Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Prvu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Molim vas da najpre saslušamo i pozdravimo himnu Republike Srbije. (Intoniranje himne.) Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 120 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvajanja zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskom sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 182 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja svih narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Narodna poslanica Misala Pramenković ima reč.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje je upućeno Ministarstvu zdravlja, a odnosi se na potrebu rekonstrukcije Službe za primarnu zdravstvenu zaštitu žena pri Domu zdravlja Novi Pazar. Naime, u ovom dispanzeru za žene godišnje se obavi po nekoliko desetina hiljada pregleda. Tako je u 2019. godini taj broj je bio 44.910 usluga, a u 2020. godini broj usluga je usled pandemije bio nešto manji, prezicnije 39.527 usluga. Međutim, uslovi u kojima se obavljaju pregledi u kojima radi medicinsko osobe ovog dela doma zdravlja su jako loši. Prostorni kapacitet je jako mali, tako da se usluge pružaju u dva odvojena dela zgrade doma zdravlja. Dispanzer za žene se nalazi na trećem spratu, ali se ultrazvuk i CTG aparat nalaze u drugom delu zgradu. Tako će npr. trudnica u devetom mesecu trudnoće popeti se do trećeg sprata radi pregleda, i to stepenicama, zato što ne postoji lift, pa će onda ponovo sići da bi obavila ili uradila CTG pregled, pa se ponovo vratiti do trećeg sprata da dostavi lekaru svoj nalaz. Moje pitanje je – kada će se rekonstruisati ovaj deo doma zdravlja i tako obezbediti bolji uslovi za osoblje, ali i za pacijentkinje? Zapravo, pre nekoliko godina sredstva su i bila obezbeđena posredstvom Evropske banke za obnovu i razvoj. Međutim, dispanzer za žene je tada dobio nešto opreme, ali planirana rekonstrukcija je izostavljena. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Branimir Jovanović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege, 27. februara na delu Ibarske magistrale kod Kraljeva dogodila se na istom mestu još jedna u nizu saobraćajnih nezgoda i tom prilikom jedna osoba je izgubila život, a dve osobe su povređene. Ne želim da prosuđujem o uzrocima ove saobraćajne nezgode, niti onih koje su se dogodile pre nje, ali želim da ukažem da je na ovom delu magistrale prošle godine urađen kružni tok, a da na ovom mestu još uvek nije urađena javna rasveta. Ovom prilikom upućujem pitanje JP „Putevi Srbije“ – kada će biti završeno javno osvetljenje na ovom mestu, na kružnoj raskrsnici kod fabrike „Leoni“ u Kraljevu? I, upućujem apel da se taj posao obavi što pre. Nisam prvi koji je ukazao na ovaj problem. Podsetiću da je u ime lokalne samouprave gradonačelnik Kraljeva 4. decembra prošle godine uputio dopis JP „Putevi Srbije“ da se što pre završi javno osvetljenje na ovom mestu. U tom dopisu je navedeno da je zbog nepostojanja rasvete ova kružna raskrsnica nebezbedna i da su česte saobraćajne nezgode na ovom mestu u kojima učestvuju najčešće vozači i pešaci koji ne poznaju dovoljno ovaj deo puta. Zbog toga je važno da se što pre na ovom mestu uradi javno osvetljenje, s obzirom na veliku frekvenciju saobraćaja i to će sigurno unaprediti bezbednost svih učesnika u saobraćaju. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedniče. Koleginice i kolege narodni poslanice, vi predsedniče znate, obzirom i da smo koalicioni partneri, da smo mi iz JS upućeni na svakodnevne kontakte sa građanima i ne bih želeo da bilo ko u ovoj sali pogrešno shvati ovo moje pitanje. Činjenica je da ja dolazim iz turističkog mesta, iz Vrnjačke Banje, mesta u kome veliki broj ljudi živi i radi od turizma. Veliki broj kafića i restorana, ne samo kod nas u našoj opštini, nego u svim opštinama i u gradovima Srbije, poštuje mere koje je propisao Krizni štab. Ja sam u situaciji da, kada me sretnu moju sugrađani na ulici, vrlo često od njih dobijam sledeće pitanje. Zato odgovor na ovo pitanje tražim i od vas kao predsednika Narodne skupštine. To je odgovor koji tražim i od svih nas narodnih poslanika koji smo prisutni danas ovde u ovoj sali. Ako su svi ostali upućeni da poštuju krizne mere i ako su svi svesni situacije u kojoj se trenutno, kako bar brojke pokazuju, nalazi naša zemlja, onda je red da i mi kao narodni poslanici svojim primerom pokažemo da ove mere imaju svoju težinu. Ako se apeluje da narednih dana treba da se smanji broj kontakata ljudi na jednom mestu, možda i ova sala u kojoj nas ima 250, a zajedno sa svim ljudima koji rade u skupštinskim službama preko nekoliko stotina ljudi, ja vas onda molim da i mi budemo primer i da pokažemo građanima Srbije da ćemo mi prvi da se pridržavamo tih mera. To ne znači da mi izbegavamo rad, da mi izbegavamo posao. U evidenciji imate, kad su u pitanju poslanici poslaničke grupe JS, da smo u 99% slučaja prisutni, da uvek uzimamo učešće u radu. Naravno, u ovom sazivu Skupštine je prisutnost vidljiva i kad su u pitanju sve ostale kolege. Nekad je u ovoj Skupštini u određenim trenucima bilo po 30 kolega. U ovom sazivu to svi možemo da primetimo, a primećuju i građani, najveći broj poslanika je uzeo učešće u radu i mi smo ovde skoro u punom sastavu. Zato je moje pitanje - da li smatrate da je svrsishodno da i mi prekinemo zasedanje, ne rad, imamo uslove i mi da radimo drugačije, ali zasedanje i okupljanje u jednoj zatvorenoj prostoriji? Hvala vam.
Prvo da kažem jednu stvar, pošto ste meni uputili pitanje, Narodna skupština nije dobrovoljno vatrogasno društvo ili pevačko društvo. Ono je vrhovno zakonodavno i predstavničko telo u Republici Srbiji. Da li vi mislite da mi sada ne treba da radimo u uslovima kada je to neophodno? Apsolutno odbijam ovaj vaš predlog. Bez obzira što smo iz iste koalicije, smatram da je predlog apsolutno neodgovoran i populistički, i to kažem svim narodnim poslanicima. Mi smo ovde da radimo, da radimo u interesu naroda i države i ja ću zakazivati sednice sve dok za to postoje uslovi. Čak i kad svi ostali ne mogu, mi moramo zato što smo mi od naroda izabrani za to. To sam komentarisao, jer ste meni postavili pitanje. Idemo dalje. Reč ima narodni poslanik Elvira Kovač. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedniče, predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SVM traži obaveštenje od ministra za brigu o porodici i demografiju gospodina Ratka Dmitrovića o toku pripreme nacrta zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, a u skladu sa odlukama Ustavnog suda Republike Srbije povodom ocene ustavnosti i zakonitosti određenih odredaba članova Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Naime, poslednjim izmenama Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom, podsetiću vas, koji je donet 2018. godine i primenjuje se od 1. jula 2018. godine, majke, odnosno porodilje su diskriminisane po više osnova. Prvo, utvrđivanje mesečne osnovice za naknadu zarade, odnosno naknade plate za vreme porodiljskog odsustva i odsustva sa rada radi nege deteta, obzirom da je zakonom propisano da maksimalan, najveći mogući iznos, znači, osnovica ne može biti veća od tri prosečne plate u Republici Srbiji prema poslednjem objavljenom podatku republičkog organa nadležnog za poslove statistike na dan podnošenja zahteva, što je u suprotnosti sa Zakonom o doprinosima sa obavezno socijalno osiguranje. Drugo, osiguranicima, ženama poljoprivrednicama se naknada po osnovu rođenja i nege deteta obračunava na drugačiji način i po drugim uslovima. Naime, napravljena je razlika prilikom utvrđivanja lica koje ima pravo na naknade, Predviđeno je da naknada može da se ostvaruje kada žena uplaćuje osiguranje u najkraćem, znači najmanje, 18 meseci iliti godinu i po dana pre rođenja deteta. Znači, ostvarila je prihode, uplaćivala je zapravo doprinose, kada je ostvarivala prihode na osnovu zaposlenja, samostalne delatnosti, ugovora o delu, ugovora o privremenim i povremenim poslovima. Dok je za žene poljoprivrednice osiguranice, kao uslov za sticanje naknada predviđeno da su osigurane po tom osnovu za šest meseci duže ili 24 meseca, minimum dve godine. Povodom izuzetno velikog broja pritužbi, sama Poverenica ili Poverenik za zaštitu ravnopravnosti je 19. septembra 2018. godine podneo Ustavnom sudu Republike Srbije predlog za ocenu ustavnosti i zakonitosti pojedinih članova Zakona o finansijskoj podršci porodici sa decom. Povodom predloga za ocenu ustavnosti i zakonitosti ovog predloga, Ustavni sud je doneo dve odluke krajem prošle godine, tačnije 3. i 17. decembra 2020. godine kojima je utvrdio da odredbe koje se odnose na majke poljoprivrednice osiguranice nisu u skladu sa Ustavom Republike Srbije i Ustavni sud je upravo zbog toga predložio objavljivanje odluke u Službenom glasniku Republike Srbije za šest meseci. Od početka primene ovog zakona, kao što sam spomenula, to je 1. jul 2018. godine, do sada više puta, u više navrata su tada zadužena ministarka bez portfelja, za demografiju i populacionu politiku, gospođa Slavica Đukić Dejanović i ministar za rad, boračka i socijalna pitanja naglašavali da će se ove nepravde ispraviti na vreme. Međutim, do dana današnjeg, skoro posle tri godine iliti dve i po godine, izmene i dopune ovih zakona nisu donesene. Veliki broj majki i porodilja i dalje je oštećen po osnovu uslova za ostvarivanje iznosa naknade zarade i mi smatramo da u skladu sa Odlukom Ustavnog suda treba da se donesu što pre ove izmene i dopune. Obaveza Vlade Republike Srbije je da uskladi zakona sa odlukama Ustavnog suda u ovom periodu. Kada pogledamo plan rada Vlade za 2021. godinu predviđeno je da se ove izmene i dopune zakona donesu u martu 2021. godine, s obzirom da je danas drugi mart, mi apelujemo na ministra za brigu o porodici i demografiju da se u što kraćem roku pripremi nacrt, pa potom da Vlada usvoji predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o finansijskog podršci porodici sa decom, a u skladu sa odlukama Ustavnog suda. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedniče. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, moje prvo pitanje, predsedniče, je upućeno vama. Mi smo danas na Kolegijumu razgovarali o tome, ali mislim da je važno da na ovo pitanje odgovorite i ovde u plenumu, pre svega zarad javnosti, da se, znate, ne bi pojavljivali komentari od jednog dela kvazi opozicije kako se ništa ne čini i ne radi po tom pitanju. Obzirom da ste tokom jučerašnjeg dana na neki način i formalno započeli drugu fazu međustranačkog dijaloga razgovorom sa predsednikom Odbora za spoljnu politiku, Dejvidom Mekalisterom, pitanje je – šta je konkretno i da li postoji konkretan rezultat i nekakav dogovor za nastavak međustranačkog dijaloga? Drugo pitanje je takođe veoma važno. Naime, vi ste uveli nešto što je praksa i što će biti praksa u Narodnoj skupštini Republike Srbije u narednom periodu. Mi iz SPS smatramo da je to jako dobro, a to je da u periodu kada nema zasedanja Kolegijumi Narodne skupštine Republike Srbije se održavaju van sedišta parlamenta, dakle van Beograda. Na moje lično zadovoljstvo prva sednica je bila u Valjevu, u mom rodnom gradu i ja želim da zahvalim i vama i rukovodstvu Skupštine i svim kolegama i koleginicama koji su prisustvovali Kolegijumu. Mislim da je to jako važno iz jednog prostog razloga jer na taj način stvaramo jedan partnerski odnosi između zakonodavne vlasti i organa lokalne samouprave. Upravo pitanje koje ću postaviti je rezultat tog razgovora koji smo imali sa gradonačelnikom i sa predsednicima opština. Dakle, Zakon o naknadama za korišćenje javnih dobara uredio je koje naknade su prihod republičkog, a koje lokalnog budžeta, kao i raspodelu prihoda naknada između republike i lokala u slučaju da je prihod zajednički. Isti zakon definiše naknade za vodu članom 74. kao naknade za korišćenje voda, izvađeni rečni nanos, odvodnjavanje, korišćenje vodnih objekata i sistema, kao i naknade za ispuštanje vode. Članom 98. zakona definisano je da prihodi ostvareni od naknade za vode pripadaju budžetu Republike Srbije, a prihodi ostvareni na teritoriji AP pripadaju budžetu AP. Međutim, prilikom same eksploatacije i distribucije vode javlja se ogromna amortizacija infrastrukture, poput habanja lokalnih puteva, koja se često mora sanirati iz budžeta jedinica lokalne samouprave. Kao primer navodim opštinu Mionicu, jer je to bilo, između ostalog, i pitanje predsednika opštine Mionica na čijoj teritoriji se nalaze tri fabrike za flaširanje vode koje godišnje flaširaju preko 200 miliona litara vode, što republici donosi oko 240 milion dinara prihoda. Sa druge strane, usled velikog prometa teretnih kamiona za potrebe rada fabrika opština Mionica morala je da sanira puteve koji prolaze pored fabrika svega nekoliko godina nakon njihove izgradnje. Konkretno pitanje za ministra građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture – da li u cilju rešavanja ovog problema, koji nije samo problem Mionice, se razmišlja o izmeni člana 98. Zakona o naknadama za korišćenje javnih dobara tako da se omogući da deo prihoda od naplate naknade za vodu pripada budžetima jedinica lokalnih samouprava na čijim teritorijama se i vrši eksploatacija vode? Pre izmene zakona takođe potrebno je uraditi dodatne analize kako bi se procenili troškovi koje jedinice lokalne samouprave imaju u vezi sa eksploatacijom voda sa ciljem predlaganja tačne raspodele naplaćenih prihoda. Dodatno, potrebno je razmotriti da prihodi koje jedinice lokalnih samouprava dobiju na ovaj način treba da budu namenski za izgradnju ili neophodnu obnovu infrastrukture. Zahvaljujem.
Hvala. Pošto ste me pitali oko međustranačkog dijaloga, ja želim i sada da iskoristim priliku da pozovem sve političke stranke i poslaničke grupe da se pripreme za nastavak međustranačkog dijaloga, da iznesu svoje platforme, odrede svoje predstavnike. Još jedom želim da im kažem da taj dijalog se vodi pod pokroviteljstvom Narodne skupštine Republike Srbije i on je potpomognut, a ne vođen od strane Evropskog parlamenta. Zato je veoma važno da tu postoji objektivan pristup i da bilo koji predstavnik ili posrednik od strane Evropskog parlamenta ne iskazuje svoju političku naklonost bilo kojoj političkoj opciji, kao što je to bio slučaj u prethodnom periodu. Ovo je bila samo prva aktivnost. Sada je neka pripremna faza koja će trajati određeno vreme, a svi ćete biti obavešteni o trenutku kada bude ta prva sednica u plenumu, odnosno kada budu pozvane sve političke stranke. Idemo dalje. Reč ima narodni poslanik Nebojša Bakarec. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane poslanice, poštovani poslanici, poštovani građani, tražim obaveštenje od MUP i BIA o zaveri protiv predsednika Vučića. Događaji koji su usledili posle hapšenja mafijaškog klana Belivuk, ali i neki pre toga pokazuju da postoji niz povezanih događaja koji vode samo jednom zaključku – postoji zavera protiv predsednika Vučića. Zavera ima za cilj zaštitu ugroženih interesa pojedinih lidera opozicije, predstavnika bivšeg režima i pojedinaca iz vladajućih struktura. Prvi imaju interes da zaštite bogatstvo koje su nelegalno stekli do, grubo rečeno, 2012. godine i da se ponovno nasilno vrate na vlast, a drugi imaju cilj da zaštite novostečeno bogatstvo i da zadrže privilegije vlasti i moći. Obe grupe kao glavnu prepreku za ostvarenje svojih mračnih ciljeva vide u predsedniku Srbije, Aleksandru Vučiću. Zbog toga su od 2018. godine, od početka, prisutni pokušaju nasilne promene vlasti i priprema likvidacije predsednika Vučića. Ukoliko neko sumnja da su ove moje tvrdnje preterane, neka se samo seti ubistva predsednika Vlade, Zorana Đinđića i pokušaja ubistva Aleksandra Vučića u Srebrenici. Sećate se da sam već postavljao pitanja u vezi političke pozadine pripreme atentata na Aleksandra Vučića. Postoji nešto što se zove hronologija zavere. Podsetiću vas kratko. Setimo se oružja 2016. godine pronađenog u Jajincima, targetiranja Vučića u đilasovskim medijima, pretnji ubistvom predsedniku Vučiću i članovima njegove porodice, svedočenja Čabe Dera, dvogodišnjeg prisluškivanja Aleksandra Vučića, snajperskih puški klana Belivuk. Setimo se međusobnih veza klana Belivuk, Dijane Hrkalović, Dejana Milenkovića, Aleksandra Kajmakovića, Eleza Miločića, Kokeze Stepanovića, Vladimira Vuletića, Saše Vukadinovića i Dragana Đilasa. Odbijanja poligrafa, amnezija lica koja poziva SBPOK. Ponoviću reči cenjenog kolege, Vladimira Đukaovića: „Vučić vam je, gospodo, dao sve u životu. Njega da nije bilo za vas niko živ ne bi čuo da postojite. Vratili ste mu tako što ste mu spremili svilen gajtan, pardon, snajper“, završen citat. Podsetiću na reči uvaženog potpredsednika SNS, Miloša Vučevića, postoji jedna klika koja sebe establira kroz izvršnu vlast i koja je verovatno preuzela deo kontrole državnog sistema: „Mislim da se išlo do toga da se sprema fizička likvidacija pojedinih ljudi. Ovde se ne radi o 700 hiljada članova SNS, već od 10 do 15 ljudi koji su dobili vlast. Očigledno im je malo vlasti, hoće oni sada da budu predsednici, premijeri“, kraj citata. Šta je to drugo nego kovanje zavere, sastanak bivšeg šefa BIA Saše Vukadinovića u Trstu sa tajkunom Draganom Đilasom i njegovim političkim direktorom Vukom Vučurevićem i Jadrankom Drinić, šta je to drugo? To što je uradio bivši šef BIA je krajnje neprofesionalno i nedopustivo u profesionalnim obaveštajnim odnosima. Inače, zamislite da se bivši šef FSB-a, sastaje sa Navaljnim. Znate kako se to rešava u Rusiji, pa, to se rešava u Rusiji tako što te više nema, jer to se ne radi. Znači, Đukanović i Vučević su opisali i dotakli jedno krilo mafijaškog klana Belivuk, ja sam sada govoreći o Trstu, opisao vrh drugog mafijaškog, političkog krila klana Belivuk. Za kraj, to je klasična priča o zaveri, o gramzivosti, o tome kako su pojedini ljudi iz bivšeg režima, ali, Boga mi, određen broj njih iz sadašnje vlasti podlegli uticaju gramzivosti i želje i moći za vlasti koja nije normalna. To me sve podseća na „Gospodara prstenova“, i na onu čuvenu Tolkinovu pesmu „Tri prstena za prste kraljeva vilin vrste“ - Pod nebesima što sjaju, sedam za vladare patuljaka u dvoru njihovom kamnom, devet za smrtne ljude koje smrt čeka na kraju, jedan za mračnog gospodara na njegovom prestolu tamnom u zemlji Mordor gde senke traju. Jedan prsten da svima gospodari, jedan da za svima seže, jedan prsten da sve okupi u tami sveže. U zemlji Mordor gde senke traju nećemo dozvoliti da Sauron Đilas pretvori Srbiju u Mordor. Pobedićemo mafiju, odbranićemo Vučića i Srbiju. Živela Srbija. Hvala vam.
Hvala. Pošto se više niko od predsednika, odnosno od ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Milan Urošević. Dame i gospodo narodni poslanici, dostavljen vam je zapisnik sednice Drugog vanrednog zasedanja Skupštine Republike Srbije u Dvanaestom sazivu. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa navedene sednice. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Zapisnik sednice drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u Dvanaestom sazivu, održane 9, 10 i jedanaestog februara. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: Ukupno 194, za – 173, nije glasalo 21 narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u Dvanaestom sazivu. Dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv ove sednice koji vam je dostavljen sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 92. stav 2. i članu 93. Poslovnika potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za dopunu dnevnog reda. Narodni poslanik Bojan Torbica na osnovu člana 92. Poslovnika, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o izmenama Zakona o sudijama, koji su Narodnoj skupštini podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Ana Karadžić i Bojan Torbica 16. novembra 2020. godine. Narodni poslanik Bojan Torbica, izvolite, tri minuta.
Zahvaljujem. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, kolege narodni poslanici ne mogu, a da na početku ne pozdravim najavu ministarke pravde da će u cilju poboljšanja materijalnog položaja i uslova rada od sredstava obezbeđenih iz prihoda i ostvarenih naplatom sudskih taksi, zaposleni u pravosuđu s nižim primanjima dobijati mesečnu pomoć u visini od 5.500 dinara. To je stvarno izuzetno pohvalno, ali unutar pravosudnog sistema već više od 11 godina opstaje nepravda vezana za zarade sudija prekršajnih sudova. Naime, od 1. januara 2010. godine, u Republici Srbiji su počeli sa radom prekršajni sudovi. Od prvog dana postojanja prekršajnih sudova sudije tih sudova trpe svojevrsnu diskriminaciju na taj način što su bez ikakvog opravdanog razloga normativno stavljeni u podređeni položaj u odnosu na svoje kolege koje su sudije drugih sudova, a istog stepena nadležnosti. Raznovrsnost predmeta i broj propisa kojima se služe ne može se porediti ni sa jednom drugom materijom u drugim sudovima, što im daje posebnu težinu. Obzirom da u svom radu koriste preko 270 zakona i oko 800 podzakonskih propisa, to od sudija u prekršajnim sudovima zahteva posebnu veštinu i znanje. Činjenica da po pitanju stručnosti i sposobnosti za obavljanje sudijske funkcije koju pri izboru na sudijsku funkciju da ispune, identični su uslovima koje moraju da ispune i sudije drugih sudova, a to nam govori da sudijama prekršajnih sudova dajemo status sudija sa svim obavezama, ali ne i sa svim pravima. Izuzev zarade prekršajnih sudija, sve ostale kategorije zaposlenih u prekršajnim sudovima imaju isti način obračuna zarade sa svojim kolegama koje rade u ostalim sudovima. Zakonom o sudijama je inače propisano da sudija ima pravo na platu u skladu sa dostojanstvom sudijske funkcije i njegovom odgovornošću, a posebno ukazujem na član zakona koji navodi da plata sudije znači garanciju njegove nezavisnosti i sigurnosti njegove porodice. Pored ovog potpuno je apsurdno i to što sudije za prekršaj imaju manje plate, ne samo drugih sudija, već i od sudijskih pomoćnika u drugim sudovima, a mislim da se svi slažemo da u pravosuđu ne treba da postoji ovakav vid diskriminacije. Sudije prekršajnih sudova zaista nisu teret ovog budžeta i za razliku od nekih drugih, oni svoje plate trostruko opravdavaju. Zbog toga smo i podneli ovaj predlog za izmenu zakona, kako bi jednom zauvek ispunili decenijsku nepravdu prema sudijama u prekršajnim sudovima. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaustavljam glasanje: ukupno 195, za – pet, nije glasalo 190 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog većinom glasova. Narodni poslanik Đorđe Komlenski na osnovu člana 92. Poslovnika, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom Predlog zakona o izmenama Zakona o izvršenju i obezbeđenju, koji su Narodnoj skupštini podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Ana Karadžić i Bojan Torbica 16. novembra 2020. godine. Da li poslanik Komlenski želi reč? Izvolite.
Zahvaljujem predsedniče. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, 2017. godine prilikom donošenja zakona o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju i obezbeđenju ukazivali smo na činjenicu da promenom kojom se mogućnost zaplene novčanih sredstava radi namirenja sudskih odluka vezanih za izdržavanje dece limitira na polovinu primanja, može da bude ozbiljan problem u budućem vremenskom periodu. To se upravo i pokazalo. Tada smo amandmanski predlagali da kada su u pitanju izdržavanja po osnovu sudskih presuda, to ostane onako kako je bilo i rešeno u ranijim propisima, a to je da se može zapleniti do dve trećine zarade od onog ko je dužan da izdržavanje isplaćuje. Naravno, nisu bili to samo demagoški razlozi za naš stav, već je praksa pokazala da smo potpuno u pravo i ono što imam saznanja, naravno Ministarstvo ima mogućnost da mnogo ozbiljnije, temeljnije i lakše to proveri, je činjenica da upravo nastaje zagušenje kod izvršenja prinudne naplate na ime izdržavanja maloletne dece. Naime, obzirom da dužinu trajanja sudskih postupaka, nagomilavanje tih troškova, kao i činjenicu da za izdržavanje za dvoje ili više dece sud može dosuditi do 50% obaveze od naknade zarade koju davalac izdržavanja, obveznik izdržavanja plaća, mi dolazimo u situaciju da se sada polako nagomilavaju kamate, troškovi postupka i da se to jednostavno nema na čemu sprovesti. Niti je bio, niti postoji i jedan opravdan razlog za takvu promenu u tom trenutku koja je učinjena i podnošenje ovog zakonskog predloga jeste upereno da se upravo zaštiti najugroženija kategorija stanovništva u Srbiji, a to su izdržavana lica. Priče koje smo i tada slušali, a i komentare koje danas ponekad čujemo, da onaj ko daje izdržavanje treba i on od nečega da živi, da ima i drugu porodicu, da su to razlozi zbog čega se mogućnost prinudne naplate limitira na polovinu naknade, jednostavno ne stoje. Mi smo ovim doveli u pitanje da ona deca koja su ostala bez svakodnevnog prisustva drugog roditelja ne mogu svoja bar materijalna potraživanja i ono što im je nužno za život kroz ovakav vid prinudne naplate realizuju i ostvare. Iz tog razloga, pozivam poslanike da podrže ovaj predlog zakona. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno je glasalo 195, za – 13, nije glasalo – 182. Konstatujem da Narodna skupština većinom glasova nije prihvatila ovaj predlog. Narodni poslanik Đorđe Komlenski, na osnovu člana 92. Poslovnika, predložio je da se dnevni red sednice dopuni tačkom – Predlog odluke o obrazovanju komisije za istragu i utvrđivanje broja žrtava agresije NATO pakta 1999. godine, koji su Narodnoj skupštini podneli narodni poslanici Đorđe Komlenski, Marijan Rističević, Ana Karadžić i Bojan Torbica, 16. novembra 2020. godine. Narodni poslanik Đorđe Komlenski ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedniče. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, uskoro će biti 21 godina od kad je NATO pakt zlikovački i podmuklo napao Srbiju. Mi ni dan danas ne znamo tačan broj žrtava te zločinačke i zlikovačke agresije. Znači, onih direktnih žrtava, koje su nastupile kao posledica ratnih dejstava. Ono što nam dosadašnja istorija pokazuje, to je činjenica da su srpske žrtve na svaki način iz Prvog svetskog rata, Drugog svetskog rata, omalovažavane, umanjivane na svaki mogući način. Uostalom, to smo bili svedoci i ovih dana, prilikom ove hajke i kampanje koja se vodila protiv filma „Dara iz Jasenovca“. Ako je neko u prethodnom periodu propustio ili nije mogao ili nije shvatao značaj toga da se utvrdi i verifikuje tačan broj žrtava, onda mi to sebi danas ne smemo da dozvolimo. Predlog je upravo da Skupština bude ta koja će odrediti komisiju kao neko telo u koje niko ne može niti ima pravo da sumnja, a da bi ta analiza bila potpuna, zadatak te komisije jeste da utvrdi tačan broj svih poginulih i ranjenih pripadnika Vojske Jugoslavije, pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova Srbije, civilnih lica na teritoriji Republike Srbije, kako na teritoriji Republike Srbije ili van teritorije Republike Srbije, ako su u tom trenutku imali državljanstvo Republike Srbije. Komisija treba da utvrdi imena, prezimena, svih žrtava NATO agresije 1999. godine, datum, mesto rođenja, mesto prebivališta, status lica u momentu događaja, da li je pripadnik vojske, policije ili civil, mesto i vreme štetnog događaja i mesto i vreme kad je posledica NATO bombardovanja nastupila. Mislim da nam je velika pouka sve ovo što nam se danas dešava, ali isto tako nam je velika pouka da to treba da učinimo, kao i popis žrtava Odbrambeno-otadžbinskog rata koji je Republički centar za istraživanje rata, ratnih zločina i traženja nestalih lica u Republici Srpskoj već učinio. Uvažene kolege, nebitno je da li će to uraditi komisija, lako je se povući od ovog predloga, Republika Srbija je dužna da se na ovakav način oduži svima koji su poginuli ili ranjeni za vreme NATO bombardovanja, a ostavićemo pokolenjima u amanet apsolutno čistu brojku, da niko sa njom ne može u budućnosti da manipuliše. Hvala.
Hvala. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno je glasalo 193, za – 17, nije glasalo – 176. Konstatujem da Narodna skupština, većinom glasova, nije prihvatila ovaj predlog. Pošto smo se izjasnili o predlozima za dopunu dnevnog reda, na osnovu člana 93. stav 3. Poslovnika, stavljam na glasanje Predlog dnevnog reda u celini. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Zaustavljam glasanje: ukupno je glasalo 193, za – 172, nije glasalo – 21. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, utvrdila dnevni red Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini, u celini. D n e v n i r e d: Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma o zajmu LD 2034 (2020) između Banke za obnovu i razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije za projektni zajam – Infrastruktura u kulturi, koji je podnela Vlada, i Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, koji je podneo Visoki savet sudstva. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu sednice. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuju: Maja Gojković, potpredsednica Vlade i ministar kulture i informisanja, Siniša Mali, ministar finansija, Vanja Udovičić, ministar omladine i sporta, Ana Tripović, direktor Uprave za javni dug u Ministarstvu finansija i Danijela Vanušić, v.d. pomoćnika ministra kulture i informisanja. Prva tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O POTVRĐIVANjU OKVIRNOG SPORAZUMA O ZAJMU LD 2034 (2020) IZMEĐU BANKE ZA OBNOVU I RAZVOJ SAVETA EVROPE I REPUBLIKE SRBIJE ZA PROJEKTNI ZAJAM – INFRASTRUKTURA U KULTURI. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres. Za reč se javio narodni poslanik Dragan Marković Palma, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, vi ste, gospodine predsedniče, pogrešno protumačili pitanje poslanika Jedinstvene Srbije Vojislava Vujića. On je pitanje postavio na osnovu pitanja koja je dobijao od građana Vrnjačke Banje, imajući u vidu da je iz Vrnjačke Banje i da tamo ima dosta kafića i lokala. Oni su rekli – kako vi sad možete da sedite u jednoj prostoriji, 200 vas, a mi ne možemo, do 15.00 časova nam je ograničeno, do 20.00 časova, itd. Ne dozvoljavam, gospodine predsedniče, da se takvo pitanje formuliše da je to populizam. Prvo, svako od poslanika ima autonomiju da pita ono što traže građani od njega i mi smo narodni predstavnici u parlamentu. Ne znam zbog čega ste tako reagovali, za mene je to malo čudno? Jeste vi stariji brat naše koalicije, ja to poštujem i vi to vrlo dobro znate, ali ovo što bi babe rekle – kad gleda narod, onda smatra da mi to radimo zbog ličnih političkih poena, a ne radimo zbog toga. Zato vas molim ne da ponovo komentarišete, jer koga da pita drugog, vi ste bili tu, odgovor je mogao da bude – može ili ne može, niko decidno nije zahtevao da nešto mora, a siguran sam da veliki broj poslanika ima ista pitanja od građana iz gradova odakle su. Nemojte sada da doživljavamo neki strah kad bilo šta treba da pitamo ili da govorimo, da ćemo zbog toga da dobijemo packe. Mislim da ovo pitanje ne zaslužuje packe, već kulturan odgovor, kao što je i pitanje bilo kulturno. Zahvaljujem.
Gospodine Markoviću, i moj odgovor je bio adekvatan pitanju. Apsolutno nikoga nisam uvredio. Samo hoću da kažem, kada je reč o tim važnim političkim pitanjima, da bi trebalo da se ipak konsultujemo unutar naše koalicije. S druge strane, vi ste ovde prošli put predlagali Kriznom štabu da dozvoli da se svadbe omoguće. Pa, kako sada ne može da bude Skupština, a mogu da budu svadbe? Ja vas samo molim, ovo je upućeno meni kao predsedniku Narodne Skupštine Republike Srbije. Ja podnosim predloge za. Razumem vas, vi hoćete da odbranite vašeg poslanika i nemam ništa protiv i ne želim uopšte da komentarišem dalje, samo kažem da taj predlog ne odgovara situaciji u kojoj se nalazimo. Svi drugi mogu da prestanu da rade, Narodna Skupština mora da ostane da radi do kraja. To je moj stav, potpuno kulturno i fino. Inače, ja sam podržao i vaš predlog koji ste upućivali Kriznom štabu, vi to znate dobro, da ne treba sada da svi ulazimo u neku paranoju i protiv sam toga da sada bude neko masovno zaključavanje i tako dalje. Tako da, idemo dalje, ne želim da se vraćam na to što je bilo, samo mislim da je korisno da učestvujete i da građani čuju šta ko ima da kaže o svemu tome. Izvolite, gospodine Tandir.
Poštovani predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, javljam se po Poslovniku, član 108. Opšte je poznato da nema diskusije kada se tiče pitanja i obaveštenja na početku sednice. Mislim da je vaš odgovor bio potpuno jasan i da o tome da li ćemo imati zaključavanje, da li će raditi kafići ili neće, to je pitanje za Krizni štab, to je pitanje za struku, to nije pitanje za nas narodne poslanike. Ako bude pitanje za nas narodne poslanike, biće ovde na dnevnom redu. Pozivam vas da uđemo u raspravu, pred nama je jako važan Zakon o kulturi i investicijama. Mislim da je to naš posao, to je nešto za šta su nas birali građani, a ne da sada otvaramo teme samo zato što smo na početku sednice, pa je gledanost malao veća, pa je šer malo veći, pa bi malo da se bavimo nekim drugim temama. Kada bude zdravstvo, kada bude ministar zdravlja ovde, možemo razgovarati na tu temu. Znači, oko pitanja i predloga nema diskusije, po Poslovniku. Hvala vam.
Nije mi jasno šta ste hteli, ali idemo dalje. Da li predstavnici predlagača žele reč? Reč ima ministar Udovičić. Izvolite.
Uvaženi predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine Dačiću, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, pred nama se danas nalazi Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Banke za razvoj Saveta Evrope, a u vezi sa Projektom „Infrastruktura u kulturi“. Na početku bih želeo da istaknem da je Vlada Republike Srbije prepoznala veliki značaj kulture i kulturnog nasleđa i njihov potencijal za razvoj naše zemlje, usvojivši nekoliko dokumenata koji će doprineti uspešnijem pozicioniranju Srbije na kulturnoj mapi Evrope i sveta. Strateški prioriteti razvoja kulture Republike Srbije od 2021. do 2025. godine, Strategija razvoja kulture Republike Srbije od 2020. do 2029. godine i Akcioni plan kao sastavni deo Strategije, između ostalog, definišu prioritete razvoja u ovoj oblasti, negovanje materijalne i nematerijalne kulturne baštine i širu dostupnost kulture. Kada je reč o Predlogu zakona koji je danas na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije, predviđeni iznos zajma je 20 miliona evra, a ta sredstva će biti iskorišćena za modernizaciju infrastrukture u kulturi, odnosno za renoviranje, obnavljanje i proširenje ustanova kulture, uključujući muzeje, pozorišta, kulturne centre i slične institucije. Sprovođenjem ovog projekta će, između ostalog, biti poboljšan pristup zgradama i unapređena njihova energetska efikasnost, a biće očuvana i njihova arhitektonska istorijska vrednost. Obnavljanjem funkcionalnosti, povećanjem kapaciteta ustanova kulture i obezbeđivanjem zadovoljavajućih tehničkih i bezbedonosnih uslova za kulturne događaje doprineće se razvoju kulturnih inicijativa, privrednoj aktivnosti, zapošljavanju i domaćem regionalnom i inostranom turizmu. Projekat podrazumeva radove na obnovi i održavanju interijera Narodnog pozorišta u Beogradu, kao i obnovu njegove istočne fasade koja gleda na „Francusku ulicu“ i radove u vezi sa scenom izvođačkih umetnosti. Takođe, projektom su obuhvaćeni Muzej Jugoslavije u Beogradu, Umetnički paviljon „Cvijeta Zuzorić“, višefunkcionalni Kulturni centar u Pirotu, izgradnja galerije umetnosti na Kosančićevom vencu u Beogradu, obnova i pretvaranje stare železničke stanice u muzej, obnova ranije ložionice stare železničke stanice u Beogradu i digitalizacija jedanaest centara kulture u celoj Srbiji. Takođe, biće obnovljena zgrada Narodnog pozorišta u Nišu, gde će biti izgrađena i mala scena. Kroz poboljšanje energetske efikasnosti zgrada i primenu savremenih praksi građenja, ustanovama i korisnicima će biti omogućeno da izlažu svoje kolekcije i da se kvalifikuju za međunarodne izložbe koje zahtevaju striktnu kontrolu temperature, vlažnosti i obezbeđenja. Za kraj bih želeo da napomenem da ukupni procenjeni troškovi projekta iznose 30 miliona evra. Osim pomenutih 20 miliona evra, 10 miliona evra će se finansirati iz budžeta Republike Srbije, drugih zajmova i donacija. Obezbeđena su i bespovratna sredstva u visini od 400 hiljada evra u vidu tehničke pomoći za finansiranje prethodne studije opravdanosti za potprojekte: Narodno pozorište u Beogradu, prenamena sadašnje radionice za pravljenje dekora u pozorišnu scenu, obnova i prenamena stare železničke stanice u muzej, bivša ložionica stare železničke stanice u Beogradu, obnova zgrade i prenamena u multifunkcionalni kulturni centar. Dame i gospodo, Vlada Republike Srbije je veoma posvećena razvoju kulture i očuvanju našeg kulturnog nasleđa, o čemu svakako svedoči predstojeća modernizacija brojnih ustanova kulture širom Srbije. Društveni uticaj planiranih ulaganja je veoma značajan jer će doprineti ne samo poboljšanju stanja ustanova kulture koje će postati funkcionalnije i operativnije, a čime će se povećati broj posetilaca i prihod koji te ustanove ostvaruju, već i razvoju kulturnog turizma u Srbiji. Zato, pozivam vas da u Danu za glasanje podržite Predlog zakona i za sva dodatna pitanja vam stojim na raspolaganju. Hvala vam na pažnji.
Hvala. Izvestioci nadležnih odbora. Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, gospodine Dačiću. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma o zajmu koji se odnosi na infrastrukturu u kulturi između Republike Srbije i Banke za razvoj Saveta Evrope je bio predmet razmatranja na Odboru za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Mi smo ocenili da jeste u skladu sa Ustavom i zakonodavnim sistemom Republike Srbije. Vidimo da je Vlada Srbije prepoznala veliki značaj kulture i kulturnog nasleđa i njihov potencijal za razvoj naše zemlje. Vlada Srbije je usvojila nekoliko važnih dokumenata koji će doprineti pre svega uspešnom pozicioniranju Srbije na kulturnoj mapi Evrope i sveta. Tu, pre svega, mislim na strateške prioritete razvoja kulture Republike Srbije od 2021. do 2025. godine, mislim na Strategiju razvoja kulture od 2020. do 2029. godine i, naravno, na Akcioni plan kao sastavni deo te Strategije. Između ostalog, ovakva dokumenta definišu i prioritete razvoja u ovoj oblasti, koji se odnose pre svega na negovanje materijalne i nematerijalne kulturne baštine i na širu dostupnost kulture preko svojih ustanova, ali i preko medija. Predviđeno je da se u okviru projekta sprovedu brojne aktivnosti na renoviranju, na obnavljanju, na proširivanju određenih objekata, određenih ustanova kulture, uključujući, naravno, muzeje, pozorišta, kulturne centre i slične ustanove koje se bave ovom delatnošću. Poboljšao bi se pristup zgradama, unapredila bi se njihova energetska efikasnost, ali pre svega očuvala bi se njihova arhitektonska i istorijska vrednost. Ovaj projekat će doprineti razvoju kulturnih inicijativa, ali će doprineti i razvoju privrednih aktivnosti, zapošljavanju i turizmu. Sa velikim zadovoljstvom mogu da kažem da je deo projekta i Narodno pozorište u Nišu, i to renoviranje Narodnog pozorišta, radiće se na obnovi zgrade i na izgradnje male scene. Niš je jedan od prvih gradova koji je ušao u istoriju srpskog pozorišta. To su tada bili tzv. putujući ansambli, odnosno putujuće družine. Prvi poznati pozorišni događaj je zabeležen 1883. godine i to je bila predstava koja je izvedena povodom jubileja, povodom godišnjice stupanja u brak kralja Milana i kraljice Natalije Obrenović. Spajanjem dve putujuće družine nastalo je Niško pozorište Sinđelić. Danas se Niško pozorište, zgrada Niškog pozorišta nalazi u centru grada, upravo na Sinđelićevom trgu, a izgrađena je 1939. godine i to je tada bilo pozorište tadašnje Moravske banovine. Želim da se zahvalim Vladi Srbije što će nam pomoći da pre svega očuvamo naše kulturno nasleđe, da sačuvamo od zaborava činjenice kako se kultura u Nišu razvijala kroz vekove, ali vam se zahvaljujem i što ćete nam omogućiti da uživamo u nekim budućim pozorišnim predstavama i da u tom smislu razvijamo našu kulturu, da razvijamo naš grad i da proširimo paletu ponuda ne samo za građane Niša, već i za turiste. Istoriju i kulturu treba da čuvamo i da to prenesemo na nove generacije. Treba da obnavljamo muzeje i pozorišta, da dižemo spomenike, da pišemo udžbenike i da budemo ponosni na to. Zbog toga će poslanička grupa Aleksandar Vučić – Za našu decu ovaj predlog u danu za glasanje i podržati. Hvala.
