REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA STENOGRAFSKE BELEŠKE SEDMO VANREDNO ZASEDANjE 9. jun 2009. godine (Drugi dan rada) – glasanje (Sednica je počela u 10,25 časova. Predsedava Slavica Đukić-Dejanović, predsednik Narodne skupštine.)
Prelazimo na Sedmo vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad glasanjem o jedinoj tački dnevnog reda Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Pre nego što pređemo na odlučivanje, potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno najmanje 126 narodnih poslanika. Primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno je da je u sali prisutno 129 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od 126 narodnih poslanika i da, prema tome, postoje uslovi za odlučivanje. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ODLUKE O UČEŠĆU PROFESIONALNIH PRIPADNIKA SANITETSKE SLUŽBE MINISTARSTVA ODBRANE I VOJSKE SRBIJE U SASTAVU NORVEŠKOG KONTINGENTA U MIROVNOJ MISIJI UJEDINjENIH NACIJA U REPUBLICI ČAD I CENTRALNOAFRIČKOJ REPUBLICI (MINURCAT) Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o učešću profesionalnih pripadnika sanitetske službe Ministarstva odbrane i Vojske Srbije u sastavu norveškog kontingenta u Mirovnoj misiji Ujedinjenih Nacija u Republici Čad i Centralnoafričkoj Republici (MINURCAT) Za 129, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog odluke o učešću profesionalnih pripadnika sanitetske službe Ministarstva odbrane i Vojske Srbije u sastavu Norveškog kontingenta u Mirovnoj misiji Ujedinjenih Nacija u Republici Čad i Centralnoafričkoj Republici. Prelazimo na odlučivanje Narodne skupštine o POVREDAMA POSLOVNIKA na koje su u toku sednice ukazali narodni poslanici. Pošto je u toku sednice ukazano na povrede Poslovnika Narodne skupštine, podsećam vas na odredbu člana 100, st. 6. i 10. Poslovnika, prema kojoj, ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine, narodni poslanik smatra da je povreda učinjena, Narodna skupština će se, bez pretresa, o tome izjasniti u danu za glasanje. Saglasno navedenoj odredbi Poslovnika, prelazimo na odlučivanje. Narodni poslanik Miloš Aligrudić, na sednici 3. juna 2009. godine, u 18,00 časova, ukazao je na povredu člana 101. Poslovnika. Molim da se izjasnite da li je povređen navedeni član Poslovnika. Za jedan, protiv jedan, uzdržan jedan, nije glasalo 126, od 129 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje jedine tačke dnevnog reda ove sednice i odlučivanje o njoj, saglasno članu 99. Poslovnika, zaključujem sednicu Sedmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Molim vas da u 11,00 časova budemo u ovom istom brojnom stanju ovde. (Sednica je završena u 10,30 časova.)
REPUBLIKA SRBIJA NARODNA SKUPŠTINA STENOGRAFSKE BELEŠKE OSMO VANREDNO ZАSEDANJE 9. jun 2009. godine (prvi dan rada)
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Osmo vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, nas je u sali, odnosno trebalo bi da bude 147 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja tačnog broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Molim vas da se identifikujete. Zahvaljujem. Primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 136 narodnih poslanika, odnosno više od jedne trećine narodnih poslanika, i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? Gospođa Gordana Pop-Lazić.
Hvala lepo. Koristeći prava, koja nam Poslovnik omogućava, da dva puta u toku nedelje postavimo Vladi Srbije pitanja za koja smatramo da su od krucijalnog značaja za državu Srbiju i građane Srbije, u ime SRS-a, postavljam pitanje, i to ne slučajno, jer danas se navršava 10 godina od potpisivanja Kumanovskog sporazuma, na koji smo, izgleda, potpuno zaboravili i kojim se Vlada Srbije uopšte ne bavi, s obzirom na to da nijedna jedina tačka tog sporazuma nikada nije primenjena, iako je taj sporazum garantovao 20 kilometara vazdušne zone bezbednosti i pet kilometara kopnene zone bezbednosti, povratak ograničenog broja policajaca i vojnika na prostore KiM-a. Postavljamo pitanje – zašto se ne traži primena ovog sporazuma? Zašto nije ništa urađeno da bi se izvršila demilitarizacija šiptarske OVK, već su se uz pomoć okupatorske misije, koja je tamo prisutna, oni inkorporisali, prvo, u KPS, a sada u kosovske bezbednosne snage? Vi koji ste pozdravljali potpisivanje Kumanovskog sporazuma i potpisivanje plana Ahtisari – Černomirdin, danas o tome ćutite, kao da se ništa nije desilo i Kosovo i Metohija je sve dalje i dalje od nas. Očigledno je da to više nije tema za vladajuću strukturu ove zemlje, ali je tema dalje razbijanje države Srbije, i to upravo kroz ovu prvu tačku dnevnog reda, koju nam je Vlada dostavila, a to je ono što je Bajden tražio od nas prilikom posete Srbiji, ne spominjući Vojvodinu i Kosovo, jer je to za njega svršena stvar. Govorio je o pet novih regiona. Evo, brzometno, Vlada Srbije taj zakon priprema i šalje poslanicima, takvom brzinom da nisu stigli ni da ga pročitaju kako treba. Ovo je jedno veoma važno pitanje, na koje bi trebalo da dobijemo odgovor, ne mi, nego javnost Srbije. Drugo pitanje se odnosi, ako dozvoljavate, na jednostranu primenu SSP-a, s obzirom na to da smo svakog dana svedoci da je sve veći broj gladnih u Srbiji, da se za 30% povećao broj onih koji su na narodnoj kuhinji, a da oni koji to prate upozoravaju da će taj broj biti sve veći. Ako nam već Ruska Federacija širi broj proizvoda koje možemo da izvozimo pod najpovoljnijim uslovima koji postoje u svetu, jer smo najprivilegovaniji u trgovinskim odnosima s Ruskom Federacijom, a imamo toliko kapaciteta da ne možemo ni podmoskovsku oblast da namirimo, barem što se hrane tiče, a to bi značilo veliki podsticaj za našu privredu, pitam Vladu Srbije, u ime SRS-a, zašto idemo ka toj regionalizaciji, da bi nam ti evropski fondovi bili, navodno, pristupniji, jer to je obrazloženje za ovaj zakon, a ne idemo agresivnije ka saradnji sa Ruskom Federacijom? Zašto nijedna banka, osim ove Moskovske banke, koja je došla, ne radi ništa po pitanju razvoja privrede, ulaganja u privredu, nego isključivo trguje s Narodnom bankom Srbije i daje potrošačke kredite? Da li Vlada Srbije može, u okviru mera koje je predvidela za rešavanje ekonomske krize, da se pozabavi pitanjem bankarskog sektora i da ga omogući privrednicima, kao što to sve ozbiljne države u Evropi, sada i u svetu, rade, da dobiju povoljne kredite, kako bi dobili novi zajam, jer jedino na taj način i možemo da se izvučemo iz ovako teške ekonomske krize? Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Povredu Poslovnika reklamira gospodin Miloš Aligrudić. Imate reč.
Vrlo kratko, pozivajući se na član 27, pre svega. Jutros su održana dva odbora – jedan je bio Zakonodavni odbor, drugi je bio za pravosuđe i upravu. Zakazani su tako da članovi koji su istovremeno članovi oba odbora, u manjim poslaničkim grupama, nažalost, mi spadamo u takve, a često se dešava ta konfuzija kada je reč o članstvu u više odbora, nisu mogli da prisustvuju. Pojedini članovi i jednog i drugog odbora nisu ni dobili poziv. Mislim da to treba da znate i da preduzmete neke mere s tim u vezi, jer naši članovi nisu bili u prilici, recimo, da izdvoje mišljenje o Predlogu zakona i ostale stvari. To im fizički nije bilo omogućeno.
Zahvaljujem. Nisam povredila Poslovnik, ali je dobro da to znam, s obzirom na to da sam odgovorna i za rad radnih tela. Gospođica Nataša Jovanović reklamira Poslovnik. Izvolite.
U skladu sa članom 31. Poslovnika i sa članovima Ustava 97, 176, 177. i 178, dobili smo pred početak sednice izveštaj Odbora koji je usvojio Predlog zakona o regionalnom razvoju, predsednik Odbora, gospodin Vlatko Ratković je potpisao i on je određen za izvestioca. Zamolila bih, gospođo predsedniče, da do početka rasprave o ovoj tački dnevnog reda, pošto nismo svi članovi Zakonodavnog odbora, da nam dostavite, ako je moguće, obrazloženje, ili stenografske beleške sa sednice ovog odbora, s obzirom na to da je Odbor zaključio, nekakvom većinom, da je Predlog zakona o regionalnom razvoju u skladu sa pravnim sistemom i Ustavom RS, a mi srpski radikali tvrdimo da nije. Predlagač se pozvao, u obrazloženju, na član 97. tačku 3. Ustava, koji kaže da se reguliše i ustanovljava teritorijalna organizacija i lokalna samouprava, ali članovi od 178, pa nadalje, jasno govore o tome da pravni i ustavni sistem Srbije poznaje samo lokalnu samoupravu i autonomne pokrajine. Zakon o teritorijalnoj organizaciji poznaje administrativne upravne okruge, ne nikakve regione. Prema tome, molim da nam se do početka rasprave, bez obzira na to šta će reći predlagač Vlade, dostavi ovo i da vidimo na osnovu čega je Odbor i kakvom većinom doneo ovakav zaključak.
Zahvaljujem. Nema povrede Poslovnika, ali će predsednik Odbora, kao i ovlašćeni predstavnik Odbora imati reč i daće obrazloženje u vreme kada bude došlo to na red. Gospodin Tomislav Nikolić ima reč, izvolite.
Imam pravo na pitanje po Poslovniku. U Srbiji su 7. juna održani dopunski izbori u tri lokalne samouprave, u opštinama Kosjerić, Voždovac i Zemun. Atmosfera na biračkim mestima je bila demokratska, sve je urađeno u skladu sa zakonom. Prebrojani su svi glasački listići, upisani zapisnici, a onda je DS krenuo u juriš da vrati sebi izgubljene pozicije na teritoriji opštine Voždovac. Pitam ministra za ljudska i manjinska prava, da li je spreman da se obrati Savetu Evrope, da mu pomogne u borbi protiv uzurpacije koju vrši DS? Da li je spreman da pronađe, negde, Felipea Gonzalesa, koji je jedne godine, kada je SPS to isto uradio, došao ovde i utvrdio da su rezultati validni i da su iskazali volju birača, pa je poništena želja SPS-a, tada, da falsifikuje izbore na mnogim biračkim mestima? Da li je možda spreman da sazove neki novi 5. oktobar, na kome bi građani Srbije spasavali svoju izbornu volju, prikazanu na izborima koji su održani u demokratskom duhu? Istovremeno, pitam ministra za informisanje, da li je moguće da mediji do juče popodne ne znaju ko je pobedio na Voždovcu, odnosno da ne smeju od DS-a da objave da to više nije sila koja će da vlada Srbijom, da Srbiji više ne treba sila koja će njome da vlada, da je Srbiji potrebna demokratija i demokratske promene? Pozivam vas, gospođo Đukić-Dejanović, da kao predstavnik našeg najvišeg zakonodavnog tela, kao predsednik Skupštine, u kojoj se širi duh tolerancije i demokratije, utičete na svoje koalicione partnere da ne čine greške koje ste vi činili, zato što su vaše greške skupo koštale Srbiju, pravile veliku materijalnu štetu i odnosile ljudske živote. Zbog toga, tražim da se hitno izjasne ministar za ljudska i manjinska prava i ministar za lokalnu samoupravu, da utvrde da li je moguće da se ponište rezultati izbora na biračkim mestima na kojima nema nijedne primedbe unete u zapisnik i, da na taj način, konačno, ustanovimo da je jedna era prošla, da je prošla i druga era, potpomognuta prvom erom, i da bi trebalo da konačno demokratija i vladavina prava vladaju Srbijom. Hvala najlepše.
Zahvaljujem, vaše pitanje će biti prosleđeno resornim ministrima. Gospođa Aleksandra Janković ima reč.
Imam pitanje u vezi s ekološkom dramom u Vojvodini. Dobili smo materijal od Ekološkog pokreta grada Novog Sada. To je, praktično, jedina nevladina ekološka organizacija koja po treći put zaredom dobija pokroviteljstvo UN-a za međunarodnu naučnu eko-konferenciju o zaštiti životne sredine. O čemu se radi? Ekološka drama koja se odvija u Inđiji je nešto što nije nepoznato Ministarstvu za životnu sredinu. Naime, u ovoj perspektivnoj sremskoj opštini je izgrađena fabrika za preradu opasnog hemijskog otpada bugarske kompanije "Monbat" PLC. Sve dozvole i saglasnosti za gradnju su tražene za parcelu izvan sanitarne zone vodozahvatnog područja pijaće vode, a gradnja je započeta na sasvim drugoj parceli, unutar sanitarne zone, neposredno uz vodostanicu, na zakonom zabranjenom mestu. Na alarmantno upozorenje građana Inđije, predvođenih ekološkim pokretom, da će nezakonito izgrađena fabrika ugroziti regionalno vodozahvatno područje pijaće vode, prevara je otkrivena, ali fabrika je već stavljena pod krov. Vodoprivredna inspekcija je donela rešenje kojim se zabranjuje bilo kakva gradnja i radovi na povezivanju kolektora tehničkih otpadnih voda sa glavnim kolektorom komunalne kanalizacije. Razlog je više nego opravdan, jer, ukoliko se spoje i tehnološke otpadne vode bugarske fabrike krenu komunalnom kanalizacijom, godišnje će se u Dunav, od Batajnice, izlivati 400 hiljada kilograma olova. Tako piše u studiji procene na životnu sredinu, koju su bugarski investitori podneli Pokrajinskom sekretarijatu za zaštitu životne sredine i održivi razvoj na usvajanje. Navedena studija je, po Zakonu o gradnji, preduslov za početak gradnje bilo kakvog industrijskog objekta. U slučaju o kom pišemo, fabrika je već izgrađena, a studija još nije usvojena. Kako je to moguće? Moguće je; kada je lokalna samouprava korumpirana, gradnja može da počne i da se završi bez ijednog važećeg dokumenta ili saglasnosti. U ovom slučaju, u Inđiji ne postoji nijedan zakon koji nije prekršen prilikom gradnje navedene fabrike. Da bi legalizovali bezakonje, bugarski investitori su smislili prizemno naivan plan, koji prosto vređa zdrav razum svakog čoveka koji ume da čita na ovim prostorima. Pokrajinskom sekretarijatu za zaštitu životne sredine i održivi razvoj podneli su zahtev za ispravku broja parcele, a prevaru su nazvali štamparskom greškom. Na sreću građana Inđije, Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja bilo je na visini svoje uloge i 9. septembra 2008. godine donosi izvršno rešenje o poništavanju svih dozvola i saglasnosti i o zabrani izgradnje fabrike za preradu opasnog hemijskog otpada na regionalnom vodozahvatnom području u opštini Inđija. Nije dovoljno da samo jedan državni organ bude na visini zadatka; opisani slučaj ukazuje na to na najbolji mogući način. Kada je prevara u gradnji bugarske fabrike otkrivena, logično je bilo da opštinski javni tužilac reaguje po službenoj dužnosti, da podnese krivične prijave protiv svih aktera u prevari, od opštinskog, do pokrajinskog nivoa, koji su aktivno ili pasivno omogućili nezakonitu izgradnju ove fabrike. Opštinski javni tužilac ne pokreće postupak, čak ni na osnovu podnete krivične prijave od strane građana Inđije, protiv niza imenovanih lica iz lokalne samouprave koji su omogućili bespravnu gradnju fabrike za preradu opasnog hemijskog otpada. Krivični postupak nije pokrenuo ni Republički javni tužilac za suzbijanje organizovanog kriminala, iako je opisani slučaj školski primer sprege aktera iz sfere kriminala, politike, izvršne vlasti. Pošto je bugarski predsednik već dva puta vršio pritisak na predsednika Republike Srbije, prvi put, tokom posete Beogradu zbog fudbalske utakmice državnih reprezentacija, a drugi put, tokom susreta u Sofiji, na sastanku povodom utvrđivanja trase gasovoda ''Južni potok'', sva odgovornost i posledice, od početka rada ove opasne fabrike, leže na predsedniku Republike Srbije. Kada su se ekolozi obratili predsedniku Republike Srbije, sa zahtevom da zauzda svog partijskog kolegu koji se otrgao od bilo kakve kontrole, on im je odgovorio da se ne meša u rad državnih organa, a koliko smo ga mi skoro čuli, on je rekao da će i tako započeti borbu protiv organizovanog kriminala. Stoga ne bi bilo loše da Ministarstvo životne sredine podnese ovo isto pitanje predsedniku DS-a i osobi u ulozi predsednika Srbije, Borisu Tadiću.
Reč ima narodni poslanik Petković Miroslav. Kao predstavnik Poslaničke grupe, je li tako, u tom svojstvu? Izvolite.
Naravno, dostavljeno vam je sve. Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, prvo pitanje je upućeno vama – kada će poslanici DSS-a dobiti odgovore na pitanja koja smo vam postavili na osnovu člana 235. Poslovnika Narodne skupštine? Podsećam vas da se radi o više od 20 pitanja, na neke odgovore čekamo još od 5. marta 2009. godine. Potpuno je jasno da ste na ovaj način grubo prekršili Poslovnik Narodne skupštine, tako da vas pozivam da to ubuduće ne činite, iako sam siguran da ni na sledeće pitanje neću dobiti odgovor u rokovima koje predviđa Poslovnik. Kao nepopravljivi optimista, imam pitanje za predsednika Vlade, gospodina Cvetkovića. Naime, Zakonom o budžetskom sistemu utvrđena je obaveza Vlade da dva puta godišnje Narodnoj skupštini Republike Srbije dostavlja izveštaj budžetske inspekcije i revizije Ministarstva finansija Republike Srbije o izvršenoj inspekciji i reviziji, sa nalazima, merama i preporukama. Do sada, Narodnoj skupštini nije od strane Vlade podnošen izveštaj budžetske inspekcije i revizije, što upućuje na zaključak da je Vlada, nesprovođenjem zakonom propisane obaveze, prekršila navedene odredbe Zakona. Inače, te odredbe Zakona Vlada je sama predložila. Istovremeno, Narodna skupština, kao zakonodavno telo i telo čija je osnovna zakonska funkcija da izvrši kontrolu izvršne vlasti, onemogućena je da ovu funkciju i sprovede. Kako Narodna skupština nije razmatrala i usvajala završne račune budžeta Republike Srbije i kako Državna revizorska institucija nije dostavila Narodnoj skupštini nikakav izveštaj iz svog delokruga, proizilazi da su javni rashodi, koji u konsolidovanom obimu čine 50% BDP-a, izvan odgovarajuće kontrole i izvršne i zakonodavne vlasti. Postavljam pitanje predsedniku Vlade Republike Srbije, gospodinu Cvetkoviću – kada će Vlada Republike Srbije Narodnoj skupštini Republike Srbije dostaviti predmetne izveštaje koje je potrebno da sačini revizija Ministarstva finansija i budžetska inspekcija?
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Nenad Čanak.
Zahvaljujem. Samo bih u par reči da skrenem pažnju da imate problem s Poslovnikom, a to su član 86. stav 6. i član 122. stav 1. Član 86. stav 6. kaže da se kvorum utvrđuje primenom elektronskog sistema za glasanje, na taj način što je svaki poslanik dužan da se identifikuje prilikom ulaska u salu, ubacivanjem identifikacione kartice u poslaničku jedinicu. Vi to ne poštujete i to je jako štetno za normalno funkcionisanje Skupštine, iz jednostavnog razloga što možemo doći u poziciju da u sali budu ljudi koji za to nisu ovlašćeni. To je jedna stvar. Druga stvar je pitanje za vas, gospođo predsedavajuća. Gospođo predsednice Skupštine, kada ćete staviti na dnevni red zakon o nadležnostima AP Vojvodine i potvrdu Statuta AP Vojvodine?
Najpre, odgovor na pitanje. Zakon o nadležnostima još uvek nije u skupštinskoj proceduri, odnosno nije stigao u Skupštinu, a biće na dnevnom redu istog dana i jedno i drugo, i Statut Vojvodine i taj zakon. Dakle, očekujemo da nam Vlada dostavi zakon. U tom smislu smo imali određene dogovore i mislim da će to biti vrlo skoro, da će biti u periodu vanrednog zasedanja. Vaša konstatacija je potpuno tačna u vezi s prvim delom vašeg komentara. Pozivam poslanike da se, poštujući član 86. stav 6, registruju u elektronskoj formi čim uđu u salu. Na Administrativnom odboru i na sastanku šefova poslaničkih grupa nismo se dogovorili još uvek kada ćemo da primenjujemo nešto što je naša obaveza. S vama se potpuno slažem, ali godinama je u ovom parlamentu to tako i nisam još uvek odlučila da nešto što ima običajni status promenim, a na taj način kršim Poslovnik. Vi ste u pravu. Ako želite da se izjasnite o tome kao Skupština, da kršim Poslovnik, nemam ništa protiv, zaista kršim Poslovnik. Zahvaljujem. Reč ima gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pitanje je postavljeno predsedniku Vlade, gospodinu Mirku Cvetkoviću, a i svim članovima aktuelne vlade, prethodne vlade, njihovoj opoziciji, svima koji su glasali za realizaciju ratifikacije državnog sporazuma u oblasti energetike između Srbije i Rusije. Toliko puta smo pokušali da razgovaramo i svaki put je tišina bila ono što nas je čekalo nakon postavljenih pitanja. Verujem da se i sada neće ništa promeniti, ali je to jedan proces u kojem moramo biti uporni. Interesuje me, gospođo predsednice, šta se dešava sa završnim računom NIS-a? Kako je moguće da, nakon najzahvalnije godine u oblasti naftne industrije u svetu, naša naftna industrije beleži minus od 100 miliona evra i kako je moguće da se taj minus u ovom trenutku potpuno nekažnjeno prikriva kroz izostanak utvrđivanja procesa odgovornosti i, pri tom, dug pokriva pravim reketiranjem građana Srbije? To je pitanje, između ostalog, i za vas, gospodine Milosavljeviću. Ministar ste trgovine u Vladi, interesuje me kako je moguće da građani Srbije plaćaju najskuplji benzin u Evropi i kako je moguće da je za Vladu Srbije prihvatljivo obrazloženje novih vlasnika, po kojem je nova cena benzina, zapravo, posledica visoke proizvođačke cene, odnosno gubitaka koji imaju u svom sistemu? Pošto je to njihova kompanija, neka oni svoje gubitke rešavaju u okviru svoje kompanije, a ne tako što će naplaćivati gubitke od građana Srbije. Plaćamo cenu nafte, naftnih derivata, kao da je na tržištu nafta 140 dolara, a ona je ispod 70. Poslednji put je bila 66 dolara, kada smo pravili te analize. Ko je za tako nešto odgovoran? Trista miliona minus – Putevi Srbije, 100 miliona minus – NIS. Pojeli smo sredstva dobijena privatizacijom NIS-a kroz ta dva manjka, a sada se suočavamo s činjenicom da ni na kakav način ne možemo da kažemo građanima gde su benefiti tog velikog državnog projekta i ko je odgovoran za činjenicu da su benefiti, zapravo, pretvoreni u štetu koju građani moraju da plaćaju i pokrivaju svojim budžetom. Najskuplji benzin nije ono što je građanima ponuđeno. Za taj sporazum je glasalo više od 200 poslanika ove skupštine i oni sada treba da preuzmu odgovornost za posledice tog sporazuma, a ćutanje s kojim se suočavamo svaki put kada postavimo pitanje završnog računa NIS-a, govori koliko smo u pravu. A za Vladu, bez ikakve želje da budemo patetični, jedna poražavajuća istina, dete koje je prošle nedelje preminulo nakon bolesti, preminulo je zbog toga što nije bilo vakcinisano u sistemu javne vakcinacije. Godišnji troškovi takve vakcinacije su 200.000 evra. Završni račun koji Vlada mora da plati revizoru je 1.500.000 evra, koliko sami imali prilike da vidimo kroz vesti koje su se pojavile u medijima, jer niko u Vladi o tome javno ne govori. Ne kažem da želi tu nesreću, ali govorim da je toliko haotična da ne može sama na racionalan način da troši ta oskudna sredstva kojima raspolaže. Ko je odgovoran za to što se dešava u NIS-u? Tamo još uvek imamo 49% vlasništva i mislim da nam je rečeno da možemo da utičemo na strateške odluke koje se u okviru te kompanije donose. Ko je odgovoran za različite poglede na završni račun? Evo ga i ministar koji je bio protiv Sporazuma. Ovde je govorio u poslednjoj fazi koja je prethodila samom potpisivanju. Ko je odgovoran za tu štetu i kako ćemo dalje? Ako je proizvođačka cena nafte u kompaniji toliko visoka, zašto ne uvozimo onu naftu koja ima nižu proizvođačku cenu? Kada će ti monopoli biti srušeni? Mi smo državni monopol Srbije zamenili za državni monopol ruske državne kompanije, i to je nešto što je bez primera u svetu. To je samo po sebi jedan neverovatno paradoksalan presedan, o kom treba otvoreno govoriti, koji treba što pre napustiti. To je tema za Zakon o zaštiti konkurencije, tj. antimonopolski zakon. Dajte jednom da odgovorimo na ta pitanja – završni račun, zašto su tako visoki troškovi i kada će se prestati sa svojevrsnim reketiranjem ljudi koji žive u ovoj zemlji?
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Tomislav Nikolić.
Ukazivao sam na povredu Poslovnika. Povredili ste Poslovnik kada ste se složili s gospodinom Čankom u tome da mi ovde vršimo povredu Poslovnika time što nam kartice nisu u poslaničkim jedinicama. Član 86. stav 6, na koji je on ukazao, govori o tome da poslanik mora da se identifikuje prilikom ulaska u salu, a ne da mora da bude sve vreme identifikovan dok sedi u sali. Jedina obaveza je da izvadimo karticu, ako je ona u jedinici, kada izlazimo iz sale, što vi ne radite, draga moja gospodo iz vladajuće većine, pa vas niko zbog toga ne opominje. Dakle, ne možete da se složite s poslanikom koji kaže da nemamo prava ovde da sedimo a da su nam kartice izvađene iz poslaničkih jedinica. Time ste povredili član 100. stav 1.
Nema povrede Poslovnika. Gospodin Čanak, replika.
Podsetiću samo na to šta kaže konkretno ovaj član. "Kvorum se potvrđuje primenom elektronskog sistema za glasanje na taj način što je svaki poslanik dužan da se identifikuje prilikom ulaska u salu, ubacivanjem identifikacione kartice u poslaničku jedinicu", što znači da se tako utvrđuje kvorum. O tome sam govorio. Hvala lepo.
Reč ima gospodin Vladan Batić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, evo nekoliko pitanja. Prvo, za ministra unutrašnjih poslova – kada će se MUP pozabaviti zloupotrebama u Javnom servisu, odnosno u RTS-u, zbog brojnih zloupotreba u vezi s otkupom paketa Univerzalovih filmova, u vezi s PGP-RTS produkcijom, ranije se zvalo – "Gramofonske ploče", s organizovanjem "Evrovizije", ili "Eurosonga", o nečemu što čitava javnost priča, što je javna tajna, ali se time ne bavi MUP? Nekoliko pitanja za vas, gospođo predsednice Skupštine. Kada će na dnevnom redu biti zakon, koji sam kao poslanik DHSS-a podneo, o vraćanju oduzete imovine i obeštećenju, drugačije rečeno, zakon o denacionalizaciji, ili zakon o restituciji? S obzirom na to da je odbijeno da to ide po hitnom postupku, kada će se naći na dnevnom redu, jer je to naša obaveza, pošto smo članovi Saveta Evrope, a pretendujemo da budemo kandidat za člana EU? Podsećam, ova vlada, očito, nema jedinstven stav. Gospođa Dragutinović je obećala da će se Vladin predlog zakona naći na dnevnom redu do kraja godine. Potpredsednik Vlade, inače, zadužen za evropske integracije, gospodin Đelić, na Dan Evrope je odbio i rekao – država nema para, od toga nema ništa, i ovde meni nije dao potvrdan odgovor da će se Vlada pozabaviti nečim što je njena obaveza. Pošto postoji konkretan predlog zakona, a, podsećam, zakon o denacionalizaciji donele su sve zemlje bivše SFRJ i Republika Srpska, samo ne i Srbija, ova vlada je otišla korak dalje. Ona je krenula u nove nacionalizacije, dajući Nemanji Kosturici nekoliko hiljada hektara zemlje za Nacionalni park "Mokra Gora". Po istom osnovu, pitam – kada će se na dnevnom redu naći Predlog zakona o otvaranju dosijea, koji sam takođe, kao predsednik DHSS, predao Parlamentu, i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o ministarstvima? Imamo najglomazniju i najskuplju Vladu u Evropi, a grcamo u dugovima, molimo Ruse za kredit od milijardu evra, MMF nam je dozvolio kredit od tri milijarde evra. Očito je sve to nedovoljno, očito tonemo sve dublje i dublje. Vlada treba da da primer, polazeći od sebe. Uz čast i poštovanje pojedinim ministrima i njihovim resorima, neki su potpuno bespotrebni, predmet su političkih nagodbi, a ti ministri nisu uradili ništa. Pošteno rečeno, njih familija dobro ne poznaje, a izigravaju nekakve članove Vlade. Poznati su jedino što posećuju brojne turističke destinacije po svetu. Zato pitam, kada će se taj zakon o redukciji Vlade, potpuno primereno ekonomskoj, finansijskoj i društvenoj klimi i situaciji, naći na dnevnom redu, jer ona Srbija koju je svet uvažavao, poštovao i cenio, u vreme Vlade Nikole Pašića, imala je sedam ministara? To povlači i kola, i vozače, i reprezentacije, i kabinete, i savetnike, i državne sekretare. Ponavljam, ovo je najglomaznija Vlada u Evropi. Hvala.
Kao što vam je poznato, ja sam zakon o denacionalizaciji stavila na dnevni red, pa nije bilo izglasano da ide na dnevni red po hitno postupku. Sada smo u periodu vanrednog zasedanja i da bismo bilo koji zakon uvrstili u dnevni red, potrebno je da imamo bar 84 glasa za. Moja procena je da se nisu stekli ti uslovi, ali kada se budu stekli, o sva tri zakona koja ste pomenuli, koja jesu u proceduri, razmišljaćemo u vreme kada budemo mogli da ih uvrstimo na dnevni red. Zahvaljujem. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničke grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam da je odsutan sa današnje sednice gospodin Mladen Grujić, Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da sednici prisustvuju mr Mlađan Dinkić, potpredsednik Vlade i ministar ekonomije i regionalnog razvoja, mr Verica Kalanović, ministar za NIP, Dejan Jovanović, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, kao i Nikola Papak, savetnik potpredsednika Vlade, i Ivana Grbić, savetnica državnog sekretara, koji će sednicu pratiti sa galerije Velike sale. Saglasno članu 84. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 84. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge zakona iz određenog dnevnog reda. Uz saziv Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, koje je sazvano na zahtev Vlade, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i članu 169. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, dostavljen vam je zahtev za održavanje Osmog vanrednog zasedanja, s određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za Osmo vanredno zasedanje Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini određen vam je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog zakona o regionalnom razvoju, koji je podnela Vlada, 2. Predlog zakona o zaštiti konkurencije, koji je podnela Vlada, 3. Predlog zakona o kontroli državne pomoći, koji je podnela Vlada, 4. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima, koji je podnela Vlada, 5. Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju, koji je podnela Vlada, 6. Predlog zakona o udruženjima, koji je podnela Vlada, 7. Predlog zakona o komunalnoj policiji, koji je podnela Vlada, i 8. Predlog zakona o elektronskom dokumentu, koji je podnela Vlada. Podsećam vas da je članom 106. stav 3. Ustava Republike Srbije predviđeno da se "Narodna skupština sastaje u vanredno zasedanje na zahtev najmanje jedne trećine narodnih poslanika, ili na zahtev Vlade, s unapred određenim dnevnim redom", tako da se, u odnosu na dnevni red koji za vanredno zasedanje odredi ovlašćeni predlagač, ne mogu predlagati nikakve promene dnevnog reda. Narodni poslanik Jelena Trivan, na osnovu člana 90. stav 3. i člana 142. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, predložila je da se obavi zajednički načelni pretres o Predlozima zakona o kontroli državne pomoći, o izmenama i dopunama Zakona o investicionom fondovima i o obaveznom osiguranju u saobraćaju (tačke 3, 4. i 5. dnevnog reda.) Da li narodni poslanik Jelena Trivan želi reč? (Ne) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim narodne poslanike da pritisnu odgovarajući taster na poslaničkoj jedinici. Zaključujem glasanje i saopštavam: za je glasalo 126, protiv i uzdržanih nije bilo, nije glasalo 35, ukupno je prisutan 161 narodni poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova, prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O REGIONALNOM RAZVOJU (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste Izveštaj Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred Srbijo" – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanik koji nije član nijedne poslaničke grupe ima pravo da govori jednom, do pet minuta. Molim poslaničke grupe da podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, ako to već nisu učinile. Obaveštavam da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovoj tački dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Mile Ilić – Poslaničku grupu SPS-JS, narodni poslanik Saša Milenić – Poslaničku grupu G17 plus, narodni poslanik Zoran Nikolić – Poslaničku grupu DSS-Vojislav Koštunica, narodni poslanik Nebojša Ranđelović – Poslaničku grupu LDP i narodni poslanik Dragan Stevanović – Poslaničku grupu SRS. Saglasno članu 142. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Da li predstavnik predlagača, gospodin Mlađan Dinkić, želi reč? (Da) Izvolite, gospodine Dinkiću.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, meni je danas izuzetna čast što imam priliku da vam predstavim Predlog zakona o regionalnom razvoju. Ovo je, po mišljenju mog ministarstva, najvažniji zakon iz oblasti privrednog razvoja koji se predlaže Skupštini na usvajanje u toku ove godine. Zašto je ovo važan zakon? Zato što je to jedan od bitnih koraka ka decentralizaciji Srbije, zato što pomaže da se uspostave institucije i kapaciteti koji će omogućiti da se definisanje prioriteta razvoja definiše u mestima gde ljudi žive, dakle, u regionima, oblastima na lokalu, i zato što će sprovođenje važnih projekata najviše zavisiti od onih kojih se to najviše tiče, a to su sami građani koji žive u pojedinim gradovima. Srbija je jedna od retkih zemalja koja nema definisan zakon o regionalnom razvoju. Mi smo dugo radili na izradi ovog predloga. Dve godine je Ministarstvo radilo; otkad smo formirali Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj, otpočeo je rad na ovom zakonu. Uključili smo brojne stručne konsultante u ovaj posao, od stručnjaka Evropske komisije, Evropske agencije za rekonstrukciju, preko domaćih stručnjaka. Naravno, konsultovali smo se i s predstavnicima različitih opština koje su imale određena iskustva u dosadašnjem periodu u procesu svog razvoja i sve ovo ugradili u nacrt koji se nalazi pred vama. Pravni osnov za donošenje ovog zakona jeste Ustav Srbije, i to dva njegova člana. To su članovi 94. i 97, jer je Ustavom Srbije zapisano da se Republika Srbija stara o ravnomernom i održivom regionalnom razvoju, u skladu sa zakonom. Zakon koji definiše i omogućava ravnomerni i održivi regionalni razvoj jeste ovaj koji se danas nalazi pred vama. U članu 97. Ustava Srbije, stav 12, takođe se definiše da je razvoj Republike Srbije, politika i mere za podsticanje ravnomernog razvoja pojedinih delova Republike Srbije, uključujući i razvoj nedovoljno razvijenih područja, obaveza koju Vlada treba zakonski da reguliše, i to činimo ovim zakonom. Mi imamo i obavezu po Sporazumu o pridruživanju EU, u članu 113. Sporazuma, da regulišemo oblast regionalnog razvoja u skladu sa evropskim standardima. Mi smo dobili tim sporazumom rok od četiri godine da regulišemo tu oblast. S obzirom na to da smo pre godinu dana potpisali Sporazum, naš je interes da ovu oblast uredimo što pre i zato je danas ovaj zakon pred vama. Rekao sam na početku da ovo jeste važan korak u decentralizaciji Srbije. Prvi korak koji je zakonski uređen u tom pravcu, na predlog Stalne konferencije gradova i opština, koji je tadašnja vlada usvojila 2006. godine, bio je Zakon o finansiranju lokalne samouprave. Ovo je drugi važan korak, dakle, usvajanje zakona o regionalnom razvoju. Treći važan korak biće usvajanje zakona kojim će biti regulisano vraćanje imovine lokalnoj samoupravi. Ta tri zakona u paketu daju finansijsku osnovu za stvarnu decentralizaciju Srbije. U budućnosti će sigurno biti reči i o političkoj decentralizaciji Srbije, ali se ovaj zakon time ne bavi, odnosno njegovi dometi su u ekonomskoj decentralizaciji i u omogućavanju ravnomernijeg razvoja Srbije. Dakle, jedan od razloga zašto se donosi ovaj zakon jeste da se omogući ravnomerniji razvoj svih područja Srbije, imajući u vidu da je danas Srbija zemlja koja ima veoma izražene regionalne disparitete, da je odnos između najrazvijenije i najnerazvijenije jedinice lokalne samouprave u Srbiji, čak, jedan prema 15, da je razlika u razvijenosti regiona, merena indeksom razvojne ugroženosti, jedan prema sedam, pri čemu je, nažalost, tendencija da bogatije opštine postaju još bogatije, a one koje su siromašne, njih napušta i ono malo stručnog kadra i odlazi u te bogatije, pa one još više siromaše, tako da je to tendencija koja se, sasvim sigurno, mora rešiti kroz neki vid državne intervencije. Državna intervencija se sastoji u tome da se onima koji su slabiji pomogne i stručno, i organizaciono, i finansijski, da poboljšaju svoj razvoj i da se zaustavi taj trend širenja dispariteta, odnosno da se dispariteti smanjuju. Naravno, ovo je odlika svih zemalja u svetu. Sve zemlje u svetu imaju problem neravnomernog razvoja i sve zemlje koje žele ozbiljnu ekonomiju su na ovaj način regulisale institucije koje omogućavaju smanjivanje tih razlika. Jedna od posledica neravnomernog regionalnog razvoja jeste i odlazak stanovništva sa teritorija koje su siromašne. To su migracije stanovnika. Daću vam podatke o kretanju stanovništva u pojedinim opštinama u poslednjih 36 godina, u periodu od 1971. godine, popis stanovništva iz 1971. godine, do 2007. godine, kada smo imali poslednje podatke. Primera radi, u opštini Crna Trava, broj stanovnika je smanjen u ovom periodu za čak 80%, u Trgovištu, 55%, u Gadžinom Hanu –54%, Babušnici – 53%, Medveđa je izgubila 50% stanovnika, Bosilegrad –50%, Žabari – 47,3%, Rekovac – 46,6%, Malo Crniće – 43,6%, Ražanj – 42% stanovništva, Kučevo – 40%, Svrljig – 40%, Boljevac – 39%, Bela Palanka – 38,6%, Nova Crnja – 38%, Žitište – 37%, Kuršumlija – 37%, Negotin – 36%, Bojnik – 35,5%, iz Knjaževca je 35% stanovnika otišlo u ovih 30 i nešto godina, Knića – 35%, Petrovca – 35% i Golupca – 35%. Dakle, iz svih ovih opština stanovništvo je emigriralo; neki su otišli u inostranstvo, dok su drugi otišli u veće gradove. U isto vreme, povećan je broj stanovnika u onim gradovima koji su bili razvijeniji. Najviše u Novom Sadu, 54% je Novi Sad imao priliv stanovnika u ovih 36 godina, zatim, Novi Pazar – 46% stanovnika. Tu su i gradovi, opštine koje nisu velike, ali koje su svojim razvojem, očito, privukle jedan deo stanovnika. Stara Pazova, čak, za 65% povećanje broja stanovnika, zatim, od većih gradova, Kragujevac, 34% porast broja stanovnika, Beograd – 33%, Niš – 32%. Od nekih manjih opština, Sremski Karlovci – 25%, Inđija –21%, Vrnjačka Banja – 21%. Vranje, bez obzira na to što i samo nije sasvim razvijeno, spada u tzv. treću grupu opština po razvijenosti, imalo je rast stanovništva od 21%, jer su svi oko njih bili još u goroj poziciji i emigrirali ka Vranju. Smederevo – 20% rast stanovništva, Užice – 19,5%, Pećinci – 19,3%, Beočin – 18,8%, Čačak – 18,7%, Pančevo – 13,5%, Kraljevo – 13%, Šabac – 12% i Kruševac – 9%. Tu se iscrpljuje lista gradova koji su povećali broj stanovnika u poslednjih 36 godina. Osim što dolazi do odlaska stanovništva iz manje razvijenih opština i regiona, zbog nedovoljnog stepena razvijenosti, to se sve manifestuje i u velikoj razlici u platama, u prosečnim platama u ovim opštinama. Raspon zarada, trenutno, između najrazvijenije opštine, po poslednjim podacima u ovoj godini je to Novi Beograd, gde je prosečna plata bila u periodu od januara do aprila ove godine 48.700 dinara neto, u odnosu na opštinu koja ima najmanje prosečne plate, Belu Palanku, sa 12.451 dinar neto plate, jeste, čak, 4:1. To su motivi zašto stanovništvo iz ovih siromašnih opština i regiona odlazi. Međutim, vremenom, to predstavlja i nacionalni problem, jer ukoliko se prazni teritorija istočne Srbije, juga Srbije i druge teritorije gde je manji stepen razvijenosti, imamo problem kako očuvati uopšte nacionalni suverenitet zemlje ako nemamo stanovništvo. Zbog toga jeste poslednji čas da se kroz ovaj zakon omogući daleko pravednija raspodela i investicije vezane za privredni razvoj, odnosno da se pomogne onim regionima koji su ugroženi, kao i opštinama u okviru regiona. To jeste politika, regionalna politika Evropske unije. Primera radi, iz strukturnih fondova EU, u ovom sadašnjem budžetu, koji se odnosi na period od 2007. do 2013. godine, biće izdvojena 231 milijarda evra za nerazvijene regione i svega 49 milijardi evra za razvijene. Dakle, odnos je skoro 5:1. Više novca se izdvaja za nerazvijene regione. U EU, to su, uglavnom, regioni u centralnoj i istočnoj Evropi, u Španiji, Grčkoj, mada ima i nekih delova Velike Britanije. Što se tiče drugih zemalja koje su, rekao bih, u ovoj deceniji donosile ovakve i slične zakone, pomenuo bih da je Finska sličan zakon donela 2003. godine, Češka 2000. godine, Letonija – 2002. godine, Slovenija – 1997. godine, ali ga je menjala 2005. godine, kada je donela najnoviju verziju, Bugarska – 2004. godine, Slovačka – 2000. godine i onda ga amandmanima promenila 2008. godine, Poljska – 1999. godine, Mađarska –1996. godine. Dakle, gotovo sve zemlje koje su pristupale EU su donosile ove zakone, jer je danas i EU zemlja regiona, imajući u vidu da ne postoje granice među nacionalnim državama Evropske unije, ekonomska saradnja se sve više odvija ne među nacionalnim državama, nego direktno između regiona. Na taj način, regioni imaju mogućnost da zadovolje konkretne potrebe stanovništva koje u njima živi, koje su različite od regiona do regiona i uopšte ne moraju da imaju veze s onim što su potrebe nacionalne države u celini. Na taj način se ta saradnja intenzivira. Što se tiče strukture ovog zakona, mi smo dali osnovne definicije kojima uređujemo zakon, a jedna od osnovnih definicija jeste definicija regiona, s obzirom na to da je to zakon o regionalnom razvoju. Region je definisan kao statistička funkcionalna teritorijalna celina, koja se sastoji od jedne ili više oblasti, i uspostavlja se za potrebe planiranja i sprovođenja politike regionalnog razvoja, u skladu sa nomenklaturom statističkih teritorijalnih jedinica. Radi se, naime, o nomenklaturi statističkih teritorijalnih jedinica prema klasifikaciji Evropskog zavoda za statistiku, tzv. Eurostata, prema kome postoje tri nivoa u definisanju regiona. Prvi nivo je Nulc 1, to su područja u kojima živi najmanje tri miliona stanovnika, i za potrebe ovog zakona, cela Srbija jeste taj osnovni region, nivo Nulc 1. Takođe, jako važna, rekao bih, najvažnija celina za planiranje regionalnog razvoja jesu regioni na nivou Nulc 2 po evropskoj statistici; oni imaju minimalno 800.000 stanovnika, a maksimalno, tri miliona stanovnika, po evropskoj klasifikaciji, dok postoji još niži nivo, to je u našem zakonu definisano kao oblast, a to su teritorijalne celine koje imaju između 150.000 i 800.000 stanovnika. Upravo na ovim nivoima se vrši, s jedne strane, planiranje razvoja, a, s druge strane, implementacija, odnosno sprovođenje politike regionalnog razvoja. Polazeći od ovakve definicije, za potrebe podsticanja regionalnog razvoja, zakonom smo odredili, odnosno predložili da se odrede sledeći regioni u Srbiji, sedam njih: Region Vojvodine, Beogradski region, Zapadni region, Istočni region, Centralni region, Južni region i Region Kosova i Metohije. Napominjem još jednom da su regioni koji su definisani zakonom statistički regioni, nemaju pravni subjektivitet, niti su administrativni regioni. Ovaj zakon definiše samo statističke regione. Samu statističku regionalizaciju, na osnovu ovog zakona, usvojiće Vlada, na predlog Republičkog zavoda za statistiku, a nakon dobijenog mišljenja, odnosno saglasnosti evropske statistike, odnosno Eurostata. Nismo ovde išli u te detalje, imajući u vidu da nam je potrebna saglasnost evropske statistike. Zato smo to ostavili da se reguliše podzakonskim aktom, ali smo definisali ovih sedam regiona kao osnovu za podsticanje regionalnog razvoja. Oblasti su, kao što sam rekao, jedinice koje se nalaze u okviru regiona. Svaki region se sastoji iz više oblasti, a svaka oblast, suštinski, uključuje više sadašnjih okruga. Dakle, mi nismo želeli daovim zakonom uopšte zalazimo u zakon koji uređuje teritorijalnu organizaciju Srbije. Taj zakon je zakon za sebe i on se bavi drugim pitanjima. Mi smo pošli od tog zakona i te premise ugradili u osnovne postulate ovog zakona. Zakon, takođe, utvrđuje kriterijume za razvrstavanje opština i regiona prema stepenu razvijenosti. U skladu s evropskom metodologijom, nerazvijenim regionima se smatraju oni čiji je bruto domaći proizvod po stanovniku ispod 75% nacionalnog bruto domaćeg proizvoda. Dakle, ispod 75% od proseka. Oni koji imaju iznad 75% u odnosu na prosečni, odnosno ukupni nacionalni bruto domaći proizvod, smatraju se relativno razvijenim regionima. Takođe, uvodi se klasifikacija opština, odnosno jedinica lokalne samouprave, prema stepenu razvijenosti. Četiri grupe opština se ovim zakonom definišu – one koje imaju stepen razvijenosti iznad republičkog proseka, one čiji je stepen razvijenosti od 80% do 100% republičkog proseka, treću grupu čine one čiji je stepen razvijenosti od 60% do 80% republičkog proseka, dok su četvrta grupa opština one čiji je stepen razvijenosti ispod 60% republičkog proseka. U ovom trenutku, u Srbiji postoji 40 opština, nažalost, koje spadaju u ovu najnerazvijeniju, četvrtu grupu opština, koje su ispod 60% od republičkog proseka. Problem je u tome što do sada nisu bili uspostavljeni sistemski uslovi za veću i organizovaniju pomoć ovim opštinama. Ovim zakonom se uređuju ne samo institucije preko kojih će se planirati i finansirati regionalni razvoj i pomagati manje razvijenim opštinama, već i način