Poštovano predsedništvo, dame i gospodo uvaženi poslanici, pošto je ovo jedna važna oblast, hteo bih da predložim da se udvostruči vreme predviđeno za raspravu u načelu i da na taj način vreme koje je predviđeno, od pet časova, bude deset časova i da se Skupština o tome izjasni.
Gospodin Obradović ima isti predlog. Da li ima drugih predloga? Izvolite, gospodine Nikoliću.
Ne samo da ne ostane ništa nejasno. Vi ste četiri puta smanjili vreme za raspravu po ovom zakonu time što ste objedinili raspravu, pa pet sati traje rasprava za četiri predloga zakona. Ako sada kažete da rasprava traje deset sati, to vam je još uvek upola manje nego što normalno Poslovnik predviđa za raspravu o svakom predlogu zakona. Ako već kažete da je materija izuzetno važna, a izgleda da je važna, čim su po dva puta morali odbori da zasedaju povodom tih vaših predloga zakona, onda bi bilo normalno da bar vreme za raspravu traje toliko koliko je normalno za svaki drugi zakon koji se nađe pred Narodnom skupštinom. To znači da bi trebalo da imamo pet sati za svaki od navedena četiri predloga zakona.
Imamo dva predloga. Jedan predlog je potekao od gospodina Mihajlova, da ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi deset časova i predlog koji je došao od gospodina Nikolića da ukupno vreme rasprave u načelu iznosi 25 časova. Stavljam predlog gospodina Mihajlova na glasanje. Za 111, protiv 42, uzdržanih 11, nije glasalo 8, ukupno prisutno 172 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila predlog gospodina Mihajlova da ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi deset časova. Kako smo ovu odluku doneli - poslanička grupa Demokratske opozicije Srbije - četiri sata i 28 minuta, poslanička grupa DOS - dr Vojislav Koštunica - Demokratska stranka Srbije - sat i 48 minuta, poslanička grupa Socijalističke partije Srbije - sat i 28 minuta, poslanička grupa Srpske radikalne stranke - 55 minuta, poslanička grupa Stranke srpskog jedinstva - 33 minuta, poslanička grupa DOS - Nova Srbija - 19 minuta, poslanička grupa DOS - Reformisti Vojvodine i Sandžačka demokratska partija - 14 minuta, poslanička grupa DOS - dr Vojislav Koštunica - Pokret za demokratsku Srbiju - 12 minuta. Molim predsednike poslaničkih grupa da podnesu liste prijava govornika. Socijalistička partija Srbije je, pretpostavljam, protiv. Da li ima još prijava poslaničkih grupa? (Nema.) Da li mogu da otvorim zajednički načelni pretres? Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOZI ZAKONA O UREĐENjU SUDOVA, SUDIJAMA, VISOKOM SAVETU PRAVOSUĐA, JAVNOM TUŽILAŠTVU I SEDIŠTIMA I PODRUČJIMA SUDOVA I JAVNIH TUŽILAŠTAVA (zajednički načelni pretres) Otvaram zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o uređenju sudova; Predlogu zakona o sudijama; Predlogu zakona o Visokom savetu pravosuđa; Predlogu zakona o javnom tužilaštvu i Predlogu zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Da li predlagač želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo uvaženi poslanici, ovaj posao i ovo što danas radimo je posao koji se, kratko rečeno, radi jednom u 100 godina, jednom za više generacija. Ovo je početak ili nastavak promena sistema koje smo obećali građanima. Razgradnja starog i uspostavljanje novog, od politike nezavisnog sudstva - to je bila jedna od glavnih poruka koje su upućivane u poslednjih 10 godina. To je bio jedan od glavnih zahteva koji su upućivani od onih koji su bili opozicija režimu u kojem nije bilo stranaka. To je bio ideal svakog pravnika i svakog čoveka: da država ima nezavisno sudstvo, sudstvo koje će suditi po zakonima i biti pravično. To je ideal koga svi mi ovde, poslanici, moramo da se držimo, ideal kome svaki građanin treba da stremi. Ovim predlogom zakona DSS-a, verujem, i svi oni koji će podržati ovaj predlog i koji su ga do sada podržali - hoće upravo da krene putem ostvarivanja ovih ideala: da ideali ne ostanu samo ideali, već da postanu stvarnost, i da se više ne gledaju kao ideali, već da ih građani doživljavaju kao nešto normalno. Sve ono o čemu ćemo govoriti danas, tokom ove rasprave i narednih dana tokom rasprave u načelu, nešto je o čemu je svaki pravnik razmišljao dok je polagao ispite i dok je učio, a to je da se ostvari pravna, demokratska, stabilna država u kojoj će sudije biti nezavisni - ne samo od politike, već i materijalno nezavisni - kako bi mogli svoj posao da rade po savesti i zakonu. Ovo je početak, kao što sam rekao, izgradnje pravne i stabilne demokratske države. Zašto su pravna, demokratska i stabilna država osnovni atributi koje treba da ima Srbija; zašto promene sistema počinju promenama u oblasti pravosuđa; zašto je pravosuđe izuzetno bitan faktor u izgradnji ove države; zašto je pravosuđe bitno za sprovođenje svih ostalih reformi? Ukoliko nemate pravnu državu, ukoliko građani, imovina, kapital, nisu zaštićeni od strane zakona i od strane sudova, od promene sistema i od ekonomskog prosperiteta nema ništa. Nijedan domaći i strani investitor neće ulagati u državu u kojoj ne postoje pravni mehanizmi da zaštiti svoj kapital, u kojoj ne postoje precizno određeni uslovi, pod kojima on može da investira. Baš zato smatramo da početak sveukupnog razvoja Srbije treba da počne sa promenama pravnog sistema i sa izgradnjom novog pravnog sistema koji će otvoriti vrata ekonomskom razvoju. To je nešto što mi moramo da učinimo. Da li se to dešava prerano ili prekasno, građani će o tome odlučivati. Mi mislimo da je ovo pravi trenutak, možda i poslednja šansa da se u trenutku kada treba da očekujemo promene sistema u svim oblastima, odlučimo da temeljno izmenimo naše pravosuđe, da razgradimo postojeći sistem koji se pokazao kao loš. Naše pravosuđe ovakvo kakvo je danas prilično je neefikasno. U proseku po tri godine najobičnija se parnica odlučuje. Način izbora sudija prevashodno zavisi od rasporeda političkih snaga. Primena zakona i odgovornost sudija za ono što rade nije regulisana, te sudije mogu da sude i suprotno zakonu, u nekim slučajevima, a da za to ne odgovaraju. To su sve stvari koje karakterišu naše sudstvo danas. Neću ulaziti u to da li je to nekome odgovaralo ili nije odgovaralo; jednostavno - to je loše. Mi ćemo danas razgovarati o onome što nas čeka, o budućnosti koja treba da bude bitno drugačija od prošlosti, o budućnosti sudija koja neće zavisiti od toga da li je danas na vlasti DSS ili neka druga stranka. Mi u DSS-u iskreno verujemo da podela vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku mora i može da bude ostvariva u Srbiji. Sudstvo mora da bude ključni faktor koji će štititi građane od samovolje vlasti i davati im mogućnosti da ostvaruju svoja prava. Osnovne primedbe koje su išle na račun naših predloga zakona ticale su se toga da nije bilo javne rasprave. Verujem da će mnogi izneti tu primedbu i danas. Mi u DSS-u smo smatrali da je krajnje neumesno da mi sudijama i sudovima šaljemo predloge naših zakona, naročito ako smo mi ti koji u dobroj meri u ovoj skupštini, kao poslanici, odlučuju o tome da li će oni biti ili neće biti izabrani. Smatrali smo da je to jedan vid pritisaka na sudstvo i zato nismo slali naše predloge zakona sudijama, kako je to činilo Ministarstvo; ne mislimo da je to nešto loše. Naprotiv, poslednjih desetak dana se vodila rasprava u javnosti o našim predlozima zakona, naročito rasprava u stručnim krugovima. Mi u DSS-u, pošto znamo da je ovo veoma bitno za državu, smatrali smo da sujeta ne treba da bude prepreka doradi ovih predloga zakona. Spremni smo i prihvatili smo primedbe, naročito one koje dolaze iz stručne javnosti i koje poboljšavaju tekst ovog predloga zakona. Primedbe koje su došle iz stručne javnosti isticale su da postoje dva koncepta zakona. Poslednjih dana više ne postoje dva puta, nakon usvajanja primedaba od strane DSS-ai na Odboru za pravosuđe, koji je podneo amandmane. Mi u DSS-u, kao i svi ostali, verujemo da postoji samo jedan put, i da postoji samo jedan način i da smo oko tog načina svi saglasni. To je ono što je dobro. Bilo bi jako loše da jednu važnu oblast, kao što je uređenje pravosuđa, prate razmirice između dva tima stručnjaka koji su radili na izgradnji jednog sistema. Mene lično raduje, verujem i sve nas, da je taj nesklad i taj nesporazum izglađen i da mi možemo da kažemo da je ovo predlog zakona sa kojim je saglasna i stručna javnost i, verujem, dobar deo političkih stranaka i što je javnost stala iza jednog ovakvog predloga. Ono što je bio ograničavajući faktor prilikom pisanja ovih predloga zakona su granice postojećeg Ustava, koje nalažu da sudije bira Skupština i ništa drugo ne regulišu. Mi smo se time rukovodili; jednostavno, to je činjenica preko koje nismo mogli da pređemo. Način organizacije pravosudnog sistema je regulisan u pet zakona, na drugačiji način na koji je to do sada bilo regulisano. Mi smo, pre svega, u ovom slučaju vođeni tradicijom koja je postojala u Srbiji i u Jugoslaviji do 1945. godine, kao i načinom organizacije sudstva u najmodernijim pravosudnim sistemima - pre svega romanskom i germanskom, na koje smo se mi ugledali do pre 45. godine - sistemima o kojima su mnogi naši sugrađani učili i koji su te sisteme izgrađivali. I ovog puta mi smo se vratili tim tradicijama. Inkorporirali smo u naše predloge zakona ono što je svojstveno modernim pravnim sistemima, tako da smo dobili ovaj predlog. Nismo se rukovodili izmišljanjem rupe na saksiji i sličnim stvarima. Jednostavno, pravna rešenja smo prilagodili okolnostima kakve su sada u Srbiji. Smatramo da je to dobro za građane Srbije. Pre svega - nezavisno, ali odgovorno sudstvo. Odgovorno, nezavisno, ne znači i neodgovorno. Nezavisno sudstvo ne znači da je sudija neodgovoran za to da li sudi po zakonu i kako sudi. To su neke stvari koje nisu postojale u našem zakonu, a koje se ovim predlozima zakona uvode, i to je nešto oko čega je postojala puna saglasnost svih onih koji su učestvovali u javnoj raspravi. Za ovo prvo obraćanje ja ću izneti samo neke od osnovnih stvari koje se bitno razlikuju u sadašnjem sistemu organizacije sudstva od načina na koji je ono do sada bilo uređeno. Zašto je podela na pet zakona bolja od načina na koji je to do sada bilo urađeno? Tradicija od 45. godine i uređivanje oblasti pravosuđa jednim zakonom, imala je za cilj da predstavi sudiju kao državnog činovnika koji nije nezavisan. Zakon je jednostavno pomešao izbor sudija, njihov status, sa svim ostalim tehničkim pitanjima: kako će uprava raditi, kako će biti uređivane neke pojave koje nisu ravne ni časne izboru sudija i značaju koji on ima. Taj zakon je, dakle, išao ka tome da sudiju predstavi kao državnog činovnika, kao jednog funkcionera u moćnom državnom aparatu kakav smo imali sve doskora. Smatramo da način izbora sudija mora da bude izdvojen u poseban zakon, baš zato da bi se dao značaj samim sudijama i da bi se istakao njihov položaj i značaj koji oni imaju za izgradnju pravne države i za zaštitu interesa građana. Posebno smo vodili računa o materijalnom položaju sudija, o izjednačavanju materijalnog položaja sudija sa drugim delovima u podeli vlasti, znači na izvršnu i zakonodavnu, pa smo predvideli da predsednik Vrhovnog suda ima istu platu kao predsednik Vlade Republike Srbije i onda naniže, da sve to bude regulisano. Smatramo da je vezivanje zarada u sudstvu za zarade u izvršnim organima dobro, jer su do sada sudovi uvek bili lošije plaćeni. Na ovaj način regulisane zarade imaju za cilj da sudstvo postane materijalno nezavisno, kako bi moglo i suštinski da bude nezavisno od političke vlasti. Bitno je napomenuti da se uvodi Visoki savet pravosuđa. On će se regulisati posebnim zakonom o Visokom savetu pravosuđa, koji ima ključnu ulogu u izboru i predlaganju sudija Skupštini. Ovde je ograničavajući faktor bio to što u Ustavu stoji da Skupština bira sudije. Zakon o Visokom savetu pravosuđa i o izboru sudija predviđa da Skupština može samo da uzme ili ostavi predlog sudija, da glasa za ili protiv predloga Visokog saveta pravosuđa. Nema više voluntarizma, da Skupština može da bira koga će staviti. Novi predlog će dati Visoki savet pravosuđa, i to je ono što je dobro.Visoki savet pravosuđa je sastavljen u odnosu 7:4 za sudije. Znači, struka, sudije, imaju većinu, te će se upravo sudije najviše pitati o tome ko će biti sudija i odlučivati o statusnim stvarima u okviru nadležnosti koje su predviđene ovim paketom zakona. Znači, mi hoćemo da politika nema više presudan uticaj na izbor sudija. Mi hoćemo da sudije same biraju jer oni najbolje znaju, po sopstvenim kriterijumima, ko je bolji među njima i ko treba da bude sudija. Hoćemo da podignemo ugledsudija i njihov značaj, pa da ponovo najbolji pravnici idu, odnosno budu birani za sudije, a ne, kao što imamo poslednjih godina, da beže iz sudstva i tužilaštva u advokaturu. To nam je sudstvo, u dobroj meri, za dugo vremena, osiromašilo za puno dobrih pravnika, naročito onih iskusnijih; to se može primetiti u "deljenju pravde", ako tako može da se kaže, u Srbiji. Ono što je novo i što se uvodi je - Apelacioni sud. Postojaće odeljenja u Nišu, Novom Sadu i Kragujevcu. Prvostepeni će isključivo biti - opštinski i okružni sudovi, sa podeljenim nadležnostima. Znači, uvodi se jedna nova instanca, a Vrhovni sud postaje revizioni sud i dobija upravo onu funkciju koju Vrhovni sud treba da ima, dok se zadržava jedan Apelacioni sud sa tri odeljenja, radi jedinstvene sudske prakse. To je rešenje koje će omogućiti da imamo ujednačeno deljenje pravde na celoj teritoriji Srbije, i to je takođe dobro. Još je važno napomenuti da nezavisno ne znači neodgovornost i da jednostavno sudije bez obzira na nezavisnost koju imaju moraju da budu odgovorni za ono što rade. Ne sme da bude samovolje u primeni zakona, ne sme da bude svega onoga što je do sada bilo. Ne sme - zbog političkog upliva - da bude selektivne primene zakona. Ne sme više zbog porodičnih i ostalih veza, kumovskih, kakvih je bilo, ne sme da bude selektivne primene zakona. To će biti kažnjavano ovim zakonom. Sudije će biti odgovorne za ono što rade. Ti mehanizmi se uspostavljaju ovim predlogom zakona. Ima mnogo stvari koje predstavljaju novinu u ovim predlozima zakona. Biće prilike da o tome govorimo, a za ovo prvo, uvodno obraćanje - toliko. Saslušaću primedbe, pre svega opozicionih stranaka, na ove predloge zakona, pa ćemo onda pokušati kroz jednu stručnu a, nadam se, i korektnu raspravu da dođemo do najboljih rešenja. Hvala.