Hvala. Prelazimo na predsednike, odnosno predstavnike poslaničkih grupa. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre i ostali predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, mi poslanici Stranke pravde i pomirenja smo veoma obradovani samom činjenicom da se u ovom teškom vremenu, vremenu kada većina naroda i nacija se isključivo fokusira na život i preživljavanje, na borbu protiv bolesti kovida i ostalim aspektima krize izazvanim pandemijom, imamo snage i kapaciteta da se orijentišemo i na ono što je više od toga, ono što nije puko preživljavanje, već ono što zapravo predstavlja najdublju i najznačajniju ili jednu od najznačajnijih dimenzija čoveka, kako u individualnom tako i kolektivnom smislu. Zapravo, kultura je ta koja predstavlja najdublji smisao našeg celokupnog postojanja i delovanja. Svi aspekti društva, sve aktivnosti koje poduzimamo, sve ono što smatramo bitnim ima kratkoročne i kratkotrajne efekte delovanja i smisla. Međutim, samo ono što ima svoje refleksije na kvalitet naše kulture zapravo se može nazvati pravom i dugoročnom vrednosti. U svakom vremenu ova tema jeste važna. Međutim, za nas u ovom vremenu i na ovom prostoru, pogotovo što nakon evo skoro tri decenije mi još nismo ni blizu da uspemo počistiti sve teške posledice kulturne pustoši koju je izazvala vladavina antitetičkog sistema skoro pola stojeća. Zapravo, i tada smo imali možda glasniju retoriku o kulturi nego dan-danas, tada smo imali mnogo više domova i raznih ustanova kulture. Međutim, nismo imali kulturu. Zašto? Pa zato što je kultura po samom pojmu, po samom etimološkom značenju ove reči usko vezana za kult, za ono u šta se verujem. Prema tome, ukoliko uspostavite ideologiju ili određeni sistem vrednosti u pokušaju da formulišete određenu kulturu, a pritom osnov vaše ideologije jeste negacija Boga, znači, negacija najvišeg mogućeg kulta koga poznaje ljudska civilizacija i kultura, tada vi zapravo upadate u paradoksalno stanje, gde zapravo osnovno izvorište kulture eliminišete i negirate. Dakle, nema kulture bez Boga i tamo i dokle god je negiran Bog i politika i celokupno kulturno civilizacijsko delovanje bazirano protiv Boga, odnosno na antiteističkim, vrlo često i agresivnim antiteističkim postavkama, vi tada niste imali stvarna izvorišta kulture. Zato smo imali veliku priču o kulturi, mnogo, mnogo, jako mnogo ustanova kulture, ali smo imali dekadencu u kulturi. I sve ono što je fabrikovano od kulturnog postignuća, bilo da je u pitanju pisana reč ili drugi aspekti kulture, toga je bilo jako mnogo. U kvantitetu se to moglo oceniti kao uspešno, međutim, suštinski to je bilo ništa. Zapravo, vreme je to koje pokaže da ono što ne vredi ne može da opstane. Ono što je bezvredno nestane. Možete ga desetlećima držati na sceni pod zaštitom vlasti ili moći ili snage ili sile, ali onog trenutka kada ta sila nestane, onog trenutka kada više ne bude te takve vlasti, nestaje takva kultura. Prema tome, ovo što me raduje je da mi imamo titularno promenu pravca i retorički i u većini političkih diskursa, mi hvala bogu više nemamo zabranu vere i zabranu Boga u pogledu i vere i inspiracije, kako u individualnom, tako i u kolektivnom smislu, promišljanju i delovanju. Ali ono što je činjenica je da moramo značajnije biti svesni pustoši koja je izazvana u drugoj polovini 20. stoleća. Zapravo, sve ono što se dešavalo posle, bilo da je u pitanju jedna kulturna dezorijentacija, pa čak i ono što se dešavalo od eksplozije nasilja 90-ih, ratova, zločina, zapravo ima svoje klice, ima svoje viruse u toj kulturno-etičkoj dezorijentaciji i pustoši. Jer čovek onog trenutka kada ostane bez kulture, ali ne samo u nekom spomeničkom ambijentu, već u svojoj duši, u svome biću, u svojim grudima, u svome dubokom osećaju, zapravo on tada sve manje postaje čovekom, svi više postaje životinjom. E tada se ponaša po životinjskim uzusima – otmi, ubij, prigrabi, zgrabi, dokaži svoje postojanje na uništenju drugoga. Dakle, ono što bi trebalo da bude naš prioritet i što me raduje i kroz ovaj zakon da zapravo se pokazuje spremnost Vlade, spremnost, što ćemo potvrditi i podrškom ovome zakonu i ove Narodne skupštine, kao najvišeg zakonodavnog i predstavničkog tela u ovoj zemlji, jeste naša svest o tome da želimo da menjamo taj pravac, da želimo novi talas, novi zamah, novu energiju i novu dinamiku, a tome bi trebalo i da prethodi i da ga prati i novi pristup samome poimanju kulture. Tu bi trebalo da značajnije otvorimo prostor za rasprave i političke i intelektualne i duhovne i sve one druge koje imaju direktne i indirektne implikacije na samu kulturu. Svakako da ćemo ovaj zakon podržati, ali kažem, potrebno nam je da ove teme otvorimo. Zašto? Jedan od zadataka jeste dalje čišćenje ovog prostora u našem mentalitetu i svesti od posledica kulturne pustoši koja je izazvana jednoumljem, ideologijom antiteizma u drugoj polovini 20. stoleća. Međutim, potrebno je još neke ispravke da uradimo u našoj svesti i u našoj orijentaciji. Ukoliko pratimo taj opšti diskurs bavljenja kulturom mi ćemo uglavnom doći do zaključka da je najznačajniji deo naše kulturne tematike se tiče očuvanja kulturnog nasleđa pogotovo materijalnog kulturnog nasleđa, spomeničko-kulturnog nasleđa. To je svakako dobro i taj deo kulture ne sme ni na koji način zapostaviti. Ali, postavlja se pitanje da li je to dovoljno, da li je dovoljno da mi najznačajniji deo naše energije potrošimo u skidanju prašine sa građevina, značajnih građevina kulture, naše prošlosti i da to smatramo našim velikim dostignućem. Nisam siguran da je to dobra orijentacija. Zašto? Zato što su to dela naših predaka to je njihovo kulturno delo. Mi jesmo dužni da to očuvamo, ali se moramo pitati da li je to dovoljno ili još konkretnije, moramo se pitati, šta ćemo mi da ostavimo našim pokoljenjima i da li će oni imati skidati sa nečega prašinu i da li će oni imati ovoliko posla koliko mi sada imamo za očuvanje materijalne kulturne baštine. Poenta je u sledećem, da li se dovoljno bavimo i da li smo dovoljno fokusirali našu stvarnu kulturnu misiju, a to znači šta je naš stvarni kulturni produkt. To je ključno pitanje. Nisam siguran da možemo biti dosledni našim precima u tome što bi trebalo da bude obrnuto, jer moć civilizacije, napredovanje u tehnologiji, u slobodi, u mogućnostima kreativnosti bi trebalo da zapravo nas dovede u poziciju superiornosti u odnosu na naše pretke i njihovo kulturno stvaralaštvo kako na polju materijalne, tako i na polju nematerijalne kulture. Međutim, dešava se da proces ide potpuno suprotno, da što je civilizacija materijalno moćnija, tehnički i tehnološki moćnija da u stvari mi postajemo kulturno impotentni, da nemamo kulturnih dostignuća, da se smanjuju kulturni potencijali, odnosno potencijali kulturne kreativnosti. Ovo je suštinsko pitanje. Evo, mi se često bavimo i obrazovanjem, bilo po nadležnosti ili po samom interesovanju, ali imamo određeni prekid. Možemo mi podići obrazovanje organizaciono, pravno, materijalno na najviši stepen kvaliteta koga sebi možemo da zacrtamo, ali ne znam zašto smo prekinuli nit sprege između obrazovanja i kulture. To je nedopustivo jer obrazovanje nije znanje uopšte, samo po sebi svrsishodna vrednost. Obrazovanje i znanje, uključujući nauku, nisu sebi cilj, to je metodička vrednost, kultura je cilj i kvalitet obrazovanja se ne meri samo po parametrima kojim se uspostavlja obrazovanje. To su metodičko-tehnička merenja. Kvalitet obrazovanja, nauke i znanja u jednom društvu se meri po stepenu dostignuća u kulturi. Ukoliko vi imate po nekim parametrima najveće stepene, ili najveće domete u dostignuća u obrazovanju, nauci uopšte znanju, ali ako to nema domete u kulturi, ako mi paralelno sa tim ne dobijamo plodove i rezultate u samoj kulturi tu postoji neki prekid, tu postoji neki promašaj, to je po meni jedno od strateških pitanja koje zapravo danas samo otvaramo i na koje danas ne možemo ovde dati odgovore. Nemoguće je da kažemo da nam je obrazovanje odlično, da imamo dobro obrazovanje, a da imamo takvu dekadencu u kulturi u pogledu kreativnosti kulturne, ako hoćete i same umetničke. Prema tome, to je ono što bi trebalo da delegiramo i da otvorimo. Svakako mi ovde u Narodnoj skupštini smo najpozvaniji zato, ali to neće biti dovoljno. Ovo pitanje je pitanje od opšteg, nacionalnog, narodnog i državnog značaja i ono se mora otvoriti na svim nivoima. To je sad pitanje koje se treba rešavati na raznim simpozijumima i na raznim aktivnostima gde bismo imali neku stručnu debatu sa učesnicima od kompetencije, ali svakako da je sve ovo povezano i sa načinom našeg života i sa vrlo vidljivim poremećajem vrednosti u društvu koje nažalost nekako posmatramo kao da se dešavaju mimo nas, kao da se ni tiču nas, kao da sva ta poplava i sve te nepogode koje zapravo su oko nas na medijskoj sceni, u pogledu toga šta se preferira, šta se gleda, šta je popularno, šta nije popularno. Mi nekako pokušavamo da se zaštitimo od toga kao da je to neki drugi svet. Ne, gospodo. Ne, dame i gospodo, to nije drugi svet, to je poplava i nepogoda koja preti da odnese i našu decu, naša pokoljenja i sve nas. Zato glas kulture mora biti glasniji, mora biti prisutniji. Ovo me raduje da ćemo imati ozbiljne investicije, da ćemo ovim zakonom omogućiti te investicije, da ćemo uložiti ozbiljna sredstva u objekte koji će omogućiti kvalitetnije bavljenje kulturom. Objekti, kažem, jesu bitni, jesu važni. Podržavam to, raduje nas to sa aspekta činjenice da se tome daje važnost sa najviše tačke u ovoj državi, pogotovo tamo gde se izdvajaju sredstva tu se pokazuje svest o tome koliko je nešto važno. Čovek po svojoj prirodi može da izdvoji sredstva samo za ono što mu je važno. Država pogotovo kada se nalazi u svim ovim okvirima krize u kojoj se nalazimo, kada pokazuje snagu i svest da izdvoji sredstva, da do njih dođe ne tako lako i da izdvoji za sektor kulture, to je zasigurno nešto što je obećavajuće. Dakle, moramo se pripremati, odnosno paralelno sa ovim investicijama, moramo pokrenuti određenu dinamiku. Nažalost, žao mi je što nemamo inicijative iz intelektualnih krugova. To zapravo i samo potvrđuje da smo duboko u krizi intelektualne elite, da smo prosto na nekom prelazu. Ono što smo imali u 18. i 19. veku u Evropi sa krizom plemstva, sa krizom aristokratije, gde je zapravo korupcija zavladala, gde ste tada mogli da za ne tako velike pare kupiti titule, razne titule plemstava u zapadnoj Evropi, danas zapravo to imamo sa intelektualnom elitom. I zbog ovih ideoloških prelaza i lomova koji se dešavaju između 20. i 21. veka i zbog svih ovih izazova, a mogu da kažem i nekog ćorsokaka materijalističke civilizacije koja nema na neki način izlaz, koju ne bez razloga određeni mislioci nazivaju i postkulturnim društvom, što i jeste činjenica. Zapadna Evropa je zapravo postigla ono što je i bio temelj materijalističke ideologije kojoj se odredila pre nekoliko vekova. Sada imamo plodove toga. Imamo ekspanziju u materijalističkom smislu, u tehničko-tehnološkom smislu, sve sija od mermera, stakla i metala. Dakle, taj materijalističko-civilizacijski aspekat je dovede do savršenstva. Međutim, sa druge strane imamo potpuni kolaps u etnički-kulturnom smislu od stanja duha pojedinca, do stanja duha porodice i svega onoga što se dešava sa porodicom, tog, da kažem, zapadnog ili savremenog čoveka, a potom i do samih onih najsuptilnijih aspekata kulture. Vi imate na primer razne pokazatelje. Vi znate, nekada je Pariz bio centar kulture u zapadnoj Evropi, a danas imate takvu krizu u pogledu kulturne kreativnosti u samoj Francuskoj, da recimo Francuska nije uspela zadnjih deset godina da kandiduje niti jednog svog domicijalnog kandidata, Francuza kandidata za Nobelovu nagradu za književnost. Znači, svi kandidati Francuske za Nobelovu nagradu za književnost poslednjih 10 godina su bili doseljenici ili sa Balkana, ili iz Afrike, ili iz Azije, ili sa nekog drugog mesta. Zamislite kakav je to pokazatelj o kakvoj pustoši kulture mi govorimo, odnosno sa kojim se suočava. Tu će definitivno savremeni čovek, pre svega, zapadna civilizacija kojoj mi i geografski i strukturalno po nekim elementima značajno pripadamo, moraće se suočiti sa tim, moraće tražiti neki novi diskurs. Za nas vernike nema alternativu diskurs vraćanja Bogu, diskurs vraćanja onome bez čega čovek ne može da bude čovek. U redu, podrediti svo znanje i svu kulturu samom životu. Pa, to je promašaj. To je promašaj, svo znanje i svu kulturu podrediti životu. Da je tako onda se ne bi životinja zvala životinjom, nego bi se čovek zvao životinjom. Pojam život i životinja su od istog korena. Prema tome, znanje je potrebno da uspostavi do određene vertikale čoveku, dakle, pre svega, duhovne i etičke i potome se čovek razlikuje od čoveka. Mi ćemo svakako morati da delimo sudbinu i da se bavimo ovim pitanjima. Ne moramo mi mnogo brinuti za Zapad i Zapadnu Evropu, ali mislim da mi ovde na Balkanu imamo još tog potencijala, imamo još tog duha i etičkog, i porodičnog i kulturnog, samo treba malo da se trgnemo iz nekih svojih, da kažem, torova, granica, iz svojih, da kažem, rigidnih diskursa i politika u kojima nam se čini da nam je neko drugi kriv. Ne, nije nam niko drugi kriv. Hajmo sesti sami sa sobom, sa svojim porodicama, zajedno sa svojim komšijama, ma kojoj naciji, veri, kulturi pripadali i tražiti taj diskurs na pravim ljudskim, etičkim, civilizacijskim, i pre svega, kulturnim vrednostima. To je diskurs, po meni, u kome se mi ovde u Srbiji, mi ovde na Balkanu, možemo ponovo dići sa jednom novom, kulturnom, etičkom i pravom ljudskom energijom. Hvala vam.
Hvala. Želim samo da vas informišem da ćemo danas raditi po 1. tački dnevnog reda, a sutra po 2. tački dnevnog reda i da će dan za glasanje biti sutra posle završetka ove rasprave, tako da možete da planirate svoje aktivnosti. Radićemo danas i sutra. Nastavljamo dalje. Reč ima narodni poslanik Nandor Kiš. Izvolite.
Poštovani predsedniče, predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici. Velika mi je čast da prvog radnog dana redovnog proletnjeg zasedanja Narodna skupštine imam priliku da kao predstavnik poslaničke grupe Savez vojvođanskih Mađara govorim o tački koja se nalazi na dnevnom redu. Na samom početku svog izlaganja bih naglasio da će naša poslanička grupa, devet narodnih poslanika SVM-a, u Danu za glasanje podržati ovaj predlog o kome raspravljamo. Danas imamo priliku da razgovaramo o Predlogu zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije za projektni zajam, zapravo o ulaganjima u infrastrukturu na polju kulture. Sada kada smo već godinu dana pogođeni pandemijom svetskih razmera, kada smo iskusili i razne restrikcije, normalno je da još više vrednujemo kulturu. Siguran sam da svima nama nedostaje mogućnost da izađemo u bioskop, da pogledamo novu izložbu u muzeju ili da pogledamo najnoviji komad u pozorištu uživo, a ne onlajn ili na televiziji. Ovde moram izraziti našu iskrenu nadu da će se zahvaljujući, najpre, dobroj dinamici vakcinisanja tokom leta naši životi vratiti u normalu i da ćemo moći da uživamo i u kulturi kako dolikuje. Ovaj sporazum za korišćenje zajma će obezbediti novčana sredstva kako bi se obnovila kulturna infrastruktura, najviše u Beogradu, gde može uslužiti najmanje dva miliona građana. Smatramo da je svakako potrebno baviti se tim zgradama i unaprediti kvalitet i efikasnost tih kulturnih objekata. Osim u Beogradu, muzeji, pozorišta, biblioteke i ostale kulturne institucije na teritoriji AP Vojvodine, takođe su od velikog značaja za život građana Republike Srbije. Kao i u Beogradu, u kulturnim institucijama u AP Vojvodini, takođe imamo kvalifikovanu radnu snagu, dobro upravljanje, a neke od njih se svakodnevno bore za bolje uslove za rad, kako bi što sveobuhvatnije uradile posao, imale izložbe sa što više umetnika, obogatile svoje prostorije sa lepšim i brojnim predmetima. Pre nego što sam izabran za narodnog poslanika sa liste Savez vojvođanskih Mađara – Ištvan Pastor, bio sam zaposlen u Nacionalnom savetu mađarske nacionalne manjine u Subotici. Imao sam priliku da sagledam sve četiri oblasti sa kojima se Nacionalni savet bavi. Te oblasti su obrazovanje, javno informisanje, službena upotreba jezika i pisma i kultura. Ako govorimo o kulturnim nacionalnim manjina, ne možemo o tome govoriti bez nacionalnih saveta nacionalnih manjina. Savet je u više slučaja i osnivač pojedinih kulturnih institucija. U pitanju su institucije koje su značajne za mađarske nacionalne manjine. U slučaju Nacionalnog saveta mađarske nacionalne manjine imamo viši pozorišta, kulturnih centara, istorijskih arhiva, biblioteka i muzeja. Od 2018. godine, dok sam bio zaposlen u Nacionalnom savetu mađarske nacionalne manjine, iskustvo i znanje koje sam prikupio obezbedili su mi uvid u to čime se bavi jedan nacionalni savet nacionalne manjine. Siguran sam da bu bez nacionalnih saveta rad pojedinih kulturnih institucija bio mnogo teži, ne bi bile finansirane sa njihove strane i samim tim bi bile mnogo gore opremljene. Umrežavanje institucija obezbeđuje Nacionalnom savetu sigurnost i tok informacija koje su neophodne za obavljanje svoje funkcije. Korisnici tih institucija nisu isključivo pripadnici nacionalnih manjina. Na primer, iako je predstava u pozorištu na mađarskom jeziku i glumci pričaju na mađarskom, uvek se projektuju titlovi na srpskom jeziku. Ili, na primer, u muzeju su informacije u izložbenim eksponatima ispisane dvojezično. Na ovaj način su kulturna dobra i istorijske činjenice dostupne svima na isti način za dobrobit većeg broja građana Srbije. Poštovani narodni poslanici, veoma mi je drago što je sa ovim Sporazumom o zajmu za razvoj kulturne infrastrukture imamo priliku da obnovimo i sačuvamo zgrade, modernizujemo infrastrukturu i pružamo bolju uslugu. Mi u poslaničkog grupi SVM smatramo da su ta ulaganja neophodna i potrebna. Nadamo se da će se ove investicije nastaviti, jer imamo brojne kulturne institucije koje čekaju slične investicije kako bi mogle da obavljaju svoje poslove na još kvalitetniji i adekvatniji način i pružale zadovoljstvo građanima Republike Srbije. I ne samo u blizini Beograda, već i u ostalim gradovima, opštinama za zadovoljstvo samih građana, ali i domaćih i stranih turista, turistički potencijal je neophodan i služi za dobrobit stanovništva. Na primer, višedecenijski problem u Subotici jeste stanje i proces obnavljanja zgrade Narodnog pozorišta. Savez vojvođanskih Mađara se tokom godina često bavio tim pitanjem. Poslednjih godina proces je ubrzan i približili smo se kraju radova, zahvaljujući tome što smo ugradili izgradnju Narodnog pozorišta u Subotici kao strateški cilj SVM, i konkretna sredstva su izdvojena od 2017. godine, iz budžeta Republike Srbije. Srećni smo što vidimo da će projekat biti završen u predviđenom vremenskom periodu i da ćemo u sledećoj godini pogledati prvi komad u obnovljenoj zgradi. Da zaključim, poslanička grupa SVM podržaće Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma o zajmu. U danu za glasanje ćemo glasati za Predlog ovog zakona. Zahvaljujem.
Hvala. Narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedniče. Poštovano predsedništvo, poštovani ministre sa saradnicima, poslanička grupa SPS u danu za glasanje, naravno, podržaće predloženi sporazum, jer, podržavajući ovaj sporazum, mi želimo da podržimo cilj koji se postiže ovim sporazumom, a to je revitalizacija infrastrukture u oblasti kulture. Pre nego što budem govorio o samom zajmu, želeo bih da se osvrnem na ukupni značaj kulture za kulturni identitet našeg naroda. Pri tome ističem činjenicu da je Srbija multikulturalno društvo u kome sve nacionalne manjine koje žive sa srpskim narodom imaju pravo da neguju svoj kulturni identitet i da razvijaju raznolikosti kulturnih sadržaja. To preplitanje sa druge strane potvrđuje univerzalnu vrednost kulture i njen značaj za opštini napredak svakog društva. Kultura naše zemlje je upravo određena tim bogatstvom kulturne raznolikosti današnjice, ali i bogatim kulturnim nasleđem koje potvrđuje da su se na ovim prostorima ukrštale i smenjivale različite civilizacije. Ono što Srbiju čini značajnom na kulturnoj mapi sveta jeste istorijska činjenica da se na teritoriji Srbije nalaze ostaci najstarije ljudske civilizacije u Evropi. To je doba još od pre, ispravite me ako grešim, 9.500 godina. Svedok toga je arheološko nalazište „Lepenski vir“, koje treba da posmatramo kao izuzetno vredno nasleđe i da ga predstavljamo svetu, jer zavređuje da bude uvršteno u Svetsku kulturnu baštinu UNESKO. Znate, država koja na pravi način ne vodi računa i na pravi način ne neguje svoju prošlost ne može imati sadašnjost i budućnost, ali isto tako ta prošlost ne može i ne sme da nam bude jedina sadašnjost i budućnost. Ako se oko te prošlosti i politički razilazimo po nekim pitanjima, mi to danas ne možemo da promenimo, ali treba da izvlačimo pouke i treba da afirmišemo ono što je dobro, a posebno u oblasti kulture i da to gradimo danas i da na osnovu toga gradimo temelje neke nove budućnosti, jer istorija je satkana od činjenica koje apsolutno niko ne može promeniti, ma koliko se to drugi trudili i mi na tome treba da istrajemo i u tom kontekstu vidimo i ono što čini i radi, vi ste ministar omladine i sporta, ali ono što čini i radi ministar kulture Maja Gojković. Biću subjektivan, imao sam prilike sa njom jako dugo da sarađujem, verujem u njen entuzijazam, energiju i verujem da će u tome i uspeti. Deo bogatog i vrednog kulturnog nasleđa Srbije vredno je i za čitavo čovečanstvo, što potvrđuje upravo naša baština koja se već nalazi na listi Svetske kulturne baštine UNESKO. Sa druge strane, upravo je ta bogata i vredna srpska kulturna baština koja svedoči o kontinuitetu i istoriji našeg trajanja na ovom prostoru, o prvim srpskim državama, njihovim tvorcima, danas je, nažalost, predmet čestih pokušaja falsifikata, a o pokušajima prisvajanja naših najvrednijih srednjovekovnih spomenika kulture od strane nekih koji bi da od naše istorije prave svoju, ja danas ne bih govorio. Upravo je ta tema aktuelna ovih dana i ovih meseci kada je u pitanju srednjovekovna baština na Kosovu i Metohiji, koju su gradili najveći srpski vladari. Zašto govorim o ovome u kontekstu zajma za revitalizaciju u najvažnijim institucijama kulture? Upravo zato što institucije kulture moraju čuvati našu kulturnu i istorijsku baštinu, materijalno i ne materijalno nasleđe koje svedoče o nama kroz vekove. Srbija danas ima mrežu kulturnih institucija širom zemlje, ali moramo priznati da je u jednom periodu odnos prema kulturi, prema institucijama kulture i prema kulturnim stvaraocima, poslenicima bio prilično nezavidan. Kultura je nekako bila na repu drugih dešavanja koja su sasvim poremetila sistem vrednosti. Otuda danas ovolika poplava nekulture ili antikulture, a za kulturu, i onu modernu i onu koja predstavlja čuvanje kulturnog nasleđa, potreban je uvek novac. Kada smo tražili kao poslanička grupa Socijalističke partije Srbije 1% budžeta za kulturu, znali smo da se kulturno stvaralaštvo u zaštitu kulturne baštine i revitalizaciju infrastrukture mora uložiti daleko više novca. To više od 1% ovoga puta predstavlja i ovaj projektni zajam od 20 miliona evra koji ima jasno definisane finansijske elemente i definisane ustanove i objekte kojima je zajam i namenjen. Vi ste, gospodine ministre, o tome govorili u uvodnom izlaganju. Kulturna politika Vlade i samog Ministarstva kulture upravo je zasnovana na Strategiji razvoja kulture u Republici Srbiji za period od 2020. do 2029. godine, u kojoj se prioriteti strateškog razvoja kulture sagledavaju kroz dva područja. Prvo područje je kulturno nasleđe i drugo područje je savremeno stvaralaštvo. U tom smislu vidim i zajam o kojem govorimo, da prati upravo realizaciju tih strateških ciljeva, da tako definišem, jer ako nema investicija koje mogu da očuvaju kulturno nasleđe, a to su muzeji i galerije, ako nema institucija savremenog stvaralaštva, a to su pozorište i kulturni centri, onda o kulturnom razvoju jednog društva ne može, nažalost, biti ni govora. Ova i prethodna Vlada od 2013. godine se vraćaju kulturi koja je, uz očuvanje jezika i pisma, temelj identiteta jednog naroda. Da podsetim da je Narodni muzej, recimo, doživeo svoj puni sjaj rekonstrukcijom koja je završena u vreme prethodne Vlade. To se desilo i sa Muzejom savremene umetnosti, a sada je red da se istinski posvetimo i drugim institucijama kulture od nacionalnog značaja, ali i onim koji su od regionalnog, a ono što mene posebno raduje, i lokalnog značaja, jer sve te institucije čuvaju nasleđe ili stvaraju nove kulturne sadržaje. Tako oko stotine muzeja u kojima se čuva bogato kulturno nasleđe, najveći broj njih smešten je u veoma starim zgradama koje i same predstavljaju kulturno nasleđe, ali višedecenijska jako skromna ulaganja, starost građevina su ove zgrade dovele u veoma loše stanje i vi to jako dobro znate. Ovaj zajam je upravo usmeren na nekoliko ključnih, rekao bih, institucija koje je neophodno obnoviti kako bi bile istinski u funkciji kulture. Pomenuću neke koje su obuhvaćene ovim sporazumom, iako ste vi o tome govorili. Dakle, Narodno pozorište u Beogradu, nacionalna ustanova kulture koja je osnovana još davne 1868. godine, a u današnjoj zgradi koju je sagradio knez Mihajlo, nalazi se od 1869. godine. Zatim, Muzej Jugoslavije u Beogradu, Narodno pozorište u Nišu, obnova zgrade i izrada male scene, Umetnički paviljon „Cvete Zuzorić“. Posebno me raduje što će deo zajma biti usmeren i na obnovu i na pretvaranje stare Železničke stanice u istorijski muzej, tako da će na prostoru Savskog trga postati jedna kulturno-istorijska celina koju će činiti spomenik Stefanu Nemanji i upravo ovaj muzej. Sama zgrada je kulturno dobro pod zaštitom države, izgrađena još 1884. godine, što će muzeju dati poseban značaj i posebnu lepotu. Drugi objekat na prostoru stare Železničke stanice, koji će se rekonstruisati, jeste zgrada ložionice stare Železničke stanice u Beogradu, koja će biti pretvorena u atraktivan prostor namenjen različitim kulturnim i različitim sadržajima. Iz zajma će se graditi i Galerija umetnosti na Kosančićevom vencu u Beogradu, čime će se ova kulturno-istorijska celina upotpuniti i svedočiti o prošlosti i istorijskom značaju ovog prostora. Nisu zaboravljeni ni centri kulture širom Srbije, kao što sam rekao. Ovim zajmom planirana je digitalizacija 11 centara kulture u čitavoj Srbiji. Moramo priznati da su u pitanju sveobuhvatni infrastrukturni objekti kojima bi ove ustanove kulture dobile novi sjaj, primereno ulozi i značaju koji imaju za kulturnu politiku Srbije. Sve ovo govori da se Srbija vraća svojim kulturnim korenima, a to je kulturna politika koju sprovodi ova Vlada i, naravno, Ministarstvo kulture, na čelu sa gospođom Majom Gojković, koja je od početka svog mandata odmah počela da pokreće važna pitanja srpske kulture i da otvara vrata kulturi i poslanicima kulture. Na tome želim da joj zahvalim u ime poslaničke grupe, kao što želim da zahvalim svim našim umetnicima koji su u godini Kovida na neki način svima nama bili lek. Da ne zaboravimo međunarodnu ulogu kulture, koja povezuje i toleriše različitosti, koja kroz svedočenje o istoriji jednog naroda o kulturnom identitetu i nasleđu predaka može da nas predstavi u svetu na način na koji nas svetska politika ne vidi i ne želi videti. Ne može se zanemariti jedna istorijska činjenica. Recimo, nakon 75 godina neko se setio da uradi jedno umetničko delo od velike važnosti i značaja, a to je film "Dara iz Jasenovca". Istinita priča, kažem, umetničko delo koje je veoma važno i značajno, pre svega za mlađe generacije, jer čini mi se da mlađe generacije veoma malo znaju, nažalost, o dešavanjima iz Drugog svetskog rata, a mislim da čak i ne znaju da je u Jasenovcu postojao logor za decu. Sve kritike koje su se mogle čuti na račun ovog filma su bile neutemeljene, neistinite, neprimerene, političke i nisu one usmerene bile na račun filma. Ove kritike su zapravo usmerene i imale su za cilj da ospore pravo Srba da govore i da prikažu istinu o stradanju Srba, Roma i Jevreja u Jasenovcu nakon 75 godina. Svet mora da sazna istinu o ovim monstruoznim zločinima. Znate, ima jedna izreka koja kaže, ja ću je citirati: "Istina je najuzvišenija stvar koju čovek može imati, da bismo došli do istine, ne treba da poželimo nikakve muke, niti da ih drugima pričinimo. Svađa nikada ne donosi napredak, a gonjenjem se niko ne da ubediti. Čini drugima ono što želiš da drugi tebi čini. Prekor, zapravo, ubija, a duh daje život." Ovo je samo jedna priča. "Dara iz Jasenovca" je jedna priča. Postoji mnogo drugih priča. Na naše veliko zadovoljstvo u poslaničkoj grupi SPS je takođe jedna žena koja danas ima 94 godine, Smilja Tišma. Preživela je Jasenovac, tada je imala 12 godina, izgubila roditelje i svoje najbliže. Nadam se da će Srbija i svet biti u prilici da čuju i njenu priču, jer ona to svakako zaslužuje. Dakle, ne može se zanemariti jedna istorijska činjenica, niti prevideti ko je gde i kada postojao, ko je gde i šta gradio i stvarao. To je uloga kulture, a možemo je definisati kao kulturnu diplomatiju koja može otvoriti mnoga zatvorena vrata. Verujem da će srpski kulturni centri, koji postoje ili će biti formirani u svetu, ovu svoju ulogu shvatiti ozbiljno. Na kraju da kažem da svima nama želim više kulture, više tradicije, više očuvane baštine, više brige za naše kulturno nasleđe, više brige za naš nacionalni identitet. Bez toga mi nismo mi. Zahvaljujem.
Hvala. Nataša Mihailović Vacić ima reč.