raspodele sredstava u narednim godinama. Na koji način? Svake godine, vi, narodni poslanici, donosite budžet za narednu godinu. U okviru tog budžeta, i ove godine imamo, npr, izdvojena neka sredstva za manje razvijena područja. Konkretno, za najnerazvijenije opštine je ove godine izdvojeno oko 4,5 milijarde dinara, i to 2,5 milijarde dinara jeftinih kredita za podsticanje preduzetništva, govorimo o kreditima koji se odobravaju preko Fonda za razvoj, na period od sedam godina, s kamatom od 0,5% godišnje i tri godine perioda počeka, a u okviru NIP-a je odvojeno dve milijarde dinara za tih 40 najnerazvijenijih opština u Srbiji. Od naredne godine, ukoliko se ovaj zakon usvoji, sistem će biti drugačiji. Vlada će odrediti ukupnu masu sredstava za regionalni razvoj. Onda će se, po osnovu ovog zakona, do 31. oktobra svake godine utvrditi stepen razvijenosti svake pojedinačne opštine, svakog od ovih sedam regiona, prema kriterijumima koji su dati u zakonu. Na osnovu toga će se ova masa sredstava rasporediti, isključivo prema objektivnim kriterijumima, odnosno prema stepenu razvijenosti. To znači da će srazmerno najviše dobijati upravo ove opštine iz četvrte grupe, četiri puta više, u odnosu na ove iz druge grupe opština, dok će najrazvijenije opštine, suštinski, osim ukoliko se kod njih ne realizuje neki nacionalni projekat, biti oslonjene same na sebe, jer one mogu same da se razvijaju. Dakle, Vlada će pomagati u budućnosti isključivo drugoj, trećoj i četvrtog grupi opština, pri čemu će druga grupa opština, oni čiji je stepen razvijenosti od 80% do 100% republičkog proseka, biti u obavezi da sufinansiraju odgovarajuće projekte, a kamatne stope za kredite za podsticanje zapošljavanja i preduzetništva biće nešto više nego kamatne stope za manje razvijena područja. U svakom slučaju, kada se odredi masa sredstava za podsticanje regionalnog razvoja, ta će raspodela zavisiti isključivo od ove klasifikacije razvijenosti regiona i najmanje razvijena područja, poput primera EU, dobijaće 4-5 puta više sredstava u odnosu na ove koje, takođe, nisu možda u sjajnom stanju, ali su ipak 2-3 koplja iznad ovih najnerazvijenijih. Što se tiče statusa nedovoljno razvijenih područja, u ta područja spadaju i one jedinice lokalne samouprave koje imaju demografski pad veći od 50%, a ovim zakonom je predviđeno da zajednice jedinica lokalnih samouprava sa KiM-a, takođe, budu svrstane u izrazito nedovoljno razvijena područja i da imaju ovaj poseban režim podsticanja. Što se tiče organizacije institucija i funkcionisanja podsticanja koje reguliše ovaj zakon, već sam rekao da postoje tri nivoa: nacionalni, regionalni i nivo oblasti. Na nivou nacionalnog, formira se Nacionalni savet za regionalni razvoj, kao i Nacionalna agencija za regionalni razvoj. Savet kreira politiku regionalnog razvoja, Agencija sprovodi politiku regionalnog razvoja. Po istoj strukturi se formira i sedam regionalnih razvojnih agencija, kao i sedam regionalnih saveta. Saveti na regionalnom nivou, takođe, kreiraju politiku regionalnog razvoja, a agencije sprovode. Da bih pojasnio šta to, zapravo, znači, iskoristiću primer. Kada se ovaj zakon usvoji, prioritete za projekte NIP-a neće više utvrđivati Republička vlada, biće utvrđivani tako što će, na predlog oblasnih asocijacija, republičke agencije i republički saveti definisati svoje prioritete, izvinjavam se, regionalne agencije i regionalni saveti definisati svoje prioritete. Ako treba nešto da se gradi po istočnoj Srbiji, neka saobraćajnica, neće se pitati Republička vlada koja je to saobraćajnica, već će o tome odlučiti regionalni saveti i regionalne agencije. Inače, zakonom je predviđeno da većinu u upravnim odborima regionalnih agencija i većinu članova regionalnog saveta čine predstavnici lokalnih samouprava tog regiona, tako da je time obezbeđena decentralizacija u planiranju, u definisanju prioriteta, a kasnije i u praćenju, odnosno u sprovođenju. Dakle, saveti će predlagati, definisati prioritete, dok će ih agencije sprovoditi. Agencija ima, bilo da je nacionalna, republička, ili oblasna,dva pravca delovanja predviđena ovim zakonom. Jedan pravac delovanja agencije biće različiti infrastrukturni projekti regionalnog, oblasnog ili lokalnog karaktera. Drugi nivo delovanja jeste podsticanje zapošljavanja i preduzetništva, dakle, podsticanje razvoja malih i srednjih preduzeća. Mi ne predviđamo ovim zakonom osnivanje onih institucija koje već postoje. Neke od institucija koje sam vam sada nabrojao već postoje. Postoje oblasne asocijacije. One imaju različita imena u različitim oblastima. Danas postoji ukupno 16 oblasnih asocijacija. Navešću vam u kojim gradovima sve one funkcionišu. Neke funkcionišu više uspešno, neke manje uspešno. Prema ocenama Evropske komisije i njihovih relevantnih institucija, najuspešnija regionalna razvojna agencija je trenutno Regionalna agencija za razvoj Šumadije, iz Pomoravlja, sa sedištem u Kragujevcu. Međutim, jako dobre ocene imaju i Regionalna agencija za razvoj Banata, u Zrenjaninu, Regionalni centar za razvoj Zlatiborskog okruga, u Užicu, i Regionalna agencija za razvoj Raškog i Moravičkog okruga, u Kraljevu. Ujedno, te četiri agencije su jedine do sada ispunile uslove da imaju oba polja delovanja – da se bave i razvojem preduzetništva i da su osposobljene za predlaganje i praćenje realizacije infrastrukturnih projekata. Preostalih 12 oblasnih asocijacija koje danas postoje moraće da se, u roku od šest meseci po stupanju na snagu ovog zakona,transformišu i ispune kriterijume koje će ovaj zakon i podzakonski akti definisati. To je Regionalna razvojna agencija u Subotici, Novom Sadu i Somboru, koja je specifična po tome što je nju osnovala svojevremeno Vlada. Po ovom zakonu neće više Vlada moći da bude vlasnik nijedne oblasne asocijacije, već će to morati da budu lokalne samouprave. Drugim rečima, oblasne asocijacije moraju biti u vlasništvu onih koji su na lokalu – lokalnih samouprava, lokalnih komora, regionalnih komora, lokalnih preduzeća. Dakle, ovim zakonom je dozvoljeno i javno privatno partnerstvo prilikom formiranja oblasnih asocijacija. Takođe, imamo još regionalne agencije u Beogradu, Novom Pazaru, Leskovcu, Vranju, Šapcu, Zaječaru, Kruševcu, Nišu i Požarevcu. One imaju različita imena, ali, suštinski, to su ove oblasne asocijacije koje su definisane zakonom. Predviđeno je zakonom da regionalne agencije vrše akreditaciju oblasnih agencija, odnosno asocijacija. Ovih sedam regionalnih agencija će vršiti, na period od pet godina, akreditaciju oblasnih asocijacija. Kako će vršiti akreditaciju? One oblasne asocijacije koje daju rezultate, koje koriste građanima, koje imaju podršku i evropskih pretpristupnih fondova, upravo zato što su efikasne i sprovode zacrtane projekte, biće akreditovane. One koje ne ispune u radu, u praksi, ove standarde, izgubiće akreditaciju. Ovo je sistem napravljen tako da oblasne asocijacije, koje mogu biti formirane i javno-privatnim partnerstvom, stalno budu motivisane da konkurišu jedna drugoj i da ostvaruju što bolje rezultate, odnosno da sprovode što više projekata i zapošljavaju što više ljudi u konkretnim oblastima. Samo u prve dve godine akreditaciju oblasnih asocijacija vršiće Nacionalna agencija, a nakon prve dve godine, to se prepušta regionalnim agencijama i one u narednom periodu vrše akreditaciju oblasnih asocijacija. Najviši nivo za kreiranje politike regionalnog razvoja, prema ovom zakonu, biće Nacionalni savet za regionalni razvoj. On će imati predsednika i 19 članova. Osim ministra koji je zadužen za regionalni razvoj, tu će biti i ministri koji su zaduženi za finansije, za životnu sredinu i poslove prostornog planiranja, za infrastrukturu, državnu upravu i lokalnu samoupravu, za Nacionalni investicioni plan, za održivi razvoj nedovoljno razvijenih područja, za rad i socijalnu politiku, kao i ministar za KiM, koji će ujedno biti predstavnik Regiona KiM-a u Nacionalnom savetu. Takođe, članovi ovog nacionalnog saveta biće i predsednik Izvršnog veća AP Vojvodina, kao predstavnik Vojvođanskog regiona, gradonačelnik grada Beograda, koji će predstavljati Beogradski region, predstavnici regionalnih saveta Zapadnog, Istočnog, Centralnog i Južnog regiona, zatim, predsednik Stalne konferencije gradova i opština, nacionalni koordinator za koordinaciju korišćenja pretpristupnih fondova EU. Ovom savetu, po pozivu, mogu prisustvovati i stručna lica, stručnjaci za ovu oblast, bez prava glasa. Time bih priveo polako kraju obrazlaganje zakona. Ovaj zakon treba da pomogne da se formiraju neophodne institucije, koje će moći da povuku odgovarajuća sredstva za finansiranje regionalnog razvoja, kao i za pomoć regionima, oblastima i opštinama koje su manje razvijene. Finansiranje regionalnog razvoja vršiće se iz budžeta Republike Srbije, budžeta AP, grada Beograda, jedinica lokalne samouprave. Naravno, jako važan izvor finansiranja biće pretpristupni fondovi EU, jer, da bismo mogli intenzivnije da koristimo te fondove, jedan od preduslova jeste donošenje ovakvog zakona, zatim donacije i drugi izvori, u skladu sa zakonom, uključujući i kredite. Što se tiče Nacionalne agencije za regionalni razvoj, ona će biti formirana od postojeće agencije za mala i srednja preduzeća i od postojećeg sektora Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja za implementaciju infrastrukturnih projekata. Trenutno, u Ministarstvu ekonomije postoji Sektor za regionalni razvoj, od kojih se jedno odeljenje bavi politikom regionalnog razvoja, a drugo – implementacijom infrastrukturnih projekata. Nije mesto implementaciji infrastrukturnih projekata u Vladi, već u agencijama. Zbog toga će se ukinuti ta radna mesta u Vladi i preseliće se u Nacionalnu agenciju za regionalni razvoj, kao što će biti ukinuta i Republička agencija za razvoj malih i srednjih preduzeća i, suštinski, biti preneta u ovu nacionalnu agenciju. Agencija će se formirati, bazično, od ove dve institucije, Agencije za razvoj malih i srednjih preduzeća i od Sektora za implementaciju infrastrukturnih projekata u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja. Nove agencije, koje će biti formirane ovim zakonom, jesu ove regionalne agencije, sedam regionalnih agencija, međutim, one će biti ključne za sprovođenje regionalnih razvojnih politika. Bez njih, zakon ne bi imao smisla. Zato smo smatrali da je nužno, kao i u drugim zemljama, da postoje regionalne agencije. Ove agencije će formirati Vlada, međutim, ideja je da i one, vremenom, postanu agencije koje će imati zajedničko javno-privatno partnerstvo, po ugledu na sadašnje regionalne razvojne agencije, odnosno oblasti i asocijacije, kako smo ih nazvali i definisali ovim zakonom. Kao što je, primera radi, u Somboru formirana državna agencija kapitala Republičke vlade, a ne može da ostane, već će morati većinu da preuzme lokalna samouprava, odnosno partneri sa lokala, tako će, vremenom, i regionalne agencije morati da imaju, kao što imaju sada, većinu članova upravnih odbora iz jedinstva lokalne samouprave, pa će i vlasništvo morati u budućnosti da odgovara toj strukturi. Struktura vlasništva nije toliko važna za sprovođenje ovog zakona, bitno je da će novac biti raspodeljivan prema kriterijumima koji se definišu ovim zakonom a prema stepenu razvijenosti. U Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja smatramo da sredstva koja se odvajaju za razvoj manje razvijenih područja nisu dovoljna. Ako ubrojimo i opštine iz treće i četvrte grupe i saberemo sva budžetska sredstva koja su ove godine, primera radi, na raspolaganju, to je ispod 100 miliona evra. To nije dovoljno i time se ne može ubrzati regionalni razvoj, odnosno, ne može se ubrzati razvoj područja koja su manje razvijena. Mora biti srednjoročni cilj da se najmanje 2% republičkog godišnjeg budžeta odvaja za regionalni razvoj, a da se onda, u okviru te mase odvojenih sredstava, četiri do pet puta više raspodeli najnerazvijenijim opštinama i manje razvijenim regionima. Tek kada budemo imali takvu raspodelu iz budžeta, uključujući i dodatna sredstva iz pretpristupnih fondova EU, možemo da budemo sigurni da ćemo sa reči, a reči su zapisane u Ustavu, o obavezi ravnomernog regionalnog razvoja, preći na dela, a to, čak ni ovaj zakon ne može potvrditi, to samo praksa sprovođenja zakona može potvrditi. Moram da kažem da smo s velikim entuzijazmom radili na ovom zakonu. Znamo da će on pomoći onima koji su do sada bili zaboravljeni, zapostavljeni, da se podignu. Znamo da će biti mnogo problema u njegovom sprovođenju. Najveći problem neće biti finansijska sredstva, najveći problem će biti znanje, kojim, nažalost, u najvećem broju ne raspolažu upravo oni koji su najmanje razvijeni. Zbog toga smo i napravili ovakvu strukturu, da u početku, dok se najmanje razvijene opštine ne podignu na noge, ne samo 100% finansiramo sprovođenje projekata, već i izradu projekata, i da, u dogovoru s predstavnicima najmanje razvijenih lokalnih samouprava i regiona, pomognemo da zajednoodrede prave prioritete. Očekujem da ćemo veliku podršku u sprovođenju zakona imati od same Evropske unije, jer je i u njenom interesu da Srbija napravi ekonomsku strukturu koja je približna asocijaciji u koju želi da uđe, a to je EU. Hvala vam na pažnji i nadam se da ćemo imati podršku za donošenje ovog zakona.
Zahvaljujem, gospodine ministre, na objašnjenjima. Pošto izvestilac Zakonodavnog odbora, gospodin Vlatko Ratković, ne želi reč, među predstavnicima, odnosno predsednicima poslaničkih grupa, redosled je od onih kojih ima najmanje, ka najvećim, pa najpre dajem reč gospodinu Vladanu Batiću.
Mislim da braća Grim i Anderson mogu mirno da počivaju, jer imaju dostojnog naslednika u Srbiji u liku Mlađena Dinkića. Posle lažnih obećanja za "Fiat", za stotine hiljada automobila iz fabrike "Zastava", posle lažnih obećanja za besplatne akcije u vidu hiljadu evra, usledila je nova prodaja magle, nova dimna zavesa i nova šarena laža. Ovaj zakon predstavlja spisak lepih želja, predstavlja nešto što je restauracija socijalističke retorike, predstavlja jeftinu demagogiju prepunu licemerja, predstavlja jedan neverovatan birokratizovan aparat. Pazite šta ovde piše – Nacionalni savet za regionalni razvoj, Nacionalna agencija za regionalni razvoj, regionalni nacionalni savet, regionalna razvojna agencija, oblasna asocijacija, pa će onda ovi nesrećnici, koji nemaju ni hleba da jedu, da traže akreditacije od oblasne asocijacije. Ko normalan veruje u ovo? Šta to znači za ona mrtva sela u Kuršumliji, Gadžinom Hanu i širom Srbije, gde više nema ni struje, ni vode, ni ljudi? Gde su pare da se ovaj spisak lepih želja ostvari? Kakve su ovo naivne i jeftine bajke? Na šta ovo liči? Ko će normalan u ovo da poveruje? Kada će ovi ljudi da dobiju pare? Verovatno će im se obećati uoči izbora, jer, naravno, kapa na svemu ovome je Ministarstvo i ministar. Oni će baciti mrvice s trpeze, kad dođu izbori, naravno, pod uslovom da se zna za koga će ti ljudi da glasaju, za stranku na čijem čelu je ministar koji se ponaša kao baron Minhauzen. Hajde da budemo realni, hajde da budemo pošteni. Sve se svodi na priču o parama. Gde su pare za ovo što se ovde obećava? Ovde nigde nema priče o tome, nego još enormna birokratija. Pa, bolje te pare koje su predviđene za ove silne savete, agencije i asocijacije, da se daju tim nesrećnim ljudima da naprave neki put, da se otvori neka mala fabrika, da se stvore neki elementarni uslovi za normalan život ljudi u Srbiji, koji treba da budu građani Evrope u 21. veku. To bi bilo pošteno. Ovako, lepo to zvuči – ravnomerni regionalni razvoj. Ovde, čini mi se, treba da bude Ugljanin, ako je on zadužen za razvoj nedovoljno razvijenih područja, jer, šta znači ravnomerni razvoj? Problem su oni koji nemaju ni elementarne uslove za normalan život, a ne oblasti koje su već razvijene. Još nešto, kada govorimo o regionalnom razvoju, preduslov za to je da imamo jasno definisane regione. Srbija može i treba, i to zagovara, ne može država, regija i država regiona, ali, najpre, treba da se donese novi zakon o teritorijalnoj organizaciji Srbije, da se utvrdi šta su regioni, da se utvrdi šta su opštine, da se promeni mapa opština i mapa regiona. Imamo neka sela ''izgubljena u svemiru'', koji imaju status opština. Jednostavno, živimo na bazi matrice iz nekih minulih vremena. Kao što sam i ministru spoljnih poslova rekao – šta će vam ambasada u Adis Abebi? Tamo nema nijednog Srbina, nijednog građanina Srbije, a, recimo, na Malti, ili u Dubaiju, imate po nekoliko hiljada ljudi. Tako i ovo. Hajde da utvrdimo šta su opštine, šta su regioni, da izmenimo Ustav u skladu s tim, i onda da pričamo o ravnomernom razvoju, ali, prvo da pričamo odakle pare da se pomogne onima koji su zaista na rubu civilizacije i na rubu života, ponavljam, dostojnog čoveka, građanina Evrope. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Balint Pastor.
Poštovana gospođo predsednice, poštovani gospodine potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što saopštim stav SVM-a povodom Predloga zakona o regionalnom razvoju, dozvolite mi da kažem da sam vrlo srećan zbog toga što trenutno u skupštinskoj proceduri ima svega 48 zakona. To znači da Skupština, mada nije ni bila, ali sada, pogotovo, nije crna rupa. O tome govori i to što se Predlog zakona, koji je prošao Vladu 4. juna, našao na dnevnom redu u Narodnoj skupštini samo nekoliko dana kasnije. Što se tiče ostalih tačaka dnevnog reda, od osam tačaka, imamo pet predloga zakona koji su stigli u Skupštinu u maju i u julu, imamo dva predloga zakona koja su stigli u martu. To znači da će Vlada morati da ubrza rad, jer neće moći da prati tempo Narodne skupštine. Što se tiče Predloga zakona o regionalnom razvoju, vrlo smo srećni što se ovaj predlog zakona našao na dnevnom redu i u skupštinskoj proceduri, ali moram da kažem i to da je možda malo prebrzo ovaj predlog zakona stigao u skupštinsku proceduru, zbog toga što je, pre stavljanja na dnevni red ovog zakona, trebalo doneti druge propise, druge zakone, da bi se ovaj zakon mogao primenjivati. S druge strane, bez obzira na činjenicu da je ovaj zakon bio pripreman dve godine, ima nekih grešaka u njemu, što ukazuje na to da je on dosta brzo pisan i nije mi jasno zašto se nije moglo sačekati još nekoliko nedelja, pa da ne dođe do ovih grešaka. Malo kasnije ću govoriti o tim greškama, da bi Vlada, amandmanima, mogla da poboljša ovaj predlog zakona. Mogu samo da sumnjam da je cilj ovako brzog stavljanja na dnevni red ovog predloga zakona bio da se pokaže da je u ovoj bici, pod radnim nazivom ''ko je više za decentralizaciju i regionalizaciju'', da li G17 plus ili DS, G17 plus dobio jednu bitku; to je i uspeo. Predsedniku G17 čestitam na dobitku ove bitke. Ovo je prvi zakon koji govori o regionalizaciji i koji je pred narodnim poslanicima. Nažalost, to nije zakon o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine, nažalost, nije zakon o javnoj svojini, to nisu neki drugi predlozi zakona koji su, možda, bitni za regionalizaciju Srbije i decentralizaciju, ali je Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj bilo nadležno za izradu ovog zakona. Ovaj zakon je izrađen i za nekoliko dana će biti, siguran sam, usvojen u Narodnoj skupštini. Kada sam malopre govorio o nekim greškama i da ovaj zakon neće biti moguće primenjivati onako kako bi trebalo, pre svega sam mislio na čl. 5, odnosno 6. Predloga zakona o regionalnom razvoju, koji kaže da oblasti koje čine regione određuje Vlada, na predlog organa nadležnog za poslove statistike. Taj organ određuje i jedinice lokalnih samouprava koje čine oblasti. Znamo da je na Šestoj vanrednoj sednici Narodne skupštine bio Predlog zakona o zvaničnoj statistici. Znam da Srbija i dan-danas ima Zavod za statistiku, ali je pre usvajanja ovog zakona trebalo, prvo, usvojiti predlog zakona o zvaničnoj statistici i tek nakon toga raspravljati o ovom zakonu o regionalnom razvoju. Što se tiče druge manjkavosti, ili greške, takođe, jedna pravna sitnica, koja može da utiče na primenu zakona o regionalnom razvoju, nalazi se u članu 41. Predloga zakona, koji govori o oblasnim asocijacijama. Ovaj član kaže da oblasne asocijacije treba da budu osnovane u skladu sa Zakonom o udruženjima. Srbija, nažalost, nema zakon o udruženjima, zbog toga što je više puta taj predlog zakona bio povučen iz skupštinske procedure. Danas na snazi imamo zakon koji definiše oblast rada udruženja u Srbiji, koji je u potpunosti anahron, donesen je 1982. godine, još govori o radnim ljudima itd., o samoupravljanju, pa je bilo celishodno sačekati donošenje zakona o udruženjima, koji se nalazi na sednici ovog zasedanja, pa tek onda raspravljati o ovom zakonu. Što se tiče značaja zakona o regionalnom razvoju, nažalost, imam utisak da pojedine opozicione stranke poklanjaju isuviše velik značaj ovom zakonu. Ovaj zakon ne donosi ništa spektakularno, ništa novo Srbiji, pogotovo ne donosi ništa novo AP Vojvodini. Saglasan sam s tim da Ustav Republike Srbije, u članu 94, kaže da se Srbija stara o ravnomernom i održivom regionalnom razvoju, u skladu sa zakonom, i da je donošenje ovog zakona nužnost, da ga je trebalo doneti, ali ovaj zakon se ne može nazvati, čak, ni prvim korakom ka decentralizaciji i regionalizaciji. Ovaj zakon isključivo govori o ekonomskoj decentralizaciji i bitan je, pre svega, zbog jedne činjenice, što je olakšan pristup statističkih regiona korišćenju pretpristupnih fondova EU. To nije beznačajna činjenica, to je vrlo bitno za ekonomski razvoj Republike Srbije, ali se nikako ne može reći da je ovaj zakon o regionalnom razvoju prvi korak ka Srbiji kao decentralizovanoj i regionalizovanoj državi. Pre nego što smo počeli raspravu o ovom zakonu, trebalo je doneti odluku, odnosno Vlada Republike Srbije je trebalo da preispita odluku o upravnim okruzima. Nažalost, ti upravni okruzi će imati značaja i u ovom zakonu. Granice upravnih okruga su pre petnaest godina zacrtane, na način koji je suprotan zdravoj logici. Gospodine Dinkiću, sigurno znate, pošto dolazite i u Sentu, i u Adu, i u Kanjižu, i vrlo je dobro što dolazite, da te opštine pripadaju Severno-banatskom upravnom okrugu, a da se Kanjiža i Senta nalaze na bačvanskoj strani Tise, pa nikako ne treba da pripadaju Severno-banatskom upravnom okrugu. Ta odluka je doneta pre 15 godina, zbog toga što je u to vreme na republičkom nivou bio na snazi zakon o izboru narodnih poslanika koji je predviđao većinski sistem izbora. Trebalo je postići sledeće, da se razbije to biračko telo koje pripada nacionalnim manjinama i zbog toga je to učinjeno u Vojvodini, na severu Vojvodine, u Potisju i Sandžaku, ni na jednoj drugoj teritoriji Republike Srbije. Nažalost, ti upravni okruzi, koji su nelogični, koji su suprotni svakoj zdravoj logici, održani su do dana današnjeg. Za promenu granica tih upravnih okruga ne treba menjati nijedan zakon, to se menja uredbom Vlade Republike Srbije, ali, izgleda da nema političke volje da se te granice promene. To nije mađarsko pitanje, a u Sandžaku, to nije bošnjačko pitanje, to je pitanje zdrave logike – da li se Kanjiža nalazi u Bačkoj ili se Kanjiža nalazi u Banatu. Ako se Kanjiža nalazi u Bačkoj i ako Tisa nije promenila tok, onda pravni sistem treba dovesti u sklad sa zdravom logikom, jer, inače, šta će nam država, šta će nam upravni okruzi? Vlada još nije smatrala, od 2000. godine, da to treba promeniti. Nažalost, vi, gospodine Dinkiću, taj sistem direktno prenosite u ovaj zakon o regionalnom razvoju. Hvala Bogu, to niste napisali u samom tekstu zakona, ali ste napisali u obrazloženju ovog zakona. Na strani 5 obrazloženja piše sledeće: "Predviđeno je da jedna ili više oblasti čine region. Oblasti će poštovati postojeću podelu na upravne okruge i neće deliti okruge". To znači da će se regioni u oblasti formulisati na način koji je suprotan zdravoj logici i svakoj privrednoj i ekonomskoj logici. Na strani 4 obrazloženja piše sledeće: "Vlada će podzakonskim aktom, na predlog Republičkog zavoda za statistiku i u skaldu s kriterijumima uređenim sa standardima EU, utvrditi oblasti koje čine ovih sedam regiona. Napominjemo da će se u bližem određivanju područja oblasti i regiona poštovati Ustav, kao i postojeće podela na upravne okruge, te će oblasti biti sastavljene od jednog ili više okruga, a regioni od oblasti''. Što se tiče spomenutih standarda EU, ne verujem da su standardi EU da se menjaju tokovi reka. Ne verujem da su standardi EU da se nešto definiše u direktnoj suprotnosti sa zdravom ekonomskom logikom. S druge strane, valjda se podrazumeva da će se poštovati Ustav, to ne treba napisati u obrazloženju predloga zakona, ali nije dobro što je napisano i što Vlada očigledno misli da ovu podelu upravnih okruga treba preneti na ovaj drugi nivo, da to treba da bude osnova za ravnomeran regionalni razvoj. To nije dobra početna osnova i nadam se da će Ministarstvo i Vlada preispitati ove stavove koji su napisani u obrazloženju zakona. Nismo mogli na ovo dati amandman, jer ovo nije napisano u samom predlogu zakona, nego u obrazloženju. Nadam se da će to biti promenjeno, na isti način kako je promenjeno kod donošenja Zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama. Drago nam je što smo uspeli postići saglasnost i sa Poslaničkom grupom G17 plus i sa Vladom Republike Srbije da se zdrava logika, ekonomska logika uzme u obzir kada se govori o područjima regionalnih privrednih komora. Upravo pre nekoliko nedelja, kada smo doneli taj zakon, uspeli smo da zajednički izdejstvujemo da privredna društva sa područja opština Kanjiža, Senta i Ada budu ponovo u sastavu Regionalne privredne komore u Subotici, i to je vrlo dobro primljeno. Mislim da je taj put kojim treba da nastavimo, a ne ovaj koji je zacrtan u obrazloženju Predloga zakona. Što se tiče još nekih predloga koje je trebalo doneti pre donošenja zakona o regionalnom razvoju, tu, svakako, spada Statut AP Vojvodine. Znam da se ovim zakonom uspostavljaju statistički regioni, a ne administrativni regioni, ali, gospodine potpredsedniče Vlade, problem je u tome štoUstav Republike Srbije jasno kaže da do kraja 2008. godine treba doneti novi statut. Imao bih jedno pitanje za vas, gospodine Dinkiću, kao za potpredsednika Vlade Republike Srbije – zašto još uvek nemamo u skupštinskoj proceduri predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodina? Naravno da smo svesni činjenice da ni Statut, ni zakon ne mogu stići na dnevni red pre nego što Vlada utvrdi predlog zakona o nadležnostima Vojvodine, ali nije nam jasno zašto se čeka s izradom tog zakona o nadležnostima Vojvodine, šta je tu problem, zašto se krši Ustav Republike Srbije od Vlade Republike Srbije i zašto se Narodna skupština dovodi u situaciju da mora da krši već sedam meseci Ustav Republike Srbije. Kada govorimo o aspektu ekonomske decentralizacije koju treba da donese ovaj zakon o regionalnom razvoju, onda moram da kažem da smatramo da Ministarstvo i Vlada imaju suviše velike nadležnosti i da se ne može govoriti ni o ekonomskoj regionalizaciji ni o decentralizaciji kada o svemu odlučuje Vlada i Ministarstvo. Pitao bih gospodina potpredsednika Vlade – kako možemo tumačiti član 17. ovog predloga zakona s aspekta da se predlaže ekonomska decentralizacija Republike Srbije, inače, ovaj član se odnosi na programe finansiranja razvoja regiona, kada se u tu kaže sledeće: "Programe iz stava 1. ovog člana, i to za projekte koji će se finansirati iz budžeta Republike Srbije, kao i iz drugih izvora za budžetsku godinu, donosi Vlada, na predlog Ministarstva, u skladu sa Nacionalnim planom i regionalnim strategijama"? Kakva je to ekonomska decentralizacija kada Vlada Republike Srbije, na predlog Ministarstva, odlučuje o tome koji će se programi finansirati iz republičkog budžeta? Naravno da nam je drago što je u istom članu rečeno, u st. 4. i 5, da će se grad Beograd i AP Vojvodina pitati za mišljenje u vezi s programom na teritoriji Vojvodine, odnosno grada Beograda, ali je to samo neobavezno mišljenje. Mislimo da to nije u skladu sa principom ekonomske decentralizacije. Još jedan zakon je trebalo doneti pre nego što raspravljamo o zakonu o regionalnom razvoju, a to je zakon o javnoj svojini. Svakako je trebalo promeniti situaciju koja govori o tome da je Srbija jedina država u Evropi u kojoj ni lokalne samouprave, ni autonomne pokrajine nemaju svoju imovinu. Nažalost, ni opštine, ni gradovi, ni pokrajine ne mogu uticati na ekonomski razvoj svojih teritorija i na zapošljavanje svojih građana, na način kako bi mogli da imaju veći stepen finansijske autonomije, da imaju svoju imovinu, da određena zemljišta mogu ponuditi, npr. određenim investitorima. Kako je moguće da opština Senta svega 2,5% od prikupljenih poreza dobije nazad kao transfer, a ukupno dobija nazad oko 7% od iznosa koji se prikupi u vidu poreza na teritoriji opštine Senata? To je jedan primer, ali je karakterističan za celu Republiku Srbiju, za sve opštine i za sve gradove. Na kraju bih želeo da se osvrnem, vrlo kratko, na današnju izjavu predsednika Republike Borisa Tadića. On kaže da će se regionalizacija ostvariti, prva etapa do 2013. godine, a druga etapa – do 2020. godine. Ne znam šta ćemo raditi do 2013. godine, odnosno do 2020. godine. Drugo, kaže predsednik države: "Regionalizacija nije podela Srbije, već podela bogatstva i stvaranje mogućnosti da se nerazvijeni delovi zemlje ravnomerno razvijaju". Znači, to je princip Robin Huda. Treba da uzmemo od bogatih i da damo siromašnima. Slažemo se, ali ne treba uzimati od bogatih, treba stvarati klimu u kojoj svi delovi Republike Srbije mogu da se razvijaju. Treba Ustav da se poštuje i u vezi s Vojvodinom, a ne da se borimo kod svakog rebalansa da Vojvodina dobije 7%. Naravno, jug Srbije, srednja Srbija, istočna i zapadna Srbija, Sandžak, Šumadija treba da se razvijaju i treba da postignemo koliko god je moguće ravnomeran regionalan razvoj. Hvala.
Hvala. Gospodin Velimir Ilić ima reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, Srbija ima velike probleme danas, imala ih je i prethodnih godina – totalni sunovrat srpske privrede, velika nezaposlenost, mnogo preduzeća u stečaju, 68.000 firmi blokiranih. Uvek kad je tako velika kriza, onda se izađe s nekim novim paketom, novim merama i novim obećanjima. Ovo sada što se događa u Parlamentu, regionalizacija, to je čisto zamajavanje i javnosti i pojedinih sredina širom Srbije da će doći neko bolje vreme, da će se rešiti neki problemi. Pre toga je bilo niz drugih obećanja i nijedno nije ispunjeno. Meni je jako čudno da ideju regionalizacije u Parlamentu iznosi ministar ekonomije i regionalnog razvoja, ministar koji, evo, već treću godinu vodi regionalni razvoj Srbije, koji je u svom izlaganju rekao da su neke opštine nerazvijene, pa navodi Crnu Travu i još mnoge širom Srbije. Šta ste radili, gospodine ministre, tri godine? Zašto su te opštine tako nerazvijene? Zašto se pojedine sredine prazne? Zašto u opštini Kuršumlija, u 17 sela nema nijednog stanovnika? Zašto nezaposlenost svakim danom raste? Sad ćemo sve to da rešimo regionalizacijom, sad će EU da odreši kesu, stižu pare. Pa, to smo slušali u izbornoj kampanji. Gospodine ministre, svi vaši projekti su promašaj, svi vaši ovde izneseni projekti su propali. Počnimo od akcija, pređimo na ''Fiata'', ravnomerni regionalni razvoj, pokretanje istočne Srbije – jedna velika prevara, Stara planina, skijališta, kreće Knjaževac, kreću opštine, kreće Svrljig. Ljudi, jadni, glasali, dali vam poverenje, i gde će sad? Šta će sad da rade? Kako posluju ta vaša preduzeća koja su otvorena? Ne mogu da razumem ministra, mada je proglašen za najboljeg ministra finansija na svetu, nisam čuo za tu titulu, ali drago mi je da je neki naš čovek dobio, jer sam očekivao da će nešto da uradi, ali taj najbolji ministar finansija je uzeo privredu, privatizaciju, turizam, NIP, a zatim regionalni razvoj. Regionalne centre ste napravili širom Srbije, silnu administraciju napravili. Šta je uradio taj regionalni centar u Kragujevcu? Koji su njegovi rezultati? Šta su uradili ti regionalni centri širom Srbije? Ništa, tu ste zaposlili svoje stranačke simpatizere, prijatelje, razvili stranačku infrastrukturu preko budžeta, i to je već jednom viđeno, to su nekad radile narodne kancelarije. Sada opet idete na neku priču o regionima. Ministre privrede, da li vi znate da u pojedinim gradovima ne radi nijedno preduzeće? Da li možete da rešite, posle osam godina, pitanje Bora, Majdanpeka? Da li možete da rešite pitanje Elektronske industrije? Šta je s ''Magnohromom''? Šta je s ''Vagonima''? Šta je s Trstenikom, s ''Prvom petoletkom''? Šta je sa ''Viskozom''? Šta je s Rakovicom? Koja vam to preduzeća rade u Beogradu? Od čega živi Beograd? Zašto ste ovde napravili neki regionalni centar i nazvali ga centar, a stidite se da kažete – Šumadija, Pomoravlje? Zašto ste to uradili? Zato što ste pola Šumadije i glavne šumadijske resurse pripojili gradu Beogradu? Beograd je došao do Topole, graniči se s Topolom. Uzeli ste ''Kopove'', uzeli ste Tamnavu, uzeli ste sve u okolini Beograda; Lazarevac grca u problemima, a o Obrenovcu da ne pričam. Problem do problema, ljudi ne mogu da dišu, obolevaju, a sve to ide u kasu grada Beograda. Sad će i gasna elektrana, za koju je bilo dogovoreno da se radi oko Niša, da pokrene tu regiju istočne Srbije i da pokrene jug, kako čitam, ići u Batajnicu, da bi Beograd mogao i to da uzme. Koja to privreda, gospodine ministre, radi u Beogradu? Od čega da živi dva i po miliona ljudi? Što to ne razvijete, posle tolikih sredstava i tolikih priča? Trideset i tri posto Beograda danas nema kanalizaciju. To je sramota. Jedan most ne može da se napravi 20 godina. Vi, gospodine ministre, devet godina držite finansije Srbije, Narodnu banku Srbije, držite NIP, držite sve, sve gde ima para, to je kod vas. Ništa niste uradili. Urađena je privatizacija. Direktorka je sad negde pobegla, nema je. Možemo li da je nađemo da položi nekome račune? Šta je sa sredstvima od ''Mobtela'', milijardu i 600 miliona? Rekli smo nekada, gospodine ministre, da će od toga da se rade koridori, a ni metar nije urađen. Sredstava nema. Danas nemate punjenje budžeta. Prodali ste sve što je moglo da se proda u Srbiji i sada, kad je Srbija jadna, gola i bosa, kada nema više za svoje preživljavanje, sada ćemo joj obećati šarenu lažu, a to su regioni. To će pokrenuti Srbiju.Šta će dobiti? Koje su to pare? Znate li, gospodine ministre, da ste ove godine zadužili Srbiju, za ovih nekoliko meseci, za četiri milijarde evra? Sabirajte pažljivo kredite koji su ratifikovani, i onaj od tri milijarde koji nije ratifikovan nigde, gde niko ne zna kako će ta sredstva da se potroše, za čuvanje, tobože, stabilnosti dinara. Više puta smo postavljali pitanje u ovom parlamentu – kako je moguće da neko da kredit bez ratifikacije u parlamentu, bez skupštinske rasprave? U ovom zakonu o regionalizaciji nije ništa dorečeno. Sve ćete vi to doraditi na Vladi. Ovde ste nam samo nabrojali da ćemo dobiti jedno blagostanje, da će svi da žive bolje, a od toga neće biti ništa. U glavnom gradu Beogradu, 35% saobraćajnica su makadam, nema asfalta. Šta je s Ovčom, Borčom, Kaluđericom? Šta je sa prigradskim naseljima? Šta je s opštinom Barajevo i ostalim? Živi se kao u srednjem veku. Šljakom su nasute ulice. To nema nigde. Vi sređujete ono što je vama interes da radite širom Srbije, trošeći budžet i sredstva koja su dobijena od privatizacije. Šta je s decentralizacijom vlasti? Zašto lokalne vlasti nemaju nikakve ingerencije? Uzimate im sva sredstva, onima koji su dobro radili, i ne vraćate ono što je trebalo da dobiju, uzimate im nazad i nema ništa. Uzmite jedan Kosjerić, pre neki dan ste vodili svi tamo kampanju. Dve milijarde se sliva u republički budžet iz Kosjerića, a vraća se nazad samo oko dva i nešto do tri posto samoj opštini, koja propada, a da ne pričam o ostalim opštinama, o Tovarišu, Žitištu, Kuršumliji, Prokuplju itd. Prema tome, nijedna fabrika u Srbiji nije stabilna. Privreda ne funkcioniše. Nema šanse da bilo šta u Srbiji proradi dok ste vi tu. Vidite i sami, "Lola Ribar", uzmite "Grmeč", uzmite Vojnu industriju, "Prvu iskru" Barič, uzmite IMT, nema šanse da bilo šta funkcioniše. Kragujevac je nekada imao hiljade radnika, sećate se cifre od17.500 radnika, danas pričamo o 500 zaposlenih u "Fiatu", a rekli ste – 200.000 "punta" ove godine. Koliko ste do sada izbacili na tržište, namontirali, došrafili, koliko je učešće srpskih kooperanata u jednom vozilu koje se danas proizvodi? Nema ga. Koliko to košta Srbiju i zašto Srbija daje subvencije i gura pare italijanskoj firmi, a naši privrednici propadaju? Vidite da imate svaki dan štrajkove, probleme koji su neviđeni. Ljudi odsecaju prst u znak protesta, štrajkuju glađu. To nikada nije bilo. Zašto se ne pojavite u tim firmama? Sada ste došli da nam ovde pričate. Sećate li se kada ste akcije prezentirali javnosti, svi po 1000 evra. Šta bi s tim projektom, gospodine ministre? Šta bi sa šest milijardi od EU? Šta bi s koridorima? Koliko ste uradili koridora, evo, druga godina vlasti? Druga je građevinska sezona, jedna vam je prošla, a ova druga je na pola; godišnji odmori, ode i ova kalendarska godina. Koliko ćete uraditi? Zakopate nešto malo, počnete da radite, nema para, gospodine ministre. Ugasili se koncesiju koja je bila najveća i najbolja investicija za Srbiju. Rekli ste da ćete vi praviti to iz budžetskih sredstava. Gde su vam ta budžetska sredstva? Ko će da vam puni budžet kada vam privreda ne radi? Koje preduzeće danas puni budžet? Gde su ti vaši gradovi za koje ste pričali da su u velikom razvoju, u velikoj euforiji, groznica čitava? Tamo dolazi "Mercedes", "Folksvagen", "Fiat", "Boing", ko sve nije stigao. Ti su gradovi, sada kada treba sredstva da se umanjuju, nestali, više ih ne pominjete, gradovi o kojima ste ovde pričali da su bajka, dau njima sve funkcioniše. Sada, kada se ova transferna sredstva odbijaju, oni su u nerazvijenijim opštinama, gospodine ministre, nestali su. Koliki su gubici? Koliki je gubitak skijališta ''Stara planina''? Zašto niste završili Divčibare? Šta je bilo s ostalim centrima? Šta je bilo s Palićem? Koliko se para uložilo? Koliko se ljudi zaposlilo, šta je sa Golijom? Koliko je sredstava uloženo? Zašto je sve stalo? Svi resori koje ste uzeli u Vladi su katastrofa za Srbiju. Uzmimo sport, potpuno je uništen. Savezi ne postoje, klubovi ne postoje. Gde su nam sportisti? Nema ih. Šta je s omladinom? Daćete im sada beli šengen. Obećavate da idu u Evropu? Zašto ne ostanu ovde? Gde su ta radna mesta koja se najavljuju? Koje ste to firme otvorili gde ćete zaposliti hiljade mladih ljudi? Nabrojte jednu firmu koju ste napravili. Neki dan, gledam bruku i sramotu, vrši se u Jutarnjem programu prezentacija preduzeća, ulaganja. Uložili ste u Čačak milion i 200.000 dinara i čovek je kupio kopir-mašinu i zaposlio sestrića da kopira. Prikazujete taj prilog od pet minuta u svim dnevnicima, a samo A 4 može da kopira. To je bruka za Srbiju, stvarno, bruka. Da ne pričam o zdravstvu. Gde vam je zdravstvo, gospodine ministre? Da li ste neki dan čitali u novinama da ste u vašem zdravstvu, koje vi pet mandata držite, doveli čoveka obolelog, narkomana, i primili ga na nervno odeljenje, da je čovek uzeo vatrogasni aparat i ubio bolesnika; počeo redom da ubija, smrskao mu glavu. To je tačno. Tu vam sede direktori, jedan prevarant koji je jade napravio u zdravstvu, rasterao sve lekare koji nisu hteli da potpišu člansku kartu, i svi su otišli, ostao je onkao najbolji kadar, student koji je 16 godina studirao i ovekovečio tu svoju diplomu i sada sedi po ceo dan i dobacuje poslanicima kada govore. Umrla je bolesnica na operaciji krajnika, gospodine ministre, profesorka Ekonomske škole u Čačku. Operisana pogrešna noga, pogrešno koleno. Nedavno su bolesnika s operisanim kukom poneli, ispustili ga i polomili mu ponovo kuk, pa ga vratili na operaciju. To je jad i nesreća. Prema tome, gospodine ministre, vi ste, nažalost, velika štetočina ove vlade. Dugo trajete i dugo i nam pričate o privredi, a nikada niste ušli u jednu fabriku, nikad niste jedan radni dan proveli u preduzeću, da znate šta znači raditi, primiti platu i stvoriti dohodak za nekoga. Sve ovo što pričamo, to je gubljenje vremena, zamajavanje Srbije i ti vaši regionalni centri zaposliće vaše neke istomišljenike. Velika reč – nacionalna agencija, regionalna agencija. Kada kažete – nacionalna, kao onaj nacionalni savet za infrastrukturu. Koliko ste kilometara puteva uradili, gospodine ministre, preko Nacionalnog saveta za infrastrukturu? Koliko ste koridora uradili do sada, evo, druga je građevinska sezona? Nijedan kilometar. Niste ga predali na upotrebu. Prema tome, ugasili ste i ono što su drugi napravili. Kočili ste godinu dana u ovom parlamentu investiciju gasifikacije i dolaska gasovoda, izgradnje gasne elektrane i završetak skladišta ''Banatski Dvor''. Mnogo štete, mnogo nesreće ste naneli ovoj Srbiji i sada izlazite s jednim novim projektom, sa jednim novim konceptom, a svi unapred znamo da od toga ništa nećebiti, jer vi za to nemate snage, vi to, prvo, ne znate. Nedavno smo ovde slušali priče, bajke, nisam bio tog dana u Parlamentu, ministra odbrane. Sve vam je u korovu, sve vam je u koprivama od dva metra. Nismo videli vojnika. Pitali smo, gde ima vojnika, da se naša deca slikaju uživo. Sve ste uništili. Da li ste vi negde videli živog vojnika, da ga opipamo, da se slikamo s njim? Nema ga. Sve kasarne su prazne i puste. Ono malo muke i nesreće što je imalo po kasarnama, ostalo je po koprivama i zaraslom travuljarkom, krovovi pali, fasade pale, sve se raspada. To je imovina koja je oduzeta lokalnoj vlasti. Šta s njom danas da radimo? Ne možete da je vratite, jer je preskupa da se kupi nazad. Recikliraju vam, pričate neki dan o reciklaži, slikali ste se tamo kako "juga" reciklirate. To je dobro, to je pozitivno, ali recikliraju vam i tenkove usred kasarne, a to niko nije primetio. Četiri komada su vam reciklirali a da niko nije pronašao, ni video. Upadaju vam ljudi kod predsednika s bombama u rukama. Kakva ste vi to Vlada? O čemu se tu radi? A tolike pare trošite! Organizujte se malo, gospodine ministre. Ovo je trebalo da doživi neke rasprave, da se raspravi malo o ovome, a ne da dođe direktno u Parlament, bez odbora, bez ikakvih mišljenja, bez ikakvih konsultacija s političkim strankama. Ovo će značiti nešto za Srbiju, ali u negativnom smislu. Zaposliće se nova administracija, odneće nova sredstva, i od toga neće biti ništa. Šta je sa privatnom imovinom, čiji vlasnici danas postoje? Sve je prodato, uništeno i potrošeno. Sve je potrošeno. Gde su sredstva od "Robnih kuća Beograd", od trećeg operatera? Šta vam je sa Šlafom, koga ste doveli ovde da drži kockarnice? Nalaze utehu u kockanju. Šlaf je ovde živeo, vaš veliki prijatelj, i sponzor, i donator. Vidite i sami – jade ste napravili Srbiji i trebaće desetine godina da se sve ove nesreće isprave. Da ste nešto mogli da uradite s ravnomernim regionalnim razvojem, uradili biste za ove tri godine. Smanjite malo vaše apetite. Sve ste uzeli, prigrabili. Cela Vlada je kod vas. Ne znam šta rade drugi ministri, čime se oni bave? Šta radi predsednik Srbije, čime se on bavi? Sve je kod vas, gospodine ministre, vi nas obavestite i kad će struja da poskupi. Ne znam šta Škundrić radi? Kažete da neće struja da poskupi, kažete da stižu krediti. Nedavno ste bili u Americi. Došli ste i rekli – kreću koridori da se rade, pare su obezbeđene, sredstva su obezbeđena. Ništa nije krenulo. Godišnji odmori, dolazi jesen, ode još jedna godina, još jedna građevinska sezona, u ništa. Gospodo narodni poslanici, dokle ćemo sedeti ovde i slušati obećanja, lepe priče i da može svako, kad mu neka marketinška agencija nešto skocka, da kaže – ovo će biti hit? Izađite i recite. Evo, sad spremate promenu Ustava, žulja vas to što je mnogo poslanika, treba da ih smanjite, da proširite malo Vladu, da ostane više sredstava za Vladu, a ne bavite se onim čime treba da se bavite. Srbija gladuje. Nema para da plati struju. Sirotinje je svakim danom sve više i više. Poljoprivreda uništena, selo potpuno uništeno, razbijeno. Nema gde da se proda. Vaša genijalna ideja o jednostranom poštovanju sporazuma sa EU pokazala je rezultate, sada vidimo gde smo, šta smo i ko smo. Prema tome, ovo je još jedna bajka, da se zamajava narod, i nova bajka, to je promena Ustava, smanjenje broja poslanika itd. Što se ne uhvatite u koštac? Obećali ste ovde gospodi iz Vojvodine Statut Vojvodine. Ne smete... (Predsednik: Vreme.) ... želite da kažete Srbiji – evo, i vi ste regionalni centri. Regionalni, ali bez ijednog dinara, bez ičega. Srbija će biti u bedi, u nesreći, u velikim problemima, s još glomaznijom i većom ...