Za reč se prvi javio gospodin Žarko Obradović.
Poštovani gospodine predsedniče, kolege poslanici, Skupština Srbije danas raspravlja o jednom setu predloga zakona iz oblasti pravosuđa - o sudovima, o sudijama, Visokom savetu pravosuđa, javnom tužilaštvu i područjima i sedištima sudova i javnih tužilaštava. Značaj ovih zakona je nesumnjiv, kako za pravosuđe tako i za društvo u celini. Sadašnje stanje u pravosuđu je loše, i u materijalnom i u stručnom pogledu. To je poznato. Šta građani Srbije misle o stanju u pravosuđu i to je poznato. Mišljenje je krajnje negativno. Istraživanje Centra za proučavanje alternativa, pre više od mesec dana, pokazalo je da je 51% građana Srbije izrazito nezadovoljno radom postojeće vlasti na uspostavljanju pravne države. Samo 14% je zadovoljno, dok su ostali neopredeljeni. Stanje u pravosuđu je loše zato što je, verovatno, po inerciji i praksi iz perioda kada je postojeća vlast bila opozicija i posle 5. oktobra prošle godine nastavljen nekritički napad na pravosuđe uopšte i na sudije pojedinačno. Izvršna vlast DOS-a je permanentno vršila i vrši pritisak na pravosudni sistem sa zahtevom da se izvršava volja te izvršne vlasti. Kako drugačije nego pritiskom nazvati i protumačiti brojne neodmerene, neodgovorne i neprofesionalne izjave predstavnika izvršne vlasti o sudskoj vlasti, o radu pravosudnih organa, o sudskim odlukama. Lošoj oceni pravosuđa doprinelo je i samo pravosuđe, načinom svog rada, odnosno nereagovanjem na očite primere rušenja pravnog sistema države. Da li se predloženim zakonima stanje u pravosuđu može promeniti na bolje, koliko je i šta je sve potrebno učiniti da bi pravosuđe funkcionisalo kako treba, na dobrobit građana i u interesu države, pitanje je na koje treba odgovoriti. Mislim da u predloženim zakonima ima rešenja koja bude nadu za bolje stanje u pravosuđu, reč je o sistemskim zakonima za oblast pravosuđa koji su usklađeni sa ustavnim principom, pozicijom koju pravosuđe ima prema postojećem Ustavu Republike Srbije; ovi zakoni štite nezavisnost sudske vlasti od zakonodavne i izvršne vlasti; štite nezavisnost, samostalnost i stalnost sudijske i javnotužilačke funkcije; smanjuje se mogućnost preteranog ili otvorenog uticaja, parlamentarnog, a time naravno i stranačkog, na izbor sudija, time što se predlaganje izbora sudija prenosi sa odobra Skupštine Srbije na Visoki savet za pravosuđe; sudije i predsednici sudova se biraju na isti način; i druga rešenja. Ovakva rešenja nama socijalistima nisu nepoznata i strana, s obzirom da su slična ili ista bila prisutna i u predlozima, bar na osnovu informacija koje sam dobio od kolega, još 1997. godine, ali koja nisu bila predmet skupštinske rasprave. Predloženi zakoni o kojima danas raspravljamo imaju pored pozitivnih i negativne strane, slabosti i rešenja za koja smatramo da su necelishodna, nefunkcionalna, nedorečena i da dovode u pitanje nezavisan status pravosudnog sistema. Iz tih razloga predložili smo više amandmana kako bi se postojeći predlozi izmenili, popravili i dobili što bolji zakoni. Međutim, predložena ili usvojena rešenja ostaće i dalje mrtvo slovo na papiru ukoliko u društvu, među ljudima, u izvršnoj vlasti, u pravosuđu ne dođe do promena u načinu ponašanja, u razumevanju svoje, ali i pozicije pravosuđa, u izvornom, a ne ličnom ili stranačkom razumevanju pojmova prava, pravde i pravne države. Odredbe člana 5. Zakona o sudovima - koje kažu da su korišćenje javnog položaja, sredstava javnog obaveštavanja, bilo koje javno istupanje i svaki drugi uticaj na sud zabranjeni kao suprotstavljeni nezavisnosti i nepristrasnosti sudova, jednakosti građana pred zakonom - su dobre. Takođe i odredbe člana 2. stav 3, da svi treba da poštuju izvršnu sudsku odluku i da se njoj povinuju. Zakon o sudijama govori i o udaljenju sudija sa sudijske dužnosti i to kao izuzetku od stalnosti sudijske dužnosti. Tu se kaže da sudija može, ali i ne mora biti udaljen kada je protiv njega pokrenut postupak za krivično delo koje može biti razlog za njegovo razrešenje ili postupak za razrešenje. Udaljenje je tada fakultativno i u krajnjoj liniji zavisi od okolnosti krivičnog postupka ili postupka za razrešenje. Stoga je odlučivanje o fakultativnom udaljenju u delokrugu predsednika Vrhovnog suda. Tako piše u predlogu ovih zakona. Ove odredbe, ma koliko bile dobro, teško mogu zaživeti u praksi, jer u našoj praksi stvari na žalost drugačije stoje. Mimo zakona, sadašnjeg ili budućeg, ministar pravde, nažalost, preuzeo je na sebe ulogu tužioca i sudije u pravosuđu, vrhovne sudske vlasti, koja ocenjuje valjanost sudksih odluka. Ovo potvrđuje otvoreno pismo, a u suštini otvorena pretnja aktuelnog ministra pravde i lokalne samouprave svim nosiocima pravosudnih funkcija da napuste pravosuđe, prvenstveno po principu moralne, a samo za neke i u slučajevima krivične odgovornosti. Pozvati otvorenim pismom da napuste pravosuđe oni koji su krivično odgovorni za različita dela znači kucati na otvorena vrata i znači biti demagog. Kada je pak reč o moralnoj odogovnorsti, stvari ne stoje dobro ni kod ministra koji to predlaže, niti kod najodgovornijih ljudi u pravosuđu, izabranih tokom ove godine od strane skupštinske većine. O moralnoj odgovornosti nosilaca pravosudnih funkcija govori ministar, koji je zajedno sa Vladom Republike Srbije poništio izbornu volju građana Srbije u 22 opštine Republike Srbije. Bez ikakvog obzira prema biračima i bez kolebanja kada su u pitanju činjenice koje su govorile suprotno, ministar je predložio, a Vlada usvojila rešenja o uvođenju prinudnih uprava u opštinama gde su pobedili socijalisti, sami ili sa drugim partijama levice. U isto vreme ministar toleriše i nasilje, nerad, neodržavanje sednica, donošenje nezakonitih odluka u opštinama gde lokalnu vlast organizuju njegovi partijski istomišljenici. O moralnoj odgovornosti govori ministar pravde, za koga Ustav nije sveto pismo da se ne bi mogao menjati, koji daje javne izjave o sudskim odlukama protiv čelnika NATO pakta koji su bombardovali našu zemlju. Ovim otvorenim pismom to jest pretnjom ministar sigurno ne preti političkim istomišljenicima u pravosuđu, onima koje je skupštinska većina izabrala ove godine i za koje je ovde, u Skupštini Srbije, direktno rečeno da imaju podršku kadrovksih komisija DOS-a a o čijoj stručnosti, podatke smo naveli na sednicama Skupštine kada je to odlučivano, vezano za prosek studija, dužinu studiranja i to da neki nisu ni radili u pravosuđu, znači u odnosu na sve to imamo pravo da sumnjamo u nepristranost takvog pravosuđa. Pretnja se verovatno ne odnosi na one ljude iz pravosuđa koji rade po zahtevima tzv. javnosti i medija i diktatu DOS-a, kao i na one koji ćute kada se donose ili čine protivustavni akti i nezakonite radnje. Ostaje dakle jedan broj ljudi u pravosuđu koji su sačuvali ličnu i profesionalnu samostalnost, koji ne zadovoljavaju kriterijume DOS-a, partijske pripadnosti, poslušnosti i pokornosti izvršnoj vlasti. Oni su zadnja prepreka za uspostavljanje pravne države po modelu DOS-a i gospodina ministra pravde, prepreka koju očigledno treba ukloniti. Kako verovati da će se primeniti odredbe Zakona o sudovima, koje kažu da su sudovi samostalni organi državne vlasti koji štite slobode i prava građana i da obezbeđuju ustavnost i zakonitost, kada smo imali slučaj kidnapovanja građanina Slobodana Miloševića, predsednika Socijalističke partije Srbije iz zatvora i njegovo izručenje nelegalnom Haškom tribunalu, a niko, ama baš niko od odgovornih ljudi u pravosuđu Srbije nije reagovao. Milošević je u to vreme imao status pritvorenog lica, nad kojim jurisdikciju ima isključivo istražni sudija i sudski organi. Uprkos tome, niistražni sudija, kao direktno odgovoran za sprovođenje mera pritvora, ni predsednik Okružnog suda u Beogradu, kao direktno odgovoran za propuštanje nadzora nad primenom mere pritvora, ni predsednik Vrhovnog suda Srbije, zbog objektivne odgovornosti koju nosi za rad u pravosuđu Srbije, niti bilo ko drugi iz pravosuđa nisu rekli ni reč osude. Nije bilo ni lične, ni profesionalne hrabrosti da se osudi jedan takav čin ili da se ponudi ostavka za nečinjenje. Ne, naprotiv. Dakle, predloženi zakoni, ma koliko bili dobri ili loši, jesu samo jedan segment stanja u pravosuđu. Važan segment, ali samo jedan. Ako se druge stvari ne promene, a nema izgleda da hoće, vezano za ponašanje predstavnika izvršne vlasti, teško da će stanje u pravosuđu biti bolje, a time se unaprediti i stanje pravne države. Poštovane kolege, rekao sam da postoje neka rešenja za koja mi socijalisti smatramo da su loša. Ima potrebe za određenim doterivanjem, modifikacijom datog sistema, koje se odnosi na strukturu i ovlašćenje visokog saveta za pravosuđe, na različito uređivanje položaja javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, na različito uređivanje položaja sudija i sudija porotnika, na prenaglašenu ulogu Ministarstva pravde i ministra pravde u ovim predlozima zakona. Ima i nekih zakonskih kriterijuma koji su neprecizni i nedorečeni i kao takvi mogu prilikom izvršenja da stvore nedoumicu ili da upute na pogrešno tumačenje smisla pojedinih odredbi. Amandmanima, koje smo podneli, mi smo pokušali ove manjkavosti da ispravimo. Naš odnos prema zakonu u konačnom zavisiće od usvojenih rešenja, od toga da li će se uspostaviti, nastaviti podređivanje sudske vlasti izvršnoj, da li će se nastaviti degradiranje pravosudnog sistema ili će ono biti ono što treba da bude - samostalna i nezavisna vlast. Hvala.