Hvala, predsedavajući. Koleginice i kolege narodni poslanici i narodne poslanice, ministre sa saradnicima, drago mi je što prvo redovno zasedanje počinjemo upravo debatom o sporazumu koji se tiče infrastrukturnih projekata u kulturi. Drago mi je i što je Razvojna banka Saveta Evrope prepoznala i ideju i nameru, ali i ozbiljnost države i odobrila zajam od 20 miliona evra. Znam, neko će sada reći da je reč o kreditu kao iz bilo koje druge banke. Međutim, da li je to baš tako? Kao što samo ime kaže, Razvojna banka Saveta Evrope, iako finansijski nezavisno telo, postoji i radi upravo u okviru Saveta Evrope, dakle, prati agendu Saveta Evrope, predstavlja glavni instrument politike solidarnosti u Evropi i pomaže državama da ostvare održiv i uravnotežen razvoj. Razvojna banka Saveta Evrope je među najvećim, ako ne i najveći zajmodavac zemljama Zapadnog Balkana koje imaju benefite ne samo od finansijske podrške, već i od stručne ekspertize tokom sprovođenja projekta. Ako postoji svetla tačka u svemu onome što nam se dešava ovih dana na raznim poljima i na mnogo nivoa, od pritisaka koji dolaze u vezi sa pregovorima o statusu južne srpske pokrajine, zastrašujućih informacija o delovanju kriminalnih klanova i njihovih pomagača iz državnih struktura, lažnih vesti, insinuacija i nagađanja u vezi sa tim i raznim drugim temama, pa sve do porasta broja zaraženih korona virusom, pretnjom zatvaranjem i tu ću se zaustaviti, ja mislim da je podrška infrastrukturnim projektima i tema o kojoj danas govorimo u parlamentu jedna svetla tačka. Svetla tačka je i jučerašnji dogovor ministra obrazovanja i prosvete i predsednika države o tome da država preuzme odgovornost, što i jeste posao države, da pravi udžbenike iz srpskog jezika, geografije i istorije. Svaki put kad smo raspravljali o zakonima iz oblasti prosvete i obrazovanja, poslanička grupa SDPS ukazivala je na to da sistem obrazovanja mora da se unapredi. To su svetli primeri i za svaku pohvalu. Pitam se kako bi bilo da pomerimo fokus na ono što je dobro i da u moru onoga što nam se dnevno servira u medijima i provladinim i opozicionim, tzv. nezavisnim, nađemo neki dobar primer, da budemo konstruktivni kritičari, umesto kritizeri stvarnosti, da iz pasivne pređemo u proaktivnu ulogu i prepoznamo mogućnosti i prostor za doprinos i pronađemo motiv i inspiraciju ne samo za lični, već i za razvoj društva u celini. Razvojna banka Saveta Evrope je upravo banka društvenog razvoja i ima specifičan mandat. Promoviše socijalnu koheziju u državama i između njih. Kao što sam već rekla, prati agendu Saveta Evrope, pomaže državama u razvoju socijalne infrastrukture. To su, primera radi, i izgradnja bolnica i škola, vrtića, uvođenje energetske efikasnosti itd. Uostalom, Razvojna banka Saveta Evrope prošle godine odobrila je i kredit od 200 miliona evra zdravstvenim ustanovama, a među troškovima iz tog zajma bili su i nabavka zaštitnih odela, maski, neophodne medicinske opreme, kao i rekonstrukcija i izgradnja novih bolnica. Zajam se, kao što u Sporazumu i piše, odobrava za preuređenje, obnovu, proširenje, izgradnju kulturnih centara i ustanova. Fokusiraće se na unapređenje i postojećih objekata, što uključuje i unapređenje pristupačnosti ustanovama kulture. Kultura je ogledalo društva. U najširem poimanju kulture i metaforički rečeno kultura je nepresušni izvor i nezaustavljivi rečni tok dokle god postoji ljudski život na zemlji. Mnogo bih volela da je danas ovde umesto vas, ministre, ministarka kulture, ali verujem da će biti prilike da, kada budemo razgovarali o Strategiji u kulturi od 2020. do 2029. godine, razgovaramo i o širem značenju kulture i onome po čemu je najvažniji segment u razvoju društva i kada govorimo o unapređenju i ljudskih prava i ukupnog stanja društva i vrednosti koje društvo neguje. Sama sebi dadoh dobar šlagvort, nama je potrebna strategija razvoja kulture koja će dugoročno da definiše kulturnu politiku. Kulturni sadržaji, i to je ono za šta se u ovom Domu poslanička grupa SDPS kontinuirano zalaže, moraju biti dostupni svim građanima. Kultura se ne sme prepustiti tržištu ili ne samo i isključivo tržištu, jer su onda kulturne ustanove i domovi kulture prinuđeni da se prilagođavaju i da kreiraju umesto kvalitetnih sadržaja kvazi kulturne sadržaje. Kultura takođe ne sme da bude elitistička, odnosno dostupna samo onima koji to sebi mogu da priušte. Nismo mi rekorderi u izdvajanju novca za kulturu, ali istina nije ni količina novca garant vrednosti kulturnih sadržaja. Rekla bih da je upravo obrnuto – što su sadržaji kvalitetniji, to će donositi više novca. Zato je i važno da definišemo dugoročnu kulturnu politiku, da država obezbedi neophodne uslove i finansiranje. Zato je bitno, predsedniče parlamenta, da što pre na dnevnom redu vidimo Strategiju kulture od 2020. do 2029. godine. Donošenje te strategije obećava se još od 2016. godine. Vlada ju je usvojila u februaru prošle godine. Strategija je prošla i matični Odbor za kulturu i informisanje, ali još uvek je nismo dočekali na dnevnom redu neke od sednica. Verujem da ćemo uskoro usvojiti i strategiju razvoja kulture i time zaokružiti ono što su naši ciljevi u razvoju kulture i onome što su kulturne politike i kulturni modeli. Sistemsko regulisanje i rešavanje, finansiranje institucija i pojedinačnih projekata u kulturi namenjenih kolektivnom podizanju duhovne i kulturne svesti naroda su naravno od izuzetnog značaja. Kultura obuhvata sveukupnu tekovinu civilizacije. Kultura je način života. Označava sve tvorevine koje su nastale kao rezultat ljudske delatnosti, integrisani obrazac ljudskog znanja, verovanja, tradicije, morala i ponašanja. Kultura zahteva stalna i temeljna istraživanja. Ona mogu da nam pomognu da sagledamo ostatke prošlog, utvrđivanje postojećeg i predviđanja budućih stanja, ne samo u našoj zemlji, već i globalno. Jedno od osnovnih pitanja kojima bi trebalo da se kao društvo pozabavimo, Ministarstvo naročito, što i jeste u domenu njegovog rada, jeste istraživanje kulturnih potreba u društvenoj sredini koje se odnosi na sveobuhvatno i sistemsko istraživanje svih struktura društva i njihov odnos prema kulturi. Rezultati tih istraživanja treba da nam služe kao osnova za planiranje i pripremu i kulturne politike i kulturnog modela. Osnovna postavka za finansiranje projekta u kulturi i Evropi stavljena je u poziciju od nacionalnog značaja, a da bi se te dve osnovne i za društvo vrlo važne funkcije ostvarile svaka institucija kulture mora da bude kreativno slobodna, tj. da bude oslobođena tereta i materijalnih poteškoća. Država svojim zakonskim propisima, uredbama, budžetom treba da obezbedi sve moguće preduslove i da olakša unapređivanje stanja u kulturi. Definitivno, kultura ne sme da bude prepuštena tržištu. Neophodno je stvoriti atmosferu obostranog razumevanja i saradnje. Dakle, dobra volja i saradnja u okvirima u kojima država ne sme da se ponaša restriktivno, a kultura ne sme da se ponaša komotno. Decentralizacija kulture je, takođe, izuzetno važna i projekat o kome danas razgovaramo upravo ima u vidu i to važno pitanje, tako da je projektom predviđena izgradnja pozorišta, domova kulture u gradovima u Srbiji. Poznata je činjenica da Srbija na svom putu ka EU mora da ispuni određene standarde. Ti standardi se, naravno, odnose i na kulturu. Na primer, po UNESKO kriterijumima na svakih 50.000 stanovnika treba da postoji jedno klasično repertoarsko pozorište. Po toj činjenici pada u vodu konstatacija koja se često čuje u našoj sredini da mi imamo mnogo pozorišta, mnogo pozorišnih umetnika itd. Mi zapravo imamo nedovoljan broj institucija kulture. Zadnjih 20-ak godina u našoj sredini, iz poznatih razloga, raspali su se skoro svi sistemi iz oblasti duhovne delatnosti, pa između ostalih i kulturna politika i kulturni model. Kulturni model ranije Jugoslavije postojao je i pravljen je na temeljima socijalističkog pogleda na kulturu, a bazirao se na dotiranoj kulturi. Taj sistem u nekoj osobenoj formi postojao je i postoji i danas u evropskom modelu kulture. Kultura se mora braniti od tržišnog principa ili isključivo tržišnog principa. On može biti kombinacija, ali nikako samo prepušten tržištu. Osnovni korisnik na kojem mora da se temelji kultura jeste srednja klasa. Nije teško ustanoviti, svi ćemo se setiti toga, da raspadom svih sistema ranije Jugoslavije je rezultirao upravo raslojavanjem i nestankom srednje klase. Dobro je, takođe, poznata činjenica i da je srednja klasa temelj građanskog, civilnog i demokratskog društva. Jedan od bitnih elemenata za građenje srednje klase je upravo kultura koja u svojoj biti, između ostalog, sadrži i kulturološku, i edukativnu, i umetničku, i sociološku, i zabavnu funkciju. Ustanovljavanje i unapređivanje stanja institucija kulture, dakle, pozorišta, galerija, biblioteka, arhiva, kulturnih centara itd, u regionalnim centrima sigurno bi iniciralo optimizam na inicijativu kod umetnika, većina naših umetnika je danas u kreativnoj depresiji, povećala bi se angažovanost umetnika, književnika, slikara, glumaca, muzičkih umetnika, reditelja, kostimografa, scenografa, da ne nabrajam, probudila bi se svest, duhovna svet kod korisnika, kod publike, i njeno širenje kroz porodicu i socijalnu strukturu, građanstvo, a pokrenuo bi se na taj način jedan duhovni i moralni preporod koji je nama nasušno potreban. Spremajući se za sednicu, čitala sam statističke podatke iz istraživanja o kulturnim potrebama, navikama i kulturnoj potrošnji u Srbiji. Rezultati su poražavajući. Zato smatram da bi u Ministarstvu kulture morao da postoji sektor koji bi se bavio publikom i čiji zadatak bi bio da se skrene pažnja na kulturu, da se osvesti potreba za njom, da se istakne lepo u kulturi, da se pruži onaj preko potrebni drugi pogled, jer, kako kaže Isidora Sekulić - kulturni dodiri sreća su ljudi. Ministri kulture i obrazovanja moraju zajedno da kreiraju ambiciozni plan za umetnost i kulturu u školskim programima, takođe čime bi škola postala centralno mesto ranog susreta sa kulturnim delima i način formiranja budućih korisnika kulture. Kulturna dobra nisu kao sva ostala dobra, ona moraju da izbegnu sve zamke i potrošačkog društva i onog što živimo globalno u ovom trenutku. Kulturna dobra opravdavaju svojom prirodom intervenciju države i njen ulazak u polje kulture. Dakle, jedinstvena cena knjiga, sistem finansiranja kinematografije, kvota u distribuciji domaćih i stranih filmova, zaštita različitosti stvaralaštva i difuzije od zakona tržišta koji mogu negativno da utiču na ono što kultura znači inače, a posebno u društvima kakvo je naše, sa društvima koja se suočavaju svakodnevno sa ogromnim izazovima. Ta politika, naravno, ima svoju cenu, ali bi uspeh bio neumitan. Pošto ste, ministre sporta, vi danas prisutni, poznata je činjenica da su kultura i sport dve značajne društvene delatnosti koje mogu pozitivno da afirmišu neku naciju i državu. Sport je već zauzeo značajnu poziciju u društvu i za izlazak sportista na svetsku arenu ne pravi se pitanje. Sa kulturom, nažalost, nije isto stanje. Naravno, to stanje ne sme poslanike u kulturi da vuče u defetizam, već upravo u akciju. Kao podstrek toj ideji, imamo iskustvo iz naše ranije kulturne istorije, a mislim na period šezdesetih i sedamdesetih godina prošlog veka kada je naša kultura bila prisutna na evropskim i svetskim scenama. Upravo to iskustvo može da nam posluži i kao inspiracija, ali i kao uzor za novo kretanje na kulturnu mapu sveta, pogotovo imajući dobre rezultate i u oblasti turizma koji je, kao što vidimo, implementiran i u efekte projekata koje ćemo finansirati zahvaljujući zajmu Razvojne banke Saveta Evrope. Znam da je Ministarstvo kulture jedno od najprivlačnijih, ali možda i jedno od najtežih mesta. Zahteva strast, jaka uverenja i vreme da uspostavi svoju politiku, ali zahteva i ogromnu podršku cele Vlade. Uobičajeno se smatra da kulturna politika počiva na tri stuba, na kulturnoj baštini, stvaralaštvu i transmisiji kulture. To je pojam koji pokriva specijalizovano umetničko obrazovanje, kao i akcije kulturne demokratizacije. Polako mi vreme ističe kao ovlašćenoj za ovu tačku dnevnog reda. Da ponovim još jednom, drago mi je što Prvo redovno zasedanje u 2021. godini, počinjemo upravo temama iz kulture i poslanička grupa Socijaldemokratske partije Srbije će u Danu za glasanje dati punu podršku usvajanju ovog Sporazuma. Hvala.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici, Nataši Mihailović Vacić, ovlašćenoj predstavnici poslaničke grupe Socijaldemokratska partija Srbije. Da li ministar možda želi da odgovori? (Ne.) Onda, nastavljamo. Ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, narodni poslanik Stefan Srbljanović. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Poštovani gospodine Udovičiću, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, često smo u prethodnom periodu i u ovoj sali i u ovom visokom domu imali priliku da slušamo o rezultatima koje je SNS zabeležila u godinama iza nas, ali i o planovima za budućnost. Ti rezultati, planovi su nam obezbedili zaista veliku podršku građana Srbije i to je nešto što obavezuje i tera na još veći rad. Teškim reformama koje smo sproveli 2012. godine sprečili smo bankrot i postavili temelje za ubrzan napredak i razvoj Srbije na svim poljima. Ekonomski smo ojačali državu, smanjili nezaposlenost, postali lideri u regionu po privlačenju stranih direktnih investicija i istrajali u borbi za nacionalne i državne interese. Srbija je danas ogromno gradilište. To je država koja će za samo par godina biti premrežena auto-putevima, brzim saobraćajnicama i brzim železnicama. Kliničke centre i bolnice koji su u prošlosti u potpunosti bili zapostavljeni sada su obnovljeni i obnavljamo i dalje bolnice i domove zdravlja. Gradimo nove škole i nove vrtiće. Pored škola, vrtića i bolnica, Srbija će očigledno morati da u budućnosti gradi i nove zatvore, jer s obzirom na najavljena hapšenja i silinu kojom je država udarila na organizovani kriminal, verovatno će postojeći kapaciteti uskoro biti popunjeni. Treba da budemo oprezni i znamo da smo dobili bitku, ali ne i rat u borbi protiv organizovanog kriminala i da sve dokone koji su učestvovali u svim ovim procesima i koje je i predsednica Vlade označila kao one ljude koji su radili i za državu i za mafiju, dok njih ne izvedemo pred lice pravde, ova borba neće biti završena. Mafija ne može i ne sme biti jača od države i svi oni koji su učestvovali u ovom procesu moraju biti sankcionisani. Sutra će pred nama u okviru ove sednice biti i odluka o izboru sudija koji se prvi put biraju na funkciju. Ovim putem bih im poželeo ukoliko budu izabrani da svoj posao obavljaju časno, odgovorno i u interesu građana Srbije, odnosno da sude po važećim zakonima ove države. Sve oči su nakon poslednjih dešavanja uperene baš u pravosuđe, jer je jasno da samo saradnjom i koordinacijom svih državnih institucija država iz ove borbe može izaći kao pobednik. Naš cilj je moderna i jaka Srbija, Srbija koja pobeđuje i Srbija koja može i mora da bude još bolja i još uspešnija. Danas raspravljamo o zahtevu o kreditnom zajmu kod banke za razvoj Saveta Evrope, a reč je, konkretno, o modernizaciji infrastrukture u kulturi. Ministar Udovičić je u svom uvodnom obraćanju zaista detaljno opisano šta podrazumeva projekat i koje investicije će biti finansirane ovim sredstvima. Veoma je bitno što uopšte govorimo o ovom projektu je uz ekonomsku, privredu i infrastrukturnu obnovu ove zemlje, jako je važno da radimo i na duhovnoj i kulturnoj obnovi srpske države. Podsetiću vas samo da je ova vlast nakon 15 godina renovirala i ponovo otvorila zgradu Narodnog muzeja u Beogradu i rekonstruisala zgradu Muzeja savremene umetnosti. Renoviran je i muzej Vuka i Dositeja, nauke i tehnike, Galerija Matice srpske u Novom Sadu i na desetine domova kulture u celoj Srbiji, uključujući i Priboj iz kog dolazim. Samo u protekle tri godine u završetak radova na hramu Svetog Save uloženo je čak 46, odnosno 43 miliona evra, pardon. To mesto je jedno od najvećih i najvažnijih mesta okupljanja i srpskog naroda i svih drugih naroda. Na taj način je hram nakon 86 godina od početka izgradnje, postaje neka nova Sveta Sofija i najveći srpski pravoslavni hram i najveći pravoslavni hram na Balkanu. Glavni ciljevi ovog projekta o kome danas govorimo jesu nastavak ulaganja renoviranjem, obnavljanjem i proširenje ustanova kulture i ta ulaganja će doprineti poboljšanju uslova rada, povećati broj posetilaca, a samim tim povećati prihode, što doprinosi njihovoj finansijskoj i organizacionoj samostalnosti. Ovim kreditnim zajmom u iznosu od 20 miliona evra finansiraće se ulaganja u Narodno pozorište u Beogradu, Muzej Jugoslavije, Pozorište u Nišu, digitalizaciju centara kulture, izgradnju Galerije umetnosti na Kosančićevom vencu i pretvaranje stare železničke stanice u muzej. Svi ovi projekti razvijaju kulturni turizam u Srbiji i važan su detalj u pomenutoj kulturnoj i duhovnoj obnovi države i naroda. Strateški prioriteti razvoja kulture koje je Ministarstvo kulture i informisanja, na čelu sa ministarkom Majom Gojković, definisalo prepoznaju 20 tačaka prioriteta kulturne politike koji zahtevaju posebnu pažnju. Što se tiče ostvarenja ovih prioriteta, uz pravo rukovođenje i jasne faze, značajno će se poboljšati kulturna slika Srbije, a s obzirom na to koliko energije i elana ministarka ulaže u vođenje ovog ministarstva, nema nikakve sumnje da će tako i biti. Glavni stubovi razvoja, između ostalog, odnose se na budžet za kulturu, koji je nikad veći, očuvanje kulturno-istorijskog nasleđa, decentralizaciju kulturne produkcije u Srbiji, uvođenje umetnosti i kulture u škole, obrazovanjem i učešćem u kulturnim programima, kulturnu diplomatiju, pokretanje i nastavljanje velikih projekata, izgradnju važnih objekata, kao i poreske podsticaje za ulaganje u kulturu, ekonomsku dimenziju kulture, digitalizaciju, razvoj kulturnog turizma, unapređenje položaja samostalnih umetnika, kulturnih radnika i strukovnih udruženja umetnika. Svi ovi planovi imaju samo jedan cilj, a to je osnaživanje svesti o sopstvenom kulturnom identitetu kroz utemeljenje u bogatoj tradiciji i kroz savladavanje novih savremenih metoda i tehnologija za njihovo prenošenje. Takođe, nikada veća sredstva biće uložena i u filmsku industriju. Raduje i što država ne zaboravlja i naše sunarodnike i sugrađane i što pruža bezrezervnu podršku srpskom narodu na KiM, gde pokušavamo da sačuvamo našu kulturnu baštinu. Mi moramo po svaku cenu da sačuvamo našu kulturnu baštinu. Sada na području KiM Albanci više neće rušiti i uništavati kulturno nasleđe. Oni će pokušati jednu mnogo opasniju metodologiju, i to već čine, a to je promena identitetske karakteristike kulturnog nasleđa. To je ono što oni pokušavaju da urade već čitav niz godina. Oni više ne negiraju da ono postoji, ali negiraju njegov srpski karakter, insistirajući na tome da je to karakter albanske države, odnosno albanske nacije. Neotuđivo je pravo svake zemlje da sa punim suverenitetom bude baštinik sebi svojstvenih kulturnih vrednosti koje su plod cele njene istorije. To stoji u Vankuverskoj deklaraciji UN iz 1976. godine. Ovo pravo je, kao što mi svi dobro znamo, uskraćeno Republici Srbiji na KiM. Političari, mediji, umetnici, istoričari, čini se da su se svi stavili u službu politike, pa se srpski manastiri iz srednjeg veka određuju kao vizantijski ili kao spomenici kosovsko-vizantijskog stila. Nije retkost čuti i to da su srpske crkve građene na temeljima albanskih hramova. Ono što moramo, jeste da istorijskim činjenicama, koje su na našoj strani, pokušamo da sve te napade koji dolaze sa suprotne strane amortizujemo i iskoristimo na najbolji mogući način. Niko nama konkretno ne može oduzeti naše bogomolje, to je sigurno, ali realne su pretnje u smislu krivotvorenja istorije. Naravno da će postojati takvi pokušaji. Očigledno je da Albanci to pokušavaju. Ono što moramo da znamo jeste da ako jedan narod svedemo na demografiju, ako mu oduzmimo svetinje i ognjišta, on će jednostavno u jednom momentu nestati. To Albanci vrlo dobro znaju i zato pretenduju na naše manastire, jer su to upravo bastioni naše slobode i seme iz kojega stalno niče i neguje se iznova i iznova taj kosovski zavet da Srbi imaju istorijsko i moralno pravo na Kosovu. Takođe, mi moramo da budemo narod koji je svestan svojih zadužbina, svestan svoje kulturne baštine. Ta kulturna baština je nemerljiva. Mi moramo da budemo, pre svega, svesni da smo zapravo iskonski i istinski, identitetski vezani za našu kulturnu baštinu, a to su pre svega freske i hramovi poput Gračanice. Moram da napomenem da smo u prethodnom periodu otvorili Srpsku kuću u Podgorici, sačuvali našu crkvu i manastire, odbranili naš identitet. Pokazalo se još jednom na tom primeru koliko je srpski narod jak kada je složan. Srpska kuća je simbol svega onoga što je država Srbija u prethodnom periodu radila u Crnoj Gori, a tiče se pomoći srpskom narodu. Ona pokazuje novo lice Srbije, koja je svakim danom sve jača i jača. Predsednik države je pre par dana, gostujući na jednoj televiziji, pomenuo da će uputiti predlog Vladi Republike Srbije da Srbija ubuduće piše udžbenike iz srpskog jezika, istorije i geografije, što je zaista izuzetan predlog, jer su to oblasti koje država treba i mora da uređuje, i to na način da se bitnim i važnim detaljima da na značaju i da naša deca stiču znanja koja nisu imala ili su ih imala u nedovoljnoj meri. Poražavajući su podaci sprovedeni anketama kod naših srednjoškolaca i osnovaca koji pokazuju da jako malo znaju o nacionalnoj istoriji, jer su neke teme nepravedno zapostavljene, maternji jezik koji je u kulturom mas-medija napadnut tuđicama koje imaju savršen pandan u rečima i izrazima u srpskom jeziku. Naravno da postoje i one reči koje su gotovo nezamenjive, ali njihova prekomerna upotreba je nekada zaista neprirodna i nepotrebna. Kada već govorim o temi kulture, istorije, tradicije, ne mogu da se ne dotaknem velelepnog spomenika Stefanu Nemanji u Beogradu. Srbija je 800 godina čekala da se neka vlast udostoji i izradi spomenik rodonačelniku srpske srednjevekovne istorije. Ceo taj prostor je do skoro bio simbol oronulog, uništenog i propalog. Sada, kada pogledamo spomenik, Beograd na vodi i uz adaptaciju zgrade stare železničke stanice, to je simbol uspeha i napretka Srbije. I žezlo i napukli šlem govore o našoj istoriji i kulturi, odakle potičemo i dokle smo stigli. Na sve načine su oni koji simbolizuju neka prošla vremena, teška, kada se brinulo samo o sopstvenom džepu, pokušavali da ospore i omalovaže i ovaj projekat, a za njihovo vreme kultura i nacionalna svest nisu postojali ni u fragmentima. U svakom detalju su tražili manu, pa im je tako smetalo i kako Nemanja izgleda, jer su verovatno oni u svom porodičnom albumu imali njegovu sliku pa su znali kako je izgledao. Pitam se samo kada su bili toliko pametni, zašto za vreme svoje vladavine nisu izgradili taj spomenik? Jedini spomenici koje su oni ostavili za sobom su uništena privreda, siromaštvo, nacionalno poniženje i država bez perspektive. Pitali su se i zašto Nemanja u svojoj ruci drži mač, a ne krst, verovatno ne znajući da je Nemanja mačem i ognjem napravio svoju državu, ratujući i sa svojom braćom i sa Vizantijom i sa Dubrovnikom, pokušavajući da izbori samostalnost i nezavisnost svoje države, da je progonio bogumilske jeresi štiteći pravoslavlje. Tek na kraju svog života, kada predaje tron svom sinu Stefanu Prvovenčanom postaje monah Simeon, a kasnije svetac. Opet, da drži krst u ruci, verovatno bi ti veliki vernici imali primedbu da je Srbija sekularna država i da taj krst vređa verska osećanja onih građana koji su druge kulture i nacionalnosti. Degutantno je zaista više govoriti o svim temama i tekstovima koje plasiraju u svojim medijima, jer očigledno da im ništa nije sveto, jer su pokušali da ospore čak i izbor patrijarha srpskog nazivajući ga Vučićevim patrijarhom. Opet, svog potencijalnog predsedničkog kandidata biraju iz redova te iste crkve. Složićete se da je to vrhunsko licemerje, ali smo naučili da kada napadaju nas, govore o sebi, nema tu ništa novo da se kaže. Mogao bih o njima i njihovim delima da pričam zaista do sutra, ali sam obećao sebi da ću u svojim govorima se truditi da što manje vremena poklanjam bivšim političarima, jer smatram da im na taj način dajem na značaju. Znaju građani vrlo dobro blagodeti njihove politike, sećaju se svakog lažnog obećanja, svakog izgubljenog radnog mesta, pljačkaških privatizacija, afera međunarodnog ugleda Srbije u to vreme. Svega što je obeležilo njihovu vladavinu i što je poslužilo da ih isti ti građani na izborima pošalju u političku istoriju. Nisam ponosan poštovane dame i gospodo što su neki pripadnici mog naroda činili zločine, ali jesam što su privedeni licu pravde, jer se na taj način skida ljaga sa celokupnog srpskog naroda. Ponosan sam što svi znamo i za Srebrenicu, i za Potočare, i za Štrpce, i za Sjeverin, i za svako stratište drugih naroda, jer na taj način negujemo sećanje na zla vremena i na nešto što više nikada u ovoj državi i okruženju ne sme da se ponovi. Ovo govorim iz jednog prostog razloga, a to je, jer mi moje vaspitanje nikada nije dozvoljavalo da pravim razliku među žrtvama koje su nevino stradale samo što su bile druge vere, nacije i kulture. Istovremeno sam tužan i razočaran ogromnom dozom autošovinizma, da tek nakon toliko godina, kroz film koji govori o strahotama Jasenovca, pričamo o tom istom Jasenovcu i Gradišci. Da tako mali broj naših ljudi zna nešto više o Prebilovcima, Jadovnom, Šumarcima i Bivoljem brdu. Ako pogledate malo bolje, ne idu Jasenovac i „Oluja“ odvojeno. Prebilovce vidimo i pre 80 i pre 30 godina, što nam govori samo jedno, a to je da ne smemo zaboraviti i živeti u zabludi, da je to nešto što se dogodilo i neće se dogoditi više nikada, jer ništa nas, poštovane kolege, ne opominje na to osim ovog filma i niko nije platio cenu tih krvavih pirova, već se slave kao heroji. Pavelić je 15 godina nakon rata ubijen, odnosno preminuo od posledica atentata u Buenos Ajresu. Maks Luburić takođe u Španiji od ruke agenta UDBE i sina ustaškog koljača Vinka Stanića. Neki su usled starosti prespavali svoja suđenja, jer su tek pred kraj svog života dovedeni u Hrvatsku da bi preminuli. Pre samo 13 godina u Hrvatskoj su pojedinci koji su činili najteže zločine sahranjivani uz najveće počasti. Gotovina, Markač i ostali su slobodni ljudi. Nad srpskim žrtvama niko ne plače i to moramo prihvatiti, okrenuti se sebi i čuvati sećanje i pamtiti svoja stradanja, jer ako ga mi zaboravimo neće nas na njega niko drugi podsetiti. Zahvaljujući gospodinu Antonijeviću, Vladi Republike Srbije i predsedniku Aleksandru Vučiću koji je jedini mogao i smeo, ovaj film je snimljen i samim tim je veoma važan, jer govori o našim žrtvama i našem mnogostradalnom narodu. Nećemo tu stati, već sam ubeđen da će ovaj film pokrenuti lavinu i da ćemo na ovaj način uz pomoć filmske industrije ukazivati, podsećati i učiti o našoj istoriji i vekovnoj borbi našeg naroda na ovim prostorima. Takođe, željno iščekujemo i gradnju Memorijalnog centra „Gradina“ koji će Srbija i Republika Srpska graditi zajedno. To pokazuje naše jedinstvo, jer nikada naš narod nije bio jedinstveniji. Nikada ujedinjeniji u želji da pojedine datume obeležava zajedno. To je dokaz da ćemo opstati i ne samo to, to je dokaz da ćemo se potpuno nacionalno konsolidovati i to je nešto čega ne treba da se stidimo, već treba da se ponosimo. Nećemo se više nikada stideti ni heroja sa Košara, već ćemo o njihovoj žrtvi govoriti sa ponosom. Nećemo dozvoliti da se zaboravi ni jedan srpski vojnik, ni jedan junak koji je dao život za otadžbinu. Dobijaće ulice, podizaćemo im spomenike i spomen ploče. Ti ljudi su svoje živote položili za Srbiju, da bi Srbija danas bila slobodna i nezavisna. Takođe, nikada više se ne sme dozvoliti da u zaborav padnu Jasenovac, „Oluja“, „Bljesak“ ili NATO agresija na našu zemlju. Ti datumi će biti obeležavani, kao što jesu za sve ovo vreme vlasti SNS, jer je to naša dužnosti i obaveza kako prema žrtvama tako i prema generacijama koje dolaze. Na kraju, pozvao bih vas sve da glasate u danu za glasanje za ovaj predlog sporazuma i završio bih svoje današnje obraćanje jednim citatom iz knjige „Zaveštanje velikog župana Stefana Nemanje, svom sinu Svetom Savi“, a gde se kaže, citiram: „Čuvajte čedo moje milo jezik kao zemlju, red se može izgubiti kao grad, kao zemlja, kao duša, a šta je narod izgubi li jezik, zemlju, dušu? Ne uzimajte tuđu reč u svoja usta. Uzmeš li tuđu reč, znaj da je nisi osvojio, nego si sebe potuđio. Bolje ti je izgubiti i najveći i najtvrđi grad svoje zemlje, nego najmanju i najneznatiju reč svog jezika. Narod koji izgubi svoje reči, prestaje biti narod.“ Hvala. Živela Srbija.
Zahvaljujem se ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Pošto u sistemu ne vidim više prijavljenih ovlašćenih predstavnika, prelazimo na listu narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite.
Zahvaljujem se predsedavajuća. Uvažene kolege poslanici, građani Srbije, uvaženi ministre sa saradnicima, ja sam Milija Miletić i dolazim iz Svrljiga, a to je najlepša opština u Srbiji koja se nalazi pored grada Niša. To je najlepši grad u Srbiji. Inače, ovde u Skupštini predstavljam Ujedinjenu seljačku stranku, izabran sa liste Aleksandar Vučić – Za našu decu, gde zajedno svi mi ovde radimo da sve ono što je kvalitetno, ono što je dobro dođe do svakog dela naše Srbije, do svakog čoveka ma gde on da živi. Današnjeg dana imamo predlog ovog sporazuma, jer nama je interes da se ulaže u kulturu, u spomenike, u sve ono za šta su naši dedovi, pradedovi dali svoje živote, da znamo, da ne zaboravimo. Kolega Stefan, koji je malopre govorio, rekao je to baš onako kako treba, ja baš tako isto i mislim i zbog toga smo zajedno bili na istoj listi, zato smo dobili najveću podršku naroda na parlamentarnim izborima 2020. godine. Još jednom, ovo je odlična stvar. Infrastruktura u kulturi, najbitnija stvar od toga što, za mene kao čoveka, jeste što ćemo od ovog imati mogućnost da se investira i u Nišu. Niš je inače, što se kaže, centar jugoistočne Srbije. U Nišu će biti, trebalo bi da se odradi Narodno pozorište, biće i u Pirotu. Bilo bi dobro da kroz ovaj projekat koji, gde je i opština Svrljig iz koje ja dolazim, da odradimo i tamo da se odradi rekonstrukcija objekta i da se tamo nešto uradi. Inače, ja sam u prethodnom periodu kada je bila tu ministarka kulture, gospođa Maja, ja sam je pozvao da obiđe opštinu Svrljig, gde bismo mogli da obiđemo te naše lepote, gde u toj opštini ima veliki broj spomenika, jer su tamo ljudi bili uvek verni svojoj zemlji, svojoj otadžbini, ratovali za našu zemlju i zato ja ovde uvek govorim iz srca, govorim o onim stvarima koje su bile, ali najbitnije sem ovog jeste šta će biti u narednom periodu. Uvaženi ministre, iako ste vi ministar sporta, ja bih vas pozvao da i vi dođete da obiđete opštinu Svrljig, da zajedno tamo vidite sportske objekte, jer imamo tamo jednu sportsku halu koja je započeta, pa da ona ne ostane samo još jedan spomenik koji nije završen, da tu sportsku halu završimo u Svrljigu i da radimo na tome da svaki deo naše lepe Srbije bude pokriven i svim onim stvarima što se tiče sporta, ali i privrede i poljoprivrede. Još jednom, ja ću glasati za predlog ovog zakona.
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku Vladanu Glišiću. Izvolite.
Vinston Čerčil je bio pod pritiskom da sredstva određena za kulturu prenese u odbranu i u vojsku. To je bilo vreme kada je Britanija bila na udaru Nemačke, ali on je odbio taj zahtev rečima: „A šta ćemo gospodo braniti ako se odreknemo kulture?“ U skladu sa kodeksom političke pristojnosti i sa ovom rečenicom Vinstona Čerčila, ja podržavam ovaj zajam, jer smatram da je potrebno ulagati u kulturu, potrebno je obnoviti institucije i tu prestaje moja saglasnost sa ovim. Jednostavno zato što kada pogledate strukturu zajma, od ovih 20 miliona evra, gro sredstava će biti uloženo u institucije u Beogradu. Mi znamo da ono što će biti uloženo u Narodnom pozorištu u Nišu je dobro i ono što je dobro jeste i Kulturni centar u Pirotu i priča o 11 digitalizacija, tj. digitalizaciji 11 centara kulture po Srbiji. Međutim, većina sredstava će otići na Beograd i mi opet, ja znam da su ljudi iz Ministarstva kulture u zatečenom stanju i da moraju da obnove ono što imaju i da je posledica jedne centralizacije koja se dešavala decenijama došla na naplatu. Ta centralizacija dovodi do toga da je Srbija mesto koje se prazni i da nekoliko urbanih centara, pre svega Beograd, ali i Novi Sad, Kragujevac i Niš, prazne Srbiju i da je pravo rešenje za Srbiju i u kulturi, ali i u nekim drugim oblastima demetropolizacija. To je jedan specifičan oblik decentralizacije koji podrazumeva, pored jačanja lokalnih sredina, i ulaganje u manje opštine i manje gradova, jer će oni tako, ne samo u kulturi, nego i u privredi i u svakom drugom ulaganju, omogućiti da se ruralna zaleđina tih gradova zadrži, da ljudi zadrže i da ostanu na tim prostorima. Mi u ovom trenutku imamo prazne prostore po Srbiji, koji se ubrzano prazne. Veliki urbani centri, kakve sam naveo malopre, pre svega Beograda, ali i ova druga tri, prazne Srbiju i dovode nam ljude u te gradove, u te velike urbane centre. Da to nije dobro za Srbiju, znamo iz nekoliko elemenata. Najbolje je videti sada da su ti urbani centri po svojoj prirodi žarišta epidemija, da su mesta gde je životna sredina zagađenija i ljudi su više na udaru zagađene životne sredine, da su ta mesta gde je kvalitet života slabiji nego da smo Srbiju drugačije razvijali. U isto vreme, dolazimo u situaciju da je u tim mestima nemoguće sprečavati demografsku katastrofu, tj. kako narod zove belu kugu. Nama je potrebno da demetropolizujemo Srbiju, da ulažemo u manje opštine i manje gradove i u kulturi, ali i u svim drugim oblastima. Naravno, ako hoćemo Srbiju da sačuvamo i da sprečimo ovo pražnjenje Srbije, mi ne treba samo to da radimo u oblasti kulture, jer koliko god da vi ulažete u kulturu, ako privreda i drugi društveni i politički elementi našeg društvenog razvoja ne podržavaju manje opštine, ne podržavaju demetropolizaciju, onda ni kultura neće biti dovoljna. Zato hoću da se osvrnem na još jednu stvar koja je bitna za decentralizaciju i demetropolizaciju Srbije, a to je ono što se ovih dana dešava u pregovorima oko izbornih uslova, izbornog sistema. Samo jedna stvar koju bi prihvatila vladajuća većina, pre svega najveća stranka, a to je SNS, samo jedna stvar koju bi prihvatila bi omogućila da ljudi koji žive po manjim mestima u Srbiji shvate da se ozbiljno namerava učiniti da tamo i ostanu. Na osnovu čega? Ako vi izbor opštinskih rukovodstava, pa čak i rukovodstva mesnih zajednica, radite na takav način da uopšte nije bitno da tu postoji pozitivna selekcija i da ti kadrovi budu najbolji, bez obzira kojoj stranci pripadaju, vi šaljete poruku ljudima koji žive u tim mestima da se ne očekuje da će tu biti budućnosti. Naša izborna pravila u kojima ljudi koji su lideri stranaka mogu da budu nosioci liste, a da i ne žive u opštinama gde će biti nosioci liste, da čak budu nosioci liste i u mesnim zajednicama u kojima se možda nikada neće ni pojaviti, to šalje poruku onima koji treba da žive u tim mesnim zajednicama i u tim opštinama da niko nema nameru da ulaže u te krajeve. Jer, ne zaboravite, kada je uslov da budete neko ko će sutra vladati u nekoj opštini to da li ste skupili određeni broj kapilarnih glasova i da li ste uspeli da u stranačku kasu donesete određena finansijska sredstva, to nije potvrda da ćete biti dobar predsednik opštine. Ako vam stranački lider pokriva sve one na listi svojim autoritetom, onda ni jedna stranka neće imati interes da vrši pozitivnu selekciju i da najkvalitetnije ljude iz svojih redova stavi na listu. Dakle, samo ta jedna izmena. Normalno je da lider najveće stranke i predsednik naše države bude na listi kada se bori za predsedničku funkciju, normalno je kandidat za poslanika da nosi poslaničku listu, ali nije normalno da nosi listu u opštini u kojoj neće živeti ili da nosi listu u mesnoj zajednici za koju ni ne zna gde je. Pretpostavljam da mesnu zajednicu Garaši gospodin predsednik SNS, a i predsednik Srbije i ne zna gde postoji. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković.
Za razliku od prethodnog govornika, predsednik Srbije zna i svaku mesnu zajednicu i svako naselje i svako selo i svaki zaseok naše države Srbije, kao i naše južne pokrajine, kao i mnogih država regiona, ono što sada nazivamo regionom. Ali, nije to tema. Predsedavajuća, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, koincidencija je dovela do toga da je i meni, pripremajući se za današnju sednicu, na pamet pao čuveni odgovor Vinstona Čerčila kada je Hitler napao Veliku Britaniju, a nakon predloga ministara da se novac namenjen za kulturu budžetom izmesti i premesti u ratni budžet, na šta je on odgovorio: „Ako ukinemo izdvajanja za kulturu, šta je to što onda branimo?“ Mislim da svi mi prisutni treba da imamo to u vidu danas kada govorimo o kulturi, o infrastrukturnim projektima iz kulture, o rekonstrukciji pozorišta, muzeja, galerija, kulturnih centara širom Srbije, čime pokazujemo odlučnost i volju države da ulaže u kulturu i da nam je kultura visoko na listi prioriteta. Takođe, pokazujemo da imamo snage i sposobnosti da na kvalitetan način rešimo sve one nagomilane probleme koje imamo kada govorimo o stanju infrastrukture u kulturi. Smatram da je izuzetno važno da negujemo materijalnu i nematerijalnu kulturnu baštinu, i to u skladu sa Strategijom razvoja kulture Srbije od 2020. do 2029. godine i obezbedimo širu dostupnost kulture preko ustanova i medija. To će, sasvim nesumnjivo, doprineti razvoju kulturnih inicijativa, privrednoj aktivnosti, otvaranju novih radnih mesta, kao i dodatnom razvoju turizma u Srbiji. To su oni konkretni benefiti koje će ovaj sporazum proizvesti. Naravno, da bi došli do ove tačke, potrebno je bilo da prethodno finansijski konsolidujemo državu, da ozdravimo stanje javnih finansija, da oporavimo ekonomiju i privredu stavimo na zdrave i stabilne noge. Zato mi je zadovoljstvo što mogu da istaknem da sve više pažnje i značaja pridajemo kulturi i da uspešno sprovodimo malopre pomenutu Strategiju razvoja kulture Srbije, a kojom je definisano srpsko kulturno jezgro i, još važnije, srpski kulturni prostor koji ne podrazumeva samo teritoriju današnje Srbije kakvu je znamo, već i prostor na kome je srpski narod ostavio brojne tragove materijalne i nematerijalne kulturne baštine kroz istoriju. Ali, dame i gospodo narodni poslanici, nemojte biti ubeđeni da će baš svi u Srbiji podržati ovo, neki će biti protiv. Neki će naći razlog i način da kritikuju čak i ulaganja u kulturu, kao što to čine kada je reč o svim ostalim pitanjima. Tako imamo, primetićete, kontinuiranu histeriju i negativnu kampanju u nekim medijima čak i o filmu „Dara iz Jasenovca“. Tu se ne zna da li ih više boli činjenica da je prikazana istina o stradanju našeg naroda nakon, slobodno mogu da kažem, višedecenijskog ćutanja o toj temi, dakle, da li ih to više boli, što je konačno taj film ugledao svetlost, ili činjenica da ga je država upravo na inicijativu Aleksandra Vučića kao predsednika pomogla, da je pomogla realizaciju tog filma? Pa, u te svrhe negativne kampanje, u te svrhe histerije koju vode protiv tog filma, svakog dana pozivaju razne istaknute, da tako kažem, drugosrbijance, poznate od ranije po autošovinizmu, da govore u svojim emisijama sve najgore i najcrnje o tom filmu. Boli ih činjenica da se u Srbiji promenio odnos prema događajima iz istorije. Boli ih činjenica da današnja Srbija, koju vodi Aleksandar Vučić, gaji i neguje kulturu sećanja na žrtve iz Jasenovca, ne stidi se svojih žrtava iz prošlosti, da današnja Srbija ne zaboravlja brojne zločine koji su učinjeni nad Srbima u istoriji i da ne prihvatamo besmislene teze kako su Srbi jedini krivci za sve ono što se dešavalo u našoj istoriji. U tome je, dame i gospodo, bitna razlika između ove današnje Srbije koju vodi Aleksandar Vučić i Srbije koju su vodili Tadić, Pajtić, Đilas, Marinika, Borko Stefanović i svi ostali koji su svuda i na svakom mestu saginjali glavu i izvinjavali se i za šta je trebalo i za šta nije trebalo, ali mnogo češće za šta nije trebalo nego za šta je trebalo. O tome je, predsedavajuća, govorio i pre nekoliko dana moj uvaženi kolega Đorđe Dabić, kada je govorio da je atmosfera do 2012. godine bila takva da se nije smelo pominjati da su se u prošlosti dogodili zločini nad Srbima. Dakle, bukvalno je zabranjeno bilo u periodu do 2012. godine pominjati srpske žrtve zločina. Nisi smeo da pomeneš ni Miljevački plato, ni Maslenicu, ni Medački džep, ni Oluju, ni Bljesak, nisi smeo da pomeneš ni Jastrebarsko, ni Jasenovac, ni Jadovno, ni Staru Gradišku, ništa od toga. Za monstruoznu NATO agresiju najčešće su korišćeni razni eufemizmi, poput NATO kapanja ili tako nešto. Nisi smeo stvari da nazoveš pravim imenom. Dozvoljeno je bilo isključivo i jedino govoriti kako su Srbi zločinci i kako su Srbi krivi za sve što se dešavalo u prošlosti. Ako se usprotiviš takvom narativu, narativu koji je tada vladao, odmah bivaš proglašen ratnim huškačem, ne znam, necivilizovanim, retrogradnim u svakom smislu, primitivnim itd. E, ista ta ekipa, dakle, to je ta ekipa koja je tada vladala, a sada ta ekipa pokušava da ocrni i film „Dara iz Jasenovca“ i to su isti oni koji napadaju čak i spomenik Stefanu Nemanji i vode kampanju protiv svega onoga što u sebi ima makar i prizvuk nečeg patriotskog. Zato im je, dame i gospodo, i time ću završiti, glavna i stalna tema upravo predsednik Srbije Aleksandar Vučić, zato što njegova politika vodi ka zaštiti srpskih nacionalnih interesa, što je njima trnu u oku. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Sanja Jefić Branković. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, danas raspravljamo o Predlogu zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije za projektni zajam infrastruktura u kulturi. O tome smo dosta čuli danas od prethodnih govornika. Ja bih samo istakla da su glavni ciljevi projekta pre svega renoviranje, obnavljanje i proširenje ustanova kulture, a one se uglavnom nalaze u istorijskim ili zaštićenim zgradama i kao takve okategorisane su kao kulturno nasleđe i nalaze pod zaštitom države. Stanje brojnih zgrada u Srbiji je i te kako loše i moram da kažem da za to postoje brojni razlozi. Jedinice lokalne samouprave usled ograničenih budžeta često nisu u prilici da izdvoje dovoljan iznos sredstava kako bi se pozabavili renoviranjem ili dogradnjom starijih zgrada i zato je pomoć države u tom smislu i više nego neophodna i to sve govori u prilog potpunoj opravdanosti ovog zajma o kome danas govorimo. Navedenim zajmom, između ostalog, obuhvaćeno je i Narodno pozorište u Nišu, o tome je govorila malopre koleginica narodna poslanica iz Niša, i ona podrazumeva obnovu postojeće zgrade Narodnog pozorišta, kao i izgradnju tzv. male scene u Nišu. Niš je jedan od prvih gradova koji je ušao u istoriju srpskog pozorišta i prvi poznati pozorišni događaj zabeležen je u Nišu još davne 1883. godine i mislim da Niš zaslužuje ne samo renoviranje zgrade, već i izgradnju dugo očekivane male sale o kojoj danas želim da govorim. Niš ima samo jedno Narodno pozorište i ono se nalazi pod zaštitom države kao spomenik kulture, a ideja o izgradnji male scene postoji dugi niz godina. Mala scena za ljubitelje pozorišta, odnosno oni koji vole pozorište i te kako znaju o čemu pričam, mala scena namenjena je baš za predstave koje su rađene da bi se igrale na maloj sceni i ona podrazumeva jednu potpuno drugačiju interakciju sa samom publikom i jedan potpuno drugačiji doživljaj za one koji uživaju u predstavama koje se igraju na maloj sceni. Sadašnje Narodno pozorište u Nišu raspolaže sa 390 sedišta u parteru i 156 na balkonu, a izgradnjom male scene bi se omogućilo igranje svih onih predstava koje iz tehničkih nemogućnosti do sada nisu mogle biti igrane na jednoj ovakvoj sceni. Niš ima bogatu kulturnu baštinu. Festival glumačkih ostvarenja, poznati filmski susreti jesu ponos svih Nišlija i on se održava u gradu još od 1966. godine na letnjoj pozornici. U tom kontekstu pomenula bih da je nedavno letnja pozornica i obnovljena ulaganjem čak 15 miliona dinara koje je obezbedilo Ministarstvo trgovine, turizma i telekomunikacija i to je ono što Nišlijama omogućava da uživaju u jednom ovakvom festivalu koji je potpuno jedinstven u ovom delu Balkana. Kada govorimo o zgradama kulture, moram da pomenem i to da Niš još uvek nema adekvatnu zgradu muzeja, odnosno čini se da je najveći broj odvojenih objekata upravo onaj koji se nalazi u okviru Narodnog muzeja. Započeti su pregovori sa Vojskom Srbije o ustupanju određenih objekata od strane vojske, a koji se nalaze u njihovom vlasništvu, međutim, pregovori nisu završeni. Ja mislim da će to biti jedan od narednih koraka kada je reč o ovoj zgradi. Moram ponovo da se vratim na temu male scene i improvizovanih pozorišnih scena. Možda javnost nije dovoljno upoznata sa time, ali Niš ima jedan fantastičan festival međunarodnog karaktera koji se zove Urban fest. To je jedan festival koji se u junu mesecu svake godine igra na otvorenoj sceni, da kažem pod otvorenim nebom, na različitim improvizovanim lokacijama u gradu. To je jedan svojevrsni mi ga zovemo maraton, pozorišni maraton koji imamo u gradu, i tada prosto važi parola pod kojom se igraju sve ove predstave, ceo grad je pozorište i zaista jeste tako. Ja bih volela da imate priliku da dođete u Niš da učestvujete u jednom takvom događaju, odnosno da ga doživite na način na koji ga mi iz Niša doživljavamo. Iako je celokupni projekat planiran u iznosu od oko 30 miliona evra, od kojih 20 miliona evra zapravo podrazumeva zajam o kome danas raspravljamo, a preostalih 10 je planirano za izdvajanje iz budžeta Republike Srbije i uprkos tome što se Niš nalazi samo na okvirnoj listi, ja se nadam da će preostati dovoljno sredstava da se ovaj projekat realizuje i kada je reč o našem pozorištu u Nišu. Ja sam sigurna da Vlada Srbije ima dobru nameru u pogledu procene neophodnosti koji su to objekti u koje treba ulagati, a ja sam tu da u ime Nišlija zamolim prosto da se uzmu u obzir sve ove okolnosti koje sam navela prilikom odlučivanja o tome u koje će se zgrade ulagati. Na kraju, umetnički izvođači „Jesenje sonate“, „Herostata“, „Mrtvih duša“, „Violinista na krovu“, „Gospođe ministarke“ i drugih velikih naslova koji se igraju u Narodnom pozorištu u Nišu zaslužuju da svoje umeće i svoj talenat pokažu u nekom novom, renoviranom i izmenjenom svetlu. Hvala lepo.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Sanji Jeftić Branković. Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe SPS narodna poslanica Snežana Paunović. Izvolite.