Gospodin Dinkić ima reč, izvolite.
Da odgovorim na ova dva pitanja gospodina Balinta Pastora i na ovo poslednje. Najpre, da odgovorim na pitanja koja je Balint Pastor postavio. Pitao je u vezi s definicijom upravnih okruga. Kao što znate, to nije u nadležnosti Ministarstva ekonomije, već Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Kada smo pripremali ovaj zakon, kada smo definisali oblasti, nismo mogli nikako drugačije, nego da pođemo od postojećih upravnih okruga. Međutim, kao što je gospodin Pastor rekao, to je moguće promeniti, čak i zakonskim aktom. Predlažem gospodinu Pastoru da u narednim danima, kada ministar Marković bude obrazlagao zakon o udruženjima, porazgovara o ovoj temi, vezano za Kanjižu. Kao što smo našli rešenje o privrednim komorama, verujem da je moguće naći i ovo rešenje. Zaista ne zavisi od ovog zakona, već ako se promeni Uredba o definisanju teritorije upravnih okruga, automatski se podrazumeva – i statističkih oblasti, u skladu s ovim zakonom. Što se tiče pitanja vezanog za član 17, mislim da se radi o nerazumevanju, jer je postavljeno pitanje – zašto Vlada donosi odluku o finansiranju iz budžeta RS kod programa finansiranja razvoja regiona? Zato što se radi o budžetskim sredstvima, o budžetu Republike Srbije. Vlada, po Zakonu o budžetskom sistemu, mora da donese odluku, ali predlog daju oni koji sede u regionalnom savetu. Regionalna strategija jeste osnov da se neki projekat predloži, a Vlada ga samo usvaja, s obzirom na to da ga ona finansira. U slučaju Vojvodine, traži se mišljenje AP, zato što se ovde radi o finansiranju iz republičkih sredstava. Naravno, kada pokrajina finansira iz sopstvenih sredstava, onda ne pita Republiku za mišljenje, već sama ulaže u svoj projekat. Isto važi i za grad Beograd. Naravno da ovde postoji jedna asimetrija. Asimetrija proističe, nažalost, iz činjenice da trenutno postoji samo jedan aktivan administrativni region u Srbiji, a to je Vojvodina. Kada se to jednoga dana bude promenilo i kada se bude utvrdio koncept administrativne regionalizacije, onda će ovo biti prilagođeno u samom zakonu. Ovako, mi smo pošli od postojećeg ustrojstva teritorijalizacije Srbije i nismo želeli da se mešamo u nadležnost koja je definisana drugim zakonom, odnosno Ustavom. Što se tiče pitanja gospodina Balinta Pastora vezanog za rok donošenja Statuta Vojvodine i zakona o prenosu nadležnosti, prema mojim saznanjima, a nisam direktno uključen u to, međutim, jeste moja koleginica Kalanović, taj posao je tehnički završen. Sada očekujem da će to u narednom periodu biti usvojeno u Vladi i predloženo Skupštini. Koliko znam, ne postoji nijedna tačka koja je neusaglašena u vezi sa zakonom o prenosu nadležnosti i Statutom Pokrajine. U tom smislu, očekujem da će to biti u narednom periodu usvojeno. Što se tiče komentara drugog poslanika, ne znam zašto se toliko nervirate? Zašto vas ja baš toliko nerviram, ne samo vas, ima tu još nekih poslanika? Reći ću vam nekoliko činjenica. Znam da govorim o činjenicama. Vi imate svoj način govora, neću ulaziti u to. Činjenice jesu sledeće – u Srbiji je bilo i ima problema, ti problemi su manji ili veći. Razlika je u tome da li se neki problemi rešavaju ili se ne rešavaju. Svi problemi ne mogu odjednom da se reše, ali mogu reći, na temu koju ste sada pomenuli, odgovore na vaša pitanja. Mogu da kažem da činim sve da one probleme koji su u nadležnosti Ministarstva ekonomije pokušam da rešim i da nikad ne odustajem od tih rešenja. Što se tiče "Fiata" i investicija u Kragujevcu, za razliku od prethodnih 15 godina, kada je država Srbija samo subvencionisala proizvodnju, a, suštinski, Kragujevac nije radio i proizvodio je vrlo malu količinu proizvoda, po prvi put zarađujemo na proizvodnji nekog automobila koji se proizvodi u Kragujevcu. Ta zarada možda nije prevelika, ona je 722 evra po svakom "puntu", međutim, 722 evra zarade je bolje nego gubitak. Kada se vide rezultati rada od sredine aprila, kada je počela montaža "punta" u Kragujevcu, u tih mesec i po dana ukupno je prodato 1.700 automobila, odnosno proizvedeno. Kapacitet se sada povećava, uz investicije koje smo zajedno s Italijanima preduzeli u Lakirnici, i kapacitet će uskoro biti povećan na 3.000 automobila mesečno. Sa kapacitetom od 3.000 automobila mesečno, Kragujevac će biti, posle 20 ili 15 godina, skinut sa liste subvencija Ministarstva ekonomije. U ovom mesecu, junu, smanjili smo za 25 miliona dinara subvencije koje su, inače, godinama mesečno bile uplaćivane kragujevačkoj fabrici, a cilj nam je da do septembra obezbedimo da se kompletna proizvodnja u Kragujevcu ostvaruje na osnovu naplaćenih prihoda od prodaje automobila. To će biti prvi put posle 15 godina. Koliko će biti ove godine proizvedeno automobila? Vidite i sami, kapacitet se lagano povećava. Od ovog meseca bi trebalo da se broj približi na 3.000 automobila mesečno. Imajući u vidu veliku tražnju koja postoji, imajući u vidu da je dogovoren i izvoz u Republiku Srpsku, očekujem da će onaj ugovor koji smo napravili oko "punta" biti premašen i da će ove godine biti duplo više proizvedeno automobila nego u prošloj godini, svih modela – od "zastave 10" do ostalih. Da li je to 200.000 automobila? Nije. Da li je to dva puta više nego prošle godine? Jeste. Da li je to neki napor koji se pokazuje i da li neki ljudi, makar sada, žive od svog rada tamo? Tačno. Trenutno, oko 800 do 900 ljudi radi na "puntu". To nisu hiljade ljudi, ali tih 900 živi od svog rada i taj broj će se povećavati iz meseca u mesec. Što se tiče Bora, Bor trenutno nema nikakve subvencije i sami se izdržavaju od svog rada. Država ne pomaže Bor subvencijama, jer smo im pomogli novcem za određene investicije, kako bi bili efikasniji, a imamo nameru da im pomognemo u narednom periodu da kupe novu opremu za rudarstvo, kao i da izgrade novu topionicu. Zašto? Zato što od rada Borskog basena zavisi u dobroj meri razvoj čitave istočne Srbije i zato što to jeste proizvod koji je isplativ i zbog toga želimo da ga podržimo. Bor trenutno radi. Ono što ste dobro primetili je da ima puno fabrika koje su u problemima. Međutim, nisu sve u takvim problemima kao što vi govorite, iako ih ne potcenjujem. Tačno je da ima preko 60.000 blokiranih firmi, od čega su samo 20.000 preduzeća. Od tih 20.000 preduzeća, 16.000 je blokirano preko dve godine. To nisu preduzeća koja su danas blokirana, neka od njih su blokirana za vreme dok ste vi bili ministar u Vladi. Drugim rečima, donećemo sada zakon o stečaju, koji će sve firme koje su u blokadi duže od dve godine, jednostavno, izbrisati i postaće direktno u stečaju, jer imamo lažnu sliku o blokadama. Ima onih STR-ova koji ulaze u blokadu, osnivaju nove firme i nastavljaju da rade, tako da sama brojka jeste velika, suštinski, problem postoji, ali nije takav kao što vi govorite. Mi smo učinili ono što je bilo moguće da poboljšamo likvidnost privrede, kroz program Vladinih mera, subvencionisanih kredita. Oko 400 miliona evra je u tri meseca odobreno privredi po niskim kamatama. Juče je Centralna banka oborila referentnu kamatu na 13%, tako da će sada dinarski krediti, posle dugo vremena, biti jednocifreni za one koji traže kredite za likvidnost, biće 9,5%, s obzirom na to da su vezani za referentnu stopu Centralne banke. Postoje problemi u vagonogradnji, kao što ste rekli, i hvala vam što ste to pitanje postavili, jer i tu ćemo pokušati da učinimo ono što je moguće da se pomogne domaćoj industriji vagonogradnje. Imali smo sastanak jutros sa ''Železnicom'', s Ministarstvom infrastrukture i predstavnicima svih fabrika koje proizvode vagone u Srbiji – iz Kraljeva, Niša, Subotice, Smederevske Palanke i Smedereva. Napravićemo jedan poseban program, koji će Vlada usvojiti do kraja ovog meseca, da srpska železnica naručuje ove i naredne godine vagone iz srpskih preduzeća. To je način da oni koji su trenutno u problemima rešavaju probleme, a jeste Kraljevo u problemima, jer im je otkazan ugovor iz Francuske, takođe i Niš, jer do avgusta samo imaju posla. Najbolje stoji "Goša", koji je primer jedne od boljih privatizacija u Srbiji, koji imaju i sad obezbeđen kapacitet i proizvodnje i plasmana; deset miliona su do sada uložili Slovaci u modernizaciju te fabrike. Međutim, svima ćemo pomoći, kroz poseban program stimulisanja vagonogradnje, da obezbede posao radnicima, jer su to intenzivne fabrike, zapošljavaju dosta ljudi, Fabrika železa u Smederevu – 1.500 ljudi, u Kraljevu 900 ljudi radi, da dobiju posao i da ''Železnica'' kupuje vagone od domaće industrije. Za razliku od perioda kada je ''Železnica'' bila pod vašom ingerencijom, gospodine Iliću, i kada je isključivo kupovala prevozna sredstva iz inostranstva, vi možete meni pričati o patriotizmu, ali nikada nijedan napor niste učinili da domaći ljudi u vagonogradnji dobiju posao. Možda ovo što ćemo mi sada učiniti nije maksimalno, ali se trudimo i pomoći ćemo ovim ljudima da imaju obezbeđen posao u narednom periodu, čak ćemo i jednu fabriku koja ne radi par meseci, a to je "Bratstvo" u Subotici, na ovaj način pokušati da podignemo, kao što smo podigli, uostalom, IMT, IMR, koji do skoro nisu mogli da prodaju svoje traktore. Vladinim programom subvencionisanja traktora, 2.000 profaktura su već sklopili i prodali prvih 200 komada traktora. U ovoj krizi ništa nije jednostavno, ali pokušaćemo da pomognemo svima onima koji imaju perspektivu. Ako neko nema perspektivu, kao što je, npr, Tekstilni kombinat ''Raška'', tu ću biti potpuno otvoren, iz Novog Pazara, koji 10 godina ne radi, tu su dva rešenja – ako firma ne radi 10 godina, to nema veze sa krizom, onda će ona ili biti preneta u vlasništvo opštine, ukoliko to želi, pa da oni onda raspolažu tom imovinom i odluče šta će s tim raditi, ili moraju da idu u stečaj. Tu nema nikakvih dilema. Ponudili smo opštini Novi Pazar ovaj kombinat. Mislim da treba odvojiti probleme koji su nastali pre 15 godina, kao što je, recimo, taj kombinat ''Raška'', od onih problema koji su skopčani s posledicama globalne krize. Jer, ovo sa "Gošom" nije vezano za neku prošlost, oni su duplirali iznos prošle godine, ali sada imaju, nažalost, smanjenu ponudu zbog krize. Inostrane železnice manje kupuju vagone i onda jeste rešenje, kada su se već inostrane železnice usmerile na kupovinu manjih vagona, da srpska železnica, kojoj au potrebni vagoni, kako u teretnom, tako i u putničkom saobraćaju, vrši bilo remont, bilo popravku, bilo nabavku novih vagona, iz domaćih kompanija. Sličan program ćemo napraviti za delove tekstilne industrije, kao što je ''Jumko'' u Vranju, da uspostavi direktnu saradnju, u programu Vlade, s našom vojskom i policijom, da se šiju uniforme za vojsku i policiju u Vranju, ali po nekim cenama koje su primerene. Dakle, da se zaposle ljudi; tu ne može da se napravi profit, ali da se omogući ljudima posao. To jesu nekonvencionalne mere koje Vlada preduzima, i preduzimaće, ali pomažu da ublažimo efekte krize. Kreditima, globalno, za likvidnost, a u pojedinim sektorima industrije, kao što je ''punto'', kao što su traktori, kao što su vagoni i delovi ove tekstilne industrije za namensku proizvodnju, ići ćemo sa ciljnom podrškom. Takođe ćemo podržati sada namensku industriju. Posebnu pažnju zaslužuje vaša teza o koridorima. Vi kažete da sam godinama nadležan za finansijski sistem. Tačno je da sam bio nadležan od 2000. do 2006. godine, kako za monetarnu, tako i za fiskalnu politiku, i ponosan sam na rezultate koje sam tada ostvario – od budžetskog suficita, do stabilnog dinara. Kada ste pomenuli koridore, mogu vas da pitam, nažalost, sada znam mnogo više nego što sam znao u ono doba dok sam bio ministar finansija o izgradnji puteva, zašto sebe nekada, makar, ne upitate, šta ste uradili u vezi s nacionalnim projektima? Nijedan jedini projekat, nijedan niste ostavili u nasleđe Vladi. Vi ćete videti, kada dođe sutra, prekosutra, naksutra, za tri godine, za osam godina, neka nova vlada, koliko će dobrog nasleđa zateći od prethodne vlade. O vašoj oblasti mogu da vam kažem, jer sada svi zajedno radimo na izgradnji Koridora 10, danas ne postoji završen projekat za Koridor 10, bez obzira na to što je u budžetu 2006. godine iz NIP-a bilo za to predviđeno prvih 200 miliona evra. Bila su predviđena sredstva od prodaje ''Mobtela'', kao što ste rekli, ali nije bilo projekata. Ne može se praviti put ukoliko imate novac, a nemate projekat. Obrnuta je procedura, naučio sam i to radeći u Nacionalnom savetu za infrastrukturu. Najpre, mora da se napravi idejni projekat, pa glavni projekat, pa projekat eksproprijacije, pa kad se ekspropriše zemlja, onda se objavljuje tender, pa se tek onda gradi put. Sada smo, nažalost, imali dva puta odlaganje realizacije ugovora sa Svetskom bankom za izgradnju Koridora 10 na jugu Srbije, na prvoj trasi koju želimo da počnemo, a to je Dimitrovgrad, zbog toga što, verovali ili ne, ne postoji projekat tog dela puta od osam kilometara. Ne radi se o trasi od stotinak kilometara, nema projekta za osam prvih kilometara. Ništa od toga nije ostavljeno u nasleđe. Tek kada je došla Vlada, dali smo nalog institucijama koje se bave projektovanjem da urade te projekte, da ne govorim o tome da nijedna eksproprijacija nije bila završena i da se sada to sve radi u hodu, da će prvi tender, konačno, za južni deo Koridora 10, iz kredita Svetske banke, biti objavljen u listu''Financial Times'' do kraja ovog meseca i da će onda ići, redom, tenderi za ostale deonice. Verujte mi, dnevno, i ministar Mrkonjić, premijer Cvetković, ja, Verica Kalanović, gonimo ove institute za puteve, koji treba da projektuju, da završe posao. Nije mi jasno šta su radili od 2003. do 2006. godine, kad ste pričali o izgradnji Koridora 10, kada sam, kao ministar finansija, obezbedio taj novac. Za šta novac? Ne može novac da se upotrebi ako nema projekta. Činjenica je da vi, možda, dobro pričate, ali niste radili taj posao. Ostavili ste 38 milijardi duga ''Puteva Srbije'', koji sada mi moramo da vraćamo i ova skupština je dala, upravo danas, saglasnost da se 185 miliona evra, na osnovu dugova koji su napravljeni za vreme dok ste vi bili nadležni za ovo preduzeće, vrati. Ne znam šta je od toga napravljeno, jer nijedan nacionalni koridor nije. Kada pominjete koncesiju, hteli steda uvalite ovu zemlju u to da mora iz budžeta da plaća koncesionara, zato što je projekat bio takav da ne može da se ostvari putem koncesije. Nije pošteno bilo prema bilo kojoj građevinskoj firmi da joj se nudi da radi koncesiju i za onaj deo koji je neisplativ. Koja je bila računica koncesionara? Hajde da uđemo u taj ugovor sa Vladom, koji ste vi zaključili, i da onda, kada prođe godinu dana, kao što se i desilo, tražimo amandman u ugovoru, da se promeni ugovor, tako da umesto da koncesionar sve sam plati i gradi autoput, traži da mu se to plati iz budžeta. Vi ste, verovatno, znali da je to bila ideja od samog početka. Sada je Vlada odlučila da autoput od Horgoša do Novog Sada napravi isključivo sopstvenim sredstvima, iz budžeta. Podelili smo sve to na manje lotove, uveli tzv. fidik kriterijume. Šta su to fidik kriterijumi? Dok ste bili ministar, nije vas zanimalo kakve ugovore sklapaju putarska preduzeća sa državom. Nisu bili obavezni da poštuju rokove, ako zakasne, nisu plaćali penale. Naprotiv, na kraju je država ostala dužna, sa sve kamatom. Sada je sve to potpuno promenjeno. Sada su svi ugovori po međunarodnim FIDIC kriterijumima, koji znače da ako neko zakasni s nekim rokom, mora ozbiljan penal da plati državi; ako ne plati penal, uvodi se drugi izvođač umesto njega, onaj koji je bio drugorangirani na tenderu. To je jedini način da se ozbiljno grade putevi. Kasnimo i kao država, a, rekao bih, i kao Vlada, zato što nemamo nasleđen nijedan jedini projekat. Ne kasnimo zbog para. Velika je zabluda, to otvoreno kažem, da se u Srbiji ne grade putevi zbog toga što nema dovoljno para. Ne grade se putevi zato što je do sada bila očajna organizacija u pripremi i izgradnji puteva. Građevinari su nam dobri, kada ih platiš, izgrade put, međutim, pripremiti projekat, eksproprisati zemlju i doći dotle da se počne graditi, da građevinari dobiju posao, to je ono što je problem u Srbiji. To jeste problem oko koga se i lično nerviram, moram da vam priznam, ali će se ta stvar rešiti i mi hoćemo da izgradimo Koridor 10, svi ravni pravci na Koridoru 10, osim ovih u klisurama, biće gotovi do kraja mandata. Što se tiče puta ka Crnoj Gori, naravno da je važan i niko nikada nije sporio važnost tog puta, ali je očito bilo nerealno očekivati da će ma ko, samo zbog toga što se isplati ekonomski graditi autoput od Beograda do Ljiga, uzeti koncesiju za to. Zbog toga je koncesionar i tražio, upravo zbog toga što je neisplativa deonica od Ljiga pa nadalje, da se iz budžeta to finansira. Zato je raskinut taj ugovor, zato što država nije htela da finansira iz budžeta nešto što će neko drugi naplaćivati, putem putarine. Sada je taj princip promenjen, gradiće se sledeće godine, ako se završe ovi projekti, jer više ne mogu da verujem ovim ljudima koji rade projektovanje. Ako urade projekte, sigurno ćemo u budžetu obezbediti novac za izgradnju prve deonice puta ka Čačku, odnosno ka Crnoj Gori. Gradićemo taj autoput iz sopstvenih sredstava. Država će izdati posebnu obveznicu, za koju će poslovne banke imati stimulaciju da je kupe po povoljnim uslovima. To će biti obveznica koja će se emitovati na rok od tri godine, s kamatom do 8,5% godišnje, u dinarima. Ako je dinarska obveznica koju kupuju poslovne banke, a centralna banka im taj plasman izuzima iz obavezne rezerve, na taj način ćemo obezbediti finansiranje izgradnje autoputa od Beograda ka Čačku, pri čemu se sada ubrzano radi na završavanju projekata za taj autoput. Dakle, dve godine ste pričali o Koridoru 10, govorim o četvrtoj, šestoj godini, o tom periodu i o ovoj koncesiji, a da nijedan projekat nije bio završen. Ljudi ne znaju da mora prvo projekat biti završen da bi se izgradio autoput. To jeste tako. Nažalost, to nisam ni ja znao, niti su to znali neki drugi ljudi u Vladi, jer to nije posao za finansije, nego za one koji se bave građevinom. Sada smo, nažalost, imali da naučimo kako se gradi autoput, koje su sve faze u izgradnji nekog puta. Nije komplikovano, ali mora da se dobro organizuje. Što se tiče Beograda, pa, zapitajte se sami kako bi plate u Beogradu bile najveće u Srbiji ako ništa ne radimo? To je demagogija. Naravno da nije u svim krajevima Beograda sjajna situacija, tu se s vama slažem, ali, kamo sreće da drugi delovi Srbije rade i da su zaposleni kao što je zaposlen sada Beograd, inače ne bi bila plata četiri puta veća u Beogradu nego u drugim delovima Srbije. Na ova pitanja sam odgovarao zato što nisam prošli put, iz razloga što sam imao sastanak u Republici Srpskoj. Što se tiče vaše primedbe da je brzo ovaj zakon stigao u proceduru, moram da vam kažem da je javna rasprava o ovom zakonu trajala preko tri meseca, krenula je novembra prošle godine. U novembru prošle godine smo završili nacrt. Održali smo javnu raspravu u Kragujevcu, Zaječaru, Užicu, Nišu, Novom Sadu, dakle, u najvećim gradovima Srbije, razgovarali i sa stručnom javnošću, tako da, verovatno, niste pratili taj posao. Ima jedna stvar u kojoj ste u pravu, gospodine Iliću. Ima jedna stvar koju sam obećao a koju nisam ispunio, to su besplatne akcije. Tu ste apsolutno u pravu. Kada ste god u pravu, reći ću vam da jeste u pravu, ma kome od vas, ali želim da vam kažem da sam ja neko ko ne odustaje od ciljeva. Zakon koji smo doneli pre godinu i po dana nije mogao da se u tom obliku realizuje, zbog toga što je nastupila ova svetska kriza. Nisam kriv, bez obzira na to što ćete vi mene kriviti pred građanima, što su pale cene akcija na svim berzama u svetu, i vi to dobro znate. Dobro znate da cene akcija najvećih kompanija u svetu mnogo manje vrede nego danas, ali taj zakon ću dopuniti i ova skupština će ga, ubeđen sam, usvojiti do kraja ove godine. Građani će dobiti akcije. Da li će one vredeti onoliko koliko bi vredele da nije bilo krize? Ako odmah budu prodavali te akcije, neće vredeti, jasno ću im reći da ne vrede, ali, vredeće više ukoliko ih budu čuvali i ukoliko bude proteklo vreme. Savetujem vam da ne budete nervozni. Uvek, svako od nas, od vas, može da dobije priliku da uradi u ime građana neki posao. Građani na kraju ocene i to što ste pričali i to što ste radili. Tako cene i kod vas, tako će ceniti i kod mene; za sve projekte koje sam započeo sa svojim saradnicima, sa Vladom, a koje ne budem ispunio, naravno da će me građani kazniti na izborima. Uopšte se ne plašim toga. Nije suština biti na vlasti, suština je ne lagati, suština je imati morala, suština je biti čovek, a kada ste čovek, onda se manje nervirate i onda ste zdravi. Hvala vam.
Gospodine Iliću, imate pravo na repliku do tri minuta. To je jedina mogućnost da vam dam reč.
Imam i dopunsko vreme naše grupe, koje ću iskoristiti da bih dao određene odgovore.
Ne možete, gospodine Iliću. U ovom momentu, pošto govore šefovi poslaničkih grupa, možete samo u okviru ova tri minuta.
Meni je malo nezgodno da sada ministru kažem – nemoj da lažeš, ali šta ću, reći ću drugo – vi, gospodine ministre, ne znate ništa. To mogu da mu kažem. Kako je moguće da bude….
Gospodine Iliću, molim vas da se jedni drugima obraćamo s poštovanjem.
Ovde su vrlo teške optužbe. Kako je moguće da se raspiše međunarodni tender za koncesiju bez projektne dokumentacije? Da li to vi, genije, najveći stručnjaku za finansije, znate? Da se jave najveće svetske firme i da tender ima 22 hiljade strana, kako je moguće bez dokumentacije? Hoćete li mi to reći, baš me interesuje, vi ste stručnjak za sve, pa vidim da ste i u NIP-u veliki stručnjak? Kako može jedan ''Vinči'', jedan ''Bjuik'' da se javi tek tako, ako nema dokumentacije? Vi ne znate, prvo, koji projekti postoje – idejni projekti, generalni projekat, izvođački projekat. Izvođački projekti se rade kada se dobije posao. Znači, nema izvođačkog, koji je obaveza onoga ko izvodi radove da ga uradi, a reviziona komisija da to prihvati. Druga stvar, projekti za određene putne pravce ne postoje zato što ste sto puta preskočili da platite za projektnu dokumentaciju i eksproprijaciju. Dao sam avans kao ministar za ovo što se sada slikate dole, prema makedonskoj granici, ali s Albancima nije postignut sporazum, otišlo je na sud, zato što nismo imali para za eksproprijaciju, a vi ni ove godine niste to obezbedili. Preduzeće za puteve ima gubitke, i to je tačno, ali znate dobro da ste, kada je Direkcija, kao budžetski korisnik, registrovana u javno preduzeće, u Srpskom parlamentu dali obećanje da ćete u roku od tri meseca taj gubitak od 10,2 milijarde pokriti. Slagali ste, niste to uradili do današnjeg dana. Na to se već šesta godina plaćaju kamate, gospodine ministre. Sećate se kada je MMF rekao da smo preinvestirali i da će se raskinuti ugovor, da se odbije pet milijardi. Došli ste na Vladu i zamolili da se od putara odbije pet milijardi izvedenih radova, da se ne bi delilo na sva ministarstva, što je Vlada prihvatila, a u narednoj budžetskoj godini ćete to vratiti u budžet i planirali ste da se vrati tih pet milijardi. Slagali ste. Do danas nije vraćeno. Iz NIP-a ste dali nalog i prihvatili da se radi; nestalo je para u NIP-u, šest milijardi, rekli ste direktoru ''Puteva'' da se ne fakturiše, jer su putari morali da plate PDV da podignu kredit. Naravno, putari su prihvatili da prebacite u narednu budžetsku godinu, da iz NIP-a platite šest milijardi. Slagali ste, do danas niste platili. To je ukupno preko 20 i nešto milijardi, na šta su putari godinama plaćali kamate i došli u situaciju gde su došli. Tačno je da sam ja, kada sam predao dužnost, ovde u Parlamentu ratifikovao naknadu ... (Predsednik: Vreme, gospodine Iliću.) ... 340 minuta... [[Isključen mikrofon.]]
Tri minuta je replika, ne može duže. Reč ima gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, na loš način teče ova diskusija. Ovo je za LDP, pre svega, za društvo, veoma važan zakon i zbog toga mislim da nam je svima potrebna mnogo bolja, kvalitetnija atmosfera od ove u kojoj smo se našli. Između ostalog, i vi ste tome doprineli. Sve se pretvorilo u poluprivatnu raspravu dva čoveka koja su sebe godinama čašćavala titulom najboljih ministara. Hajde da se vratimo samom zakonu. To je još jedna potvrda koliko smo u pravu kada kažemo da je vaša vlada često dobronamerna, ali nesposobna. Rekli ste u obrazloženju da je ovo najvažniji zakon s kojim vaše ministarstvo izlazi pred Parlament u ovoj godini. Kako se Ministarstvo odnosilo prema Parlamentu pripremajući svoj najvažniji zakonski projekat? Zakazali ste nam na manje od 24 sata od sednice prezentaciju zakona. Tačno je da ste vi oko 23. decembra poveli tu javnu diskusiju o zakonu o regionalnom razvoju, ali je, isto tako, tačno da ste na Vladi, u četvrtak, menjali zakon. S tim promenama nismo upoznati. Ono što je suština, jeste činjenica da se ne može bežati od onog teškog posla koji se u Srbiji mora uraditi. Zašto su podaci tako crni, kao što ste sami naveli? Zašto imamo tako velika ekonomska raslojavanja? Zašto ljudi žele da žive u Beogradu, a ne žele da žive u kraju iz koga potiču? Zašto je danas Srbija tako tragično neefikasna država? Na kakav način ćemo mi organizaciju te zemlje promeniti? To nije pitanje samo za vaše ministarstvo, to je pitanje koncepta na kojem mislimo da živimo u vremenu koje je pred nama. Prvi korak koji smo napravili bio je politikantski. To je onaj ustav iz 2006. godine. Evo nas danas, tri godine posle tog ustava, umesto da svojim životom toj Srbiji dajemo pravi sadržaj koji smo u Ustavu utvrdili, mi smo taoci tog pogrešnog ustava. Rekli ste da je Vlada predložila i ranije usvojila Zakon o finansiranju lokalnih samouprava. I sami dobro znate šta lokalne samouprave misle o načinu na koji se finansiraju. Rekli ste da nam nedostaje zakon o vraćanju imovine, statut, zakon o nadležnosti Vojvodine, zakon o regionalnom razvoju, ali pre toga nam morate odgovoriti na pitanje – zašto krećemo sa pogrešne tačke? Da li je Srbiji dovoljna ekonomska decentralizacija, ili je, pre svega, potrebna politička? O kakvoj se, zapravo, decentralizaciji radi, ako je karakter ovog zakona apsolutno centralistički? Objedinili ste u svom ministarstvu i privredu, i ekonomske odnosa s inostranstvom, i regionalni razvoj, i turizam, i privatizaciju, čitav niz agencija; vaše ministarstvo ima najveći broj državnih sekretara. Pogledajte samo koliko obaveza preuzimate ovim zakonom. Pokušali smo da ih evidentiramo. Mislim da nismo uspeli sve da evidentiramo, jer nam je bilo ostavljeno malo vremena da radimo na zakonu. Ministar utvrđuje stepen razvijenosti regiona i jedinice lokalne samouprave, metodologiju izračunavanja stepena razvijenosti regiona i jedinice lokalne samouprave, jedinstvenu listu razvijenosti regiona i jedinice lokalne samouprave. Vlada, na predlog Ministarstva, bliže uređuje strukturu, metodologiju izrade, način usklađivanja, način sprovođenja javne rasprave, kao način i rokove izlaganja na javni uvid razvoja dokumenata. Nacionalnim planom definišu se osnovi, razvoj i prioriteti regionalnog razvoja Republike Srbije i način njihovog ostvarivanja. Nacionalni plan priprema Ministarstvo. Regionalnu strategiju donosi Vlada, na predlog Ministarstva. Pazite ovo ovlašćenje ministra – programe za projekte koji će se finansirati iz budžeta Republike Srbije, kao i iz drugih izvora za budžetsku godinu, donosi Vlada, na predlog Ministarstva itd. Apsolutna centralizacija. Da li je toodgovor na jednostavnu istinu koja danas život u Srbiji opisuje neefikasnim, zbog toga što ljudi nisu u stanju da utiču na svoj život konkretno? To je suština propadanja Srbije. Da li će se ovim ponovo vratiti u život jedan oblik razmišljanja i političkog rada koji bi, kroz vaš primer, u međuvremenu, pretrpeo potpuni neuspeh? Ministarstvo danas pokušava da radi ono što je bilo nesposobno da uradi kroz Ministarstvo za NIP. Rekli smo da se na takav način ne mogu trošiti sredstva. To se pretvorilo u deo izborne kampanje 2006-2007. godine, a danas niko ne zna šta će s onim što je iza toga ostalo. Želimo da imamo efikasnu zemlju. Moramo sprovesti, ako govorimo o ekonomskoj decentralizaciji na kojoj vi insistirate, fiskalnu decentralizaciju, imovinsku decentralizaciju, moramo te regione učiniti sposobnim u upravljanju, raspolaganju, donošenju odluka. Ne mogu oni da budu transmisija, izvršioci vaših naloga. Zašto se igramo na takav način s nečim što je tako važno?Govorim na najjasniji način o efektima vaše politike, ne samo vaše lične, nego politike vaše vlade. Kakva je to Vlada u kojoj svaki ministar dolazi i govori u svoje ime? Gde je predsednik Vlade da nam govori sada, zajedno s vama, o ovako važnim zakonima? Šta je za njega važnije od zakona kojim se uvode regioni u našoj zemlji? Gde je da odgovori na politička pitanja koja tako nešto prate, na kritike opozicije da se zemlja raspada? Više nego mnogi u vašoj vladajućoj koaliciji želimo da ovaj projekat uspe, ali, da bi bio uspešan, mora biti drugačiji. Ne možete, ministre, da izjednačite pokrajinu s regionom, Beograd s regionom. Ako je suština u podređenom položaju onih ugroženih delova Srbije, kako je ohol, koliko je neprihvatljiv stav da postoje razlike u pravima regiona Beograda i regiona Vojvodine i ovih drugih regiona, s tim potpuno neverovatnim opisom – centralni, južni, istočni, zapadni. Najviše glasova ste dobili u Šumadiji. Da li je problem da ga zovem o tako? Šta fali Nišu? Republički statistički zavod ne može da radi taj posao i on to ne treba da radi, jer ne može statistika da bude pokriće za uspostavljanje regiona u Srbiji. Ako mislimo da uspostavimo ekonomske regione, pa da na drugom nivou imamo administrativne regione, neke upravne, samo ćemo uvećati haos u kome se nalazimo. Evo jednostavnog primera. Novi Pazar i Tutin – Istočni region, Sjenica – Zapadni region, a jedna oblast. Previše paradoksa i haosa, a to nam nije potrebno. Ako grešim, onda možete da mislite koliko će tek ovaj zakon razumeti oni koji, čak, nemaju snage ili vremena da slušaju ovu raspravu. I sami ste se ovde zbunili nabrajajući sve te regionalne savete, agencije, asocijacije, nacionalni savet, nacionalnu agenciju, koliku administraciju, kakva birokratizacija ionako birokratizovanog života, pa zamislite sad da se usvoji ono što se neće usvojiti, jer nemate snage za političke reforme koje su zemlji potrebne, recimo, Statut Vojvodine, u predloženoj formi. Imamo na teritoriji Vojvodine republičke okruge, pa imamo pokrajinske okruge, pa imamo oblasti iz vašeg zakona, pa region, pa onda imamo nacionalni savet, pa će u nacionalnom savetu da se donese odluka koju će Vojvodina da sprovede. Ko ima većinu u Nacionalnom savetu? Većinu u Nacionalnom savetu ima, naravno, Vlada; sedi devet ministara, direktor Fonda, koga postavlja Vlada, Fonda za razvoj Srbije, pa direktor Kancelarije za pridruživanje EU, postavlja ga Vlada Srbije, pa onda Nacionalne agencije za razvoj, ili već kako se zove, isto, postavlja Vlada Srbije. To ne može da funkcioniše, ministre Dinkiću, i to je naš zajednički problem, jer ono o čemu vi govorite je nešto o čemu govorimo i mi, da ljudi u ovoj zemlji imaju pravo na normalan život, bez obzira na adresu na kojoj žive. Država je dužna da im stvori šansu za tako nešto, a ne da pokuša da živi život normalniji nego što bi oni sami to mogli da urade. Zbog toga nema opravdanja za bežanje od suštinske decentralizacije. Zašto nema zakona o vraćanju imovine lokalnim samoupravama? Zato ljudi odlaze. Šta nam znače izbori u Kosjeriću? Šta može opština Kosjerić da odluči? U šta su se pretvorile lokalne kampanje? U kupovinu glasova na bestijalniji način nego što je to bilo ikada u istoriji Srbije, jer je narod poražen više nego ikada, na svaki način. Ne optužujem vas lično, ali to su činjenice, pa ako nisi sposoban da kupiš, ne možeš politički da postojiš. Kako jedna politika može da se ostvari, ako u njoj ne učestvuju ljudi? To je veliki problem. Mi mislimo da se ovaj zakon mora vratiti i bilo bi dobro da to uradite. Verujem da ćete imati kakvu-takvu većinu, ali samo za glasanje o njemu u Skupštini. Bićete sami kada se suočite sa Srbijom koja treba da živi u skladu s ovim zakonom. Nikog neće biti pored vas, a to je opet naš zajednički problem. Ako vi pogrešite, kompromitovaćete jedan projekat koji ne sme da bude neuspešan, kao što ne sme da bude neuspešan proces evropskih integracija zemlje, kao što ne sme da bude neuspešno suočavanje sa prošlošću, kao što ne sme da bude neuspešno raščišćavanje svega što je pogrešno u našem društvu, jer, ako govorimo o vrednostima, valjda govorimo o zajedničkim vrednostima. Sami ste rekli da niste dovoljno znali kao ministar finansija kada su usvajani međunarodni ugovori koji sad obavezuju našu zemlju, zbog čega se povlačimo po sudovima u svetu. Izvinite, ako vi kao ministar finansija tako nešto niste znali, ako ste svi zajedno nama branili uvid uugovor o koncesiji, onda vi zajedno snosite odgovornost za nešto tako. Želeo bih da vidim ko iz Vlade, pored vas, preuzima odgovornost za ovaj zakon. Naš redosled poteza je drugačiji. Predlažemo da se zakon vrati, da se ovaj zakon prilagodi onome što su realne potrebe Srbije i da se o zakonu raspravlja u Parlamentu u istom trenutku kada će se povesti rasprava i o zakonu kojim se vraća imovina, i o zakonu kojim će se uspostaviti logična teritorijalna organizacija. Ne može Vlada, ministre Dinkiću, da na predlog Republičkog zavoda za statistiku definiše regione u Srbiji. Ne može Vlada da im daje imena. Zakon o teritorijalnoj organizaciji donosi Skupština. Kako će izgledati, recimo, Savet regije Vojvodine, ako ga čine predstavnici svih lokalnih samouprava, a ne samo oni? To je savet u kome sedi 60 ljudi, najmanje, plus oni drugi, koji su predviđeni. To je jedno glomazno telo. To telo je, po svom kapacitetu, gotovo ravno Pokrajinskom parlamentu. Šta ćemo da radimo s Beogradom? Beogradske opštine nisu jedinice lokalne samouprave. Opštine Voždovac i Zemun nemaju isti karakter kao opština Kosjerić ili bilo koja druga opština u Srbiji. Jedinice lokalne samouprave je grad Beograd. Mislim da nećemo nigde stići ukoliko ne kažemo iskreno našem društvu da država nije ta koja može da reši probleme u kojima se društvo nalazi, to su samo građani. Država ne sme da im stvara dodatne probleme, a ovaj zakon, nažalost, otvara jednu takvu mogućnost. Želeo bih da vidim ko od vaših koalicionih partnera veruje u njega, ko je spreman da ga brani i da li će se ovde govoriti samo na način koji predstavlja vraćanje dugova za neku prethodnu podršku koju ste pružili koalicionom partneru, ili kandidovanjem za podršku koju ćete biti dužni da date sutra. Ovo je prvoklasno političko pitanje. Šta će raditi ministar Ugljanin? Mi imamo ministra koji je dužan da se bavi razvojem nerazvijenih područja. To je drugo ime za ovo o čemu ste vi govorili danas u svom ekspozeu. Da li je on sposoban da vodi tu politiku? Ja mislim da nije. Puno je nesposobnih ministara koji sede u vašoj vladajućoj koaliciji, zato što je to bila cena njenog formiranja. Za razliku od drugih, koji vas danas kritikuju, a pre godinu dana su bili spremni na sve da bi se vaša vladajuća koalicija formirala, ja ne mislim da je to razlog da mi ovde iskopamo rovove, ali gde su oni koji će tu nesposobnost kompenzovati? Kada govorimo o suštinskim problemima, onda ne možemo da izbegnemo raspravu o uzrocima. Zašto odlaze ljudi iz opština koje ste vipobrojali? Da li će ih zaustaviti jedna regionalna agencija, ili oblast, ili neki savet agencija, asocijacija? Naravno da neće. Ti ljudi odlaze zato što u tom prostoru nema života. Pošto nije bilo života, jer je život nestao zbog loše ekonomije, zbog loših političkih prilika, ili zato što je to proces koji je karakterističan za samu Srbiju, mi ne možemo da veštačkim putem taj život uspostavljamo. Ne možemo da držimo ljude na veštačkim plućima. Ako oni tamo ne mogu da se razvijaju na normalan način, ako nemaju dobre škole, ako nemaju dobru zdravstvenu zaštitu, ne možete vi da im izmislite posao. Eksplodirali su gradovi koje ste spomenuli kao gradove čije se stanovništvo u međuvremenu uvećalo. To nisu samo migracije iz unutrašnjosti Srbije, tu je puno ljudi koji su izbeli sa prostora bivše Jugoslavije, prognani sa Kosova. To su istine. Ti gradovi su imali kapacitet da apsorbuju takvu migraciju, zbog toga što u njima postoji realan život. Moramo društvu da kažemo istinu, a onda, da toj istini pokušamo da prilagodimo svoje potrebe. Ne možemo da budemo tako osioni. Distribucija pomoći, to je suština svega, novca kojeg ionako nema dovoljno, neće biti na jedan liberalan način, nego će sve biti strogo centralizovano. Vi pravite planove. Svi ti saveti, sve te agencije, na kraju završe pred vašim vratima. Da li je to dobro? Nije. Mi mislimo da novac koji se stvara treba da ostane na adresama na kojima se stvara. Ako ga je malo, ljudi će znati da ga je malo zato što loše rade. Ako ga ima dovoljno, biće pozitivni primeri. Danas je svima malo novca i niko nema osećaj da ga nema dovoljno zbog toga što loše radi, nego zbog toga što mu je to uzela država. Pogledajte kako se realizovano Nacionalni investicioni plan. Trista miliona za ''Mokru Goru'', za Emira Kusturicu, a nula dinara za Priboj, u kojem 60% ljudi nema posla. Velika greška. Na desetine je takvih primera. Ništa nemamo od toga da ovde to navodimo. Moramo da rešimo problem, a ovo nije rešenje. Ovo je put da se uzmu neka sredstva od EU, od one EU o kojoj, uglavnom, govorimo kada nam je potreban njen novac. Mi bismo evropske pare, mi bismo evropski standard života, ali ne bismo evropske vrednosti. Ne bismo da uspostavimo građansko društvo. Ne bismo da postavimo pitanje odgovornosti, pre svega, u politici. Ne bismo da se suočimo s rezultatima sopstvenog rada. Mi nismo poentirali na mladim ljudima ispred Vlade, na onima koji kampuju ispred predsedništva Borisa Tadića. Rekli smo da tranzicija u Srbiji mora biti efikasna i da mora da bude poštena, a da ne može da bude pravedna, čak i kada bi svako od nas bio anđeo. Građani pravdu mogu da traže u crkvi, ako ih tamo ne čekaju raspopi s ašovima, ali mi zajedno moramo da ponudimo društvu jedan efikasan program, a ovo nije to. Imamo tri standarda za regije. Od 150 do 800 hiljada, od 800 hiljada do tri miliona, od tri miliona do sedam miliona. Ne može Statistički zavod, jureći tu standardizaciju koja je u Evropi proistekla tako što je uvažen realni život, sad to ovde veštački da radi. Zna se kakve mi regione možemo da uspostavimo. Zna se da je Beograd sam po sebi toliko značajan da zaslužuje posebnu pažnju, ali ne tako što ćete se vi starati o Beogradu, pa vi nešto predlagati i kandidovati, nego tako što će se ovom gradu vratiti prava da upravlja i odlučuje. Beograd je talac čvora koji je napravljen tako što su se pomrsile nadležnosti opština, Grada, Republike. Ne zna se ko održava Gazelu. Kada je Gazela deo nekog međunarodnog puta, nadležna je država, kada se svakog dana Beograđani muče na njoj, kriva je gradska vlast, pa tako s Gazelom, tako s Pančevom, pa sa svakim kilometrom asfalta, sa telekomunikacijama, sa železnicom, s Aerodromom. Ono što moramo zajedno da uradimo, to je da vratimo ove odnose na onu tačku sa koje se mogu na kvalitetan način sprovesti do cilja, koji jeste, valjda, svima zajednički, a to je moderna zemlja. (Predsednik: Vreme.) Završavam za minut. Prvo, ovde ozbiljan razgovor o ustavnoj reformi zemlje. Ne kampanja, besmislena kampanja koja traumatizuje naše međusobne odnose, nego ozbiljan razgovor o ustavnoj reformi zemlje, pa potom o Vojvodini, pa prava i obaveze Vojvodini, Beogradu, svakoj lokalnoj samoupravi i poruka ljudima u Srbiji – sami se udružite i organizujte i recite šta država treba da uradi. Na takav način će ovo biti uspešan posao. Ako država govori njima šta treba da urade, država će ostati sama, kao što ste vi sami sada u sali. Nema podrške za ovakav zakon od LDP-a.