Da li se još neko od predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, tačno je da set zakona koji je predložen i problematika koju oni obuhvataju treba da predstavlja temeljne zakone koje bi Narodna skupština trebalo da usvoji. Međutim, mi u SRS smatramo da je bilo potrebno doneti jedan jedinstveni zakon kojim bi se ovakva materija obuhvatila i to bi predstavljalo daleko najbolje rešenje. Daleko najbolje rešenje jer svaki put što je mogući veći broj kodifikovanih pravnih normi sprečava mogućnost zloupotreba, sprečava mogućnost stvaranja takozvanog sporednog zakonodavstva, koje u primeni može da donese i da dovede do ozbiljnih teškoća. Tačna je jedna stvar kada se govori o pravnoj državi. Tačno je da nemamo pravnu državu. Nismo je imali u pravoj meri, a danas je nemamo uopšte. Možemo mi godvoriti danas o ekonomskoj krizi, o teškom životu, ali ništa ne postoji lošije u ovoj zemlji od nepostojanja pravne države u pravom smislu te reči. Naime, predlagač je u svom uvodnom izlaganju rekao kako očekuje i kako misli da će ovo doprineti stvaranju vladavine prava, kako smo dosad imali nešto što se ne bi moglo tim imenom nazvati i moram da kažem da ono što mi imamo od dolaska na vlast stranke predlagača, dakle DSS-a i ostalih vladajućih stranaka, je sve, sušta suprotnost pravnoj državi. Imamo nešto što mnogo više podseća na duh revolucionarne pravde, samo što nisu formirani narodno-oslobodilački odbori, već se koriste postojeći sudovi, odnosno politički instrumentalizuju i, u najgorem mogućem smislu, koriste protiv političkih protivnika i koriste za donošenje odluka koje idu u prilog režimu, koje idu u prilog vladajućim partijama. Danas u našoj zemlji imamo pravo sadejstvo sudske, izvršne vlasti i medija. Nešto što bi bilo potpuno zabranjeno u svakoj pravnoj državi. Očigledno je da se taj trend nastavlja, da nikako ne popušta, očigledno je da nikoga ne interesuje da nešto u tom smislu promeni. To predstavlja kriminalno ponašanje vlasti. Vlast setom predloženih zakona to ne samo da ne pokušava da promeni, već mi se čini da želi stvari i te kako da pogorša. Čini mi se i očigledno je da je SRS jedina poslanička grupa u Narodnoj skupštini koja će otvoreno glasati i reći zašto je protiv predloženih zakona. Moram da postavim jedno načelno pitanje: zašto ovde nema predstavnika Vlade i zašto vlada nije predložila ovako značajne zakone? Zašto ministar pravde ovde ne govori nešto o tome? Normalno je da ovakve predloge podnose opozicione poslaničke grupe, ali nije normalno da mimo Vlade to predlažu i podnose pojedine stranke iz vlasti. Ali, ni to nas ne interesuje u krajnjoj liniji, ali nas interesuje zašto ovde danas nemamo predstavnika Vlade, koji su nam dostavili svoje mišljenje protiv ovih zakona, dobili smo argumentovana obrazloženja i zašto su svi ovi zakoni loši, a danas ih nema da to kažu zato što je u toku politička trgovina. Glasaćemo za ovaj zakon, a vi pozovite Srbe da izađu na izbore na Kosovu ili već nešto drugo, o tome ćemo kasnije. Da, tako ste vikali i prošlog puta kada sam rekao da nećete dobiti mišljenje Vlade, nego da zbog štrajka Sindikata odlažete sednicu Skupštine, pa se ispostavilo da sam bio u pravu. U setu ovih zakona možemo videti jednu pravničku neusklađenost, nekonzistentnost i nekoherentnost. Naime, ukoliko sudija pojedinac želi da prouči svoje mesto u zakonu, položaj, status, prava i obeveze, svaki je obavezan da prouči tri zakonska akta - zakon o uređenju sudova, zakon o sudijama i zakon o visokom savetu pravosuđa. Moguće je bilo da se sve to uredi u jednom zakonu. Zakon o uređenju sudova je vrlo loš zakon i on doduše u načelnim odredbama govori o nezavisnosti sudstva, a tu se pre polazi od nezavisnog položaja sudije. Nezavisni položaj sudije je uređen i u drugom zakonu o kojem je ovde bilo reči. A zašto nije dobar Predlog zakona o uređenju sudova iz ugla SRS? Mi, danas, da bi građanima Srbije bilo jasno, pošto su uglavnom slušali političke aspekte i političke tirade od predlagača, moramo da objasnimo o čemu je ovde reč. Naime, mi danas u Srbiji imamo i kod redovnih sudova podrazumevamo sudove opšte nadležnosti i takozvane specijalizovane sudove, odnosno privredne sudove. Mi u SRS se zalažemo za to da postoje sudovi opšte nadležnosti, čija bi delatnost bila podeljena po odeljenjima. Dakle, krivično - pravna materija, građansko - pravna materija, privredne ili trgovinske, kako god hoćete i izbegli bismo uopšte postojanje takve vrste specijalizovanih sudova iz upravno-pravne materije. To je ono što bi bilo pravo rešenje i najbolje rešenje za građane. Ono čime bi se SRS rukovodila, a čime se predlagač zakona ovde ne rukovodi, jesu prava građana Srbije - pravo na sudsku zaštitu, da sudovi budu bliže građanima, a to ću posebno objasniti oko apelacionih sudova o kojima je ovde bilo reči. To je ono za šta se zalaže SRS. Što je dužan svaki građanin, svako fizičko lice da zna da li svoja prava mora da ostvaruje pred ovim ili pred onim specijalizovanim sudovima? Vi, osim postojećih, u ovoj reformi uvodite nove specijalizovane sudove, uvodite upravne sudove. Uzgred, za one koji su dovikivali za to kada se čita, ja sam se pripremio da govorim dva sata i proučavao kompletnu uporednu pravnu literaturu. Mogli su da pronađu nešto o tome kako je formirano u Francuskoj, čak od curia-regius preko kraljevskih saveta, tajnih saveta, do državnog saveta itd, ali ta uloga nije istovetna istoimenom institutu u Francuskoj kako je kod nas predviđeno. Istovremeno, zašto se uvode novi apelacioni sudovi? Imate opštinske, da shvate obični građani koji to ne znaju. Imali smo opštinske sudove koji su uvek rešavali u prvostepenom postupku, okružne sudove koji su nekada rešavali u prvostepenom, najčešće u drugostepenom postupku. Vrhovni sud Srbije je imao značajne nadležnosti u prvostpenom postupku po rešavanju upravnih sporova, pre svega protiv akata republičkih organa i na vanredna pravna sredstva, i moglo je u pojedinim slučajevima da bude u drugostepenom. Šta danas imamo, šta danas predlaže predlagač? Predlagač nam nudi sledeću stvar - da imamo prvostepene opštinske, koji su sačuvani, da imamo okružne, koji su u najvećoj meri ponovo prvostepeni, i da imamo nove apelacione sudove. Zbog čega ti apelacioni sudovi? Gde će to građani imati veću zaštitu? Apelacione sudove ćete imati u samo četiri grada u Srbiji. Znači, svako ko koristi pravo žalbe, moraće da ide uglavnom daleko od svoje kuće, na stranu to što se Priština i ne pominje tu u Predlogu zakona. Ali, da li će građani svoja prava moći da ostvare na taj način? Neće. A gde je finansijski domen u Predlogu zakona o uređenju sudova. Vi kažete - nisu potrebna dodatna finansijska sredstva. Kako nisu? Koliko je potrebno za nove sudije, za sudsko osoblje, dakle za kompletnu administraciju? Ko će to na takav način da rešava? Kažete - neefikasni su sudovi (govorim o obrazloženju Predloga zakona, za one koji su to čitali), a vi uvodite još dve instance, uvodite dvostepenost u radu Vrhovnog suda. Pa kako će se sada, i koliko će se sada, godina suditi? Šta je tu za građane bolje? Koje je tu rešenje za građane dobro? Šta građani ovim dobijaju - građani vašim predloženim rešenjima samo gube. Govori se o visokom savetu pravosuđa kao o nečemu što je genijalno. Predlagač je o tome govorio. A ko čini visoki savet pravosuđa - imamo pet stalnih i šest pozivnih članova. Zašto bi visoki savet pravosuđa preuzimao ingerencije i prerogative vlasti unutar onoga što spada u kočnice i ravnoteže zakonodavnih organa, dakle, legislative prema sudskoj vlasti, kao što i sudovi imaju određene ingerencije uspostavljanja ravnoteže prema zakonodavnoj vlasti. Sada to oduzimate direktno od Narodne skupštine i dajete, navodno, nekom ekspertskom timu, a uz stalne članove, da vidimo ko su ti eksperti - na prvom mestu je ministar pravde. Vi ograničavate zakonodavnu vlast, a dajete neuporedivo veća ovlašćenja izvršnoj vlasti. Jesu li to ta rešenja? Tu je i predsednik Vrhovnog suda i tu je republički javni tužilac, ali nemojte da zaboravite da ste u zakonu o javnim tužilaštvima predvideli da je moguće da v.d. republičkog javnog tužioca, pošto uvodite institut vršioca dužnosti republičkog javnog tužioca, može da imenuje ministar za pravosuđe. E, to je ono protiv čega smo mi u SRS, i to je nešto što mora da se kaže sa ove govornice. Mi smatramo da je takođe nepotrebno ovakvo ograničavanje rada Vrhovnog suda Srbije, i sada ću vam ukazati na nekoliko nelogičnosti u funkcionisanju tzv. visokog saveta pravosuđa i tzv. velikog personalnog veća koje se sada uvodi. Prvo, ne razumem zašto bi se uvodilo veliko personalno veće, kada smo imali opštu sednicu, koja je mogla da odlučuje i o mnogo važnijim stvarima nego o onome što se stavlja velikom personalnom veću da može da odlučuje. Veliko personalno veće može da odlučuje o statusu i položaju sudija i sada (kao da je to mnogo značajnije od prava opšte sednice, koje imamo po sadašnjem zakonu) o pokretanju postupka o ustavnosti i zakonitosti pojedinih akata, o sukobu nadležnosti itd. Zbog čega nam je potrebno veliko personalno veće? A onda se kaže, kao da bi se ograničila vlast ili moć predsednika Vrhovnog suda - predsednik Vrhovnog suda ne može da bude član velikog personalnog veća, koje nije izborni organ, ali traje dve godine. Nejasno je kako im prestaju funkcije, i posebno kako im mogu pre toga prestati funkcije, zbog čega, koji su to zakonski razlozi, ili bilo šta drugo. Dakle, na kontu svega toga, onda kažete - ne može da bude član velikog personalnog veća, ali može da bude član visokog saveta pravosuđa. Pa gde je tu neka elementarna logika? Mislim da tu logike nema. Smatram da bi ovaj set zakona trebalo odbiti. Mislim da je potrebno da se donese jedan jedinstveni zakon, koji bi regulisao materiju u pravosuđu u celini na neuporedivo bolji način, o položaju sudija, o nekim drugim rešenjima o kojima smo ovde govorili, a govoriću u svom drugom izlaganju. Samo ću se još osvrnuti na neefikasnost o kojoj je bilo reči, pravnoj sigurnosti, promeni sistemi i javnoj raspravi. Naime, mi ne smatramo da je nedostatak javne rasprave nešto što je najvažnije. To je bilo u komunističkom periodu, ako se većina narodnih poslanika složi, taj zakon je prošao, ali je potrebno da nas ubedite argumentima da je ovo opravdano i da će ovo doprineti promenama sistema. Ovo doprinosi promenama sistema utoliko što će biti neuporedivo lošije stanje u srpskom pravosuđu nego što je to danas (a to je, doduše, vrlo teško zamisliti) bez obzira na to što imamo ogroman broj časnih sudija, poštenih ljudi. Zahvaljujući mešanju i direktnom uplivu izvršnih organa vlasti biće još gore. Apelacioni sudovi su uvedeni, dame i gospodo, kao i upravni sudovi, u prvostepenom kao specijalizovani sudovi koji odlučuju u prvostepenom postupku, uvedeni su zbog toga što vlast želi direktnu političku kontrolu. Jer, malo ko će posle toga moći... nemate okružne sudove, kojih imate 30, nego ćete da imate četiri apelaciona suda, pa da vidimo kako će da donose presude. Vrhovni sud se, navodno, rasterećuje, a daju mu se neke ingerencije koje mu uopšte nisu važne, a 70% (sam predlagač zakona kaže) predmeta je bilo rešavanje upravnih sporova protiv akata republičkih organa. I sada se tu u potpunosti oduzima, gubi se i ustavna uloga Vrhovnog suda, a daju se i formiraju se nekakvi fantomski organi, fantomska tela koja srpskom pravosuđu neće doneti ništa dobro. Što se tiče pravne sigurnosti, vi ste uveli princip retroaktivnosti kao pravilo narušen je princip pravne sigurnosti, kao elementarni pravni princip u Srbiji i SRJ. Pitanje je kada će i da li će u skorije vreme to moći da se ispravi. Ovakvim nekoherentnim, nekonzistentnim, i, ako hoćete, čak i međusobno neusklađenim zakonima, siguran sam da će našem pravosuđu biti mnogo lošije nego što je to i danas slučaj, ako je to moguće zamisliti. Zahvaljujem se na pažnji i konstatujem da će poslanička grupa SRS glasati protiv Predloga zakona.
Moj je propust, nisam pozvao izvestioce nadležnih odbora, a oni me opet nisu podsetili da imaju pravo pre predsednika da li se neko od izvestilaca javlja za reč? Pretpostavljam da bi se javili. Nastavljamo sa raspravom predsednika poslaničkih grupa. Ima reč gospodin Tomić, zamenik predsednika poslaničke grupe PDS.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, već duže vreme čekamo da se pred ovom skupštinom i pred nama nađe jedan ovakav paket sistemskih zakona, koji će regulisati jednu veoma važnu i veoma bitnu, krucijalnu oblast našeg života, a to je oblast pravosuđa. Do sada smo imali Ustavom garantovanu i proklamovanu podelu vlasti u našem Ustavu, u članu 9, gde se kaže da sudsku vlast vrše sudovi u Republici Srbiji. Međutim, nažalost, imali smo samo proklamovanu podelu vlasti, imali smo zapravo jedno nasilje izvršne vlasti, pre svega, nad sudovima i nad pravosuđem. Međutim, u toj čitavoj priči nije učestvovala samo izvršna vlast, već i zakonodavna vlast u prethodnom periodu. Kada govorimo o ovom paketu zakona i o onome što on uvodi, moramo se osvrnuti na prethodni period i videti da zapravo mi nikada do sada nismo imali nezavisno i slobodno sudstvo, a tu pre svega imamo u vidu sudove kao institucije, a i sudije kao ličnosti, kao pojedince koji su činili to pravosuđe. Imali smo period devalviranja, ponižavanja, kao i ruiniranja (materijalnog, stručnog, profesionalnog, i uopšte) sastava sudova u Srbiji. Partijsko sudstvo je kod nas dominiralo preko 50 godina. Veliki je uticaj izvršne vlasti preko ministra pravosuđa, veliki je uticaj zakonodavne vlasti preko Odbora za pravosuđe i upravu, koji je imao, i još uvek ima, kroz jednu odredbu Poslovnika Narodne skupštine, mogućnost da predlaže određene kandidate za izbor na sudijske funkcije. Kada govorimo o pravnoj državi i vladavini prava, neodvojiv je još jedan institut i jedno načelo, koje je dominantno za ovu materiju kojom se mi danas bavimo, a to je nezavisnost sudstva. Nezavisnost sudstva pre svega, posmatramo kroz nezavisnost i samostalnost. Nezavisnost vidim kroz prizmu nezavisnosti suda kao institucije, nezavisnosti prema drugim organima i organizacijama, pre svega prema izvršnoj vlasti, ali i prema zakonodavnoj vlasti. Drugu nezavisnost vidim u nezavisnosti ličnosti, pojedinca, sudije, na koga se ne može izvršiti uticaj, ili bar se ne dozvoljava sistemom da se vrše pritisci, da se vrši uticaj na te sudije i da dolazi do svega onoga što smo imali u prethodnom periodu, a to je korupcija, čak i vršenje krivičnih dela. Nezavisnost i samostalnost se garantuje Ustavom, ovim zakonom, međunarodnim pravom, dobrim međunarodnim običajima i međunarodnim konvencijama. Sve to je utkano u ovaj paket zakona koji mi danas imamo pred nama. Osnovna crta koja ovaj paket zakona sledi čitavim tokom, u svih ovih pet zakona, je upravo ta dominantna crta nezavisnosti. Drugi institut koji je dominantan je stalnost sudijske funkcije. Kada govorim o stalnosti, naravno, govorim o stalnosti sudijske funkcije, ali i o rezidencijalnoj stalnosti. Rezidencijalna stalnost se u ovom paketu zakona štiti i o rezidencijalnoj stalnosti ima pravo da odlučuje samo visoki savet pravosuđa, u tačno određenim slučajevima, u tačno definisanim slučajevima u ovim zakonima. U ovim zakonima je prisutna i zabrana inkompatibilnosti vršenja sudijske funkcije sa drugim funkcijama. I u prethodnim zakonskim rešenjima smo imali to regulisano. Nažalost, na otvoreni ili prikriveni način, sudije su pripadale ovim ili onim partijama, ovim ili onim organizacijama. Međutim, ono što je bitno i što se uvodi ovim zakonima je da se sudijama dozvoljava da imaju svoja strukovna udruženja, profesionalna udruženja, što smo mogli u prethodnom periodu da vidimo kao jedno od najvećih zala i protivnika bivšeg režima, zbog čega je sprovedeno proterivanje većeg broja sudija iz pravosuđa, upravo pozivajući se na to što su organizovani u svoje strukovno udruženje, Društvo sudija Srbije. Jedna od bitnih stvari kojima se bavi ovaj paket zakona je pitanje razrešenja sudija. Do sada smo imali pitanje da se sudija razrešava nakon određenog ekscesa koji je imao u obavljanju svoje sudijske funkcije. Ovim zakonom se uvodi jedna mera gde se sudija u vršenju svoje sudijske funkcije upozorava na one propuste koje je imao u svom radu. Da li je to u profesionalnom smislu, moralnom smislu, u propuštanju i neodgovaranju svojih radnim obavezama, to je nebitno, ali se uvodi ta jedna međustepenica do razrešenja sudije sa sudijske funkcije. Uvodi se institut imuniteta sudija i na neki način se izjednačava sa imunitetom drugih izabranih lica, koji su takođe u sistemu specijalnog imuniteta, recimo, primer je narodni poslanik i imunitet koji ga štiti. Takođe, sudije štiti određeni imunitet, te da o određenom oduzimanju imuniteta, odnosno postupanju po određenoj proceduri, dozvolu za to mora dati Narodna skupština, odnosno organ pred kojim je taj sudija izabran. Sve ovo što govorimo je tesno vezano za materijalni položaj sudija i uopšte materijalni položaj pravosuđa. Mi se još uvek ne nalazimo u fazi da imamo poseban sudijski ili sudski budžet, ali se o ovom pitanju mora jako voditi računa - gde će u budžetu Republike Srbije biti na vreme raspoređena efikasna sredstva, u dovoljnom obimu, za vršenje pravosuđa uopšte. Kada govorimo, pre svega, o krucijalnim zakonima iz ovog paketa, a to je zasigurno Predlog zakona o uređenju sudova, uočićemo uvođenje novih sudova, pre svega apelacionog suda i upravnog suda, kao specijalnog suda. Čućemo različita mišljenja da opštinski, odnosno okružni sudovi mogu suditi u prvom stepenu, odnosno da okružni sud sudi u drugom stepenu. Međutim, siguran sam da se na ovaj način povećava efikasnost i da će takvom raspodelom materije, pre svega o parnici, doći do toga da okružni sudovi sude u prvom stepenu o materiji koja će se eventualno naći u žalbenom postupku pred apelacionim sudom. Apelacioni sud je postavljen centralno i odeljenja koja su raspoređena u tri grada su samo odeljenja tog apelacionog suda. Mislim da je to dobro rešenje zato što se ujednačava sudska praksa, koja je jako potrebna i uvek je dominantna kada se rešava po žalbi na određenu presudu u prvom stepenu. Upravni sud je takođe jako bitan, jer se na taj način sudovi opšte nadležnosti rasterećuju jedne ogromne materije, jednog ogromnog broja predmeta, kojim su se bavili do sada više godina. Takođe, trgovinski sudovi, koji ostaju u sistemu specijalnih sudova, s tim što je samo promenjeno ime, na jedan dobar način pomažu da se određena materija reguliše preko tih specijalnih sudova. Čućemo da su određene nadležnosti ili određena materija izuzeta iz nadležnosti Vrhovnog suda. Međutim, na ovaj način Vrhovni sud dobija mogućnost da se bavi svim onim stvarima koje su do sada bile u drugom redu. Vrhovni sud do sada je bio zagušen određenim predmetima, a na ovaj način će se to rešavati na nižim instancama, da će Vrhovni sud kao najviši sud u našoj Republici moći da se bavi onim stvarima koje su mu propisane Ustavom i zakonom. Drugi zakon koji je od krucijalne važnosti je Zakon o sudijama. Već sam govorio o nezavisnosti i slobodi u radu i odlučivanju sudija. Ono što je novo u ovom predlogu je precizno definisanje ustavnosti i nezavisnosti i zapravo, u ovom zakonu je to definisano kao stalnost i nepremestivost sudije. Sudija ne može biti premešten po ovom zakonu bez saglasnosti, kao i bez rešenja koje donosi visoki savet pravosuđa. Takođe, kod stalnosti, precizno je doneta odredba da, ako se za pojavi potreba za gašenjem tog suda ili za smanjenjem broja sudija, taj sudija ostaje sudija, samo što dobija drugo mesto preko visokog saveta pravosuđa. Ono što je bitno kod raspoređivanja predmeta koje sudija dobija, što je definisano poslovnikom, kao i godišnjim rasporedomm, bitno je da se pridržava instituta i definiše taj institut u zakonu, a to je slučaj. Na taj način se izbegava da predsednik suda manipuliše dodeljivanjem određenih predmeta njegovim miljenicima sudijama, odnosno onima koji su mu manje mili. Ono što je takođe dobro, a definisano je ovim zakonom, je i to da se u određenom broju članova definiše materijalni položaj sudija, tj. definiše se na koji način se određuje visina plate i na koji način se određuje visina plate predsednika suda. Pošto sam prekoračio vreme, o drugim zakonima ću govoriti u drugom delu.