Zahvaljujem, uvažena potpredsednice. Poštovani ministre sa saradnicima, drage kolege, građanke i građani Srbije, danas govorimo o zajmu koji je obezbeđen od Banke za razvoj Saveta Evrope, tačnije Narodna skupština na dnevnom redu ima Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije za projektni zajam koji se tiče infrastrukture u kulturi. Ovaj sporazum je potpisan u januaru mesecu ove godine i ako se ne varam od strane ministra finansija. I ne bi to ni bilo možda mnogo važno da neću reći ovo što ću reći, a to je da podržavam ovaj sporazum iz najmanje dva razloga. Prvi od njih je što se iz njega jasno vidi opredeljenje ove Vlade da osim budžetskih sredstava za kulturu, koja su ove godine negde oko 1%, u kulturu ulažu i sredstva iz drugih izvora. To je ona priča na koju se vraćamo kada smo razgovarali o budžetu i komentarisali da treba pomoći kulturi, da možda 1% nije dovoljno, ali da jeste dobar iskorak. Drugo je što se, po mom mišljenju, radi o nekoliko kapitalnih institucija kulture od nacionalnog značaja i ulaganje dodatnih 20 miliona evra u infrastrukturu, i to u renoviranje, rekonstrukciju, modernizaciju i adaptaciju postojećih institucija kulture, kao što je Narodno pozorište u Beogradu, u Nišu, kao što je Muzej Jugoslavije i kulturni centri širom Srbije. Ono što mene posebno raduje jeste što će zgrada stare železničke stanice, koja je deo kompleksa na Savskom trgu, biti istorijski muzej, koji sada, ako se ne varam, postoji na tri lokacije, i to umnogome otežava njegov rad, a time i brigu o istorijskom nasleđu koja za svaki narod predstavlja deo sopstvenog identiteta, pre svega. Ako sam dobro razumela, najveći deo tog muzeja biće posvećen srednjovekovnoj Srbiji i to je jako važno. Čuvanje istorijskih dokumenata, njihovo predstavljanje javnosti i stalno izučavanje prošlosti umanjuje mogućnost falsifikovanja istorije, a Srbija je u poslednje vreme bezbroj puta bila na udaru kojekakvih falsifikatora. Ova tema usko je vezana za kulturu jer je, nažalost, ne samo istorija, već i naše kulturno nasleđe predmet pokušaja falsifikata. Opet ću se vratiti na Kosovo i Metohiju, sasvim svesno, i reći da moram da upozorim da ne smemo dozvoliti da se prisvaja ono što je naše. To je zadatak Ministarstva kulture da se tome suprotstavi ovakvim pokušajima koji su nimalo retki i, čini mi se, sve agresivniji u poslednje vreme. Obavezu poštovanja, čuvanja i promovisanja istorije Srbije imaju i druge nacionalne institucije i kada to kažem, pomenuću pre svega SANU. Nesporno je da mi možemo imati lični stav o svemu, osim o onome što je istorijsko nasleđe i kulturna baština, to ne smemo nikada sebi dozvoliti da zbog bilo kakvog populizma ili momenta koji bi nam doneo popularnost zanemarimo i stavimo u drugi plan. Ako ne sačuvamo kulturno nasleđe Kosova i Metohije, o tome je pre mene, čini mi se, govorio kolega Stefan, nasleđe koje su nam ostavili Sv. Sava, Stefan Nemanja i ostali srpski vladari iz dinastije Nemanjića, to znači da smo se odrekli svojih predaka, ali u dobroj meri i sebe, i da smo time odustali i od svoje budućnosti. Na to prosto nemamo pravo, jer moramo imati svest da je to bilo i biće naše. Kada govorimo o obnovi važnih institucija kulture koje treba da čuvaju naše kulturno i istorijsko nasleđe, želim da podsetim i na to da je u proteklih 20 godina na teritoriji Kosova i Metohije uništeno mnogo našeg kulturnog blaga. Vankuverska deklaracija UN iz 1976. godine kaže precizno: „Neotuđivo je pravo svake zemlje da sa punim suverenitetom bude baštinik sebi svojstvenih kulturnih vrednosti koje su plod cele njene istorije“. Dakle, naše pravo na kulturnu baštinu na Kosovu i Metohiji proističe iz našeg istorijskog prava, ali i iz međunarodnih dokumenata, kao što vidite. Priština je ne tako davno probala da na račun Pećke Patrijaršije, Visokih Dečana, Gračanice i Bogorodice Ljeviške čak uđe u UNESCO. Na veliku sreću, prepoznali smo jednu takvu težnju i energičnom i uspešnom diplomatskom akcijom celog državnog vrha, ali pre svega ministra spoljnih poslova u to vreme, aktuelnog predsednika Skupštine, Ivice Dačića, sprečili smo taj pokušaj. Iako, moram priznati da niko od nas nije čuo za slične pokušaje od strane neke samoproglašene i nepriznate države koje imaju potrebu da falsifikuju pre svega svoju istoriju. Ono što je vrhunac cinizma jeste u činjenici da su iste te manastire na osnovu kojih su probali da dobiju članstvo u UNESCO nemilosrdno palili i rušili u proteklom periodu. Samo kratko da se vratim na to da je preko 150 crkava i manastira zapaljeno. Ovo su zvanični podaci UNESCO-a, da je pokradeno preko 10.000 vrednih ikona, da je oštećeno oko 5.300 nadgrobnih spomenika na oko 256 srpskih pravoslavnih grobalja. Koliko je sve pokradeno dokumenata i knjiga istorijskih to se još uvek ne zna, ali je jasno da im je krajnji cilj da ponište sve što je srpsko na toj teritoriji, ne bi li nekako uspeli da dokažu da to nikada srpsko nije ni bilo. Ono što je simpatično jeste da su u popisu koji su Turci sproveli 1455. godine stanovništvo u tadašnjem kosovskom vilajetu se ustanovilo da je tamo živelo 46 albanskih porodica u 23 sela, ali im to nije smetalo da tvrde da su manastiri iz 12, 13, 14. veka gradili baš oni. Neću im više posvećivati pažnju. Ono na šta takođe hoću da skrenem pažnju jeste opasan proces, a to je revitaliziranje odnosa prema srpskoj nacionalnoj istoriji, a time i prema istorijskim događajima i činjenicama. Imamo naviku da sve češće koristimo izraz „negovanje kulture sećanja“, čak i na formalnom nivou. Šta znači „kultura sećanja“ kada su u pitanju istorijski događaji? Sećanje ne obavezuje, obavezuje pamćenje i čuvanje i bilo bi dobro da ovakav jedan pristup promenimo, jer nova kultura ne sme da zatre kulturno nasleđe i da zatre temelje na kojima je nastala pre svega Srbija, naš narod i Srpska pravoslavna crkva kao takva. Na ozbiljan posvećen državnički odnos prema istoriji i kulturnom nasleđu obavezuju nas i najnoviji pokušaji falsifikovanja činjenica u Jasenovcu, i o tome se ovde govorilo, kao logora smrti za Srbe, Jevreje i Rome. Mi jesmo delom odgovorni što tvrde i kruže različita tumačenja, različite brojke. Sigurna sam da se to Jevrejima ne bi desilo. Videli smo reakciju javnosti koja se podigla i uznemirila zbog filma „Dara iz Jasenovca“ i moram da naglasim da mi u našim poslaničkim redovima imamo svoju Daru iz Jasenovca, to je naša Smilja Tišma. Ona je živi svedok svih tih užasnih zločina kakve ne pamti čovečanstvo od nastanka. Ja ne znam šta se može porediti sa Jasenovačkim logorom za decu. Mislim, da to niti pamti istorija, a nadam se da se u budućnosti nikada neće ni desiti. Na nama je da negujemo „kulturu sećanja“, da istražimo sve do kraja i sačuvamo svaki dokaz i svaki dokument i da čujemo svaku priču koliko god bila ona potresna iz tog perioda. Na kraju da se vratim i na sam zajam za infrastrukturu u kulturi. Simbolično ću reći da ovim infrastrukturnim projektima kojima će se finansirati iz zajma Banke za razvoj Sveta Evrope udarimo još jači i dublje temelje našoj kulturi u oba strateška segmenta i u očuvanju kulturne baštine ali i u stvaranju nekih novih kulturnih sadržaja. Ne zaboravimo da je kultura jedan od segmenata kojima se čuva ili gubi identitet jednog naroda. Da ne budem pogrešno shvaćena, jer to ne želim, Srbija je multikulturalno društvo i podjednako brine i o kulturnim dostignućima svih nacionalnih manjina koje sa nama ovde žive i to jeste naše najveće bogatstvo. Odnos prema tome, poštovanje svega toga jeste na ponos Srbiji. Međutim, to nikako ne znači da treba u bilo kom trenutku dozvoliti poništavanje svog kulturnog, istorijskog i nacionalnog identiteta. Zaista ne mislim da bilo ko od nacionalnih manjina, a koje žive u Srbiji ima takvu težnju osim tog pokušaja u južnoj srpskoj pokrajini koji je na žalost delom posledica i činjenice da kada nemate svoju istoriju, a želite da pripadate Evropi, onda pribegavate svemu pa i lopovluku. To je pitanje morala, a tu se o moralu odavno ne može govoriti. Naglasiću da će poslanička grupa SPS u danu za glasanje svakako podržati Predlog zakona o zajmu koliko god, a kad god kažemo zajam uznemirimo građane koji nas slušaju, ovoga puta ovo je zaista zajam koji je za dobrobit države Srbije i građana u njoj. Hvala vam.
Zahvaljujem se, zamenici predsednika poslaničke grupe SPS. Reč ima narodni poslanik, Samir Tandir. Izvolite. Preostalo vreme za vašu poslaničku grupu je tri minuta.
Hvala predsedavajuća. Koleginice i kolege narodni poslanici, na početku želim da istaknem da je predsednik Srbije, danas u Sarajevu gde uručuje donaciju vakcina tamošnjim vlastima, članovima predsedništva. Želim da se zahvalim predsedniku Srbije, da je to gest koji dokazuje dobrosusedske odnose, koji dokazuje težnju naše zemlje za pravljenjem najboljih mogućih odnosa među narodima u regionu i jedan od delova sporazuma između Stranke pravde i pomirenja i SNS jeste unapređenje odnosa između bošnjačkog i srpskog, srpskog bošnjačkog naroda, između Republike Srbije i Republike Bosne i Hercegovine. To je gest koji svaki dobronameran građanin i ove zemlje i regiona mora da pozdravi. Iskreno se nadam da će ljudima u Bosni i Hercegovini ta donacija svakako dobro doći i da će stići do onih koji su najugroženiji. Zakon o kome danas raspravljamo zajam za sredstva infrastruktura u kulturi je jako važan zakon. Mi ćemo za njega glasati. Mislim da je neophodno izdvajati mnogo veća sredstva kada je kultura u pitanju, pogotovo u delove naše zemlje koje zovemo da su unutrašnjost. Dolazim iz Sandžaka. Stanje institucija u oblasti kulture, pogotovo kada je u pitanju infrastruktura jako loše. Međutim, mnogo je lakše napraviti jednu zgradu nego promeniti navike, uticati na obrazovanje i na kulturu jedne generacije. Pozivam Ministarstvo kulture u čijem je portfelju i informisanje da malo više obrati pažnju na sadržaje koje naša deca gledaju na TV i sadržaje koji su im dostupni kada govorimo o obrazovanju kroz udžbenike, kroz sva druga nastavna sredstva i kroz sadržaje koji su dostupni kroz štampu. Znači, moramo jasno da vodimo računa ako želimo da imamo odgojene generacije koje znaju šta je to kultura. Posebno hoću da istaknem loše stanje u oblasti kulture u sandžačkim opštinama. Opština Sjenica nema muzej, nema zgradu muzeja i treba investirati u to. U Prijepolju biblioteka nema svoju matičnu zgradu. Krov Doma kulture u Prijepolju prokišnjava. Biblioteka u Sjenici funkcioniše na 45 m2. Mislim da ova sredstva trebaju tu da budu usmerena, da sva sredstva ne završe u Beogradu, jer ako želimo da nam Srbija i naša zemlja celokupna ne ostane pusta moramo ravnomerno razvijati našu zemlju. Ne možemo sve investirati u Beogradu. I naša deca u Prijepolju, u Novom Pazaru i u Svrljigu moraju da imaju pozorište i bioskop i muzej i biblioteku. Hvala.
Zahvaljujem se predsedniku poslaničke grupe Stranka pravde i pomirenja - Ujedinjena seljačka stranka. Sledeći na listi je potpredsednik Narodne skupštine, Radovan Tvrdišić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, poštovane kolege narodni poslanici. Ako je ikada iko u Srbiji sumnjao da li je kultura značajna, posle zadnjih nekoliko nedelja je moglo da se utvrdi da je ona veoma značajna. Dakle, ona ima tu sposobnost da dotakne tu najdublju crtu, najdublju srž naše duže. Ovo što se dešava, posebno posle prikazivanja filma „Dara iz Jasenovca“ i posle otkrivanja spomenika Stefanu Nemanji, pokazuje da je kultura veoma bitna u Srbiji. Zašto je odjednom postala toliko bitna? Zato što se u ova dva primera pokazalo da država Srbija, konačno ide putem povratka kulturi pamćenja, konačno prepoznavanju suštinskih, temeljnih tački svog identiteta i zato je film „Dara iz Jasenovca“ proizvela takvu reakciju, zato je izazvala toliko negativnih i pozitivnih, svakih drugih reakcija. Zašto? Zato što je pokazala da posle 80 godina srpski narod koji nije jedini koji je stradao, ali jeste jedini koji nije progovorio o svom stradanju. I posle 80 godina konačno je u formi filmskog izraza napravljen film o stradanju srpskog naroda. To je jedna vrsta neverovatnog presedana da pripadamo narodu koji nije imao snage ili mogućnosti da na svom jeziku, da na srpskom jeziku progovori o svom sopstvenom stradanju. Zbog toga je taj film izazvao tolike reakcije, jer pokazuje jednu vrstu odluke, jednu vrstu sposobnosti da se krene u pravcu povratka kulture pamćenja. Na isti način je bila reakcija oko otkrivanja spomenika Stefanu Nemanji. Sve priče o estetici, sve priče o arhitekturi, sve priče o ne znam kakvim nijansama koje nam se ne sviđaju suštinski su pokrivka za najveći problem koji ovaj spomenik izneo, a to je problem za neke što se srpski narod i srpska država okreće kulturi pamćenja. Ovde treba dobro razdvojiti kulturu pamćenja od kulture sećanja, jer sećanje je obično vezano za jednu generaciju. Kultura pamćenja na kojoj je jevrejska država izgradila identitet i na kojoj je postala ono što je danas, je jedna vrsta sinhronizovanog sintetičnog odnosa prema slikama, prema filmovima, prema određenim ritualima koji izjašnjavaju i objašnjavaju tu vrstu odnosa neke države. Dakle, kultura pamćenja je ključna, pa i u ovom današnjem zakonu o kome pričamo i zbog toga je posle prikazivanja tog filma i posle otvaranja spomenika Stefanu Nemanji logično bilo da se ta kultura preliva i posle inicijative predsednika Srbije upućenog ka Vladi, da se udžbenici pod kontrolom države iz predmeta istorije, geografije i srpskog jezika, konačno, puste našoj deci, odnosno da konačno imamo pravo i mogućnost da imamo svoju vizuru naše istorije, našeg jezika i onoga što smatramo ključnim stvarima vezanim i za geografiju. Dakle, i tu se nastavlja kultura pamćenja. Dolazimo do današnjeg Predloga zakona, odnosno zajma koji upravo tom logikom, idući tom pričom o kulturi pamćenja koja se naravno pominje i u strategiji, koju uskoro očekujemo, koji idući tom logikom dolazi do onoga što je veoma bitno, a to je infrastruktura za čuvanje tog pamćenja. I u ovom Predlogu je vrlo bitno i meni veoma drago što se, osim pomoći za infrastrukturne objekte, u ovom trenutku su od vitalnog značaja za čuvanje tog pamćenja, govori se i o digitalizaciji, čime pokazujemo kao država da smo svesni i spremni da prepoznamo trenutak u kome živimo, da prepoznajemo svet koji se menja, da prepoznajemo ključne trendove u tom svetu koji se menja, da razumemo da je digitalizacija proces koji mi ne možemo preskočiti i da ako je već digitalizacija neminovnost onda je treba staviti u svoje ruke. Na taj način kroz prihvatanje procesa digitalizacije, kroz prihvatanje svega onoga što možda i nismo u dovoljnoj meri upućeni, a tiče se rada na nivou eUprave sa kojim konkretno i ja nisam bio do kraja upućen dok nismo kroz pododbor vezan za digitalizaciju koji smo pre neki dan održali nisam shvatio u kom stepenu je jedna vrsta državnog suvereniteta na prostoru digitalizacije izvršena i kroz formiranje tog Data centra u Kragujevcu koji na taj način stavlja jednu vrstu povećanog državnog suvereniteta iz oblasti digitalizacije. Dakle, stalno vrtimo, mislim da je to ključna tačka o kojoj stalno treba da ponavljamo, kultura pamćenja, a ne možemo govoriti o kulturi pamćenja ako ne pomenemo srpski jezik. Srpski jezik je najveća žrtva tržišnog koncepta vrednosti, robovanja trendovima, mnogo puta i političkih logika, sitnog ćara trenutnih. Srpski jezik je nažalost, što radom nekih koji su imali cilj da ga unište, a što našim ne delovanjem bio velika žrtva tog procesa tranzicije. Evo, ta reč tranzicija, opet strana reč, kao što je strana reč i transparentnost umesto jasnost, dakle, na mnogo nivoa je taj srpski jezik napadnut. Da ne pričamo o čuvenoj psihološkinji, da pričamo da više imate problem kako nekog da nazovete, a da ga ne uvredite, da ne pričamo i o onome što mene posebno boli, a to je što smo pridev – srpski, počeli da izbacujemo kao potreban uopšte, zato što nam je neko rekao da to nije politički korisno. Ako Srpska akademija nauke i umetnosti kao prvu reč stavi pridev srpski, koji je po Vujakliji sinonim za srpski narod i državu, zašto je onda problem da isto radimo na svakom nivou. Po mojoj logici, idući za logikom ljudi koji su veoma stručni, a to je u stvari najstručnija institucija, Srpska akademija nauke i umetnosti, ja, na primer, lično smatram da treba da bude srpski fudbalski savez, srpski košarkaški savez, ali, ja nisam stručnjak, nisam lingvista, ali postoje ljudi koji su stručnjaci i kojima treba da prepustimo da oni definišu šta jeste, a šta nije ispravno. Ovako dolazimo u situaciju da su jezici svih nacionalnih manjina zaštićeni, i apsolutno treba na svaki način da budu zaštićeni, a srpski jezik nije zaštićen u dovoljnoj meri. Siguran sam da u skladu i sa Strategijom o razvoju kulture, koju ćemo uskoro, nadamo se, dočekati ovde u parlamentu, sa Poveljom o jedinstvenom srpskom kulturnom prostoru, koja je takođe potpisana i u kojoj se naznačuje neophodnost potrebe za sistemsku borbu za očuvanje sprskog jezika i pisma, i naravno, sa Ustavom kao ključnom i temeljnom tačkom odakle sve potiče i odakle sve proizilazi. Nadam se da ćemo uskoro doći do situacije da tu kulturu pamćenja prenesemo i na prostor srpskog jezika u nadi da će ovdašnji i ovaj sadašnji saziv prisustvovati i toj vrsti jednog pomaka, naravno da podržavam da ovakav jedan predlog zakona se usvoji i ja ću u danu za glasanje glasati za taj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, u gradu Leskovcu oblast kulture se ceni veoma i poštuje i predstavlja spone između ljudi, zbir svih delova umetnosti i kao veoma značajna za razvoj jedne zajednice i civilizacije zauzima visoko mesto na listi prioriteta lokalne samouprave našeg grada. Leskovac iz budžeta izdvaja 9,1% za ovu značajnu oblast i pod tim izdvajanjima nalazi se u vrhu među gradovima i opštinama Srbije. Ključni principi na kojima se zasniva koncepcija kulturne politike grada Leskovca su promocija kulturnog identiteta grada, decentralizacija, stvaranje ambijenta za podsticanje mladih talenata, očuvanje kulturnog nasleđa, stvaranje uslova za umetničku produkciju i stvaralaštvo, kao i unapređenje prostornih kapaciteta postojećih objekata. Kako bi se navedeni principi ostvarili, grad Leskovac iz budžeta finansira i sufinansira ustanove kulture čiji je osnivač, ali i udruženja kulture preko konkursa za finansiranje i sufinansiranje projekata. Rezultat ovakve kulturne politike grada su brojne nagrade i medalje u kulturi. Ustanove kulture u Leskovcu su Leskovački kulturni centar, Narodni muzej Leskovac, Narodna biblioteka "Radoje Domanović", Istorijski arhiv i domovi kulture u Vučju, Grdelici, Pečenjevcu i Brestovcu, kao i Dom kulture Roma. Čitaonica leskovačke biblioteke je 2019. godine proslavila čak vek i 40 godina postojanja. Čuvajući ovaj hram knjige, uvek ističemo da smo ponosni na tradiciju ove ustanove. Izložbama Narodnog muzeja "Ratni put Moravske divizije" u Galeriji RTS-a, čijem je otvaranju prisustvovao ambasador Francuske Federiko Mondolini, kao i izložbom "Moravci i Francuzi, braća po oružju" u Kulturnom centru u Parizu, pokazali smo da je naš muzej institucija koja ima međunarodnu reputaciju vrednu pažnje i poštovanja. To dokazuje i nagrada "Mihailo Valtrović" za najbolji muzej koji u poslednje tri godine čak dva puta dodeljena ovoj leskovačkoj ustanovi. Ponosni nosioci ovog priznanja su kustosi i arheolozi muzeja. Muzej, nakon dugo godina, promenio je svoju stalnu postavku i sada možemo uživati u njene dve faze - Vremeplov leskovačkog kraja i Srpski Mančester od 1878. do 1941. godine. Glumci Narodnog pozorišta u Leskovcu, nakon pobede na jubilarnom 50. festivalu "Joakim Vujić", postaju sve viđenija lica u serijama i filmovima koji se prikazuju na televizijama sa nacionalnom frekvencijom. Ova institucija je krajem 2020. godine u svoj grad Leskovac donela devet nagrada sa istoimenog festivala. Uspeli su da prevaziđu pomenuti uspeh iz 2014. godine i mi Leskovčani smo posebno ponosni na činjenicu što će 2021. godine, kada proslavimo 125 godina postojanja, ponovo biti domaćini ovog divnog događaja. Leskovački kulturni centar proglašen je institucijom sa najvećim brojem događaja u Srbiji u 2018. godini po kvalitetu i kvantitetu sadržaja odmah posle Beograda. Zahvaljujući festivalu filmske režije "Lajf" Leskovac je postao prepoznatljiv na mapi najvažnijih kulturnih manifestacija u našoj zemlji i regionu. Leskovački kulturni centar je okupljanje umetnika, književnika, filmofila i ljubitelja kulture čije rukovodstvo pažljivo bira sadržaje i organizuju događaje koji pružaju širok spektar mogućnosti svim našim građanima. Kao što ste mogli čuti iz maločas navedenog, rezultati ustanove kulture u našem gradu mogu se oceniti najvišim ocenama. Narodni muzej, pored nosioca nagrade "Mihailo Valtrović" i ponosni nosilac Sretenjskog ordena III reda, Istorijski arhiv je prošle godine dobio nagradu "Zlatna arhiva". Na kraju, svi rukovodioci ovih institucija konstantno ističu da ove brilijantne rezultate ne bi mogli da ostvare bez podrške lokalne samouprave, gradonačelnika Leskovca i, naravno, Ministarstva kulture i informisanja, Vlade Republike Srbije i, naravno, predsednika Republike Srbije gospodina Aleksandra Vučića, koji je prilikom posete Leskovcu u okviru kampanje "Budućnost Srbije", najavio da će država uložiti turistički razvoj Caričinog rada tri miliona evra, u arheološki lokalitet iz VI veka koji se nalazi u blizini Lebana, ali kojim rukovodi leskovački Narodni muzej i da će učiniti sve napore da lokalitet se nađe na listi Svetske kulturne baštine UNESKO-a do 2023. godine. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Žarku Bogatinoviću. Reč ima narodni poslanik Branimir Jovanović. Preostalo vreme za vašu poslaničku grupu je četiri minuta. Izvolite.
Hvala. Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, predstavnici ministarstva, danas, kada raspravljamo o sporazumu kojim treba da se obezbede sredstva za renoviranje, obnavljanje i proširenje ustanova kulture, želim da ukažem na nekoliko problema u ovoj oblasti. To su problemi, uglavnom, sa kojima se suočavaju zaposleni u ustanovama kulture na lokalu, ali pre svega čini se da i mi sami nekada posvećujemo malo pažnje, malo vremena, malo novca kada govorimo o pitanju kulture. Kao dokaz toga često kada raspravljamo o budžetu najmanje se dotaknemo ovog pitanja koliko izdvajamo za kulturu i koliko smo spremni da unapređujemo ovu oblast. Velika količina novca usmerena je iz ovog sporazuma na ustanove kulture koje su u Beogradu, ali se nadam da će deo biti opredeljen za ustanove kulture iz unutrašnjosti Srbije. Želim da ukažem na neke uslove u kojima rade zaposleni u kulturi, pre svega, u mom gradu, u Kraljevu. Govoriću najpre o problemima sa kojima se suočava pozorište u Kraljevu. To su problemi koji zaista nisu od juče. To su problemi koji traju decenijama unazad. Pozorište je smešteno u zgradi koja je izgrađena pre 140 godina, koja je poslednji put ozbiljno rekonstruisana 1984. godine i do tada nije odrađena nijedna kapitalna rekonstrukcija ovog prostora. Pozorište funkcioniše odlično zahvaljujući razumevanju gradske uprave i zahvaljujući efikasnosti i entuzijazmu zaposlenih i rukovodstva pozorišta, ali dodatne poteškoće stvorio je i zemljotres koji je 2010. godine dodatno razrušio prostor u kome se nalazi kraljevačko pozorište. I sam Zavod za zaštitu spomenika kulture procenio je da je ovaj objekat izložen riziku od rušenja i neophodno je da se što pre rekonstruiše. S druge strane, zgrada je tokom procesa privatizacije u vlasništvu privatnika koji nema realan interes da ulaže u prostor i želja mu je da po što povoljnijoj ceni proda ovaj objekat. To nisu jedini problemi. Problem je i scenska tehnika koja je prilično zastarela i zaista kraljevačko pozorište niti može da proizvede, niti da ugosti neko drugo pozorište sa takvom scenskom tehnikom da bi ispunjavala standarde koji su na nivou Republike Srbije. Još jedna ustanova kulture u Kraljevu ima probleme, a tiče se smeštaja, tiče se prostora. To je Istorijski arhiv u Kraljevu, koji je sada i dalje u zgradi koja je u procesu restitucije vraćena manastiru Žiča i, zahvaljujući dobroj volji i razumevanju episkopa Žičkog i samog manastira, Istorijski arhiv funkcioniše efikasno i nalazi se u istim prostorijama. Moram da istaknem i razumevanje Ministarstva odbrane i dobru saradnju sa Ministarstvom odbrane koje je ustupilo jedan objekat istorijskom arhivu u Kraljevu, ali taj objekat je neophodno rekonstruisati i adaptirati ga za uslove u kojima može da funkcioniše Istorijski arhiv u Kraljevu i za to je, prema idejnom rešenju, neophodno oko 45 miliona dinara. Podsetiću i da je Istorijski arhiv u Kraljevu ustanova ne samo od lokalnog, već od nacionalnog značaja, jer pokriva teritoriju gradova od Raške do Trstenika, a nalazi se dobar deo Istorijskog arhiva iz Prištine. Zaposleni se suočavaju sa još jednom problemom, a to je problem nedostatka prostora u depou, koji je sada u vlasništvu Mašinskog fakulteta. Ukazaću, naravno, i na jednu dobru saradnju, dobru saradnju između grada Prijepolja, odnosno Doma kulture u Prijepolju i Ministarstva kulture i to je možda putokaz drugima kako da se ponašaju u ovakvim vremenima. Jednostavno, problemi koji postoje u Domu kulture u Prijepolju nisu od juče i treba da se rešavaju na vreme. Ministarstvo kulture je podržalo deset projekta koji se odnose na Dom kulture u Prijepolju i nadamo se da će oni biti usmereni na pravi način i da će se realizovati na zadovoljstvo svih građana. Ukazujući na ove probleme i na ova pitanja sa lokala želim upravo da pokažem da je opravdano što danas razmatramo o ovakvom jednom sporazumu, da je opravdano što ulažemo u kulturu. Mi iz Socijaldemokratske partije Srbije smatramo da ulaganje u kulturu nije trošak, da je to jedna odlična investicija i uvek ističemo da je kultura osnova duhovnog života i most između različitih društvenih identiteta i različitih grupa. Iz svega izloženog Socijaldemokratska partija Srbije glasaće za predloženi sporazum. Hvala.
Zahvaljujem se predsedniku poslaničke grupe SDPS. Reč ima narodna poslanica Jelica Sretenović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Gospodine ministre sa saradnicama, dragi poslanici, na dnevnom redu je Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije za projektni zajam „Infrastruktura u kulturi“. Ovo je zajam namenjen poboljšanju infrastrukture grupe najznačajnijih institucija kulture, čija je lista strogo utvrđena Sporazumom o zajmu. Lista projekata navedena u zahtevu za odobrenje zajma za finansiranje projekta je ovakva kako sledi: Narodno pozorište u Beogradu - radovi na obnovi i održavanju enterijera, odnosno istočne fasade ka Francuskoj ulici i Velike scene; Muzej Jugoslavije u Beogradu; Narodno pozorište u Nišu – obnova zgrade i izgradnja Male scene; Umetnički paviljon „Cvijeta Zuzorić“; digitalizacija 11 centara kulture u celoj Srbiji; obnova i pretvaranje stare Železničke stanice u muzej, ranije ložionica stare železničke stanice u paviljon za savremenu umetnost; Galerija umetnosti na Kosančićevom vencu u Beogradu, radi se o izgradnji i Višenacionalni kulturni centar u Pirotu. Ovaj zajam treba da vrati stari sjaj institucijama kulture, kako bi zadržale značaj koji su imale. I, prava je zamisao ulagati u ovako značajna zdanja, ali ne zaboravimo da je važna i kolektivna svest održavanja i čuvanja ovih institucija. Poznat je naš nemar prema javnom dobru. Nije svrha da ih obnovimo, a ne održavamo. Potrebni su poštovanje i briga za ono što je obnovljeno, a ne da dopustimo urušavanje i da svakih 15 do 20 godina sve počinjemo ispočetka. Tu vrstu nemara ne bismo smeli da prenesemo generacijama koje dolaze. Neophodan je, u stvari, brižljiviji pristup prema umetničkim zdanjima i delima. Ta briga, pažnja i ponašanje su neodvojivi deo kulture jednog naroda, a jedini lek je kulturom protiv nekulture. Za svaki narod važna su dva strateška pravca u kulturi – kulturna politika i kulturna strategija. Kultura je negovanje i ona se stvara stolećima i stvarala se stolećima, i od pre Nemanjića, pa Nemanjići, Hrebeljanovića, Lazarevića, do kraljevskih dinastija. Od tada, pa do danas se gradi i naš zadatak je da tu baštinu čuvamo. Zato ja jesam za ovaj zajam, a naročito me raduje što će stara Železnička stanica postati muzej i što će ovo građevinsko delo 19. veka biti prostor koji će čuvati istoriju naše države Srbije, a stara ložionica postati atraktivan prostor za različite umetničke sadržaje u kojima će naročito mladi umetnici doći do izražaja. Današnja rasprava je značajna, jer se kulturi daje pripadajuće mesto, a obnovom kulturnih institucija u Beogradu, ali i u Nišu, Pirotu i mnogim lokalnim centrima za kulturu, potvrđuje da smo se opredelili za decentralizaciju i da kultura dobija zasluženo mesto u celoj Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem se narodnoj poslanici Jelici Sretenović. Reč ima narodna poslanica Ana Beloica. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, poštovani građani Srbije, na početku svog obraćanja želim da istaknem da je Srbija danas jedna moderna, stabilna i prosperitetna ekonomija. Podsetiću vas da smo u 2020. godini ostvarili najveću stopu ekonomskog rasta u čitavoj Evropi i da su eminentne institucije iz oblasti finansija istakle da će u naredne dve godine Srbija biti najbrže rastuća ekonomija. Podsetiću vas, takođe, da smo opsežnim i pravovremenim merama uspeli da sačuvamo privrednu aktivnost i da ostvarimo najnižu stopu nezaposlenosti od neverovatnih 7,3%, kao i da smo uspeli za decembar mesec 2020. godine ostvarimo najvišu prosečnu zaradu do sada od 562 evra. Time smo pokazali zaista sitnim, ali sigurnim koracima idemo ka tome da realizujemo ono što smo našim građanima obećali na proteklim izborima, a to je da će prosečna plata do kraja 2025. godine biti 900 evra, a prosečna penzija 440 evra. Čini mi se da smo u ovom momentu jedina ekonomija u Evropi koja ulaže sredstva i u rast plata i penzija, s jedne strane, a s druge strane, pronalazimo snage i da ulažemo i u infrastrukturu, tako da ćemo do kraja ove godine imati čak osam autoputeva koji će se graditi u istom momentu, dakle, osam autoputeva koji će umrežiti i povezati čitavu teritoriju Republike Srbije. Međutim, u ovom momentu, čini mi se da važnije teme od pandemije korona virusa i od zdravlja naših građana, nažalost, nema, ali smo mi i na ovom polju pokazali koliko smo efikasni, koliko smo vispreni i spremni da se borimo za živote i zdravlje svih naših građana. Uspeli smo da obezbedimo čak četiri vrste vakcina koje naši građani u ovom momentu mogu da biraju i složićete se sa mnom da je to u ovom momentu u čitavom svetu zaista luksuz. S druge strane, uspeli smo da po broju vakcinisanih ljudi u odnosu na broj stanovnika dospemo na sam vrh svetske liste, odnosno da budemo na petom mestu u čitavom svetu. Iako su sve svetske ekonomije, kao i naša, nažalost, pokošene pandemijom korona virusa, ipak smogli smo snage da ulažemo u sve segmente društva, između ostalog, i u kulturu, o čemu govori ovaj sporazum koji je danas na dnevnom redu. Dakle, to je Sporazum za ulaganje u infrastrukturu u kulturi. Vlada Republike Srbije prepoznala je značaj ulaganja u kulturu, prepoznala je potencijal koji kultura ima za ubrzani rast i razvoj naše ekonomije, što nam je negde krajnja instanca kojoj težimo. Akcenat je stavljen na brojne potprojekte, kao što su, recimo, rekonstrukcija Muzeja Jugoslavije u Beogradu, zatim, rekonstrukcija Narodnog pozorišta u Nišu, Narodnog pozorišta u Beogradu i brojne druge ustanove kulture koje se rekonstruišu širom naše zemlje. Na taj način želimo da obezbedimo pre svega očuvanje tog kulturno-istorijskog nasleđa kojim Srbija zaista treba da se ponosi, a s druge strane, da obezbedimo ubrzani rast prihoda, zatim, porast broja posetilaca, porast ljudi koji su zaposleni u oblasti kulture i na taj način da obezbedimo ubrzani rast i razvoj i viši životni standard za naše građane, što je, opet kažem, krajnja instanca kojoj Vlada Republike Srbije teži. Kada govorimo o kulturi, kada govorimo o istoriji, ne mogu da ne pomenem svoju opštinu, opštinu Raška, iz koje dolazim i čije građane predstavljam u ovom parlamentu, između ostalih, jer je opština Raška zaista opština sa bogatim kulturno-istorijskim nasleđem, sa bogatom tradicijom, tako da u oblast kulture ulažemo značajna sredstva. Pre samo nekoliko godina započeli smo projekat izgradnje Spomen sobe Milunke Savić, velike heroine Velikog rata. Danas je u pitanju jedan moderan kompleks u kome su predstavljene Milunkine fotografije, predstavljeni su filmovi koji mogu da se vide očitavanjem na tablet računarima. Zatim su rekonstruisani rovovi austrougarske vojske s jedne strane, s druge strane, naše vojske koja jasno pokazuje u kakvim uslovima je Milunka Savić ratovala. U ovaj projekat uloženo je devet miliona dinara, zahvaljujući sredstvima Ministarstva kulture, zahvaljujući sredstvima lokalne samouprave. Mi smo na ovaj način želeli da na moderan način zapravo predstavimo to digitalizovano kulturno-istorijsko nasleđe i da našu decu edukujemo, ne samo decu, već naravno, studente i sve građane i širu javnost Republike Srbije. U planu je da izgradimo i muzej Velikog rata, kako bismo upotpunili čitav kompleks spomen-sobe Milunke Savić. S druge strane, imamo u planu da u samom centru grada, onda kada se za to stvore uslovi, izgradimo i muzej. Želimo da na taj način stvorimo jednu kompletnu kulturno-istorijsko-turističku ponudu po kojoj će opština Raška biti jedinstvena na čitavoj teritoriji Republike Srbije, a verovatno i šire. Kada govorimo o kulturi, čini mi se da smo u poslednjih šest godina, a vi me, gospodine ministre, ispravite ako grešim, u oblast kulture uložili mnogo više nego decenijama i decenijama unazad. Pre samo nekoliko godina vi ste imali jednu zemlju u kojoj je stopa nezaposlenosti bila preko 25%, zemlju u kojoj je na stotine i stotine hiljada ljudi bilo nezaposleno. Imali ste zemlju koja nije imala sredstava da ulaže u elementarne stvari, a kamoli kada govorimo o kulturi. Dakle, stotine i stotine hiljada ljudi je u istom momentu ostalo bez posla, zahvaljujući sumnjivim privatizacijama, zatvoreno je na stotine i stotine fabrika. Tada ste na čelu države imali vlast koja apsolutno nije bila odgovorna i koja je vodila računa samo i isključivo o sebi samima. Imali smo državu koja nije vodila računa o Srbima na Kosovu i Metohiji, o Srbima u Bosni i Hercegovini, o Srbima u Hrvatskoj. Dakle, jednu potpuno ruiniranu i devastiranu državu. U Beogradu ste imali Savski trg, koji je karakterisan kao najružniji deo grada. Mi smo danas upravo na tom Savskom trgu napravili jedan velelepni spomenik, spomenik rodonačelniku srpske srednjevekovne države, moderne srpske države, Stefanu Nemanji. Upravo taj spomenik je postao simbol srpstva, simbol svih Srba, bez obzira gde oni živeli. Naravno, trpeli smo brojne kritike zbog toga, jedni su kritikovali izgled, drugi su kritikovali visinu, treći su kritikovali izbor vajara i postojale su brojne i brojne besmislene kritike. Neki su čak maštali da taj isti spomenik ruše. Tako da su imali ideju, citiraću – da se železnička stanica vrati u prvobitno stanje i funkciju a da se spomenik zajedno sa Nemanjom sahrani u Prokopu. Da se sahrani rodonačelnik srpske srednjevekovne države, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije. Mi smo im na to odgovorili rezultatima, mi smo im na to odgovori time što smo posle čitavog jednog veka završili hram Svetog Save na Vračaru, što smo izgradili spomenik Milutinu Milankoviću, Borislavu Pekiću, jer mi želimo našoj deci da ostavimo nekakvo kulturno-istorijsko nasleđe i posle nas. Kada govorimo o istoriji, kada govorimo o kulturi, ne mogu a da ne pomenem verovatno najveće ostvarenje srpske kinematografije u poslednjih nekoliko godina, a to je svakako film „Dara iz Jasenovca“. Čitava Srbija plakala je uz emitovanje ovog filma, plakala je nad sudbinom srpskog naroda i zločinima kakvi nisu zapamćeni u novijoj svetskoj istoriji. Sedamdeset pet godina Srbija je ćutala o stravičnim zločinima koji su počinjeni nad njenim stanovništvom, 75 godina, čitavih, poštovane kolege i koleginice, poštovani građani Republike Srbije, Srbija je ćutala. Reditelj filma je to lepo objasnio. Mnogi nisu smeli, neki nisu mogli, a Aleksandar Vučić je i smeo i mogao. Vlada Republike Srbije je na inicijativu predsednika Republike pomogla snimanje ovog filma i na taj način smo želeli, ne da raspirujemo mržnju, kako nam mnogi spočitavaju. Ne, potpuno suprotno od toga, mi smo na taj način želeli da sačuvamo srpske žrtve od zaborava. Želeli smo da pokažemo da srpske suze više nisu beznačajne ni nama niti bilo kome drugome u svetu. Želeli smo da pokažemo šta je to što sebi više nikada ne smemo da dozvolimo, a to je da još jedno dete u Srbiji ikada postane žrtva rata. Zato se Srbija zalaže za mir, zato se zalažemo za stabilnost i stožer smo mira i stabilnosti na čitavom Balkanu. Iskoristiću priliku svakako da gospođi Gojković čestitam na hitrim reakcijama kada govorimo o spekulacijama vezanim za Prirodnjački muzej, jer je na tan način zaista sprečila dalje širenje spekulacija i dezinformacija koje bacaju ljagu na njeno ministarstvo potpuno bespotrebno. Naravno, iskoristiću priliku da ukažem svim predstavnicima Vlade, gospođi Ani Brnabić, takođe, da u SNS, odnosno u poslaničkoj grupi Aleksandar Vučić – Za našu decu imaju zaista saveznika za sve dobre stvari koje radimo. Između ostalog, i za ovaj sporazum, tako da ćemo ga mi, dakle, poslanička grupa SNS, svakako prihvatiti u danu za glasanje, jer nama niko ne može da zabrani da se borimo za ono u šta verujemo, da se borimo za prosperitet, da se borimo za napredak, da se borimo za bolju budućnost. Mi smo smogli snage da menjamo Srbiju onda kada je to bilo gotovo nemoguće. Mi smo verovali u ideale, jer nam nije bilo bitno koliko ćemo dugo biti na vlasti, već šta je to što ćemo ostaviti našim pokolenjima, šta je to što ćemo ostaviti Srbiji, šta je to ćemo ostaviti za bolju budućnost naše dece. Živela Srbija.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Jelena Mihailović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Uvaženi ministre, predstavnici Vlade, poštovani narodni poslanici, građani Republike Srbije, sa diskusijom na temu ulaganja u infrastrukturu u kulturi otvorili smo veoma važnu eru, imajući u vidu da su i kultura i njena infrastruktura u prošlim vremenima dosta patili usled nedostatka sredstava i ulaganja u nju, a sve je uzrokovano drugim prioritetima u državi koji su morali biti rešavani i kultura je sa visokog mesta na listi prioriteta stavljena u neki drugi ili treći plan. Što se samo Sporazuma o zajmu, o kojem danas diskutujemo, tiče, poslanička grupa SPS i ja kao njen poslanik i po zanimanju umetnik, ćemo, podrazumeva se, podržati, kako ovaj predlog, tako i svaki drugi koji predstavlja dobru inicijativu i naznaku većeg ulaganja u sektor kulture, a koji će posledično dovesti do pozitivnih promena i samog razvoja kulture na različitim nivoima. Kako bi se ovakva vrsta aktivnosti, koja podrazumeva dugo odlagana ulaganja u kulturnu infrastrukturu, razgranala i takva ulaganja u konačnici donela rezultate kada je razvoj kulture u pitanju, neophodno je konačno, posle duže javne rasprave i dorade, pored dokumenta strateških ciljeva koji je u januaru ove godine i donet od strane Vlade za period od 2021. do 2025. godine, doneti dugoročnu strategiju razvoja kulture na nacionalnom nivou za period 2020/21. do 2029/30. godine, kako bi se prateći tu strategiju temeljno moglo raditi na razvoju kulture na svim nivoima i svim pravcima sinhronizovano. Na nekim od ciljeva koji su određeni u samom nacrtu strategiju već su započete aktivnosti, a u vidu opredeljivanja sredstava iz budžeta Republike Srbije. To su Muzej naivne i marginalne umetnosti u Jagodini i arheološko nalazište Belo brdo u Vinči. Nisam sigurna da smem da kažem šta su prioriteti kada se radi o sektoru kulture, jer smatram da su podjednako važne sve galerije, svi muzeji, svi kulturni centri, domovi kulture, sve koncertne i pozorišne dvorane i sva naša kulturno-umetnička društva. Veliki akcenat stavljam i na svesnost o važnosti konzumiranja kulturnih sadržaja i na decentralizaciju kulture, kako bi umetnost i kultura bili dostupni svima, a ne samo elitističkim krugovima, velikim gradovima i razvijenijim regijama. Kulturni život se ne odvija u svim sredinama podjednako i neophodno je aktivirati kulturne ćelije i u manjim sredinama, kao i da se intenziviraju kulturno-umetničke sekcije u okviru školskog programa i obrazovanja. Pored svih kapitalnih projekata koji su naznačeni u oba dokumenta koja sam pomenula i u ovom sporazumu kao prioriteti za ulaganja, smatram veoma važnim i neophodnim da u što skorijem budućem periodu treba da započnemo ulaganje i u umetničke škole i kulturno-umetnička društva kao poligone za kreiranje i oblikovanje budućih umetnika i umetničkih ličnosti, odnosno čuvare kulturne baštine. Želim da istaknem primer škole za muzičke talente u Ćupriji, iz koje već decenijama izlaze mladi virtuozi i oformljeni umetnici koji nas na najboljim univerzitetima sveta i u najboljim orkestrima sveta dostojanstveno predstavljaju i da otvorim prostor za razmišljanje o pojačanim ulaganjima u jednu takvu ustanovu. Imajući u vidu kvalitet rada i nastavni kadar kojim raspolaže, smatram da bi pojačana ulaganja u jednu takvu umetničku školu internatskog tipa otvorila vrata za njenu veću internacionalnu prepoznatljivost u smislu dolaska talentovane dece iz inostranstva na školovanje u Srbiju, što bi svakako enormno doprinelo i razvoju Ćuprije i njene okoline u ekonomskom smislu, kao i Srbiji, koja bi postala još prepoznatljivija na internacionalnoj karti muzičke pedagogije. Kao umetnika, muzičara i konzumenta različitih i raznovrsnih kulturnih sadržaja, izuzetno me raduje izgradnja nove koncertne dvorane, kao i najava izgradnje nove zgrade Fakulteta muzičke umetnosti, čiji sam student i sama bila. Svedok sam bila skučenog prostora za rad, tj. nedostatka prostora, nedostatka dobrih i kvalitetnih instrumenata, ali i svedok neopisivoj snalažljivosti studenata i profesora da ulože maksimum u svoj rad i naprave sjajne rezultate. Nova zgrada Fakulteta muzičke umetnosti je neophodna, razume se, kao i ulaganja, kao što sam već pomenula, u muzičke škole, koje su takođe skučene sa prostorima. Kao primer ću navesti muzičku školu „Marko Tajčević“ u Lazarevcu, koju sam imala prilike nedavno i da posetim, pa je zato i navodim. Recimo, rešenje njihovog problema bi bila nadogradnja još jednog sprata. Pomenula sam i kulturno-umetnička društva kao vrlo važna za ulaganje, koja predstavljaju pre svega čuvare kulturne baštine, ali i značajan sportsko-rekreativan vid aktivnosti za decu mlade. Deficit sala za vežbanje ili njihova neuslovnost, nedostatak termina za vežbanje, obezbeđivanje nošnji, finansiranje svetskih turneja i organizacija festivala, sve to zajedno je ulaganje u infrastrukturu za budućnost naše kulture i umetnosti. Ovde se potencijalno prepliću nadležnosti resora sporta i kulture i zato mi je drago da je ministar sporta danas tu sa nama, jer smatram da je važno otvoriti ovaj prostor međusektorske saradnje, kako bi kulturno-umetnička društva u budućem periodu bila finansijski ojačana i podstaknuta na još uspešniji i ambiciozniji rad na očuvanju kulturne baštine. Infrastrukturna ulaganja u kulturi će doprineti i moraju doprineti razvoju sadržaja, kvalitetu festivala i manifestacija, razvoju turizma i kulturne ekonomije, ali bih takođe istakla da ulaganje u infrastrukturu treba da podrže i vaninstitucionalne kulturne platforme. Jedan od kapitalnih infrastrukturnih projekata koji se trenutno realizuje, tačnije, 2017. godine je „Evropska prestonica kulture Novi Sad 2022.“ Iako zvuči kao jednogodišnja titula, „Evropska prestonica kulture“ je projekat od nacionalnog značaja, ne samo iz razloga što su značajna sredstva već opredeljena u tu svrhu iz budžeta Republike, AP, grada Novog Sada i privatnih sponzora i donatora, podsećanja radi, planirana ulaganja su bila na nivou od oko 60 miliona evra, već i iz razloga što je Novi Sad i Srbija kao država prvi put u istoriji i najuspelije inicijative i ideje Evropske unije, a to je „Evropska prestonica kulture“, nosilac titule kao zemlja koja nije članica već zemlja kandidat za ulazak u EU. To je velika prilika da Srbija, i pre svega Novi Sad, kao grad i njegova regija, i da svi mi zajedno potvrdimo činjenicu da Srbija jeste legitimni deo Evrope, posebno ako se ponovo osvrnem na arheološko nalazište u Vinči, koje po istraživanjima stručnjaka predstavlja prvu evropsku civilizaciju. Potencionalno umrežavanje ovog lokaliteta u okviru „Evropske prestonice kulture“ i poseta njemu, malo niže niz Dunav, bi značajno doprinela ilustraciji da je kolevka evropske kulture bila baš na prostoru Srbije, što smatram da bi uvek i učestalo, bez ustezanja, trebalo isticati. „Evropska prestonica kulture“ nije samo jedna godina dešavanja i nošenja titule, već je to ulog i zalog za našu budućnost. Lično nemam nikakve sumnje da će program koji su organizatori spremili biti izuzetno kvalitetan i da će uložena sredstva doprineti tom kvalitetu, ali smatram da zbog svega navedenog kulturni sadržaj evropske prestonice kulture treba da otvorimo za sve naše građane i podstaknemo i pomognemo svim građanima da posete Novi Sad i okolinu u titularnoj godini, kako bi se inicijalna ideja EU po pitanju „Evropske prestonice kulture“ i ostvarila, a to je spajanje naroda i razmena kulturnih energija, imajući u vidu da svaku „Evropsku prestonicu kulture“ godišnje poseti sigurno nekoliko miliona ljudi. Važnost obezbeđivanja posetilaca iz cele zemlje je od izuzetnog značaja, imajući u vidu da zbog epidemije projektovani broj turista iz Evrope potencijalno neće biti u mogućnosti da poseti Novi Sad i Srbiju u toj godini, pa je iz tog razloga jako važno da sva infrastrukturna ulaganja ostanu kao zalog za budućnost i godine koje dolaze i posle titularne godine, kako bi posetioci i nadalje mogli da konzumiraju unapređene kulturne sadržaje. Primer za tako nešto je Lil, grad koji je osnovao i oformio kulturnu platformu „Lil 3000“, okrenut budućnosti kroz projekte koji održavaju tonus, kako bi sva ulaganja dobila svoje planirane i adekvatne povraćaje. Rezultati „Evropskih prestonica kulture“ u ekonomskom smislu su zavisno od grada do grada različiti, shodno i različitosti u kulturnim stremljenjima i prezentovanim programima, ali valja pomenuti Marsej i Liverpul, koji su ulaganjima od oko 600 miliona evra kroz godine posle titule povratile uloženo u milijardima evra, jer su proračuni da na svaki uloženi jedan evro povraćaj iznosi šest. Valja pomenuti i Esen, koji je sa celom regijom nastupio kao kulturna prestonica i kao posledicu regija je dobila 85 hiljada zaposlenih u međusektorskoj saradnji kulture, obrazovanja i urbanističkog planiranja. Stoga je ovaj projekat kapitalan i od nacionalnog značaja i fantastičan primer sinhronizovanog ulaganja, kako u infrastrukturu, tako i u sve kulturne nivoe. Ideja projekta „Srpska prestonica kulture“, ukoliko ulaganja budu pravično raspodeljena, projekti povereni kvalitetnom i sposobnom kadru, našu kulturu zaista može pre svega enormno razviti, decentralizovati, a samim tim i preporoditi, u smislu njene prisutnosti u životu svakog građanina naše zemlje. Ulaganja u infrastrukturu predstavljena kako kroz ovaj sporazum, strateške ciljeve ali i nacrt strategije za razvoj kulture koji konačno treba doneti su početak svetlog perioda ulaganja u kulturu, ali treba da bude zaista samo početak. Važno nam je da davanja za kulturu iz godine u godinu povećavamo, tako da težimo momentu kada će kultura i kreativne industrije potencijalno postati samoodrživ resor, jer kada za takve projekte ne budemo morali da pozajmljujemo sredstva, znaćemo da smo na putu pobede i stvarnog razvoja. Sigurno da nas neće dovesti na nivo nekoliko milijardi evra godišnje, koliko kultura i kreativna industrija naprave obrt u jednoj bogatoj Nemačkoj, ali i sama težnja ka takvom načinu funkcionisanja i finansiranja projekata u kulturi je ogroman napredak. Pored već najavljene racionalizacije u pogledu distribucije i raspodele sredstava iz budžeta namenjenih kulturi, to smatram da možemo pre svega postići ukoliko ulaganje u kulturi po glavi stanovnika sa sadašnjih 15 evra podignemo na nivo zemalja u regionu, kao što su to, recimo, Severna Makedonija, koja izdvaja 28 evra, Crna Gora 36 evra ili, recimo, Hrvatska i Mađarska, koje izdvajaju 43, odnosno 39 evra po glavi stanovnika. Kao što sam već naglasila, poslanička grupa SPS i ja kao njen poslanik ćemo podržati kako ovaj predlog, tako i svaku drugu dobru inicijativu koja se tiče razvoja i unapređivanja kulture i kulturne infrastrukture, ali i razvoja i pozitivnih promena u svim sektorima. Hvala.