Zahvaljujem. Određujem pauzu do 15 časova. Gospodine Dinkiću, imate reč posle pauze.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu sednice. Ovom delu sednice prisustvuje ministarka Verica Kalanović, a sednici će se vratiti, po poslovničkoj obavezi, i ministar Mlađan Dinkić. Reč je tražio narodni poslanik Mile Ilić.
Poštovana gospođo potpredsednice, danas vodimo raspravu o jednom specifičnom zakonu, o materiji koju uređuje ovaj zakon. On izaziva posebnu pažnju, pa se može smatrati generis propisom, ali ne bi bilo dobro da pretenzija ovog zakona bude veća od njegovog naziva, da uređuje regionalni razvoj u Srbiji, odnosno, jasnije i tačnije rečeno, ovaj zakon ne sme da bude preteča za uređivanje sistema regionalizacije u Srbiji, što, verujem, nije cilj njegovog donošenja. Problem regionalizacije u Srbiji je, inače, suptilno, složeno i veoma važno ustavno i, rekao bih, par ekselans političko pitanje, da bi se uzgred uređivao bilo kojim zakonom koji nije temeljni zakon u ovoj oblasti. S mogućim problemom ove vrste možemo se sresti već u članu 1. predloženog zakona, kojim se nagoveštava da će se zakonom regulisati – nazivi regiona, način određivanja oblasti koje čine regione, način određivanja jedinica lokalne samouprave koje čine oblasti itd. Ne bi bilo dobro da se zakonom o regionalnom razvoju uredi materija koja, principijelno, ne pripada ovoj oblasti, te mislim da određene formulacije treba još jednom pažljivo pogledati pre nego što bude zakon definitivno usvojen. Ovaj zakon, po mom mišljenju, može biti usmeren samo na jedan aspekt regionalizma kod nas, a to je ekonomska decentralizacija, tj. politika regionalnog razvoja, i na tome treba da se zadrži, jer je pitanje regionalizacije mnogo kompleksniji problem od ekonomskog aspekta regionalizacije, što je jedna komponenta. Zbog potrebe da razjasnimo mnoge nedoumice i kontroverze koje se mogu pojaviti u vezi s ovim zakonom, imam utisak da nijedno drugo političko pitanje u ovom trenutku ne zaokuplja toliku pažnju domaće političke, rekao bih, i ukupne javnosti, kao što je to problem decentralizacije i regionalizacije u Srbiji. Reklo bi se da je tome značajno pomogla i svetska ekonomska kriza, koja, kao ni sve druge pošasti, ne bira žrtve. Među najvećim, po mom mišljenju, ovdašnjim stradalnicima, našle su se upravo lokalne samouprave, gradovi, opštine jugoistočne Srbije, koji se već duže vreme nalaze izloženi privrednom kolapsu i čija se većina građana nalazi na ivici potpunog siromaštva. Nekakva spasonosna svetlost na kraju tunela, da tako kažem, domaće krize mogla bi da bude, upravo, ostvarena decentralizacija. Ali, u modernim demokratskim državama javlja se i snažan proces regionalizacije, koji podrazumeva prenošenje određenih poslova centralne vlasti na određene regionalne ili niže organe, ali koji će imati i dalje državni karakter. Postoji, kao što se zna, mnogo definicija regiona i mislim da treba reći veoma precizno da su regioni najčešće svojevrsne, i geografski i istorijski, jasno prepoznatljive unutardržavne formacije, koje se odlikuju izvesnim etničkim, kulturnim i jezičko-dijalektičkim specifičnostima, ali i čitavim nizom drugih odlika političkog, ekonomskog, demografskog, socijalno-psihološkog reda, što se u ovom zakonu ne može precizno prepoznati, verovatno zato što on govori samo o jednoj funkciji regiona, a to je razvojna komponenta. U slučaju Srbije, regionalizacija bi bila prilagođena specifičnostima našeg pravno-političkog sistema. Budući da takva regionalizacija države nužno mora da počiva na pratećem principu demetropolizacije, taj bi obrazac bio primenjen i u odnosu regionalnih centara prema lokalnim zajednicama u regionu, čime bi se sprečila prevelika dominacija jedne sredine u odnosu na ostale, što je veoma čest slučaj u Srbiji. Da bi regionalizacija bila uspešna, obavezno mora da bude praćena decentralizacijom u oblasti fiskalne politike, što znači da bi novac prikupljen od poreskih obveznika bio znatno pravednije raspoređivan nego što je sada slučaj, pa bi sve regionalne sredine imale podjednaku šansu za ubrzani razvoj u svim sferama društvenog života, što je, nadam se, intencija ovog zakona. Regioni, u bilo kom smislu, nipošto ne bi smeli da imaju atribute autonomne državnosti, jer bi bili jasno i nedvosmisleno podređeni Ustavom i zakonom predviđenom stepenu u državi. To znači da ne sme biti govora o tome da regionalizacija predstavlja neki uvod u komadanje države, niti bi se stvaranjem regiona motivisalo delovanje prikrivenih separatističkih snaga, spremnih da ugroze teritorijalni integritet Srbije. Regionalizacija treba, po mom mišljenju, da bude nužan uslov demokratskog napretka i privrednog boljitka cele naše države, da omogući građanima da kvalitetnije žive i da efikasnije ostvaruju svoja prava. Akcenat treba da bude na funkcionalnoj, a ne na administracionoj regionalizaciji. To je evropski pristup i tu postoje dobra evropska iskustva, koja treba da primenimo i kod nas. Međutim, od onih sam ljudi koji misle da je u ovom trenutku mnogo važnije od procesa regionalizacije proces decentralizacije, demetropolizacije i jačanja lokalne samouprave, što su preduslovi za ostvarivanje i procesa ekonomskog i političkog policentrizma u Republici. Pri tome, čini mi se da moraju sinhronizovano da se ostvaruju dva procesa: ravnomerni ekonomski razvoj i jačanje pozicije građana u državi. Mislim da prilikom razgovora o regionalizaciji Srbije, u bilo kom pogledu, moramo biti vrlo oprezni; morala bi se izbeći zamka da se kroz regionalizaciju nametne proces atomizacije države, što može biti latentna i realna opasnost. Regionalizacija, takođe, može da dovede potencijalno do daljeg institucionalizovanja državnih funkcija, samo na nižem nivou, pa i o tome mora da se vodi računa. Regionalizacija, po mom mišljenju, ne sme da ugrozi uspostavljene klasične funkcije države i ne sme da dovede do uspostavljanja tzv. mini država na regionalnom nivou, već treba da dovede do toga da država efikasno funkcioniše, a da građani kvalitetno ostvaruju svoja prava. Mislim da bi trebalo najpre doneti taj zakon o regionalnom razvoju, što mi sada činimo, ali, komplementarno s tim, govorio sam o ovome u okviru javne rasprave, mora se doneti i zakon o prenošenju poslova države na opštine i gradove, i to u većoj količini, većem obimu nego što je do sada slučaj, jer ako želimo ostvarivanje politike ravnomernog regionalnog razvoja, onda treba dati nadležnost nižim jedinicama lokalne samouprave, da mogu da imaju mehanizme za ostvarivanje te politike ravnomernog regionalnog razvoja. Na kraju krajeva, u pedesetogodišnjoj novijoj storiji Srbije, bilo je različitih oblika regionalizma, pa i perioda kada nije bilo nikakvih intermedijarnih oblika organizovanja između Republike i opština. Iskustava ima, mislim da se ona moraju pažljivo analizirati, jer pitanje teritorijalne organizacije jedne države je pitanje kome se ne pristupa tako često. Sada bih dao jedan osvrt na ovu komponentu tzv. statističkih regiona, koja se nalazi u Predlogu zakona o regionalnom razvoju, jer mislim da moramo da uredimo pristup funkcionalne regionalizacije, preko ovih tzv. statističkih regiona kao oblika te regionalizacije; mogući su i drugi oblici, drugi modaliteti, možda čak i bolji od ovog, ali, nemam ništa protiv i ovakve formulacije. Statistički region može postojati kao oblik ekonomske decentralizacije, ali u krajnje ograničenom obimu. Pošto ovaj zakon ne prejudicira teritorijalno uređenje države, iako bi se možda moglo to shvatiti, koje može biti uređeno jedino Ustavom, što je valjda svima jasno, statističke regione, bar ja, posmatram samo kao oblik koji treba da obezbedi sredstva iz fondova EU namenjenih za regionalni razvoj, nikako drukčije i van toga. Ovaj koncept treba razumeti kao mogućnost da se dođe do sredstava za brži regionalni razvoj, jer svako drugo posmatranje statističkih regiona kao mogućih oblika administrativne decentralizacije je potpuno pogrešan pristup. Uostalom, u članu 4. ovog predloga zakona, statistički regioni su definisani kao – statistički funkcionalne teritorijalne celine i, s pravom se naglašava, zbog mogućih nerazumevanja i nesporazuma, da se ne radi o administrativnim teritorijalnim jedinicama. U tom kontekstu, posebno je za diskusiju predloženo rešenje u članu 6. ovoga zakona, da Vlada određuje jedinice lokalne samouprave i gradske opštine koje čine oblast, pa treba, po mom mišljenju, da se to može drugačije urediti, jer ovo može inklinirati ka teritorijalnoj organizaciji Republike, što nije dobro Od trećeg poglavlja, pa nadalje, materija regionalnog razvoja se uređuje korektno, s tim što mi nije baš jasno zašto se u poglavlju V, koje govori o subjektima regionalnog razvoja, razrađuju samo nadležnosti Autonomne pokrajine Vojvodine i glavnog grada, ali ne i opština i gradova u Srbiji. Da li se oni ne smatraju bitnim subjektima regionalnog razvoja, ili je nešto drugo u pitanju, ne znam, ali ako tako ostane, može se stvoriti utisak da to inklinira opet ka ekonomskoj metropolizaciji, a ne ka ekonomskom policentrizmu, što je i osnovna ideja ovoga zakona. Na kraju, s određenikorekcijama, koje treba svakako učiniti, ovaj zakon smatram kao početni korak ka potpunom ravnomernom regionalnom razvoju Srbije, ali on ne može i ne sme da predstavlja pripremu za buduću administrativnu regionalizaciju Srbije, i to mora jasno da se kaže, jer bi onda i drugačije moglo da se govori o predloženom zakonu, ako bi motivi bili drugi. Bilo bi bolje, slažem se s onim kolegama koji su ovde govorili i sa stručnog i sa naučnog stanovišta, ako hoćete, da je pre ovog zakona trebalo nekim drugim zakonima, koji uređuju teritorijalnu organizaciju Srbije, urediti ovaj sistem, na način kako bi bila izražena politička volja u ovoj državi, ali pošto je za to potrebna promena Ustava, verovatno se od toga odustalo, što znači da ne treba od toga odustati i da treba izvršiti usklađivanje ovoga zakona, kada dođe vreme. Potpuno na kraju, ideju ovoga zakona treba shvatiti ne kao prekomponovanje teritorijalne organizacije Srbije, nego kao jačanje ekonomskog policentrizma i ekonomske decentralizacije u Srbiji, jer bi njegovom primenom, zaista, započeo jedan proces, koji će biti dugotrajan i dugoročan, smanjivanja razlika ne u siromaštvu, nego u ekonomskom statusu pojedinih delova Srbije, a to je ono na šta se stalno ukazuje iz nerazvijenih područja sa juga i jugoistoka Srbije, iz onih područja gde država nije dovoljno ulagala u njihov razvoj. Donošenje ovog zakonapredstavlja, u stvari, proces promene ekonomske politike, u smislu ravnomernog regionalnog razvoja, i to je dobar put i treba ga podržati.
Pre nego što nastavimo s tok sednice u kojoj reč imaju predsednici ili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, obaveštavam vas, na osnovu člana 85. stav 5, da ćemo danas raditi i posle 18 sati, raspravom o tački koja u tom trenutku bude na dnevnom redu. Prema elektronskom sistemu, reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SRS-a. (Zoran Nikolić, s mesta: Kako sada on ima reč?) Rekla sam da dajem obaveštenje u toku sednice kada reč žele predsednici poslaničkih grupa, u trenutku kada u elektronskom sistemu nije bio prijavljen nijedan od predsednika poslaničkih grupa. Narodni poslanici se prijavljuju u elektronski sistem samo jednom, pritiskom na taster ispred sebe, jednom, i sistem posle nekog vremena briše poslanike koji nisu dobili reč. To je objašnjenje, nije nikakav problem. Molim vas da nastavimo rad, uz razumevanje kako radi elektronski sistem. Dakle, nikakav problem nije da se prijavite za reč i da je dobijete shodno veličini poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, a zatim narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Hvala vam što ste mi dali reč, ali mislio sam da se javim i po Poslovniku. Dakle, uredno smo se prijavili danas pre podne i čekamo na svoj red da možemo da diskutujemo o ovom zakonu, a sada čujemo da elektronski sistem s vremena na vreme resetuje svoje informacije i da treba ponovo da se prijavljujemo. Ne znam da li to piše i u Poslovniku, nisam upoznat s tom manom elektronskog sistema, kojom, očigledno, raspolažete jedino vi. To sada više nije ni važno, ono što je važno to je da je danas na dnevnom redu zakon o regionalnom razvoju, izuzetno važan zakon za našu državu, ali je rešenje koje je ponudilo resorno ministarstvo katastrofalno, nedopustivo loše, nedopustivo neozbiljno, nedopustivo neodgovorno od strane nadležnog ministra, ali i Vlade kroz koju je ovaj zakon prošao. Zašto to tvrdim? Zato što je ovaj zakon politički sporan, zato što je u pojedinim odredbama neusklađen s Ustavom Republike Srbije, zato što predviđa osnivanje osam novih agencija, osam novih saveta, bogzna koliko oblasnih asocijacija, dakle, jedan glomazan novi administrativni aparat, koji neko treba da plati. Onaj koji će to platiti, to je predviđeno zakonom, jesu građani Srbije, ali ono u čemu jeste i ''kvaka'' ovog zakona, to je da se građani ne pitaju prilikom formiranja ovih silnih agencija, prilikom formiranja ovih oblasnih asocijacija, već jegrađaninu oduzeto pravo da odlučuje o svojoj sudbini i mestu gde će njegov novac ići i dato je ministru, odnosno Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj i Vladi Republike Srbije. Postavljam vam pitanje – odakle vam pravo da oduzimate pravo građanima da odlučuju s kim će se udruživati, kako će se udruživati? Država treba da da okvire, da da pravo građanima, pre svega, lokalnim samoupravama, da se na bazi ekonomskih, privrednih, saobraćajnih i svih ostalih kriterijuma sami odluče u kom pravcu žele i s kim žele da se udruže, o načinu na koji to žele da urade, naravno, u skladu sa zakonom. Ovaj predlog je neustavan, zato što ste se usudili da ovde unosite nove termine – regija, oblast. Recite mi da li se oblast negde pominje u Ustavu Republike Srbije? U kom to zakonu o teritorijalnoj organizaciji se pominje pojam, neka je on i statističkog karaktera, teritorijalne organizacije? Da li to postoji u nekoj uredbi? Mislim da ne postoji. Odakle vam pravo da nešto što je protivustavno ubacujete u zakon? Kolega iz SPS-a je rekao da veruje da ovo nije uvod u teritorijalnu, odnosno administrativnu podelu Srbije, ali odakle vama, kolega Iliću, nada i vera da to nije uvod? Ako se neko usudi da provuče ''na mala vrata'' organizacione jedinice koje nisu u skladu s Ustavom i zakonom, to vam je već dovoljna naznaka da to može da ide u pravcu da predloženi regioni kasnije postanu i administrativni regioni. Ako nije intencija da postanu administrativni regioni, zbog čega se onda formiraju na ovaj način? Drugo, ova vlada je sebi dozvolila da Srbiju, makar kao tu teritorijalnu funkcionalnu celinu koja ima samo statistički karakter, podeli na nekih sedam delova. Odakle vama pravo da to uradite? Šta znači Zapadna Srbija? Od Save, pa do Crne Gore? Šta vam znači takva vrsta terminologije? Vojvodina? Kosovo i Metohija? Beograd? Šta je s ostalim delom Srbije, kako ga nazivate? Rukovodite se stranama sveta – istok, sever, zapad, jug. Nije Srbija istok, zapad, sever, jug, Srbija ima svoje privredne, istorijske, ekonomske, saobraćajne, kulturne celine, koje imaju svoje nazive od pamtiveka. Dakle, doneli ste jednu administrativnu odluku, Zapadna Srbija od Šapca do Prijepolja, i tvrdite da je to funkcionalna celina. Šabac je u Mačvi, želi da se razvija, pre svega, u sferi poljoprivrede. Interes Mačvanskog okruga je da zajedno regionalno nastupa, recimo, sa Sremskim okrugom, da ima zajedničke projekte o regionalnoj deponiji, o traženju sredstava od EU, kada je u pitanju agrarni biznis, navodnjavanje, zajednički projekti, preplitanje agroindustrijskih zona koje su u toku. To je interes građana, ali vi ne pitate građane lokalne samouprave, već ste doneli odluku da o svemu odlučujete i da odlučujete o novcu koji ćete raspodeljivati. Dakle, ako postoji zakon koji je ušao u skupštinsku proceduru od kako je ovaj novi saziv a koji bi trebalo da se povuče, to je ovaj zakon. To vam je, verujte mi, častan izlaz iz ove situacije. Međutim, nudimo vam još jedno rešenje. Na ovaj zakon od 56 članova, Poslanička grupa DSS-a je podnela 44 amandmana. Ne treba da budete impresionirani brojem amandmana, već sadržajem tih amandmana. Uspeli smo da svim tim amandmanima promenimo suštinu ovog zakona… Gospođo ministarka, vama je nešto smešno? Zamolio bih predsedavajuću da se ministarka ne smeje ironično dok narodni poslanici govore. A, ako ne može da se suzdrži, onda izađite, pa se lepo ismejte, pa se vratite. Pričam ovde o ozbiljnim stvarima. Vama je smešno.
Molim vas da opominjanje na poštovanje Poslovnika ostavite predsedavajućoj i da se s poštovanjem odnosite prema svim učesnicima na sednici. Molim vas da prozivanja da li se neko smeje ili ne smeje izostavite iz svog izlaganja, jer je to kršenje Poslovnika. Nemojte raditi posao predsedavajućeg, koji će voditi računa o tome da li neko krši Poslovnik ili ne. Nastavite.
Mislio sam da smo mi na istom poslu, na zaštiti ugleda ovog parlamenta. Nije prirodno da se ministar smeje u lice narodnim poslanicima.
Narodni poslaniče, ja sam vas upozorila da ne koristite takav način obraćanja prema drugim učesnicima sednice, bili oni ministri ili ne, to je nedopustivo. Upozoravam vas da nastavite svoje izlaganje o zakonu koji je na dnevnom redu.
Žarko želim da čujem vaše mišljenje o ovom zakonu, jer bi bilo krajnje vreme da progovorite nešto o vašem političkom stavu i političkom stavu stranke kojoj pripadate, a ne da zloupotrebljavate mesto predsedavajućeg, ali vraćam se na zakon. Dakle, osnivanje ovako velikog broja agencija ne dolazi u obzir. To je nagomilavanje administracije. Vi ste doneli odluke – koji regioni, kako se formiraju regioni, kako će se formirati regionalni saveti i regionalne razvojne agencije, vi ih imenujete, vi ih postavljate, vi im novac dajete, a mi treba da verujemo kako će to biti pošteno i kako će to biti u funkciji ravnomernog regionalnog razvoja. Zakon, po samoj prirodi, ne može da reši sve probleme na terenu. Možemo da napravimo idealan zakon, pitanje je da li će posledice biti one koje očekujemo. Ministar Dinkić, kao dobar EU sledbenik, ovde je navodio primere iz EU, odnosno zemalja u tranziciji koje su ove zakone donele, ali nije rekao faktičko stanje, da zakoni o regionalnom razvoju i regionalizaciji u mnogim zemljama nisu dali očekivane efekte. Da li u Poljskoj, gde je donet zakon 1999. godine ... Zamolio bih vas ako možete da smirite žamor u sali. Ako nemate oči da vidite da se ministarka smeje, pretpostavljam da imate uši da čujete šta se u sali dešava, a ako nemate ni oči ni uši, onda je to druga stvar, znam da imate jezik.
Narodni poslaniče, treći put vas upozoravam da vodite računa o vašim obavezama na osnovu Poslovnika Narodne skupštine i da ne pokušavate da se bavite mojim poslom, bar dok ne budete u toj poziciji. Svi narodni poslanici koji krše Poslovnik biće upozoreni, pa onda i opomenuti, i uvek ću biti protiv toga da se u ovoj sali ili bilo gde smatra potrebnim da se neko upozorava da se ne smeje. Molim vas da to ne radite i da me ne upozoravate na kršenje Poslovnika od strane drugih narodnih poslanika, već da se bavite svojom obavezom u vremenu koje ste dobili, a ne poslom predsedavajućeg, ko god predsedava.
Oduzimate mi dragoceno vreme.
Ne morate da me upozoravate na vreme koje vam pripada. Niko nije ostao uskraćen za vreme koje mu po Poslovniku pripada, niti za upozorenje kada krši odredbe Poslovnika Narodne skupštine. Izvolite, nastavite.
Vas, očigledno, istina boli, jer ovo što govorim o ovom zakonu je, očigledno, u suprotnosti s vašim političkim stavovima, pa se zato ponašate i zloupotrebljavate funkciju...
Narodni poslaniče, u ovom trenutku kršite odredbe Poslovnika koje se odnose na zabranu izricanja stavova koji se odnose na privatan život drugih lica. Ne ostavljate mi drugog prostora nego da vam izričem mere. Molim vas da to ne činite i da se ponašate pristojno. Vaš način i namera da, kršenjem Poslovnika do ivice prihvatljivosti, ugrozite dostojanstvo Narodne skupštine, biće sprečeni. Ovo je poslednje upozorenje. Molim vas da se koncentrišete na svoje izlaganje i date obrazloženja za to da li prihvatate ili ne prihvatate Predlog zakona koji je na dnevnom redu. Zahvaljujem.
Jeste li završili? Nadam se da ćemo se složiti bar u jednom – neka građani koji gledaju ovaj prenos procene ko je pristojan, a ko nije i da završimo s tim. Ovaj zakon je neustavan, po predlozima i po organizacionim telima koja ovde predlažete. Ovaj zakon jasno ukazuje na političku trgovinu unutar vladajuće koalicije, gde G17, ministar Dinkić, dobija ono što želi, a to je novac, fondove i mogućnost da preko regionalnih razvojnih agencija obnovi svoju infrastrukturu na terenu, a DS-u i predsedniku Republike Borisu Tadiću ovo koristi iz razloga što nema hrabrosti da prizna grešku svoje stranke u vezi sa Statutom AP Vojvodina, ne može da ga stavi u skupštinsku proceduru, pa pokušava na neki način da kroz zakon o regionalnom razvoju relativizuje veliki zaostatak u vezi s tim statutom. Ako vi posebno i taksativno navedete AP Vojvodinu, grad Beograd, da njihovi organi, da izvršna tela AP Vojvodina učestvuju u radu regionalnog saveta, u nacionalnom savetu, onda u startu dva najrazvijenija regiona stavljate u položaj koji je neravnopravan u odnosu na druge regione, a imate nemeru da ravnomerno razvijate Srbiju. Zakon je politički sporan. Organizacione jedinice koje predviđate nisu u skladu s Ustavom, odnosno protivustavne su i, u suštini, ovaj zakon je centralistički zakon. On daje ovlašćenja vama, Ministarstvu za regionalni razvoj. Kod vas je novac, kod vas su tehničke mogućnosti da utičete na sastav regionalnih saveta i regionalnih agencija, samim tim se oni elementi, odnosno subjekti koji bi trebalo da učestvuju u regionalnom razvoju ne pitaju na način na koji bi trebalo, a to su, pre svega, lokalne samouprave. Zaobilazite lokalne samouprave, imate nameru, to ću otvoreno da kažem, da ih ucenjujete, tako što ćete im krojiti sastav, jer će, ako bude po vašoj volji, dobiti novac, a ako ne bude po vašoj volji, novca neće biti. Zašto bismo vam verovali da ste iskreno opredeljeni za ravnomerni regionalni razvoj? Ministar Dinkić je danas rekao da je iz NIP-a izdvojeno oko dve milijarde dinara do sada. Koliko znam, 185 miliona dinara je do sada investirano iz NIP-ana područje KiM-a. Znate li u kojoj opštini je potrošeno 135 miliona? U opštini Leposavić, tamo gde vi imate nekakvog predsednika opštine. To je kriterijum po kojem se vi rukovodite. Opština Leposavić – 135 miliona, sve ostale opštine na KiM-u – 50 miliona. Godinama smo žrtve kada se raspodeljuju transferna sredstva lokalnim samoupravama. Bojim se da lokalne samouprave u kojima su predsednici opština predstavnici G17 dobijaju veća sredstva nego ostali predsednici opština. Dakle, tu se radilo i radi o zloupotrebama i to nas drži u uverenju da ćete na bazi ovog zakona, takođe, vršiti ogromne zloupotrebe. Rekao sam, ovo je dobar zakon za Srbiju, ali je ovo strahovito loš predlog za Srbiju ukoliko prođe. Pre svega, apelujem na poslanike DS-a, ali i SPS-a, pošto vidim, na osnovu izlaganja ovlašćenog predlagača, gospodina Ilića, da postoje određene rezerve, da obratite pažnju na amandmane koje smo podneli, 44 amandmana koji suštinski menjaju ovaj zakon, koji u centar regionalizacije, potencijala regionalizacije, stavljaju lokalnu samoupravu, samim tim i građane koji finansiraju tu lokalnu samoupravu, da se u skladu sa zakonom organizuju na najbolji mogući način, poštujući ekonomske, privredne, saobraćajne, kulturne i istorijske bliskosti, a ne na ovako administrativan način, uz veliki rizik, veliku verovatnoću i mogućnost da ovako podeljeni regioni prerastu jednog dana i u administrativne teritorije. Apelujem da, uz prihvatanje amandmana koje smo predložili, od ovog zakona bude nešto što valja, što može da oslobodi potencijale lokalnih samouprava i što će afirmisati regionalni princip, odnosno princip regionalizacije i sve ono što je dobro. Poslanicima i Narodnoj skupštini kažem – zaboravite na ovaj zakon. Ovo nije zakon, ovo je politička trgovina. Posvetite pažnju, pročitajte 44 amandmana koje je podneo DSS. Ako želite pravi zakon o regionalnom razvoju, usvojimo svih 44 amandmana, imaćemo dobar zakon. Ovaj zakon ne valja ničemu, služi da se samo i dalje centralizuje politička i finansijska moć u rukama jedne stranke i vladajuće koalicije. Zahvaljujem.
Vreme na raspolaganju, kao ovlašćenom predstavniku, jeste još pet minuta. Reč je tražila ministarka Verica Kalanović. Izvolite.
Dame i gospodo, struka i mesto sa kog vam se obraćam mi nalažu da na ove primedbe na zakon u načelu odgovorim činjenicama. Godine 2007, u avgustu, formirana je grupa za izradu zakona o regionalnom razvoju, na čije čelo sam došla ja, kao državni sekretar, tada, u Ministarstvu za ekonomiju i regionalni razvoj, što mi je dalo za pravo da se samo činjenicama rukovodim kad je reč o Predlogu zakona o regionalnom razvoju. Mogu da vam kažem da, pre nego što uzmemo ovaj zakon u ruke, treba da budemo svesni tri činjenice. Jedna je da je Srbija zemlja s najvećim regionalnim razlikama u Evropi, druga je da je Srbija jedna od dve zemlje, druga je Bosna, u Evropi koja nema donet zakon o regionalnom razvoju, i treća – da danas moderne, stabilne i teritorijalno i ekonomski razvijene zemlje u Evropi imaju definisane regione. Sve ostalo predstavlja insinuacije, pretpostavke, teze, fraze, nazovite kako hoćete, i nema veze ni sa ciljem, ni sa činjenicama koje su iznete u ovom zakonu. Želim da vam kažem da regionalni razvoj jeste breme koje ova država nosi desetine godina unazad i jeste jedan dugotrajan proces u kome moraju da učestvuju, ne jedna stranka, ne jedan čovek, ne jedna radna grupa, ne mnogo partnera, ne ovaj trenutak, to je nešto na čemu moramo dugo, dugo svi da radimo kako bismo postigli rezultate. Tim ciljem sam se rukovodila kad sam došla na mesto državnog sekretara za regionalni razvoj. Pošla sam od činjenice da je bila usvojena Strategija regionalnog razvoja Srbije za pet godina, od 2007. do 2012. godine. Tu strategiju je donela Vlada čiji je premijer bio Vojislav Koštunica, tehnička, u kojoj nije učestvovao G17 plus. Ta strategija je dobar, ozbiljan dokument, koji je podnela institucija koja se zove Zavod za razvoj Republike Srbije. Kao jedan od najozbiljnijih partnera u izradi zakona, učestvovao je i gospodin Jakopin, direktor Zavoda za razvoj. Kako se u tom trenutku DSS izjasnio o Strategiji? Gospodin Lončar, na pres-konferenciji 11. januara 2007. godine, rekao je da su ciljevi Strategije održivi razvoj, podizanje regionalne konkurentnosti, smanjenje siromaštva, zaustavljanje pada nataliteta, nastavak decentralizacije, ekonomska integracija srpskih zajednica na KiM-u, izgradnja institucionalne regionalne infrastrukture. Ovaj dokument, koji je on nazvao epohalnim, podrazumeva i usvajanje novog zakona o regionalnom razvoju i nove regionalne politike i formiranje centralne i regionalnih finansijskih institucija za pomoć u sprovođenju mera za uravnotežen razvoj. To je rekao Lončar. Ako pogledate Strategiju i zakon o regionalnom razvoju, videćete potpunu kompatibilnost. Ako okrenete Strategiju, videćete da su NUTS 2 i NUTS 3 metodologija na prvih nekoliko strana nacrtale karte Srbije. To nije radio ni gospodin Dinkić, ni Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj. To su radile institucije, na osnovu poznatih, statističkih kriterijuma, koje su usaglasili s Eurostatom, ali i na osnovu onih koje je pominjao gospodin Ilić, istorijskih, geografskih, kulturoloških, infrastrukturnih, privrednih i budućih razvojnih, komparativnih kriterijuma. Naravno, bilo je mnogo kriterijuma po kojima su institucije, koje u svojoj nadležnosti imaju za zadatak da to rade, radile. Ova karta koja je iscrtana i koja se danas pojavljuje u novinama, nije ništa drugo nego predlog Republičkog zavoda za razvoj, Republičkog zavoda za statistiku, koji mora da usvoji Vlada. To nije karta koju crta jedno ministarstvo, to je karta koju crta struka. Druga stvar o kojoj pričate, jeste da građani nisu predviđeni da učestvuju u institucijama. Naprotiv, ako pročitate detaljno zakon, videćete da i u regionalnim razvojnim agencijama, i u oblasnim asocijacijama, upravo građani imaju najveću ulogu u odlučivanju i cilj ovog zakona jeste spuštanje nadležnosti na odlučivanje građanima, na odlučivanje onima čije se potrebe rešavaju ovim zakonom. Kad govorite o NIP-u, želim da vam kažem da ste potpuno zloupotrebili ono što je izneo gospodin Dinkić. Dve milijarde dinara jesu predviđene iz NIP-a za 40 najugroženijih opština, kao državni program razvoju infrastrukture. Da vas podsetim, u 40 nerazvijenih opština, predsednici opština su iz svih partija. Najviše je para dobila opština Prijepolje, znam, jer ja vodim taj program, opština Prijepolje čiji je predsednik iz SNS-a. U 40 najnerazvijenijih opština, jedan jedini je iz G17 plus, i to je predsednik opštine Trgovište. Mogu da vam kažem da nema politizacije ni u regionalnom razvoju, ni u projektima NIP-a, ni u merama i podrškama koje se moraju dati da bi se ublažile regionalne razlike u Srbiji. Mi danas govorimo o regionalnim razlikama kao o nečemu što je nasleđe gospodina Dinkića. Nije, to je nasleđe koje je staro nekoliko desetina godina i, ozbiljnim merama, podsticajima i instrumentima države, mora se uticati na smanjenje razlika. Jedna od njih jeste NIP, ali ima i mnogo onih koje će biti definisane programom godišnjeg finansiranja.
Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić, pravo na repliku.
Dakle, sve što je izrekao gospodin Lončar, nije sporno. Ne vidim da je ono što sam ja ovde rekao u suprotnosti s onim što je on tada rekao. Dakle, DSS se zalaže za ravnomerni regionalni razvoj. Mi kažemo da je ovaj zakon dobar za Republiku Srbiju, ali da je rešenje koje ste predložili katastrofalno loše. Vi možete da kažete da je ovde struka odredila kako će izgledati tih sedam regiona, ali dajte neke podatke. Koja struka? Hajde, recite ovde neposredno, kad završim, iznesite svoje stručno mišljenje, na osnovu kojih stručnih kriterijuma su ovi regioni podeljeni na ovaj način? Recite mi stručno objašnjenje zašto se Region Vojvodine zove Vojvodina, a centralna Srbija se zove Centralna Srbija a ne Šumadija? Dajte mi neposredno posle završetka moje replike odgovor, ako se već pozivate na struku. Amandmanima na ovaj zakon smo pokušali i, nadam se, uspeli, opet skrećem pažnju narodnim poslanicima da obrate pažnju na sve ove amandmane koje smo podneli, da zakon približimo lokalnoj samoupravi i građanima, da vas ograničimo u onom delu da imate uticaj i na regionalne savete, i na regionalne agencije, i na novac, i da samim tim obesmislite princip ravnomernog regionalnog organizovanja, odnosno princip decentralizacije. Ovo je centralistički zakon i to je suština naše kritike. Vi ste ovim predlogom zakona obesmislili princip decentralizacije. Ovo nas ne vodi u Savet evropskih regija, ovo nas vodi u dalju centralizaciju, da vi, koji ste odlučivali o sredstvima u NIP-u, odlučujete i o fondovima koji će se puniti za ravnomerni regionalni razvoj. U tome je suština. Još jednom bih vas zamolio, kad se već pozivate na činjenice kojima, navodno, vladate i na struku, na koju ste se u svom izlaganju oslonili, da mi sada, na bazi te vaše stručnosti i stručnih podataka koje imate, date konkretan odgovor. Ubeđen sam da to nećete moći.
Reč je tražila ministarka Verica Kalanović.
Želim da dam odgovor. Ako pogledamo statističko-funkcionalnu regionalizaciju kakvu predviđa Republički zavod za statistiku, po kriterijumima Eurostata, ali koristeći i druge, dolazimo do odgovora struke. Znači, Republički zavod za statistiku je zvanično iscrtao karte na osnovu kriterijuma statistike, koristeći i druge, a ne samo brojeve od 800 hiljada do tri miliona. Da li je logično da administrativni regioni KiM i Vojvodina menjaju ime zato što su istovremeno i statistički regioni? Da li je logično da grad Beograd zovemo NUTS 3? Potpuno je normalno da su to imena koja su ustaljena i nema potrebe da budu menjana. Što se tiče centralne, zapadne, južne i istočne Srbije, kao što ste videli, statistički regioni zahvataju teritoriju koja nije vezana samo za tradicionalne nazive, nije vezana ni za Mačvu, ni za Šumadiju, ni za Pčinj, ni za Timočku krajinu. To su teritorije koje obuhvataju veći prostor i tradicionalno se zovu istočnom, zapadnom, centralnom i južnom Srbijom.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik Poslaničke grupe Napred Srbijo.