Uvaženi gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pripadam onoj grupi narodnih poslanika koji smatraju da je oblast pravosuđa jedan od glavnih temelja društva i zato, kada je riječ o ovome, treba dati glavnu ulogu pravnicima i ljudima od struke. S obzirom da nisam u toj branši, sada se nalazim u jednojdelikatnoj, pomalo i nezahvalnoj, situaciji da prenesem stavove i mišljenja iz ove struke iz mog kraja, pravnika i advokata, odnosno da ukažem na jedan manji broj manjkavosti prijedloga ovih zakona. Prva primedba koju su advokati i sudije iz mog kraja uložili na ovaj predloženi zakon se odnosi na nadležnost opštinskih sudova. Naime, po njihovom mišljenju, sadašnjim prijedlogom su redukovane nadležnosti u smislu vođenja sporova iz oblasti radnih i stambenih sporova. Ovu materiju, po njihovom mišljenju su do sada sudili prvostepeni opštinski sudovi. U ovim sporovima opštinski sudovi su pokazali zadovoljavajuću ažurnost. Nakon ukidanja sudova udruženog rada, ova materija je prebačena u nadležnost opštinskih sudova i nikakvog praktičnog razloga nema za ponovno premiještanje nadležnosti u ovim sprovima. S druge strane, građanima se mora omogućiti zaštita na sudu. Sud se mora približiti građanima, a ne udaljiti ga. Mora im se omogućiti ekonomičan postupak. Kako to ostvariti ukoliko građanin mora putovati u jednom pravcu i po 100 kilometara? Na primer, ljudi iz Prijepolja, iz mog kraja, moraju putovati u Užice. Znači, moraju po čitav dan ostaviti za jedno suđenje. Zašto sud ne približiti građanima? Na kraju krajeva, sud se i formira radi potrebe građanstva, a ne radi samog suda. Ovako predloženim rešenjima građani će veoma teško ostvarivati svoja prava. Imućni svoje sporove veoma rijetko rešavaju putem suda, bar do sada je tako praksa pokazala. Na sudu su uglavnom svoja prava ostvarivali siromašniji slojevi naroda. Dakle, to je što se tiče zakona o uređenju sudova. Postoje izvjesne primjedbe na Predlog zakona o sudijama. Naime, u ovom prijedlogu nije predviđeno iskustvo u pravosuđu ili advokaturi. Potrebno je četiri godine za sudiju trgovinskog suda, od čega tri godine rada u pravosuđu ili advokaturi; šest godina za sudiju okružnog suda, od čega četiri godine rada u pravosuđu ili advokaturi; 8 godina za sudiju apelacionog suda, višeg trgovinskog suda i upravnog suda, od čega 6 godina rada u pravosuđu ili advokaturi, i na kraju, 12 godina za sudiju Vrhovnog suda Srbije, od čega 8 godina rada u pravosuđu ili advokaturi. Jasno je da govorim o radnom iskustvu. Sasvim je nelogično da se za sudiju, recimo, okružnog, trgovinskog, apelacionog, upravnog i Vrhovnog suda bira kandidat bez potrebnog iskustva u pravosuđu ili advokaturi. Smatraju da je, uz svo poštovanje prakse stečene radom u drugim organima ili preduzećima, za sudije ovih sudova nužno dugogodišnje radno iskustvo u pravosuđu ili advokaturi. Na kraju, jedna primjedba na zakon o sjedištima i područjima sudova. Poći ću od prijedloga, pa ću ga kasnije obrazložiti. Naime, predlaže se da se za područje opština Prijepolje, Priboj i Nova Varoš formira ili okružni sud ili odeljenje Okružnog suda u Užicu sa sjedištem u Prijepolju, da se za područje istih ovih opština formira odjeljenje privrednog suda u Užicu, sa sjedištem u Prijepolju ili Priboju. Razlog za ovo leži prvenstveno u tome što, ako pogledamo Okružni sud u Užicu, koji je predviđen za područje opštinskih sudova Arilje, Bajina Bašta, Ivanjica, Kosjerić, Nova Varoš, Požega, Priboj, Prijepolje, Užice i Čačak, to je najširi sud. Zapravo, pokriva jedno od najširih područja. Nisam video nijedan drugi okružni sud da pokriva toliki broj opština, kao što pokriva Okružni sud u Užicu. Postoje i neki drugi razlozi. Kod ova tri suda u Prijepolju, Priboju i Novoj Varoši, nakon predaje tužbe, ročište se zakazuje za najkasnije nedjelju dana od dana prijema. U slučaju odlaganja ročišta ili pretresa, naredno se zakazuje za 15 do 20 dana u Beogradu, Nišu i drugim mjestima. Mjesecima i godinama čekamo pozive po predaji tužbe, a u slučaju odlaganja, naredno ročište je za šest mjeseci. Ova tri suda su duže vremena kadrovski popunjena, a sud u Prijepolju je, prema izvještajima, četvrti u Republici po ažurnosti i kvalitetu. Prvostepeni sudovi u ove tri opštine postoje preko 70 godina, a postojali su i drugostepeni sudovi. Dakle, valjan razlog za ovo što se predlaže. Sve u svemu, ovaj predloženi zakon će poslanička grupa reformista Vojvodine i Sandžačke demokratske partijeu načelu prihvatiti, u nadi da će se predloženim amandmanima, za koje ćemo glasati, ove naše primedbe ispraviti.
Da li se još neko od predsednika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) Prvi prijavljeni je narodni poslanik Vojkan Tomić (nije prisutan). Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, dok sam slušao gospodina Mihajlova kad je obrazlagao svoj, kako on to voli da kaže "sistemski set zakona", pitao sam se da li je isti čovek pisao ove zakone i govorio za ovom govornicom. Prvo što je izjavio jeste da se ukida dosadašnja praksa da predsednike sudova i sudije postavlja poslanička većina u ovoj skupštini i da je to regulisano ovim novim zakonom. Međutim, kako piše u Zakonu o sudijama, u članu 6: "Sudiju i predsednika suda bira i o prestanku njihove dužnosti odlučuje Narodna skupštine. Broj sudija i sudija porotnika za svaki sud određuje Narodna skupština, na predlog Visokog saveta pravosuđa". Sada se menja samo jedna činjenica koja se zove Visoki savet pravosuđa. Šta čini Visoki savet pravosuđa? Visoki savet pravosuđa čine: predsednik Vrhovnog suda Srbije (znači, sudija koji se bira u ovoj skupštini), republički javni tužilac (isto se bira u ovoj skupštini) i ministar nadležan za pravosuđe (poznato je da se bira u ovoj skupštini). Znači, nema ni govora o nezavisnosti sudija i sudstva. Znači, i dalje će jedna određena poslanička većina da postavlja predsednike sudova i sudije opšte nadležnosti. Po pitanju zakona o uređenju sudova, pitam se zašto je taj zakon uopšte i pisan ovakav kakav jeste. Tu nema ništa bitno. Nešto su malo izmenjene nadležnosti sudova. Ono što mi je najsmešnije jeste to da se sada privredni sud zove trgovinski sud. Mislim da je bilo bespredmetno uopšte to ubacivati u ovaj zakon. Kada je u pitanju zakon o javnom tužilaštvu, u ovom predlogu zakonu se vidi da okružni i opštinski javni tužioci imaju široka ovlašćenja. Međutim, ni u jednom delu ni jednog jedinog zakona ili seta ovih zakona ne spominje se ono šta se dešava ako okružni javni tužilac ili opštinski javni tužilac ne preduzmu radnje u slučaju da se podnese krivična prijava za koju postoji osnovani dokaz. Takvih slučajeva ima mnogo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Mamula, a potom Toma Bušetić.
Paket zakona o pravosuđu, koji smo predložili, kao što ste i sami videli, još jedan je akt ili pretenzija na originalnost. Tu novih ideja nema. To je već nešto što je bilo poznato u proteklim decenijama, samo je sada uobličeno na jedan način koji nije nailazio na prihvatanje u dosadašnjem parlamentarnom životu. Organizacija pravosuđa kao državni problem i organizacija pravosuđa kao posebna grana pravosudnog prava do sada su bili zapostavljeni u ovom društvu i od nauke, i od školskih i fakultetskih programa pravnih fakulteta i zakonodavstva, što je i bilo razumljivo kao posledica dugogodišnjeg sistema jedinstva vlasti. Ustavi Republike Srbije i Savezne Republike Jugoslavije su proklamovali princip podele vlasti na zakonodavnu, sudsku i izvršnu i doveli do promena, pa donekle i podstakli razvoj ove grane prava, jer ne samo da su postojeća rešenja bila konzervativna, već su pokazala da puka podela vlasti na navedene tri nije dovoljna. Reforma u organizaciji rada pravosuđa zahteva i reformu pravnog sistema, pre svega reformu studija prava, oslobađanje od pravnog konzervativizma, osavremenjavanje prava, bez gubitka veze sa stanjem nacionalne stvarnosti. Pravno mišljenje je decenijama ovde formirano kao legalističko, po kome je pravo ono što je sadržano u zakonima, bez obzira kakva im je sadržina. Na toj školi mišljenja su školovane generacije pravnika. Pravo je imalo zadatak da negira poredak zasnovan na vlasti koja je bila zanat i doživotna privilegija. U takvim okolnostima državni razlog i održavanje i odbrana status kvoa su azbuka poretka. Etika, religija, prirodno pravo i pitanje vrednosnih orijentacija nemaju gotovo nikakav uticaj u aritmiji opsadnog i vanrednog stanja, garniranog permanentnim oskudicama. Pored promena u domenu materijalnog prava, nužna je i, sa stanovišta organizacije rada pravosudnih organa vlasti, promena procesnog zakonodavstva, jer bez temeljne promene procesnog zakonodavstva nema efikasnosti pravosudnog sistema, u skladu sa savremenim odgovorima koje su dali nauka i praksa sveta na krizu pravosudnog sistema. Neophodno će biti i formiranje posebnog pravosudnog budžeta, kako Zakonom o platama pravosudnih funkcioneri ne bi bili pretvoreni u činovnike sistema. Već danas zaposleni u pravosuđu ne mogu deliti sudbinu ostalih u društvu,većmoraju biti mnogo bolje plaćeni od mnogih. Uz sve navedeno, podela vlasti na sudsku, zakonodavnu i izvršnu mora biti sprovedena u potpunosti i očuvana, jer se predugo konstituisala. Kada je reč o Predlogu zakona o sudijama, taj zakon uređuje pitanje položaja i statusa sudija, dok se pitanje organizacije sudova uređuje zakonom o uređenju sudova. Pored toga, zbog značaja sudijske funkcije i prava i dužnosti sudija jasno je da je razdvajanje ove dve oblasti nužno. Uz to, takvo rešenje postoji i u nekim drugim zakonodavstvima, recimo francuskom i nemačkom zakonu o sudijama, a postojala su takva rešenja i u zakonima Kraljevine Srbije i Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca. U prvoj glavi Predloga u načelima (čl. 1. - 10.) preciznije se nego u dosadašnjim rešenjima utvrđuju nezavisnost, stalnost i nepremestivost sudija i materijalna nezavisnost kao temelj statusa sudije. Imunitet sudije u izricanju pravde je predviđen da bi se posebno naglasilo ustavno pravo sudije za mišljenje ili glas koji su učinjeni u vršenju sudijske dužnosti. U pogledu pritvora ipak smatram da bi bolje rešenje bilo da u tom pogledu sudija bude izjednačen sa statusom narodnog poslanika i da u tom pogledu ne bi mogao biti bolje zaštićen. Pravo na udruživanje i stručno usavršavanje, kao posebna prava, doprinose očuvanju nezavisnosti i samostalnosti, kao i profesionalizmu. Što se tiče Predlog zakona o uređenju sudova, kao što ste imali prilike da vidite, predloženim promenama teži se organizacionom uređenjusudova na način koji nije nov, jer je poznat u zakonodavstvu Evrope i Kraljevini Jugoslaviji. U našoj dosadašnjoj praksi, a posebno u poslednjoj deceniji, stvarna nadležnost sudova dovela je do preopterećenosti sudova, posebno drugostepenih, a naročito Vrhovnog suda Srbije, neujednačenošću sudske prakse, nametnute kao izvora prava. Rasterećenje sudova bi bilo omogućeno formiranjem apelacionog suda Srbije. Naime, opštinski i okružni sudovi bi imali prvostepenu nadležnost, a apelacioni sud bi rešavao, odlučivao o žalbama na odluke okružnih sudova. Na vrhu piramide bi ostao Vrhovni sud. Okružni sud bi zadržao i žalbenu nadležnost, a ostao bi drugostepeni sud u odnosu na opštinski sud. Obrazovanjem upravnog suda se preuzima i prvostepena nadležnost Vrhovnog suda u toj materiji, čime se Vrhovni sud takođe rasterećuje. Predloženo je formiranje trgovinskog i višeg trgovinskog suda za materiju privredno-pravnih odnosa. Ideja o obrazovanju visokog saveta pravosuđa nije nova i plod je stare težnje da se do postavljanja ili izbora sudija dođe tako što bi sudiju postavljalo ili pak izbor predlagalo stručno i politički neutralno telo, nezavisno i samostalno od zakonodavne i izvršne vlasti, pa i sudske vlasti. U Francuksoj, Italiji i Portugaliji postoje državni saveti za pravosuđe, u čiju nadležnost ulazi izbor i razrešenje sudija i javnih tužilaca, njihovo napredovanje, vršenje disciplinske vlasti, inicijativa za obrazovanje sudskog budžeta, pravosudna uprava, stručno usavršavanje i drugo. Sastavljeni su od struke priznatih, afirmisanih i uglednih pravnika, sudija, javnih tužilaca, ali i advokata i profesora prava, koji svojim znanjem, životnim i profesionalnim iskustvom i integritetom mogu da garantuju profesionalno vršenje tih poslova. A profesionalizam i u pravosuđu sadrži dva kvaliteta: znanje i savest! Kod nas u Zakonu o sudovima Republike Crne Gore postoji Pravosudni savjet. Ustav Srbije daje mogućnost da se formira takvo telo od eksperata republičkog ranga. To bi bila institucija koja bi predlagala izbor sudija i imenovanje sudija, javnih tužilaca i javnih pravobranilaca, pa bi takav izbor bio poveren struci i ne bi zavisio od dosadašnjih načina izbora, kako je to predlagao Odbor za pravosuđe i upravu, uz često rutinsko odlučivanje i nepoznavanje činjenica. Na ovaj način bi bila izvršena suštinska promena u dosadašnjem izboru pravosudnih funkcionera, koji su birani na predlog Odbora za pravosuđe i upravu. Odbor je sastavljen od poslanika, te je jasno da izbor zavisi od političkih činilaca i odnosa snaga. Isto važi i za izbor javnih tužilaca i njihovih zamenika. Ustavna rešenja su uslovila i različita rešenja u pogledu nadležnosti visokog saveta pravosuđa u pogledu odlučivanja o sudijama, sa jedne strane, i javnih tužilaca