Zahvaljujem. Preostalo vreme za vašu poslaničku grupu je pet minuta. Reč ima narodna poslanica Ivana Popović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, drage kolege narodni poslanici, čitajući materijale koje smo dobili za današnju sednicu, ali i naravno strateške prioritete razvoja kulture Republike Srbije za period do 2025. godine, ono što je meni privuklo najviše pažnje jeste ta jedna zlatna nit koja se provlači kroz sve te materijale, a to je upravo jedna reč, odnosno sinhronizacija. Ono na šta moramo da uperimo veliku pažnju u budućem periodu jeste upravo sinhrono delovanje svih ministarstava, kako bi smo zajednički sproveli sve projekte u budućem periodu u svim segmentima, a tako naravno i u okviru kulture i informisanja. Pred nama je danas Predlog zakona o potvrđivanju okvirnog Sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Banke za razvoj Saveta Evrope. Ovde imamo takođe vrlo očigledan primer gde je Ministarstvo finansija nosilac tog kredita, gde je Ministarstvo kulture i informisanja zapravo telo koje radi na koordinaciji, na sprovođenju i deluje zapravo kao telo za sprovođenje projekta. Imamo treću instituciju, a to je Kancelarija za upravljanje javnim ulaganjima koja dejstvuje kao jedinica za upravljanje projektom. Bez kulture i očuvanja tog kulturnog istorijskog nasleđa, ne postoji ni očuvanje našeg nacionalnog identiteta, ali naravno ni dalji razvoj kulture u Srbiji. Decenijama unazad bili smo svedoci urušavanja naših kulturnih spomenika, naših kulturnih svetinja i tek se poslednjih godina počelo sa obnovom i razvojem naše kulture i svakako i moje koleginice i kolege pre su pohvalile ministarku našu, Maju Gojković, koja je zaista od starta njenog mandata vrlo ofanzivno krenula sa projektima u okviru kulture i naravno sa tim očuvanjem našeg nacionalnog identiteta. Svakako možemo da navedemo neke od primera u prethodnom periodu, kao što je muzej Savremene umetnosti ili Muzičko-baletska škola sa Koncernom dvoranom u Novom Sadu, ali ono što je meni jako važno, jeste da mi upravo kroz plan Srbija – 2025 u narednom periodu ćemo intenzivno nastaviti sa ulaganjem u kulturu i imaćemo prilike da od 2025. godine budemo svedoci i novosagrađenih i obnovljenih i galerija i muzeja i arheoloških nalazišta i spomenika. Kada pomenemo spomenike, svakako ne možemo, a da ne pomenemo i to što smo imali priliku da budemo svedoci nedavnog otkrivanja spomenika Stefanu Nemanji, velikom čoveku za naš narod, tvorcu srpske države. Baš to mesto na kome je podignut spomenik svakako jeste važna lokacija, jer je upravo taj kraj bio, pa moglo bi se reći, ruglo našeg Beograda do skora, ali korak po korak, projekat po projekat, to će se pretvoriti i osvanuti u zapravo, najlepši deo našeg glavnog grada. Upravo, na tom mestu imamo i projekat obnove i prenamene železničke stanice u istorijski muzej, gde ćemo negde upotpuniti celu tu priču i svakako ne mogu kada pomenem ovaj spomenik da se ne setim svih onih besmislica i ružnih naslova i ružnih priča koje smo u medijima mogli da pročitamo na tu temu. Ne sumnjivo da će i ovu železničku stanicu i novi taj istorijski muzej pratiti negde slični događaji, ali to svakako ne sme da nas ni uspori, a ne daj Bože zaustavi, već naprotiv da nam daje energiju da još snažnije i jače nastavimo da čuvamo našu kulturu i nastavimo da obnavljamo i gradimo naše kulturne spomenike. Obezbeđivanjem bespovratnih sredstava u visini od 400 hiljada evra, imali smo inicijaciju, odnosno početak tog projekta, infrastrukture u kulturi, i to upravo u segmentu tih studija opravdanosti za navedene projekte. Svakako na prvom mestu tu je muzej Nikole Tesle koji će biti premešten u novu zgradu Termoelektrane, snaga i svetlost na Dorćolu. Tu je naravno i ložionica koja će u Savskoj ulici postati jedan višenamenski kulturni centar, jedno kreativno sedište i Beograda i Srbije. Zatim, tu je i projekat koji sam pomenula, to je železnička stanica koja će postati muzej, tu je naravno i radionica, vrlo interesantan projekat, zgrada koju je Narodno pozorište koristilo za svoju scenografiju, a koja će u narednom periodu postati alternativni, višenamenski performans prostor. Zaista se radujem svim tim budućim projektima i izuzetno mi je drago da Ministarstvo kulture i informisanja ovako snažno dejstvuje, što ima precizno definisan plan i što ćemo do te 2025. godine zaista biti svedoci velikih događaja kada je kultura u pitanju. Kada smo već u duhu te sinhronizacije, neophodno je da pomenem i tu bitnu stvar, a to je sinhronizacija i spajanje kulture i turizma i naravno decentralizacija upravo u svim segmentima. Najbolji primer tome jeste projekat „Gradovi u fokusu“ za koji posebno moram da pohvalim Ministarstvo, jer lokalne samouprave u manja mesta dobile su priliku možda i po prvi put da od strane države budu podržani upravo na projektima infrastrukture u kulturi. Mislim da je to jako puno pomoglo i na podizanju tog nacionalnog duha, ali i na osnaživanju tih lokalnih samouprava. Krupanj, odnosno opština sa koje dolazim nedavno je postala jedna od 18 lokaliteta u Srbiji sa epitetom turističkog mesta i možda smo i jako dobar primer, gde pored velikih gradova kao što su Beograd, Novi Sad, jedno malo mesto poput Krupnja, za jedan kratak vremenski period možda bismo to mogli tako da opišemo, ali jednim ofanzivnim radom, jednim sistematskim radim, uspelo da zavredi takvu titulu, odnosno titulu jednog od turističkih mesta u našoj zemlji. Opština Krupanj je takođe vrlo interesantna i po tome što je raritet da mi posedujemo svoju pozorišnu produkciju i to takvu produkciju gde smo negde zavredeli pažnju i našeg BDP, ali i Zaječarskog pozorišta i da smo u ovom periodu nažalost pre korone imali i potpisane sporazume i protokole o saradnji sa tim pozorištima. Ono što bih jako volela da naglasim kao jedan dobar primer sinhronog dejstvovanja i turizma i kulture jest i projekat „Najduža pijaca u Srbiji“ koji se sprovodi upravo na našoj opštini, gde će turisti moći kroz 300 km pešačkih, biciklističkih i klivarskih staza da prođu kroz sve te važne punktove naše opštine, da obiđu sva ta etno sela i etno domaćinstva, da probaju njihove proizvode, ali ono što je jako važno i na čemu insistiram, to je upravo da posete sve te kulturno istorijske spomenike koji ne manjkaju na našoj opštini. Tu svakako jeste Mačkov kamen, kao jedan vrlo važan lokalitet gde je podignut spomenik u čast palim junacima u jednoj od najkrvavijih bitki koja se odvila u Prvom svetskom ratu i ono na šta sam posebno ponosna jeste da danas se mnogo više zna o tome upravo zato što naši građani sa svojim porodicama dolaze da obiđu ovaj spomenik i da na licu mesta vide i upoznaju se sa tim istorijskim činjenicama jako važnim za naše istorijsko nasleđe. Imamo takođe jednu od najstarijih crkvi u zapadnoj Srbiji i još jedan jako dobar primer sinhronog dejstva vere, kulture i turizma, jer u okviru porte te crkve možete da posetite šest muzeja koji su posvećeni načinu življenja u našem kraju, starim zanatima, pčelarstvu, deci. Zaista veličanstveni primeri i verujem da će na nivou države biti toga sve više i više, jer to je nešto što snaži naše lokalne samouprave i što snaži taj naš nacionalni identitet i na najbolji način se koriste upravo ti kulturni potencijali kako određenih krajeva, tako i čitave naše države. Ono što ne smemo da zaboravimo da pomenemo i privešću kraju, jeste da je neophodno spajanje obrazovanja i kulture. Ono što je važno jeste da na našu decu prenesemo taj nacionalni identitet i da ih na pravi način i upravo kroz praktične primere, kroz npr. programske aktivnosti muzeja, galerija i biblioteka upoznamo sa svim ostvarenjima, otkrićima od prethodnih generacija i kada pominjemo te prethodne generacije svakako ne možemo da spomenemo i spajanje kulture i istorije. Posebno sam ponosna što se u poslednje vreme jako puno ulaže u upravo očuvanje te srpske kulturne baštine. Kroz filmove i serije mi danas imamo snimanje serije o Nemanjićima, imamo snimanje filmova o Prvom i Drugom svetskom ratu. Moje kolege su pričale mnogo više o tome, film koji je zaista ostavio pečat na sve nas, Dara iz Jasenovca, ali naravno i na druge projekte koji su u najavi, kao što je „Operacija Halijer“ od Radoša Bajića. Dakle, posebno sam ponosna na to što mi danas snimamo filmove i serije na temu nacionalne istorije i time budimo srpsku nacionalnu svest, jer smo imali prethodne periode gde je npr. Turska sprovela jako dobar projekat, a to je serija „Sulejman Veličanstveni“ gde su naši ljudi možda negde istorijski skrnavljeni, dugi niz godina znali mnogo više o turskoj nego što su znali o našoj, ali takva nije više situacija. Danas, mi radimo na tom osvešćivanju našeg nacionalnog identiteta i upoznavanju sa našom istorijom. Za kraj želela bih da naglasim da takvi projekti svakako treba da nas podsećaju, ali ne treba i da nas posvađaju sa našim susedskim narodima, jer upravo ultimativno i najvažnije sinhrono dejstvovanje svih naših ministarstava i Vlade i svih drugih državnih institucija, jeste da očuvamo mir i stabilnost u našoj zemlji, jer ne postoji dalji napredak ni u ekonomiji, ni u kulturi, ni u bilo kom drugom segmentu ukoliko nemamo mir i stabilnost. Hvala.
Hvala. Pre nego što odredim pauzu, reč ima narodna poslanica dr Vesna Ivković. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre sa saradnicama, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, sporazum o kome danas raspravljamo je u vezi sa odobravanjem zajma za projekat infrastrukture u kulturi. Zajam u visini od 20 miliona evra, Srbiji je odobrila Banka za razvoj Saveta Evrope. Glavni ciljevi ovog projekta obuhvataju renoviranje, obnavljanje i proširenje ustanova kulture uključujući muzeje, pozorišta, kulturne centre i ustanove sa sličnom namerom, sa namerom da se renoviraju i unapređuju postojeće zgrade u skladu sa svim standardima energetske efikasnosti. S obzirom da se ustanove kulture nalaze mahom u istorijskim i zaštićenim zgradama, vodiće se računa da se sačuva njihova izvorna, arhitektonska, istorijska vrednost, ali i da se poboljšaju uslovi rada svaki od ustanova kulture obuhvaćena ovim zajmom. Predloženi projekat je u skladu sa politikom banke kada je reč o zaštiti životne sredine, kao i sa važećim domaćim i evropskim standardima. Ovaj predlog zakona doprineće povećanju privrednog razvoja, zapošljavanju u sektoru kulture, afirmaciji kulturnog turizma Srbije koja ima bogato kulturno nasleđe, ali i bogato moderno umetničko stvaralaštvo. Takođe, projekat će omogućiti stvaranje neophodnih uslova muzejima i galerijama za čuvanje i izlaganje umetničkih eksponata ustanovama ove namene da izlažu svoje eksponate i da se kvalifikuju za međunarodne izložbe koje zahtevaju striktnu kontrolu mikro uslova. Drago mi je što je i kultura došla na red, da se mnogo više ulaže u nju, jer kultura se odnosi na celokupno društveno nasleđe i upravo je ona ta koja je odvojila čoveka od ostalih rodova. Ona postoji i u duhovnom i materijalnom obliku, odnosno ona je sve ono što je čovek svojim radom i delanjem stvorio. Upravo zato, da bismo sačuvali ove materijalne oblike kulture i obnovili izdanje u kojima se ona čuvaju i neguju, treba glasati za ovaj predlog zakona što će poslanička grupa SPS i učiniti u danu za glasanje. Isto tako kao što ćemo obnoviti i renovirati pojedine ustanove kulture, moramo negovati kulturu sećanja koji je SPS uvek baštinila i negovala, a našu istoriju sačuvati od zaborava, jer ako zaboravljamo istorijski put, događaj i ličnosti koje su gradile Srbiju, onda se odričemo svog identiteta. Ali, izgleda da je srpska istorija danas zanimljivija nekima koji bi da je prisvoje, jer nemaju svoju. Mislim da smo na dobrom putu da poklonimo kulturi i kulturnim institucijama mesto koje im pripada, jer počeli smo da podižemo spomenike ličnostima koje su obeležile našu istoriju, da pravimo filmove sa istorijskim činjenicama, kao što je film „Dara iz Jasenovca“. Podsetila bih i na izložbu o Jasenovcu koja je u sedištu UN 2018. godine organizovalo Ministarstvo spoljnih poslova na inicijativu tadašnjeg ministra spoljnih poslova, a našeg predsednika Skupštine, Ivice Dačića. To je bio srpsko-jevrejski projekat pod nazivom „Jasenovac - pravo na nezaborav“, jer moramo da pamtimo, obeležavamo datume vredne istorijskog pamćenja. Na tome treba pojačati delovanje, a sve sa ciljem da se ništa iz naše bogate istorije ne zaboravi i da našoj istorijsko, kulturno nasleđe, istoriju i kulturu prenesemo budućim generacijama. Ministar Branko Ružić je spomenuo u ovom domu da bi bilo dobro da se srednjoškolcima prikazuje film „Dara iz Jasenovca“. Moj predlog je i da se pored ovakvih filmova, na časovima istorije prikazuju i dokumentarni istorijski filmovi iz naših arhiva kako bismo mladim generacijama približili našu istoriju. Takođe želim da pohvalim inicijativu da država preuzme odgovornost za udžbenike istorije, geografije i srpskog jezika i književnosti. Ne smemo dozvoliti da naša deca uče ove predmete iz udžbenika koje pišu i štampaju strani izdavači. Da svima bude jasno da nemamo mi čega da se stidimo, jer naš narod nikada nije vodio osvajačke, već oslobodilačke ratove, jer nikada nismo uzimali tuđe, već samo čuvali svoje. Tu obavezu imamo i danas i kao pojedinci i kao društvo koje je odgovorno prema onima koji su temeljili Srbiju. Zato, drage kolege, pravimo spomenike, snimajmo istorijske filmove, otvarajmo muzeje sećanja, a sve sa ciljem da negujemo tradiciju, istoriju, kulturu i sačuvamo od zaborava. U danu za glasanje, poslanička grupa SPS glasaće za ovaj sporazum. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15.10 časova. [[Posle pauze]] Predlažem da krenemo. Očekujemo da ministar dođe. Pre nego što dam reč narodnoj poslanici Nataši Jovanović, samo želim da vam prenesem da smo malopre razgovarali o dinamici našeg rada i da smo ipak zaključili da bi bilo korisno da iskoristimo, onako kako je predviđeno u Poslovniku, četvrtak kao radni dan, tako da ćemo danas raditi po 1. tački dnevnog reda, sutra po 2. tački dnevnog reda, a u četvrtak nastavljamo poslanička pitanja i onda dan za glasanje, tako da imate u vidu kad je reč o planiranju vaših obaveza. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović.
Zahvaljujem, predsedniče Skupštine. Poštovane kolege narodni poslanici, danas govorimo o zajmu koji daje Banka za razvoj Saveta Evrope u iznosu od 20 miliona evra i veliko mi je zadovoljstvo što je upravo to iz oblasti infrastrukture u kulturi. S obzirom da je danas prva sednica i da je ovo 1. tačka dnevnog reda, drago mi je da počinjemo ovo prolećno zasedanje sa ovako lepom temom. Kao što znate, više kolega je prethodno pričalo u koju će svrhu da bude iskorišćen ovaj zajam. Jedan od najvažnijih, po meni, jeste u stvari muzej koji će biti formiran na mestu gde je sadašnja stara železnička stanica. On će biti deo kompleksa na Savskom trgu pored spomenika Stefana Nemanje, Stefan Nemanja koji je začetnik i postavio temelje srpske države, i to će predstavljati jedan kompleks i jednu jedinstvenu celinu. Kao što znate, narodu ne možete da odredite šta će on da voli ili da ne voli, tako da sam sigurna, s obzirom koliko ima građana da se okupljaju, da se fotografišu oko spomenika, da će isto toliko biti ljudi koji će posetiti taj istorijski muzej i da će to postati jedna od glavnih turističkih tačaka u Beogradu i po kome će Beograd biti prepoznatljiv kao grad. Između ostalog, postoje tu i drugi projekti, kolege su malo pričale o njima, ali ja ću pričati o nekim drugim stvarima. Dosta je kultura bila zapostavljena. Tako, na primer, Muzej savremene umetnosti preko 10 godina nije radio. Godine 2017. je tek pušten u rad, potpuno renoviran, potpuno obnovljen i na divnom parku tamo gde je Ušće postojala je ruinirana jedna zgrada koja nije služila ničemu. To je bio slučaj i sa Narodnim muzejom u epicentru grada, u samom centru Beograda, postojala je zgrada koja nije radila isto više od 10 godina i evo tek sada 2018. godine je puštena, ali posle 15 godina. Nije radio muzej, ničemu nije služila ta zgrada i posle 15 godina – 2018. godine je tek otvorena. Kao što vidite, ne samo u Beogradu, nego i u drugim gradovima isto se obnavljaju infrastrukturni projekti u oblasti kulture. Pomenula bih jedan što mi se izuzetno dopao u centru Šumadije je, u gradu Kragujevcu, urađen legat Nikoli Koki Jankoviću, to je jedan od najznačajnijih vajara u drugoj polovini 20. veka. On je ostavio svoja dela svom gradu i onda na tom mestu je napravljen jedan legat, jedna impresivna zgrada koju sada koristi i Univerzitet u Kragujevcu i koristi za naučno-istraživački rad Srpska akademija nauka. Na ovaj način bih htela da kažem i koliko je to lepo kad se nešto svom gradu ostavi. U prošlosti, u istoriji znamo da je bilo mnogo bogatih, imućnih ljudi koji su upravo svom gradu, svojim sugrađanima ostavljali neke zadužbine. Volela bih da se sada isto ta praksa nastavi, jer i sada imamo dosta imućnih ljudi, ali za razliku od onda koji narodu ne ostavljaju ama baš ništa. Pored, na primer, ovog legata u Kragujevcu obnavljaju se i neke male, kao što je kuća u ovom slučaju Radoja Domanovića u selu Ovsište kod Topole. To je bilo 2015. godine. Kao što vidite, ovo što sam rekla, 2015. godine, pa imamo legat 2018. godine, pa Narodni muzej 2018. godine, onda Muzej savremene umetnosti 2017. godine. Vidite periode gde se sada to odigrava. Upravo SNS i Aleksandar Vučić vidi se da su ti koji ulažu u kulturu. Upravo ti ljudi koje pojedina kvazielita naziva da su sendvičari i da ne znaju šta je kultura. Vidimo u ovim konkretnim primerima da je apsolutno sve suprotno. Na primer, u Mladenovcu, odakle sam ja, Muzej grada je proradio sada 2018. godine, a prethodno je 10 godina bio zatvoren. Zamislite sada jedan grad koji uopšte nema muzej, niti ima gde da se te stvari skladište i stvarno je bila velika sramota, ali smo uspeli posle velikog truda, rada i zalaganja da se 2018. godine otvori muzej. Takođe, u našoj opštini postoji u mestu Crkvine najstariji spomenik na teritoriji Srbije koji je obnovio bio prvo kralj Milan Obrenović, pa posle u vreme vladavine Aleksandra Vučića, a to je u stvari spomenik despotu Stefanu Lazareviću i mesto gde je on poginuo. Takvih primera ima mnogo širom Srbije i uglavnom su moje kolege pričale o kraju gde oni žive i koji oni najbolje i poznaju. Znači, prepuni smo kulturnih i istorijskih objekata koji su ruinirani i mi polako sada jedan po jedan obnavljamo. Zbog toga mislim da baš ova prva sednica i ova prva tačka jako je lepo što govorimo upravo o infrastrukturi u kulturi. Za sledeću, na primer, godinu već se planira biblioteka u Mladenovcu koja je isto bila u jednom zapuštenom stanju, a već godinama se pričalo o tome, ali opet kažem, u vreme upravo ove vlasti dolazi do obnove i biblioteke. Nešto bih napomenula, pa, žao mi je što tu nije i ministarka kulture, Maja Gojković, jer sigurno bi shvatila značaj ovoga o čemu govorim, a to je da bih ja volela takođe u našem kraju, a mislim da bi to izuzetno ekonomski i turistički bilo jako dobro za naš grad, a to je stvaranje legata, Vizitorskog centra ili obnavljanje, da kažem, rodne kuće Bate Živojinovića. Bata Živojinović znamo da je glumačka legenda i naša je, zaista, sreća i prednost zato što se njegova rodna kuća nalazi upravo u našoj opštini. Dugo se već priča o tome, te hoće da bude na ovaj način ili onaj, međutim, mislim da je dosta vremena prošlo i da bi trebalo ta realizacija da bude što pre. Ne zaboravimo, ne samo da je bio poznat ovde, mnoge nagrade je primio na međunarodnim festivalima u zemlji, u inostranstvu, ali je neverovatna njegova popularnost u stvari u Kini. Ko god je bio u Kini on može da vidi kolika je bila njegova popularnost i da 80.000 Kineza nosi ime Valter. Ovo sve pričam sa ekonomskog stanovišta i turističkog, koji bi nam mnogo značio kada sve proradi i kada ljudi počnu da se kreću po svetu, da turistički može Mladenovac mnogo da prosperira od njihovih turista. Tako da vidimo da se obnavljaju centri za kulturu, muzeji, pozorišta i ono što je veoma važno, sada se mnogo radi na očuvanju samog nacionalnog identiteta, koji, čini mi se, ovih godina nekako da je bio zapostavljen i pomalo izgubljen. Da radimo na očuvanju naše tradicije i, u stvari, da radimo na tome da se naša istorija ne zaboravi i da učimo na našim greškama. Ako ne znaš, u stvari, ko si, ti u stvari ne znaš ni put gde ćeš da ideš, ni kuda će da bude budućnost tvoje porodice i tvojih potomaka. Samim tim, tradicija i kultura je, veoma važno je da imamo kontinuitet gde ćemo da povezujemo danas i ono što je bilo juče i sa onim što će doći. To je, u stvari, vizija, snaga i kvalitet da stvoriš nešto dobro u vremenu u kome živiš i koje dolazi. Potpuno sam sigurna da naša ministarka kulture Maja Gojković ima dovoljno znanja, ima dovoljno iskustva i da će da iskoristi upravo to vreme na ovoj poziciji, da će da uradi nešto vrlo korisno, vrlo značajno što će ostati ne samo nama, nego i generacijama koje dolaze. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Tomislav Janković. Izvolite.
Zahvaljujem predsedniče. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, „Kultura je zbir svih vidova umetnosti, ljubavi i misli koje već vekovima omogućavaju čoveku da se oseća slobodnijim“, reči su francuskog pisca Andrea Monroa, koji opisuje kulturu kao nevidljivu vezu koja spaja ljude. Kultura utiče na naše opažanje, oblikuje naše misli i ponašanje, utiče na ličnost, utiče na poslovni svet, a po nekim verovanjima utiče i na zdravlje ljudi, pa čak i način kako da se ljudi leče. Mi kao država i kao narod imamo bogato kulturno istorijsko nasleđe koje se stvara kroz vekove i iz godine u godinu, iz decenije u deceniju se uvećava. Postavlja se jedno obično, osnovno pitanje, da li smo dovoljno odgovorni prema ovom važnom segmentu života. Devedesetih godina, usled ratova, sankcija, hiperinflacija, nismo bili u mogućnosti da više ulažemo u kulturu i kako to obično biva kultura se pomera na marginu svakodnevnog života. Godine 2000. na vlast dolaze oni koji nisu imali sluha, ali ni želje da ulažu u ovu oblast. Njihov dolazak je obeležilo paljenje Doma Narodna skupštine kada je pokradeno i uništeno više umetničkih dela i eksponata. Nije ni čudno što je Narodni muzej u Beogradu kao najstarija muzejska ustanova u Srbiji, a ja ću vas podsetiti da je otvoren 1844. godine, od 2003. godine nije imao stalnu postavku. Posle 10 godina, 2013. godine u jednom delu objekta otvorena je izložba povodom 900 godina od rođenja Stefana Nemanje. Potom je izvršeno renoviranje muzeja i on od Vidovdana 2018. godine ponovo otvara vrata za sve svoje posetioce. Drugi primer, primer Muzeja savremene umetnosti koji još od 1900. godine, pa do danas proučava, publikuje, čuva jugoslovensku i srpsku umetnost. Ovaj muzej je zatvoren 2007. godine. Zahvaljujući pre svega inicijativi Aleksandra Vučića, koji je tada bio predsednik Vlade Republike Srbije kreće obnova i muzej ponovo počinje sa radom 20. oktobra 2017. godine. Ova dva primera su najbolji dokazi kako se dosovska vlast odnosila prema kulturnoj baštini naše zemlje i svemu onome što se kroz vekove stvaralo. Danas Srbiju vode ljudi koji su posvećeni, koji su marljivi, koji su odgovorni i žele da daju svoj doprinos na svim poljima, posebno u oblasti kulture, jer sam predsednik Aleksandar Vučić je više puta inicirao koji su to značajni projekti koje moramo da ulažemo i svojim radom i svojim zalaganjem svoj Kabinet i ljude koji ga podržavaju obezbeđivao određena sredstva koja su neophodna da se kako ustanovi za oblasti kulture, ali čitavo kulturno-umetničko blago zaštite i da se prezentuju drugim ljudima. Naravno, želim da pohvalim i ministarku Maju Gojković koja je na početku svog mandata pokazala veliku želju, veliku energiju i veliku posvećenost da se bavi svim problemima koji su nastali u ovoj oblasti. Glavni ciljevi ovog projekta zajma su pre svega renoviranje, obnavljanje i proširivanje ustanova kulture. To su muzeji, pozorišta, kulturni centri, kao i sve ostale ustanove. Akcenat se stavlja na renoviranje i unapređenje stanja postojećih zgrada kako bi se povećala pristupnost tim zgradama kako starim licima ali i invalidima. Vodi se računa o energetskoj efikasnosti, što je vrlo značajno. Ima i više primera, pozitivnih primera prakse koji se odnose na region i grad iz koga ja dolazim, a to je region Srema i grad Sremska Mitrovica. Pre dve godine izvršena je energetska sanacija u muzičkoj školi u Rumi, objekat je prešao iz jednog razreda energetskog, iz F razreda u energetski razred C. To je prvi objekat na prostoru Srema koji je dobio energetski pasoš i tako je izvršena dobra energetska ali i zvučna izolacija. Na ovaj način se štedi pre svega energija, ali stvaraju se bolji uslovi za rad kako učenika ali i nastavnika u ovoj školi. Naravno, ne mogu a da ne pomenem i grad Sremska Mitrovica, grad iz koga dolazim. Grad koji ima jako veliko kulturno i istorijsko nasleđe, grad koji je bio prestonica rimske imperije. Grad koji ima dve zgrade muzeja, ima veliku carsku palatu, to je jedan objekat od 2570 metara kvadratnih pod krovom iz 4. veka. Imamo više festivala, mi smo grad turizma. Imamo trg koji je zaista jedan odličan lokalitet gde se okupljaju Mitrovčani, gde se izvode određene muzičko-scenske predstave i određeni festivali. Nije čudo što je Mitrovica 2018. godine bila prva prateća turistička destinacija u Evropi. Kada već govorimo o turizmu ne mogu da pomenem podatke koji su dali svoj pečat, a vezani su za 2019. godinu kada je u našoj zemlji bio rekordan broj ljudi kako domaćih tako i stranih gostiju. Imali smo više od 3,6 miliona turista, što predstavlja rast od preko 8%, u odnosu na 2018. godinu. Od toga broja milion i 846 hiljada bili su strani gosti, a milion 843 hiljada domaći gosti. To je po prvi put da se na prostoru Srbije broj stranih gostiju premašio broj domaćih gostiju. Premašena je cifra od deset miliona noćenja, deset miliona 73 hiljade što je porast od osma procenata, u odnosu na 2018. godinu. Najveći broj noćenja je ostvaren upravo ovde u Beogradu. Zašto ovo govorim? Govorim iz razloga što imamo preveliki potencijal u turizmu i kada se sve ovo reši vezano za kovid pandemiju, kada se vratimo na one stare dane, možemo da računamo na povećanje broja gostiju kako domaćih tako i stranih, a samim tim i povećanje prihoda. Kada govorimo o ovom zajmu, napomenuću samo najznačajnije objekte gde će se uložiti sredstva, Narodno pozorište u Beogradu, Muzej Jugoslavije u Beogradu, obnova pozorišta u Nišu, Umetnički paviljon „Cvijeta Zuzorić“, obnova i pretvaranje stare železničke stanice u muzej, kao i izgradnja galerije umetnosti na Kosančićevom vencu i rekonstrukcija Kulturnog centra u Pirotu. Kada govorimo o Narodnom pozorištu u Beogradu, treba da znamo da je to zgrada iz 1869. godine, ona je izgrađena dobrotvornim prilozima, kao što je rekla moja uvažena koleginica Nataša u prethodnom periodu, odnosno vekovima iza nas postojali su odgovorni ljudi koji su svojim doprinosom, svojim radom i svojim novcima ulagali u kulturu, odnosno u objekte koji su značili za kulturu. Što se tiče Narodnog pozorišta ono je nastalo pre svega prilozima koje je dao knez Aleksandar Karađorđević koji je priložio u tom trenutku 1000 dukata, Miša Anastasijević 500 dukata, a Vlada Kneževine Srbije je poklonila zemljište i novčani iznos od 2000 dukata. Najznačajnija rekonstrukcija ovog objekta su bile već davne 1922. godine i 1989. godine, kroz ovaj projekat mi ćemo obnoviti enterijere, istočnu fasadu i obnoviti scenu Narodnog pozorišta u Beogradu. Muzeje Jugoslavije u Beogradu je jedna velika značajna institucija koja čuva i prezentuje kulturnu baštinu bivše nam države, poseduje bogate zbirke kao što su zbirke primenjene umetnosti, zbirke štafeta, etnološka zbirka, likovna zbirka, ali i arheološka zbirka. Kada govorimo o Nišu treba da znamo da je jedan grad koji je imao pozorište još u IV veku, a da su prvi pozorišni događaji zabeleženi davne 1883. godine. Sama zgrada pozorišta u Nišu je iz 1939. godine, a rekonstrukcije su bile, takođe, davne 1967. i 2002. godine. Kroz ovaj projekat se predviđa obnova čitave zgrade i izgradnja male scene. Umetnički paviljon „Cvijeta Zuzorić“ izgrađen je 1928. godine, na Kalemegdanu. Na predlog Branislava Nušića organizovan je dobrotvorni bal, a priloge su dali bogati pojedinci, Đorđe Vajfert, Luka Ćelović, Mihailo Pupin, kralj Aleksandar Karađorđević. Ovoj akciji su se pridružili Narodna banka, Jadransko - podunavska banka i Viner bank ferajn. Poslednja rekonstrukcija, takođe je bila davno, 1975. godine. Što se tiče Železničke stanice znamo da je to jedno monumentalno zdanje iz 1885. godine. Ima status spomenika kulture od velikog značaja za našu zemlju. Rađeno je po uzoru na železničke stanice velikih evropskih zemalja i predstavlja svedočanstvo jednog tehničkog razvoja Srbije u 19. veku. Ona je bila u primarnoj funkciji do 1. jula 2018. godine, a sada je u planu da zgrada postane muzej nastanka srpske države. Zajedno sa spomenikom Stefana Nemanje krasi Savski trg i predstavlja veliko atrakciju za turiste koji dolaze u našu prestonicu. Naravno, i ovu aktivnog i samo podizanje spomenika je najviše doprineo angažman predsednika Aleksandra Vučića, ali i finansije kroz budžet Republike Srbije, da možemo da obezbedimo sredstva, da izgradimo spomenik i da se na ovaj način odužimo velikom vladaru. Što se tiče Kulturnog centra u Pirotu izgrađen je 1986. godine, i on nije u skorije vreme imao značajnu rekonstrukciju i ulaganja. Šta nam sve govore ovi podaci? Da imamo izuzetno stare objekte, da nije vršena redovna sanacija tih objekata i da oni prosto vape za sanacijom, za ulaganjem. Sa druge strane, moramo biti ponosni na naše slavne pretke koji su ličnim primerom pomagali izgradnju ovakvih objekata, dali nemerljiv doprinos u stvaranju i čuvanju kulturne baštine. Kroz ovakav projekat i kroz ovakve aktivnosti mi vraćamo deo duga njima, kako njima koji su bili neimari, ali i onima koji su stvarali umetnička dela i ostavljali da mi danas uživamo u njima. Na kraju, svoj ću govor završiti citiranjem velikog Ive Andrića „Kultura nije samo ono što čitamo, što pišemo, što slikamo, što zidamo, nego kultura je i pogled i osmeh i ponašanje i gestikulacija i govor. Nesumnjivo da je ona u nama, jer se primećuje način kad nekome kažemo zdravo, pa do jedne pesme, slike, građevine“. Hvala na pažnji.
Hvala. Reč ima narodna poslanika Ivana Nikolić.