SNS je u poslednjih nekoliko meseci bila domaćin ambasadorima mnogih država koje su akreditovane u Beogradu. Ono što smo zapazili kod zapadnih diplomata bilo je da pitaju o Kosovu i Metohiji, Haškom tribunalu, regionalizaciji Srbije, i mi smo onda shvatili da se priprema nešto veoma ozbiljno, što nije u skladu s Ustavom Republike Srbije i što treba sakriti nekakvim zakonom. Sada nas terate da se ovde podelimo kao ličnosti, da prihvatimo da ovo nije regionalizacija, ubeđeni u to da vi, u stvari, pokušavate da prevarite fondove za regionalni razvoj pri EU, koje ubeđujete da je ovo regionalizacija, a nas, građane Srbije, da to nije regionalizacija, nego statistička funkcionalna teritorijalna celina. Umešao se i predsednik Srbije koji je rekao da time, u stvari, samo želimo da bolje podelimo bogatstvo. Ako smo tako bogati, šta će nam onda ravnomerni regionalni razvoj? Što onda govorimo o teritorijama koje su potpuno nerazvijene, ispražnjene od stanovništva? Mislim da je ovde, grubim prevođenjem reči ''regionalni razvoj'', došlo do stvaranja regiona. Da vas podsetim, SFRJ je bila država regiona. Nazivali su ih republikama, a bili su regioni. Danas su to države. Srbija i Crna Gora bila je država iz dva regiona, danas su to samostalne države. Ovde vršite jasnu razliku među građanima Srbije, ponižavate neke građane Srbije, time što Vojvodinu proglašavate statističkim regionom. Izvinite, molim vas, po Ustavu Republike Srbije, Vojvodina je autonomna pokrajina. Po Ustavu Republike Srbije, da vam ne čitam član 176, koji pominje isključivo pokrajine i jedinice lokalne samouprave, član 183, koji kaže da autonomna pokrajina, u skladu sa zakonom, uređuje pitanja od pokrajinskog značaja u oblasti prostornog planiranja i razvoja, i to je njena ustavna nadležnost, član 184,koji kaže da budžet Vojvodine iznosi najmanje 7% u odnosu na budžet Srbije, s tim što tri četvrtine, čini mi se, mora da se uloži za finansiranje kapitalnih rashoda. U to ne smete da dirnete. Nemojte da mi pričate uopšte o tome da u to sme da se dirne, to su ustavne kategorije. Kako sada Vojvodina nema neravnomerni regionalni razvoj? Hoćete li da kažete da je Banat jednako bogat kao Bačka, da tu ne postoje regioni kojima treba dodatno pomoći, da ne ode stanovništvo iz njih i da se dodatno razviju? Da li vi uopšte znate koliko se siromašno živi u Vojvodini, u Banatu, posebno? Banat je najsiromašniji deo Vojvodine. Vi ga svrstavate u razvijeni deo Srbije, zato što u okviru regiona, region dobija novac kao razvijen ili kao nerazvijen. Da ste podelili drugačije te svoje statističke celine, da je Banat svrstan u nerazvijene, dobio bi više novca, da može malo bolje i ravnomernije da se razvije. Kažete da je ovo zbog toga što su opustela mnoga sela i gradovi u Srbiji. Sada mi recite, kakve ste ovo programe pravili? Hoćete li vratiti stanovništvo? Ko je izvršio analizu koliko se stanovnika vraća ovom podelom i u Trgovište, i u Bosilegrad, i u sve gradove koje ste pominjali, za koje cela Srbija i mala deca znaju da više nisu zanimljivi za stanovanje? Koliko sada tamo ulažemo novca, prema broju stanovnika danas, prema broju stanovnika od pre 30 godina, ili prema očekivanom broju stanovnika? Koji je očekivani broj stanovnika da bi ostala celovita teritorija Republike Srbije? Kako teku migracije? Vrlo dobro znate, nekada su ljudi iz sela silazili u prvi grad, a danas preskaču, danas stižu u Beograd ili u Vojvodinu. Srbija se preseljava u Beograd ili u Vojvodinu, u ova dva regiona u koje ne smete da dirnete. Uzalud pričate o istoku i zapadu i jugu i o centralnoj Srbiji, to sam slušao dok su Albanci govorili o tome da su oni nešto posebno, pa je bila Srbija bez AP Kosovo i Metohija. Tako je nazivana ta centralna Srbija. Sada vi ponovo vratiste u nas bojazan da nam pripremate nešto tako. Zašto Evropa odlučuje šta su regioni u Srbiji? Zašto je gospodin ministar u prvoj rečenici rekao da je ovo bitan korak ka decentralizaciji? Kojoj decentralizaciji? Teritorijalnoj? Za mene je decentralizacija spuštanje vlasti sa republičke na lokalnu samoupravu, a ne na pet transmisija do lokalne samouprave, i sve to u okviru firme G17 plus. Da se odmah razumemo, zaposlićete, verovatno, mnogo svojih ljudi u svim ovim izmišljotinama. Ali, ti ljudi, treba da znaju – kako su dobili posao, tako će i da ga izgube. Svojim vezivanjem za stranku G17 plus, izmišljanjem birokratije i administracije, vezuju svoj životni interes za vašu stranku i niko nema nikakvih moralnih obzira prema njima onog časa kada vi odete sa vlasti, a otići ćete brzo, pošto sam čuo da nećete oprostiti DS-u ako ikada sa nama bude sarađivao. Zanosio sam se i predložio našim organima u Zemunu da ponude koaliciju DSS-u, NS-u i SRS-u, naravno, ima ih koji vrše eutanaziju, neki se zatvaraju u samoizolaciju, nema veze, ali kada bih znao da će Srbija da bude spasena time da vi izađete iz Vlade, sada bih predložio DS-u da napravimo koaliciju u Zemunu, zato što, gospodine Dinkiću, na tribinama, kada pomenete sirotinju, čak KiM, Haški tribunal, narod negoduje, a kada pomenute Mlađana Dinkića, prolomi se i nebo i zemlja. Protiv vas je cela Srbija. Koliko ste osvojili odborničkih mesta u Zemunu i na Voždovcu? Kada ćete to da se oprobate, vi, spasioče Srbije, vi koji raspolažete svim našim novcem iz budžeta, kada ćete negde da se oprobate u tom Beogradu, na republičkom nivou, samo da izađete na izbore? Dokle da nam stižete kao virus svinjskog gripa? Samo se pojavi posle formiranja Vlade G17 plus na vlasti. Niko vas nije očekivao, niko za vas nije glasao, a vi nam sada predlažete i nekakvu regionalizaciju, koja za nas neće biti regionalizacija, a za EU će biti regionalizacija, pošto oni idu u ravnomerni razvoj regiona, a ne u ravnomerni regionalni razvoj. Vi sada nama naturate regione, smeta vam Ustav. Šta sve meni smeta u životu, ali, molim vas, pristupite promenama Ustava. Nemojte da nam brukate Ustav. Ustav nam je dobar, doneli su ga građani Srbije. Ko ima bolji, neka predloži građanima Srbije da proglase taj bolji ustav. Ako G17 plus ima 50% biračkog tela za promenu Ustava, predložite, molim vas, promene Ustava, nemojte ovde da nam izmišljate raznorazne priče i da nas dodatno delite. Kako ću ja, kao građanin koji je vezan i za Kragujevac i za Beograd, za Kragujevac više, i korenom i poreklom, da prihvatim to da se moj region zove Centralna Srbija? Istorijski se to nikad nije tako zvalo, nikada. Da imam tamo neki region istočni, zapadni, šta smo to mi? Strane na stadionu, istok, zapad, sever, jug? Negde je karta skuplja, negde je jeftinija. Tako nas delite vi koji ništa o Srbiji ne znate. Vojvodina ne sme da se džarne, zato što Nenad Čanak neće da utvrdi kvorum. Juče umalo nisam završio na intenzivnoj nezi – potpisan Nenad Čanak kao predsednik Nacionalnog saveta za ravnomerni regionalni razvoj. Šta kod njega ima nacionalno? Šta kod njega ima srpsko, šta kod njega ima državno? On koji psuje majku Srbiju, on je predsednik Srpskog saveta za ravnomerni regionalni razvoj, on za koga postoji samo Vojvodina! Ovde dolazi u turizam, da vam da kvorum i da vam da glas. On koji nas ne ceni kao pišljiv bob. Kad ste ga to izabrali? Sada hoćete da vam verujem da ste u stanju da odredite tačne granice tih svojih statističkih regiona. Kažete – ne znamo kako su već objavljene te karte, ali nauka stoji iza toga. Šta smo mi ovde? Nemamo pravo da vam vidimo tu nauku? Mi nemamo pravo da vidimo granice tih regiona, a imaju pravo da vide novinari. Prvo, pritisak u javnosti, pa tek onda dajte to poslanicima. Što to nije sastavni deo zakona? Vlada će da odredi u kom će regionu da bude Valjevo, u kom će da bude Zaječar, u kom će da bude Vranje, Vlada će da odredi, sve će Vlada da odredi. Šta će nam onda zakon? U zakonu je moglo samo da se napiše – Vlada je dužna da brine o ravnomernom i održivom regionalnom razvoju, i gotovo, eto zakona. Koliko ste agencija novih izmislili, koliko novih saveta? Koliki je mandat članova saveta? Pet godina. Hoćete li vi da budete pet godina na vlasti, gospodine Dinkiću? Šta mislite, kada pobedimo sad, do jeseni, da ćete vi da ostanete na čelu tog saveta, da ćete da tužite nekom sudu da vam nismo ispunili mandat od pet godina? Što se igrate time? Poslanicima je mandat četiri godine, a Dinkiću pet godina. Zar ne shvatate da više nema oblasti u kojoj možete da budete ministar? Sve ste upropastili, gospodine Dinkiću. Ovde postoji jedna velika izborna lista DS-a i večiti Dinkić. Kada ćete vi demokrate sami da idete na izbore? Kada ćete svoju snagu da procenite u odnosu na SNS? Šta skupljate ove male političke stranke da vam donesu još poneki glas? Hajde da vidimo ko će da vodi Srbiju – Dinkić ili većina na izborima. Uvedete ga u Parlament, on odmah promeni zakon o Vladi, još pola budžeta prepiše sebi i svojim ministarstvima. Misli da to hoće narod da trpi. Krenuo od Narodne banke, završava s ravnomernim regionalnim razvojem. Koja će to razvojna banka da pomogne iz Srbije, gospodine Dinkiću? Koju to banku ostaviste, bar jednu da imamo od upisa, od zapisa? Koje osiguravajuće društvo, šta to ostade iza vas srpsko? Kažete da imamo najbolji bankarski sistem, kažete – imamo zaradu na "puntu", dilersku zaradu. Najbolja je zarada na carini – samo platiš jednog carinika, on popuni formulare, naplati carinu 20%, to je više nego 700 evra, mnogo više. Vaše jedno radno mesto u "Zastavi" košta milion evra. Nađite mi industrijalca koji će da uloži milion evra u jedno radno mesto. Koliko je to milijardi za nekoliko hiljada radnika? Koliko smo dali tom "Fiatu" za jednog zaposlenog? Sve ovo lepo izgleda, puna su vam usta hvale. Vi ćete da ravnomerno razvijate Srbiju, brinete o sirotinji. Kako brinete o sirotinji? Kad smo pokrenuli afere o vašim direktorima javnih preduzeća, vi ste pritisli ''žute'', objavili ponešto o njima, i ućuta se sve. Više niko ne sme da objavi kolike su plate vaših funkcionera, kako vi, kao sirotan, radite za 70 hiljada dinara mesečno, a imate direktora koji ima 18 hiljada evra mesečno iz vaše stanke. Pa, ko je tu predsednik stranke? Kakav ste vi filantrop, uopšte nisam verovao da postoje tako dobri ljudi. Sve vam je dala Srbija, gospodine Dinkiću, zato što ste određenog dana, u određeno vreme, imali mašinsku pušku u ruci. Nije vam bila potrebna pamet da upadnete u Narodnu banku s mašinskom puškom. Prestrašili socijaliste, slikaju se s vama, grle vas i ljube. Ova je primopredaja bila sasvim korektna i fer; tako u Carinu, tako u Narodnu banku, tako u sve institucije. Danas kritikujete neke svoje bivše koalicione partnere, ali kad sam čuo da niste čuli kako se prave projekti i putevi, onda sam shvatio da vas, u stvari, treba dati na neki test. Birajte koji god hoćete test, samo ga položite. Može i test fizičke izdržljivosti, ali bar neki test položite, gospodine Dinkiću, da znamo da ste nešto znali i da nešto možete da uradite. Vi niste znali kako se grade putevi. Imali ste preča posla, pa ste to sad naučili, shvatili – Bože, pa tu treba i projekti, tu treba i eksproprijacija, treba i mašine. Ovaj zakon ne sme da bude usvojen. Ovo je nova podela Srbije i vi hoćete da nas pocepate. I vi učestvujete u tome, socijalist. Čuo sam da hvalite ovaj zakon. Neka vam je na čast. Vojislav Koštunica je odustao od regionalizacije kada je shvatio čemu to vodi. Sada su se pojavili novi regionalisti. Kolika Srbija treba da bude da bismo bili mali? Vojvodina već ima i Vojvođane, i vojvođanski jezik, i vojvođanske kadrove, vojvođanski budžet. Ovde vas ucenjuju mesecima. Ne možete nijedan zakon da donesete bez onih koji uopšte ne brinu o Srbiji. Kako možete da jednu autonomnu pokrajinu izjednačite sa regionom? Da ima tri, četiri regiona u toj pokrajini, shvatio bih, ali vi ustavnu kategoriju pokrajine izjednačavate sa svojom statističkom funkcionalnom celinom. Kako je nađoste da je statistički funkcionalna? Ovo je plod kompromisa. Beograd ne sme niko da pipne. Terazije i Besni Fok – na istom stepenu razvijenosti. Ne znate vi ni gde je Besni Fok. Kada ste vi išli u kampanju? Ko brine o državi, ne može da bude za ovaj zakon. Može onaj ko brine o stranci, o svojoj političkoj karijeri u toj stanci, ali onaj ko brine o državi, ne može o ovom zakonu da se izjasni pozitivno. Ovo je nešto slično onome kada je Badenter proglasio da su republičke granice međudržavne. Jednog dana će granica ovih statističkih regiona biti granica novih regiona, a onda će regioni samostalno da ulaze u EU. Delite nas na bogati sever i siromašni jug. Kažete – nema takve podele. Bilo je toga u Italiji, jedva je opstala Italija, ali su oni imali više razuma i više ljudi patriotski opredeljenih. Njima je Italija u srcu. Šta je vama u srcu? Gde su sada vaši kadrovi iz G17 koji su završili političku karijeru? U evropskim institucijama. Jel se neko od njih prihvatio posla u nekoj našoj firmi? Ne, nije niko, baš vas briga. Zbog toga – pamet u glavu. Nemojte previše da nas izazivate. Ja sam za jednu mirnu, demokratsku, apsolutno razvijenu Srbiju, ali u njoj nema mesta za politiku DOS-a. Menjajte tu svoju politiku. Nema mesta za revoluciju, nema mesta za krizne štabove, nema mesta za ono što mi je rekla gospođa Gordana Čomić u jednoj TV emisiji – kada imaš 126, radi šta hoćeš. Šta, onaj ko nema 126 ne treba da živi? Nemojte da se čudite što gubite izbore. Držite vi Dinkića uz sebe, delimično ću da budem srećan, pobeđivaćemo vas svuda, ali zbog Srbije ne bih voleo da to predugo traje. Ako nije dovoljan test Zemun i Voždovac, raspišite izbore gde god hoćete. Raspišite na Terazijama neku vrstu izbora. Vidite li šta narod hoće? Reagujete li na to što građani Srbije hoće, ili vam je stalo samo da brojite svoja zvanja i svoja znanja? Jasno je da građani Srbije žele promenu, a vi se ne trudite da im date promenu. Možda bi verovali i vama kada biste se menjali, ali vi ste isti kao pre devet godina. Pre 15 dana vas upozorim šta se dešava na administrativnoj granici sa KiM-om. Pravite se da se ništa ne dešava. Juče tek reaguje ministar za KiM, pa kaže – daćemo žestok demanti; imamo demante već devet godina, a KiM se kao makazama opkraja kao teritorija koja više neće biti u sastavu Srbije. Pa ste to naumili za Vojvodinu, pa ne daj Bože, za nekakav deo regiona na zapadu. Mi ćemo biti protiv. Ulagali smo amandman na ovako besmislen zakon, ne znamo šta da obrišemo amandmanima. Osnovnu ideju treba uništiti, ideju o tome da postoji neka transmisija između Vlade i lokalne samouprave, ideju da postoje saveti i da postoje agencije, pa Nacionalna, pa Regionalna agencija, pa će i oblasti tu da se umešaju, ideju da zaposlite još 1.000, 2.000 činovnika, pa im treba dati platu, treba ih obezbediti. Ako biste se vi, sa svojim ministarstvom, preselili, recimo, u Trgovište, i da shvatim. Baš vas briga, vi živite u Beogradu, za Beograd će uvek da ima, za druge neće. Mi ćemo se u danu za glasanje… (Predsednik: Vreme.) … izvinjavam se, mi ćemo se u danu za glasanje pojaviti ovde, ako budete imali kvorum, i glasaćemo protiv.
Potpredsednik Vlade, gospodin Mlađan Dinkić. Izvolite.
Nisam bio tu da odgovorim na uvodno izlaganje predsednika Poslaničkog kluba LDP-a, evo, sada i Napredne stranke, koja ima jedan deo koji je stručan, a jedan deo je moralne prirode. Što se tiče stručnog dela dilema, primedaba, dobronamernog ili nedobronamernog razumevanja, želeo bih još jednom da ponovim da Srbija nema u ovom trenutku punu administrativnu regionalizaciju, iz prostog razloga što naš ustav podrazumeva, odnosno definiše samo dva administrativna regiona, od kojih jedan ima punu funkcionalnu nadležnost, kao što je AP Vojvodina, a drugi je KiM, koji jeste u Ustavu definisan kao autonomija, ali znate i sami da, suštinski, ne donose svoj budžet i nemaju pravu nadležnost koju bi trebalo da ima jedna autonomija, u skladu sa našim ustavom. Zbog toga, nije bilo jednostavno naći rešenja, kako nazvati ostale statističke regione, i mi smo namerno upotrebili imena koja su statistička, upravo zato što nismo želeli da prejudiciramo buduću teritorijalnu organizaciju Srbije. O teritorijalnoj organizaciji se raspravlja kada se raspravlja o ustavnim promenama. Neki ovde smatraju da su ustavne promene u tom delu nužne, ja spadam u njih, drugi smatraju da nisu, i o tome će se voditi široka javna rasprava, ubeđen sam, u narednim godinama. Sasvim je sigurno da je teško održivo da samo jedan deo Srbije ima takva prava kakva danas ima Vojvodina. Vojvodina ta prava ima kao nasleđena i ona moraju ostati, međutim, drugi moraju da dobiju ta prava. Neodrživa je situacija da jug Srbije, jugoistok, jugozapad Srbije nema nadležnosti, nema sopstvena sredstva, a da ih ima samo Vojvodina. Nisu Vojvođani za to krivi, naravno, oni to imaju nasleđeno, ali je neodrživo na dugi rok da ista, ili slična prava, jer mogući su i modeli asimetrične decentralizacije i regionalizacije, ne dobiju i ostali. Dakle, da se izjednače u pravima, jer građani u ma kom delu Srbije imaju pravo da koriste iste mogućnosti kao, recimo, sugrađani u drugom delu zemlje. U tom smislu, siguran sam da će biti ozbiljne javne stručne debate, na kraju, političke debate o administrativnoj regionalizaciji. Međutim, postavilo se pitanje, da li čekati da se ta debata završi, pa tek onda ići s Predlogom zakona o regionalnom razvoju, ili ići ispred te debate i ponuditi nešto što postoji i u svim drugim zemljama u EU, ponuditi zakon o regionalnom razvoju koji definiše statističke regione? U zemljama EU postoje i statistički i administrativni regioni i uvek se može voditi debata o tome šta je bolje prvo da se napravi – administrativni ili statistički. Teorijski posmatrano, verovatno bi bilo bolje da smo prvo uradili administrativnu regionalizaciju, onda ne bismo imali tih dilema zašto Vojvodinu zovemo statističkim regionom. To nije zato da bismo nipodaštavali Vojvodinu, već, prosto, moramo da imamo jedan nomenklatorni okvir za saradnju sa EU, za povlačenje pretpristupnih fondova. Imao sam ovu prezentaciju u Izvršnom veću Vojvodine, u Novom Sadu, oni su to podržali jednoglasno. Dakle, njima ne smeta, jer oni znaju šta ovo znači, kakva je korist od evropskih integracija, koju i sama Vojvodina, kao pokrajina, može da ima, ukoliko se ovaj zakon usvoji. Što se tiče drugih, mislim da će ovo, u svakom slučaju, naterati ljude da razmišljaju o tome da li želimo da se Srbija teritorijalno uredi i organizuje po ugledu na druge evropske zemlje, i po ugledu na koju zemlju, jer su različiti primeri. Sasvim sigurno, Srbiji ne odgovara sistem administrativne regionalizacije kakvu ima Nemačka. Nemačka je velika država, federalna država, i sigurno je da zemlja sa osam miliona stanovnika, poput Srbije, ne može da ide ka tom pravcu. Ako pogledate druge države, svaka je na svoj način uredila oblast administrativne regionalizacije, koja znači i prenošenje prava i odgovornosti na regione. Regioni ne isključuju opštinu, ali su, tačno je, jedan međukorak do centralnog nivoa vlasti. U nekim zemljama, koje su veće, ima čak četiri ta međukoraka, i to, verovatno, nije dobro. Italija, na primer, u Italiji imate i centralnu državu i lokalnu samoupravu i posebne autonomne oblasti i regione, i to je, zaista, sistem koji, što se mene tiče, komplikovan. Ali, u većini zemalja postoje makar tri nivoa, jedan je nivo opštine, drugi je nivo regiona i, naravno, centralne vlasti. Administrativna regionalizacija značiće da se i prikupljanje određenih poreskih prihoda prepusti regionima, kao što je sada jedan deo poreskih prihoda prihod AP Vojvodine, bez obzira na to da li ćemo imati pokrajine, ili ćemo imati jednu pokrajinu, a ostale oblasti. Kako god da se to zove, suština regionalizacije jeste da se ovim ljudima koji žive u lokalu omogući da prikupljaju sredstva i da odgovaraju za razvoj sopstvenog kraja u kome žive i to je onda motiv za te građane da biraju svoje lokalne i regionalne vlasti, kako bi brže razvijali sopstveni region. Još jedna nadležnost se, po pravilu, u administrativnoj decentralizaciji, prenosi regionima, to je nadležnost u donošenju određenih propisa. Propisi iz oblasti ekologije, iz oblasti koje su vezane za kulturu lokalnog karaktera, donose se u regionima, a ne u centralnim skupštinama. Centralne skupštine donose odluke vezane za mir, za bezbednost, za centralni budžet, za oblasti koje su od značaja za celu državu, dok regioni određuju neka za njih bitna pitanja, a relativno nebitna za centralni nivo, jer pitanja ekologije nisu ista, na primer, u južnoj Srbiji i na severu Vojvodine.Različiti su problemi i svaka uređuje svoje probleme sopstvenim propisima. Naravno da će Srbija jednoga dana doći do toga. Zašto? Ne zato što ja želim, nego zato što je to neminovno. Nije normalno da samo jedan deo Srbije, a to je u ovom trenutku Vojvodina, ima, da tako kažem, takvu privilegiju da njeni građani mogu da donose takve propise, da imaju sopstveni budžet i da suštinski koriste pare iz republičkog i pokrajinskog budžeta. Nije fer da na jugu Srbije, u zapadnoj Srbije, jugoistočnoj Srbiji nemaju slične mogućnosti. Ne moraju te mogućnosti biti iste, ali mora da se da jednako pravo svima, ako želimo da nemamo tenzije u Srbiji, ako želimo da nam ne istupa gradonačelnik Niša s pitanjem – zašto u gradu Nišu ostaje samo 5% od privatizacije, a u Vojvodini 50%? Te će stvari, verujte mi, izazivati tenzije u budućnosti ako se na odgovarajući način, nakon jedne velike javne debate, to ne reši. Mi možemo da žmurimo pred tim, ali to se mora rešiti. Pri tom, sve zemlje EU imaju regione; to ne znači da se te zemlje cepaju. Zemlje mogu da se pocepaju ako su unitarne, ako politička elita nije dorasla određenom istorijskom trenutku, i obrnuto, mogu biti krajnje decentralizovane i regionalizovane i da ne dođe do razjedinjavanja zemlje, ukoliko su političke elite dorasle nekom trenutku. Sve zavisi od nas političara, da budemo tu otvoreni. Ima onih koji imaju te osobine da žele nešto da grade, a ima i onih koji žele da razgrađuju. To se ne utvrdi u vremenu u kome živimo, nažalost, za naše građane, to se utvrdi tek u nekom istorijskom periodu. Ponavljam još jednom, imena statističkih regiona su namerno data statistički i Centralni region ne obuhvata samo Šumadiju i Pomoravlje. Obuhvata šira područja.Zato nismo znali kako da ga nazovemo i, naravno, ako sutra većina građana na referendumu bude bila za neki od modela administrativne regionalizacije, onda bi usledila i promena ovog zakona, pa bi se imena promenila. Ovde nisu bitna imena, bitna je suština. Bitno je da se napravi mehanizam koji će pomoći ravnomernijem regionalnom razvoju i koji će pomoći direktnoj saradnji statističkih regiona Srbije sa statističkimregionima EU, odnosno povlačenju pretpristupnih fondova. Da li će ovo rešiti sve probleme Trgovišta, Bosilegrada, Bojnika i ostalih? Pa, važi isto kao i za sve druge zakone. Zakoni daju mogućnost, a oni koji sprovode zakon određuju da li će tu mogućnost u većoj ili manjoj meri iskoristiti. To je apsolutna istina za sve zakone koji se donesu, u ma kojoj zemlji. Ovde nisam čuo nijednu irelevantnu primedbu s aspekta zakona, ovde se primedbe odnose na sumnju da li je ova ili ona garnitura sposobna da zakon primeni. Moram da kažem da sam vrlo zadovoljan što nema suštinskih primedaba na sam zakon. Predlog da se zakon povuče radi povlačenja samog, radi kritike, nije ozbiljan predlog, to je politički predlog. Ovaj zakon je pisan u stručnim krugovima i zbog toga sam uveren da će ga vlade, naravno, uz amandmane, kako vreme bude išlo, koristiti i da će pomoći građanima. Sada da pređem na moralni deo onoga što je Tomislav Nikolić malopre govorio. Ne znam da li to radite svesno ili nesvesno, ali ne može se u jednom trenutku biti za evropsku ideju a protiv evropskih vrednosti, a onda kada je to pogodno za vaše birače – protiv evropske ideje i protiv evropskih vrednosti. Ne može se biti u EU kada pokušavate da se približite nekim ambasadorima, pa idete po prijemima, već morate, ako ste zaista za EU, kao što ste počeli da pričate u poslednje vreme, morate da primenite evropske vrednosti. Jedna od evropskih vrednosti jeste regionalizacija i zakon o regionalnom razvoju. Nemam ništa protiv kada, recimo, ova poslanička grupa kaže – mi smo protiv Evrope. To je pošteno. Nije pošteno ako se kaže – mi jesmo za Evropu, ali nam se ne sviđa, nećemo baš te vrednosti, a idete i na te prijeme i sve ostalo. To nije pošteno. Šta još nije pošteno? Gospodine Nikoliću, nije pošteno da vi i vaše kolege mene prozivate za novac, a da ste vi stranka koja iza sebe ima sopstveni list, dok stranka na čijem sam čelu nikada nije imala nikakve veze ni sa jednim listom, a kamoli u vlasništvu. Kako možete da budete tako nemoralni, jer ono što, recimo, vaš list "Pravda" radi jeste nešto što prelazi granice svakog normalnog, profesionalnog, neću reći, dobrog ukusa. Reći ćete, mi nemam veze s listom "Pravda". (Tomislav Nikolić, s mesta: Neću.) Ali, pitaću vas, ako nemate veze s listom "Pravda", zašto ovog glavnog urednika Aleksandar Vučić vodi svugde sa sobom, pa čak i kada ide da ispija vina u Goriškim brdima, u Sloveniji, da degustira? Znam da čovek voli vino, to je u redu. Znam da je patriota, i to je u redu.Zašto ga onda tajno vodi sa sobom po Goriškim brdima da piju zajedno vino i da se dive dobrim vinima Slovenije? Što se mene tiče, volim i srpska vina, i dobra vina, ma odakle da su, ali vi se pretvarate da ste patriota i da vam je sve što je evropsko strano, kao što ste sada rekli. Pa, ne može i jedno i drugo, ili je jedno, ili je drugo. Znam da ponekad u politici ta dvostruka igra daje kratak efekat. Vi ste stariji od mene, imate više iskustva, ali mogu vam reći, kao neiskusan čovek, da se nikada ne može napraviti dugoročan uspeh na nemoralu, a ono što vi radite jeste težak oblik nemorala. Prozivate one koji ništa nemaju – da imaju, a vi imate toliko novca da čak i svoju dnevnu novinu imate, da ne govorim o imovini. S druge strane, moram da vam kažem da zaista postoje neke granice koje ne vredi prelaziti da biste bili u politici, a vi ste ih odavno prešli. Ne govorim samo o ovim lažima koje ste izricali dok ste bili u Jedinstvenoj stranci, u vezi s upadima u Narodnu banku, zbog kojih je Vučić osuđen da plati kaznu od milion dinara nakon suđenja, već to i sada ponavljate. Ono što ste juče uradili preko vašeg lista je dno dna, što bi rekao naš narod. Prizivate grob za mene. prizivate moje smaknuće. Gospodine Nikoliću, ne mogu da verujem da ste spremni dotle da idete, jer vi možete mene da ne cenite, da smatrate da sam loš, da ne znam ništa, da sam pokvaren, onakav, ovakav, i da mi to lično kažete, ali da koristite sredstvo javnog informisanja da pozivate na smaknuće bilo koje osobe, to je ispod svake časti. Mogu samo da vam kažem, jer vi sebe zovete narodnim čovekom, da narodna poslovica kaže – ko drugome jamu kopa, sam u nju upadne. Ne želim vam to, ali prestanite da prelazite te granice koje ste odavno prešli. Možete me prozvati za bilo šta. Prozivate – zar neko veruje ovom Dinkiću kada je on najnepošteniji čovek u zemlji? Pa, kako ne bi verovali ti vaši čitači, kada platite da napišu da je Dinkić kriv što je ovako toplo u Beogradu, da sam kriv za sve i svašta! Naravno, to je za vas politika i mogu da razumem granice politike, ali ugrožavanje života moje porodice, mojih saradnika, mislim da je to preterano. Ne treba vam to, šta će vam to? Delovaliste mi kao čovek koji ima makar takav integritet. Ići toliko daleko je nešto što je, prosto... ne znam šta da kažem. Neka vam služi za čast.
Gospodine Nikoliću, izvolite.
Gospodine Dinkiću, zaista nisam čitao list "Pravda" juče, zato što to nije stranački list, to je privatni list koji je privržen SNS-u, ali sada vam kažem, pred očima celokupne srpske javnosti, nikada nikome u životu nisam ništa loše poželeo, a vas bih negovao kao malo vode na dlanu samo da ostanete u politici, zajedno s Borisom Tadićem; to je jedini način da pobedim Borisa Tadića. Izvinjavam se ako ste na bilo koji način mene povezali s tim, nikada vam u životu nisam poželeo zlo, osim političkog, za vas, zla, a za Srbiju spasa – da nestanete sa političke scene. Nemojte da mi prebacujete da želim vašu smrt. Ne mogu da se hladno ponašam prema tome, zato što ako ste u to zaista ubeđeni, a ne folirate se, onda me to boli kao čoveka, jer to nikom nisam poželeo, a meni su poželeli. Ako se tako osećate, znam kako se osećate, izvinite, molim vas, ja vama nikad nisam poželeo nikakvo zlo.
Gospođa Suzana Grubješić ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Poštovani narodni poslanici, poštovani ministre, baviću se Predlogom zakona, ne bih da nastavim ovu raspravu, mislim da je dosta rečeno na ovu temu. Ustavom iz 2006. godine, Srbija je koncipirana kao centralizovana država, kako politički, tako i finansijski, s oskudnim nadležnostima pokrajina i vrlo malim nadležnostima lokalne samouprave. Moderne države, obrnuto od toga, vrše decentralizaciju, jer su iskustvo a i teorija pokazali da se složenom državom ne može uspešno rukovoditi i upravljati iz jednog centra. Vojvodina je dobila određena ovlašćenja u odnosu na ostatak zemlje, tako da je Srbija danas centralizovano decentralizovana država, u kojoj je Vojvodina jedini definisani region, ili autonomna pokrajina, dok je druga pokrajina, Kosovo i Metohija, kao što znamo, pod međunarodnom upravom od 1999. godine, a na osnovu Rezolucije 1244 SB UN-a. Ovakav sistem, svakako, ne može da opstane na duže staze, jer su decentralizacija, regionalizacija i ravnomerni regionalni razvoj preduslov budućeg razvoja svake zemlje, pa i Srbije. Prvi konkretan korak u regionalizaciji, ali, nažalost, nedovoljan, jeste donošenje upravo ovog zakona o regionalnom razvoju, jer bi ciljevi stvaranja ovakvih regiona trebalo da budu uravnotežen regionalni razvoj, veći stepen konkurentnosti i funkcionalna integrisanost u okruženje. Ovakva regionalizacija nema političke motive, jer su regioni statistički, a ne administrativni. Moram malo da razbijem jednu famu. Statistički regioni nisu uslov za dalje približavanje Srbije EU, ali se od zemalja koje žele da se priključe EU očekuje da u periodu od dve godine nakon potpisivanja SSP-a usklade unutrašnju podelu na regione s regionalizacijom EU. Evropska unija ne primorava nijednu zemlju da to uradi, niti daje kriterijume i predloge kako to treba uraditi, već za takvu reformu nudi ''šargarepu'', a šargarepa su evropski fondovi. Jedna od obaveza koje je Srbija preuzela potpisivanjem SSP-a jeste dostavljanje Evropskoj komisiji podataka o visini bruto društvenog proizvoda po glavi stanovnika, harmonizovanih na NUTS 2 nivou regiona, u periodu od četiri godine. Postojanje NUTS podele u fazi pridruživanja omogućava efikasnije vođenje politike regionalnog razvoja, budući da pruža jasne pokazatelje stanja razvoja u državi i samim tim stvara prostor za odabir najadekvatnijih mera za rešavanje problema regionalne disproporcije i nerazvijenosti. Regioni nam nisu potrebni da bismo samo ispunili standarde i zahteve za dodelu sredstava iz EU, već da bi nam unutar jedne teritorije bili na raspolaganju neophodni preduslovi za sveukupan razvoj naše privrede. Statistički regioni ne mogu nikako da budu politički regioni, jer zakon ne predviđa formiranje regionalnih vlasti. Ne vidite nigde da će regioni dobiti vladu, skupštinu, upravne organe. Ovakva regionalizacija ne podrazumeva nikakve autonomije, već obeležavanje gradova i opština koji ulaze u okvire nadležnosti regionalnih agencija, koje će svoje projekte koordinirati sa Beogradom i sa fondovima EU. Evroregioni neće biti administrativne teritorije, neće imati pravni subjektivitet, već će svaki od njih imati svoju agenciju za regionalni razvoj, koja će biti zadužena za sprovođenje politike regionalnog razvoja. Iznad regionalnih, predviđena su još tri nivoa nacionalnih agencija koje će sprovoditi i kontrolisati istu oblast. Nad nacionalnim agencijama, odnosno nad regionalnim agencijama, kompletan nadzor i kontrolu imaće Vlada Srbije, njene institucije, tako da statistički evroregioni neće imati autonomiju, čak, ni nad sredstvima koja budu odobrena iz evropskih fondova za regionalne projekte. Regioni bi trebalo da sami razvijaju regionalne programe i projekte koji se finansiraju novcem iz evropskih fondova, što podrazumeva razvoj odgovarajućih administrativnih kapaciteta, sposobnost za programiranje i finansijski menadžment. Statistički regioni, već je nekoliko puta rečeno, formiraju se prema nomenklaturi teritorijalnih statističkih jedinica NUTS, što je novi statistički model EU, jer su statističke službe zemalja kandidata za prijem u EU još 1997. godine postigle saglasnost sa Eurostatom, a to je Statistički zavod Evropske zajednice u Luksemburgu, da se utvrdi nomenklatura NUTS 5, prema broju stanovnika, odnosno prema veličini teritorijalne zajednice. To je kasnije utvrđeno Uredbom Evropske komisije od maja 2003. godine. Prilagođenost zemlje NUTS sistemu olakšava prijem u EU, omogućava pristup strukturnim fondovima za finansiranje programa, što se pokazalo bitnim kod zemalja istočne i centralne Evrope. Prema Predlogu zakona o kome danas razgovaramo, relevantni su nivoi 2, to je region, i 3, to je oblast nomenklature statističkih teritorijalnih jedinica koju priprema Republički zavod za statistiku, a usvaja Vlada. Dozvolite da kažem nešto i o regionalnoj politici EU, pošto je o tome malo reči bilo danas. Osnovna svrha regionalne politike je pomaganje manje razvijenim regionima, pomoć u funkciji njihovog razvoja, čime bi trebalo da se uskladi ukupan razvoj EU. Regionalna politika obuhvata i kohezivnu politiku, kao i delove socijalne i poljoprivredne politike i, u užem smislu, odnosi se na smanjivanje regionalnih razlika. Regionalna politika je, kao zajednička politika EU, pokrenuta još 1975. godine. U vreme kada je pokrenuta, najveća razlika u dohotku između razvijenih i nerazvijenih regiona bila je upravo 7:1, kao što je slučaj sa Srbijom. Najrazvijeniji region bila je pokrajina Hamburg, a najnerazvijenija je bila Kalabrija. U današnje vreme, najniži dohodak od 271 NUTS 2 regiona, koliko ih postoji u EU, najmanji dohodak imaju regioni jugoistočne Rumunije, a najviši dohodak ima London. Regionalna politika je zasnovana na nekoliko načela i ta načela se mogu primeniti bez ikakvih izmena i dopuna i na Srbiju. To je, pre svega, dodatnost, što znači da, pored sredstava koje daje Unija, nacionalne ili lokalne vlade, takođe, treba da osiguraju svoj deo sredstava. Drugo načelo je proporcionalnost, što znači da se više sredstava daje za projekte koji se smatraju značajnijim. Treće načelo je partnerstvo, koje znači da se projekti sprovode pod rukovodstvom tela u koje, pored predstavnika Unije, ulaze predstavnici zainteresovane strane, bila to država, region ili opština. Regionalne politike se sprovode uz pomoć sredstava koja su koncentrisana u dva fonda, i to su kohezioni i strukturni. Osim poljoprivrednog, to su najveći fondovi u Uniji, koji čine 36% ukupnih sredstava Unije, ali za zemlje kao što je Srbija, koja još nije dobila kandidaturu za članstvo, Unija je 2007. godine osnovala fond IPA – instrument za pretpristupnu pomoć, zamenivši tako, prethodno, nekoliko fondova koji su ukinuti, kao što su FAR, SEPARD, ISPA, KARC itd. Pomoć IPA daje se za sledeće namene: prvo, za izgradnju ustanova i vladavinu prava, drugo, regionalnu saradnju, treće, prekograničnu saradnju, četvrto, ljudske resurse i, peto, za razvoj sela. Zemlje kandidati za članstvo, a to su Hrvatska, Makedonija i Turska, mogu da konkurišu za sredstva u okviru svih pet stavki, dok ostale zemlje zapadnog Balkana, Srbija, BiH, Albanija i Crna Gora, mogu da konkurišu samo za sredstva iz okvira prve dve stavke – izgradnja ustanova i vladavine prava i regionalna saradnja. Statistički regioni bi trebalo da postepeno nauče da upravljaju sami sobom, da bi zatim mogli da posluže kao osnov za buduće političke regione. Sve se govori u kondicionalu – mogli bi da posluže i moglo bi da dođe i do političke regionalizacije. Ova regionalizacija Srbije je još uvek otvoreno pitanje, mada je sve prisutnije među pravnicima, posebno konstitucionalistima, politikolozima, sociolozima, a najviše među političarima. U stručnoj javnosti, ova ideja ima kako zagovornike, tako i protivnike. Da regionalizacija vodi u federalizaciju, a federalizacija ka mogućem raspadu države, jedna je od osnovnih teza protivnika regionalizacije. Naravno, političari demagozi upotrebljavaju mnogo teže reči, pa se svaki pokušaj regionalizacije naziva razbijanjem države, izdajom nečega i nekoga, ali o tome neću puno da govorim, o tome smo dosta čuli iz izlaganja mojih prethodnika. Ekonomisti izražavaju drugu vrstu rezerve, postavljaju pitanje – koliko će regionalizacija koštati? Složen sistem organizacije vlasti povlači za sobom veće troškove administriranja i finansiranja rada i organa službi na svim nivoima, ali i opasnost od ugrožavanja jedinstvenog tržišta. Dodaću da postoji opasnost i od feudalizacije, od provincijalizacije, od jačanja lokalizama svih vrsta i od toga da umnožite administraciju i birokratiju, ali se sve to rešava i sprečava dobrim zakonskim rešenjima, a još više sprovođenjem tih istih dobrih zakona. Postoje unutrašnjepolitički i spoljnopolitički razlozi za regionalizaciju, ali se problemima u regionalizaciji Srbije može i mora prići samo sagledavajući celinu teritorije, nasleđeno iskustvo, iskustvo država koje su prošle, ili prolaze slične probleme, a posebno imajući u vidu proces integracije na evropskom kontinentu. Postojeće društveno i teritorijalno uređenje ne omogućava ostvarenje fundamentalnog načela ravnopravnosti svih građana Srbije na regionalno organizovanje. Dosadašnja rešenja su to pravo davala samo nekim građanima, te je vertikalna podela vlasti privilegija jednih, u odnosu na druge. Srbija je od svog prvog ustava, odnosno prvog posleratnog Ustava, 1946. godine, do danas, asimetrična država, sa dve autonomne pokrajine, Vojvodinom i Kosovom i Metohijom, od kojih je ova druga, kao što znamo, pod protektoratom međunarodne zajednice. Teritorija između je nedefinisana, najčešće se naziva ostatkom Srbije, ili ostaje bez imena. Bez obzira na činjenicu da taj tzv. ostatak Srbije nema tako izrazite istorijske, tradicionalne, kulturne, etničke osobenosti kao Vojvodina i Kosovo i Metohija, to ni na koji način ne sme da ospori legitimno pravo građana koji žive na toj teritoriji, a koje povezuje geografija, ekonomija, energetika, saobraćajnice, prirodni resursi i slično, na regionalno organizovanje. Asimetrijom su nezadovoljni građani koji žive u pokrajinama i oni koji žive u tom tzv. ostatku Srbije, jer je takva neravnoteža neodrživa na duži rok. Ovakav asimetrični status, koji je Ustavom unapred garantovan samo za delove teritorije, bio je, a i sad je, da se ne lažemo, potencijalni faktor dezintegracije državne teritorije. Ovakav neravnomeran ekonomski i društveni razvoj i ogromne razlike između bogatih i siromašnih područja, 7:1, razlike između najbogatijih i najsiromašnijih opština od 15:1, ne mogu se smanjiti bez regionalizacije i bez prenosa nadležnosti na niže nivoe vlasti. Lokalna i regionalna demokratija jesu osnova jednog demokratskog društva, kakvo Srbija želi da postane u najskorije vreme. Od spoljnopolitičkih razloga, pomenuću sledeće. Proces evropskih integracija za koje se Srbija opredelila neodvojiv je od regionalizma. Evropska unija danas počiva na filozofiji evro-regionalizma kao oblika međugraničnog povezivanja susednih oblasti, okruga ili regiona. Mnoge države su na putu prema EU prošle kroz proces strukturnih reformi i prilagođavanja, ostvarujući različite modele regionalizacije. Brisel podržava stvaranje regiona, jer su oni preduslov za korišćenje sredstava koje EU stavlja na raspolaganje, kako zemljama članicama, to su strukturni fondovi koje sam pomenula, tako i zemljama kandidatima, to su pretpristupni fondovi. Skupština evropskih regiona osnovana je još davne 1985. godine i broji 250 regiona iz 26 država Evrope i 12 međuregionalnih organizacija. Savet Evrope, kome je Srbija pristupila 2003. godine, kao jedan od glavnih zadataka navodi decentralizaciju državne vlasti, unapređenje lokalnih i regionalnih autonomija. Jedan od najvažnijih organa Saveta Evrope, pored Parlamentarne skupštine, Saveta ministara, Evropskog suda za ljudska prava, jeste upravo Kongres lokalnih i regionalnih vlasti Evrope. Savet Evrope teži da preko ovog kongresa vrši uticaj na regionalizaciju evropskih država, a posebno novoprimljenih zemalja iz istočne Evrope i zapadnog Balkana. Institucionalno povezivanje regiona kroz evropske institucije otvara mogućnost građanima tih regiona da preko svojih predstavnika utiču na vođenje evropske politike, ali takva mogućnost data je samo Vojvodini, kao članici Skupštine evropskih regija, dok taj tzv. ostatak Srbije mora prethodno da se teritorijalno i administrativno reorganizuje da bi stekao ovakva prava. Znači, cilj regionalizacije je da obezbedi veću kontrolu predstavnika vlasti i lakšu smenjivost, a, u krajnjoj liniji, regionalizacija je i demokratski odgovor na separatističke težnje koje bi se mogle nekad, jednog dana, pojaviti u nekim krajevima Srbije. Znači, da zaključimo, ova statistička regionalizacija, u stvari, ne podrazumeva nikakve regione u pravom smislu te reči, već obeležavanje opština i gradova koji ulaze u okvire nadležnosti regionalnih agencija, koje će koordinirati sa Beogradom i pristupnim fondovima EU. Sve dok region nije administrativni, dok nema sopstveni račun i sopstvenu upravu, on je samo geografska oblast, pod upravom centralistički orijentisane države. Što se tiče stranke G17 plus, mi polazimo od toga da građani Srbije svoje realne potrebe i interese mogu da zadovolje kroz organe i institucije koje su njima najbliži, koji imaju najveći demokratski potencijal, ili čija je kontrola i smenjivost lakša. Svi građani Srbije moraju da imaju jednako pravo na regionalno organizovanje. Vertikalna podela vlasti u Srbiji ne može ostati privilegija jednih u odnosu na druge. Da ponovim, to znači da istorijske, kulturne i etničke osobenosti koje su dovele do teritorijalne autonomije Vojvodine ne znače odricanje od prava na regionalizaciju ostalih delova Srbije. Stvaranje regiona bi trebalo da ima pragmatične ciljeve, koji bi doneli korist celokupnom društvu i državi, ali svi smo svesni činjenice da se odluka o regionalizaciji Srbije ne može i ne sme doneti na prečac, već uz što širi politički i društveni konsenzus, jer Srbija ne sme da bude država u kojoj se ljudi dele na građane prvog i drugog reda, jer svi mi koji živimo u Srbiji imamo pravo na dostojanstvo i na ravnopravne uslove. Za takvu Srbiju se G17 plus zalaže i zato podržavamo donošenje zakona o regionalnom razvoju, kao prvog, mada, ponavljam, nedovoljnog koraka da bi se Srbija regionalizovala. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u popodnevnoj raspravi, gospodine Dinkiću, vi ste rekli jednu konstataciju koja predstavlja okosnicu našeg otpora prema ovom zakonu, a to je rečenica da politička elita nije dorasla da se bavi regionalizacijom Srbije na adekvatan i konstruktivan način. Vi ste današnju raspravu o ovom zakonu, u prepodnevnom delu, iskoristili za svoju ličnu promociju. Govorili ste sat vremena i u prvih pola sata čitali ste ono što ste nam, uz Predlog zakona, poslali u obrazloženju. Niste morali, onaj koga je zakon interesovao, to je verovatno pročitao. Drugih pola sata pričali ste o svemu, samo ne o suštini ovog zakona, o suštini zakona koja, u njegovoj strukturi, predstavlja njegov maligni deo. Kada ste govorili o zakonu, to se odnosilo na onaj drugi, benigni deo, koji, u principu, nije sporan i nije mnogo vredan pažnje. SRS zaista zanima da li ste vi spremni, i kada ćete biti spremni, da kao predsednik G 17 plus i ministar u Vladi u ovaj parlament pošaljete jedan konstruktivan zakon, zakon koji neće izazvati polemike i svađe unutar skupštinske većine, a ne u najvišem zakonodavnom telu u Srbiji. Gospodine ministre, kada bi u Srbiji ekonomski, socijalni, politički i svi drugi uslovi bili idealni, ili, da ne kažem idealni, na nivou Švajcarske, Nemačke, Italije, a ne bežite da se pozovete na njih, efekti ovog zakona, znači, apstrahujem političku bolest koju ovaj zakon nosi sa sobom, ne bi mogli da se osete ranije od pet godina. Ova država, daleko ispod evropskog proseka, daleko od evropskih standarda, apsolutno nema kapaciteta da se bavi regionalnim razvojem na način na koji vi predviđate kroz ovaj zakon. Srpska radikalna stranka je i u prvih par rečenica izrazila izuzetno negativan stav prema ovom zakonu. Mi smatramo da ustavna rešenja iz 2006. godine, apsolutno, stvaraju sve administrativne, političke i svake druge uslove da se svi delovi, ili pojedini delovi Srbije razvijaju ravnomerno. Čak i kada se spominje oblast regiona i regionalnog razvoja, u Ustavu Republike Srbije, u članu 84, to se definiše, odnosno spominje samo u geografskom kontekstu, ponajmanje u političkom ili administrativnom. U vašem odsustvu popodne, gospodine ministre, neki poslanici koji su diskutovali kao predstavnici poslaničkih grupa izrazili su, pre svega, bojazan da je ovo inicijacija u državnu destrukciju, to je moja interpretacija, i to su bili predstavnici Socijalističke partije, u principu, a poslanici DSS-a su želeli da čuju stav DS-a o ovom zakonu. I o jednom i o drugom stavu, odnosno pitanju, posle današnjeg intervjua vašeg kolege Milana Markovića iz Vlade, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, dileme niko ne treba da ima. On ih je otklonio sledećom rečenicom: "Zakon je okidač koji će nas brzo dovesti do ustavnih promena, do regionalizacije države u administrativnom smislu". To je odgovor na sve, eventualne, dileme i u SPS-u i u DSS-u ili kod bilo koga ko je izrazio rezervu prema ovom zakonu. Mi ćemo se oštro suprotstaviti u načelnoj raspravi, oštro ćemo se suprotstaviti u raspravi u pojedinostima. Smatramo da je zakon, u kontekstu podnošenja amandmana, nepopravljiv. Amandmanima se njegova suština i namera izmeniti ne može. Zato smo kroz naše amandmane predvideli brisanje svih članova. Vi, gospodine ministre, predlažete jedan zakon koji je po svojoj suštini najmanje usredsređen na ekonomske aspekte, a ponajviše na političke aspekte. Ali, danas, u ovoj raspravi i u obrazlaganju vas i onih koji ovaj zakon podržavaju, na perfidan način pokušavate da povučete analogije između regionalizacije, regionalnog razvoja, ravnomernog regionalnog razvoja i decentralizacije. Ako se suštinski bavite ovim pitanjem, ove četiri kategorije su četiri različite stvari, ali vi ste ih zloupotrebili, da li u vašem, političkom, ili nečijem tuđem interesu, to će vreme, a možda i ova rasprava, da pokažu, u svakom slučaju, ove kategorije jedna s drugom nemaju nikakve veze. Naročito je besmisleno i apsurdno da govorite o decentralizaciji kroz jedan izuzetno centralizovan zakon. Kroz jedan novi model i administrativni koncept, vi svojoj stranci, ili Vladi kojoj pripadate, dajete apsolutnu mogućnost da jednu vrlo ozbiljnu i korisnu oblast ravnomernog regionalnog razvoja svih krajeva ove države zloupotrebite i iskoristite u neke vrlo loše, sa lošom pozadinom, političke ciljeve. Mislim da ova inicijativa nije samo vaša, ona sledi jedan globalistički koncept institucija EU, koje na ovaj način hoće da centralizuju i onaj deo teritorije evropskog kontinenta koji ne kontrolišu u potpunosti. Kasnije ćemo, u toku ove načelne rasprave, i to komentarisati kroz primere, kroz modele koji se u Evropi koriste, krozprimere i modele regionalnih razvojnih agencija država koje ovde spominjete, a koje nisu baš uređene onako kako vi predviđate da regionalne razvojne agencije u Srbiji definišete, od Slovenije, Češke i Irske, pa dalje. Time ćemo se baviti malo kasnije. Naša politička poruka u ovom delu rasprave je jasna. Zakon je izuzetno destruktivan, predstavlja inicijaciju u destrukciju i urušavanje našeg državnog tkiva, nacionalnog bića, odnosno Srbije u celini. Osporavaćemo ga s aspekta Ustava. Zakon je neustavan i osporavaju ga članovi Ustava na koje ste se vi u obrazloženju pozvali. Zakon o regionalnom razvoju u Ustavu opravdavate članovima u kojima se kategorija regije uopšte ne spominje. Prihvatamo i poštujemo održivi razvoj, to ima smisao, ali vi ovde zloupotrebljavate regionalni razvoj u politički pokvarene i destruktivne svrhe. Zakon je nedorečen u nomotehničkom smislu i, ponavljam, izuzetno destruktivan. Možda je takav, kao i neki drugi koji su bili ovih dana na dnevnom redu, zato što je u takvoj atmosferi u Vladi usvojen. Da li je bila harmonična atmosfera na Vladi kada ste usvajali ovaj zakon? Mnogo toga što se dešavalo ovih dana upućuje na sumnje kada je ovaj zakon u pitanju. Prvo je ''veliki predsednik'' otvorio priču o potrebi ustavnih promena, o navodnom smanjenju broja poslanika, pa smo onda počeli da dovodimo u kontekst autonomiju Vojvodine s regionalizacijom Srbije, pa vas je onda posetio vaš prijatelj, potpredsednik SAD-a, a onda ste održali i jedni i drugi sednice glavnih odbora. Onda ste, verovatno, na tim glavnim odborima zakopali sekire oko ovog zakona. Mislim da su vam glavni odbori jedine institucije gde ste vodili javnu raspravu, ozbiljnu javnu raspravu i polemiku o ovom zakonu. U nekim drugim javnim raspravama, ozbiljno angažovani ljudi, u kontekstu regionalnog razvoja, definisanja realizacije regionalnih i subregionalnih projekata, zaista nisu imali šansu da daju svoj sud, svoje mišljenje. Kasnije ćete, kroz priču, gospodine Dinkiću, prepoznati o čemu pričam. Postoje ljudi koji vaš politički koncept uređenja i regionalnog razvoja i države nikada neće prihvatiti i podržati, ali su bili lideri regionalnog održivog razvoja na lokalnom, regionalnom, odnosno na nivou dva ili tri upravna okruga, upravo onako kako to Ustav Republike Srbije, kroz svoje odredbe i članove, definiše. Ovo sve podseća na atmosferu u kojoj je usvajan Zakon o privrednim komorama, apsolutno je slično, identično. I tu je bilo problema, evo, i sada ovde ima problema. Danas je neko rekao da je ovo trijumf Mlađana Dinkića i G17 plus. SRS smatra da je ovo poraz ostatka Vlade i apsolutno ukazivanje na sve slabosti koalicionih partnera Mlađana Dinkića, odnosno G17 plus. Ali, ovo je poraz i svih nas čijim životima vi upravljate, dok donosite ovakve zakone i dok sprovodite izvršnu vlast u Srbiji. I vi koji činite Vladu i skupštinsku većinu ne možete da se sakrijete za ovo iza Mlađana Dinkića, i vaša je politička odgovornost što se niste suprotstavili i što ovaj zakon niste povukli iz procedure, pa ga u nekom potpunom drugačijem formatu izneli pred narodne poslanike. Biće dobro ako vreme pokaže, daj Bože, da se sve svede na političku odgovornost. Zapamtite, sve što se dešava ukazuje da ćete zbog ovoga snositi i istorijsku odgovornost, ali neka vreme o tome sudi, mi, kao savremenici, još uvek ne možemo. Sada ću biti zaista grub u političkom smislu. Mislim da je još jednom demonstrirano političko beskičmenjaštvo koalicionih partnera Mlađana Dinkića. Zaista me interesuje ima li ono meru, ima li ono kraj? Šta su to Mlađan Dinkić i G17 plus, pa da ostatak vladajuće većine, predvođen DS-om, ne može da se suprotstavi lošim zakonima? Više od pola vas koji sedite tu ne podržavate ovakav koncept regionalnog razvoja, koncept stvaranja lokalnih i regionalnih paša. Sada će onaj u Zaječaru da razume potrebe onog gospodina iz Dimitrovgrada, ili onog čoveka iz Kučeva. Kako da ne. Ovo je dokaz da vi zaista ne želite da se bavite regionalnim razvojem, nego sve ono što bi to trebalo da predstavlja želite da ispolitizujete i da primerite svojim jeftinim političkim interesima, ili interesima onih koji, definitivno i konačno, mora se reći, upravljaju vama, a preko vas i sudbinama svih nas koji u Srbiji živimo. Kada je u pitanju činjenica da ovaj zakon predstavlja G17 plus, Mlađan Dinkić, malopre gospođa Kalanović, mi smatramo da je to i očekivano, s jedne strane, a, s druge strane je ironija. Zašto je očekivano? Kad god su bili destruktivni zakonski projekti slati u Skupštinu ili je o njima trebalo da se na bilo kom forumu raspravlja, tu je bio Mlađan Dinkić i G17 plus, od Narodne banke, osiguravajućih društva, srpskih banaka, privrednih komora. Evo, danas, regionalizacija Srbije i tu je G17 plus i Mlađan Dinkić. Opet, ponavljam, nema volje i snage da se suprotstavite svemu tome, ali je mnogo interesantnije za ovaj deo priče ironija. Zašto je ironija ovo što ovaj zakon zastupa i kojeg u ime Vlade predstavlja Mlađan Dinkić? Gospodine Dinkiću, devet godina ste u Vladi i, u duhu današnjih priča, za sve vlade ste bili prihvatljivi, a, bogami, i sve vlade su za vas bile prihvatljive. Sada se pita kolika je cena svega toga? Vama i vašoj stranci su devet godina usta puna ravnomernog regionalnog razvoja, evropskih vrednosti, evropskih standarda, pretpristupnih fondova itd. Vi ste, eksploatišući tu temu, za devet godina nju potpuno devalvirali i obesmislili, a o spomenicima vašeg insistiranja na ravnomernom regionalnom razvoju ćemo pričati kasnije u načelnoj raspravi – podsetićemo vas kako u vašoj režiji izgleda ravnomerni razvoj Srbije. Vi danas, i posle devet godina vlasti u Srbiji, dajete sebi za pravo da nam ukazujete na drastične razlike između urbanog i bogatog severa i ruralnog i nerazvijenog juga. Ovde nas podsećate na razlike i disparitete u opštinama, 1:15, i 1:7 na nivou upravnih okruga, što je zaista licemerno i neukusno, ne mislim samo za vas lično, nego za celu Vladu. Hajde, recite – ko je zbog toga kriv, da li opozicija ili vi koji vršite vlast? Zbog čega mi danas koncept ravnomernog regionalnog razvoja imamo samo u obrisima u Srbiji? I to su bile više inicijative koje su dolazile iz lokalnih samouprava i upravnih okruga, ili iz institucija spolja, a ponajmanje iz Vlade Republike Srbije i onih koji su u Vladi bili najodgovorniji za koncept uravnoteženog ekonomskog ili, kako god hoćete, ali u duhu Ustava nazvanog razvoja. To je ironija, to je licemerje, ponavljam, niti u ovom parlamentu možete nekoga da ubedite u iskrenost kada je u pitanju regionalni razvoj. Naravno, ovo govorim apstraktno, nezavisno od političkog problema koji ovaj zakon sobom nosi. Na kraju ovog mog prvog izlaganja, ukazaću vam samo na još nekoliko stvari. SRS nema ništa protiv koncepta uravnoteženog i ravnomernog razvoja, ali smatra da on može i treba da se sprovodi na nekim potpuno drugačijim, pre svega, političkim, a onda ekonomskim ili drugim principima. Vi morate, ukoliko želite da se bavite regionalnim razvojem, uravnoteženim razvojem, politiku da isključite iz svega ovoga, da se to prepusti lokalnim samoupravama, upravnim okruzima i ostalim institucijama koje deluju, a koje nemaju destruktivni karakter, odnosno onima koji hoće, žele i mogu da kao svoj ekonomski interes prepoznaju partnerstva na lokalnom nivou, okružnom nivou ili na tom nekom subregionalnom nivou. Ovo je potpuno promašen koncept. Naš predlog i naša sugestija vam je da povučete ovaj zakon i da u jednoj opštoj javnoj raspravi, obezbeđujući politički konsenzus, potpuno drugačiji zakon o ravnomernom razvoju doneste pred Skupštinu, zakon koji će biti definisan i postavljen isključivo na ekonomskim principima i interesima, a ne na političkim interesima i politički destruktivnim projektima. Zahvaljujem.