i njihovih zamenika, sa druge strane. Pored predloženih rešenja koja ukidaju dosadašnji način uticaja poslanika, političkih ličnosti koje nemaju znanja ili dovoljno znanja, ni vremena da celovito ispitaju stručnost kandidata za funkcije u pravosuđu, nužno je i da slobodno javno mnjenje ostvari demokratski uticaj na izbor i status pravosudnih funkcionera, a naročito stručna javnost. Pored toga, ono što do sada nije zaokupljalo pažnju parlamenta, pa ni stručne javnosti, je Predlog zakona o javnom tužilaštvu. Funkcija javnog tužilaštva nije na zadovoljavajući način normativno rešena, iako bitnih prepreka u Ustavu Srbije i SRJ nema. Postojećim zakonskim rešenjem je, protivno Ustavu Srbije, javno tužilaštvo uređeno kao posebna vrsta državne vlasti. Javni tužioci su podređeni samo republičkom javnom tužiocu, a on Narodnoj skupštini. Javni tužioci i njihovi zamenici su skoro izjednačeni sa sudijama, iako u Ustavu nema osnova za takav njihov status. Iz nekih odredbi Zakona o javnom tužilaštvu gotovo da proizilazi da je javno tužilaštvo ne samo samostalan organ, nego i nezavisan, iako to Ustav ne propisuje, kao i sud. Naime, predlog za izbor zamenika, kao i svih okružnih i oštinskih javnih tužilaca i njihovih zamenika, Narodnoj skupštini podnosi republički javni tužilac, a ne Odbor zapravosuđe i upravu Skuštine. Ministar pravde u tom pogledu nema ovlašćenja. Uz to, i pravila o unutrašnjem poslovanju tužilaštva samostalno donosi republički javni tužilac,a ne ministar kao u slučaju sudskog poslovnika. U Zakonu o državnom tužilaštvu Crne Gore javni tužilac je organ izvršne vlasti i ništa više. Prema sadašnjem rešenju Republički javni tužilac Srbije vezan je za političke predstavnike Narodne skupštine iz Odbora za pravosuđe i upravu i nije odgovoran ni izvršnoj vlasti, ni stručnom ekspertskom telu. Stoga se može reći da jedini uticaj na javno tužilaštvo imaju politički faktori, kako institucionalni, tako i stranački, i njihova moguća klijentela. Predložena zakonska rešenja polaze od toga da su javna tužilaštva po Ustavu samostalni državni organ, ali ne i posebna državna vlast. Iz predloga navedenog zakona se vidi smanjenje ovlašćenja republičkog javnog tužioca, uz povećanje ovlašćenja izvršne vlasti i kroz pravo ministra pravde da pokrene postupak za razrešenje svih tužilaca i njihovih zamenika, kao i da udalji republičkog javnog tužioca, da postavi vršioca dužnosti republičkog javnog tužioca, da pokrene postupak za utvrđivanje razloga za razrešenje republičkog javnog tužioca. Visoki savet pravosuđa, kao ekspertsko telo, imenuje zamenike i predlaže izbor javnih tužilaca, a u drugom stepenu utvrđuje razloge za razrešenje javnih tužilaca, zamenika i republičkog javnog tužioca, a rešava i o drugim pitanjima statusa tužilaca, posebno o prigovoru, o udaljenju tužilaca i slično. Visoki savet čine dva javna tužioca, kao i republički javni tužilac, ministar nadležan za pravosuđe, predsednik Vrhovnog suda Srbije, kao i jedan član kojeg na predlog ministra i republičkog javnog tužioca izabere Narodna skupština. Uočljivo je da javni tužiocitu nemaju većinu. O prigovoru republičkog javnog tužioca na odluku kojom je udaljen sa dužnosti Visoki savet pravosuđa odlučuje u proširenom sastavu, koji čini šest sudija, predsednik Vrhovnog suda Srbije, dva javna tužioca i dva istaknuta pravnika koje je u visoki savet pravosuđa izabrala Narodna skupština. Položaj javnih tužilaca i njihovih zamenika prema dosadašnjem zakonskom rešenju, je skoro isti sa položajem sudija. Predloženim promenama se uvodi zato taj problem u ustavne okvire. Jasno je da po ovom predlogu javni tužilac može imati položaj sličan sudiji, ali ne i isti. Zamenika javnog tužioca, koji inače nije ustavna kategorija, ne bira i ne razrešava Narodna skupština, a i zamenik nije stalna funkcija po ovom predlogu. U pogledu uređenja i nadležnosti javnih tužilaštava, javno tužilaštvo je samostalni državni organ, koji goni učinioce krivičnih dela i drugih kažnjivih dela i preduzima druge radnje za šta je zakonom ovlašćen. Niko izvan javnog tužilaštva nema pravo da određuje poslove javnom tužiocu i zamenicima javnih tužilaca, niti da upravlja njima poverenim predmetima. Javno tužilaštvo se ustanovljava kao državno nadleštvo, dakle ustanova koju čine javni tužilac, zamenici tužioca i osoblje. U pogledu hijerarhije niži javni tužilac i zamenik javnog tužioca nisu dužni da izvrše obavezno uputstvo za koje smatraju da je nezakonito, dok prethodno o tome ne dobiju mišljenje republičkog javnog tužioca, odnosno neposrednog višeg javnog tužioca, čime se sužava mogućnost zloupotrebe ovlašćenja. Kada je reč o nadležnosti javnih tužilaca, rešenja su slična koja ima i postojeći zakon, a novina je da zahtev javnog tužioca za prekid i odlaganje izvršenja pravosnažne odluke po sili zakona više ne odlaže odnosno prekida izvršenje, kao do sada. Pored toga, novina je da pred trgovinskim sudovima postupaju okružni, a ne više opštinski tužioci. U poglavlju o upravi u javnom tužilaštvu predviđa se institut vršioca dužnosti javnog tužioca, koga, kad javnom tužiocu prestane mandat, predstavlja republički javni tužilac i mandat mu traje sve dok novi javni tužilac ne stupi na dužnost, a najduže godinu dana. Vršioca dužnosti republičkog javnog tužioca postavlja ministar pravde. U pogledu odgovornosti tužilaca važno bi bilo da se u predstojećim promenama Zakona o krivičnom postupku takođe pojača odgovornost javnog tužioca. Kad je reč o uslovima za izbor, valjalo bi precizirati da uz ostale uslove javni tužilac može biti izabran pod onim uslovima koje predviđa Zakon o državnoj upravi. Predlogom su predviđeni razlozi za prestanak dužnosti, uslovi za navršenje radnog veka, razlozi za razrešenje, posledice razrešenja i posledice prestanka dužnosti zamenika javnog tužioca. Predviđena je i disciplinska odgovornost i u tom pogledu razlozi za tu vrstu odgovornosti isti su kao i kod sudija. To je ukratko ono čime smo se rukovodili kada smo ovo predložili, pa ovaj paket zakona preporučujemo vašoj pažnji i očekujemo da će biti prihvaćen.
Reč ima narodni poslanik Toma Bušetić, a posle njega narodni poslanik Branko Pavlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, paket zakona u oblasti pravosuđa koje je predložio poslanik Mihajlov načelno može da bude prihvatljiv, iako u svakom predlogu ovih zakona ima dosta propusta i dosta manjkavosti. To se pre svega odnosi na Predlog zakona o javnom tužilaštvu. Ono što je dobro kada govorimo o zakonu o sudovima i o zakonu o uređenju sudova odnosi se pre svega na stalnost sudijske funkcije koja je i do sada bila, na mogućnost žalbe Ustavnom sudu na odluku o razrešenju sudija, na obrazovanje jednog apelacionog suda, premda sada vidimo da postoji i neki drugi dogovor, znači jedan apelacioni sud sa četiri odeljenja ili tri odeljenja, a to je za nas neprihvatljivo i reći ću kasnije zbog čega. Ovi zakoni mogu da budu prihvatljivi, posebno imajući u vidu šta nam sve sprema Ministarstvo za pravosuđe. U predlogu Ministarstva za pravosuđe, koji ovih dana ima neku javnu raspravu, radna verzija preferira pre svega zakon diskontinuiteta i po tom predlogu sudovi obrazovani ranijim zakonom prestaju sa radom 31. decembra 2001. godine, dok bi sudovi obrazovani novim zakonom počeli sa radom 1. januara 2002. godine. Međutim, prestanak ranijih sudova ne bi uticao na status sudija. Prema članu 101. stava 1. Ustava, sudska ili sudijska funkcija je stalna, pa nadživljava sud i reformu sudskog sistema, ali kako ne može rešiti sudsku funkciju bez sudija, sudijama koji bi ostali bez sudova sleduju novi sudovi. To mogu biti samo sudovi obrazovani novim zakonom. Kako bi bez suda ostale sve sudije, svima sleduju novi sudovi i zbog toga će ih dobiti u opštem razmeštanju zatečenih sudija. Razmeštaj nije uslovljen pristankom sudija. Tako sudije navodno ne bi ostale bez posla samo na prvi pogled, a u stvari razmeštaj sudija ništa drugo ne bi značio do otpuštanje svih onih politički nepodobnih sudija. Kako drugačije protumačiti prelazak jednog sudije npr. iz Ćuprije u Kikindu, iz Niša u Suboticu do jedan neviđeni pritisak na sudije i tužioce, ako to sudija Vrhovnog suda Ivošević naziva razumnom lustracijom ili pročišćenjem. Tako kada govorimo o predlogu ovih zakona kažemo da su oni i prihvatljivi, imajući u vidu ono što nam sprema Ministarstvo za pravdu. Radna verzija Ministarstva pravosuđa predviđa i ustanovljenje apelacionih sudova u gradovima Srbije. Oni u radnoj verziji vide četiri apelaciona suda, sada imamo jedan apelacioni sud i tri odeljenja, i to je isto. Znači, nije šija nego vrat. Šta to znači? To znači udaljavanje građana od sudova. To podrazumeva i nove troškove, uvođenje tri odeljenja apelacionih sudova ili četiri, nove troškove, stanovi za sudije, zapošljavanje novih sudija, troškove vezane za odlazak na javne sednice, jer se sada menja uloga i nadležnost okružnih sudova, i mislim da smo mi veoma siromašna zemlja da bismo vršili ovakve reforme, koje će svakako biti ukoliko se ovakav predlog usvoji. Apelacioni sudovi bi umnogome devalvirali nadležnost okružnih sudova, koji bi na neki način sada postali prvostepeni sudovi, a opštinski bi se formalno ili faktični ukinuli ili bi se njihova uloga minizirala. U ovim predlozima veoma je diskutabilno obrazovanje velikog personalnog veća i visokog saveta pravosuđa i naročito njihova nadležnost ili njihovi prerogativi. Sada je velika prilika bila da se ovim predlozima konačno ustanovi sudski budžet odakle bi se finansirale sudske funkcije, što je jedan od najbitnijih uslova za nezavisnost i samostalnost sudstva u celini. Naravno, u ovim predlozima toga nema. Kada je reč o samim predlozima i konkretnim predlozima, smatram da mandat predsednika suda ne treba ograničavati na pet godina, nego treba svesti na dve godine i da je rotacija uvek poželjna. Takođe, sudije porotnike treba da bira Narodna skupština a ne da ih imenuje visoki savet pravosuđa, a za razliku od predloga zakona o sudijama i uređenju sudova, za koje kažemo da su solidni, predlog Zakona o javnom tužilaštvu je veoma loš i sa puno propusta. Predlog ovog zakona stavlja tužioca kao samostalni državni organ u ulogu upravnog organa pod kapu ministra pravde, što nije dobro, a princip inokosnosti hijerarhije ugoržen je pri izboru tužilaca. Do sada je predlog za izbor davao republički javni tužilac, mislim na ostale opštinske i okružne, mišljenje odbor za pravosuđe, a sada ponovo u predlogu ulogu bi preuzeo visoki savet pravosuđa, što je po meni jedno pogrešno rešenje. Neprihvatljivo je i imenovanje zamenika od strane visokog saveta za pravosuđe i mandat od osam godina. Zašto razdvajati položaj i poziciju tužioca i zamenika tužioca? Član 67. takođe je neprihvatljiv: on predviđa da zameniku tužioca dužnost prestaje kada istekne vreme na koje je imenovan ili ako tužilaštvo bude ukinuto. Primer mogu da budu male opštine, gde imamo i nagoveštaj, bez obzira na ovaj zakon pitanje je kako će se sve ovo do kraja odvijati, da se ukinu tužilaštva u malim opštinama. Na ovaj način se negira i stalnost funkcije zamenika javnog tužioca, što nije dobro. Nerazuman je i član 65. o stupanju na dužnost tužioca na svečanoj sednici u javnom tužilaštvu. Šta to znači? Imamo opet male opštine, gde samo imamo jednog tužioca i bez zamenika, i kakva je to svečana sednica, šta to znači, da li će on proslaviti svoj izbor sa svojom daktilografkinjom? Nisam razumeo ovo. Ili član 70, gde se govori o nestručnom vršenju dužnosti shodno merilima republičkog javnog tužioca. Ova odredba je nedovoljno jasna i precizna. Nužno je taksativno pobrojati šta se sve smatra nestručnim vršenjem dužnosti. Nije prihvatljiv ni član 75, a pogotovu stav 3. po kome republičkom javnom tužiocu mere u prvom stepenu izriče ministar nadležan za pravosuđe. Na ovaj način republički javni tužilac postaji puki izvršilac ministra i uopšte državni tužioci izvršioci izvršne vlasti, što nije dobro, iako su ovde predlagači govorili da državni tužioci treba da budu u okrivu izvršne vlasti. Smatram da samostalnost državnih tužilaca treba da bude što veća. U članu 93. jasno se ukazuje da je dužnost zamenika tužioca nestalna, što je takođe korak nazad od važećih rešenja. Kada je reč o Predlogu zakona o sedištima i područjima sudova i tužilaštva, smatram da treba predvideti onoliki broj sedišta, kada je reč o privrednim sudovima ili trgovinskim, koliko ima okruga. Na taj način se približavamo građanima da ostvaruju svoje osnovne potrebe i kada govorimo o ovim privrednim ili trgovinskim sudovima. U Predlogu zakona o visokom savetu pravosuđa, u članu 4, gde se govori o pozivnim članovima i gde šest sudija bira Vrhovni sud, a od dva pozivna člana iz redova javnih tužilaca, jednog bira ministar, a drugog republički javni tužilac, oba treba da bira republički javni tužilac. I na kraju, smatram da se i ovim setom zakona neće bog zna šta popraviti kada je reč o pravnoj državi. Mi smo videli i u poslednjih godinu dana nema pravne države, nikada gora situacija nije bila, jer se tokom godinu dana vlasti DOS-a desilo krupno kršenje ustava i Srbije i Jugoslavije i smatram da se i ovim setom zakona neće doprineti da se uticaj izvršne vlasti smanji. Naprotiv, ostaće isti, a kako će se SPS opredeliti do kraja zavisi i od amandmana koje smo predložili i da li će biti prihvaćeni.