Hvala, predsedavajući. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici. Kultura je temelj naše budućnosti. Zbog toga je predsednik Aleksandar Vučić kada je govorio o planu „Srbija 2025“ istakao značaj ove teme i rekao da ćemo značajna sredstva, preko 300 miliona evra uložiti u kulturu i novu koncertnu dvoranu. Naš je plan da do 2025. godine imamo nove muzeje, arheološka nalazišta, spomenike, galerije, biblioteke, nove kulturne centre. Rukovodstvo koje sprovodi program Srpske napredne stranke želi da svojoj deci obezbedi što kvalitetnije kulturne sadržaje. Upravo je ova Vlada prepoznala veliki značaj kulture i kulturnog nasleđa i njihov potencijal za razvoj naše zemlje usvojila niz dokumenata koji će uspeti da pozicioniraju Srbiju na što bolje mesto na kulturnoj mapi sveta i Evrope. Ponosni smo na činjenicu da smo prva Vlada koja je od međunarodnih finansijskih institucija, u ovom slučaju Razvojna banka Saveta Evrope dogovorila projekat u visini od 20 miliona evra za unapređenje infrastrukturnih projekata u oblasti kulture. Kada je poštovana gospođa Gojković govorila o prvih 100 dana rada Vlade Republike Srbije, između ostalog, ona je napomenula da su strateški projekti u periodu od 2021. do 2025. godine dostizanje budžeta za kulturu od 1%, očuvanje istorijskog i kulturnog nasleđa, bavljenje kulturnom diplomatijom, ali i otvaranje kulturnih centara u regionu, pre svega u Skoplju, Podgorici, Zagrebu, Ljubljani, ali i u Moskvi. Kada govorimo o regionu, moram da istaknem da danas imamo snažnu podršku Srbije kroz posetu predsednika Aleksandra Vučića susednoj BiH. Upravo ova situacija sa Kovidom 19, sa nabavkom vakcina, pokazala je koliko je Srbija snažna. Ono što neku državu čini uspešnom u vremenu u kome se ceo svet nalazi preko godinu dana jeste kako je uspela da sačuva i da ojača svoj zdravstveni sistem, koliko je uspela vakcina da nabavi i da sačuva svoju ekonomiju. Srbija je među najuspešnijim zemljama u Evropi i svetu što se tiče vakcinacije, zahvaljujući isključivo predsedniku Aleksandru Vučiću i Vladi Republike Srbije. Pokazali smo veliku solidarnost prema susedima. Naša ekonomija je imala najmanji pad. Mi nismo zaustavili ni jedan strateški projekat. Naprotiv započeli smo i nove. Srbija se danas na međunarodnoj sceni poštuje više nego ikada. Ovo je jako važno jer međunarodna reputacija koju naš predsednik ima je nacionalno dobro. Građani prepoznaju ko radi, ko se bori za njih i ko pravi rezultate, a deo ovih koji se predstavljaju kao opozicija u Srbiji, oni nemaju ništa da ponude, izmišljaju afere, tu su da uništavaju, da manipulišu i da iznose laži. Znamo svi već, ujedinjeni su samo na Đilasovim medijima. Promovišu teorije zavere i te zavere koje iznose iz dana u danu sve gore i gore, upravo na tim njihovim medijima. U njihovo vreme Srbija je bila na rubu propasti. Imali su svoju šansu i jasno građani kažu da oni ne zaslužuju ponovo da je dobiju. Oni već sada pričaju o bojkotu i žele da naštete ugledu Srbije u svetu. Kao što je predsednik Republike pre nekoliko dana rekao – kakvi su to razgovori, ako vam neko preti da će ukoliko ne ispoštujete njihove zahteve izaći na ulicu, praviti nerede, rušiti institucije. Dakle, u tom smislu su oni, takođe ujedinjeni. Dobra većina njih je ujedinjena na još jednom mestu, to je na platnom spisku kod Dragana Đilasa. To su neki kao što su nekadašnji šef BIA-e, državni sekretar u Ministarstvu finansija, direktor Agencije za javne nabavke, pa tako u Đilasovoj kompaniji „Multikomu“ rade, evo, neki od njih su Ljuban Panić, on je bio predsednik Izvršnog odbora Demokratske stranke, ali je sada u Stranci sloboda i pravde postavljen za generalnog sekretara, Saša Vukadinović, bivši direktor BIA-e, dalje, Dušan Nikezić, bivši državni sekretar u Ministarstvu finansija, Aleksandar Bjelić, blizak Đilasov saradnik za vreme dok je on bio gradonačelnik Beograda, Tatjana Pašić, pomoćnica gradonačelnika Beograda, Dragana Đilasa, Branko Janković, direktor Agencije za javne nabavke i Marinika Tepić, ne znamo više ni uz koju informaciju da je uvežemo. Dakle, svi oni na čelu sa Đilasom, deluju kao jedna interesno poslovna politička zajednica. „Multikom“ je bogata kompanija i Đilas može finansijski da obezbedi političke protivnike. To je klasična razmena dobara. Vrlo se dobro zna šta je ko od njih radio dok su bili na vlasti, a ovo je, verovatno, nagrada za političku lojalnost kroz rad u njegovoj firmi. Da se razumemo, nije sporno, može svako da zaposli u privatnu firmu koga želi, ali, da kažemo, u javnosti izaziva legitimne sumnje da platama možda nagrađuje ih za njihovo ćutanje ili da platama nagrađuje njihov pokušaj današnjeg političkog delovanja. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Luka Kebara. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče Narodne skupštine, uvaženo rukovodstvo Narodne skupštine, uvaženi ministre Udovičiću sa saradnicama, dame i gospodo narodni poslanici, drage građanke i građani Srbije. Na današnjoj sednici Narodne skupštine Republike Srbije govorimo o Predlogu zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma o zajmu između Banke za razvoj i Saveta Evrope i Vlade Republike Srbije, u iznosu od 20 miliona evra, kada je u pitanju projekat infrastruktura u kulturi. Ovaj projekat infrastruktura u kulturi je jako značajan za našu zemlju. Želeo bih da naglasim da ukupna vrednost ovog Sporazuma nije isključivo 20 miliona evra, već ona iznosi 30 miliona evra. Dvadeset miliona evra iz zajma, a gotovo 10 miliona evra, s obzirom da je 400.000 evra iz donacija, gotovo 10 miliona evra je direktno iz našeg budžeta. Naša Vlada ulaže novac u kulturu, za razliku od onih, prisetimo se samo kako su pripadnici bivšeg žutog režima, kako oni nama spočitavaju da je nama, recimo, kultura zadnja rupa na svirali. Prisetimo se samo kako su oni upravljali tim novcem, šta su oni postigli kada je u pitanju kultura. Da li su bili takvi milionski iznosi kada je ulaganje u kulturu? Ništa. Bili su neki simbolični projekti i to je to. Mi smo ti koji ulažemo u kulturu, u istoriju i poznavanje naše tradicije, to je jako bitno. Kada govorimo o ovom projektu - Infrastruktura u kulturi, glavni ciljevi ovog projekta obuhvataju renoviranje, obnavljanje i proširenje kapaciteta već postojećih institucija, ustanova i zavoda kulture u našoj zemlji, naročito u Beogradu, sa ciljem da se poveća njihova energetska efikasnost, što je jedan dobar pomak kada su u pitanju naše evropske integracije. Prisetimo se samo već potpisanih sporazuma sa "KfW bankom". Takođe, postoje drugi ciljevi, naravno, a to je povećanje, pre svega, prihoda tih ustanova kulture, tih zavoda i tih institucija od naplate karata, naplate raznih predmeta koji će se tu prodavati. Takođe, poboljšaće se rad tih ustanova, ali će se i povećati broj posetilaca, što je jako značajno. Kada govorimo o toj okvirnoj listi institucija koje su obuhvaćene ovim velikim projektom - Infrastrukture u kulturi, navešću sledeće podprojekte. To su svakako, naravno, pozorišta u Beogradu, odnosno radovi na obnovi održavanju enterijera, obnova istočne fasade koja gleda na Francusku ulicu. Scena izvođačkih umetnosti takođe će biti rekonstruisana. Muzej Jugoslavije u Beogradu je jedan od tih podprojekata. Narodno pozorište u Nišu, obnova zgrade i izgradnja mala scene, obnova Umetničkog paviljona "Cvijeta Zuzorić" na Kalemegdanu, digitalizacija 11 centara kulture u celoj Srbiji, obnova i pretvaranje stare Železničke stanice na Savskom Trgu u muzej. Ranija ložionica stare železničke stanice u Beogradu će biti obnovljena. Naravno, obnova i izgradnja Galerija umetnosti na Kosančićevom vencu i one stare zgrade i, naravno, izgradnja kulturnog centra u Pirotu. Naravno, ova lista podprojekata nije konačna i to je jako važno napomenuti. Direktni korisnici ovog projekta - Infrastruktura u kulturi su, pre svega, građani Beograda, negde oko dva miliona ljudi, kao i oko hiljadu ljudi koji su zaposleni u tim ustanovama i zavodima kulture. Naravno, ciljna grupa, odnosno indirektni korisnici, kada govorimo o njima, možemo govoriti o čitavoj Srbiji, odnosno o svim građanima Republike Srbije, kao i, naravno, o našoj dijaspori, što će dalje doprineti razvoju kulturnog turizma u našoj zemlji. Ovaj projekat je značajan ne samo što će država imati tu finansijsku dobit. Znači, nije samo taj finansijski momenat bitan, već je bitno i to što mi ulažemo u kulturu, ulažemo u našu istoriju, ulažemo u tradiciju, upoznavanje naše istorije, a to je najvažnije. To znači da će naši mladi ljudi moći da posete te muzeje, da pogledaju sve te eksponate koji će se nalaziti u tim muzejima i na taj način ćemo uložiti ne samo upoznavanje istorije i kulture našeg naroda, nego na taj način mi ulažemo u našu budućnost, a sve to na inicijativu predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića, predsednice Vlade Republike Srbije Ane Brnabić i, naravno, ministarke kulture i informisanja Maje Gojković. S obzirom da sam govorio o tim nekim budućim projektima, odnosno podprojektima u okviru velikog projekta - Infrastruktura u kulturi, želeo bih da se osvrnem na neke ključne institucije ili spomenike kulture koje smo mi rekonstruisali ili izgradili, a koji predstavljaju uspeh naše politike. Dame i gospodo, pogledajte samo kako je nekada izgledao naš Narodni muzej, a pogledajte kako on danas izgleda u potpunosti rekonstruisan. Dame i gospodo, želeo bih sada da vas upoznam sa dva možda i najznačajnija spomenika kulture u našoj zemlji koja se nalaze u Beogradu, a to su svakako spomenik rodonačelniku naše najveće, najslavnije dinastije Nemanjića, Stefanu Nemanji na Savskom trgu. Naravno, tu je i stara železnička stanica, koja će postati muzej. Pogledajte kako velelepno izgleda ovaj spomenik. Pogledajte samo naš predivni Hram Svetog Save na Vračaru. Pogledajte samo kako su oslikane ove freske. Pogledajte Hrista Pantokratora, Bogorodicu i heruvime koji su predstavljeni u ovom velelepnom izdanju. Sve ovo je zahvaljujući našem predsedniku Aleksandru Vučiću. Da nije bilo njega, ovo nikada ne bi bilo dovršeno. Takođe, kada govorimo o kulturi, moramo imati na umu da su i filmovi bitni elementi kulture. Spomenuo bih dva jako značajna filma koji su nedavno napravljeni, a to su svakako filmovi „Zaspanka za vojnike“ i „Kralj Petar I“ koji govore o našoj slavnoj armiji, o našim vojničkim, junačkim podvizima u velikom ratu, a govorio bih o još jednom jako bitnom filmu, možda i najvažnijem, a to je film „Dara iz Jasenovca“. To je film istine, film koji govori o stradanju srpskog, romskog i jevrejskog naroda u ustaškoj NDH, film koji verno prikazuje torturu, muke kroz koje je naš narod prolazio tamo, koji pokazuje naše najveće stratište u istoriji. Više od 75 godina je prošlo od kraja Drugog svetskog rata i niko se nije libio da napravi ovakav film. Razni komunistički ideolozi i političari, kao i oni posle njih, oni političari, navodno, pripadnici nekakve demokratske i liberalne političke provenijencije nisu bili kadri da makar simbolički prikažu stradanje našeg naroda. Zahvaljujući predsedniku Aleksandru Vučiću snimljen je film o našim postradalim mučenicima i prikazana je tortura kroz koju je naš narod svakodnevno prolazio. Ja smatram da ovaj film, iako je jako težak za gledanje, mora postati sastavni deo školskih programa u Republici Srbiji, smatram da ovaj film mora da predstavlja zaveštanje našoj deci, našim mladima da nikada ne zaborave ove zločine i da se ti zločini nikada više ne ponove. Kada govorimo o kulturi, po prvi put, inicijativa predsednika Aleksandra Vučića, naši domaći autori će pisati i naše domaće izdavačke kuće će štampati srpske udžbenike, udžbenike iz srpskog jezika i književnosti, iz istorije i geografije. To je još jedan jako bitan projekat kada je kultura u pitanju, naša istorija i naša tradicija. Kultura je dosta širok pojam i kao neko ko je imao ocenu 10 iz predmeta Teorija kulture na Fakultetu političkih nauka, moram da naglasim da kultura ne podrazumeva samo književnost, muziku, film, istoriju, etnologiju, antropologiju, ustanove kulture, institucije, zavode kulture, već kultura kao širok pojam podrazumeva i ono što se nekada zvalo etikecija, što se danas naziva bonton, odnosno lepo, pristojno ponašanje, kulturno, pristojno ophođenje prema drugim ljudima. Dame i gospodo, danas imamo primer brojnih pripadnika bivšeg žutog režima kako se ne treba ponašati u društvu. Oni ne prezaju ni od čega. Oni napadaju naše porodice, a to je svakom čoveku najsvetije – porodica. Oni napadaju naše institucije, oni vređaju svakoga. Oni konstanto, svaki dan, uporno napadaju, vređaju decu predsednika Aleksandra Vučića, njegovog brata, njegove roditelje. Dame i gospodo, ta gospođa Marinka Živku Čobanu Tepić, gospodin Đilas, gospodin Obradović, gospodin Tadić, gospodin Jeremić, gospodin Aleksić, dame i gospodo, oni nikada neće biti budućnost naše zemlje i oni moraju da završe u političkoj prošlosti. Živela Srbija!
Hvala. Reč ima narodna poslanica Ana Miljanić. Samo, pre nego što vam dam reč, želim samo u jednoj rečenici da kažem da sam pročitao saopštenje Đilasove stranke, ne znam kako se zove, koja optužuje i Nebojšu Bakareca i mene da je, u stvari, njegovim govorom, govorom gospodina Bakareca prećeno ubistvom, da je to jezik mržnje, itd. Gospodin Nebojša Bakarec, da li se neko slagao sa njim, kad je reč o sadržaju, nije uputio nikakve pretnje, ni fizičke, niti političke, bilo kome, pa ni pomenutoj gospodi. To, sa druge strane, ne znači da mi svakoga dana nismo suočeni sa jezikom mržnje, pominjanjem i porodica i dece različitih političkih funkcionera koji se nalaze izgleda na strani na kojoj je moguće da se govori jezikom mržnje. To sam želeo da kažem zbog toga što ljudi možda nisu slušali šta je rečeno, a iz natpisa koji se sada pojavljuju, kažu da je Bakarec pretio smrću, da opoziciju treba pobiti, citiram, kako su naveli, kao u Rusiji. Znači, želim da kažem da je to netačno. Da je to zaista tako bilo, svakako da mi ne bi dopustili, niti bi gospodin Bakarec, ja mislim, takve stvari izgovarao. Nisam tu da sudim šta će koji poslanik da kaže. Mi govorimo samo o Kodeksu koji smo usvojili, gde je zabranjena upotreba određenih izraza i ponašanja prema drugim licima. Naravno, nažalost, taj Kodeks izgleda svako da li se primenjuje u Skupštini, a „lov na veštice“, pod znakom navoda, je izgleda osnovni moto i način političkog ponašanja tih političkih stranaka koje daju ovakva saopštenja. Izvinjavam se što sam to rekao, ali mislim da je to veoma važno da se čuje i u televizijskom prenosu. Reč ima narodna poslanica Ana Miljanić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedniče. Podrška, kolega Bakarec, svakako. (Nebojša Bakarec: Hvala vam.) Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, na današnjem dnevnom redu je izuzetno značajna tačka za razvoj kulture Republike Srbije, odnosno podizanje infrastrukturnih prilika u ovoj značajnoj oblasti za razvoj našeg društva. Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma o zajmu između Republike Srbije i Banke za razvoj Saveta Evrope predstavlja sprovođenje jednog od prioriteta programa naše Vlade koji je ovde pred nama iznela premijerka Ana Brnabić. Ona je tada rekla – bez kulture i stvaralaštva nema jake države. Predsednik Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije su prepoznali veliki značaj kulture i kulturnog nasleđa i njihov potencijal za razvoj naše zemlje. Mi kao narodni poslanici imamo zadatak da donesemo odluku o zaduživanju Republike Srbije putem uzimanja dugoročnih kredita, kao i da potvrdimo Okvirni sporazum o zajmu kao međunarodni ugovor. Zakonom o budžetu Republike Srbije za 2020. i 2021. godinu odobreno je zaduživanje kod Banke za razvoj Saveta Evrope za sprovođenje projekta modernizacije infrastrukture u kulturi u iznosu od 20 miliona evra. Koliko je država ozbiljna u nameri da se stanje u kulturi podigne na zasluženi nivo, pokazuje činjenica da će pored ovog zajma od 20 miliona evra za ove namene iz budžeta Republike Srbije biti opredeljeno dodatnih 10 miliona evra. Poštovani građani, ima puno projekata koji će biti realizovani uz pomoć ovog zajma, a neki od njih su: Narodno pozorište u Beogradu, Muzej Jugoslavije u Beogradu, Narodno pozorište u Nišu, obnova i pretvaranje stare Železničke stanice u muzej, Kulturni centar u Pirotu. Lista ovih projekata je okvirna, a procenjeni iznos za realizaciju iznosi upravo ovih 30 miliona evra. Od kada je poštovana gospođa Maja Gojković došla na čelo Ministarstva kulture primećuje se izuzetno povećana aktivnost samog Ministarstva i posvećenost da se ispuni zacrtani cilj iz programa Vlade. Ovim projektom je predviđeno da se sprovedu brojne aktivnosti na renoviranju, obnavljanju, proširenju ustanova kulture, uključujući muzeje, pozorišta, kulturne centre i slične ustanove. Ministarstvo kulture svoju predanost navedenim aktivnostima iskazuje i kroz razne druge projekte koji su sačinjeni tako da daju kompletan prikaz stanja u kulturi u jedinicama lokalne samouprave. Imam sreću da je moj grad Požarevac rodno mesto jedne od najvećih srpskih slikarki svih vremena Milene Pavlović Barili i naša obaveza je da čuvamo i negujemo njen lik i delo. Zbog toga smo veoma ponosni. Prilikom nedavne posete Galeriji Milene Pavlović Barili u Požarevcu, ministarka Gojković je rekla da ona zaslužuje poštovanje i brigu čitave države, odnosno adekvatan nacionalni tretman. Kako je grad Požarevac sa Fondacijom Milene Pavlović Barili radio na dobijanju projektno-tehničkog rešenja za rekonstrukciju postojećeg galerijskog prostora i dogradnju novog, ove reči nas ohrabruju da ćemo konačno, nakon 60 godina ispuniti želju darodavca da u Požarevcu imamo galeriju dostojnu naše svetski priznate umetnice. Realizacijom ovog projekta izgradio bi se novi galerijski prostor u kojem bi bila izložena dela naše slavne slikarke. Dela će biti hronološki poređana od radova iz njenog detinjstva, pa sve do umetničkih dela iz američkog perioda. Zatim bi usledila rekonstrukcija starog dela galerije, gde bi se, između ostalog, napravio prostor za naše najmlađe sugrađane, odnosno za formiranje škole crtanja. U poslednjoj fazi bi se sanirao i adaptirao deo porodične kuće koji je pod zaštitom države i koji će biti memorijalni prostor u kome će biti izloženi eksponati koji se nalaze u legatu Fondacije Milene Pavlović Barili. Sigurna sam da će realizacijom ovog projekta Požarevac dodatno osnažiti svoje mesto na kulturnoj mapi Srbije. Na kraju, o značaju navedenih ulaganja i njihovom društvenom uticaju suvišno je polemisati. Ono što bih sa ovog mesta posebno apostrofirala je činjenica da naša zemlja predvođena predsednikom Aleksandrom Vučićem i Vladom Republike Srbije, na čijem je čelu Ana Brnabić, planski prilazi razvoju svake oblasti, a to nas dovodi do toga da se o Srbiji i rezultatima koje postiže na svim frontovima širi pozitivna priča kako u regionu, tako u Evropi i svetu. Za sam kraj, uverena sam da će implementacija ovog projekta, u sinergiji sa realizacijom programa „Srbija 2025“, koji se odnosi na deo Srbije iz kog dolazim, a to je izgradnja brze saobraćajnice od autoputa Beograd-Niš, pa do Golupca, a preko Požarevca i Velikog Gradišta, omogućiti dodatni razvoj kulturoloških i turističkih prilika i to će doprineti da postanemo konkurentniji i privlačniji kako za domaće, tako i za strane investitore. Sve to ima za cilj podizanje standarda sa jedne i ništa manje bitno, sprečavanje odliva naših sugrađana iz ovog dela zemlje, sa druge strane. Završiću ovo izlaganje rečima gospodina Gage Antonijevića, kome čestitam na izvanrednom filmu. Citiram: „Neki nisu smeli, drugi nisu mogli, a Vučić je mogao i smeo“. Završen citat. Aleksandar Vučić i SNS grade i rade za Srbiju, čuvamo kulturu, istoriju, tradiciju, te ću sa velikim zadovoljstvom, kao i kolege iz moje poslaničke grupe, u danu za glasanje podržati predlog navedenog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Lav-Grigorije Pajkić.
Zahvaljujem, uvaženi gospodine potpredsedniče Orliću. Poštovani ministre, uvaženi narodni poslanici, građani Srbije, ja moram da kažem, pre svega, da apsolutno podržavam ovu inicijativu kada govorimo o infrastrukturi u kulturi. Moram da kažem da nisam iznenađen ovom pozitivnom činjenicom, jer ovo je samo kontinuitet kvalitetnog odnosa prema kulturi koji je već uspostavio predsednik Vučić dok je bio šef Vlade i koji je do dan danas nastavila i Ana Brnabić i, naravno, konkretnije i Maja Gojković, koja zaista radi izvrstan posao na tom polju. U tom smislu, imajući u vidu koliko je toga urađeno, da bi stekli utisak šta će se tek uspešno izvršiti na tom polju, najbolje bi bilo da donekle prikažem šta je upravo do sada učinjeno u čitavoj Srbiji, naglasiću, zato što to ima poseban značaj zašto, upravo zbog toga što smo nekako ranije imali utisak da je samo bitna kultura u krugu dvojke, gde je počinjala i gde se završavala apsolutna kulturna akcija bivšeg režima, otprilike na mestima gde oni piju kafu na Dorćolu. Prema tome, želim da prikažem i, sad imajte na umu da ovde ima toliko toga, prikazaću samo deo šta je sve urađeno. Imamo u Rumenki Dom kulture koji je rekonstruisan, zatim Galeriju Matice srpske u Novom Sadu, Muzej Jovana Cvijića u Beogradu, u Vranju pozorište koje je obnovljeno, pozorište u Užicu koje je takođe rekonstruisano, Pavlovića kuća u Čačku i još mnogo, mnogo toga, uvaženi poslanici, o čemu su pričale i moje kolege u Beogradu i toliko značajnih projekata. Moram da kažem da želim da imam nekakav objektivan stav po ovom pitanju. Kao što sam rekao, do sada smo imali neku vrstu utiska da bivši režim stalno govori o svojim rezultatima u kulturi, najglasniji su po tom pitanju, uvek su se na neki način samoproklamovali, kao ta tzv. intelektualna elita, etiketirajući sve građane koji ih ne podržavaju kao neobrazovane, glupe, krezube. Svi se sećamo tih strašnih uvreda. U tom smislu etiketirali su veliki broj građana zato što je ne znam ko njih više uopšte podržava. Želim zaista da budem fer i želim da prikažem neke od njihovih kulturnih dela, jedna od mnogih… Mislim da, takođe, nemam vremena i da su poslanici u bivšem mandatu i gospodin Martinović i Orlić bili svedoci njihovih izliva kulture. Recimo, prisetimo se Boška Obradovića koji vrišti na zaposlene u RIK-u, verovatno je bio nezadovoljan rezultatom. Ovo je jedan primer kulturnog čoveka, zato sam ga i pokazao, i to vam dođe kao neka vrsta opozicione varijante Munkovog vriska. Takođe, nemojmo da zaboravimo i paljenje knjiga u Knez Mihailovoj, definitivno širenje kulture. Dobro, doduše, ne možda srpske, možda nacional-socijalističke ili fašističke, ali ni manje ni više, širenje kulture. Takođe, nemamo dovoljno slika, ali svi se dobro sećamo kako su njihovi prethodnici iz DOS-a iznosili umetnička dela iz Narodne skupštine prodavajući ih po pijacama. Mnoga su nestala i time zahvaljujem ministarki kulture Maji Gojković koja je pokrenula inicijativu da se ta dela vrate. Bože moj, možda sam ja to shvatio pogrešno i da je to bio neki način da šire kulturu među narodom, tako što su ih prodavali po pijacama. Takođe, ne smemo da zaboravimo šta oni danas rade, kakve kulturne manifestacije podržavaju. Setimo se predstave gde glumci stoje na zastavi Srbije. Ovo je za njih bila jedna idealna predstava, primer kako kultura treba da izgleda u Srbiji, dok je film „Dara iz Jasenovca“ jedan loš, neozbiljan film, ali je zato gaženje po srpskoj zastavi jedna sjajna inicijativa. Zaista ne znam, kakvu oni sliku žele da ostave o sebi. Svestan sam, a smatram da su i građani svesni da su tu sliku dobro uvideli, da su imajući u vidu tu sliku i glasali na prethodnim izborima i pokazali su upravo tu svoju pravu sliku. Ono što mene interesuje i što me posebno raduje jeste slika kakvu ostavlja današnja Vlada i predsednik Vučić, a to je slika jake, moderne, uspešne Srbije, Srbija koja se brine za svoje interese, za interese svojih građana. To je slika jedne države koja pobeđuje, slika Srbije koja pobeđuje. Takođe, imam želju, mada mnoge moje kolege su se osvrnule na to, smatram da bi bio red da i ja nešto kažem o tome. Nedavno smo bili svedoci jednog kapitalnog dela, kinematografskog dela, naravno, govorim o filmu „Dara iz Jasenovca“. Taj film ne samo da je bitan za srpsku državu, već i za srpski narod. Moram da kažem da sam krajnje zgrožen kako su se u medijima bivšeg režima odnosili prema tom filmu. Ti izlivi mržnje odavno nisu primećeni. Posebno mi je interesantno, na neki način moram da kažem i smešno, kako su pokušavali tu svoju mržnju da kamufliraju idejom da oni film kritikuju iz nekih umetničkih, estetskih, tehničkih razloga, otprilike nije dobro montiran film ili nije lepo kadrirano i slično. Svi znamo i svi vidimo da je to zapravo jedna politički inspirisana kritika i da se vodi kampanja, nikoga time nisu zavarali. Međutim, smatram da ne treba više toliko da se osvrćemo na njih. Treba maksimalno da podržimo predsednika Vučića, jer bez njega ne bi bilo ovako uspešnih projekata po Srbiji, ne bi bilo tog filma o kome govorim. Bitno je da se borimo za srpsku kulturu, da se borimo za srpsku umetnost, odnosno da se borimo protiv antisrpske nekulture koju promovišu mediji Dragana Đilasa. Hvala.
Hvala, gospodine Pajkiću. Reč ima Vesna Nedović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, gosti, dame i gospodo narodni poslanici, cilj ovog projekta je renoviranje, rekonstrukcija, proširenje muzeja, pozorišta, kulturnih centara i poboljšanje pristupa objekta i njihove energetske efikasnosti. Ovi spomenici kulture sačuvanje arhitektonsku, istorijsku vrednost i pod zaštitom su države, ali zbog ne brige i ne ulaganja u prethodnim decenijama unazad u mnogo lošem su stanju. Projekat uključuje Narodno pozorište – obnavlja se enterijer, obnova istočne fasade, scena izvođačkih umetnosti; Muzej Jugoslavije u Beogradu; Narodno pozorište u Nišu – obnova zgrade i proširenje, izgradnja male scene; Umetnički paviljon Cvijeta Zuzorić; digitalizacija 11 centara kulture u celoj Srbiji; obnova i pretvaranje stare železničke stanice u muzej; ranija ložionica stare železničke stanice u Beogradu – obnova zgrade i prenamena u multifunkcionalni kulturni centar; izgradnja galerije umetnosti na Kosančićevom vencu u Beogradu; višefunkcionalni kulturni centar u Pirotu. Procenjeni troškovi iznose 30 miliona evra, zajam iznosi 20 miliona evra, a ostalih 10 biće obezbeđeno iz budžeta Republike Srbije, kao i iz drugih zajmova i donacija. Ovim bi se povećao broj posetilaca, što bi povećalo prihode ovih ustanova, kao i razvoj kulturnog turizma u Srbiji. Kroz poboljšanje energetske efikasnosti, projekat će omogućiti korisnicima da izlažu svoje kolekcije, kao i međunarodne izložbe koje zahtevaju striktnu kontrolu temperature, vlažnosti i obezbeđenja. Zavičajni muzej Zemuna osnovan je 1954. godine, a 16 godina kasnije je otvoren za posetioce. Od 1971. do 2000. godine u Zavičajnom muzeju u Zemuna bila je stalna postavka, ponos Zemuna, turistički adut. Rekonstrukcija Spirtine kuće zajednički je projekat gradske opštine Zemun, grada Beograda, Muzeja grada Beograda i Zavoda za zaštitu spomenika. Radovi na kompletnom zdanju iz 1855. godine teku u fazama. Muzej je dobio obnovljeni i intarzirani parket star više od 165 godina. Upravo nestručno postavljanje parketa 2002. godine oštećen je, i to je bila glavna kočnica za završetak rekonstrukcije ovog spomenika kulture. Postavljeni su radijatori, zamenjene cevi u podu i sanirana vlaga. Sve je to moralo biti urađeno da bi se parket vratio. Restauriraju se i oslikane zidne površine, kao i ručno rađeni tapeti. Odgovorna vlast grada Beograda i opštine Zemun vratiće ovo zdanje svojim Zemuncima i u njemu će se naći istorijsko blago koje seže od neolita, kao i različiti kulturni sadržaji. Pored rekonstrukcije zgrade Zavičajnog muzeja, planirana je i rekonstrukcija zgrade ratnog vazduhoplovstva koja je pogođena NATO bombom 1999. godine. Obnova zgrade trebala bi da počne drugom polovinom godine. Grad Beograd će finansirati izradu projekta rekonstrukcije zdanja celog Avijatičarskog trga, dok će Vlada Srbije izdvojiti novac za obnovu ovog jedinstvenog objekta. Delo arhitekte Dragiše Brašovana izrađeno je 1935. godine. Dve decenije se čeka na sanaciju zgrade i zbog toga je ona u lošem i zapuštenom stanju. Inicijativa za obnovu zemunske lepotice potekla je od gradskih čelnika tokom prošle godine. Zgrada Ratnog vazduhoplovstva pogođena je u središnji bočni deo objekta iz Glavne ulice u delu kule sa dvorišne strane. Objekat je delimično rekonstruisan od 2000. do 2001. godine u delu pogođenog bočnog krila, dok je kula i deo uz nju oštećena i danas. I da se ne zaboravi – bombardovanje Srbije 1999. godine i famozna akcija zvana „Milosrdni anđeo“, Košare, Oluja, Jasenovac. U danu za glasanje podržaću ovaj predlog zakona, kao i moja poslanička grupa „Aleksandar Vučić – Za našu decu“. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nikola Radosavljević. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, poštovani ministre, poštovani narodni poslanici, poštovani građani Srbije, Vlada Republike Srbije prepoznala je veliki značaj kulture i kulturnog nasleđa i njihov potencijal za razvoj naše države, usvojivši tako nekoliko dokumenata koji će doprineti uspešnijem pozicioniranju Srbije na kulturnoj mapi Evrope i sveta. Vlada Republike Srbije je zato napravila strategiju u ovoj oblasti, gde se definišu prioriteti razvoja, negovanje materijalne i nematerijalne kulturne baštine i širu dostupnost kulture preko svojih ustanova i preko medija. Predviđeno je da se u sklopu projekta izvrše brojna renoviranja, obnavljanja i proširenja ustanova kulture, gde su obuhvaćeni muzeji, pozorišta, kulturni centri i slične ustanove kulture, kako bi se očuvala njihova arhitektonska i istorijska vrednost. Jedno od najlepših građevina u Srbiji nalazi se u centru Pomoravskog okruga, u Jagodini, u gradu odakle i ja dolazim, a to je Muzej naivne i marginalne umetnosti, hram umetnosti vrsnih samoukih vizionara, raskošne arhitekture koja datira još iz 1929. godine. Po svojoj posebnosti, ona je proglašena spomenikom kulture. Zahvaljujući Vladi Republike Srbije i uvaženom ministarstvu, a nakon više decenija, ovaj muzej dočekuje neophodnu rekonstrukciju i proširenje prostora. U okviru postojećeg objekta rekonstrukcijom je obuhvaćeno znatno uvećanje izložbenog prostora, depoa za odlaganje, bogatog fonda dela i publikacije, konzervatorske i stolarske radionice, biblioteke, suvenirnice, bioskopske sale i svega onoga što predstavlja imperativ savremene muzeologije. Dogradnjom aneksa obezbediće se novi prostor sa puno potencijala za multimedijalne projekte i prostora za izlaganje velikih zbirki umetničkih dela. Nešto što je sa sigurnošću najviše nedostajalo svih ovih godina jeste, a to će sada biti i građeno, nemogućnost odnosno pristup muzeja invalidnim licima. Ovom rekonstrukcijom obezbeđuje se komunikacija unutar muzeja i pristupačnost invalidnim licima u sve etaže i svaki kutak izložbenog prostora. Tokom decenije postojanja, zidovi ovog hrama sa dinamičnim razvojem sadržaja muzeja su postali tesni, jer baštine dela preko 500 umetnika, ujedno predstavljajući Srbiju u najboljem svetlu širom evropskih i vanevropskih zemalja, poput Brazila, Indije, Japana, Irana, Australije, Portugala, Amerike i drugih, kao najbolji ambasador srpske tradicije i umetnosti. Zahvaljujući Muzeju naivne i marginalne umetnosti u Jagodini, dela srpskih umetnika plasirana su u kontinuitetu širom sveta, gradeći na taj način mostove i predstavljajući našu državu na najbolji mogući način, jezikom jedinstvenih, samoukih vizionara. Međunarodna saradnja i kruna muzejske delatnosti Muzeja naivne umetnosti u Jagodini na kojoj svakodnevno radi tim stručnjaka i uprava muzeja, potpisivanjem brojnih memoranduma o saradnji sa međunarodnim partnerima, svakako dokazuje da je svojom strategijom značajno doprinela i doprinosi svake godine sve uspešnijem imidžu Srbije u svetu, kao slobodne i multikulturalne zemlje, koja neguje kako tradicionalnu, nacionalnu kulturu Srbije, tako i kulturu slovačkih, mađarskih, rumunskih, romskih i ostalih etničkih manjina koji žive u Republici Srbiji. Posebno bih naglasio da Muzej ostvaruje saradnju sa institucijama obrazovanja dece ometene u razvoju, gde se organizuju razne likovne kolonije i radionice. Zato je ova rekonstrukcija i dogradnja novog prostora od posebnog značaja, kako bi se očuvale sve ove vrednosti. Moram da napomenem da je Muzej naivne i marginalne umetnosti iz Jagodine specijalizovan muzej, jedinstven na Balkanu, jedan od najznačajnijih muzeja u Evropi. On je nadležan da obavlja i matičnu zaštitu dela. U nacrtu novog zakona o muzejskoj delatnosti, koji treba da se donese, ovaj status muzeja je ugrožen. Gajimo uverenje da će Ministarstvo kulture i informisanja Republike Srbije, na čelu sa uvaženom ministarkom Majom Gojković, koja ozbiljno, odgovorno i na najbolji mogući način upravlja ovim ministarstvom i ovoga puta, kao što je i ranijih godina, imati razumevanja i podržati status matičnosti našeg muzeja. Želeo bih da kažem da u Jagodini imamo i rekonstrukciju, pored Muzeja naivne i marginalne umetnosti, koji se finansira iz sredstava Ministarstva kulture, Centra za kulturu u Jagodini, gde se najveći deo finansira iz grada Jagodine i iz budžeta grada, imamo Zavičajni muzej, Narodnu biblioteku „Radislav Nikčević“, kao najstariju ustanovu kulture. Jagodina poseduje u svom fondu zavičajnog odeljenja retke primerke najskupljih srpskih knjiga, kao što je knjiga „Žitije Petra Velikog“, pisca Zaharija Orfelina, itd. Ovim značajnim ustanovama kulture neophodna je rekonstrukcija, gde Ministarstvo može da pomogne, u cilju očuvanja bogate riznice i kulturnog blaga. U Pomoravskom okrugu Ministarstvo kulture i informisanja je imalo ozbiljna ulaganja u objekte kulture. U Rekovcu je završen Centar za kulturu, kroz projekat „Gradovi u fokusu“. Takođe, u Despotovcu smo imali ozbiljna ulaganja, isto vezano za Centar za kulturu. Ja bih ovom prilikom želeo, iako ministarka Maja Gojković nije ovde prisutna, da pozovem ministarku da poseti sve ove značajne ustanove u Pomoravskom okrugu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Olja Petrović.
Zahvaljujem. Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, pred nama je danas Predlog zakona o potvrđivanju okvirnog Sporazuma o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije za projektni zajam infrastrukture u kulturi. Na samom početku ne mogu a da ne pohvalim Vladu Republike Srbije koja je prepoznala veliki značaj kulture i kulturnog nasleđa i njihov potencijal za razvoj naše zemlje usvojivši nekoliko dokumenata koji će doprineti uspešnijem pozicioniranju Srbije na kulturnoj mapi Evrope i sveta kojima se definišu prioriteti razvoja u ovoj oblasti, negovanje materijalne i nematerijalne kulturne baštine i širu dostupnost kulture preko svojih ustanova i medija. U okviru ovog projekta za koji je predviđeno ukupno 30 miliona evra zajam banke pokriva 20 miliona evra i 10 miliona evra finansiraće se iz budžeta Republike Srbije i drugih zajmova i donacija. Planira se renoviranje, obnavljanje i proširenje ustanova kulture, uključujući muzeje, pozorišta, kulturne centre i slične ustanove, sve sa fokusom na renoviranju stanja postojećih zgrada. Pored toga, radiće se i na poboljšanju mogućnosti pristupa zgradama i energetskoj efikasnosti. Uz to, obezbeđena su i bespovratna sredstva u iznosu od 400 hiljada evra u vidu tehničke pomoći za finansiranje prethodne studije opravdanosti za tri podprojekta. U cilju je da se ustanovama koje su uključene u projekat sačuva njihova arhitektonska i istorijska vrednost, jer se uglavnom nalaze u istorijskim i zaštićenim zgradama. Na izuzetno zadovoljstvo mojih sugrađana i mene, pored Narodnog pozorišta u Beogradu, pored muzeja Jugoslavije i ostalih ustanova u Beogradu i širom Srbije, koje su se našle na ovoj listi ustanova koje su obuhvaćene finansiranjem projekta, nalazi se i više funkcionalni Kulturni centar u Pirotu, poznatiji kod nas kao Dom vojske koji se nalazi u samom centru našeg grada. Potencijalni društveni uticaj ovih ulaganja je izuzetno veliki. Samim tim što će se doprineti poboljšanju uslova u ciljnim objektima koji će postati funkcionalniji i operativniji, pa će u skladu sa tim povećati i broj posetilaca i ostvareni prihodi, što će pak doprineti njihovoj finansijskoj i organizacionoj nezavisnosti. Društveni projekti donose i ekonomsku vrednost društvu. Kroz poboljšanje energetske efikasnosti zgrada i primenu savremenih praksi građenja, ovim projektom će se omogućiti, ustanovama, odnosno korisnicima da izlažu svoje kolekcije i da se kvalifikuju za međunarodne izložbe koje zahtevaju striktnu kontrolu temperature, vlažnosti i obezbeđenja. Obnavljanjem funkcionalnosti i povećanjem kapaciteta ustanova kulture i obezbeđivanjem zadovoljavajućih tehničkih i bezbednosnih uslova za kulturne događaje projekat će doprineti razvoju kulturnih inicijativa, privrednoj aktivnosti, zapošljavanju i turizmu, kako domaćem tako i regionalnom i inostranom. Grad Pirot je u prethodnom periodu u saradnji sa Kancelarijom za upravljanje javnim ulaganjima uredio i tri škole, Osnovnu školu „Sveti Sava“, u vrednosti od 145 miliona dinara, Osnovnu školu „8. Septembar“, gde je uloženo 120 miliona dinara i školu „Mladost“ u koju je uloženo 32 miliona dinara. Osim ovih ulaganja, nastaviće se i pored krize koja je zadesila ceo svet, izazvana Kovidom 19 i sa ulaganjima u putnu infrastrukturu širom Srbije. Pa tako do kraja godine gradiće se čak sedam autoputeva i brzih saobraćajnica. Da radimo dobro, i da je Srbija stabilna zemlja pokazuju najbolje direktne strane investicije, koje i pored ove krize nisu stale, pa će tako za par dana biti predstavljena velika nemačka investicija u Novom Sadu, a već početkom sledećeg meseca biće potpisan ugovor sa velikom japanskom kompanijom u investiciji, takođe u ovom gradu. Zahvaljujući svim ulaganjima u našu zelju, verujem da ćemo posle prestanka pandemije imati i više turista, nego što smo imali u 2019. godini, koja je bila rekordna i po broju posetilaca i po broju noćenja, i godina u kojoj smo po prvi put nadmašili broj stranih turista po broju domaćih. Srbija ima čime da se pohvali, šta da pokaže, kako da privuče goste i verujem da će posle pandemije biti ozbiljna turistička sila i nastaviti trene iz 2019. godine, što će u mnogome pomoći i realizaciji ovog projekta koji je danas na dnevnom redu. Do tada moram da naglasim da sam izuzetno ponosna na našu borbu protiv korona virusa i da smo dalje prvi po broju revakcinisanih u Evropi. Predsednik Aleksandar Vučić ulaže izuzetne napore da sačuva svaki ljudski život, što pokazuje i sam doček ruskih vakcina. Na nama je da se pridržavamo svih mera i saveta i apelujemo na sve građane na kolektivnu odgovornost. Osim toga pokazali smo da brinemo ne samo o nama, već i našim susedima u regionu, pa smo pored Severne Makedonije i Crne Gore danas donirali vakcine i Bosni i Hercegovini, čime doprinosimo očuvanju njihovih zdravstvenih sistema u ovim kriznim vremenima. Na samom kraju želim da podržim inicijativu predsednika Aleksandra Vučića da država može da pravi udžbenike srpskog jezika, istorije i geografije, jer ne treba drugi da tumače našu istoriju, čije stranice mi sami ispisujemo. Zato je i film „Dara iz Jasenovca“ mnogo važan za našu decu, jer su ona jako malo znala o tome, o patnjama, stradanjima, suzama i bol našeg naroda koji ne sme biti zaboravljen. U danu za glasanje podržaću ovaj predlog zakona sa poslaničkom grupom Aleksandar Vučić – Za našu decu, kojoj pripadam. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Janko Langura.
Poštovani gospodine Orliću, poštovani ministre sa saradnicama, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što počnemo zaista moram da pružim maksimalnu podršku našem uvaženom kolegi Bakarecu, jer znate on je za razliku od onih koji ta svoja nakaradna saopštenja pišu iz Trsta, iz Luksemburga, iz Holandije, sa Maldiva ili odakle god, on se svakodnevno bori za svoje sugrađane, za svoj grad i za svoju zemlju Srbiju. Kao što svi mi vrlo dobro znamo, kultura je temelj naše budućnosti. Do 2025. godine imaćemo nove muzeje, kulturne centre, galerije, biblioteke, arheološka nalazišta i spomenike. Gradićemo novu zgradu Filharmonije. Naša deca će učititi o našim korenima u novom muzeju u Resavskoj ulici, a Muzej 20. veka u Novom Sadu će nam predstavljati događanja koja su obeležila 20. vek i uložićemo preko 900 miliona evra i to je tek početak. Tu su i uvođenje umetnosti u kulture i u škole, obrazovanje i učešće u kulturnim programima, kulturna diplomatija, pokretanje i nastavljanje velikih projekata kao što su izgradnja važnih objekata, poreski podsticaji za ulaganje u kulturu, ekonomska dimenzija kulture, digitalizacija, razvoj kulturnog turizma i unapređenje položaja samostalnih umetnika, kulturnih radnika i strukovnih udruženja umetnika. Ovi planovi imaju za cilj i osnaživanje svesti o sopstvenom, kulturnom identitetu kroz utemeljenje u bogatoj tradiciji i savladavanje novih savremenih metoda i tehnologija za njihovo prenošenje. Srbija je danas kao što svi mi znamo, snažna zemlja koja može da pomogne spomenik rodonačelniku svoje najznačajnije srednjovekovne dinastije, Stefanu Nemanji. Na taj spomenik se kao što svi mi vrlo dobro znamo, čekalo vekovima. O kolikom se značaju za našu kulturu radi, govore nam i mišljenja naših građana. Govore nam i svakodnevne posete turista i svih delova Evrope. Taj grada koji je nekad bio ruglo i sramota Beograda, danas postaje jedan od najlepših trgova u našoj zemlji. Zato mi je posebno drago zato što ćemo staru železničku stanicu pretvoriti u muzej. Mi danas imamo zemlju koja je dovoljna jaka da snimi film kao što je „Dara iz Jasenovca“, a na koji se čekalo preko 75 godina, pa bih sada voleo da znam da li mogu oni koji su najveći kritičari svega dobrog u Srbiji da nam objasne zbog čega je nama bilo zabranjeno da govorimo o stradanju srpskog naroda u Drugom svetskom ratu, pogotovo ako uzmemo u obzir da je taj ozloglašeni logor Jasenovac bio jedini logor koji je takođe bio i logor za decu? Zašto smo se stideli naše istorije, ako smo svi vrlo svesni da do pomirenja između naroda ne može da dođe ako prikrivamo tuđe žrtve? Da do pomirenja između naroda ne može da dođe ako prekrajamo istoriju onako kako nama odgovara. Mi moramo i naša je obaveza da svakodnevno govorimo o tome da bi znale buduće generacije i da se to nikada i nikom na ovim prostorima ne bi ponovilo. Očuvanje nacionalnog identiteta počinje negovanjem kulturnog nasleđa, ne njegovim uništavanjem, ne prekrajanjem svoje istorije, ne zaboravljanjem svojih žrtava, jer mi nemamo čega da se stidimo. Neka se toga stide neki drugi, neka se stide oni koji su hteli da prikrivaju ovako stravične zločine nad Srbima. Neka se stide oni koji su 4. novembra 2010. godine u Hrvatskoj se izvinjavali onima koji su kroz istoriji ubijali Srbe. Neka se stide oni koji su na hrvatskoj televiziji govorili da nisu ponosni zato što dolaze iz Srbije. Neka se stide oni koji su gazili najokrutnije po srpskim žrtvama kao što je to radio Boris Tadić. Mi smo svi i te kako svesni da je jedan od najvažnijih oblika kulture u stvari zdravstvena kultura i do pre samo par meseci mogli smo da vidimo te iste kako govore da Srbija nije sposobna da nabavi vakcine za svoje građane, kako Srbije nije sposobna da izvrši kolektivnu imunizaciju svog naroda, a već danas možemo da vidimo te iste kako prvi trče i stoje u redovima da se oni vakcinišu i verovatno da bi opravdali sebe, sada govore nama kako je to Srbija, ne znam kako su prešli preko toga zaista sam iznenađen, rekli su da je Srbija to odlično organizovala. Kao eklatantan primer njihovog lopovluka i kada se radi o kulturi, mogu da vam navedem rekonstrukciju Doma kulture u moj opštini iz koje dolazim, opštini Gornji Milanovac, kada je bivša vlast u izgradnju istog uložila preko pet miliona evra, iako realna cena sa kompletnom infrastrukturom unutar samog objekta i oko Doma kulture nije trebala da prelazi milion evra. Iako su građanima oteli preko četiri miliona evra, iako su u prevremenom otvaranju tog famoznog doma kulture, tri dana pred same izbore da bi skupili, naravno jeftine političke poene, ugrozili živote preko pet stotina ljudi, jer tada taj dom kulture nije imao ni građevinsku, ni upotrebnu dozvolu. Oni su na sve bili spremni samo da bi pobedili na tim izborima. Ja ću vam sada pokazati i na fotografijama sa čim se susrela SNS po dolasku na vlast u Gornjem Milanovcu. Već sam govorio da su oni i te kako svesni ugrozili živote preko pet stotina miliona ljudi i ja ću vam sada pokazati neke od fotografija, evo ovde možete videti, ja se izvinjavam, molim vas da uveličate. Možete videti otvorene, nezaštićene električne instalacije, a samo par centimetara ispod možete videti poplavu koja se nalazila bukvalno na centimetar od kontakta sa tim električnim instalacijama i možete zamisliti do kakve bi to katastrofe dovelo zarad skupljanja tih njihovih jeftinih političkih poena. Evo, pogledajte gospodo, u ovo je uloženo i ovo je otvoreno preko pet miliona evra. Petostruko više novca od realne cene njima nije bilo dovoljno. To jasno pokazuje koliko je njima stalo do naših sugrađana. Njihova jedina briga je bila koliko će novca završiti u njihovim dubokim džepovima, ali šta da vas čudi gospodo kad kod tih bahatih lopova kakvi su oni bili, kad su oni dozvolili da njima iz Javnog preduzeća za puteve, opštine Gornji Milanovac nestane jedna radna mašina SKIP. Znate to je mašina od osam tona. To nije privezak za ključeve koji danas izgubite, a sutra ga nađete i tako. To je mašina od osam tona i oni su gospodo nju uspeli nekako da izgube preko noći. Naravno, verovali ili ne, do dana današnjeg ni za dom kulture ni za tu radnu mašinu SKIP niko nije odgovarao. Javni tužilac je kao i uvek zažmurio pred tom njihovom bahatom otimanju novca od naših građana. Moram još za kraj da kažem, za razliku od njih mi želimo da svojoj deci obezbedimo što više kulturnih sadržaja, želimo da generacije koje dolaze budu ponosni na nas, na svoju zemlju, na svoje korene i istoriju, jer samo takva Srbija je zemlja u kojoj naša deca žele da žive. Hvala vam. Živela pristojna Srbija.