Gospodine ministre, izvolite. Imate reč.
Hvala, gospođo predsednice. Evo, 20 minuta ste govorili, a ništa niste suštinski rekli. Zaista bih voleo da imate neke konkretne primedbe na ovaj zakon, da možemo na njih da odgovorimo. Postavili ste neka, naizgled, mistična pitanja. Reći ću vam – veoma su jednostavni odgovori. Zašto baš ja da danas branim ovaj zakon? Zato što sam ministar ekonomije i regionalnog razvoja, zato što mi je to opisano u poslu koji radim u Vladi. Sigurno ne mogu da branim zakon iz oblasti ekologije ili iz oblasti zdravstva. Drugo pitanje je – zašto Verica Kalanović? Zato što je Verica bila u prvoj godini mog mandata državni sekretar za regionalni razvoj i zato što je ona započela pisanje tog zakona, a završio ga je sadašnji državni sekretar Dejan Jovanović, zajedno sa konsultantima i stručnim saradnicima iz Ministarstva i van Ministarstva. To je ta tajna. Drugo, radi javnosti, želim da kažem da je ovaj zakon jednoglasno usvojen na Vladi, da nijedan zakon, a posebno ovaj, ne može niti da se napiše, niti da se sprovede ukoliko nema jedinstva u okviru onih koji zajedno rade na njemu, a koji predviđa da u nacionalnim savetima budu ministri iz najrazličitijih resora, upravo zato što je ova oblast kompleksna. Kao što će u mandatu jedne Vlade to biti jedna imena, u nekim drugim mandatima biće neka druga imena, ali iz ovih multidisciplinarnih resora – od finansija, preko životne sredine, prostornog planiranja, do građevine, odnosno infrastrukture i, naravno, regionalnog razvoja. Zašto do sada taj zakon nije rađen i zašto kažete da sam ja to nešto uradio marketinga radi? Isto se pitam, zašto nikome u prethodih 20, 30 godina nije palo na pamet da uopšte jednom ministarstvu dodeli i sektor regionalnog razvoja? Kad smo formirali onu prethodnu vladu, bio je slučaj da smo zaista smatrali da je potrebno da u Vladi imamo i sektor regionalnog razvoja. Samo jedna kratka preporuka za vas. Stalno nešto pokušavate da pronađete u vladajućoj koaliciji – te da li smo se dogovorili o ovome, te da li smo se složili o onome. Moja preporuka, koja se odnosi na sve, a i na vas, uvek kada želite neki problem da rešite, oslonite se na sebe. Nemojte da gledate druge. Drugi neka rešava svoj problem, vi se oslonite na sebe. Kada budete tako radili, onda ćete sledeći put preći cenzus u Kosjeriću, kao što sada niste.
Gospodin Stevanović.
Gospodine ministre, razlika između vas i mene je, znate koja? Ja pričam 20 minuta i možda nisam rekao, vi ste danas pričali sat vremena, devet godina terorišete ovu državu, a ništa niste uradili. Zaista bi bilo dobro da nam pokažete, demonstrirate šta ste za devet godina uradili u duhu ravnomernog regionalnog razvoja. Kako je moguće da vi meni nešto zamerate, a razlika između Trgovišta i Beograda je1:15%? U Trgovištu je vaš predsednik opštine samom sebi napravi ugovor i otkupio stan od 50 kvadrata za 55.000 dinara. To su principi i maniri G17 plus. Vi meni delite lekcije da li sam vam nešto rekao ili nisam. Objasnite i obrazložite suštinski – zbog čega Srbiji treba ravnomerni regionalni razvoj? Posle ću vas pitati – ko je odgovoran za ''Zamber'' u Vranju? Jel i to vaš koncept ravnomernog regionalnog razvoja? Odakle vam hrabrost da govorite o "Jumku" posle devet godina zatvaranja očiju pred tom fabrikom i sudbinom deset ili koliko hiljada radnika koji tamo rade? Vi prodajete maglu, gospodine ministre, javnosti srpskoj i ovom parlamentu i moje je kredibilno i kakvo god hoćete pravo da sumnjam u vaše pozitivne namere i u vaše odnose u Vladi, jer vi ceo dan pričate jedno, a gospodin Milan Marković danas govori drugo.
Gospodin Dinkić. Izvolite, gospodine ministre.
Pa, evo, da odgovorim za "Zamber" koji ste pominjali. Naravno da je uvek ideja i namera Vlade da pomogne koliko je moguće da se u Srbiji zaposli što više ljudi. Upravo po tom osnovu je napravljen program za podsticanje onih koji žele da zaposle radnike, posebno u manje razvijenim područjima. Nekih 70 ugovora je do sada, u poslednje tri godine, odobreno po tom osnovu. Jedan od tih je bio i taj, britanske firme u Vranju, koja je trebalo da izgradi fabriku i zaposli ljude.Trebalo je, krenulo je, nije uradila, međutim, država se tu zaštitila na sledeći način. Za to što je dato u obliku subvencije za izgradnju fabrike, radi zapošljavanja ljudi, kao participacija države, tražena je bankarska garancija. Onoga časa kada su oni prestali da izvršavaju ugovorne obaveze, tri miliona evra, koliko im je odobreno na ime subvencije, naplaćeno je u celosti. Budžet Srbije je vratio taj novac nazad, nije budžet pretrpeo štetu. Slažem se da ljudi u Vranju nisu dobili ono što je bilo obećavano, ali ne zato što je Vlada kriva, već zato što, prosto, taj investitor, očito, nije bio dovoljno ozbiljan da uradi taj projekat. Međutim, ako vi gledate 70 projekata, jedan je samo tako prošao u Srbiji, a naša uloga je bila da zaštitimo budžet, a da damo priliku onima koji daju bankarsku garanciju da mogu to da rade. Od tih 70, 69 projekata je uspelo; zaposlili su ljude, dobili su subvencije. Način kako se daju te subvencije je takav da ne može niko unapred da dobije, nego dobija na kašičicu, što bi se reklo; tek kada zaposli sve ljude, dobije konačno, a do tada, daje bankarsku garanciju, tako da za slučaj da ne ispuni bankarsku obavezu, država mu povlači sredstva, pa ne može da propadne taj ulog. Naravno, uvek se postavlja pitanje, da li je bolje pokušati, pa makar nekada i da ne uspete na jednom mestu, uspete na nekih 69, ili ne pokušavati ništa? Tu su različite filozofije. Neki su za to, plaše se da bilo šta pokušaju, da bilo šta pokrenu, i onda se apsolutno ništa ne dešava. To je odgovor vezan za "Zamber". Što se tiče Trgovišta, Trgovište jeste najsiromašnija opština. Ovaj predsednik opštine nije tu ne znam koliko godina, već je svega godinu dana na čelu opštine. U međuvremenu je ta fabrika dečijih krevetića krenula da se rekonstruiše, dobila je kredit Fonda za razvoj, kupiće nove mašine, uposliće ljude, zaključili su ugovor o isporuci dečijih krevetića "Ikei". Trudimo se, da koliko je moguće u ovim okolnostima, pomognemo manje razvijenim opštinama. Ovo što smo sada uradili, jeste da dve milijarde dinara, izvinjavam se, dve i po milijarde dinara, koliko imamo u Fondu za razvoj za ovih 40 najnerazvijenijih opština, odobravamo po kamatama koje su samo 0,5% godišnje, što nikada nije bilo tako, nikad tako niska kamatna stopa nije bila, s idejom da pomognemo manje razvijenim područjima da lakše zaposle ljude. Da li to može da reši jedno ministarstvo i jedna vlada, problem višedecenijskog zaostajanja u razvoju? Ne može. Da li postoji neravnomernost u razvoju u drugim, mnogo bogatijim državama? Postoji. Ovo je oblast gde vlada koja je odgovorna mora da traga za rešenjima kako da pomogne da se razvoj uravnoteži. Smatramo da su ova rešenja u zakonu adekvatna. Naravno, nikada nije jednostavno doći do potpunog uspeha, inače ne biste imali neravnomerni razvoj u Italiji, pa čak i u Nemačkoj. Vidite kako stoji istočna Nemačka u odnosu na razvijene delove Nemačke. Da je to jednostavno pitanje, ne bi bilo ni potrebe da se o tome donose neki posebni zakoni. Ono što mislim da bi trebalo da bude objektivna kritika, jeste da se kaže – taj i taj član ne valja, zbog toga i toga, i mi predlažemo to i to. To je nešto što je konstruktivan pristup. Već sam vam rekao da svako ima pravo na svoje stavove i na svoj način razmišljanja, a, u krajnjoj liniji, kad već pominjemo taj primer o kojem sam malopre govorio, ako se vi ne zalažete za regionalni ravnomerni razvoj, moje pitanje je – zašto vaša stranka nije prešla cenzus u Kosjeriću, a naša je išla samostalno i prešla ga je? Možete vi pričati šta god hoćete, na kraju krajeva, građani na izborima kažu svoje i za mene, i za vas, i za sve druge. Hvala.
Gospodin Dragan Todorović, reklamira Poslovnik.
Reklamiram član 101. I sad, i u prethodnom izlaganju, Mlađan Dinkić se na uvredljiv način izrazio o SRS-u, prema tome, mislim da imam pravo na repliku. A ako imam, vratite mi onda vreme, pošto ste me pitali za objašnjenje.
Ponovo se registrujte.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Dinkiću, kažete da niste prepoznali u izlaganju poslanika SRS-a Dragana Stevanovića šta je hteo da kaže. Niste prepoznali, zato što niste hteli, a stvar je vrlo jednostavna – šta se krije iza ovog zakona o regionalizaciji Srbije? Pre dvadesetak dana, u Srbiju je dolazio potpredsednik SAD Džozef Bajden i on je pomenuo pet regiona. Vi ste naveli ovde sedam. Jedan od tih regiona je svakim danom sve dalje i dalje od Srbije, a to je KiM. Već odavno funkcionišu carine na prelazima i uspostavlja se nova država. Vojvodina, kojoj ste jedino dali ime, takođe, gazi u tom pravcu i verovatno ćete, pod pritiskom, usvojiti Statut Vojvodine u Skupštini Republike Srbije i to će biti nova federalna jedinica, a mi ćemo se zaustaviti na ovih pet regiona koje ste ovde definisali. Zašto vam to pominjemo? Zato što imamo vrlo gorko iskustvo kada je u pitanju Srbija i kada su u pitanju interesi Srbije. Vi kažete da ste mladi, da ne pamtite mnoge stvari, da ne znate mnoge stvari. Kao Mlađan Dinkić, vi imate na to pravo, ali nemate to pravo kao ministar. Podsetio bih vas na 1971. godinu, kada su donošeni amandmani, na 1974. godinu, kada je donet Ustav i kada je, zahvaljujući tom Ustavu, Srbija dobila dva tutora na sopstvenoj teritoriji – Vojvodinu i Kosovo i Metohiju. Tada je mali broj ljudi bio protiv toga, ali ljudi od integriteta jesu. Podsetio bih vas na profesora Pravnog fakulteta Mihajla Đurića, koji je morao i da robija i da izgubi posao zato što je shvatio kakav je to korak za Srbiju i šta će značiti. Ne odmah, ali, evo, imamo sada prilike da vidimo kako je to bilo sudbonosno i koliko je imalo štete. Što se tiče izbora u Kosjeriću, gospodine Dinkiću, ili bilo gde, pre svega, ne pamtim kada ste izašli samostalno, kao stranka, na parlamentarne izbore, a na ove lokalne izbore kada izađete, izađete samo s jednim jedinim argumentom, a to su krediti koje obećavate ... (Predsednik: Vreme.) ... dajete i na taj način kupujete duše ... (Predsednik: Vreme, gospodine Todoroviću, molim vas završite.) ... građana Srbije, da bi glasali za vas. Kada budete izašli samostalno na parlamentarne izbore, razgovaraćemo, do tada, pokrijte se ušima.
Zahvaljujem. Gospođa Nada Kolundžija ima reč. Izvolite. U ime Poslaničke grupe, repliku je imao gospodin Todorović, vi direktno niste bili ni uvređeni, ni pogrešno shvaćeni. Nema osnova za repliku. Izvolite, gospođo Kolundžija.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o zakonu o regionalnom razvoju i ono što je karakteristično za rasprave u Srbiji jeste da se najčešće rasprava povede o onome što nije tema zakona o kome se izjašnjavamo. Najveći deo ovih izlaganja odnosio se na pitanje regionalizacije i decentralizacije Srbije, što ni po sadržaju, ni po nameni, ni po rešenjima, nije tema ovog zakona. Kad god se povede razgovor o pitanju regionalizacije i decentralizacije, nema nikakve sumnje da se u ovoj skupštini polarizuju dva potpuno različita stava. S jedne strane su oni koji smatraju da svaki oblik decentralizacije vlasti i približavanja vlasti građanima Srbije znači razbijanje države, kako se najčešće govori, ugrožava integritet i celovitost zemlje. U ime Poslaničke grupe DS-a, želim da kažem da se, kada se radi o pitanju regionalizacije, mi zalažemo za princip regionalizacije, duboko uvereni da taj princip uključuje nekoliko važnih stvari. Prva stvar je da se na taj način omogućava da se izvorni suverenitet građana, koji oni prenose na lokalne samouprave, kasnije, na regionalne organe vlasti, pa i na državu, na bolji način artikuliše i da se na bolji način ostvaruju njihovi suštinski interesi. Istovremeno, pitanje regionalizacije je važno i zbog ravnomernijeg razvoja zemlje. Duboko verujemo da zemlja koja u sebi sadrži ogromne razlike u stepenu razvijenosti jeste zemlja koja je nestabilna, jeste zemlja gde se procesi dezintegracije pojačavaju, a ne slabe. Pošto ovaj zakon o kome danas raspravljamo nije zakon vezan za pitanje regionalizacije, već je zakon o regionalnom razvoju, zadržaću se na ovome što ovaj zakon reguliše i na šta se, zapravo, odnosi. Razlozi za donošenje ovog zakona, po našem mišljenju, pre svega, jesu u činjenici da je Srbija zemlja koja je izrazito neravnomerno razvijena. Odnos između razvijenih i nerazvijenih regiona je 15:1, što se po svim standardima i kriterijumima smatra krajnje neprihvatljivim i predstavlja ozbiljan problem u ukupnom ekonomskom razvoju zemlje. Svi znamo, i to su svi ovde iznosili, to su činjenice, da se u Srbiji, zbog neravnomernog ekonomskog razvoja, delovi zemlje prazne, da se stvaraju ogromni centri koji nemaju kapacitete da se razvijaju prirodno, samim tim, i cela zemlja nema kapacitet i sposobnost da se ekonomski brže razvija. Mi smo se opredelili za ulazak Srbije u EU i sve što radimo u ovoj skupštini jeste, između ostalog, ostvarivanje te namere. Jedna od pretpostavki bržeg ulaska Srbije u EU jeste i ravnomeran regionalni razvoj. Dakle, to nije samo posredan interes građana Srbije, to je i interes građana Srbije zbog toga što je ostvarivanje ciljeva evropskih integracija vezano za ravnomeran ekonomski razvoj. Evropska unija poseban značaj pridaje ravnomernom razvoju i saradnji regiona u Evropi, a potvrda toga je i činjenica da ogromna sredstva izdvaja za ravnomerniji ekonomski razvoj zemlje. Na ovaj način stvaramo zakonske pretpostavke da Srbija stvori zakonske uslove za ravnomerniji ekonomski razvoj, s jedne strane, a s druge strane, da omogući da u procesu evropskih integracija pristupi fondovima koji su namenjeni za ravnomerniji ekonomski razvoj. Ovde se dovodi u pitanje namera predlagača, njegova dobra ili loša namera da ovim zakonom nešto zloupotrebi. Time se ne bih posebno bavila, zato što to smatram čisto političkom kategorijom u svim našim polemikama, ne argumentacije, već političkog obračuna s političkim neistomišljenicima. Za nas je ovo zakon koji je u Skupštinu poslala Vlada Republike Srbije i nikada nismo razgovarali o tome ko je u formalnom smislu, koje ministarstvo je predlagač zakona. Ovaj zakon je usvojila Vlada Republike Srbije i na njega gledamo kao na zakon Vlade Republike Srbije. Dakle, ovaj zakon nije o regionalizaciji Srbije, ovaj zakon jeste zakon o ravnomernom ekonomskom razvoju. Ono što bismo mogli da postavimo kao izvesna pitanja vezana za ovaj zakon jeste činjenica da ovim zakonom postoji razlika u poziciji onoga što su statistički regioni. Dok Vojvodina i Beograd daju mišljenje, drugi regioni nemaju institucionalni okvir da učestvuju u tome na koji način će se planirati i na koji način će se trošiti sredstva u njihovim regionima. Smatramo da je to pitanje koje je neophodno još u toku ove rasprave razrešiti, naći način da se amandmanom i to definiše, jer je jedan od razloga bio taj da je Srbija zemlja koja ima jedan deo svoje teritorije koji je definisan Ustavom, koji je definisan kao autonomija, i politička i teritorijalna autonomija, i ima veće nadležnosti i prava kada su njeni građani u pitanju nego građani iz drugih delova Srbije. Po našem dubokom uverenju, najvažnije pitanje, koje je potrebno ovim zakonom precizirati, jeste na koji način će se omogućiti i drugim statističkim regionima da utiču preko neke institucionalne forme, na koji način će se oni organizovati, kakva će ta predstavnička tela biti, koja će, takođe, imati prilike da utiču na to na koji način će se praviti planovi razvoja tog regiona, kao i na koji način će se trošiti sredstva, što je jedno od ključnih pitanja. Ukoliko se to pitanje ne definiše, mi ovim zakonom nećemo izjednačiti položaj svih građana u Srbiji i opet će građani u Vojvodini i građani u Beogradu biti povlašćeni u odnosu na građane drugih statističkih regiona. Zaista, možda jeste pitanje preciziranja, odnosno definisanja člana 1. Ako ovo nije zakon o regionima, onda mislimo da bi i član 1. trebalo drugačije da izgleda. Imajući u vidu nužnost da se Srbija ravnomernije regionalno razvija, imajući u vidu potrebu da Srbija prihvati sve one vrednosti koje važe u zemljama EU, kojima težimo, prihvatajući činjenicu da je pitanje pristupa fondova koji su namenjeni za ravnomeran regionalni razvoj jako važno za Srbiju, mi ćemo ovaj zakon podržati, ali mislimo da neka od ovih pitanja do dana usvajanja zakona moramo definisati, kako bismo, pre svega, otklonili dilemu šta ovaj zakon jeste i, drugo, kako bismo otklonili tu neravnopravnu poziciju građana Srbije koji žive izvan Vojvodine i izvan Beograda.
Zahvaljujem. Prelazimo na raspravu po redosledu prijava za reč narodnih poslanika. Reč ima narodni poslanik Bajram Omeragić.
Poštovana predsednice, poštovani ministri, kao predstavnik Bošnjačke liste za evropski Sandžak, mogu da kažem da je za nas ovaj zakon prihvatljiv i da ćemo glasati za njega, zato što je to programsko opredeljenje naše koalicije već 20 godina, jer 20 godina govorimo o tome da je regionalizam rešenje za Srbiju, pravo rešenje u političkom, ekonomskom, socijalnom, zdravstvenom smislu, u svim onim delovima gde država, po principima organizacije EU, treba da izađe iz neke vrste centralizacije, odnosno na onakav način kako to EU radi. Podsetio bih na preporuku Evropske komisije, upućenu državama 10, pre Bugarske i Rumunije, ušli su Mađarska, Slovačka, Češka i ovih 10 zemalja. Evropska komisija je, negde godinu i po dana pre njihovog ulaska, napisala jednu preporuku i uputila je ovim zemljama. Glasila je da su to, kako oni kažu, "gud ekspirijens" – dobra iskustva evropskih zemalja članica, koje više decenija imaju to iskustvo. Suštinska preporuka jeste da je decentralizovana i regionalizovana država recept za stabilnost i koheziju jedne države. Imate mnogo primera. Danas je najstabilnija država, oličenje stabilnosti, Švajcarska, koja ima 26 kantona. Imate Austriju, imate Italiju, imate sve druge zemlje koje imaju, negde se to zovu regioni, negde se zovu provincije, negde se zovu kantoni, možete da ih zovete kako hoćete, ali to znači decentralizovana država, odnosno država koja je prenela na regione, opštine mnoga ovlašćenja, gde građani mogu da učestvuju i da se osećaju kao politički činioci i da utiču na svoj socijalno-ekonomski razvoj. Danas se u UN-u, u Komisiji o ljudskim pravima, govori o elementarnom ljudskom pravu na socijalno-ekonomski razvoj. Znači, čovek pojedinac ima elementarno ljudsko pravo na to. U poslednjem našem ustavu smo predvideli da će država da se brine o regionalnom razvoju. (Dragan Todorović, s mesta: Dajte nam to pravo.) Počeli smo, samo malo… (Predsednik: Gospodine Todoroviću, molim vas nemojte ometati govornika.) (Dragan Todorović, s mesta: Slažem se sa prethodnikom.) (Predsednik: Ne morate slaganje izražavati na taj način, ometate i govornika i remetite atmosferu. Nastavite.) Prema tome, to dobro iskustvo u EU i ovo što smo danas ovde čuli, to je razlog zašto ćemo da glasamo za ovaj zakon, a to je da što pre dođemo do pretpristupnih fondova i svih onih fondova koji su namenjeni regionalnom razvoju, a rekao bih i onim projektima za prekogranične regije. Zbog toga što nemamo definisane regione, mi danas ne dobijamo stotine miliona evra koji su predviđeni za projekte prekograničnih regija, a projekti prekograničnih regija imaju svoj ekonomski, mogu da kažem, i politički karakter, ono što je nama bitno s državama bivše Jugoslavije – da uspostavimo prekogranične regije, da to EU finansira i da tako na neki način utičemo na ukupan razvoj. Žao mi je što gospodin Jovanović nije tu. On, a i par poslanika iz opozicije koji su danas ovde, raspravljajući o zakonu o regionalnom razvoju, pomenuli su da je gospodin Ugljanin trebalo da bude predlagač ovog zakona. Želim da podsetim da je gospodin Ugljanin ministar bez portfelja, da ministarstvo predlaže zakon i da ljudi treba da znaju Zakon o Vladi i o ministarstvima. Kao drugo, hteo sam da kažem gospodinu Jovanoviću, bio je posle 2000. godine potpredsednik Vlade i tada sam ga, kao opozicionar, pitao da nam sačini izveštaj o par milijardi dolara koje smo dobili od EU, koliko je otišlo u nedovoljno razvijena područja. Zapravo, vrlo malo, ili nimalo. Ono što je bitno sada da uradimo, što smo propustili tada, to je da, kada dođemo do ovih pretpristupnih fondova i ovih statističkih regioni, ovakvih kakvi jesu, imamo kontrolu tih sredstava, da ta sredstva budu upućena najnerazvijenijim regionima, jer je to suština ove priče. I, nije slučajno što je gospodin Jovanović otišao, kao i kolege iz njegove opcije koji su govorili o Priboju, o brizi, o svemu onome što je on mogao da uradi za Priboj, za Novi Pazar, Sjenicu, za Tutin, za Trgovište. Kao potpredsednik Vlade, imao je apsolutnu većinu, dve trećine je imao u ovom parlamentu da menja Ustav, da donese zakon o regionalnom razvoju, da vrati imovinu opštinama. Ništa od toga nije uradio. U nedelju je dobio potvrdu od građana iz Zemuna, Voždovca, Kosjerića, tako će da prođe svuda u Srbiji. Na poslednjim izborima, dobio je par odbornika u čitavom regionu Sandžaka. Prema tome, što se tiče koštanja Kancelarije za održivi razvoj, koja ima ovlašćenja u tom smislu, Kancelarija i gospodin Ugljanin, jer se on zabrinuo da gospodin Ugljanin mnogo košta Vladu, da vas obavestim, u 2008. godini, Kancelarija za održivi razvoj je potrošila 18 miliona dinara i ja sam, kao narodni poslanik, govorio da je u budžetu Republike Srbije, za održivi razvoj i Kancelariju, trebalo mnogo više sredstava predvideti. To sam tražio i sada, u rebalansu budžeta. Sada Kancelarija ima 154 miliona, 40 i nešto opština se odazvalo na jedan konkurs koji su raspisali ljudi iz ove kancelarije, dobiće sredstva za projektnu dokumentaciju za određene projekte. Naše mišljenje je da Vlada RS, što se tiče održivog razvoja, naročito 40 najnerazvijenijih opština, treba da formira poseban fond za održivi razvoj nedovoljno razvijenih područja. Očekujem da, kada budemo to predložili, dobijemo podršku i pozicije i opozicije, da to bude jedan dobar fond, jak fond, da taj fond bude jedan od fondova koji će aplicirati prema EU i da se na tom pitanju složimo. Postavljeno je pitanje – šta gospodin Ugljanin radi? Sa 18 milion u prošloj godini, znate šta je mogao da uradi; u prva četiri meseca, od januara do aprila, potrošio je sedam miliona dinara. Šta je uradio pre neki dan? Dva meseca, direktor Direktorata za vazduhoplovstvo nije uspeo da reši pitanje 200.000 turista koji hoće da letuju u Turskoj, a ministar Ugljanin je rešio to pitanje i od juče lete naše turisti u Tursku. Ministar je pre neki dan bio u Turskoj, naš ministar Dinkić, želim da pohvalim to što je, zajedno sa gospodinom Ugljaninom, uradio jedan kredit kod Eksim banke… (Predsednik: Vreme vam je isteklo, pa ćete morati da završite misao. Imate osam minuta i 24 sekunde. Završite misao.) Želim da kažem da je ovaj kreditni aranžman koji je ugovorio gospodin Dinkić, u saradnji sa gospodinom Ugljaninom, važna stvar za Sandžak i za rekonstrukciju puteva i da vas podsetim da neće biti stranih investicija ni u Sandžak, ni u najnerazvijenija područja, jer nema infrastrukture. Zašto nema infrastrukture? Upravo zbog toga što nemamo konsenzus na nivou države.
Zahvaljujem. Gospođa Judita Popović, replika. Izvolite.
Htela bih samo da podsetim gospodina narodnog poslanika da je u vremenu o kojem je govorio, gospodin Čedomir Jovanović bio potpredsednik Vlade i ujedno član DS-a, ako se dobro sećam. Podsetila bih vas da ste trenutno vi u koaliciji sa DS-om. Dakle, ako je Čedomir Jovanović bio potpredsednik Vlade, on je mogao da deluje samo kao jedan od članova tima. Prema tome, svi ostali koji su činili tu koalicionu vladu su na isti način odgovorni za sve ono što se dešavalo, što se radilo u tom vremenskom periodu od 2000. do 2004. godine. Očigledno ste i vi sve oprostili i zaboravili, što se prosleđivanja sredstava u nerazvijene regione tiče, kada ste tako zdušno prišli ovoj koaliciji u kojoj se trenutno nalazite. Prema tome, smatram da nema razloga da se na bilo koji način pogrešno razumem i da se tretira tadašnji položaj i tadašnji uticaj gospodina Čedomira Jovanovića u Vladi pokojnog Zorana Đinđića.
Gospodin Omeragić, replika.
Meni je žao što potpredsednica Skupštine nije razumela šta sam rekao. Ja nisam rekao da Čedomir Jovanović nije bio član DS-a. Verovatno je jedan od razloga zašto nije više član DS-a to što sam pitao – zašto nije ulagao u nedovoljno razvijena područja? Da vas podsetim, da li u gradu Beogradu vršite vlast sa Demokratskom strankom, da li ste u koaliciji s njom? Kad god ja zakasnim ovde, kao 126, vaša tri poslanika čekaju da stave kartice, gospođo. Samo da vam kažem, Kancelarija je potrošila 18 miliona dinara. Građani Sandžaka su glasali za evropsku opciju, a ne za 18 ili 100 miliona dinara. To hoću da vam kažem. Mi nismo ucenjivali ovu vladu da Sulejman Ugljanin ima dve-tri milijarde budžet. Da je sreće, imao bi i imaće, nadamo se, ali vam kažem, građani Sandžaka hoće razvijeni Sandžak, razvijenu Šumadiju, razvijenu Vojvodinu i sve regione. Za to se zalažemo. Na kraju sam propustio jednu stvar. Ako smo govorili o statističkim regionima, možda je trebalo da se regioni definišu i kao sever, i kao jug, i kao severozapad, da nijedan ne dobije ime po nekoj teritorijalnoj jedinici. To je bilo naše mišljenje. Lakše bismo građanima Sandžaka, ili Šumadije, ili nekom drugom objasnili zašto neki imaju neko teritorijalno, geografsko ime, a neki imaju sever-zapad. Međutim, s obzirom na to da se radi o stvarno statističkim regionima, to za nas nije dilema, jer smo i juče i danas to raspravili i mi ćemo raditi na tome da što pre dobijemo novi zakon o prostornom uređenju Republike Srbije i da tamo to jasno definišemo. Što se tiče okruga, molim Vladu da odluku, odnosno jednu uredbu o rasporedu okruga zameni. Evo, pogledajte mapu okruga u Republici Srbiji. To je tadašnja vlast donela zbog većinskog sistema i više se radi o izbornoj odluci, nego o okruzima. Sjenica se vodi u jednom regionu, Prijepolje u drugom, u trećem – Tutin. Šta želim da vam kažem? Samo pogledajte na mapi, jedan okrug ima oblik zmije, drugi – kvadrata, treći –pravougaonika, četvrti liči na neku planinu, šesti na dolinu. To su neprirodne asocijacije tih opština i, što je najgore, nikada niko, donoseći tu uredbu, nije pitao da li te opštine hoće da uđu u taj okrug. Mislim da to nije veliki problem i da to može da se uradi.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Miroslav Markićević.
Poštovana predsednice, poštovani građani Srbije, sam naziv Predloga zakona o regionalnom razvoju predstavlja svojevrstan logički i semantički nonses. Kako je moguće zakonom definisati razvoj? Gospodine ministre, neću ja da budem mnogo opasan. Zamolio bih vas da me udostojite i sačekate ovde, a vas, predsednice, da mi ne odbijate ovo vreme dok ne vidimo da li će ministar da prisustvuje ili neće. (Predsednik: Gospođa Kalanović je tu. Izvolite, idemo ispočetka.) Sam naziv Predloga zakona o regionalnom razvoju predstavlja svojevrstan logički i semantički nonsens. Kako je moguće zakonom definisati razvoj? Kako zakon prestavlja set normi, odnosno sistem pravila kojima se utvrđuje ponašanje pojedinaca međusobno i prema društvenoj zajednici, a razvoj – održivi, regionalni i socijalno-ekonomski, predstavlja proces i stanje koje je, pre svega, pod vlašću države, a ne samih građana i pojedinaca, ostaje nejasno kako je uopšte ovaj zakon upućen, kome je upućen. Da li to država donosi zakon kojim će da reguliše sopstveno ponašanje? Da li to znači da ministar ekonomije i regionalnog razvoja nema poverenja u svoje kolege, npr., iz Ministarstva za NIP i Ministarstva za životnu sredinu i prostorno planiranje, ili možda ministar Dinkić nema poverenja u svog kolegu ministra bez portfelja, zaduženog za ravnomerni regionalni razvoj? Možda je ministar svestan da se čak i u njegovomministarstvu zloupotrebljavaju IPA fondovi, pa bi da taj sektor stavi pod dodatnu kontrolu. Da li je ovaj zakon dokaz da pojedina ministarstva i institucije u Srbiji ne rade svoj posao? U obrazloženju je navedeno da je neophodno da se kroz ovaj zakon i kroz formiranje institucija koje on predviđa objedine svi koji su se do sada bavili regionalnim planiranjem i regionalnim razvojem, pa bi time ministar Dinkić postao neka vrsta moderatora i šefa drugim ministarstvima, zavodima i agencijama. Utisak koji se stiče posle analize Predloga zakona o regionalnom razvoju je da je ministar Dinkić u velikoj žurbi, jer treba preuzeti kontrolu nad sredstvima, dakle, parama, gde su pare – tu je i G17, koja će moći da se dobiju iz EU, a koja su namenjena za razvoj regiona. Regionalizacija jedne države jeste kompleksno pitanje i tiče se i administrativne i pravne funkcije, koje nisu predmet ovog zakona. Putem regionalizacije se, između ostalog, uspostavlja i decentralizacija države, tako što se određene funkcije, s nacionalnog, prenose na regionalni nivo. Regionalni nivo, u tom smislu, predstavlja sponu između lokalnih i nacionalnih vlasti, odnosno protivtežu centralističkim tendencijama državnog aparata, jer same opštine nisu dovoljno jake da se tome suprotstave. Međutim, regioni, kako ih definiše ovaj zakon, predstavljaju samo produženu ruku države. Trend mešanja pojmova, multipliciranja funkcija i zbrkanih nadležnosti se ovim zakonom samo nastavlja i potvrđuje. Zašto nije moguće da se prvo uspostavi nova administrativna podela Srbije, pa da se u skladu s njom donose zakoni koji se tiču određenih celina? Iako je Srbija već iskusila posledice loših administrativnih podela, kojima je bila izložena u prošlom veku, ni danas nosioci vlasti nisu spremni da ozbiljnije razmotre tu problematiku. Administrativna podela Kraljevine Jugoslavije iz 1931. godine, kada je doneta odluka o podeli zemlje na banovine, između ostalog, imala je za posledicu teritorijalno rasparčavanje Srbije. Tada su se tri najvitalnija prostorna dela Srbije, Podrinjski, Zlatiborsko-raški i Kosmajsko-južnomoravski, našlau okviru drugih teritorijalnih celina i jednostavno su odstranjeni iz matice, kako u etno-antropološkom, tako i u socijalno-ekonomskom pogledu. Druga interesantna podela dogodila se 1949. godine, kada je područje cele Republike podeljeno na osam regionalnih područja, i to: grad Beograd, dve autonomne pokrajine, Vojvodina i Kosmet, i pet oblasti. Koliko je poznato, Vojvodina i Kosmet su dobili autonomiju, ali regionalizacije centralnog dela Srbije nije nikada ostvarena, čak ni onda kada su, posle 1970. godine, formirane tzv. međuopštinske regionalne zajednice. Sem statističkog registrovanja pojava, nije jasno šta je bio cilj ove regionalizacije, kada se zna da dve osnovne stvari, odliv stanovništva i odliv dohotka, nisu bile sprečene. U svetlosti takvih primera, potpuno je nejasno šta ova sadašnja podela na regione može da učini. Nekom prilikom je Ajnštajn na taj način definisao glupost – ponavljati jednu radnju na isti način i očekivati drugačiji ishod. Poštovani građani Srbije, zbog kratkoće vremena koje ima Poslanički klub Nova Srbija, daću još nekoliko argumenta zbog čega poslanici Nove Srbije neće dati poverenje i neće glasati za Predlog ovog zakona. Znate, statistikom može sve da se pokaže, zavisno od političkih faktora koji su na vlasti i kojima su ti statistički podaci potrebni. Da li treba da vas podsetim da su vladaoci Srbije u poslednjoj deceniji prošlog veka govorili da mi imamo veći rast od države Japana? Dakle, treba jasno i glasno poručiti građanima Srbije da ovo nije nikakva decentralizacija, da ovo nije nikakva regionalizacija, da je ovo bacanje magle i prašine u oči građanima Srbije, da se izbegne rasprava o Statutu Vojvodine koji se ovde protivzakonito ne stavlja na dnevni red, da se zaposle kadrovi iz G17 plus. Da li se neko seća narodnih kancelarija predsednika Republike? Da li se neko seća ko je bio direktor narodne kancelarije, a ja znam za 23 grada gde su otvorene te narodne kancelarije? Ako narodni poslanici, protiv interesa građana, podrže ovaj zakon, pre svega, mislim na vladajuću koaliciju i poslanike vladajuće koalicije, formiraće se ponovo neke kancelarije, u stvari, partijske ispostave, gde će kadrovi iz G 17 da se zaposle, a sve će to da plaćaju građani Srbije. Kao nasleđe se prihvata i pitanje AP Vojvodine i time se dolazi do još jedne nelogičnosti, odnosno protivrečnosti ovog zakona. Kaže se da su regioni funkcionalna kategorija, bez administrativnih i pravnih elemenata. Postavlja se pitanje, zašto je onda osnovni kriterijum za njihovo definisanje postojeća administrativna podela Srbije? Zašto se onda regioni sastoje od oblasti koje su određene postojećim granicama upravnih okruga? Gospodine Omeragiću, da vam kažem, po ovom zakonu koji ćete vi podržati i za koji ćete glasati, vi više ne živite u Sandžaku, vi živite u Centralnom regionu. To treba da vam je jasno, to piše u zakonu. Ako ne znamo sami dovoljno, jedni se uče na greškama, a pametni – na svojim greškama. Da ne gledamo susedne države, da pogledamo BiH, kako je ona uređena. Da li u toj državi postoje regije? Da. Ta država je sastavljena od Republike Srpske i od Federacije BiH. Federacija je sastavljena iz ne znam koliko kantona. Samo da podsetim i vas i građane Srbije i sve narodne poslanike da je Federacija nedavno bankrotirala, da se tamo ne zna ni koliko imaju vlada, ni koliko imaju skupština, ni koliko imaju poslanika. Prema tome, donošenje ovakvih zakona je opasna stvar za građane Srbije, pre svega, Srbe, moram da kažem otvoreno; to je klica separatizma, nastajanja novih država i ispunjavanja uslova Evrope i onoga ko je bio pre 20 dana za dalje cepanje i rasparčavanje naše otadžbine i Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Ivan Andrić, replika. Izvolite.