Sledeći prijavljeni za diskusiju je narodni poslonik Branko Pavlović, koji nije prisutan. Dajem reč narodnom poslaniku Branislavu Blažiću, a sledeći je narodni poslanik Slobodan Adžić.
Dame i gospodo, čitava ujdurma oko ovih zakona pokazuje svu tragikomičnost vremena u kome živimo. Ta tragikomičnost se ogleda i u tome da su nama za pet zakona, ovde preračunato, dali nekih dva minuta i četrdesetak sekundi, što je po jednom zakonu trideset jedna sekunda. Govoriti trideset jednu sekundu o zakonu za koji je predlagač rekao da se donosi jednom u veku, da je to neki generacijski zakon, to je krajnje neozbiljno. Neozbiljno je od strane predlagača koji donosi predlog takvih milenijumskih, vekovnih zakona, a isti taj predlagač, DSS je odredio da mi ovde govorimo o takvim zakonima trideset jednu sekundu. Pogotovu što kaže da je to početak izgradnje pravne demokratske države. Molim vas, opet smo na nekom početku, a šta se to dešavalo godinu dana kada je posle godinu dana ova vlast opet na nekom početku. Vlast očigledno radi vredno od ponedeljka do petka, ali opet nije makla dalje od početka. Tragikomično je i što neki odbori juče odbijaju, a danas prihvataju ovaj predlog. Šta se to desilo od juče do danas, šta sedesilo sa Vladom koja prvo odbija, a sada očigledno prihvata predloge zakona o sudovima. Gde je ta Vlada, da li će ikada doći u ovu skupštinu da da svoje mišljenje, da mi vidimo šta misli o ovom zakonu ministar pravde. Mislim da je ovo sve izuzetno neozbiljno da bi se raspravljalo o toliko važnim zakonima na ovakav način. Nije dobro ovakve zakone donositi i da oni služe u službi dnevne politike i da se čitava ta rasprava na ovakav način vodi. Treba to povući, pa možda malo ozbiljnije prići čitavom tom problemu. Odoše sekunde.
Dajem reč narodnom poslaniku Slobodanu Adžiću, a sledeći prijavljeni za diskusiju je narodni poslanik Rajko Baralić.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege poslanici, podsetio bih da su danas na dnevnom redu predlozi zakona o javnom tužilaštvu, o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, sudijama, visokom savetu pravosuđa i uređenju sudova. Donošenje paketa ovih zakona ima jedan osnovni cilj, a to je da ljudska prava, subjektivna prava svakog građanina i pojedinca, odnosno ustavom i zakonom zagarantovana prava, mogu biti ostvarena, a ne samo u pravnim aktima zapisana. Da bismo ovaj cilj ostvarili, potrebno je da u Srbiji imamo sudstvo odvojeno od izvršne vlasti i da zakonodavna vlast stvori samo uslove za rad sudstva, ali i ne da se meša u donošenje sudskih odluka. Da bi se stvorio uslov nezavisnosti sudstva, potrebno je da sudije budu nezavisne. Takođe, jedno od osnovnih predizbornih obećanja DOS-a bilo je uspostavljanje pravne države. Nema pravne države tamo gde imamo praksu koju smo imali do sada u pravosuđu. Da bismo sve napred navedene ciljeve ostvarili, a to znači da bismo živeli u normalnoj državi, u zemlji koja želi u Evropu i svet, neophodno je i što pre doneti i zakon iz oblasti pravosuđa, koji će na drugačiji način rešiti osnovne odnose u ovoj oblasti. Ovo je i razlog zašto, kao poslanik DSS, želim da podržim predlog šefa poslaničke grupe DSS, Dejana Mihajlova. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani novinari, pred nama je predlog pet važnih zakona, kojima po zamisli predlagača, DSS-a, treba da se uredi jedna važna oblast. Dakle, dekomponovana je oblast koja je ranije rešena jednim zakonom na pet delova, koji čine jednu celinu. Ambicija predlagača očigledno jeste i da ima inicijativu u parlamentu u predlaganju zakonskih projekata. Mi se kao SPS, kao poslanička grupa te političke organizacije, nećemo baviti time - zašto zakon nije podnela Vlada, iako to nije logično, već ćemo se baviti suštinom onoga što jesu predlozi u ovih pet zakonskih projekata. Za one ljude koji su imali kontakte sa predlagačima sličnih zakona u prošlosti, ovde se u izvesnom smislu prepoznaje rukopis kadrova SPS-a, pre svega, gospodina Zorana Balinovca, makar u nekim segmentima ovoga što je danas ovde pred nama. No, nama imponuje što predlagači nisu gadljivi na ono što su ovi ljudi nekada radili i to takođe nije suština. Suština su sami predlozi, o kojima mi danas ovde razgovaramo. Bilo je reči da će, ako se ovi zakonski projekti usvoje, sudstvo postati nezavisno. Ne mogu a da ne kažem da je ono već postalo nezavisno, postalo je nezavisno od Ustava npr, jer, kada jednog građanina mimo zakona i mimo Ustava izvršna vlast jedne države, mimo svih pravila i normi, izručuje nelegitimnim i parapravnim organima u svetu, onda ono jeste nezavisno i od prava, i od Ustava i od logike. Od logike je nezavisno i zbog toga što je ova skupština sa 100 protiv 87 glasova za okružnog tužioca u jednoj velikoj varoši u Srbiji izabrala čoveka koji je falsifikator i koji je utajivač poreza. No, i to nije ukupna suština. Ukupna suština onoga što vi danas ovde predlažete i što mi raspravljamo, nadam se, jeste poštena namera da se ova oblast uredi onako kako to želi predlagač, kakva mu je vizija uređenja države, odnosno o toj državi, i pre svega pravnog sistema, koji treba da garantuje pravnu sigurnost građanima ove države. Već su kolege ovde govorile o nekoliko stvari koje su bitne. Takođe bih imao primedbe na način izbora sudija porotnika. Zaista mislim da nije logično da sudije porotnike, koji su takođe sudije, ako se složite, u neparnim većima njih je uvek više od onih koje mi zaista nazivamo sudijama, bira visoki pravni savet, a da sudije bira parlament Srbije. To može da bude na prvi pogled logično, ali to ima izvesne posledice, pre svega zbog toga što je visoki pravni savet telo koje, uz sve uvažavanje autoriteta koji će tamo sedeti, naravno, ako zakon bude usvojen, to sve radi bez prisustva javnosti, radi u diskreciji i radi na onaj način koji ne može biti kontrolisan ni od javnosti, ni od medija, ni od parlamenta, koji jeste nadležan. Založio bih se takođe da se područja okružnih sudova i tužilaštava poklope sa teritorijom okruga, gde god je to moguće. S tim u vezi, molim kolege narodne poslanike (podneo sam jedan amandman) da se Opštinski sud u Ivanjici i Opštinsko javno tužilaštvo u Ivanjici ubuduće nalaze, dakle da bude u delokrugu Okružnog suda u Čačku i Okružnog javnog tužilaštva u Čačku. Nije logično da Opštinski sud u Ivanjici i Opštinsko javno tužilaštvo u Ivanjici budu sada organizacijom regulisani tako da su im nadležni okružni sud i tužilaštvo u Užicu, jer za to ne postoji nijedan valjan razlog. Okružni sud u Čačku pokriva tri suda, a tužilaštvo tri tužilaštva, a okružni sud i okružno tužilaštvo u Užicu pokrivaju 12 opštinskih sudova i 12 opštinskih tužilaštava. Molim kolege, ovde se ne radi ni o kakvo stranačkoj, niti bilo kakvoj drugoj borbi, radi se o jednoj funkcionalnoj organizaciji, da se nadležnost okružnih sudova i tužilaštava, ukoliko je to moguće, izjednači sa nadležnošću na teritoriji koju pokriva jedan okrug, iz više razloga. SPS i njeni narodni poslanici u parlamentu, ukoliko bude usvojen dovoljan broj amandmana (kad kažem dovoljan, onda to znači onih koji po našem mišljenju na kvalitetan način popravljaju predložene zakone) možda i može da podrži neke od ovih zakonskih projekata, ili u celini, ili delimično. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dušan Budišin, ali je odsutan. Reč ima Miroljub Veljković.
Danas ste nas, srpske radikale, obdarili neverovatnom milošću - umesto jednog minuta, koji ste nam tako demokratski dali novim Poslovnikom, da pričamo o predlozima zakona, danas smo dobili puna dva minuta, i to za četiri zakona vezanih za pravosuđe. I normalno, nemam nameru ništa konkretno da kažem o rešenjima u tim zakonskim predlozima, jer za dva minuta je to prosto nemoguće, ali ću zato ove predloge zakona da sagledam sa jednog drugog aspekta, pre svega aspekta morala, odnosno odnosa u vladajućoj koaliciji. Na ove predloge zakona, poštovani poslanici, svi ste dobili odgovor Vlade ili ste to pročitali. Vlada je taksativno rekla - predlozi zakona su loši, Vlada ima bolje predloge i uskoro će izaći pred parlament sa tim boljim predlozima. Danas nas je gospodin Mihajlov obavestio da su nesuglasice rešene. Doduše, rešenje tih nesuglasica čekali smo od 10 sati jutros, do 16,30 po podne. Dobro, rešili ste nesuglasice, ali se postavlja jedno principijelno pitanje - da li su ovi vladini zakoni (Vlada nije promenila mišljenje u međuvremenu, bar nas nije obavestila, narodne poslanike), odnosno Batićevi zakoni bolji, ili su pak bolji ovi zakoni koje je predložila poslanička grupa DSS? Koji su najbolji zakoni? Mislim da bi trebalo da usaglasite te stavove i da izađete sa najboljim rešenjem ovde. Šteta što nije prisutan gospodin Jovanović da ga pitam da li su bolji ovi Vladini zakoni, pošto je Vlada rekla da ovi ne valjaju ili su bolji ovi predlozi zakona, koje je gospodin Mihajlov predložio. Kako da se izjašnjavam. Mi kao narodni poslanici treba da biramo najbolje predloge zakona. Možda ste napravili i neki "truli" kompromis i to svakako na štetu pravosuđa. Zbog toga molim da mi se odgovori na ovo pitanje.
Reč ima narodni poslanik Rodoljub Šabić.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću ni ja govoriti duže od kolege Veljkovića, nisam to ni nameravao. Danas nije na dnevnom redu nešto što bi iziskivalo da uporedimo jedan predlog, koji je bio u radnoj verziji Ministarstva pravde, i jedan predlog koji je aktuelan, koji je pred nama. Nije danas na dnevnom redu ni da pričamo o otmicama i isporuci pojedinih građana, iako nemam ništa protiv da i o tome pričamo nekom drugom prilikom. Danas je bila lepa prilika da popričamo o nečem što je izuzetno bitno za svaku normalno organizovanu državu. Dakle, pričamo o jednom setu zakona koji treba, na jedan originalan i bitno noviji način, da uredi kompletan pravosudni sistem kod nas. Iskreno bih voleo da sam i od kolega iz opozicije čuo nešto više o tome. Kada se uvodi nešto u ovoj meri novo, dobro je uvek čuti mišljenje druge strane. Nemam nameru da u ovoliko vremena koliko mi stoji na raspolaganju, pokušam da apsolviram sve, jer bi to bilo iracionalno, jer je to pet zakonskih predloga. Hoću da skrenem pažnju samo na nešto što, je po mom dubokom ubeđenju, vrlo markantno i to sa nekim ubeđenjem da možda imam neki uticaj na njih. Pre svega, govorim o mojim kolegama iz opozicije. Govorim o sadržini zakona o visokom savetu pravosuđa. Dozvoljavam da različito možemo gledati na stanje u društvu, na stanje u pravosuđu, potrebe u pogledu intervencije u njemu, što je sasvim sigurno novo i što je sasvim sigurno dobro. Čitali taj zakon na ovaj ili onaj način, gledali ga sa pozicije vlati ili opozicije, ne možemo a da ne dođemo do zaključka da je reč o jednom bitnom koraku emancipacije sudske vlasti u odnosu na političku, a namerno ne kažem samo na izvršnu. Ne može niko poreći činjenicu da će ubuduće, bez obzira na sve opservacije, koje mogu biti ovakve i onakve, a naravno, mi ćemo i dalje birati sudije i vrlo dobro znate da to nije stvar koju je zakonodavac mogao da promeni, to je stvar koja je određena jednom neotklonjivom determinantom, dakle Ustavom Srbije, ali biraćemo ih samo na predlog visokog saveta pravosuđa. Hoću da podsetim na odnose snaga i javnost rada. U tom savetu, visokom savetu pravosuđa, odnos snaga će biti 7:4. Naravno da ih bira Skupština, ali ne bira ih sve. Ponovo kažem, odnos snaga je 7:4 u odnosu struke i politike, odnosno u korist struke. Ono što bih hteo da vas zamolim, to je da ne redukujemoistoriju na sadašnji odnos snaga u ovom parlamentu. Promeniće se to, što je sasvim sigurno, ali ne znam u čiju korist. Ono što smatram jako korisnim i što verujem da niko od vas ne može poreći, to je činjenica da u Srbiji prvi put u poslednjih 60 godina mi ustanovljavamo primat struke u odnosu na politiku. Možemo mi i da biramo, ali više nećemo da biramo neograničeno, odnosno nećemo moći da biramo koga hoćemo. Moći ćemo da biramo samo onog iza koga struka stane. Šta god mislili o tome, šta god mislili o uticaju činjenica da će ova većina imati uticaja pri izboru visokog saveta pravosuđa, nemojte zaboraviti činjenicu da možda i ova većina neće biti večita. Jednom rečju, ono što zaista jeste bitna karakteristika zakona o kome govorimo, ali što zapravo determiniše i druge elemente celog projekta, jeste činjenica da smo u prilici da učinimo krupan korak u pravcu izgradnje nezavisnog sudstva. Želim da verujem da je to interes svih nas. Hvala.