Gospodine Langura, hvala i čestitam. Reč ima Vesna Marković.
Hvala, predsedavajući. Pošto se i sama već više od 20 godina bavim jednom vrstom umetnosti i mogu slobodno da kažem da sam upoznata sa problemima sa kojima se suočavaju umetnici u Srbiji i to posebno mladi na početku svoje karijere i koliko je potrebno truda i odricanja uložiti kako bi se ostvario određeni rezultat. Upravo zbog toga mislim da je važno prisustvo ministra omladine i sporta danas, jer mi moramo da se više potrudimo da mladima približimo kulturne sadržaje i to ne samo u Beogradu, već i širom Srbije. Ali, najpre bih se osvrnula na sve ono što nam se dešava poslednjih godinu dana, a to je svakako pandemija Kovida – 19 i to je, naravno, otežalo funkcionisanje kulturnih aktivnosti. U tom periodu otkazano je oko 40% događaja, ali bez obzira na smanjene prihode plate u kulturnim institucijama nisu smanjivane, jer u Srbiji, u institucijama kulture radi 10.816 ljudi, znači u 520 registrovanih institucija, i beogradskim umetnicima koji rade po ugovorima o delu, a ima ih 309, prošle godine je isplaćena pomoć novčana u iznosu od 90.000 dinara. Iako je pandemija najviše uticala na oblasti koje zavise od živih performansa, ali i na kulturni turizam, filmska industrija takođe je beležila velike gubitke, jer oko 30% prihoda kreativnih industrija dolazi upravo iz kinematografije, a kreativna industrija u Srbiji doprinosi ekonomiji od 3,4% do 7,1% BDP. Kako bi se prilagodili novim okolnostima i kako bi institucije kulture obezbedile dugoročni opstanak, fokus će svakako ubuduće biti stavljen na digitalizaciju i na nove mogućnosti za kulturnu produkciju, distribuciju, ali i potrošnju. Bez obzira na otežane okolnosti za našu privredu u celini, budžet za ovu godinu za kulturu uvećan je za 10,67%, odnosno za ukupno 12,708 milijardi dinara. Povećani su iznosi, ne samo za finansiranje ustanova kulture, već i za projekte iz ove oblasti. Sredstva za kulturu i informisanje iznose 1,1% od ukupnog budžeta što predstavlja uvećanje od 0,79% u odnosu na rebalans budžeta za 2020. godinu. Na primer, pre 2012. godine budžet za kulturu je iznosio 0,6%. Na primer, za podsticaje za snimanje filmova i serija opredeljeno je 700 miliona dinara iz budžeta. Brojna filmska i televizijska ostvarenja, poput filma o kome se najviše govori u poslednje vreme, „Dara iz Jasenovca“, „Nemanjića“, „Kralja Petra“, „Korena“ serije o životu Svetozara Miletića i mnogih drugih, oni doprinose očuvanju naravno naše istorije, jer je film jedno od najznačajnijih i najpopularnijih edukativnih sredstava. Iako su se prethodnih dana vodile brojne polemike o filmu „Dara iz Jasenovca“, poruka ovog filma je samo jedna, a to je da se više nikada tako nešto ne ponovi ni jednom narodu na svetu. Sada bih se osvrnula kratko na Strategiju kulture Republike Srbije od 2020-2029 godine koja je prepoznala i definisala probleme koje postoje u ovoj oblasti, a to je nizak nivo učešća građana u kulturnim aktivnostima i kao stvaralaca i kao publike, ali nedovoljno podsticajni ambijent za umetničko stvaralaštvo. Kulturan život se ne odvija u svim sredinama podjednako, što onemogućava ravnomerni i kulturni razvoj na celoj teritoriji Srbije. Sadašnje stanje zahteva razvoj stabilnog sistema kulture koji će omogućiti unapređenje savremenog stvaralaštva uz veće učešće mladih stvaralaca uz veću dostupnost kulturnih sadržaja svim građanima Srbije bez obzira na mesto u kome žive. Svaka umetnička oblast ima raznovrsnu i sebi svojstvenu problematiku. Veća dostupnost kulturnih sadržaja i podsticanja stvaralaštva je moguće samo naravno uz razvoj kulturne infrastrukture o kojoj danas govorima i u koju je planirano ulaganje ovim sporazumom od 20 miliona evra. Kolege su već pomenule za koje institucije je opredeljen taj novac, ali ja ću to ponoviti još jedanput. Za Narodno pozorište u Beogradu, za izgradnju Galerije umetnosti na Kosančićevom vencu u Beogradu takođe, Muzej Jugoslavije u Beogradu, Narodno pozorište u Nišu, Umetnički paviljon „Cvijeta Zuzorić“, digitalizaciju 11 centara kulture u celoj Srbiji, zatim obnovu i pretvaranje stare železničke u muzej, zatim ulaganje u ložionicu stare železničke stanice u Beogradu, odnosno obnovu ložionice, više funkcionalni Kulturni centar u Pirotu. Ova ulaganja doprinose samo poboljšanju stanja ustanova kulture sa ciljem da postanu funkcionalnije i operativnije čime bi se povećao broj posetilaca i prihod koji ove ustanove ostvaruju, kao i razvoju kulturnog turizma u Srbiji. Navela sam razlog zašto me posebno raduje svako ulaganje u kulturu, jer svaki uloženi dinar se naravno višestruko isplati. Jedan od najboljih promotera ili ambasadora naše zemlje su naši umetnici, posebno oni koji žive i rade širom sveta. Navela bih primer koji je naravno svima poznat, a to je Marina Abramović, jedina umetnica iz našeg regiona koja je na „Tajmsovoj“ listi svrstana među sto najvažnijih umetnika na svetu. Mi smo imali priliku da u Beogradu vidimo izložbu Marine Abramović koja je poslednji put održana u Beogradu 1975. godine. Izložbu je posetilo 62 hiljade posetilaca i to od 21. septembra do 20. januara, a inače ovaj muzej godišnje poseti 100 hiljada posetilaca. O izložbi je napisano 1.728 članaka. „Njujork tajms“ je objavio da je to jedna od 28 izložbi koje treba posetiti. Predsednik Srbije je takođe odlikovao Marinu Abramović za izuzetne zasluge u oblasti kulture. Inače, Muzej savremene umetnosti u kome je održana ova izložba zatvoren je za javnost 2007. godine zbog renoviranja. Otvoren je nakon 10 godina i to 2017. godine, a upravo sam na ovom primeru objasnila zašto je bilo značajno otvaranje ovog muzeja. Narodni muzej, takođe kao jedna od najznačajnijih institucija kulture u Srbiji, bio je zatvoren 15 godina i otvorio je vrata za posetioce 28. juna 2018. godine. Na kraju, kultura naše zemlje utemeljena je na savremenom kulturnom stvaralaštvu i na bogatom kulturnom nasleđu srpskog naroda i svih naroda koji žive ili su živeli u našoj zemlji, ako i zajedničkom kulturnom nasleđu. Na nama je da ovo kulturno bogatstvo negujemo i sačuvamo i da ga promovišemo na pravi način. Naravno to je nemoguće bez investicija i to je razlog zašto ću ja podržati ovaj sporazum. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Dušan Radojević.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, svakako jedan od ključnih segmenata u svakom društvu su kultura, tradicija i kulturno nasleđe. Naša zemlja je bogata istorijom i bogata je kulturnim nasleđem i naša obaveza je da u kulturu ulažemo i da je sutra našoj deci sa ponosom ostavimo. Činjenica da je početkom 21. veka naše društvo zateklo niz izazova koja su pogodila dva virusa. Jedan od njih je virus korona sa kojom se Srbija uspešno bori i pokazala je da može da bude primer mnogim zemljama u Evropi i svetu kako se sprovodi kolektivna imunizacija koja je preduslov da se vratimo u normalne okvire i da nastavimo da ulažemo u kulturu i da živimo normalno. Drugi virus, koji je dugoročno harao ovim prostorima i naneo nepopravljivu štetu našem društvu je žuti virus koji je od 2000. do 2012. godine ostavio velike posledice po našu privredu, ali i kulturu. O čemu se tačno radi? Mi smo zatekli haotično stanje u infrastrukturi, kada su objekti kulture u pitanju, kako mi u Čačku, a tako vidim i u Beogradu i širom Srbije. Ono što je interesantno je da je vakcinu za taj virus proizveo narod i 2012. godine sproveo kolektivnu imunizaciju i stvorio nam uslove da već 2013. godine krenemo u potpunu reorganizaciju, konsolidaciju ustanova kulture, uređenju javnih finansija i svega što je bio preduslov da kulturu vratimo na ono mesto koje joj pripada, a to je prilika i mesto da naši mladi ljudi, svi naši sugrađani slobodno vreme provode u kvalitetnijim ustanovama. Tako ste imali priliku i vi ovde u Beogradu da posle 15 godina otvorite vrata za sve nas građane, kada je u pitanju Narodni muzej, i nakon 10 godina da otvorite vrata za sve nas kada je u pitanju Muzej savremene umetnosti. Time smo se i mi Čačani vodili, pa smo 2016. godine uložili velike napore prateći smernice Vlade Republike Srbije, izgradili smo jednu od najvećih biblioteka u Srbiji, otvorili smo Gradsko pozorište, rekonstruisali galeriju „Risim“, rekonstruisali fasadu starog načelstva, međuopštinskog arhiva i muzeja, nastavili da ulažemo u kulturne programe, u sve ono za šta u prethodnom periodu nismo imali sredstava i gde su zaposleni u ustanovama kulture kuburili. Ostavili su nam jedan sveopšti haos, nepostojanje jasne strategije za razvoj kulture, nepostojanje sredstava, nenamensko trošenje sredstava, nedovoljno jasno definisan kvalitet i program rada tih ustanova, doveli su do toga da je publika napustila te ustanove i zabavu pronašla u nekim drugim sadržajima, a danas već koristimo i priliku da uz pomoć digitalizacije priđemo publici, posebno mlađim generacijama i na taj način pokažemo da nam je zaista stalo da upotpunimo kulturnu ponudu u našoj draži. Moram da kažem da sam imao čast i zadovoljstvo da od 2016. do 2020. godine obavljam funkciju člana Gradskog veća u svom gradu, resorno zaduženog za oblast mladih i kulture. Sve predloge koje sam obrazlagao i koje je grad svesrdno podržao nisu dobili podršku od strane pojedinih opozicionih partija, vi ste imali priliku u prethodnom mandatu da ih upoznate, to su Dveri i njihov lider Boško Obradović. Zašto njega spominjem? Zato što je on radio u jednoj takvoj biblioteci u Čačku i nije imao nikakav problem da ne podrži rekonstrukciju i izgradnju nove ustanove biblioteke, iako je radio u neuslovnim uslovima, u zgradi koja se nalazi u staroj Hadžića kući, koja nije imala svoje prostore za izložbe i za pozajmni deo, već je to koristila u drugim ustanovama. Mi smo to sve okupili na jednom mesto, ali zato se svojstveno trudio da ovde promoviše nekulturu i da nanese štetu nama građanima Čačka i da nas predstavi u nekom lošem svetlu. Ja vam odgovorno tvrdim da mi nismo takvi, i to smo pokazali na izborima, pruživši apsolutnu podršku politici Aleksandra Vučića i Vladi Republike Srbije za još jedan mandat, da pored svega nastavimo da ulažemo i u kulturu. Imali smo tu čast da zahvaljujući ministarki Maji Gojković, koja je u prethodnom periodu kao predsednica Skupštine nama davala nesebičnu podršku razvoju upravo kulture u našem kraju, i ona je u decembru 2020. godine posetila naš grad i rekla da posle svega što smo uradili na polju kulture postajemo ozbiljni kandidati da 2023. godine ponesemo status prestonice kulture u Srbiji. To je ono što nas motiviše da nastavimo da radimo i što nam daje zadatak da opravdamo poverenje ministarke da istrajemo u tome i da pokažemo da Čačak, pored toga što ima da ponudi u privredi, ima i te kako čime da se pohvali u kulturi. Zato ću ja u danu za glasanje svakako glasati za ovaj jedan predlog koji ima za cilj da nam obezbedi dodatnih 30 miliona evra kako bismo uložili u infrastrukturu u kulturi i postali interesantni turistima širom Evrope, da konačno vide da i mi Srbi imamo šta da ponudimo i da se toga ne stidimo i da se time ponosimo. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Radojeviću. Reč ima narodna poslanica Milica Dačić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine gospodine Orliću, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, uvaženi ministre, uvažene pomoćnice ministarke za kulturu i informisanje, a pre svih uvaženi građani Srbije, opšte je poznato da je svaka država izgrađena na temelju koji se zove kultura. Da se ne bismo pretvorili u masu bez identiteta, kolektivne svesti, tradicije i budućnosti, moramo na svaki način podržati i razvijati našu kulturu. Danas govorimo o jednom ozbiljnom pravnom aktu čiji se glavni ciljevi, kako se ističe u ovom obrazloženju, odnose na renoviranje, obnovu i proširenje kapaciteta ustanova kulture, uključujući i muzeje, pozorišta, kulturne centre i slično. Međutim, kada pogledamo listu objekata koji su predmet sporazuma, on se tiče i onoga što smo bili, što jesmo i što planiramo da budemo, zato što su sve ustanove na koje se ovaj sporazum odnosi podsetnik na našu tradiciju, istoriju i kulturu. Svedoci smo da je u prethodnom periodu, dakle od 2012. godine, dosta sredstava ulagano u kulturu. Podsetiću, kao i danas brojne moje kolege, da je suštinska obnova Narodnog muzeja započela 2014. godine, dakle kada je Aleksandar Vučić postao premijer, i da je okončana na Vidovdan 2018. godine. Muzej koji je 15 godina bio nedostupan za građane ko zna do kada bi čekao posetitelje da mi nismo završili ovaj projekat. Dakle, mi završavamo ono što su započeli drugi, a iz svog neznanja ili nehtenja nisu završili, ali završavamo i ono što smo mi započeli. Pogledajte samo jedinstveni spomenik kulture od izuzetnog značaja Golubačku tvrđavu, čija rekonstrukcija je započeta 2014. godine, a koja je otvorena u martu 2019. godine, ili obnovljenu zgradu pozorišta u Vranju. U mom Čačku, kao što je istakao kolega Radojević, 2018. godine otvorena je nova zgrada biblioteke „Vladislav Petković Dis“. Izgrađena je sredstvima lokalne samouprave i predstavlja najveću biblioteku u Srbiji koja se nalazi pod jednim krovom. Dakle, odnos vlasti, odnosno odnos SNS prema kulturi nije nikako guranje u zapećak ove izuzetne društvene oblasti, već upravo suprotno – sagledavanje problema u istoj i stavljanje na listu prioriteta. Za razliku od samozvane, a time i lažne kulturne elite koja se trudila u proteklom periodu, dakle u periodu pre 2012. godine, da zatvara bioskope, pozorišta, muzeje i biblioteke. Mi tako ne možemo i nećemo. Zato smo povećali zarade za zaposlene u ustanovama kulture. Zato je budžet u 2021. godini za kulturu, uprkos pandemiji, veći nego što je to bio u 2020. godini. Tu tzv. elitu boli kada čuveni Gaga Antonijević izjavi povodom snimanja filma „Dara iz Jasenovca“: „Neki nisu mogli, drugi nisu smeli, Vučić je mogao i smeo“. Njih boli verovatno i kada se posle 30-ogodišnje internacionalne karijere Stefan Milenković vrati u Srbiju. Ali ono što ih posebno ljuti izgleda je postavljanje monumentalnog spomenika županu Nemanji. Naš glavni grad se na ovaj način povezao sa srednjovekovnom srpskom istorijom i onom ličnošću od koje je sve počelo. Drago mi je što ovim koracima ide i moj rodni grad. Dakle, naša želja je da u Čačku na gradskom trgu do kraja ove godine bude postavljen spomenik županu Stracimiru, bratu Stefana Nemanje, koji je osnivač tadašnjeg Gradca, a današnjeg Čačka. Drago mi je što ovim koracima ide i moj rodni grad. Dakle, naša želja je da u Čačku na gradskom trgu do kraja ove godine bude postavljen spomenik županu Stracimiru, bratu Stefana Nemanje koji je osnivač tadašnjeg Graca a današnjeg Čačka. Ovim sporazumom osim što će se sačuvati istorijska i arhitektonska vrednost ustanova kulture koja se uglavnom nalazi u zaštićenim istorijskim zgradama obnoviti njihova funkcionalnost i povećati kapaciteti, odnosno projekat će doprineti razvoju kulturnih inicijativa, privrednoj aktivnosti, zapošljavanju i turizmu. Kada govorimo o turizmu, posebno sam ponosna i zahvalna što je naša država, predsednik Vlada Republike Srbije odlučila da uloži velika sredstva u Ovčarsko-kablarsku klisuru, tzv. srpsku Svetu Goru, koja nije samo biser prirode, već sadrži u sebi i izrazite kulturno-istorijske vrednosti sa svojih 11 manastira. Na samom kraju zahvaliću se poštovanoj potpredsednici Vlade, gospođi Gojković i poželeti joj uspeh i sreću u realizaciji svih ovih projekata. Zahvaljujem.
Hvala vama gospođo Dačić. Reč ima narodni poslanik Milan Jugović.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, uvaženi sugrađani, državno rukovodstvo predvođeno SNS mnogo puta je pokazalo da se razlikuje od svih prethodnih i današnja tema Sporazum o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije za projekat „Infrastruktura u kulturi“ je samo još jedan dokaz, samo još jedan pokazatelj koliko SNS posvećuje pažnju svakom segmentu našeg društva. Kultura je nekako uvek, nažalost, bila skrajnuta, nekako uvek je bila u drugom planu i to je slučaj decenijama unazad, još od vremena socijalističke Jugoslavije, pa sve do vremena režima DS i Dragana Đilasa. Svedoci smo, takođe, da se poslednjih godina Srbija značajno menja u pozitivnom smislu. Iz godine u godinu jača naša privreda. Otvaraju se nova radna mesta, rastu plate i penzije. Ono što posebno treba da nas sve čini ponosnim je činjenica da se sve više ulaže u kulturu i to je jedan ozbiljan iskorak kada je u pitanju naša zemlja. Samo kada je ovaj projekat u pitanju, Srbija će investirati 30 miliona evra. Dakle, 10 miliona iz budžeta, 20 miliona iz kredita u modernizaciju kulturne infrastrukture. Dakle, kroz renoviranje, obnavljanje, proširivanje kulturnih ustanova, muzeja, pozorišta itd. i time mi nećemo samo postići vizuelni efekat, jer ćemo nakon ovih ulaganja omogućiti bolje uslove rada tih ustanova, imaćemo veći broj posetilaca, a samim tim i veće prihode. Ovo nije početak, ovo je samo novi korak procesa koji smo započeli pre nekoliko godina, procesa oživljavanja naše kulture, procesa promovisanja naše kulture, procesa modernizacije i rehabilitacije naših kulturnih ustanova, koje su, kao u uostalom i čitava zemlja, bile devastirane u vreme prethodnog režima. Navešću samo jedan primer, a ima ih mnogo, o tome kako se prema našim najznačajnijim kulturnim ustanovama odnosilo pre 2012. godine, a kako se Vlada, državno rukovodstvo predvođeno SNS odnosi danas. Dakle, 2003. godine režim Dragana Đilasa pod plaštom rekonstrukcije zatvorio je Narodni muzej, da bi 10 godina kasnije kada su građani na izborima poslali u istoriju i Dragana Đilasa i DS ti radovi još uvek nisu bili završeni. Vrata Narodnog muzeja i dalje su bila zatvorena za posetioce. Meni to ništa nije čudno, meni je to šta više očekivano, jer ljudi su prosto bili preokupirani, prezauzeti ličnim bogaćenjem, punjenjem svojih džepova, trebalo je vremena da se ukrade 619 miliona evra, i ko će tamo razmišljati o nekom Narodnom muzeju. Slična situacija bila je i sa Muzejom savremene umetnosti koji je zatvoren za posetioce 2007. godine, da bi tek, dakle i Narodni muzej i Muzej savremene umetnosti državno rukovodstvo, pod vodstvom SNS i predsednika Vučića rekonstruisalo i otvorilo za javnost. Tako da naši građani danas mogu da uživaju u blagodetima oba ova zdanja. Pored toga što obnavljamo već postojeće kulturne institucije, mi danas gradimo, mi danas osnivamo i nove. Samo ću se na jedan trenutak osvrnuti na primer grada iz koga dolazim, Loznice. Naime, 2017. godine u Tršiću rodnom mestu oca srpske pismenosti, Vuka Karadžića, otvoren je naučno-obrazovno-kulturni centar „Vuk Karadžić“ čija je vrednost više od tri miliona evra, a koji su zajednički finansirali grad Loznica i Vlada Republike Srbije. Tako da danas i Loznica i Srbija imaju jednu kulturnu ustanovu koja je stecište pre svega mladih slavista, ali i drugih naučnika iz oblasti društvenih nauka čiji je prevashodni cilj negovanje srpskog nematerijalnog kulturnog nasleđa, negovanje srpske kulture, pre svega srpskog jezika i ćiriličnog pisma i generalno negovanje srpskog nacionalnog identiteta. Pored toga što je ekonomski uništio i devastirao zemlju, režim Dragana Đilasa ostavio je teške posledice po duhovno biće našeg naroda. Naime, bivši režim uništio je nacionalni ponos ovog naroda. Uništio je samopoštovanje ovog naroda. Nametao nam je osećaj da je sramota biti Srbin. Mi nismo imali hrabrosti, imali smelosti da pričamo otvoreno o svojim žrtvama. Srbiju su pretvorili u džak za udaranje u zemlju koja se izvinjavala svima i za sve. Prosto nismo mogli u svojoj zemlji da stvari nazovemo pravim imenom, a naše velikane, nažalost smo zapostavljali. Danas u Srbiji situacija je potpuno drugačija. Mi se odužujemo svim značajnim ličnostima svoje istorije, svim značajnim ljudima koji su zadužili ovu zemlju i ovaj narod. Navešću jedan primer koji smo čuli već nekoliko puta danas, ali mislim da je važno i mislim da treba svi to da ponovimo, jer Stefan Nemanja je decenijama čekao da dobije spomenik u svojoj zemlji. A danas u centru Beograda mi imamo monumentalno zdanje, spomenik Stefanu Nemanji koji opet osporavaju oni koji nisu bili u stanju ni da za deceniju i više rekonstruišu jedan muzej. Danas je Srbija dovoljna snažna, dovoljno cenjena da može da kaže, da nazove stvari pravim imenom, da je NATO agresija bila agresija, da nije bila kampanja. Možemo i smemo da kažemo da je Oluja bila zločin. Smemo da stavimo naše junake sa Košara, smemo, možemo i hoćemo ubuduće da snimamo serije i filmove koji govore o stradanju našeg naroda, uprkos negodovanju pojedinih zemalja koje bi da minimiziraju ili čak gurnu u zaborav zločine koji su počinjeni nad srpskim narodom. U kontekstu ovog ja bih izrazio i apsolutnu podršku inicijativi predsednika Vučića da se predmeti od vitalnog značaja za naš nacionalni identitet, srpski jezik, istorija, geografija, dakle da se udžbenici iz ovih predmeta štampaju u državnim kompanijama, državnim firmama, jer na ovaj način sprečićemo da nam se više nikada ne ponovi da u našem udžbeniku istorije piše – da je danak u krvi imao i pozitivne efekte, da je danak u krvi bio prilika srpskim dečacima da napreduju u hijerarhiji osmanskog carstva. Da sprečimo da nam strani kapital kroz naše udžbenike prekraja našu istoriju. Na samom kraju ću reći da ću uvek, tako i sada, podržati sve one dobre predloge, konstruktivne predloge koji dolaze u ovu Skupštinu, u ovaj visoki dom, a koji će unaprediti kulturni život našeg naroda koji će omogućiti svestraniji i bogatiji kulturni život, generalno u našu zemlju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Vesna Ranković.
Hvala. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicama, poštovane kolege narodne poslanice i narodni poslanici i uvaženi građani Republike Srbije. Pred nama se danas nalazi Okvirni sporazum o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije. Ja sam neko ko je u Narodnu skupštinu došao iz sfere kulture, osetila potrebu da uzmem učešće u raspravi po ovoj tački dnevnog reda. Ono što želim da istaknem je da je ovaj sporazum potpisan u Beogradu i Parizu u januaru 2021. godine, dok je zajam odobrene godinu dana ranije i odobren je kao projektni zajam infrastrukture u kulturi. Šta to podrazumeva? To podrazumeva obnovu i izgradnju novih ustanova kulture, odnosno objekata koji će koristiti u svrhu promocije kulture i njenih propratnih aktivnosti. Takođe, ono što je važno reći je da podrazumeva i usavršavanje tih objekata, što znači bolju pristupačnost, što je jako važno, jer mi se upravo i zalažemo za to da sve bude dostupno svima, pa tako i kultura. Ono što je važno istaći je da će biti poboljšana i energetska efikasnost ovih objekata, što automatski omogućava našim ustanovama kulture koje biti obuhvaćene ovim projektom da se kvalifikuju za međunarodne izložbe koje zahtevaju posebne uslove, kao što su određena temperatura i vlažnost vazduha, ali i obezbeđenje izloženih eksponata. Takođe, važno je istaći da zajam iznosi 20 miliona evra, dok je 10 miliona evra obezbeđeno iz budžeta Republike Srbije, ali takođe i još od nekih zajmova i donacija. Obezbeđeno je i 400.000 evra koje će služiti u svrhu tehničke pomoći. Jako je važno istaći da će ovaj projekat imati uticaja i na kulturni turizam iz razloga što trenutno imamo, otprilike, evidenciju da na godišnjem nivou postoji zabeleženo 2,5 miliona posetilaca u našoj zemlji. Kada se tome bude pridodao i broj posetilaca koji će doći kako bi obišli ustanove kulture i eksponate koji se budu nalazili u njima, koji su obuhvaćeni ovim projektom možemo uočiti multiplikaciju prihoda od turizma, a takođe, to će dalje prouzrokovati i dodatan broj zaposlenja u oblasti turizma i ugostiteljstva, što jeste jedan od ciljeva politike za koju se zalaže naš predsednik Aleksandar Vučić, a i mi svi zajedno sa njim, povećanja broja zaposlenosti. Ovim projektom, danas smo već čuli od mnogih mojih kolega koji su pre mene izlagali po ovoj tački dnevnog reda, obuhvatiće mnoge ustanove kulture, između ostalog, Narodno pozorište u Beogradu i Muzej Jugoslavije. To je ono što ću ja izdvojiti, jer smo čuli čitav spisak ustanova koje će biti obuhvaćene ovim projektom. Pošto ja dolazim iz opštine Barajevo, to je jedna periferna opština grada Beograda, da nismo imali u nekom prethodnom periodu, pod tim podrazumevam pre 2012. godine i unazad toliko kulturnih dešavanja i toliki akcenat na kulturu kao što imamo od 2012. godine, pa nadalje. Takođe od 2012. godine, može se uočiti i taj trend da se kultura ne promoviše i ne ulaže u kulturu samo u Beogradu već i u unutrašnjosti naše države. Najbolji pokazatelj za to da, osim Narodnoj muzeja, Muzeja savremene umetnosti u Beogradu, obnovljeni su i drugi objekti koji promovišu kulturu i umetnost, kao što su Galerija „Matice srpske“ u Novom Sadu, zatim Narodni muzej u Zrenjaninu, biblioteka šabačka itd. Naravno, oseća se veliki akcenat na kulturi od kada je naša nova ministarka, Majka Gojković, preuzela tu ulogu. Maja Gojković je neko ko je zapravo u ovom parlamentu gde se danas svi mi nalazimo, trpeo velike uvrede, nekulturu, nedolično ponašanje i ona se zapravo sve vreme zalagala da postoji ta neka kultura u parlamentu među kolegama i koleginicama poslanicima, bez obzira na poslaničku grupu kojoj pripadaju i to je nešto što je Maju Gojković, verovatno i kvalifikovalo da vodi resorno Ministarstvo za kulturu. Ona se zalagala i za donošenje Kodeksa o ponašanju narodnih poslanika, koji smo mi i doneli, doduše, u momentu kada ona više nije bila u parlamentu, ali je bila u tom momentu ministar kulture. Naravno, ništa od svega ovoga ne bi bilo da nismo imali ni Aleksandra Vučića, koji je započeo 2012. godine, teške reforme, koje su naravno kasnije dale i pozitivne rezultate. Zahvaljujući tim pozitivnim rezultatima, odnosno povećanim platama, povećali su se i doprinosi i porezi, od kojih se sada izdvaja znatno više, između ostalog i za kulturu. Ono što još želim da istaknem je da osim toga što su izdvajanja kada je budžet Republike Srbije u pitanju za oblast kulture veća, veća su samim tim i za oblast kinematografije. Ne bih dužila o tome zato što su mnoge moje kolege i prethodne nedelje, a i danas tokom svojih izlaganja spominjali film „Dara iz Jasenovca“, ali želim ipak kratko da se osvrnem na njega, jer je to naše zaveštanje za budućnost. Konačno, posle 75 godina imali smo prilike da kroz taj film se upoznamo sa našom istorijom, ko nije bio upoznat, a vidim po reakcijama nekih ljudi u mom okruženju da nisu svi baš bili upoznati. Jako mi je drago što je država, Vlada Republike Srbije i naš predsednik Aleksandar Vučić, što su imali zapravo sluha za tako nešto. Prosto, prošlost ne treba da opterećuje našu budućnost, ali isto tako mislim i da bismo imali kvalitetnu budućnost da nikada ne treba da zaboravimo našu prošlost. Zato ću u danu za glasanje, kao uostalom i moje kolege iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić – Za našu decu, podržati ovaj Okvirni sporazum. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Tomić. Izvolite.
Zahvaljujem, potpredsedniče, Vladimire Orliću. Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, naša istorija, kultura i nasleđe je nešto čime trebamo da se ponosimo, hvalimo i da se trudimo da bude vidljivo i prepoznatljivo svima. Zbog toga je i ulaganje u kulturu u njen dalji razvoj, ali i proces digitalizacije same kulture važan segment programa Vlade Republike Srbije u ovom mandatu, ali i u prethodnim mandatima ove iste Vlade. Za razliku od perioda dosmanlija, kada su se oni trudili pored, naravno, gašenja fabrika, katančenja istih, isterivanja ljudi na ulice, da i našu istoriju izbrišu, odnosno da nam prekroje neku novu, koja verovatno odgovara njima samima ili njihovim poslodavcima, ali, na svu sreću toga danas više nema i nikada neće biti. Sa ponosom danas možemo videti sve uspehe naše države kroz istoriju koju su ostvareni, ali takođe i stradanja našeg naroda kroz istoriju, kako u kinematografskim sadržajima, tako i u naučnim radovima, i u drugim kulturnim događajima koji se organizuju, jer kao što latinska izreka kaže: „Istorija je učiteljica života.“ Istorija je nešto što trebamo pamtiti i što je osnov za dalji razvoj. Zbog toga je i ulaganje u kulturu jedna od bitnih stavki, kao što sam rekao, Vlade Republike Srbije i unapređenje same kulture i osnove za njen dalji razvoj. Inače, karakteristika ove vlasti je i da projekti koji se pokreću da se završavaju, ali takođe da se završavaju i projekti koji su prethodnici pokrenuli, ali nisu znali kako da ih završe ili nisu znali ili nisu umeli. Imali smo prilike i od uvaženih kolega narodnih poslanika već da čujemo nešto o tome. Setimo se samo Narodnog muzeja koji su oni krenuli sa rekonstrukcijom, nisu umeli da završe, ali, na sreću, mi smo to uspeli da završimo i 28. juna 2018. godine taj Narodni muzej je otvoren za javnost i tada je premijerka Ana Brnabić izjavila da mi naše poslove počinjemo i završavamo, a da Narodni muzej vraćamo narodu i treba zajedno da ga čuvamo i ulažemo u njega. Ova rečenica ne važi samo za Narodni muzej, već važi i za sve druge segmente u kulturi, ali i u drugim segmentima važnih za život građana Srbije, jer to je politika koju vodi SNS, to je politika koju je uspostavio predsednik Aleksandar Vučić. Vreme zatvaranja muzeja, zapostavljanja kulture je iza nas i sada je vreme kada se ulaže u kulturu, jer, kako se kaže, ulaganje u kulturu je ulaganje u državu. Kada već govorimo o kulturi, napomenuću nešto iz svog rodnog grada Kruševca. Dakle, 2019. godine je u Kruševcu, posle 50 godina, otvorena nova stalna postavka tog muzeja, zahvaljujući kojoj i Kruševljani, odnosno mi Čarapani, takođe veliki broj turista i gostiju imaju prilike da se upoznaju na jedan mnogo bolji, pristupačniji, kvalitetniji način sa istorijom našeg carskog grada, koji će ove godine obeležiti 650 godina od svog osnivanja, tako da je to jedan od značajnih dokaza koliko se ova vlast bori da naša istorija, naša kultura i nasleđe budu približeni našim građanima. Pored toga, pored, naravno, samog muzeja, ulagano je dosta u Narodno pozorište, uloženo je i u Kulturni centar. Ono što je bitno da napomenem jeste da smo u prethodnom periodu podigli spomenike i kneginji Milici i Despotu Stefanu Lazareviću i da ćemo za 650 rođendan grada podići i spomenik knezu Lazaru, koji će se nalaziti u naselju Stari Aerodrom, koji će biti simbol novog Kruševca i njegovog napretka i prosperiteta. Imali smo prilike da čujemo i od uvaženih kolega poslanika brojne uspehe koje je SNS na čelu sa Aleksandrom Vučićem ostvarila u prethodnom periodu kada je u pitanju kultura, njen razvoj u ovoj zemlji, ali, nažalost, ne možemo a da ne primetimo da se, kad god o nekim uspesima pričamo, pojave i mrzitelji istih koji se trude, ali samo trude, da sve to ponište svojim lažima koji plasiraju, naravno, preko svojih medija. Tako smo protekle nedelje mogli da vidimo plasirane laži o zatvaranju Prirodnjačkog muzeja u Beogradu, gde su oni, zapravo, ne samo što su plasirali laž da se ustanova zatvara, već su oni ustanovu poistovetili sa zgradom, a sam Prirodnjački muzej, bilo koji muzej u Srbiji, je mnogo više od same zgrade, ali ono što su zaboravili da napomenu i nisu primetili, a to je da ti isti ljudi, koji su vladali Srbijom do 2012. godine, nisu se potrudili da reše jedan problem tog muzeja, a to je upravo zgrada u kojoj bi te stalne postavke mogle da se nalaze, koje bi mogle da se obogate raznim sadržajem, da budu pristupačnije građanima, već su se verovatno u svoje vreme samo trudili da daju određenu crkavicu kako bi taj muzej mogao da raducka. Ono za šta će se ova vlast boriti sigurno da je da taj veliki problem, kada je u pitanju Prirodnjački muzej, reši. Naravno, zahvaljujući naporima koji će uložiti i potpredsednica Vlade i ministarka kulture Maja Gojković, koja je i u prethodnom periodu pokazala da je žena koja se trudi i radi, da ono što obeća ona to i ispuni, još jedan argument protiv njihovih laži je upravo i nacrt zakona o muzejima, odnosno muzejskoj delatnosti, čije smo javno slušanje imali prilike da prisustvujemo ovde u Narodnoj skupštini, gde jasno se kaže u jednom od članova da Prirodnjački muzej postoji jedan od matičnih muzeja u Srbiji. Ako vi zakon, odnosno nacrt zakona koji će se naći pred Narodnom skupštinom, odnosno nama poslanicima kažete to, kako onda može neko da tvrdi da se planira gašenje muzeja, odnosno kako oni kažu, da ono postane neki vid neke organizacione jedinice? Kada govorimo o ovom finansijskom sporazumu, želim samo da kažem da je to još jedan korak u napretku, odnosno realizaciji planova kada je u pitanju dalje unapređenje kulture u Srbiji, jer ćemo, zahvaljujući njemu, omogućiti da kultura bude još prepoznatljivija i pristupačnija našim građanima, tako da, zahvaljujući sredstvima koje ćemo dobiti od Banke za razvoj Saveta Evrope u vrednosti od 20 miliona evra i od sredstava koji su obezbeđeni iz budžeta Republike Srbije u iznosu od 10 miliona evra, imali smo prilike da čujemo da je u planu da se izvrši rekonstrukcija Narodnog pozorišta u Beogradu, Muzeja Jugoslavije, Narodnog pozorišta u Nišu, Umetničkog paviljona „Cvijeta Zuzorić“, pretvaranje stare železničke stanice u muzej, za koju već vidimo da je, na osnovu uloženih sredstava i radova, povratila svoj stari sjaj i da, posle ne znam koliko godina, konačno i sat na tom muzeju je proradio. Zatim, obnova ložionice koja je bila u sklopu železničke stanice, Galerija umetnosti na Kosančićevom vencu i izgradnja višefunkcionalnog kulturnog centra u Pirotu, o kome smo takođe imali prilike da čujemo. Takođe, prošle nedelje ovde isto u Narodnoj skupštini imali smo prilike da prisustvujemo i javnom slušanju kada je u pitanju proces digitalizacije u Srbiji, koliko se u tom procesu odmaklo, koji su rezultati postignuti. Videli smo zapravo u toj raspravi da se zaista dosta odmaklo i da je digitalizacija u mnogim sferama života uspela da unapredi sam kvalitet i da pomogne u rešavanju problema, konkretno kada pričamo i o pandemiji korona virusa. Takođe, reći ću da je jedan od prioriteta Vlade Republike Srbije u prethodnom periodu bio i proces digitalizacije kada je kultura u pitanju, tako da je dosta urađeno i na digitalizaciji naše kulturne baštine, književnih dela, tako da su oni danas dostupni i u digitalnom formatu. Konkretno, ovim sporazumom, odnosno projektom - Infrastruktura u kulturi, biće obezbeđena sredstva i za digitalizaciju 11 centara kulture u Srbiji, čime će se dodatno podići nivo, sadržaj i kvalitet sadržaja koji će ovi kulturni centri ponuditi široj publici. Pored ovoga što smo čuli, pored ulaganja i u segment energetske efikasnosti, imaćemo i ekonomske koristi iz svega ovoga zato što će to doneti dodatne prihode i zarade sektoru kulture, unaprediti razvoj turizma u našoj državi. Ono što je jako bitno jeste da će i sami korisnici imati zaista visok kvalitet onoga što ovi objekti nude da vide i, naravno, omogućiće ustanovama i korisnicima da i svoje kolekcije izlažu i da se kvalifikuju i za međunarodne izložbe koje zahtevaju i striktnu kontrolu temperature, vlažnosti i obezbeđenja samih umetničkih dela. Na osnovu svega rečenog i na osnovu onoga što su i kolege narodni poslanici govorili, u danu za glasanje ću, zajedno sa njima iz poslaničke grupe Aleksandar Vučić - Za našu decu, podržati ovaj sporazum i dati, nadam se, skroman doprinos daljem razvoju kulture u Republici Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Milica Obradović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona koji je danas na dnevnom redu samo je jedan od pokazatelja da naši najviši organi vlasti prepoznaju koliki je, zapravo, značaj očuvanja kulture i kulturnog identiteta jedne države. Usvajanjem ovog sporazuma biće omogućene brojne aktivnosti na renoviranju, obnavljanju i proširenju kulturnih ustanova, uključujući i muzeje i pozorišta i brojne druge kulturne ustanove. Poboljšaće se pristup kulturnim zgradama, unaprediti njihova energetska efikasnost, a ono što je najvažnije, sačuvati njihova istorijska i arhitektonska vrednost. Novoizgrađene i rekonstruisane kulturne ustanove doprineće novim zapošljavanjima, većem broju posetilaca, samim tim i većim prihodima, a takođe i daljem razvoju kulturnog turizma u Srbiji. Dakle, ovim sporazumom obuhvaćena je rekonstrukcija dva narodna pozorišta, jednog u Beogradu, drugog u Nišu, rekonstrukcija Muzeja Jugoslavije u Beogradu, rekonstrukcija brojnih kulturnih centara širom Srbije, kao i pretvaranje stare Železničke stanice u muzej. Dakle, ovo su samo neki od projekata koji će u okviru kulturne sfere biti urađeni u narednom periodu. Oni su pokazatelj da pored stotine novoizgrađenih kilometara puteva, pored novih bolnica, novih škola, novih vrtića, sadašnja Vlada, uz podršku Aleksandra Vučića, brine i o kulturnom životu svojih građana. Da ova praksa rekonstrukcije kulturnih ustanova nije sada započeta dokaz su i brojni obnovljeni spomenici širom Srbije, obnovljena dva muzeja u Beogradu, kao i preko 500 obnovljenih fasada na brojnim spomenicima kulture širom Srbije. U 2019. godini je u Vranju nakon sedam godina pauze ponovo otvoreno Pozorište Bori Stankoviću. Tokom 2020. godine je kroz projekat „Gradovi u fokusu“, koji finansira Ministarstvo kulture i informisanja, podržano čak 22 projekta iz isto toliko gradova i opština i dodeljena su sredstva u iznosu od oko 83 miliona dinara. Sredstvima dodeljenim po osnovu ovog projekta stvara se ambijent za kvalitetnije uslove rada brojnih domova kulture, arhiva, biblioteka i drugih kulturnih ustanova širom Srbije. Zahvaljujući ovom projektu je i u opštini Rača, opštini iz koje ja dolazim, u toku 2020. godine izrađena projektno-tehnička dokumentacija za sanaciju krova, sanaciju fasade, kao i zamenu stolarije Karađorđevog doma, kulturnog spomenika koji je podignut davne 1933. godine zahvaljujući kraljici Mariji Karađorđević. S obzirom da ovaj spomenik nije rekonstruisan od svog nastanka, ja se iskreno lično nadam, a i građani opštine Rača, da ćemo daljom saradnjom sa Vladom Republike Srbije sprečiti dalje ruiniranje ovog šumadijskog dvorca, da ćemo ga što pre upisati u Registar dvoraca Srbije i da ćemo mu zajedno pronaći odgovarajuću namenu. Kao jedan od najvećih dvoraca koji se prostiru južno od Beograda, sigurna sam da ovaj dom može da se nađe na putu jedne turističke ture od Orašca, preko Topole, Viševca, pa sve do Pokajnice, predstavljajući rođenje, život i smrt vožda Karađorđa, priču o Prvom srpskom ustanku, kao i o buđenju državnosti. Dakle, evidentno je da je u poslednjih osam godina na polju kulture zaista puno toga urađeno, kao i da će se puno toga tek raditi. Međutim, svi ti uspesi vrlo često budu tema kritika i ismejavanja u niskotiražnim opozicionim tabloidima. Njima smeta Srbija koja se prema sebi odnosi sa dostojanstvom, koja se sa poštovanjem odnosi prema svom narodu, svojoj tradiciji i svojoj istoriji. Najsvežiji primer ovog o čemu govorim jesu i brojne izjave nekih tamo akademika o spomeniku rodonačelnika srednjovekovne srpske države, Stefanu Nemanji. Oni smatraju da ovaj spomenik treba srušiti ili ga ukloniti. Meni samo nije jasno zašto im toliko smeta jedan ovakav velelepni spomenik, da li samo zato što je on urađen za vreme vlasti Aleksandra Vučića? Sigurna sam da im zato smeta, zato što oni nikada nisu bili u stanju da učine nešto ni slično ovome. Njih nikada nije bilo briga ni za Srbiju, ni za naš narod, ni za našu tradiciju, ni za našu istoriju, ni za šta drugo sem za svoj džep. E, pa, dragi građani Srbije, danas to više nije moguće. Danas se radi za vas i za bolji život svakog od vas. Svaki dinar iz republičkog budžeta se troši na to da vaše živote učinimo kvalitetnijim i lakšim, bilo da je to kroz izgradnju novih puteva, novih bolnica, novih škola, vrtića, pa i novih pozorišta. Shodno tome, a upućeno svima onima koji žele svoje džepove da pune novcem građana Republike Srbije, na samom kraju citiraću našeg predsednika Aleksandra Vučića: „Ako nemaš tigrovo oko, ako nemaš želju da se boriš, ako nemaš emocije, ako nemaš ambicija, ako nemaš potrebu da radiš, da sanjaš i da maštaš o prugama, putevima, o pozorištima, o muzejima koje otvaraš, ako nisi u stanju da maštaš o većim platama i penzijama i da to ostvaruješ, a da bi to ostvario moraš mnogo da radiš, nemoj ni da budeš tu“. Zahvaljujem.