Neverovatan je moral vladajuće koalicije, na kojem se bazira ceo današnji dan, kada se pokušava da nam se predstavi ovaj zakon kao nekakav napredak, a naročito je neverovatna izjava ovog gospodina koji je bio član svih vlada od 2000. godine do danas. Vi ste, da vas podsetim, ne lično, nego kao stranka, bili u svim vladama, u svakoj vladi od 2000. godine, do danas. Uvek imate zamerku na onu prošlu. Do sada ste uvek imali nešto da kažete loše o prethodnoj, čime, valjda, pravdate svoj položaj u ovoj. To što vi sada imate te grimase, neće nam pomoći da zaboravimo kako ste, prvo, nezakonito, u naše vreme, postali državni sekretar i narodni poslanik, a prva odluka koju ste doneli bila je da sebi dodelite službeni auto i odete u Novi Pazar, da vas podsetim. Otuda naša sumnja u budžet Sulejmana Ugljanina, to je na bazi iskustva, gospodine, nije na bazi ne znam ni ja kakve naše pretpostavke. Druga stvar, što se tiče vašeg komentarisanja izbora, vaše je pravo da sudite o našem uspehu kako god hoćete, naše je pravo da učestvujemo, ali mi bar učestvujemo i ne odstupamo od onoga što uvek govorimo, od 5. oktobra 2000, do danas. Nismo jedan dan s Koštunicom, drugi dan s radikalima, odnosno naprednjacima ovde, treći dan nam je opet dobar DS. Ono što me je podstaklo da se javim, jeste jedna vaša konstatacija, koja toliko govori o vašoj politici da dalje nema potrebe ni komentarisati, a to je da ste vi, koliko je meni poznato, jedini čovek do sada koji je optužio Vladu Zorana Đinđića i Vladu od 2000. do 2003. godine da nije radila na evropeizaciji Srbije. Stvarno vam na tome čestitam. To je verovatno unikatan stav koji imate. Sada ću s pažnjom saslušati to što još imate da nam kažete, mada mi nije jasno kako dobijate uopšte reč za repliku. To bih molio predsednicu Skupštine da nam objasni. Ako se ne varam, malopre je bila replika na repliku, pa bih samo molio da i mi dobijemo pravo na isti način kako to imaju poslanici vladajuće koalicije.
Nema replike na repliku. Gospodin Tomislav Nikolić reklamira Poslovnik. Izvolite, gospodine Nikoliću.
Prepoznao sam se u izlaganju prethodnika, pošto je optužio gospodina Omeragića da je istovremeno bio državni sekretar i narodni poslanik. Pošto sam tada bio predsednik Administrativnog odbora, tvrdim da to nije tačno, da je sve urađeno u skladu sa zakonom. Ne prihvatam kritiku predstavnika stranke nacionalnih manjina da je bio u svakoj vladi. Kamo sreće da nam predstavnici nacionalnih manjina budu u svakoj vladi Republike Srbije.
Molim vas, radimo vrlo ozbiljnu zakonsku materiju. Vrlo je važan zakon. Imate pravo po Poslovniku, izvolite.
Gospodine Markićeviću, to nije replika na repliku. Moram da kažem jednu stvar. (Predsednik: Samo recite koji je član Poslovnika, molim vas.) Ovaj najbolji, član 104. Želim da kažem jednu stvar. Gospodine Andriću, setite se kada je neko s Bošnjačke liste nešto polemisao s gospodinom Jovanovićem. Danas se on, ničim izazvan, bavi gospodinom Ugljaninom, da li je on sposoban da bude u toj vladi ili nije, koliko je potrošio sredstava i koliko iznosi budžet Kancelarije za održivi razvoj, i zašto on nije predlagač. Međutim, vi nemate razloga uopšte i niko vas nije izazvao na tu polemiku, niti se mi ikada bavimo vašom strankom. Morao sam da odgovorim na ono što je gospodin Jovanović pitao i to sam odgovorio. Što se tiče nečega što je rekao gospodin Markićević, da li će građani bili u Sandžaku ili neće biti u Sandžaku, to ne reguliše ovaj zakon. Rekli smo da su ovo statistički regioni i oni nemaju regionalne parlamente, nemaju regionalne institucije; biće agencije, biće saveti, ali to nisu predstavnička tela, nešto što imamo u većini evropskih zemalja, i ta vrsta decentralizacije će uslediti. Prema tome, na kraju, želim da kažem poslanicima LDP-a da se Bošnjačka lista nikada nije posebno bavila LDP-om i da gospodin Jovanović nije počeo da se bavi gospodinom Ugljaninom i da nije ovo gospodin Andrić govorio, ne bih ni ja govorio. Sad je predsednik bivšeg administrativnog odbora rekao. Kažem vam, vi imate preča posla nego da se bavite Bošnjačkom listom. Mi smo manjinska lista. Sve manjine u Evropi imaju interes. Još nešto ste netačno rekli. Nismo mi bili u Vladi 2000. godine. Rekli ste da smo bili u svim vladama. Manjine imaju životni interes da se integrišu... (Predsednik: Vreme.) ... u sve državne institucije i što se tiče Zorana Đinđića, on je bio naš prijatelj i s pokojnim Zoranom Đinđićem smo imali najbolji odnos.
Sada se javilo više vas, verovatno je replika. Nije bilo ničeg uvredljivog, nemate pravo na repliku. Gospodine Markićeviću, po kom osnovu se javljate? [[Upadica s mesta, Ivan Andrić: Nije uvredljivo, nego netačno. Pomenuo me je.]] Nije vas uvredio ničim. Niti vas je uvredio, niti je bilo nešto nejasno. Gospodine Andriću, imate reč, povreda Poslovnika, izvolite.
Molim vas, nemojte to. Dali ste gospodinu reč, kao odgovor Markićeviću. Prvo, ime koje je pomenuo je moje. To je povreda. Trebalo je da ga opomenete ako ste želeli da prekine.
Pominjanje imena nije osnov za repliku.
Ali jeste tumačenje mojih reči, po članu 104. Pogrešno se tumači ono što sam rekao. To je osnov za repliku. Prvo, iznenađujuće je da vi više ne možete da zapamtite ni ono što ste govorili pre pet minuta. Nismo mi nikoga od vas pomenuli. Nama je neprirodno da ministar koji je predstavnik nacionalnih manjina i direktor Kancelarije za održivi razvoj Vlade Republike Srbije nije predlagač ovog zakona i nije danas ovde. To je neprirodno. Ako vi mislite da je prirodno, onda to kažite. Vi ste, kao reakciju na našu kritiku jedne banalne stvari, Čedomir Jovanović je pričao 20 minuta, a to je bila jedna rečenica, sišli furiozno i nekakav napad tu imali, ne znam čega. U vašem govoru od osam i po minuta, govorili ste osam minuta o nama, a onda, posle pet minuta, rekli da vi nas nikada niste pomenuli. To je stvarno neverovatno. Ono što smo mi rekli, to je da je nedopustivo da neko bude u svim vladama do sada. Možda vi formalno niste sedeli, gospodine, u Vladi, ali to da se sakrivate iza plašta nacionalnih manjina... Pa, ako neko podržava svaku akciju ili svaku ideju o zaštiti nacionalnih manjina, to je naša stranka, tako da je besmisleno da se iza toga sakrivate kada polemišete s nama. Razmislite, ako već nama dajete savet da razmišljamo šta da radimo, kakva vi to prava zastupate kad vas od LDP-a brani Tomislav Nikolić. Razmislite vi, gospodine, o vašoj poziciji. To možda jeste uspeh za vas, neću da ulazim u to, ali ako redefinišemo svoje pozicije, onda redefinišite i vi vaše. Hvala.
Gospodin Kenan Hajdarević, izvolite, po Poslovniku.
Javljam se, takođe, po članu 104 – dostojanstvo Skupštine. Danas gospodin Čedomir Jovanović nije kritikovao gospodina Ugljanina samo zato što je on pripadnik jedne nacionalne manjine, nego iz razloga što imamo dupliranje funkcija, dupliranje ministarstava, dupliranje agencija, sve ono što se predlaže Predlogom ovog zakona. Nama u LDP-u zaista nije jasno šta će nam neka ministarstva, neke agencije, odnosno kancelarije za održivi razvoj nedovoljno razvijenih područja, ako ovim zakonom formiramo neke nove agencije, neke nove savete, sve ono što dodatno troši budžetska sredstva Republike Srbije. Takođe, smatramo da je licemerno da se neko zalaže za prava nacionalnih manjina i učešće pripadnika nacionalnih manjina u Vladi RS, a predstavljao je jednu politiku koja je 90-ih godina na području Sandžaka dovela do velikih zala, i do Sjeverina, i do Štrbaca, i do Kukurovića, i do svih onih nedaća kojima su moji sugrađani u Priboju tih 90-ih godina bili izloženi.
Ne može se na istu povredu Poslovnika i na isti sadržaj pozivati više puta. Upozoravam, inače ću morati da izričem mere. Izreći ću vam meru ako budete govorili na istu temu. Prema tome, bolje da vam ne dam reč. Imate reč, gospodine Omeragiću.
Reklamiram čl. i 103. i 106. Zaista, nema veće povrede dostojanstva Skupštine nego izmišljati i pričati o 90-im godinama ovakvim rečnikom. Niko ovde nije govorio o Čedomiru Jovanoviću da on ima negativni stav prema nacionalnim manjinama, niti je ko spomenuo…
Gospodine Omeragiću, izričem vam opomenu. Govorite na potpuno isti način. Molim vas, izričem vam opomenu, nemate reč. Gospodin Tomislav Nikolić. Koji je osnov javljanja? Povreda Poslovnika. Izvolite.
Povredili ste, gospođo Đukić-Dejanović, Poslovnik, član 100, kada je gospodin Andrić rekao, prigovorio gospodinu Omeragiću da treba da se zamisli nad činjenicom da ga ja branim kao predstavnika nacionalne manjine. Vama to promiče, baš kao da se ništa ne dešava u Skupštini. Ne znam šta je mislio gospodin Andrić? Po kom to osnovu on diskriminiše ljude, da neki mogu da brane pripadnike nacionalnih manjina, a neki ne mogu? Branio bih gospodina Andrića po nekim njegovim opredeljenjima. Zaista sam spreman da branim svakoga, bez obzira na opredeljenje, a kamoli na osnovu pripadnosti manjini ili nekom narodu. Zbog toga vas molim – zaštitite me od ovakvih, ovo nije atmosfera za Narodnu skupštinu.
Meni se čini da vama nije potrebna istinska zaštita. Zaista nisam shvatila da je bilo ko imao atak na vas, a čini mi se da imate dosta snage i ne delujete nimalo krhko. Gospodine Markićeviću, javljate se, po kom osnovu? Izvolite.
Gospođo predsednice, nisam znao kako drugačije da dobijem reč. Tražio sam repliku. Neke kolege poslanici su je po tri ili četiri puta dobili. Ako dozvolite, spreman sam i za opomenu, i to je za ljude, narodne poslanike, samo da skrenem pažnju gospodinu Omeragiću da on mene nije najbolje razumeo. Ja sam Čačanin, neku kažu i Grebić. Možda sam i Dragačevac poreklom, ali nisam pripadnik Zapadnog regiona, kao što ste i vi Sandžaklija, kažem, Raška oblast, a niste pripadnik Centralnog regiona. Čudi me da Šumadinci ovde ćute. To me čudi. Zabrinjavate me i vi, gospođo, mislim da se i vi ponosite time da ste Šumadinka. Mislim da ćete se vi prvi put javiti kao narodni poslanik da diskutujete, a ovde smo svedeni statistički. Znate, kada se tiče regionalizacije, ne odnosi se to samo na teritoriju. To se, pre svega, odnosi na ljude. Tačno je da postoji preporuka Evropske komisije iz 2008. godine o zemljama u tranziciji i stvaranju regiona, ali onaj ko je prepisivao ovaj zakon, odnosno te preporuke iz EU, nije dobro prepisao, zaboravio je jedan deo – da ti regioni moraju da imaju i svoj pravni i administrativni kapacitet. Ovako su samo slovo na papiru, gospodine Omeragiću, i za zapošljavanje trenutno vladajućih stranaka, pripadnika vladajućih stranaka, a, kao što reče gospodin Nikolić, ne znamo šta nosi dan, a šta nosi noć. Kada izgube izbore, a nadam se da će to biti vrlo brzo, izgubiće i taj nezasluženo dobijeni posao. Hvala.
Statističke regije nikako nisu u vezi s povredom dostojanstva Skupštine i nisam mogla da uočim uzročno-posledičnu relaciju. Dakle, nema povrede Poslovnika. Reč ima gospodin Đorđe Milićević.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovani ministre, gospođo Kalanović, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je sigurno jedan od najvažnijih zakonskih predloga koje Skupština Srbije razmatra u ovoj godini. Značaj ovog zakona je veliki, zato što su u Srbiji veliki problemi regionalnog razvoja. Želim da kažem da ćemo mi u načelu podržati ovaj zakonski predlog, jer ga smatramo prvim korakom Srbije da se ovim problemima na jedan sistemski način pristupi, prvim korakom u odnosu na značaj pitanja koja se žele rešiti. Takođe, želim da kažem da će svaki predlog koji ima za cilj da omogući ravnomerni razvoj čitave Srbije, svaki predlog koji ima za cilj ravnomerniji privredni razvoj, smanjenje postojećih regionalnih disproporcija i dispariteta i brži ekonomski razvoj, a da, pri tom, ne znači federalizaciju Srbije, uvek imati podršku SPS-a. Mnogo je razloga koji su zahtevali donošenje jednog ovakvog zakona. Istaći ću samo neke koje smatram posebno važnim. Danas, četiri od šest građana Srbije živi u gradovima. To je posledica dosadašnjeg industrijskog razvoja zemlje, a dugogodišnjeg zapostavljanja poljoprivrede. Kada govorimo o teritoriji cele Srbije, ona se deli na krajeve koji su veoma nerazvijeni, siromašni i bez ljudi, zatim, na gradove i okruge koji jedva preživljavaju, i na gradove gde je situacija nešto bolja, kao što su, recimo, Beograd ili Novi Sad, koji su se, jednom rečju, snašli u ovom tranzicionom periodu. Međusobne razlike u razvijenosti pojedinih krajeva Srbije izražavaju se kroz nekoliko veoma, po našem mišljenju, bitnih karakteristika – ekonomska zaostalost nerazvijenih područja, demografsko pražnjenje kompletnog seoskog područja i velike unutar-regionalne koncentracije stanovništva u gradovima, a potpuno nenaseljena naselja u nerazvijenim krajevima Srbije. Na osnovu toga, možemo reći da je Srbija danas zemlja sa najvećim regionalnim razlikama, i to po mnogim pokazateljima, ne samo na Balkanu, već i u Evropi. To potvrđuju činjenice da se broj nerazvijenih opština udvostručio, a da u uslovima nedovoljne razvijenosti živi oko 30% stanovništva naše zemlje. Ekstremne razlike između nerazvijenih i razvijenih delova naše republike izrazito su visoke. Odnos, recimo, između najrazvijenijih i najnerazvijenijih područja, meren nacionalnim dohotkom po stanovniku, iznosio je, recimo, 2003. godine 11:1, a danas je već to, kao što smo čuli, 15:1, što je veoma ozbiljan problem za zemlju i njenu stabilnost, takođe, i dalji razvoj. Zato, kada razmatramo ciljeve i domete ovog zakona, moramo uvažiti jedan težak problem, a to je da su čitavi industrijski baseni, koji su nekada bili motorna snaga razvoja pojedinih krajeva u zemlji, danas u velikim ekonomskim problemima i traže bolja rešenja, bilo da krenemo od Borskog basena, Leskovca, Kraljeva, Niša, ili, recimo, od mog Valjeva, komšijskog Šapca i Loznice. Suočavamo se s još jednom podelom, jer imamo veliku podeljenost koja razdvaja gradove od sela, ali, isto tako, i podele u samim gradovima, koje razdvajaju gradove od njihovih prigradskih naselja, i to je opšta karakteristika Srbije. Normalno, ne samo sela, već i gradovi imaju velike probleme, komunalne, javne i drugih službi koje treba da rade u interesu građana. Ako hoćemo i dalje da govorimo o razlozima za jedan ovakav zakonski predlog, njih je više od ovih koji su nabrojani, njih je više čak i od onih koji su izneti u obrazloženju ovog zakona, ali ono što smatramo kao suštinsku nameru ovog zakona, to je opredeljenje da Srbija treba ponovo da razvije čitavu svoju teritoriju, jer je nedopustivo dozvoliti da propadnu tolika sela i poljoprivredne opštine, jer bi time propala velika razvojna šansa Srbije u poljoprivredi, kao velikog proizvođača zdrave hrane, razvoja turizma i usluga. Merenjem vrednosti ovih zakonskih rešenja u odnosu na izložene probleme, mislim da se možemo složiti da su ciljevi dobro postavljeni. Kada je reč o načelima podsticaja regionalnog razvoja, dve su stvari posebno značajne – decentralizacija u obavljanju poslova i načelo koncentracije finansijskih sredstava, kako bi se, zapravo, postigli maksimalni efekti. Ono što mislim da nije dovoljno jasno, to su dva izraza, s odgovarajućim posledicama – regioni i oblasti. Kada je reč o regionima, razumljivo je da se ovde koristi evropska orijentacija, ali ako posmatramo istoriju Srbije u upravljanju teritorijom, mislim da je kod nas oblast smatrana širom teritorijom od regiona. To više napominjem, smatrajući da treba poštovati evropske vrednosti, ali treba poštovati i tradiciju koju Srbija ima. Moje mišljenje je da je veliko pitanje da li će regioni, kako su navedeni u zakonu, biti samo statistički prostor, jer mislim da nije realno, ili će biti i ekonomski, a sutra, možda, i politički. Možda bi bilo korisnije da se, povezano s ovim zakonom, raspravljalo o pitanjima decentralizacije Srbije. S druge strane, treba istaći još jednom da je nacrt ovog zakona urađen u skladu s evropskim standardima regionalne politike, kao i da je ovo obaveza koja proističe iz Ustava Republike Srbije, tačnije, iz odredbe o ravnomernom i održivom regionalnom razvoju, i, naravno, obaveza koja proizilazi iz potpisanog sporazuma stabilizaciji i pridruživanju EU. Kada je reč o stepenu merenja razvijenosti regiona i lokalnih opština, mislim da je to korektno. Što se tiče razvojnih dokumenta, iz zakona se vidi da će ih biti jako mnogo. Pitanje koordinacije i sinhronizacije je veoma otvoreno pitanje. Kada je reč o subjektima regionalnog razvoja, vidi se, po institucijama koje su nabrojane, da ih ima mnogo. Plašim se da ne umnožimo institucije i njihovu administraciju. Mislim da je veoma otvoreno i pitanje – kako će se sinhronizovati funkcija Ministarstva i novouspostavljenih institucija, mislim na agencije. Kod finansiranja, dva su izvora, domaći i međunarodni. Možda bi bilo dobro da je više ohrabreno, na određen način, partnerstvo javnog i privatnog sektora, koje se danas dosta primenjuje u Evropi, doduše, gde mi nemamo, ili imamo neka loša iskustva. Suštinski gledajući, ovaj zakonski predlog, zapravo, treba da stvori mogućnost za konkurisanje, kada je reč o razvojnim sredstvima EU, pretpristupnim fondovima, a kasnije i strukturnim fondovima, što smatramo da je izuzetno važno, ako se ima na umu ono što se, između ostalog, moglo čuti, da će u fondu EU, recimo, do 2013. godine biti 231 milijarda evra za nerazvijene regione i 41 milijarda evra za razvijena područja. Međutim, iz zakonskog predloga se ne vidi jasno da će doći do preraspodele sredstava. Kao što sam na početku rekao, ovaj zakon je neophodan, ali njega mora da prati niz drugih razvojnih dokumenata, projekata, dobra organizacija, kako bi se imalo uspeha u jednoj, ja je tako shvatam, potpuno novoj politici. Želim da kažem, na samom kraju, da smatramo da je dobro to što je o ovom izuzetno važnom zakonskom predlogu, tokom proteklog vremenskog perioda, održana kvalitetna javna rasprava i, zaista, želimo da verujemo da će usvajanje ovog zakonskog predloga omogućiti da Srbija, pre svega, bude decentralizovana, kako bi se važne odluke koje se tiču ekonomskog razvoja donosile, pre svega, na nivou regiona. Želimo da verujemo da će ovaj zakonski predlog omogućiti građanima veću ulogu i učešće u donošenju odluka za sredine u kojima žive i rade i da će mnogo bolje nego do sada biti sagledane lokalne potrebe, kao i da će omogućiti bolju saradnju sa regionima EU. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospođa Judita Popović ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, poštovana gospodo iz Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, LDP ovaj zakon ne može podržati. Postoji nekoliko osnovnih razloga koji su nas opredelili za to da ne damo saglasnost za ovaj zakon. Pre svega, od 15 oktobra 2008. godine, s nestrpljenjem smo očekivali da stigne na dnevni red ove skupštine Statut AP Vojvodine. S još većim nestrpljenjem smo čekali da stigne zakon o utvrđivanju nadležnostiAP Vojvodine. Od oktobra se priča o Statutu, koji je, inače, podzakonski akt i koji je po važećem ustavnom zakonu morao da se uskladi s Ustavom do kraja 2008. godine. Međutim, očigledno je da Vlada ne poštuje čak ni sopstveni Ustav, tako da Statut još uvek nije stigao na dnevni red, a kamoli da se raspravljalo o njemu do kraja 2008. godine. Prema tome, ako ćemo se složiti s tim da od Statuta i od zakona o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine nema ništa do kraja ove godine, onda možemo da nastavimo da raspravljamo o ovom zakonu o regionalnom razvoju. Očigledno se osetila potreba da se, ukoliko se ne radi neka ozbiljna decentralizacija, hitno stavi na dnevi red ovaj zakon, koji će, na neki način, da skrene pažnju s ozbiljnog problema u kojem se nalazi Srbija, zato što je Srbija, unazad 20 godina, ozbiljno centralizovana država i tu centralizaciju je bukvalno zacementirala Ustavom iz 2006. godine. Kada se zalažemo za vrednosti EU, nije dovoljno da to bude čisto deklarativno. Zalaganje za decentralizaciju bez nekog ozbiljnog pomaka po tom pitanju samo je deklarativno zalaganje za evropske vrednosti koje određuju decentralizaciju jedne države. Bez decentralizacije, nema ozbiljnog i validnog učešća građanina u upravljanju jednom državom, u upravljanju sopstvenom sudbinom, pre svega, na lokalnom nivou, tamo gde mu je najviše potrebno da ima učešća u organima vlasti i da odlučuje o tome na koji način će se njegov život uozbiljiti i odvijati. Ovaj zakon o regionalnom razvoju, prema mišljenju, uglavnom, svih današnjih učesnika u raspravi, ne odnosi se na decentralizaciju, ne odnosi se na regionalizaciju. Sve se, u stvari, svodi na statistiku, već i samim tim, što je zakonom predviđeno da teritoriju oblasti i regiona utvrđuje Republički zavod za statistiku. Da li je to ozbiljno? Pri tom, član 2. ovoga zakona tačno predviđa koji su ciljevi zakona, koji su sasvim ozbiljni ciljevi – ciljevi koji zadiru u neki društveno-ekonomski održivi razvoj, smanjenje unutarregionalnih pariteta, smanjenje negativnihdemografskih kretanja itd. Htela bih da podsetim Vladu, predlagača zakona i vladajuću koaliciju da smo već imali određene agencije i određene institucije koje su se bavile regionalnim razvojem, održivim regionalnim razvojem itd. To su, recimo, Republička agencija za razvoj malih i srednjih preduzeća i preduzetništva, Agencija za razvoj infrastrukture lokalne samouprave, Sektor za realizaciju razvojnih projekata. Nadležnost svih njih preuzima Agencija za regionalni razvoj. Sada dolazimo u situaciju da treba da raščinimo stvari, da li se ovde radi o statističkim regionima ili se zaista radi o nekoj vrsti decentralizacije. Ukoliko bismo prihvatili varijantu da se radi o decentralizaciji i regionalizaciji, to bih nazvala oktroisanom regionalizacijom, na centralizovani način kontrolisanom decentralizacijom, a samim tim dobijamo rezultat koji ne može da bude zadovoljavajući i ne ide u tom smeru kojim bi trebalo da se kreće teritorijalna organizacija ove države. Nažalost, po važećim zakonima i po Ustavu, imamo i pokrajine i upravne okruge, imamo i lokalne samouprave, imamo i gradove, samo nam još fale ove statističke jedinice, statistički regioni, za koje zakon posebno naznačuje da nemaju administrativni značaj, da nemaju neki ozbiljniji značaj, ali, ipak, predstavljaju jednu teritorijalnu celinu. Kada se pođe od toga na koji način će ti statistički teritorijalni regioni funkcionisati, dobijamo još jednu zabrinjavajuću sliku o tome koliko je, u stvari, Srbija centralizovana. Naime, ako krenemo od člana 5, on kaže da regione određuje Vlada, na predlog organa nadležnog za poslove statistike. Kada krenemo od stepena razvijenosti regiona i jedinice lokalne samouprave, u članu 7. se, takođe, kaže da stepen razvijenosti iz st. 1. i 2. ovog člana, jednom godišnje, utvrđuje ministarstvo nadležno za regionalni razvoj. Član 8. kada govori o metodologiji izračunavanja stepena razvijenosti regiona i jedinice lokalne samouprave, takođe, kaže da je za metodologiju nadležna Vlada.Kada govorimo o jedinstvenoj listi razvijenosti, ko utvrđuje tu listu – Vlada. Kada se utvrđuje Nacionalni plan, ko to utvrđuje – ministarstvo. Kada se govori o regionalnoj strategiji, ko je zato nadležan – donosi je Vlada. Kada govorimo o programu finansiranja razvoja regiona, ko je za to nadležan – Vlada. Ostala razvojna dokumenta, član 8 – Vlada, pa subjekti regionalnih razvoja, član 19 – Vlada, itd., u čl. 24, 25, 27, 29, 30. itd. Prema tome, ovaj zakon je, verovatno, morao biti predložen, da bi se evropskim partnerima pokazalo da, eto, Srbija namerava da uradi neku vrstu decentralizacije i regionalizacije, ona je napisana, zaista postoje tu neki elementi koji govore o tome da je neka namera postojala, međutim, kada se pročitaju svi ovi članovi koji su deo zakona, očigledno je da se radi o jednom dokumentu koji se isključivo bazira na centralizovanom načinu kontrole, pre svega, sredstava koja su namenjena za taj regionalni razvoj. Ukoliko, bukvalno, onemogućite onog u lokalnoj samoupravi, ili one u oblastima koje čine regione da utiču na način planiranja, konkurisanja projektima za ta sredstva, a pri tom sami uređujete kome ćete ta sredstva naznačiti, takva vrsta regionalnog razvoja se može očekivati, zašto ste toliki optimisti da ćete na taj način ostvariti ravnopravni regionalni razvoj? Na ovim prostorima se unazad 50-60 godina puno pričalo o tome da postoje razvijeniji regioni i manje razvijeni, puno se pričalo o solidarnosti, o tome da treba da se pomogne, i šta se dešavalo svih tihgodina? Uglavnom, ostao je disparitet, ostala je razlika u razvijenosti mnogih regiona u Srbiji. Šta ćemo mi ovim zakonskim predlogom, ovim zakonom postići? Uglavnom, ništa, ali mislim da ste očekivali da ćete na ovaj način, pre svega, dokazati neko svoje evropejstvo, neko svoje opredeljenje za evropske standarde. Mogu vam reći da je trend u Evropi upravo to da se decentralizacija izvrši u svim državama, da to bude ozbiljna decentralizacija. Ukoliko ste smatrali da to ne može da se uradi bez ustavnih promena, onda to nije obrazloženje da se ovaj zakon donese, jer ovaj zakon samo skreće pažnju s ozbiljnog problema koji postoji u ovoj državi. Baš bih volela da mi objasnite na koji način mislite, u ovom zakonu to nisam pronašla, da lokalne samouprave koje su zainteresovane za određene projekte, koji su čisto njihovi projekti, edukujete, naučite koje je kriterijume potrebno da ispune da bi uopšte učestvovali sa svojim projektima pred nekom evropskom komisijom za IPA fondove, na koji način će oni moći ta sredstva da povuku, da kontrolišu, da usmeravaju tamo gde treba? U zakonu nema ništa, nema reči o tome kako ćete to postići. Prema tome, ako se sve ostavlja nekim budućim uredbama, a imamo veoma loše iskustvo s uredbama i ovog ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, koje su često neustavne, nezakonite, u suprotnosti su sa zakonom, ne možemo imati puno poverenje da će ovo da se realizuje onako kako je u članu 2. predviđeno.
Zahvaljujem. Rečima gospodin Željko Ivanji.
Zahvaljujem. Uvažena predsednice, uvažena gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, zašto je važan ovaj zakon? Kada sam čitao ovaj zakon, imao sam par ključnih reči koje su mi se javile i koje sam zapisao kako bih koncipirao ovaj govor, a te ključne reči su – privredni rast infrastruktura, zapošljavanje i grinfild investicije. Danas sam pročitao vest da će IKEA ulagati u Srbiju sa svojom grinfild investicijom. Kakve veze ima jedna grinfild investicija s ravnomernim regionalnim razvojem? Pa, da biste privukli bilo koju grinfild investiciju, morate imati razvijenu infrastrukturu. Ono što je problem regiona i šta je razvijeno i nerazvijeno u regionu, može da prepozna sam region, opština, čovek koji živi tu na tom prostoru. Ta grinfild investicija će, ukoliko imate razvijenu infrastrukturu, doći u vaš region. Ona će, konkretno, na primeru IKEA-e, zaposliti 2.000 ljudi, stvoriće lance proizvođača koji su udruženi u mala i srednja preduzeća, koja će raditi za taj proizvodni sistem, plasirati proizvod, izvoz će biti naš. Da bi se došlo do tog miljea, mesta poželjnog za ulaganje, Ministarstvo je uradilo dosta toga kako bi pružilo okvir. Taj okvir podrazumeva to da smo, slobodnim udruživanjem u komore, između ostalog, i regionalnih proizvođača, po principu dobrovoljnosti, olakšali registraciju preduzeća, koja traje vrlo kratko, napravljen je Fond za razvoj malih i srednjih preduzeća, kako bismo pomogli individualnim proizvođačima. Kažem individualnim, zato što morate preuzeti odgovornost, ne možete se oslanjati na državu, država ne može da finansira ili stvara fabrike, kao što sam to danas čuo u jednom govoru, što je potpuno pogrešna logika. Ako hoćete da preuzmete odgovornost, onda ne možete sebi iseći prst, iz prostog razloga, jer vam treba svih 10 prstiju da biste mogli da razvijete svoj biznis i da biste mogli da se borite. Država mora da da okvir za tu borbu na slobodnom tržištu, na kome vladaju jasna i definisana pravila, koja mi normiramo zakonima. Zakonom o regionalnom razvoju definišemo statističke regione i najveći problem u ovoj državi je bio – šta jeste razvijen region, a šta nije, kako prepoznati šta jeste, a šta nije razvijeno i šta je garant za to? U ovom zakonu je osnovna prednost prepoznavanje tih regiona, to je NUTS nomenklatura, definisana standardima statistike EU, odnosno njene specijalizovane organizacije Eurostata. Podsetiću vas da je EU otišla najdalje u svojoj regionalnoj politici, svojim regionalnim razvojnim fondom, prepoznavši da ravnomerni regionalni razvoj na najbolji način garantuje siguran ekonomski razvoj, počevši od pojedinačnog, ka opštem, počevši ne od ravnomernog razvoja država kao članica EU, već od onoga što predstavlja dušu svake države, počevši od ulice, opštine, regiona, oblasti, pokrajine. O tome najbolje govore ciljevi ovog zakona, koji su odlično definisani. Podsticanje razvoja nedovoljno razvijenih industrijskih i ruralnih područja je cilj. Imamo strategiju čiju će okosnicu činiti mala i srednja preduzeća bazirana oko industrijskih zona, čiju će okosnicu činiti lokalne zadruge, udruženja, lokalne komore, organizovane na principu dobrovoljnosti, organizacije koje će na najbolji način prepoznati interes regiona, zalagati se za taj region, udružujući se i udružujući lokalno znanje, koje predstavlja tekovinu starosedelaca, i moderne tehnologije, koje predstavljaju tekovinu civilizacije. Smanjenje negativnih demografskih kretanja, koje je definisano ovim zakonom, predstavlja težnju kojom će se sprečiti odumiranje sela, a regionalna politika mora da pruži mogućnost za ostanak na selu, sa željom da Srbija bude zemlja jakih domaćina, svesnih da ostanak garantuje udruživanje, ali i da moraju da preuzmu odgovornost za svoj kraj, za kraj gde su rođeni, sa jasnim nadležnostima kojima će moći da reše svaki problem koji se pred njih postavi. Imamo ljude koji su spremni da probleme rešavaju, ali im nedostaju nadležnosti. Često se građani udružuju, apelujući na državu da problem reši, ali svaka država je po prirodi troma, a razumevanje nestaje u mreži propisa, često u samodovoljnom državnom aparatu, koji postoji samo zbog sebe. Zbog toga Ministarstvo ulazi u seču propisa, zbog toga smanjuje državni aparat i predlaže ovaj zakon. Svakako da je konkurentnost najvažnija u razvijenim tržišnim zemljama. Ovaj zakon će omogućiti konkurentnost regiona. Ovaj zakon predstavlja samo pravni okvir, ali regionalna politika, što je najvažnije, ne znači cepanje države, iz prostog razloga što region sam po sebi nije održiv bez drugih regiona i svaka težnja ka podizanju barijere je nemoguća. Nemoguće je podeliti telo tako da organi funkcionišu svaki za sebe. Ono što možemo podvući, to je da će se Srbija naših građana boriti, prvenstveno, za svoju zgradu, za svoj kraj, ulicu, vrtić, školu, opštinu, grad, ali i za selo, za svoju štalu i svoju zadrugu, za šljivu, jabuku, za porodicu, za tradiciju i za naše razlike. Za sve to ćemo se boriti, svesni svojih razlika, koje ovim zakonom najzad prepoznajemo, za početak, statistički, do konačne pobede Srbije kao države regiona.
Zahvaljujem, gospodine Ivanji. Reč ima gospodin Palalić.
Poštovana predsednice, poštovana ministarko Kalanović, dame i gospodo narodni poslanici, posle dugo najava o usvajanju zakona koji bi realizovao ustavno načelo o ravnomernom regionalnom razvoju, imamo priliku da danas raspravljamo o jednom zakonu koji se donosi u vrlo čudnoj atmosferi, iako je trebalo da njegove namere i intencije ukažu na nešto drugo. Govorim o čudnoj atmosferi koja se odnosi, s jedne strane, na politiku ove vlade prema lokalnim samoupravama, ne samo na politiku, nego na konkretne odluke koje su realizacija te politike i, s druge strane, u jednoj atmosferi koju je najavio predsednik Republike, a danas vidimo i vladajuće stranke u Skupštini, a to je promena Ustava i regionalizacija. Kada se sagledaju aspekti te politike i ove atmosfere koja se stvara, onda dometi, intencije i ciljevi ovog zakona sigurno ne mogu biti onakvi kako je predlagač ovde želeo da predstavi. Kada je u pitanju odnos Vlade Republike Srbije prema lokalnoj samoupravi, on je najkonkretnije naznačen i izražen odlukom da se umanje transferna sredstva, da se ni na koji način ne uđe u ozbiljan posao vraćanja imovine lokalnim samoupravama. Pre neki dan smo imali raspravu o izmenama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, gde se i dodatni deo nadležnosti koji su imale lokalne samouprave u toj važnoj oblasti oduzima lokalnim samoupravama, a onda vidimo i kroz ovaj zakon, kada je u pitanju uloga lokalne samouprave u regionalnom razvoju, kada je u pitanju nova obaveza i novi nameti lokalnim samoupravama koji se odnose na oblast asocijacije, o čemu ću nešto reći u toku diskusije, tj. to pokazuje jedan smer ove vlade da se suštinski odustane od koncepta decentralizacije i jačanja lokalne samouprave. Iako je Zakon o finansiranju lokalnih samouprava nagovestio jedno vreme decentralizaciju u Srbiji, taj zaokret ka novoj centralizaciji desio se dolaskom ove vlade na vlast. Sada imamo još jedan slučaj, većina lokalnih samouprava ima taj problem da, kada je u pitanju ubiranje prihoda lokalne samouprave, što su zakonom prenete nadležnosti, Vlada i državni organi ni na koji način ne pomažu lokalnim samoupravama da tu novu obavezu preuzmu u punom kapacitetu. Kada je u pitanju najava izmene Ustava, što u ovom trenutku, u uslovima ekonomske krize, ne radi nijedna država u svetu, to je neverovatno; umesto da se bavimo problemima ekonomske i privredne krize u kojoj se nalazi Srbija, mi se bavimo izmenom Ustava, novim problemima, novim troškovima, novim podelama, a ni na koji način nismo dobili valjano obrazloženje šta bi se tim izmenama Ustava dobilo, osim, eventualno, nove marketinške pobede vladajuće koalicije. U toj atmosferi predlaže se zakon o regionalnom razvoju. Još čudnije je da predlagač danas u Narodnoj skupštini kaže da je regionalizacija svršena stvar; iako sve vreme danas govorimo da se ovde radi o statističkim regionima, današnje izlaganje potpredsednika Vlade, da će regioni imati poreske nadležnosti, da će imati pun kapacitet vlasti u donošenju propisa, govori da je ovo samo jedan uvod. Kao što je rekao moj uvaženi kolega Stevanović, sam ministar za lokalnu samoupravu danas potvrđuje da je ovo samo okidač za postupak promene ustavne regionalizacije. Ne treba ovde sada da pričamo u rukavicama, ili pod maskama. Pričamo o nekim statističkim regionima kao o nečemu što će doprineti regionalnom razvoju. Ne, ovo je korak ka realizaciji politike koju je najavio predsednik Republike Boris Tadić, da se Srbija regionalizuje. Ovde nema ključnih instrumenata za politiku regionalnog razvoja. Zašto govorimo da ovde nema ničega što je ključno, epohalno, da bi doprinelo regionalnom razvoju? Nemamo ključni cilj ovog zakona. Šta je cilj ovog zakona? Kad pogledate sve članove, vidite samo jednu stvar – množenje novih institucija. Ovo je zakon o novim institucijama, a ne o politici regionalnog razvoja. Ovde imamo inflaciju institucija, koje, čak, ni ministar nije mogao da pobroji dok je govorio, nije mogao da nazove pravim imenom pojedine institucije. To je suštinska stvar. Sada je namerno izostavljeno načelo štednje i racionalizacije, nema ga ovde. Vlada se zaklinje u štednju i racionalizaciju u vreme kada se zakida lokalnim samoupravama, kada, navodno, Vlada štedi, a ovde imamo poplavu novih agencija, asocijacija, novih nameta na lokalne samouprave. Da vidimo šta se tu događa, gde je tu ključni problem, kada se pokušava stvoriti utisak da se ovde nešto menja? Kada pogledate deo institucija koje ovde imate, jedan deo tih institucija sada već postoji, spaja se, to su agencije za razvoj malih i srednjih preduzeća i preduzetništva i delovi Ministarstva, a, s druge strane, imate nove institucije na nivou regiona, regionalne agencije i nove namete lokalnim samoupravama, koji treba da finansiraju oblast asocijacije. Šta će to lokalnim samoupravama? Zašto im namećemo novu obavezu? Šta će one ključno da reše? Kada su u pitanju same te institucije, nove agencije o kojima govorite, koje bi trebalo da doprinesu utvrđivanju strategija, utvrđivanju politika, programa, projekata, novih dokumenata, onda vidimo dalji problem; ništa od toga što bi trebalo te institucije da preuzmu one ne rade, nego to i dalje rade i Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja i Vlada, ono što je dosad funkcionisalo u okviru ovog globalnog ministarstva. Kakve je nadležnosti imala Agencija za mala i srednja preduzeća, to će sad imati i ove agencije – nikakve, za sve će se pitati ministar i Vlada. Suštinski, ovde nema ni na koji način prenosa nekih nadležnosti na te agencije o kojima se ovde čitav dan govorilo. One ovde, uglavnom, daju mišljenja, savete, čak, regionalne savete, koji bi trebalo da utvrđuju ključne razvojne projekte, imenuje Vlada, pazite, Vlada ih imenuje, i to se kaže – pola tih saveta će biti sastavljeno od lokalnih samouprava. Možemo li sada da zamislimo, u ovoj politički uzavreloj atmosferi, koje će lokalne samouprave biti u tim regionalnim savetima kada ih Vlada imenuje? Teško da će biti neka u kojoj opozicione stranke imaju vlast. Znači, doći će do svađa unutar lokalnih samouprava u pojedinim, kako se ovde kaže, statističkim regionima. Znači, s jedne strane, imamo nove institucije. Tim institucijama se ne daju nadležnosti, nego ih i dalje zadržava Ministarstvo i Vlada. Nameću se novi nameti lokalnim samoupravama. Stvaraju se regioni za koje nemamo predstavu na koji način i kojim kriterijumima su ovde navedeni, osim ako oni treba da budu sutra politički regioni. Kaže se ovde – vrši se razvrstavanje regiona prema stepenu razvijenosti. Navode se prva, druga grupa razvijenosti i kaže se koji su nedovoljno razvijeni regioni, pa se onda nabrajaju regioni. Nikog u Srbiji nema ko ne može u ovom trenutku da kaže na kom bi stepenu razvijenosti bila Vojvodina, ili beogradski region, a gde bi bio južni ili istočni region. Zar treba da pišemo koji su regioni ovde da bismo kazali na kom su stepenu razvijenosti? Zaista je neozbiljno. Na kom je stepenu razvijenosti Majdanpek, ili Bosilegrad, ili Crna Trava, koji su u južnom regionu, a na kom Novi Sad ili Sombor? Osim toga, ovde ima jedna ogromna nelogičnost. Vlada u definiciji pojama region kaže sledeće – da su oni statistička funkcionalna teritorijalnih jedinica, ali nisu administrativna teritorijalna jedinica i nemaju pravni subjektivitet. Da vidimo šta je Beograd? Šta je Vojvodina? Šta je KiM? Regioni su, u startu, stavljeni u neravnopravan položaj. Ko donosi strategije regiona u Centralnoj Srbiji? Vlada. Ko donosi strategiju u Vojvodini? Vojvođanski organi. Ko donosi strategiju u Beogradu? Beogradski organi vlasti. Znači, jedni će donositi svoje strategije, na osnovu svog kapaciteta, jer imaju pravni subjektivitet, a za druge će, e to je ta ključna obmana da ovde imamo decentralizaciju, i dalje donositi Vlada. Znači, razvoj regiona u Šumadiji, u Kragujevcu, u Nišu, neće donositi Niš i Kragujevac, nego Vlada Republike Srbije, a Beograd će donositi sam svoj razvoj, kao što će Vojvodina donositi, takođe, za sebe. To je ta ključna obmana. Zato ovde nema nikakvog oblika decentralizacije. Ključna opasnost ovog zakona jeste ono što je rečeno u samom startu, kada je u pitanju promena Ustava. Ali, ima još jedna stvar, mi nismo dobili ovde ozbiljno obrazloženje, samo je rečeno – mi moramo da imamo regione zato što je tako rekla EU, da bismo privukli fondove, sredstva iz fondova EU. Hajde da pitamo u ovom trenutku koliko su sredstava lokalne samouprave povukle iz evropskih fondova, znajući da se oni sufinansiraju? Masa tog sufinansiranja ide preko NIP-a, da se ne lažemo. Koliki kapacitet imamo sada da povučemo ta sredstva iz IPO fonda ili, sutra, fonda koji se odnosi na finansiranje regionalnog razvoja? U uslovima ekonomske krize, vrlo malo. Tu nismo dobili odgovor od Vlade. Znači, sve ovo, na neki način, predstavlja jedan uvod, kako je rečeno, u ustavne promene, ali, suštinski, ovaj zakon ništa neće rešiti u regionalnom razvoju, pogotovo ne ravnomerni regionalni razvoj.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Dame i gospodo, predsednice, poštovane kolege, na ovaj zakon gledamo kao na prvi korak. SPO je, možda prvi, još pre tri godine usvojio programsku deklaraciju o decentralizaciji vlasti u Srbiji i ravnomernom regionalnom razvoju. Tom dokumentu je prethodio unutarstranački rad stručne grupe za državnu upravu i izborno zakonodavstvo. Bazirali smo svoje programsko opredeljenje na inicijativi za uravnoteženi i ravnomerni razvoj Srbije, svesni tužne činjenice da se Srbija južno, jugozapadno i jugoistočno od Beograda gasi. Ogroman je broj mojih nastupa i nastupa funkcionera SPO-a, novinskih tekstova, debata i javnih rasprava u kojima smo ukazivali na nužnost ravnomernog regionalnog razvoja, da je to borba za bogatiju Srbiju. Napokon, danas se na dnevnom redu nalazi početak ispunjenja još jednog segmenta programa SPO-a. Srbiji je preko potrebno raspoređivanje moći, novca, investicija, razvojnih projekata podjednako na sve njene delove. Decentralizovana Srbija, sa dodatnim ovlašćenjima i većim budžetom opština, bila bi u stanju da se ubrzano razvija, jer bez jakih opština i regija nema ni jake Srbije. Vlast u rukama lokalnih funkcionera obezbeđuje najbolji odnos prema obavezi i odgovornosti da se štite interesi svoje sredine. Lokalni funkcioneri najbolje poznaju probleme iz svoga okruženja i sve će učiniti da ih reše, jer je kazna u malim sredinama brza i efikasna. Prvi sledeći izbori nose izborni krah svakog ko je loše radio u svojoj okolini. Dakle, vlast je lako kontrolisana od očiju komšija i teško se može iko neodgovorno odnositi prema njoj. Naravno, uz sve ovo, potrebno je brzo doći do fondova EU koji su namenjeni finansiranju ravnomernog regionalnog razvoja Evrope. Podsetiću da su ne tako davno nerazvijeni Portugal, Irska, Španija ili Grčka preobrazili sebe u zemlje evropskog kvaliteta i standarda života. U februaru sam s parlamentarnom delegacijom Srbije bio u poseti Španiji i mogao je svako od poslanika, a bilo ih je gotovo iz svih stranaka koje su zastupljene u ovom parlamentu, videti šta znači i kako funkcioniše decentralizovana država. Zato sredstva iz fondova EU moramo koristiti za ravnomerni razvoj Srbije. Zbog toga, SPO insistira da se najveći deo sredstava briselskih razvojnih fondova usmerava ka najsiromašnijim regionima i opštinama u Srbiji, jer su demetropolizacija, policentrični razvoj i snažna lokalna samouprava temeljni principi na kojima počivaju savremene evropske države. Da bismo državu postavili na zdrave noge, potrebno je da ovaj evropski zakon prate i civilizacijske norme. Oteto mora da bude vraćeno, dakle, restitucija. Obavezu prema sebi i istini moramo ispuniti, tj. otvoriti tajna dosijea i izvršiti potpunu rehabilitaciju. Ne smemo živeti, praviti kuće, hodati, igrati se po masovnim grobnicama pobijenih ljudi pred kraj i posle Drugog svetskog rata, ne znajući ni da su, ni čiji su grobovi ispod naših nogu. Bitno je da svi znaju, a ima ih mnogo koji to ne žele, Evropa nije antisrpska i u Evropu ne možemo ići noseći antievropske zastave u rukama. Prihvatajući evropski način razmišljanja i obaveze, a mi smo deo tog integrativnog procesa, i geografski i istorijski, moramo ujednačiti razvoj svih krajeva Srbije, moramo zaposliti nezaposlene, pomoći najsiromašnije, kao što će naš put ka EU osnažiti Srbiju, ublažavati i uklanjati bedu, sirotinju, dakle, uspostavljati poredak socijalne pravde. Možda i najvažnije, treba napomenuti da je oživljavanje srpskog sela jedini put da se zaustavi biološko odumiranje nacije i da srpska poljoprivreda postane jedan od najvažnijih oslonaca Srbije. Kao i mnogo puta do sada, prvi smo govorili o nužnosti ravnomernog regionalnog razvoja i decentralizacije vlasti u Srbiji. Naš udeo u donošenju odluka koje će uticati na bolju budućnost građana Srbije ne smatramo nečim čime se treba hvaliti, već smatramo da je to naša obaveza prvoga reda. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, gospođa Jorgovanka Tabaković.