Reč ima poslanik Vučić, replika.
Želeo bih, dame i gospodo narodni poslanici, da razjasnimo neke stvari o kojima smo ovde već govorili. Naime, kaže se da u ovoj stvari, po zamisli predlagača, jedan je organizacioni zakon, koji je zamišljen kao neko ekspertsko telo, kao neko posebno stručno telo koje će imati veću snagu i ne samo formalno-pravno, već i u celokupnoj javnosti, svojim predlozima i neće moći da bude preglasavan u Narodnoj skupštini, odnosno imaćete obavezu ili da prihvatite ili u celini da odbijete ili ponovo čekate predlog istog tog tela. Reč je o visokom savetu pravosuđa. Međutim, moram samo da ukažem na sastav visokog saveta pravosuđa i da vidimo ko bira članove visokog saveta pravosuđa. Naime, taj savet ima pet stalnih članova. Među tih pet stalnih članova imamo i predsednika Vrhovnog suda. Ko bira predsednika Vrhovnog suda? Mi ga biramo. Ko bira ministra pravde? Mi ga biramo. Ko bira dva člana, a ovde se kaže da ih bira Narodna skupština, republičkog javnog tužioca takođe. Šest članova mimo toga bira Vrhovni sud Srbije. Dakle, to bi mogao da bude takav odnos, ako računate i predsednika Vrhovnog suda, 7:4. Svi oni u krajnjoj instanci potpadaju pod Narodnu skupštinu Republike Srbije. Nije to ništa strašno, to je potpuno logično. To je ono za šta se mi zalažemo. Ali, zašto da uništavamo ingerencije i prerogative vlasti nadležnih skupštinskih odbora i Narodne skupštine Republike Srbije, da bismo uvodili jedno novo telo koje ničem novom ne doprinosi, osim što će se nazivati visoki savet pravosuđa, pa će narod da misli da su to neke drugačije i mnogo umnije glave od onih ljudi koji sede ovde, a ovi ljudi ovde su vlasni da te ljude izaberu? Hajmo onda da ukinemo Narodnu skupštinu, da ti ljudi ne biraju njih nego da oni biraju nas, pa da vidimo ko je tu važniji i kako ćemo to izvagati i izmeriti. Drugo, prethodnik nije govorio o tome gde imate uži i prošireni sastav i kako se glasa. Glasa se većinom. Čak i ministar pravde, uz kontrolu koju ima, možemo da vidimo i kakva je danas faktička situacija, bez ikakvih problema izvršna vlast može da ostvari većinu u svakom trenutku, a time u potpunosti suzbijamo ono što su bile ingerencije zakonodavne vlasti i nekakva njena ograničenja prema sudskoj vlasti. To što sam rekao, u sistemima podele vlati nigde ne postoji potpuna i striktna podela, već postoje sistemi ograničenja između rezličitih vidova vlasti. Tako zakonodavna vlast u pojedinim domenima ograničava sudsku i sudska ograničava zakonodavnu. Dakle, suština je da se ništa značajno ne menja, osim što se damagoški uvodi jedno telo koje će navodno biti ekspertsko, koje će biti stručno i nešto novo i mnogo drugačije doneti Narodnoj skupštini i našim građanima. Mislim da time ne dobijamo ništa značajno, osim što ćemo imati mnogo više problema, mnogo više zabune i mnogo više neznanja nego što je to bio slučaj do sada. Hvala.
Reč ima predlagač, gospodin Mihajlov.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo, cenjeni poslanici, notorna je neistina da sudije neće imati većinu u visokom savetu pravosuđa, jer je 7:4 ako se uzmu sudije, a ako se uzme republički javni tužilac, to se još više menja. To je notorna neistina i oni koji imaju žal za činjenicom da neće politika imati više uticaja na izbor sudija, meni je jako žao. Mi smo se borili za to i hoćemo da napravimo sistem gde će izbor sudija biti apsolutno odvojen od političke vlasti i gde sudije neće imati mogućnost i neće morati da budu pod pritiskom politike, da bi strepeli da li će ili neće biti izabrani. Mi se borimo za sistem gde će sudije birati sudije. Stalnost sudija omogućava da oni nezavisno, ako imaju mogućnosti, biraju svoje sudije i to je omogućeno ovim predlogom. Sudije imaju većinu i sudije će predlagati sudije. To je suština našeg predloga. Ostale verbalne manipulacije koje, po meni, idu u pravcu da će ljudi u apelacione sudove morati da idu u udaljena mesta da bi ostvarili svoja prava, opet su notorna neistina. U apelacioni sud ne idu sudije. Pred apelacionim sudovima se ne otvara rasprava, nego idu papiri. U opštinskim i okružnim sudovima se otvaraju rasprave i građani ostvaruju svoja prava putem javne rasprave. U apelacionim sudovima se odlučuje putem papira, tako da nema veze da li je predviđen jedan apelacioni sud sa tri odeljenja ili ima 40 apelacionih sudova. Pred njima stranke ne učestvuju u postupku time što će usmeno iznositi svoje argumente. To je još jedna od stvari koje se iznose ovde kao činjenica da će poskupeti postupak. Apsolutno je netačno. Ovaj način organizacije sudstva doprineće ekonomičnosti, pre svega, racionalniji je od onoga koji je do sada predviđen. Ovom organizacijom sudstva predviđeni su mehanizmi da sudstvo efikasnije deluje. To je ono što je istina. Verujem da će građani imati prilike vrlo brzo, kada se konstituiše ovaj način organizacije sudstva, a trebaće vremena da se uvere da je ovo bolje od onoga što smo imali i da je ova organizacija sudstva ono što građani očekuju od nas. Slažem se i verujem da su i oni koji su ranije predlagali i pripremali predloge zakona o sudstvu imali slična rešenja. Naravno, mi smo rekli, a i gospodin Mamula je rekao da, kada se radi o stvarima koje su bitne, ne treba izmišljati nešto novo, ne treba kretati putem nekog ekskluziviteta, već treba primeniti rešenja koja su poznata u svetskoj stručnoj javnosti. Tako smo i mi sada uradili. Ako se neka rešenja poklapaju, to je dobro. Ne vidim da je to nešto loše. Jedino može da se postavi pitanje zašto ta rešenja nisu predlagali oni kada su bili u prilici, već su zadržali postojeći postupak izbora sudija, gde je Skupština politički kontrolisala način izbora sudija. To je jedno od mojih pitanja, i to je sigurno, bez obzira da li ćemo dobiti odgovor ili nećemo, suština. Zašto nema odeljenja u Prištini? Kosovske opštine su raspoređene po sudovima i po odeljenjima apelacionog suda. Zašto nema odeljenja u Prištini? Nije našom voljom, naročito ne sadašnje poslaničke većine i naročito ne DSS-a, jedan deo naše teritorije pod okupacijom. Nismo ga mi doveli pod okupaciju i nismo mi učinili da to dođe pod okupaciju. Mi moramo da uradimo ono što je najbolje moguće u datim okolnostima, u postojećem stanju, i mi to radimo. Mi ovim predlogom zakona hoćemo da omogućimo ljudima koji su sada na Kosovu da mogu da ostvare svoja prava. To je ono što se čini ovim predlogom zakona. Upravo su same sudije, koristeći se statistikom i svim onim što imaju, insistirale, i to je ono gde se susreću predlozi zakona koje je napravio stručni tim Vlade Republike Srbije i ovaj, a to je upravo kod odeljenja apelacionog suda. Predlogom amandmana Odbora za upravu i pravosuđe je predviđeno više odeljenja apelacionog suda. To je upravo insistiranje stručne javnosti, koja ima saznanje o tome kako se i koliko predmeta obrade, u kojim oblastima ima da se uvede više odeljenja apelacionog suda. U tom pravcu smo mi i prihvatili primedbe na Predlog zakona. Jednostavno, mi smo smatrali da treba napraviti jednu verziju, da treba poboljšati ovu verziju. Mi nismo sujetni i ne idemo za tim da su predložena rešenja, takva kakva su, nepromenjiva. Mi smo mišljenja stručne javnosti i članova stručnog tima ministarstva inkorporirali u naš predlog i na taj način hoćemo da ga poboljšamo. Ima tu još puno stvari koje utiču na to. Naročito treba pomenuti da je amandmanima prihvaćeno da advokati učestvuju u izboru sudija. To je nešto što je isto novina. Treba i taj deo, koji učestvuje u širem pravosuđu, pustiti da ima uticaja na izbor sudija. Na taj način mi hoćemo sve one koji su najvažniji za izgradnju pravne države da uključimo u proces izbora sudija, da, u širem pojmu gledano, uključimo u pravosudni sistem. Jednostavno, da svima damo priliku. Mi ne bežimo od odgovornosti da učinimo jedan ovako smeo korak, baš zato što smo dobili tu odgovornost da činimo smele korake i da pravimo rezove u odnosu na danas postojeće stanje. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Replika.)
Nema osnova za repliku. Niste pomenuti ni vi, ni stranka, ni poslanička grupa. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Sve vreme je govorio o meni. Rekao je da sam govorio notorne neistine.) Po Poslovniku nema osnova za repliku. (Aleksandar Vučić, sa mesta: Po Poslovniku.) Izvolite.
Pozivam se na član 98. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Ukazao bih samo na jednu nekorektnost poslanika DSS-a. Ako nekoga hoćete da nacrtate, obraćate mu se najuvredljivijim izrazima, kažete da govori notornu neistinu, kažite mu onda ime da bar ima pravo džentlmenski da izađe da vam odgovori, a ne da to mislite da kažete a da prođete bez ikakvog odgovora i mislite da izgovorite sve najgore što možete, a da vama niko ništa ne kaže. Moram samo da vam kažem da sve što ste sada rekli jeste notorna neistina. Uopšte nisam rekao da nema 7 sudija. (Predsednik: Nisam vam dao pravo da govorite po replici, nego po kršenju Poslovnika.) Upravo ću da objasnim gde je bilo kršenja Poslovnika [[Predsednik: Ali, ne ulazeći u repliku, već objasnite gde je bilo kršenja Poslovnika.]] Hoćete li me pustiti da kažem? (Predsednik: Hoću, ukoliko govorite o kršenju Poslovnika.) Za one koji nemaju ni poslovnike, koji ne vole ništa da pročitaju, već sam naveo taj član. Što se tiče onoga gde je tačno povređen, povređen je u tome gde je malopređašnji govornik rekao da sam izgovarao notornu neistinu, iako je sve što sam izgovorio bilo istinito, a posebno je, ako hoćete, povredio i član 99. Poslovnika i član 101, gde je uvredio i poslaničku grupu SRS-a, aludirajući na to kako smo i mi učestvovali na predaji Kosova i Metohije okupatoru, a nismo. Mi smo jedini u celoj Srbiji, od svih političkih stranaka, bili protiv prihvatanja plana Ahtisari-Černomirdin, za razliku od partije gospodina Mihajlova i svih ostalih. To nama ne može da prebaci. Ako nema argumente za prolaz svog seta zakona, zato što je mislio, ako se dogovorio sa ostalim delom DOS-a, sa SPS-om, SSJ-om, itd, da neće biti kritičara, onda je pogrešio. Apelujem na predstavnike predlagača, ako imaju pravo da govore u svakom trenutku i ako kritikuju one koji su ih ovde argumentovano kritikovali, čini mi se, ne iznoseći nijednu, ako hoćete, čak ni težu reč, što je možda kritika meni, ali govoreći samo šta je sve loše u ovim zakonima, da izađete i da se takvim izrazima koristite, pri tome, nemajući ni jedan jedini argument, onda bar kažite ime i prezime onoga ili da se predsednik ne pravi naivan i nevešt da ne zna o kome je reč i da ne zna o kome se radi. To bi bilo mnogo poštenije i ljudski korektnije.
Pretpostavljam da očekujete moj odgovor i izjašnjenje Skupštine. Dakle, javili ste se po kršenju Poslovnika. Kao predsedavajući ne mogu da koristim Frojdovske metode i da pretpostavljam, kada je gospodin Mihajlov rekao da nije DSS učestvovala i odgovorna za stanje na Kosovu, da će se bilo ko u sali u tome prepoznati. Ne mogu znati da ćete se vi u toj odgovornosti prepoznati. Uostalom, niste ni jedini odgovorni. Ponavljam vam da po Poslovniku vi niste imali pravo na repliku. Da li želite da se Skupština izjasni? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Božidar Vujić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u više hiljada godina postojanja srpskog naroda, taj isti mudri srpski narod iznedrio je bisere mudrosti, narodne izreke koje tačno odslikavaju pojave, događaje, stanje, kako u prošlosti, tako se to može odnositi i danas, a verujem i u budućnosti. Ono što odslikava ovaj paket zakona može da se kaže: "Prema svecu i tropar". Zašto tako? Zato što znamo ko su predlagači zakona, pa su takvi i zakoni. Ceo ovaj paket zakona niti ima smisla, niti može da bude dobar, niti može da bude u duhu onoga za čega se DOS, bar transparentno, zalaže, kao i verbalno, ako ništa drugo, a to je - niti su sistemski, niti su reformski. Ono što sada imamo na delu može samo da se kaže - DOS protiv DOS-a. Imamo nešto, nadam se lično što, će se događati u budućnosti, da će toga sve više biti a da će narod na prvim narednim izborima znati da odredi DOS1, DOS2, DOS3, DOS na enti, i valjda će ih i tako staviti u neku istoriju na prvim narednim izborima. Ono što sam lično znao bilo je da je uvek postojao kros "Politike" na Hipodromu. Sada ovde u ovoj skupštini imamo politički kros pojedinih DOS-ova u odnosu na ostale DOS-ove, pa ko prvi donese zakon o njemu ćemo razmatrati. Očito je da je DSS hteo ishitreno to prvi da uradi. Međutim, imao je priliku pre par meseci, a svi ste svedoci ovde, da smo mi poslanici SRS tražili smenu ministra pravde gospodina Vladana Batića. Tada je isti taj DSS, koji je sada predlagač ovog paketa zakona, bio transparentno suzdržano uzdržan, a sada ovim zakonima za koje oni plediraju traže da se Batić smeni, jer evo oni su, hvala Bogu, doneli bolje zakone. Zakoni nisu dobri, nisu u redu i glasaću protiv.