Hvala i čestitam. Reč ima narodni poslanik Milimir Vujadinović. Izvolite.
Hvala. Uvažene kolege, uvaženi članovi Vlade, poštovani potpredsedniče Orliću, ja znam da ste vi odgovoran čovek koji dobro radi svoj posao, ali znam i da ste tolerantni i da ćete mi oprostiti ako malo izađem iz teme, uzimajući u obzir važnost političkog trenutka i svega onoga što se, pogotovo danas, dešava u Srbiji. Poštovani ministre, ovaj predlog koji ste danas doneli pred nas nema samo svoju vrednost izraženu u milionima evra. Mnogo je šira njegova vrednost. On, pre svega, govori o nameri Vlade da ispuni ono što je rečeno kada je u ovom uvaženom Domu sadašnja premijerka izlagala svoj ekspoze. On govori o opredeljenju da čuvate i razvijate ustanove kulture i na kraju da ispunite ono što je obećano, a to je i najvažniji deo posla kada je u pitanju rad bilo koje političke strukture, ispunjenje obećanog. Evo, ovaj dokument danas je, u stvari, ispunjenje nečega što je već ranije obećano i pokazuje da vodite brigu o ustanovama kulture, kako ste to obećali i sve one su ovde pojedinačno, bar one najveće, nabrojane. To su ustanove kulture koje se nalaze u okviru granica Republike Srbije. Međutim, nekada u tom političkom delovanju može da se desi i slučaj da politički akteri urade i više od onoga što je obećano. Čini mi se da je ova Vlada uspela i više od toga, prateći kontinuitet od 2014. godine. Naime, vodili ste brigu i o ustanovama kulture našeg naroda u okruženju, pogotovo kada je u pitanju Republika Srpska. Samo jedan primer ću reći. Evo, znam da je u Nevesinju, u jednoj maloj opštini na jugu Republike Srpske, ova Vlada, čiji ste vi deo, finansirala izgradnju doma kulture i nije ni tu vrednost, u tih 14 ili nešto miliona dinara, koliko je koštao taj projekat, nego u poruci da stabilna i jaka Srbija itekako vodi računa o svojim sunarodnicima gde god oni živeli. Niko nije u ekspozeu obećao da ćemo danas moći da pomognemo i nekim našim susedima koji ne pripadaju srpskom etničkom korpusu. Niko u ekspozeu nije obećao da će današnji predsednik države odneti 5.000 vakcina u Sarajevo za zdravstvene radnike u Federaciji BiH. Ali, kada dočekate tako nešto, ne možete ništa drugo do li da podržite i zdušno stanete iza takvog rada i predsednika i Vlade. Isti je slučaj kada je u pitanju ovaj dokument, odnosno sporazum koji ste danas doneli u ovu Narodnu skupštinu. Mi ćemo ga svakako podržati. Ja ću iskoristiti posle priliku da sa vama kao resornim ministrom sporta porazgovaram da i sami pripomognete u negovanju kulture sećanja, pogotovo kada su u pitanju naša stradalnička mesta u regionu i započnemo, tj. nastavimo razgovor na temu sportskog igrališta u stradalničkom selu Prebilovci na jugu Federacije BiH. Na kraju, ne mogu da se ne osvrnem i na ono što je obeležilo današnji dan, Bakarec. Još veliki Dučić je rekao – prva osobina primitivca je da se boji onoga što ne razume, a na prvom mestu boji se pameti. A ko je primitivac i nasilnik, imala je priliku Srbija da vidi tokom čitave godine, pa nažalost, i u poslednjoj deceniji. To bi bilo za kraj. Hvala.
Hvala, gospodine Vujadinoviću. Iako ste uputili upozorenje, nisam primetio da ste izlazili iz okvira teme. Reč ima Milijana Sakić.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, koleginice i kolege narodni poslanici, građani i građanke Srbije, naša zemlja pretenduje da sa svim svojim potencijalima krene u korak sa svetom, a to neće biti moguće ukoliko ne budemo prepoznati na kulturnoj mapi Evrope i sveta. Zato je meni danas posebno zadovoljstvo da govorim o projektu modernizacije infrastrukture u kulturi vrednom 30 miliona evra, od kojih se 20 miliona evra obezbeđuje preko zajma banke, a 10 miliona evra finansira iz budžeta Republike Srbije. Kao profesoricu srpskog jezika i književnosti, posebno me raduje izrada strategije razvoja kulture Republike Srbije za period od 2020-2025. godine i akcionog plana kao sastavnog dela te strategije, koji definišu prioritete, upućuju na negovanje materijalne i nematerijalne kulturne baštine, ali i veću prisutnost kulture kroz sve svoje ustanove i medije. Ova strategija istovremeno pokazuje i smer u kome Srbija teži da se razvija u narednom periodu, dokazi odgovornosti i rukovodstva države pri određivanju prioriteta, ali i pokazatelj dugoročnog i smislenog ulaganja u budućnost Srbije, naše dece i svih nas. Pravo na kulturu imaju svi, te će se ovim projektom sprovesti brojne aktivnosti na izgradnji i renoviranju, obnavljanju i proširenju ustanova kulture. Projekat teži i poboljšanju pristupa zgradama, što kulturu čini dostupnom za osobe sa invaliditetom, poboljšanju energetske efikasnosti, ali pre svega očuvanju arhitektonskih i istorijskih vrednosti ovih zdanja. Sve zajedno rezultiraće povećanjem kapaciteta ustanova kulture i obezbeđivanjem zadovoljavajućih tehničkih i bezbednosnih uslova za organizovanje kulturnih događaja. Šire gledano, projekat će doprineti većem broju kulturnih inicijativa, povećanju privredne aktivnosti, novom zapošljavanju i boljem razvoju turizma, kako regionalnog tako i lokalnog. Imam tu privilegiju da dolazim iz grada velikana poput Vuka Karadžića, Jovana Cvijića, Miće Popović, a pod obroncima planine Gučevo i Cer odigrale su se slavne bitke, što upotpunjeno lepoticom Drinom, kraljevskom banjom, Banjom Koviljačom, manastirom Tronoša nedaleko od znamenitog mesta Tršić, čini ozbiljan, kako kulturni, tako i turistički kapital i potencijal grada Loznice, njene okoline i celokupne zapadne Srbije. Da se ne bih udaljila od teme, vratiću se na ustanove kulture koje su obuhvaćene ovim projektom, s tim što ću posebno istaći one ustanove koje se nalaze mimo Beograda, jer kao što sam rekla – pravo na kulturu imaju svi. Mene posebno raduje ulaganje u Narodno pozorište u Nišu, obnova zgrade i izgradnja male scene, digitalizacija 11 centara kulture širom Srbije, potom višefunkcionalni kulturni centar u Pirotu. Moram da naglasim da je moj grad preteča ovakvog jednog projekta, jer smo mi u Loznici, tačnije u Tršiću 2017. godine već dobili jedan naučno-kulturno-obrazovni centar koji nosi ime reformatora srpskog jezika i pisma. Važno je napomenuti da je obezbeđeno bespovratnih 400 hiljada evra u vidu tehničke pomoći za finansiranje prethodne studije opravdanosti i za podprojekte, a datum realizacije svih ovih projekata obuhvata period od septembra 2020. do decembra 2024. godine. Uverena sam da je ovo, uz nedavno obnovljeni Narodni muzej i novosagrađenu muzičko-baletsku školu sa koncertnom dvoranom u Novom Sadu, tek početak pri vraćanju sebe sebi i renesansa u našoj kulturi i da će rukovodstvo naše države, najpre predsednik države, sva ministarstva, svi kulturni radnici, ali i drugi entuzijasti nastaviti sa ovakvom praksom i u godinama koje slede, i da će zapušteni i napušteni objekti i ustanove kulture ostati deo našeg ružne prošlosti. Zato ću, kao poslanica sa liste Aleksandar Vučić – Za našu decu, podržati predlog ovog zakona i pozvati i ostale kolege da učine to isto, jer budućnost pripada onima koji u nju veruju, a seme koje posejemo danas biće plod naše budućnosti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospođo Sakić. Preostalo vreme za poslaničku grupu je nešto preko 29 minuta. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Nadam se da ću, dame i gospodo, moj govor uklopiti u tih 29 minuta. Mi govorimo ovde o zajmu. Lako je podizati zajmove i kredite posebno kada privreda funkcioniše. Ovi pre nas su dizali kredite, a iz kredita nisu pravili izvoz za vraćanje duga. To u ovoj situaciji nije slučaj. Dakle, postoji izvoz za vraćanje duga i država može da se sa 30 miliona evra posveti kulturi, jer će privreda taj novac zaraditi i za ovih 30 miliona i za neke druge potrebe. Dok privreda funkcioniše, lako se braniti i od kovida. Dame i gospodo, gotovo opšte uverenje je da našu kulturu kvare rijalitiji. Mislim da je to delimično tačno, ali pogledajte serije na RTS-u. Po meni, serije koje su posvećene narko dilerima, u obilju nasilja, narkomanije, scena seksa itd. su daleko veći problem i gledanije nego rijaliti na „Pinku“, „Hepiju“ itd. Čak se neki narko dileri u serijama koje se snimaju na RTS i prikazuju pokušavaju predstaviti u nekom pozitivnom svetlu. U poslednje dve godine sam, ne baš redovno, gledao dve takve serije gde se droga pakuje u mlinovima na veliko itd, a da pri tome glumci koji psuju, ubijaju, rasturaju drogu u tim serijama oni najviše pričaju o rijalitima, kao da su to doživeli kao neku vrstu konkurencije. Ja bih od ovih projekata za kulturu voleo da se deo tog novca ili neki drugi novac uloži u folklorna društva u malim sredinama. Dakle, ono što neguje kulturnu tradiciju našeg naroda i po igrama i po nošnji i po pevačkim društvima. Dakle, voleo bih da se maksimalna pažnja posveti folklornim društvima u malim sredinama, pa čak da postoje neke centralne smotre za takvu vrstu folklornih društava, jer mislim da je vredno da naši ljudi znaju kakve su nošnje bile, kakve su se igre igrale. Mislim da je to veoma značajno za kulturu, odnosno za prenos kulture sa jedne generacije na drugu. Dame i gospodo, ovde ste govorili o filmu „Dara iz Jasenovca“. Ja ću pokušati da one koji su najviše govorili protiv tog filma, a žive uglavnom u Beogradu i Novom Sadu, da to uporedim sa filmom koji nije snimljen, koji se zvao „Mezimica“. Ali, pre toga, hoću da kažem da najglasniji kulturni radnici, reditelji i glumci su dobili ogroman novac iz budžeta Republike Srbije, a da pri tome ja baš i nisam video neka kulturna dostignuća. Recimo, Bjelogrlić je dobio preko 110 miliona dinara iz Filmskog centra Srbije, čiji budžet se puni iz budžeta Republike Srbije. Nikola Kojo je dobio 20. Gospođa Karanović je dobila 30 miliona. Srđan Dragojević je dobio 30 miliona. Srdan Golubović je dobio 30 miliona. Dakle, svi oni koji se blatom bacaju na ovu vlast, zahvaljujući tome što je ova vlast organizovala državu da ima viška novca i da mogu da se finansiraju filmovi su imali koristi, a pri tome ne štede bacajući to blato. Ja sam već rekao da ću nešto malo da kažem o filmu „Mezimica“ koji nije snimljen, na sreću, jer je producent povukao projekat iz Filmskog centra Srbije. Dakle, svi oni koji su se blatom bacali na „Daru iz Jasenovca“, su filmom „Mezimica“ hteli da snime sledeći film – da srpski lekari iz Kliničkog centra Srbije uz pomoć pokvarene srpske policije vade stranim državljanima organe i prodaju na crnom tržištu. Time su hteli valjda da amnestiraju „Žutu kuću“ i da predstave vađenje organa kao čin koji se događa u Srbiji i time bi naneli nemerljivu štetu. Scenarista koji se zvao kako se zvao nije želeo ni malo čak ni da prepravi takvu vrstu scenarija i producent je bio prinuđen da povuče takav projekat. Svi oni koji su bili protiv „Dare iz Jasenovca“ su tada govorili da je filmski centar Srbije izvršio cenzuru, iako je sam producent povukao taj projekat. Dakle, svi koji su bili za to da se Srbi pokažu kao zlikovci su bili protiv toga da se deo hrvatskog naroda, zloglasne ustaše, prikažu samo delimično u svetlu kakvi su stvarno bili. Na kraju, da zaključim da je socijalistička komunistička Jugoslavija bila samo prelaz u Hrvatskoj iz jedne NDH u drugu NDH i imamo pravo da narod i buduće generacije podsećamo na tu činjenicu. Hvala.
Hvala gospodine Rističeviću. Reč ima Biljana Jakovljević.
Uvaženi potpredsedniče, gospodine Orliću, uvaženi ministre sa saradnicima, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, Predlog zakona o potvrđivanju Okvirnog sporazuma o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije za projekat „Kulturne infrastrukture“ označava da naša država vodi odgovornu politiku prema našim kulturnim tekovinama i prema našem srpskom identitetu. Naš identitet čini pismo, jezik, pravoslavlje, naši običaji, naša tradicija. Ukoliko se ne budemo odgovorno ponašali prema našim ustanovama kulture, ne možemo očekivati ni da sačuvamo naše kulturne tekovine. U proteklih osam godina naša država na čelu sa predsednikom Aleksandrom Vučićem odgovorno se ponašala prema našim ustanovama kulture. Obnovljen je veliki broj muzeja, galerija, domova kulture, kako na gradskom, tako i na seoskom području, podizan je veliki broj spomenika, svedoci smo novootkrivenog spomenika Stefanu Nemanji, koji je simbol naše istorije, naše religije i našeg daljeg napretka. U ovom Sporazumu videli smo i projekat za pretvaranje naše stare železničke stanice u muzej i na taj način ćemo upotpuniti Kraljev trg sadržajem za naše turističke posetioce. Takođe, ovim Sporazumom potvrđuju se dalja infrastrukturna ulaganja. Glavni ciljevi projekta obuhvataju renoviranje, obnavljanje i proširivanje ustanova kulture, uključujući muzeje, pozorišta, kulturne centre i druge ustanove. Predviđeno je i ulaganje u digitalizaciju u 11 gradova širom naše zemlje i smatram da je to jako pohvalno, obzirom da se nalazimo u epohi modernizacije i digitalizacije. Kada digitalizacija ulazi u sve sektore, pohvalno je da digitalizacija ulazi i u sektor kulture. Mi Čačani volimo da istaknemo kada govorimo o kulturi sve značajne ličnosti koje su na neki način obeležile i ostavile svoj pečat iz oblasti kulture, a da su živele ili da su rođene u našem gradu Čačku, kao što su Nadežda Petrović, Vladislav Petković Dis, Branko V. Radičević, vrsni umetnici rokenrola Bora Đorđević i Točak, zatim braća Teofilović, operska diva Radmila Bakočević, narodni pevač Miroslav Ilić, glumica Sonja Savić i mnogi drugi. Smatram da je jako važno na ovom mestu i svuda da pominjemo imena koja su ostavila svoj pečat u našoj kulturi. Ja ću se samo još kratko osvrnuti na doprinos kulturnom razvoju kod nas u Čačku. Zahvaljujući Fondu Republike, ali takođe i sredstvima lokalne samouprave uspeli smo u proteklih šest godina da uradimo dosta krupnih projekata iz oblasti kulture. Godine 2018. otvorili smo jednu od najmodernijih i najvećih biblioteka pod jednim krovom – Biblioteku „Vladislav Petković Dis“, rimske terme, odnosno Trg rimske terme, a u toku je i restauracija rimskih termi i to predstavlja jedno od važnih lokaliteta za naše turističke posetioce. Takođe, pre tri godine postavili smo i spomenik Tanasku Rajiću na sam ulazak u naš grad, na početku Bulevara Tanaska Rajića i u toku je projekat za postavljenje Spomenika knezu Stracimiru, bratu Stefana Nemanje, za koga se vezuje i osnivanje našeg grada. Kao i u drugim gradovima, i u našem gradu osnovano je Gradsko pozorište i na taj način smo upotpunili sadržaj za ljubitelje glume i pozorišne scene. Više nego ikada se uložilo u kulturnu infrastrukturu i sa time nastavljamo i u narednom periodu. Svake godine se uvećavaju sredstva za sektor kulture, što nije bilo svojstveno u periodu pre 2012. godine. U Srbiji postoji veliki broj kulturnih umetničkih društava i udruženja i organizacija koje se bave amaterizmom, koje broje više stotina hiljada članova koje se bave kulturnim amaterizmom i ja se nadam da će i oni pronaći negde prostora da konkurišu za svoju infrastrukturu. Sa velikim zadovoljstvom na samom kraju podržaću u danu za glasanje ovaj predlog, sa željom da se što više bavimo očuvanjem naše srpske tradicije i naše srpske kulture. Hvala.
Hvala, gospođo Jakovljević. Imamo još 19 minuta za raspravu. Reč ima Vuk Mirčetić.
Uvaženi predsedavajući, potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Orliću, poštovani ministre sa saradnicima, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, na današnjem dnevnom redu se nalazi Sporazum o zajmu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije koji se odnosi na infrastrukturu u kulturi. Prethodne koleginice i kolege narodni poslanici su dosta pričali o tome, tako da ću ja da se trudim da moj govor bude što sažetiji, da bi ostale koleginice i kolege imale vremena da kažu nešto na ovu temu. Vlada Republike Srbije je pokazala i dokazala da prepoznaje značaj kulture. Premijerka Ana Brnabić je i ovde pred nama u svom ekspozeu iznela da bez kulture nema jake države. Ja ću podsetiti na jedan od pet principa SNS koji kaže – orijentacija srpskog društva i politike ka budućnosti, koje je zasnovano na negovanju svesti o prošlosti i kulturi, tradicije i srpskom identitetu. Vi ste, ministre Udovičiću, jutros pričali o okvirnom sporazumu i naveli ste određene infrastrukturne projekte i podprojekte koji treba da budu podržani. Ja ću navesti samo neke, oni se nalaze u gradu Beogradu, a to su Narodno pozorište u Beogradu i Muzej Jugoslavije u Beogradu. Naravno, ne treba zanemariti ni ostale projekte koji se nalaze po celoj Srbiji. Interesantno je možda pomenuti digitalizaciju 11 centara kulture. Za narod Republike Srbije je jako važno da podsetimo na to da su u prethodnom periodu, dakle u periodu vladavine SNS, obnovljeni Narodni muzej u Beogradu, kao i Muzej savremene umetnosti u Beogradu. Ono što mnogi nisu uspeli da urade, a možda nisu ni hteli, mi smo uspeli da uradimo i sada je važno da nastavimo da idemo u istom smeru. Jutros je kolega narodni poslanik Stefan Srbljanović, koji je danas bio ovlašćeni predlagač ispred poslaničke grupe „Aleksandar Vučić – Za našu decu“ rekao da se na ovaj način dodatno razvija i kulturni turizam u Srbiji, omogućava se šira dostupnost kulture, a zatim i otvaranje novih radnih mesta, kako je to naveo naš kolega narodni poslanik Aleksandar Marković. Smatram da će usvajanje ovog okvirnog sporazuma dodatno doprineti unapređenju kulture u Republici Srbiji, ali i indirektno turizma, otvaranju radnih mesta, dakle i ekonomije itd. i zbog svega navedenog, u danu za glasanje ću glasati za ovaj predlog. Ujedno pozivam koleginice i kolege, narodne poslanike i narodne poslanice da takođe, svojim glasom podrže ovaj predlog. Živela Srbija. Hvala.
Narodna poslanica, doktor Dragana Barišić. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicima, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, kada je reč o Predlogu zakona o okvirnom sporazumu, ja ću sa zadovoljstvom podržati ovaj predlog u danu za glasanje, zato što se tiče revitalizacije infrastrukture u oblasti kulture. Moje kolege su već do sada mnogo toga rekle i zaista mislim da je dosta izrečeno, pa ne bih se ponavljala, ali ono što želim da kažem jeste to, pošto dolazim iz Kruševca, moj grad ove godine proslavlja šest i po vekova od osnivanja. Zaista, jedan jubilej kojim mogu mnogo malao gradova u Srbiji, ali i u Evropi da se pohvale. Ponosna sam na to što su sve ustanove kulture u mom gradu uzele učešće u organizaciji ovog značajnog jubileja. Složićete se sa tim da je zaista jedan značajan jubilej, a između ostalog nedavno je održana i sednica Organizacionog odbora kojim je predsedavao ugledni Kruševljanin, gospodin Bratislav Gašić, a u okviru ovog Odbora je i ministarka kulture Maja Gojković, ministarka državne uprave i lokalne samouprave gospođa Marija Obradović i između ostalih i ministarka rada i boračkih prava gospođa Darija Kisić Tepavčević. Ono što mogu sa ponosom da kažem da će se na Vidovdan 2021. godine, kao što je kolega već rekao podići, do tada i svečano otvoriti spomenik knezu Lazaru, ali i rekonstruisani trg Kosovskih junaka. Prethodnih dana se zaista vodila polemika među nekim našim lokalnim opozicionarima, političarima u pokušaju, inače oni žele da se predstave nekim novim licima, a to su u stvari isti oni, iz iste one partije kojoj je pripadao i ovaj novi političar, navodno koji sada promoviše neku svoju stranku, a to je Dragan Đilas. Oni su valjda zaboravili da su do 2012. godine harali Srbijom i ne samo Srbijom nego i pustošili sve ostale gradove. (Predsednik: Ja moram samo da vas ispravim. Načinili ste veliku materijalnu grešku, novi političar.) Pa zato što se oni tako predstavljaju. (Predsednik: Vodite računa, nije novi političar.) Naravno, ali znate kako, oni žele da se predstave građanima da su to neka nova lica, bar ovi naši lokalni u Kruševcu. Predstavljaju se kao neka nova lica za Kruševac, a u stvari mi ih dobro znamo. Mnogi od njih su bili portparoli baš te Demokratske stranke koja nas je zavila u crno iako je bila žute boje. Sada se bune valjda zato što smo sklonili one pločice koje su bile na centralnom trgu. Jedino što su ostali, valjda im je smetalo što smo ih baš sklonili, jer ih podseća na onu njihovu žutu boju. Drugo ništa u Kruševcu nisu uradili, a i u Rasinskom okrugu to možete da čujete od mojih kolega. Jedino što su stavili katance na sve one fabrike koje su do tada radile i Kruševac koji je u vreme devedesetih bio na četvrtoj poziciji u staroj Jugoslaviji, doveli do ruba propasti. E sada im smeta i Bratislav Gašić koji je vratio sjaj Kruševcu i svi mi naprednjaci koji se borimo da Kruševac bude na onom mestu koje zaslužuje. Moram da napomenem da se trude svim i svačim i naravno izmišljotinama i napadima i više tim napadima ne odolevaju i tek rođena deca. Zaista za svaku osudu i za sve najgore što mogu da kažem u ovom trenutku je to što su pre par dana napali još jednom gospodina Gašića i ne samo njega, već i mene i sve ostale ljude koji predstavljaju Kruševac u ovom visokom domu, izmišljajući i plasirajući neistine. Zaista želim sa ovog mesta da kažem i odgovorno tvrdim i to ću nadam se na sudu i dokazati, da ti njihovi politikanti iz Kruševca samo se služe izmišljotinama, valjda po uzoru na svog lidera, a verovatno su i oni kao što reče koleginica Nikolić na platnom spisku njegove firme, jer koliko znam, mnogi nemaju zaposlenje, a žive mnogo bolje od svih nas. Tako da se samo služe lažima i pokušavaju da omalovaže sve ono što je urađeno. Da bih ostavila vreme i kolegama koji su se prijavili posle mene, imala bih mnogo toga i mislim da više sednica ne bi bilo dovoljno da se ispriča o tome šta je u Kruševcu urađeno. Uostalom, nadam se da će i sednica Vlade Republike Srbije biti održana baš u Kruševcu na dan kada obeležavamo šest i po vekova, naravno ukoliko epidemiološke mere to dozvole, pa ćete se uveriti koliko je urađeno za taj grad. Upravo im zbog toga smeta i Bratislav Gašić i svi mi naprednjaci i Aleksandar Vučić, jer mi radimo i gradimo Srbiju, a oni su samo radili za svoje džepove i eto, pošto ovih dana u Kruševcu sprovode neke ankete sa nekim njihovim letećim cirkuzantima, pa nek im sledeća neka anketa bude tipa da li će njihov nalogodavac i finansijer dati nešto od onih 619 miliona i od onih 35 stanova, bar da otvori jednu bolnicu ili da zbrine jednu ugroženo socijalnu porodicu. Hvala.
Hvala. Izvinjavam se na ovoj upadici, dobronamerno sam hteo. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, zajam o kome danas raspravljamo na sednici vezan je za infrastrukturu u oblasti kulture i već mogu da zamislim određene tabloide bivšeg režima kako već napadaju i Vladu Republike Srbije i predsednika Republike Srbije Aleksandra Vučića i Narodnu skupštinu zašto zadužujemo državu za jednu ovakvu oblast i uvek će spominjati da je bolje da smo taj novac iskoristili za recimo izgradnju škola, dečijih bolnica, vrtića, puteva. Napadaće nas za sve ono što mi već radimo, a što oni nisu radili dok su bili na vlasti. To je čini mi se jedan ozbiljan problem u njihovim glavama kako da to prikažu da su oni bolji, a da smo mi rasipnici i čini mi se kao da imaju želju da nas čitav narod, prikažu da nije dostajan toga što živi u Srbiji i da nije dostojan i da ima pravo na jedan normalan život. Evo, ako pogledate samo neke od tema koje su otvorili na raznim društvenim mrežama, spominju i onog Dejana Atanackovića, pa kažu – umetnik iz Firence. Pa kažu – ponavljamo umetnik iz Firence, profesor iz Firence. Pa šta? Da li su naši profesori i naši umetnici koji žive ovde u Srbiji manje vredni nego oni? Nisu. Jel on nešto vredniji od bilo kog čoveka u ovoj sali ili u bilo kom naselju, selu, zaseoku u Srbiji? Nije. Ali im je bio potreban da napadne jedan deo našeg kulturno-istorijskog nasleđa i nije ovde reč o novcu, nego o tom nasleđu. Mi bismo nasleđe koje ima kulturno-istorijsko koje ima srpski narod da sačuvamo. Ima mnogo razloga. Oni bi da ga unište. Ono što nisu uništili komunisti, nisu uspeli za 50 godina, to sada treba da urade ovi koji su jedno vreme vladali Srbijom, bivši režim Dragan Đilas i ostala ekipa, da kroz privid građanske demokratije Srbi prestanu da budu Srbi, da se odreknu svega. Mi smo jedini narod iz bivše Jugoslavije, one velike koji nema problem ni sa svojim kulturnim nasleđem, ni sa svojom istorijom. Ne moramo da izmišljamo, ne moramo da pravimo, ne moramo da dokazujemo ono što je dokazano i poznato i u naučnom svetu prihvaćeno. Zašto bi se toga odricali? Pa, ako čuvamo tu tradiciju, to naše kulturno nasleđe, snažimo nacionalni duh i kolektivni duh naroda i takav narod ima velike šanse da u ovom surovom svetu opstane. Ako se odrekne svoje kulture, svoje tradicije, svoje istorije, nestaće i mnogi su tako nestajali. Niko nema pravo pod izgovorom nekog svetskog poretka, nekog novog društva, nekog drugog uređenja, da nas tera da to uradimo, a to radi baš bivši režim i to ne samo zarad sebe, i ne samo zarad svojih interesa, mnogima smeta to što srpski narod jeste naučno i istorijski dokazan. Svi bi da nešto otimaju od srpskog naroda. Pokušavaju da nam otmu jezik. Pokušavaju da nam otmu i pismo, pa latinica kojom pišu je Vukova latinica. Pokušavaju da nam otmu naučnike. Može Nikola Tesla da bude naučnik sa današnje teritorije Hrvatske, ali je Srbin. Jel bi Mihajlo Pupin možda bio onda iz Austrije? Zato se javljaju Dejan Atanacković, Đilas i ostala kompanija koji kažu da je spomenik Stefanu Nemanji ruglo Beograda, da je to 23 miliona evra potrošeno da bi se oprao novac i pokralo nešto. Oni su pokrali i opustošili Srbiju. Bili su im važni samo džepovi, nije bitno što je srpska država počela da nastaje pre 600, 700, 800 godina, to nije bitno. Nije bitno što možemo da dokažemo da smo na ovim prostorima mnogo duže nego što bi neki hteli da budemo i što smo opstali mnogo duže nego što su mnogi drugi i onda ćemo uvek imati u toj građanskoj opciji, tu priču kako nismo dostojni da negujemo svoju kulturu i istoriju. Imamo i u novije vreme čime da se pohvalimo. Moja koleginica iz Požarevca pričala je o galeriji Milene Pavlović Barili. To je samo jedan deo, samo jedan deo, a setite se samo šta je bila njihova kultura, a ja ću da kažem. Kada smo donosili Zakon o javnim nabavkama 2012. godine, najviše su se brinuli kako će da se sprovodi Zakon o javnim nabavkama u oblasti kulture. Znate zašto? Zato što su hteli da se zakon ne sprovodi ne zbog kulture, nego zbog sala za koje su trošili novac za njihovo renoviranje, a bile su srušene. To je bila njihova oblast kulture. Ko se god od njih dohvati u oblast kulture, on je postojao sve nekulturniji pod izgovorom da mu je narod, nije zaslužan da ima bolji odnos kulture prema tom istom narodu i tom istom vaspitavanju naše dece. Sasvim sam siguran da će i ovaj zakon iste napade da doživi kao spomenik Stefanu Nemanji i uvek će na sve moguće, šta god da uradimo, da nas napadaju. Zamislite, apsurd, da kada je napravljen prvi Klinički centar u Srbiji i u Nišu, oni nama pričaju kako novac treba ulagati u bolnice. Kada smo izgradili više autoputeva nego što je i jedna druga vlast pre nas i to svi zajedno, pričaju nam oni koji su krali državu, pravili stelt puteve, kako novac treba da ulažemo u puteve. Oni koji nam pričaju da trebamo da brinemo o našim zdravstvenim radnicima, a naši zdravstveni radnici 2012. godine su bili na kolenima na ivici siromaštva, a napravili smo dve bolnice za manje od šest meseci zbog ove pandemije i oni sad nas uče kako trebamo da vodimo Srbiju. Koji god deo društvenog života da su dotakli, oni su ga upropastili i postali bogatiji. Srbija treba na prvom mestu da neguje, osim što obnavlja zemlju, treba da neguje istoriju kulture, sećanja, razvitak kulture i očuvanje sopstvene istorije radi sačuvanja svog nacionalnog, kulturnog i bilo kog drugog identiteta. Tako da, u svakom slučaju šta god da priča bivši režim, ovo treba da se izglasa, treba ulagati u oblast kulture baš iz razloga da se sačuvamo onakvi kakvi jesmo i da izdržimo u svim ovim vremenima koja dolaze u budućnosti.
Pošto ima još jedan minut, da li da dajem reč ili ne? Boris Bursać ako želite, imate još jedan minut? Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege poslanici, poštovani građani Srbije, pred nama se danas nalazi set vrlo bitnih i konstruktivnih predloga zakona. Ja bih se lično osvrnuo upravo na Predlog zakona koji se tiče ovog projektnog zajma vezanog za infrastrukturu u kulturi. Politika ulaganja u kulturu je jedna vrlo isplativa strategija, jer uvek stvara pozitivan efekat. Kultura je ta koja oblikuje naše misli i naše ponašanje. Svaka ulaganja u kulturu su svojevrsne investicije u naše buduće generacije. Umetnost, folklor, tradicija, jezik definišu naše ličnosti, a kultura je ta koja nama daje identitet i pomaže nam da izgradimo svoj karakter. Kultura na ujedinjuje i daje nam osećaj bezbednosti. Jezik kojim govorimo, umetnost, književnost i baština kojom se ponosimo, običaji, tradicija zajedno čine našu kulturu. Oni postaju deo naše svakodnevnice i utiču na nas na mnogo načina, stoga je svako ulaganje u kulturu opravdano i slobodno možemo reći da bez kulture i stvaralaštva nema jake zemlje, nema jake Srbije. Naša država i naša Vlada su to prepoznali. Uprkos zdravstvenoj krizi koja je zadesila ceo svet pa i Srbiju, sektor kulture i informisanja nije ostao po strani, već je budžet znatno veći u odnosu na 2020. godinu i to veći za 10%, iznosi 12,7 milijardi dinara. Dakle, budžet za kulturu je razvojni. Vidan je finansijski napredak u odnosu na prethodne godine. Imaćemo stabilno finansiranje ustanova kulture, a iznosi, za skoro sve konkurse iz ove oblasti kulture i informisanja, su znatno povećana. Kada govorimo o okvirnom Sporazumu između Banke za razvoj Saveta Evrope i Republike Srbije za projektni zajam infrastrukture u kulturi, moramo napomenuti da je ovo prva Vlada koja je od međunarodnih finansijskih institucija, u ovom slučaju od Razvojne banke Saveta Evrope uzela kredit od 20 miliona evra samo i isključivo za ulaganje u infrastrukturu u kulturi i poboljšanju uslova rada za naše umetnike generalno. Ako tome pridodamo da je ovim zajmom predviđeno sprovođenje brojnih aktivnosti na renoviranju, obnavljanju i proširenju ustanova kulture, uključujući muzeje, pozorišta, kulturne centre i slične ustanove sa fokusom na renoviranju i unapređenju stanja postojećih zgrada, slobodno možemo reći da je ovo ulaganje i opravdano. Dakle, ovim zajmom predviđeno je obnavljanje Narodnog pozorišta u Beogradu, Muzej Jugoslavije u Beogradu, Narodnog pozorišta u Nišu, Umetničkog paviljona „Cvijeta Zuzorić“, digitalizacija 11 centara kulture u celoj Srbiji, obnova i pretvaranje stare železničke stanice u muzej, obnova ložionice stare Železničke stanice u Beogradu, izgradnja Galerije umetnosti na Kosančićevom vencu u Beogradu, kao i više funkcionalni Kulturni centar u Pirotu. Takođe bih iskoristio ovu priliku, kada već pominjemo kulturne centre, da i srpski narod iz Krajine, čiji sam i sam pripadnik, odavno čeka i vapi za jednim ozbiljnim krajičkim kulturnim centrom. Mi Srbi, koji vodimo poreklo iz Republike Srpske Krajine, imali smo trnovitu i burnu istoriju, suzbijanu kulturu, istrzanu duhovnost. Stoga se nadam da ćete imati snage, volje i sluha za nas gospodine ministre. Potrebno je da svi damo malo napora i time učinimo mnogo. Izgradnjom ovakvog kulturnog centra, na primer u Zemunu, upisujemo se u mudre narode koji čuvaju svoju istoriju, običaje i tradiciju. Što se tiče sporazuma o kome sam govorio…
Da li mogu samo da vas zamolim, pošto je zaustavno vreme isteklo…
Šta kažete?
Rekao sam jedan minut, a tri minuta je prošlo.
Zahvaljujem se ja lično.
To je tzv. zaustavno vreme u fudbalu.
Da nastavim? Što se tiče sporazuma o kome sam maločas govorio, reč je o važnom sporazumu za Srbiju, jer doprinosi, ne samo poboljšanju stanja ustanova kulture, već i razvoj kulture i kulturnog turizma u Srbiji i uopšte. Zato ja lično i nadam se moje kolege, podržavamo i glasaćemo za ovaj, kao o stale predloge, u nadi da će oni biti oslonac u borbi za jaku i modernu Srbiju. Brže nisam mogao, izvinjavam se.
Mogli ste, da ste pročitali samo ovo na kraju. Šalim se malo, naravno. Pošto smo iscrpeli listu prijavljenih za diskusiju, želim da pitam – da li ima još neko u ime poslaničkih klubova da želi da se obrati ili predstavnik predlagača? Ministre, hoćete li nešto da kažete? (Ne) Hvala vam na doprinosu. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih, nema više ni predstavnika predlagača, niti izvestilaca, pre nego što zaključim jedinstveni pretres, samo želim da kažem da možda postoje u našoj zemlji ljudi koji misle da naš posao nije toliko važan, ali ja zaista želim da svako od nas narodnih poslanika, ali i svaki građanin Srbije bude uveren u to da mi obavljamo posao koji je od velikog značaja za državu i da je između ostalog i ovo što smo danas radili od velikog značaja za državu, iako sumnjam da je javnost, osim ukoliko nije gledala direktan televizijski prenos, ali ukoliko se informisala iz Đilasovih medija, mogla je da vidi samo da je Bakarec pretio Đilasu i ostalima, da sam ja to podržao jer ga nisam opomenuo i da smo Palma i ja bili na krv i nož. Niti je Bakarec pretio, a to što Palma i ja ponekad imamo različita mišljenja ne znači da koristimo krv i nož. To je možda alat onih koji takve naslove vole da stavljaju. Samo želim da vas dodatno ohrabrim u tom smislu da nastavimo da radimo naš posao, zato sam i smatrao da je važno da nastavimo, da budemo deo opšte državne i društvene politike koja, kao što vidite, ostvaruje dobre rezultate i u borbi za javno zdravlje, ali i u borbi protiv kriminala i korupcije, isto tako i današnji gest predsednika Republike Srbije, koji je u ime Republike Srbije donirao određeni broj vakcina Bosni i Hercegovini, pružajući ruku dobrosusedstva i saradnje možda i sa onima koji ne žele baš blagonaklono da prime tu ruku, ali to je ta Srbija kojoj mi želimo da doprinesemo. Zato sam smatrao da je važno da u ovim teškim vremenima i smatram, a i to je mišljenje i ljudi sa kojima sarađujem na kolegijumu Narodne skupštine, da Narodna skupština treba da nastavi da radi, jer niti je ovde bilo bilo kakvih nekih velikih izvora zaraze, poštujemo sve mere koje postoje, od nošenja zaštitnih maski, do ovih pleksiglasa koji su između poslanika i mi ćemo naravno nastaviti sa našim radom. Želim još jednom da se zahvalim ministru Udovičiću i saradnicama ili njegovim ili iz drugih ministarstava, da zahvalim svima vama, dame i gospodo narodni poslanici. Time zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu zakonu. Nastavljamo sutra u 10.00 sati. Hvala. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2021. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 93 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskom sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 121 narodni poslanik, što znači da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Nastavljamo rad i prelazimo na jedinstveni pretres o 2. tački dnevnog reda – PREDLOGU ODLUKE O IZBORU SUDIJA KOJI SE PRVI PUT BIRAJU NA SUDIJSKU FUNKCIJU Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sednici prisustvuju Ivan Jovičić, izborni član Visokog saveta sudstva iz reda sudija i zamenik predsednika Visokog saveta sudstva i Nataša Đelić, šef odseka za statusna pitanja sudija visokog saveta sudstva. Primili ste Predlog odluke koji je podneo Visoki savet sudstva, kao i izveštaj Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Želim samo još jednom da vas podsetim, da ćemo danas raditi do kraja ove tačke, da ćemo sutra nastaviti sa poslaničkim pitanjima i nakon toga će biti termin, odnosno Dan za glasanje. Da li predstavnik predlagača, Ivan Jovičić, želi reč? Izvolite.