Reč ima narodni poslanik Zoran Radovanović, a posle njega narodni poslanik Petar Cvetković.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, danas treba da govorimo o paketu zakona vezanih za pravosuđe. Međutim, uvek kada se spomene reč - paket, setim se legendarno lošeg paketa poreskih zakona ministra Đelića, pa mi dođe teško. Inače, predlozi zakona su u načelu dobri. Ima nekih pojedinosti koje moraju da se pojasne i da se malo detaljnije razrade. Ono što je meni posebno drago to je da me ovi zakoni podsećaju na predlog zakona ili nacrt koji je dao SPS 1996. i 1997. godine. Radi se o pet predloga - o uređivanju sudova, o sudijama, o visokom savetu pravosuđa, javnom tužilaštvu i o sedištu sudova i javnih tužilaca. Pročitaću vam, tačnije citirati, na to imam pravo, po novom Poslovniku, jedan tekst objavljen juče u novinama visokog funkcionera DOS-a, inače ministra pravde. "Blic", 29. 10. 2001. godine, Kuršumlija. Citiram: "U carski rez u pavosuđu, koji je inače veoma bolan, a koji će ipak morati da bude izveden spada i to što ću u skladu sa svojim ovlašćenjima uskoro objaviti listu sudija nepoželjnih u pravosuđu", izjavio je ministar Batić na konferenciji za štampu. "Kada budu objavljena imena onih koji su u izbornim komisijama falsifikovali izborne rezultate, onih koji su uživali razne privilegije i dobijali stanove i kredite, sudili političkim neistomišljenicima, vodili montirane sudske procese protiv pripadnika drugih naroda, drugih država, kao i od onih koji po svojoj neefikasnosti i nesposobnosti neće više moći da budu, sudije očekujem da će se sami povući. Sudije sa tog spiska neće moći da se bave ni advokaturom, jer je sa predsednikom Advokatske komore postignut dogovor da im se bavljenje takvom delatnošću ne dozvoli". Ovu izjavu je juče dao ministar pravde, dan uoči nastavka sednice na kojoj treba da se raspravlja o paketu zakona vezanih za pravosuđe. Zašto pominjem ministra Batića i kakve veze on ima sa ovim paketom? Kao prvo, funkcija ministra pravde pominje se skoro u svim predlozima ovih zakona, te kao ministar predlaže ovo, ministar predlaže ono. Pošto je gospodin Jovanović, koji sada nije tu, kao šef jedne od 176 poslaničkih grupa DOS-a tražio da opozicija da konkretne predloge, evo ja predlažem da se svuda gde se pominje ministar pravde, a misli se na Batića, taj deo članova briše, ili eventualno ono što je još mnogo lakše jednostavno smenite ministra Batića. Ionako je pre nekoliko meseci izbegao smenu u ovoj sali samo zbog toga što je jedan deo ljudi u sali bio uzdržan, tačnije od njega dobio je manje glasova samo Čanak pre neki dan u Skupštini Vojvodine. Da sam na njegovom mestu podneo bih ostavku, kako on kaže - iz moralnih razloga, jer čovek preda zakon o taksama pa se povuče. Čovek preda krivični zakon, pa se povuče. Tačno je da je stanje u pravosuđu loše i u materijalnom i u stručnom pogledu. Umesto da ministar podigne plate, umesto da obezbedi bolje uslove za rad ljudima u pravosuđu i time pomogne i promeni stanje u materijalnom smislu, umesto da popravi stanje u stručnom pogledu, primanjem novih mladih stručnih ljudi, ministar prima ljude sa prosekom ocena 5,99 na osnovnim studijama, ljude sa studentskim stažom koji će biti jednak radnom stažu ljudi koji su pred penzijom i na kraju ljude koji imaju veze sa pravnom naukom koliko i ja. Umesto da sve ovo radi ministar pravde, umesto da sedi ovde, preko novina preti. Preti i definitivno potvrđuje tezu da se vrši pritisak na nosioce pravosudnih funkcija na svim nivoima. Tačno je da postoji, a i kroz njega se vidi protivustavna zamena uloga sudske, izvršne i zakonodavne vlasti. Paket zakona o pravosuđu mora pod hitno, normalno sa prihvatanjem naših amandmana, da bude usvojen kako bi ministar prestao da daje intervjue i da jednom definitivno odgovara za svagda za ono što kaže. A, u "Blicu", prvo, preti sudijama, preti nekim svojim ovlašćenjima, preti nepoželjnima. Drugo, preti onima koji su vodili procese protiv drugih naroda. Pitam sve vas, protiv kojih su to naroda koje sudije vodile procese, protiv kojih država je sud vodio ove procese. Jedino ako im narod ne računa one baliste koje je pustio mimo svih odluka suda, umesto da ih razmeni za 1.300 naših ljudi. Treće, kaže da se sudije same povuku kako ih on ne bi isterao sa posla. Vrlo interesantna teza od prvog čoveka pravosuđa. Četvrto, preti da se već dogovorio sa predsednikom Advokatske komore da ti ljudi neće moći ni da se bave advokaturom, kada ih on bude isterao sa posla ili onda kada se ti ljudi sami povuku sa svojih mesta. Koliko ja znam zakone, ovom izjavom se tim ljudima ukida pravo na rad. Ima li nečeg interesantnijeg od saznanja da zakone o pravosuđu pišu poslanici i da zakone o radu pišu sindikalci? Vrlo dobra procena, a ko ne razume shvatiće. Zakoni, makar pisani i od strane poslanika, moraju da se donesu kako niko više, kao što je gospodin Slobodan Milošević, ne bi bio isporučen nekoj drugoj državi mimo Ustava ove naše zemlje. I, na kraju, kroz konkretne primere objasniću zašto je ovo sve važno. Prvo, Predlog zakona o uređenju sudova, član 5. kaže - korišćenje javnog položaja, sredstava javnog obaveštavanja, ili bilo koje javno istupanje kojim se utiče na tok i ishod postupka, zabranjeno je. Podsećam vas, a evo i "Blic" to jasno govori, u kojim se sve to novinama i na kojim sve televizijama socijalisti i neki drugi ljudi, pre svega, optužuju, osuđuju, a na kraju se preko novina i presuđuje. Drugo, Predlog zakona o sudijama, član 12. kaže - sudija se udaljuje kada mu je određen pritvor. Može biti udaljen sa dužnosti kada je pokrenut postupak za njegovo razrešenje ili krivični postupak za delo zbog koga može biti razrešen. Malopre sam kroz onaj "Blic" objasnio nebulozne i neodgovorne napade gospodina ministra na sve ljude u pravosuđu, jer je time jasno rekao - svi sedite, a mi ćemo procenjivati ko je od vas bio dobar ili dovoljno dobar da bude ponovo sudija. Treće, što se tiče Predloga zakona o visokom savetu pravosuđa, više puta je bilo objašnjavano i kada je rečeno da time što skupštinski odbori potvrđuju, odnosno daju predloge, a Skupština ih potvrđuje, time se izbacuje nepristrasnost, odnosno dejstvo političkih partija. Mislim, a ovde se već čulo za govornicom, da i tužioce i sudije, sudije Vrhovnog suda i predsednika, i ova dva koja daje Narodna skupština, opet bira Narodna skupština i to je ponovo odraz pristrasnosti sudstva. Tu postoji još jedna teza o ekspertima. Neću da pričam o ekspertima kako ne bih zaradio novčanu kaznu. Četvrto, po Zakonu o javnom tužilaštvu, član 25.- vršioca dužnosti republičkog javnog tužioca postavlja ministar nadležan za pravosuđe. Ljudi, pa ovo je strašno. Zamislite da date ovlašćenja ministru Vladanu Batiću i da on zavede tužioca, postavi Milana Panića ili Mikija Savićevića, i da time reši sve probleme. Da zaključim, pošto smo svi konstatovali da je ova materija vrlo bitna, da postoji puno problema vezanih za rad pravosuđa, predlažem, pošto nacrt, kako reče gospodin Mamula, ima svoju pozadinu, a pozadina ovog nacrta je SPS, da prihvatite naše amandmane i da usvojimo ovaj zakon.
Reč ima narodni poslanik Petar Cvetković.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo, s ozbirom da smo pri kraju današnjeg radnog vremena ja ću nastojati da budem što kraći. Danas razmatramo predloge zakona koje je dao poslanički klub Demokratske stranke Srbije. S mnogo strana, sa jedne, druge i treće strane, ima primedbi zašto su predlozi zakona dati od strane jednog poslaničkog kluba. Sve te koji podnose te kritike, u potpunosti neosnovane, podsetio bih da su svaki poslanik, kao i poslanička grupa, Vlada i nadležno ministarstvo, ovlašćeni po Ustavu da podnose predloge zakona. Znači, suštinsko pitanje u ovim predlozima zakona je to da li su to kvalitetni predlozi i da li je to ono što je potrebno državi, našoj državi, u ovom momentu. Sa te strane nije bilo nikakvih bitnih primedbi. Čak ocenjujem da je sa svih strana, odnosno od strane svih poslaničkih klubova ovaj sat predloga zakona u principu, odnosno u najvećem delu ocenjen dobrim. Mi iz Demokratske stranke Srbije ne smatramo da je to neka veoma značajna naučna delatnost u domenu donošenja zakona i iz domena pravosuđa, pa tako prihvatićemo sve kritike koje su podnete u dobroj nameri, a u cilju poboljšanja zakonskih rešenja. U tom smislu predsednik poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije. gospodin Dejan Mihajlov, je izričito jasno rekao da ćemo sve one primedbe koje su u domenu poboljšanja rešenja ovih zakona iz domena pravosuđa svakako prihvatiti. Mi nismo niti u mogućnosti, niti imamo pretenzije da izmislimo neke nove zakone, koji nisu poznati u pravnoj nauci i u pravnoj praksi. Sa te strane slobodno se može hvaliti poslanička grupa Socijalističke partije Srbije, može pronalaziti neka svoja rešenja, kao što to može biti i iz neke druge poslaničke grupe, da smatraju da neka rešenja iz ovih zakona podsećaju nekada na njihova rešenja, ali sa druge strane je očigledno i opštepoznato da ta rešenja koja su navodno imali nisu prošla. Verovatno nisu imali dovoljno političke snage ili sluha da poboljšaju status, odnosno nezavisnost pravosuđa. Ono što bih svakako hteo da kažem to je da je opšte poznato i ocena svih da je u proteklom periodu, a naročito u proteklih desetak godina pravosuđe, uostalom kao i čitavo društvo, spalo na niske grane. Nije osnovni problem, ali je najveći problem upravo u tome što smo imali iz domena pravosuđa loše zakone.Najosnovnije što je sudstvo bilo zavisno naročito od izvršne vlasti, odnosno od centara političke moći, a mnogo manje od zakonodavne vlasti. S druge strane, pored te zavisnosti, sudstvo nije bilo nezavisno i zbog samog položaja prevashodno, a i to treba pomenuti i to je osnovni deo intencije ovih zakona iz domena pravosuđa, i zbog osnovnog materijalnog i ekonomskog položaja sudija. U takvoj konstelaciji snaga i u takvim uslovima osiromašenog čitavog društva, osiromašenog sudstva, najveći deo sudstva, najveći broj sudija je časno i pošteno obavljao svoju dužnost, ali i deo tih sudija je bio prinuđen da podleže tim raznim uticajima izvršne i političke vlasti. Da li je to bilo namerno ili najčešće prinudno, nije bitno. Važno je da smo imali jedan pravosudni sistem koji je dovodio stvari u pravosuđu do apsurda. Neću vas podsećati na neke zakone koji su donošeni upravo u cilju omalovažavanja sudstva i dovođenja sudstva u neki apsurd, dokazivanje da je moguće sve ono što vrhovi političke vlasti požele. Tu su sudovi iz domena prekršaja prema medijima. Znači, o tome ima mnogo primera da je u ovom proteklom periodu, naročito u ovih deset godina, pravosuđe dovedeno na najniže grane. Moramo se složiti da bez nezavisnog, stručnog, kvalitetnog pravosuđa ne možemo ući, govorim o nama koji smo to prošle godine obećali u ime Demokratske opozicije Srbije, u bilo kakve nama bitne i kvalitetne promene. Podsetio bih ponovo da će izuzetno važnu funkciju i u postupku privatizacije imati naročito trgovinski sudovi. Dakle, rešenja koja su data predlozima zakonaiz domena pravosuđa nisu osporena ni na koji drugi način, znači nisu osporena sa stručnog ili pravnog stanovišta, nego je pokušano osporavanje u vidu nekih insinuacija zašto je ko predložio, zašto je to ovaj predložio ili onaj predloži. Nema bitnih i suštinskih primedbi, a to dokazuje da su rešenja koja daju ovi zakoni upravo ona rešenja koja će stvoriti uslove za jedno bolje ustrojstvo pravosuđa, a sa druge strane to će direktno značiti da će stvoriti uslove za dalji napredak društva u svim domenima i svim sferama. Stoga, normalno, uz amandmane koji suispravni i koji će poboljšati tekst zakona i institute predviđene ovim zakonima, smatram i mislim da je to ocena većine nas poslanika u Skupštini, da treba ove zakone usvojiti.
Replika, gospodin Nikolić.
Dame i gospodo, uvažene kolege narodni poslanici, obzirom da je veći broj diskutanata osporio sličnost teksta koji je nekadašnja vlada 1996. i 1997. godine utvrdila u radnoj verziji kao nacrt u odnosu na rešenja koja se predlažu, želim samo malu repliku. Ovde ispred sebe držim radnu verziju zakona o uređenju sudova od 7.novembra.1996. godine Ministarstva pravde, koja se u odnosu na ovaj predlog zakona, koji je po nama takođe sasvim dobar, razlikuje u dve ili tri stvari. Te razlike se svode na to da li će se trgovinski sudovi zvati trgovinski ili privredni sudovi i da li će se u glavi u obezbeđenju suda, organ zvati pravosudna straža ili pravosudna policija. Znači, to su otprilike razlike između ova dva teksta. To zaista nije bitno, bitno je da pred ovaj parlament izađe kvalitetan predlog, ali ovo zarad istine. Druga stvar, do realizacije ovog koncepta nije došlo samo iz tog razloga, što je nakon tog utvrđivanja nacrta došlo do formiranja nove vlade, u kojoj je jedan od koalicionih partnera postavio za uslov da nijedan nacrt i nijedan predlog zakona koji nije stavljen u skupštinsku proceduru, a utvrđen je na prethodnoj vladi neće moći automatski da se nađe pred skupštinom. I samo je to bio razlog što se ti zakoni 1997, odnosno 1998. godine nisu našli u skupštinskoj proceduri, a nije nikakva politička nemoć ili želja u pitanju. Toliko od mene.
Hvala lepo. Rad nastavljamo sutra u 10,00 časova. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuju 134 narodna poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice. Konstatujem da imamo kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam da su javili da će odsustvovati sledeći narodni poslanici: Višnja Nežić, Miloš Radivojčević, Borivoje Drakulović, Golub Rajić, Mihajlo Marković, Zoran Novaković, Vladimir Dobrosavljević, Bojana Aleksić, Boško Ristić, Goran Ćirić, Milan Milosavljević, Slavoljub Matić, Vladan Jovičić, Radič Joković, Živorad Raković, Miloš Lukić, Petar Madžarević, Bojan Kostreš, Petar Mišić, Branislav Pomoriški, Dušica Anđelković, Goran Vesić, Juhas Atila, Predrag Bajčetić, Stanko Kovačević, Čedomir Jovanović i Dragan Jočić. Pre podne odsutni Radomir Naumov, Marko Đurišić i Aleksandra Joksimović, a popodne Jakov Stamenković i Pal Šandor. Obaveštavam Narodnu skupštinu da su pozvani da sednici prisustvuju predsednik, potpredsednici, ministri i sekretar Vlade Republike Srbije, kao i sekretar Republičkog sekretarijata za zakonodavstvo. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: - PREDLOZI ZAKONA O UREĐENjU SUDOVA, SUDIJAMA, VISOKOM SAVETU PRAVOSUĐA, JAVNOM TUŽILAŠTVU I SEDIŠTIMA I PODRUČJIMA SUDOVA I JAVNIH TUŽILAŠTAVA (nastavak) Nastavljamo zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o uređenju sudova, Predlogu zakona o sudijama, Predlogu zakona o Visokom savetu pravosuđa, Predlogu zakona o javnom tužilaštvu i Predlogu zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Reč ima narodni poslanik Jovan Todorović, a posle njega narodni poslanik Milan Radulović.