Zahvaljujem. Govorimo o zakonu o regionalnom razvoju. Pitam se da li je ovo zakon o regionalnom razvoju i da li je u suštini ovog zakona ujednačavanje razlika u regionalnom razvoju, ili je po sredi nešto drugo – pokušaj da se na ovom, naizgled, bezazlenom i dobronamernom zakonu, u stvari, istupe zubi svih onih koji se bore protiv regionalizacije, u prvom koraku, a u drugom, možda i separatizma. I, neka niko ne nazove to paranojom bilo koga ko izražava opravdani strah, jer je mnogo nas koji bismo mogli reći – plaše nas tragovi. Kao u onoj basni u kojoj lisica nerado ulazi na poziv bolesnog lava, jer kaže – svi putevi vode do pećine, ali iz pećine, nijedan trag se ne vidi. Bojim se da priča o regionalnom razvoju za nas, kao državu, ne bude takav trag koji nas koji vidimo malo dalje, ili koji smo malo odgovorniji, zaista plaši, jer put do te ''pećine'' se vidi, ali iz nje nema tragova. Čime možemo da se osiguramo da ovi regioni koji su nazvani statističkim funkcionalnim teritorijalnim jedinicama, danas bez pravnog subjektiviteta, jednog dana ne prerastu u nešto ozbiljnije? Svi oni koji su čitali "Malog princa" znaju šta znači seme baobaba – opasnog drveća čije korenje razori zemlju onog trenutka kad postane toliko veliko da više niko s njim ne može da se suoči. Takav strah, upravo, proizilazi iz ministrovog izlaganja, koji nijednog trenutka reč ''decentralizacija'' nije upotrebio uz – ekonomska decentralizacija. Vrlo svesno je rekao da ovo jeste prvi korak ka decentralizaciji, želeći da onima koji su za regionalizaciju ostavi nadu da je to tako, a nas druge, koji se bojimo da ovo jeste seme nekog budućeg razdvajanja i tragova istorijskih, koji nose bolne i evidentne posledice, nije nijednog trenutka hteo da uveri da ovo jeste neka vrsta ekonomske decentralizacije. Onaj koji se zalaže za ekonomsku decentralizaciju je u vreme donošenja Ustava bio protiv prikupljanja prihoda na teritoriji onih koji ga prikupljaju. Danas je govorio nešto drugo, ali ta nedoslednost za mene nije dovoljan dokaz loših namera, ili prikrivanje tih loših namera nije vredno i dovoljno jako da nas oslobodi tog straha. Svi znaju da kada jednom stvorite formu, ljušturu za neku instituciju, a to jesu granice, makar one bile iscrtane na karti koju nemamo mi, ali imaju novinari, mi kao poslanici treba da glasamo i odlučujemo ali ne treba da vidimo te granice, znači, kada postoje granice, kancelarije i saveti na toj vrsti nivoa odlučivanja kao što su regioni, pitanje je samo kada će i kojim zakonom ta forma da preraste u suštinu. Ovo je zakon kojim nisu zadovoljni ni zagovornici regionalizma, ali ni mi koji se borimo za decentralizaciju koju propisuje Ustav, koji, u ovom trenutku, dok ga neko ne izmeni, jeste Sveto pismo za način decentralizovanja u svakom mogućem smislu. Ovaj predlog zakona, ne po mom sudu, nego po načinu na koji ću vam razgolititi činjenice, ima samo jednu svrhu – treba da posluži autoru, tvrdim, ne predlagaču, nego autoru, ministru nadležnom za regionalni razvoj, za izvlačenje sredstava iz fondova za regionalni razvoj. Za Evropu, Srbiju treba prikazati kao, navodno, regionalizovanu državu, s prihvatljivim ciljem da ublažimo regionalne razlike, a domaćoj javnosti koja se protivi regionalizaciji – dati do znanja da region, koji se zvao s kraja 2008. godine evroregionom, a sada se zove razvojnom statističkom teritorijalnom funkcionalnom jedinicom, nije administrativna jedinica i nema pravi subjektivitet. Svi su po nečim zadovoljni, svi imaju neke primedbe, samo se tačno zna ko će odlučivati o novcu i gde će taj novac stizati. Taj novac će stizati i o njemu će odlučivati Nacionalna agencija za regionalni razvoj, koja će se formirati iz Agencije za razvoj malih i srednjih preduzeća i dela Ministarstva za regionalni razvoj koji se bavi infrastrukturnim projektom. Po već oprobanom metodu – menjajte, da vas ne bi menjali, ili po metodu žene koja stalno menja nameštaj po kući da zbuni sve one koje želi i može da zbuni, tako gospodin Dinkić, bez podnošenja završnih računa, popisnih lista o urađenim i neurađenim poslovima, spaja i razdvaja ministarstva, da ne bismo mogli u završnim računima budžeta da upoređujemo troškove i efekte. I ovoga puta, vešto, vrlo vešto, da ne bi podneo takav izveštaj o učinku, Nacionalnu agenciju za razvoj formira iz dva dela organa uprave koji su pod njegovom nadležnošću. Ovo je zakon s ozbiljnim posledicama, stvara nove institucije, Nacionalni savet od 19 članova, koji je, u stvari, jedna paradna institucija koja treba da zadovolji sujete. To što je formirana na pet godina, odnosno predviđen mandat članova na pet godina, potpunaje besmislica, jer je vezan za mandat i članova Vlade i u lokalnoj samoupravi i za to smo podneli amandmansku intervenciju. Ono što je stvarni uticaj i stvarna moć, u stvari je Nacionalna agencija, koja osniva mrežu nižih organizacionih celina. Da ne bi bila progutana šuplja priča o prenošenju nadležnosti, čak se definiše i termin subordinacije na niži nivo, jer svi ti niži nivoi samo mogu da sprovode, planiraju, obezbeđuju, ali ne i da raspodeljuju sredstva, i to jasno piše u ovom zakonu. Čak, u definisanju pojma subordinacije, gde se definišu termini koji se upotrebljavaju u zakonu, jedino je to izvedeno dosledno, da se o novcu pita, odlučuje i raspodeljuje na nivou Nacionalne agencije za regionalni razvoj. Ono na šta nisam čula da je neko ukazao, a za mene jeste problem, to je – sve te agencije, oblasne, regionalni i nacionalni nivo, izdaju javne isprave; znači, u ime monopola države, neki papir o ispunjenosti uslova izdaju i naplaćuju, bave se izdavaštvom. To je za verovali vi ili ne. Izdavaštvom se bavi svaka od tih agencija i u trenutku kada su moderni trendovi da se sve sporedne delatnosti izdvajaju iz osnovnih, u ovim agencija treba sve ostaviti pod jednom šapom i u okviru kuće. Nijedan posao ne dati nekome, da zaradi, nego da sve ostane tu, pod kontrolom onog ko je ovo zamislio, podneo na usvajanje, ko će zapošljavati, odlučivati i dugo biti gospodar sudbine, ne samo finansijskih sredstava, nego, preko njih, i života mnogih ljudi. Šta je jedna vrlo interesantna delatnost koja je zamišljena da se obavlja u ovim agencijama? Obuka instruktora i konsultanata. Lepo je to gospodin Dinkić snimio da određeni projekti u ovoj fazi, i u svakoj kasnijoj, više ne idu preko Agencije za razvoj malih i srednjih preduzeća. Ti su se kanali iscrpli, ali će novi ići u javne isprave i u obuku instruktora i konsultanata. On je odlično naučio priču o tome kojim to kanalima teku sredstva iz pretpristupnih sredstava, odlivaju se u pobočne rukavce, nečije džepove, a da to deluje kao da je zakonito, a nije. Svrha ovakvih zakona može da bude neispunjena, ali će ovaj deo posla uvek biti ispunjen, kao što, u današnjem kajanju za besplatne akcije, gospodin Dinkić ne može da ih obezbedi, uvek iz razloga koji su van njegove moći, ali je zato zakonom precizno bila definisana naknada brokera koji će obavljati poslove u vezi s besplatnim akcijama i oni se neće, u ime višeg državnog interesa i interesa građana, odreći svoje provizije, nego će im ona biti obezbeđena u budžetu Republike Srbije. Na isti takav način, može da bude ujednačenog razvoja ili ne, ali mora da bude para za one koji će organizovati obuke, u ovom slučaju, konsultanata, a na nižim nivoima će to biti obuke preduzetnika i preduzetništva. Da li postoje stručne organizacije koje se time bave, ili ćemo mi, pod maskom priče o regionalnom razvoju, osnivati neke edukacione centre u kojima će posrednici i usmerivači i oni koji se pitaju opet lepo da zarade, ni to nije sumnja, to su nadležnosti definisane u ovom zakonu. Gde je tu regionalni razvoj? Ovaj narod isuviše dobro zna da se podela uloga nikada ne obavlja na javnoj sceni, nego iza kulisa. Ovo jeste nastojanje jednog od glavnih igrača da u toj podeli on bude prvi i da kao prvi pokupi kajmak u ovo poslu. Ono što mene zanima, a verujem i građane jeste – gde je tu DS, kao koalicioni stožer? Njima će ostati odgovornost, bez obzira na to što oni vešto prepuštaju da zastavu prvog, onog koji vodi ovu igru, nosi gospodin Dinkić. Pranje ruku za odlivanje novca u ove pobočne rukavce i za neuspešnost posla ipak će snositi Demokratska stranka. Jedna od nadležnosti predviđenih ovim zakonom jeste i da se vrši javna promocija regionalnog razvoja. Pitam – da li ta regionalna promocija znači postojanje budžeta za reklamiranje ovih poslova navedenih u zakonu, na isti način, svako veče – poštovani građani, gledate reklamu za seču propisa, čime se najdirektnije, slivanjem sredstava iz budžeta, iz džepova građana Srbije, novac sliva u reklamne kampanje, odnosno direktno nekim medijima na koje se, zato što im se u teško vreme obezbeđuju finansijska sredstva, vrlo lepo i direktno može uticati i, zaista, i utiče? Rečeno je da ovde nema konkretnih primedaba na zakon. Da li je konkretna primedba to kad kažem da postoje tri agencije iznad regionalne, od kojih je jedna s ovlašćenjima da sprovodi, druga da sprovodi i planira, a treća, opet, da sprovodi politiku regionalnog razvoja? Da li je to samo umnožavanje administracije ili je to svesno zamešateljstvo, u kome odlučivanje i raspoređivanje ostaje Ministarstvu, onom ministarstvu koje članom 7. predviđa da određuje stepe razvijenosti i gradova i regiona, korisnika sredstava? Onaj ko određuje, taj se pita, a koga je moliti, ne valja ga ljutiti. To je princip na kojem postoje subvencije koje G17 deli, podstiče razvoj privrede, osnivanje novih profitabilnih grana, grinfild investicije itd., a dokle – dok oni trpe, a građani ne shvate svu providnost marketinških laži u kojima se, navodno, odlučivanje spušta na najniži regionalni nivo. Šta je još zanimljivo? Dvadeset i dva zakonska akta koje ste dali na kraju obrazloženja, kao pregled propisa, a ne piše koje treba doneti da bi ovaj zakon uopšte mogao da se primenjuje. Dvadeset i dva, i to ključnih – metodologija za određivanjem stepena razvijenosti, odluke o imenovanjima, to ste se već izverzirali. Nema "Službenog glasnika" a da u njemu nije neki novi savet, organ, gde ljudima zadovoljavate sujetu, ali vama ostaje konkretna moć odlučivanja. Sada pitam – kako ste se uopšte usudili da nam donesete na odlučivanje predlog zakona u kom piše da postoje regioni, a uopšte ne znamo koji su kriterijumi. Kažu – u Evropi su iscrtali. Čak u tekstu piše – nadležni organ za statistiku će dati elemente za to. Tek danas sam shvatila da iza toga može da se krije da je taj nadležni organ za statistiku, čak, i neki evropski organ, a ne nacionalna kuća, Zavod za statistiku. Pitam, jasno, lepo i srpskim jezikom – da li uopšte imate podatak objavljen o tome koliko iznosi bruto društveni proizvod po glavi stanovnika? Ja svojim umećem, znanjem, a ono nije beznačajno, nisam uspela da nađem u ovoj državi ni na jednom mestu objavljen podatak o bruto društvenom proizvodu po glavi stanovnika, sem za 2005. godinu. Vama je to kriterijum na osnovu kojeg ćete odlučivati o stepenu razvijenosti. Da li ga držite tajnim podatkom, kao mnoge podatke koje istražujete, samo za vaše potrebe? Dali ste na usvajanje zakon u kom se ne zna koji su to regioni, koje opštine ulaze u regione. Koji je to bruto društveni proizvod? Našla sam ga na sajtu Ju-Es-Ejda kao predviđeni projektovani podatak za 2008. godinu, ali zvaničnog podatka nema ni na sajtu Zavoda za statistiku, ni na Vladinom, ni na jednom drugom. Dali smo vam amandman da nam ga objavite u tekućoj godini, za prethodnu. Znate šta to znači? Da vi uopšte ne možete da primenjujete ovaj zakon, jer nemate osnov po kojem ćete da merite stepen razvijenosti. Dvadeset i dva akta niste doneli, a usudili ste se da izađete pred javnost. Smatramo da jesmo javnost, i to kvalifikovana javnost, da razgovaramo o ovakvom zakonu. Da imamo snagu, koju, zaista, imamo, ali valorizovanu u ovom domu, mi bismo tražili da ovaj zakon povučete. Mi tu snagu još uvek nemamo, ali vas upozoravamo da vaša snaga nije toliko velika da Srbiju uvodite u problem koji danas ne izgleda tako veliki, a tvrdim vam da jeste. Sagledajte ga samo iz onog podatka koji vam je dao gospodin Tomislav Nikolić – da li je Vojvodina tako homogena po svojoj razvijenosti ili smatrate da je naš strah neosnovan kada pominjanje asimetričnosti ove države, u stvari, ukazuje na to da vi tu asimetričnost već dosledno sprovodite kroz ovaj predlog zakona? Da li vi znate kako izgleda život u jednom Sečnju, na primer, u odnosu na Novi Sad? Da li se to kroz ovakav predlog zakona može videti? Znači, vaše dobre namere ne da se ne vide, uverena sam da ih nema. Budućnost je izgubila sjaj kad vi o njoj pričate, kad vi pričate o budućnosti kroz ovaj zakon, ona nosi više pretnji nego obećanja. Zato mi za ovaj zakon ne možemo glasati i naši pokušaji da ga promenimo su samo ukazivanje na šupljine s kojima ste bestidno izašli pred ovaj dom.
Zahvaljujem. Gospođo ministar, imate reč. Gospođa Kalanović.
Posle ovog dirljivog govora o predviđanjima šta će se desiti u narednom periodu sa šupljinama i rukavima, moraću da, opet činjenicama, objasnim nekoliko stvari. Najpre, razmišljajući o tome da li postoji neka, makar i mala, stvar u kojoj se politika G17 plus slaže s politikom Srpske napredne stranke, otišla sam na vaš sajt da pogledam kako izgleda vaših deset principa delovanja srpskih naprednjaka. Pročitala sam taj član 10, koji ću pročitati vama sada – ravnomerni regionalni razvoj i decentralizacija Srbije uslov su njenog napretka. Ukoliko se hitno ne preduzmu mere za sprečavanje depopulacije, imigracija stanovništva iz manjih sredina u Beograd i druge velike gradove, Srbija će izgubiti svoje komparativne prednosti i umanjiti šanse za ozbiljan privredni oporavak. Rekla sam, evo tačke u kojoj se slažem sa Srpskom naprednom strankom. Srpska napredna stranka predviđa donošenje zakona o regionalnom razvoju, decentralizaciju, korišćenje komparativnih prednosti, sprečavanje migracije, depopulacije, to je ono za šta se zalaže i G17 plus. Ali, slušajući danas vas, gospođo Tabaković, vidim da niste baš dovoljno čitali zakon. Nije u rukama jedne stranke ni novac, ni rukavi. U rukama Vlade i u rukama Nacionalnog saveta su politika i u rukama Vlade su planovi za finansiranje regiona, godišnji planovi za finansiranje regiona. Ne radi se o jednom čoveku, ne radi se o jednom ministarstvu, pa onda dođemo do situacije da kažete pred medijima, valjda, želeći da opravdate malopređašnji istup mog predsednika stranke i ministra za ekonomiju i regionalni razvoj, koji vam je rekao – mi nismo dovoljno bogata stranka da možemo manipulišemo medijima i imamo svoje listove, dođemo do toga da kažete – danas se finansiraju iz Saveta za regulatornu reformu reklame na TV, a to je program Svetske banke, s kojim nema veze ni budžet ni Vlada Republike Srbije, koji je nezavisno regulatorno telo koje pravi reformu srpskih propisa, kojih ima neograničeno mnogo, pa ljudi ne mogu u šumi propisa da se snađu. Želela bih još jednu stvar da vam kažem, iako na svaku rečenicu mogu da vam dam detaljni odgovor i, ako mi dozvolite, napisaću vam pismo, čitanjem stenografskih beležaka, o tome gde ste sve napravili previd u tumačenju zakona o regionalnom razvoju. Pominjete mi nerazvijenost opština u Srbiji. Draga poslanice Tabaković, 40 najugroženijih opština u Srbiji su predmet finansiranja programa Nacionalnog investicionog plana. U prethodna tri meseca sam bila u 28 opština, a predstavnici mog ministarstva, u svih 40. Mi smo zajedno s predstavnicima lokalnih samouprava seli i diskutovali o njihovim prioritetima i projektima. Pitajte vašeg predsednika u Prijepolju, koji nije smeo da me primi u opštini, zbog toga što neće da primi ministre iz G17 plus, da ga ne vide s nama u opštini, nego me je primio u kafani. Proverite da li su ove stvari tačne. Primio me je u kafani, a otišla sam da pitam šta su prioriteti u nerazvijenom Prijepolju. Rekli su mi – most preko Lima, i dobio je projekat vredan 56 miliona dinara za izgradnju mosta preko Lima, zato što je nerazvijena opština. Ne samo on, nego i Bosilegrad, gde je predsednik iz DSS-a, i Surdulica, gde je predsednik iz grupe građana, i razni drugi predsednici iz drugih stranaka su se sreli sa mnom i razgovarali o projektima nerazvijenih. Nažalost, tri opštine u Vojvodini, ali to nije Sečanj, nego Žitište, Plandište i Nova Crnja, koje sam, takođe, posetila, opštine su koje zaostaju u razvoju i spadaju u 40 nerazvijenih. Nije tačno, da programi koje vodi ova vlada nisu usmereni za ublažavanje regionalnog razvoja, ali su toliko duboki koreni i toliko duboki problemi, koji su nastali zbog dugogodišnje loše politike, da to ne može da se reši jednim danom i jednim mandatom jedne vlade. To je dugoročni proces u kome, nadam se, nećemo učestvovati samo mi, nego i mnogi koji iza nas dolaze.
Zahvaljujem. Gospodin Tomislav Nikolić.
Gospođo Kalanović, gospodin Zindović vas je primio u jedinoj prostoriji u kojoj je moglo da stane toliko saradnika, koliko ste imali i vi i on. Opština nema takvu prostoriju, ali vam to nije smetalo da dođete u kafanu i da se, čak, u WC-u kafane presvučete. Vidite da znam sve šta se dešava... (Predsednik: Gospodine Nikoliću, zaista bih vas zamolila da malo vodimo računa o načinu obraćanja među sobom.) Zaista nema smisla (Predsednik: Ima smisla.) ... govorim istinu. (Predsednik: Znam da govorite iskreno, ali u pitanju je dostojanstvoovog doma...) To je trebalo da kažete gospođi ministarki kada je rekla da je predsednik opštine primio u kafani. Tada je trebalo da je upozorite, da to nije ništa loše i da opština Prijepolje nema novaca koliko ste vi tražili da finansira, da učestvuje u projektu za taj most o kojem govorite. Brižljivo pratim sve opštine, ne samo one u kojima učestvujemo, na neki način, u vlasti, zato što je to jako teško, pošto vi odlučujete o novcu i investicija. Jako je teško tamo predstavljati nekakvu koaliciju, u kojoj mi učestvujemo, jer vi odlučujete o tome hoće li biti finansiranja ili ne. Vi kažete – dala sam novac. Čiji ste vi novac dali, gospođo Kalanović? Kako ste taj novac već shvatili kao svoj, pa vi idete, pa date negde, ili ne date negde? To ja hoću da izbegnem. Ne zavisi od gospođe Tabaković ko će da dobije novac. Nije to vaš novac, niste prodali tele, da biste odneli novac za most u Prijepolju. To je državni novac, iz budžeta. Taj NIP, valjda, zato i koristi, mada bih voleo da ga ulažete u nešto što će da vrati novac, a ne u nešto što će da diže vašu slavu. Razmišljajte o ovoj zemlji na malo drugi način. To nije vaše i uopšte niste sirotinja, kao G17 plus. Vi ste najbogatija stranka u Srbiji. Vaše kampanje počinju tri meseca od raspisivanja izbora. Vi postavite granice trošenja novca, koje drugi ne mogu posle da slede. Vaš novac je novac svih privatnih preduzetnika, koji moraju da vam ga daju. Vaš novac su sve one plate koje su iznad limita maksimalnih plata u Srbiji. Svi ti direktori onaj višak donose u centralu G17 plus. Nemojte, molim vas, da se sažalim nad vašom sirotinjom, pa da odvojimo mi, članovi predsedništva Srpske napredne stranke, poneki dinar da damo, da se finansira ta jadna strančica koja se zoveG17 plus. Zato vas molim, nemojte da govorite s nipodaštavanjem o narodnim poslanicima. Mi ovde radimo svoj posao toliko koliko je moguće. Pokušavamo da proniknemo u ono što je loše u Predlogu zakona, to je naš posao. Imate vi dovoljno onih koji će da vas hvale. Hvataće se za glavu za neku godinu, kada budu shvatili šta ste im poturili ovim zakonom. Zato što vi nemate toliko iskrenosti u sebi, da kažete – da, idemo u regionalizaciju, to će vam biti podela Srbije, i ministar Marković je danas priznao, a vi se i dalje pravite, ovde pred nama glumite ženu koja ne zna šta se dešava. Vama je naređeno da izvršimo regionalizaciju.
Zahvaljujem, prošlo je tri minuta. Gospođa Grubješić. Replika, jel da?
Kada govorimo o parama, vi ne bi trebalo da govorite o parama, pošto ste uzeli najbolje prostorije u centrima svih gradova u Srbiji. Pomenuću samo primer moje opštine Palilula, gde ste u Dalmatinskoj ulici zakupili kuću i kafanu. To ne bi bilo ništa loše kada bismo znali ko to vas finansira, odakle te pare dobijate. Moja, kako vi to kažete, bogata stranka. Pa, prošli ste Srbiju, znate je bolje nego ja, vidite li kako se snalaze i gde stanuju, kako žive i rade opštinski odbori G17 plus po Srbiji? Za vas pouzdano znamo, zato što vidimo, svuda ste uzeli najbolje prostorije, najskuplje prostorije u centru grada, u Kraljevu, Čačku, Gornjem Milanovcu. Za Beograd neću da govorim, vi ste u epicentru, u Čika Ljubinoj ulici.
Gospodin Nikolić, po Poslovniku.
Grubo je povređen Poslovnik. Ovde je rečeno da smo uzeli u zakup kuću u Dalmatinskoj ulici za Opštinski odbor Palilula u Beogradu. Ta kuća u Dalmatinskoj ulici bila je napuštena i ona je iz vremena kada se raspadala bivša Jugoslavija. Pripadala je nekoj slovenačkoj firmi, potom je Vlada dala na korišćenje "Hebi" iz Bujanovca, a onda ste vi prodali "Hebu" iz Bujanovca, oslonac privrede Srbije na jugu Srbije, nekom privatniku čija to nije imovina i počeli su da se skupljaju narkomani. Čovek koji tu ima neke kancelarije pitao je, da li neko može da dođe da se useli na bilo koji način, samo da ne bi gledao više narkomane po zgradi. Dakle, mi smo u tu zgradu ušli kao u napuštenu zgradu. Pokušaćemo da plaćamo komunalije i sve ono što se tu troši, da ostanemo, a ako neko dođe da nas istera, i zaista ima pravo da nas istera, mi ćemo iz toga izaći. To nije naše, ali nije ni vaše.To je, na neki način, evo, još uvek nerešeno pitanje imovine bivših jugoslovenskih republika. Stajalo je prazno dve godine. "Heba" nije znala da je to njoj nekada dato na korišćenje. To vam je sva istina o tome. U Kraljevu, naš član, koji ima novaca, zakupio je poslovni prostor i on ga plaća i izdržava. Tako je i u Čačku i u Gornjem Milanovcu. Naš novac za finansiranje stranke je ono što mi sami ovde uplatimo preko računa. To je sve. A šta će vama prostorije, vi nemate stranku? Gde su to vama potrebne prostorije, za koje to brojno članstvo?
Zahvaljujem. Po Poslovniku, narodni poslanik Suzana Grubješić.
Čl. 101, 104. i 106. Sve ste lepo rekli, ali kada pogledam izveštaj o finansiranju koji ste dostavili Odboru za finansije, vidim da vi iz svojih skromnih prihoda, vi i vaša porodica cela, vaši svi poslanici, uplatiste po 200 i nešto hiljada. Naprosto, nije uobičajeno da neko ko živi od poslaničke plate, koja sada iznosi oko 80 hiljada dinara, može baš toliki novac da odvoji za političku stranku. Nažalost, poslanici iz G17 plus to nisu uspeli da urade, pa smo našli donatore, snašli smo se i prijavili te iste donatore, a vama svaka čast, pošto ste bogata poslanička grupa i uspevate da finansirate svoju stranku.
Zahvaljujem [[Tomislav Nikolić, s mesta: Imam pravo na repliku.]] Imali ste i repliku i povredu Poslovnika. Nije bilo ničeg uvredljivog. Molim vas, i vi ste davali objašnjenje, i gospođa Grubješić, i završili smo. Gospodin Miletić Mihajlović ima reč.
Poštovana predsednice, poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, danas ceo dan razgovaramo o zakonu koji je od životnog značaja za Republiku Srbiju i za njene građane. SPS-JS smatra da je ovim pitanjima trebalo ranije da se pozabavimo. Složili bismo se s činjenicom da unazad više desetina godina imamo taj problem i da se taj problem iz godine u godinu uvećavao i eskalirao u negativnom pravcu, a da je drastične razmere dostigao u tranziciji, odnosno kroz privatizaciju, pa, konačno, imamo u mnogim delovima Srbije devastiranu privredu i sve proizvodne kapacitete koji su ranije, koliko-toliko, davali neke rezultate i doprinosili životnom standardu naših građana. Suočeni smo sa procesom depopulacije. Imamo drastičan demografski pad, a, na drugoj strani, imamo proces tzv. metropolizacije, ili uvećanja, demografske ekspanzije, naročito Beograda, Novog Sada, a u nekim razmerama, i razvijenih gradova u Srbiji. Složio bih se s kritikama o asimetriji u statusu predloženih sedam regiona u ovom zakonu, a reč je o Beogradu, o AP Vojvodina, pa i o Kosovu i Metohiji, formalno, jer su to administrativne teritorijalne jedinice koje imaju određeni vid pravnog subjektiviteta u odnosu na četiri regiona, a to su: istočna Srbija, ili istočni deo, zapadni, centralni i južni, koji u pravom smislu reči predstavljaju statističku funkcionalnu teritorijalnu celinu svaki za sebe. Kada je reč o Beogradu i Vojvodini, te dve jedinice su funkcionalne teritorijalne celine; u stvari, to su administrativne i teritorijalne jedinice, sa svojim pravnim subjektivitetom, koje o ovim pitanjima koja su od značaja za Srbiju odlučuju preko svojih organa vlasti, dok će ostale teritorijalne jedinice, zapravo, celine, ili regioni odlučivati preko svojih regionalnih saveta. Moram da kažem da je naš stav, stav našeg kluba, da podržavamo donošenje ovog zakona. Zaista je krajnje vreme bilo da krenemo s mrtve tačke. Sigurno je da sva zakonska rešenja nisu možda na najsrećniji način predložena, do nekog poboljšanja će doći kroz raspravu o amandmanima, ali, u svakom slučaju, valja krenuti u određenom pravcu. Sam živim na teritoriji koja je nedovoljno razvijena i razumem taj problem, a da ne govorim o jugu Srbije i o nekim opštinama na istoku, gde zaista imamo pravu pustoš u pogledu onoga što je prisustvo stanovništva, u pogledu onoga što je bio ranije broj stanovnika, u pogledu onoga što je životni standard i ekonomska moć tih područja. Naravno, postoje i određene manjkavosti na koje treba ukazati. Čini nam se da kroz ovaj zakon imamo još jedan ventil za uvećanje administracije, ili uvećanje troška, potrošnje, da tako kažem, i to je velika opasnost. Da li će mehanizam koji predviđa ovaj zakon u rešavanju ovih pitanja biti efikasan, to je znak pitanja. Ukazujemo na član 24. i smatramo da stav 4. u članu 24. treba izbrisati. On govori o mandatu predsednika Nacionalnog saveta i 19 članova – da traje pet godina. Mislim da je taj stav u ovom članu nesprovodiv, iz razloga što mislim da svi članovi ovog saveta dolaze kao po funkciji u ovaj savet. Nijedan se ne bira na neki drugi način, niti se imenuje. Naravno, Vlada imenuje Savet, ali to imenovanje se vrši samo formalno, ne suštinski. Drugo, ovo je nesprovodivo zato što članovi Vlade koji su u ovom savetu imaju mandat četiri godine, nemaju veći mandat, a pitanje je da li će jedna Vlada i četiri godine izdržati, to je posebno pitanje. Drugi članovi se imenuju od strane Vlade. Mislimo da je to nepotrebno i treba to izbrisati. Postavlja se drugo pitanje – da li predloženi regioni, čije granice naziremo, jer ovde se to ne utvrđuje, predstavljaju zaista neku logičnu i suštinsku teritorijalnu celinu po mnogim elementima, kao što je privreda, ili kompatibilnost određenih delatnosti, i da li sever istočnog regiona ima iste probleme kao i jug istočnog regiona, ili su ove teritorijalne jedinice više napravljene po nekom geografskom principu? Možda je prilika da se kroz razmatranje ovog zakona postavi i aktuelno pitanje umanjenja transfera, kao jedne od mera Republičke vlade za prevazilaženje krize. Izgleda da to umanjenje transfera kroz mere Vlade nije u duhu s odredbama ovog zakona i nije u skladu s onim što je predložena kategorizacija opština po određenim kriterijumima. Mislim da je Vlada, pre svega, predlagač morao da vodi računa o tome, a, s druge strane, ministar finansija je morao da uvažava ovo što se predlaže kao zakonsko rešenje u ovom zakonu i da u skladu s verovatnim rešenjima iz ovog zakona predloži mere koje će unapred trajati do kraja godine, a možda i duže. O tome bi vredelo razgovarati prilikom konačnog definisanja umanjenja transfera po kategorijama. Postoji ta nejasnoća o pitanju asimetrije, o čemu sa govorilo, i o statusu jedinica teritorijalnih celina, mislim na Beograd, na Vojvodinu… (Predsednik: Vreme.) … ali, u svakom slučaju, ovo pitanje ne treba izbegavati kao opasnost od neke dalje regionalizacije ili federalizacije Srbije. Jednostavno, moramo da tragamo za rešenjima koja će učiniti efikasnim ono što zovemo ravnomerni razvoj pojedinih regiona Srbije i moramo naći rešenje. Inače, nema države Srbije bez onoga što jeste ravnomerni razvoj Srbije.
Zahvaljujem. Reč ima Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, vi ste došli malo kasnije. Ostao sam dužan neke odgovore vašem šefu, gospodinu Dinkiću. Iz obzira, zato što nije tu, to ćemo ostaviti za neku drugu priliku. Uvažavam to što ste vi dama, ali ne smatram vas ništa manje odgovornom za haos u ekonomskom, socijalnom i političkom smislu koji u Srbiji vlada i koji je prisutan. Vas, kao jednog od rukovodilaca, ili ljudi nadležnih za sprovođenje NIP-a i ravnomernog regionalnog razvoja, ne smatram ništa manje odgovornom za to što su te kategorije apsolutno devalvirane danas u Srbiji i što je jako malo onih koji u Srbiji danas veruju u sve to, što malo koga danas u Srbiji i javnost, preko sredstava javnog informisanja, možete ubediti da ste zaista opredeljeni da Srbiju razvijate od Subotice do Trgovišta, odnosno do Preševa, ili od Zaječara do Užica. Lepo je to što ovde pričate da ste obišli 28 opština, između ostalih, obišli ste i moju opštinu, spomenuli ste je sada, Surdulicu, i ne smatram sebe odgovornim da treba da reagujem, s obzirom na to da tamo ne činimo vlast, tamo sam u opoziciji. Vaš hendikep, kada je u pitanju regionalni razvoj, ili koncept uravnoteženog razvoja, jeste taj što niste imali sreću da vas dočeka prethodno lokalno rukovodstvo u Surdulici, radikalsko rukovodstvo, koje je pokazalo i sklonost i opredeljenje, a vi to dobro znate, ka jednom ozbiljnom i održivom razvoju, definišući i realizujući niz projekata na tom okružnom nivou, ili na nivou ta dva upravna okruga, Pčinjskog i Jablaničkog. Imali ste, nažalost, ponavljam, nesreću da vas čekaju rukovodstva u kojima učestvuje i DS, s projektima koji prave tobogane na bazenima itd. i s ostalim besmislicama, koje odražavaju politički profil, opredeljenje i koncept DS-a i izvršne vlasti danas u Srbiji. Možda vi imate najbolju volju i dobijate ne znam koliko sredstava iz ZIP fondova, iz budžeta Republike Srbije, ali Srbija nema problem samo sa vama, Srbija ima problem, i na terenu i u lokalnim samoupravama, s političkom svešću ljudi koji u svemu ovome treba da učestvuju. Tu činjenicu ste zloupotrebili, Vlada Republike Srbije, i pričajući priču o regionalnom ravnomernom razvoju, vi na mala vrata promovišete, tj. uvodite regionalizaciju u državu. Neki su pokušali da kažu da ovo nije regionalizacija. Ovo jeste regionalizacija, jer je jedino u zakonu apsolutno jasno definisano ko su, odnosno šta će biti u budućnosti regioni u Srbiji. Sve ostalo je nedorečeno. Sve ostalo je jedan haos i sve ostalo će biti neprimenljivo, i vi to dobro znate. To sam rekao na početku današnje rasprave. Da su idealni uslovi u Srbiji, tek za pet godina bismo mogli da osetimo neke efekte jednog ovakvog zakona. Ponavljam, praksa evropskih država, koje uzimate i na koje se pozivate, kod nas je neprihvatljiva i neprimenljiva i nije dobro sve što dolazi iz EU. Nije dovoljna kvalifikacija da nešto bude evropski standard, pa da mi to oberučke prihvatimo i definišemo kao nešto što je u našem interesu, ili što nam je korisno. Osećam potrebu da prokomentarišem nekoliko stvari koje su posle mog izlaganja bile izrečene, nevezano od toga s čije strane su došle, mislim da se gospodin zove Željko Ivanji. Rekli ste nekoliko stvari koje ne mogu da se ospore, od naših potreba u infrastrukturnom smislu, privrednom razvoju, i na kraju ste došli do grinfild investicija. To je sve dobro. Onda ste rekli da ne može sve da se svede na očekivanja od države i da je država tu da da neki okvir. Ovo nije dobar okvir koji država nudi, samoj sebi, lokalnoj samoupravi i svima nama koji ćemo biti na neki način obuhvaćeni njime. Evropska praksa, svetska praksa, zaista poznaje kategoriju regiona, od Ustava, pa do zakona, podzakonskih rešenja itd. Mi moramo prihvatiti činjenicu da živimo u jednom politički trusnom području i da se ovakve stvari ne definišu zbog ekonomskih perspektiva, nego, u svojoj suštini, u pozadini, imaju isključivo politički karakter, karakter koji će državu Srbiju dodatno destabilizovati i urušiti naše nacionalno biće i naše nacionalno tkivo. Zbog te činjenice, SRS ima veliku rezervu prema ovom zakonu. Rekao sam, zakonska regulativa koja definiše teritorijalno uređenje ove države i sve ostalo što se tiče njenog organizovanja zaista daje šansu i davalo je šansu i do sada svim institucijama, od lokalnog nivoa, pa do najvišeg nacionalnog, odnosno republičkog, da se bave razvojem, i regionalnim, i ravnomernim, i uravnoteženim, kakvim god hoćete. Naš problem i suština problema jeste što se to sve nije koristilo i što izvršna vlast u Srbiji nije bila u funkciji toga, nego u funkciji nečega potpuno drugačijeg, opredeljenog ka nečemu što nema baš mnogo smisla. Danas mi je zamereno da sam pričao političku priču. Ministar Dinkić pita – zašto nisam prošao kroz amandmane, pa da ukažem konkretno šta to ne valja? Ima vremena, pričaćemo mi danas i u raspravi u pojedinostima, ali kako da komentarišemo i da se pozivamo na članove zakona na koje ne možemo da podnesemo amandman koji će suštinski izmeniti zakon? Mi suštinski i koncepcijski osporavamo ovaj zakon, a ne da li ste neki termin definisali kako treba itd. Ali, da ne biste imali iluziju da se nismo ozbiljno bavili nekim članovima, postoji, čućete u našoj raspravi u pojedinostima, ozbiljna kritika na neke stvari. Vi ste banalizovali evropski prosek od 75% koji ste primenili u ovom zakonu, na osnovu kog će se definisati da li je opština razvijena ili nije razvijena, i to što ste uradili i što ste banalizovali omogućilo je da se razlike između Beograda i pojedinih, koji će biti beogradski region, neutrališu, odnosno ne da se smanje, već da se suštinske različitosti, odnosno te ogromne stratifikacije ne prepoznaju, ali o tome ćemo pričati u raspravi u pojedinostima. Iako ne prihvatamo koncepcijski ovaj zakon, zaista smo se nekim stvarima i odrednicama u njemu bavili. U obrazloženju zakona kažete na koga će uticati. Donošenje zakona će imati pozitivan uticaj na zaposlenost i otvaranje novih radnih mesta. To su više izlizane fraze i priče. Mere podsticaja zaposlenosti komplementarno će se dopunjavati obimnim intervencijama u ekonomskoj infrastrukturi, kao i davanjem podsticaja za razvoj ljudskih resursa. Na taj način stimulišemo razvoj ponude i potražnje na regionalnom tržištu rada i pružamo veće šanse kod zapošljavanja. Gospodin Dinkić malopre priča o silnim projektima, 70 i kusur projekata. U ovom mesecu, prihodi po osnovu PDV-a, zbog ''prezaposlenosti'' Srbije, 18 milijardi dinara su manji u odnosu na period prošle godine, a mi pričamo o projektima i upošljavanju. Niko ne osporava pravo vama da se bavite ekonomskim razvojem, uravnoteženim razvojem, ali vi morate da pokažete i dokažete na jednom konkretnom primeru, na dva, na pet konkretnih primera da ste zaista opredeljeni da to radite. Od toga da obilazite opštine, da ih posećujete, da im obećavate novac... Pa, zamislite ovo, u jednoj opštini na jugu Srbije, ne želeći da diskvalifikujem bilo koga, vaša stranka traži podršku zato što im je ministar iz G17 obećao pare, obećao novac, pretpostavljam da znate o kome se radi i na koju opštinu aludiram, traže podršku da bude predsednik opštine, zato što će dobiti podršku iz Ministarstva za NIP, za regionalni razvoj itd. Dok god Srbija svoj politički i ekonomski život bude uređivala tako, a ljudi na lokalnom nivou se ne budu pustili da sami definišu i prepoznaju svoje ekonomske interese, vi možete samo da pričate o ekonomskom razvoju, o ravnomernom regionalnom razvoju, o radnim mestima, o ekonomiji itd. Za narednih devet godina, na svu sreću, toliko nećete ostati na vlasti, opet bismo došli u situaciju da konstatujemo poražavajuće statističke podatke kako su razlike između opština 15 puta veće, između okruga, sedam puta itd. Nije moguće da za devet godina vaše vlasti u Trgovištu, u kom ste permanentno bili na vlasti, da li DS, da li G17, šta znam, sve stranke DOS-a, nije moglo ništa da se uradi, ali to je stvarnost. To je život u Srbiji i to je nešto što vi ne možete da prenebregnete. Možete da farbate, ali kad-tad ta rđa izađe na površinu. Sada da se vratimo na evropsku praksu na koju se pozivate. Zaista ste u pravu da je to različito od jedne do druge države. Imate evropske države koje su regije definisale u svojim ustavima, opštine, pokrajine, regije, autonomne pokrajine i, na kraju, savezne države. U Švajcarskoj su to kantoni. Negde se zove ovako, negde se zove onako. Istina je da oni imaju statističke regije, ali to nisu ustavne kategorije. U nekim državama, čak, nisu ni zakonske kategorije statističke regije. Doći ćemo dotle, na primeru jedne države na koju se vi pozivate, da po njenom modalitetu pravite ovo, a nije istina. Postoje određene sličnosti, ali nije tačno, i doći ćemo na čitavu genezu nastajanja i statističkih regija i regionalnih razvojnih agencija, recimo, u Sloveniji, ali njih država nije regulisala ni ustavom, ni nekim posebnim zakonom koji će urušavati državno tkivo. Slovenija nema regije, ali doći ćemo dotle. Znači, ustavi raznih država u Evropi na različit način tretiraju regije. Ima onih evropskih država koje su koncept regionalne podele, odnosno regionalizacije, iskoristile da pod evropskom kapom ostvare neke svoje namere. Recimo, tu imate primer katalonskog, baskijskog i valonskog regionalizma. One interese, kakve god da su prirode bili, koje nisu mogli da ostvare kroz nacionalni okvir u nacionalnim državama, dobijanjem statusa regija, uspeli su pod evropskim krovom, odnosno pod krovom evropskih institucija. Nama će zaista biti žao ako u ovom konceptu regionalnog razvoja, odnosno regionalizacije Srbije, možemo da nađemo analogije i sličnosti s tim. Ako zaista smatrate da je pametno danas razgovarati o jednom ovakvom zakonu, kada se u Vojvodini otvoreno priča o Vojvodini kao o evropskoj regiji, kad nam političke prilike i život u Vojvodini uređuje Nenad Čanak i ljudi koji otvoreno pričaju o Vojvodini kao evropskoj regiji, ili koji danas otvoreno kažu da je ovo političko pitanje o kome treba da se razjasnimo – da li Vojvodini treba statut ili možda neki drugi tip osnovnog akta, definisati Vojvodinu kao regiju, to je van pameti. Naravno, vama ništa nije sveto. Možda je ovo za podsmeh s vašeg aspekta, ali rezultati vaše vladavine u poslednjih devet godina su zaista poražavajući. Mi nemamo za šta da se uhvatimo, pa da prepoznamo neku dobru nameru s vaše strane u celoj ovoj priči. Treba konstatovati i ovo, gospođo Kalanović, reakcija u Evropi na koncept regionalizacije je sve češća i sve veća i nisu retke ni studije, analize i komentari da je koncept regionalizacije po standardima EU, koji navodno vi ovde primenjujete, mehanizam slabljenja i uništavanja nacionalnih država i nacionalnih identiteta. Da sam u pravu, ili oni koji dele ovakvo mišljenje i stav, na najbolji način ilustruju izbori koji su održani za Evropski parlament, na kojima su dominantne bile političke strane desničarskog opredeljenja, nacionalnog opredeljenja. Taj liberalni koncept polako gubi snagu, topi se, i to je dobro. Da li je prirodno ili ne, ne znam, ali je dobro što liberalni koncept državnog i svakog drugog oblika definisanja i uređenja odnosa u jednoj državi polako sahne, odnosno nestaje. Nadam se da će se taj proces na jedan ozbiljan način privesti kraju. Da se na trenutak vratim na ono što sam započeo malopre. Ovde ste se pozvali na Sloveniju. Slovenija ima 13 statističkih regija, neka bude 12, nije velika greška, 12 ili 13, sasvim svejedno. Imala ih je 13, sigurno, to da znate. A znate kako su u Sloveniji definisane regionalne razvojne agencije i statističke regije? Nastale su kroz projekat jedne irske nevladine organizacije i za projekat implementacije regionalnog razvoja, odnosno regionalnih razvojnih agencija u Sloveniji, ta irska nevladina organizacija iz grada Balina dobila je novac iz Brisela, kroz jedan projekat. Oni su to tamo definisali, uspostavili, ne znam kroz koji vremenski period su to definisali. Onda su tim ili sličnim projektom konkurisali i dobili novac da to isto rade u Srbiji, i to rade, čini mi se, u pet okruga, već pet godina su prisutni. Za ovu priču je jako je bitno da regije u Sloveniji nisu ustavna kategorija, da su još manje to u Irskoj i, što je najbitnije, država se tu pojavljuje samo kao podrška. Vi ovde najavljujete da će regionalne razvojne agencije da osniva Vlada. Šta je to? Ima li centralizovanije kategorije od toga? Vlada će da formira agencije. Malopre su kolege poslanici govorili o nadležnostima Vlade, mislim da ni vi ne biste mogli da ih nabrojite sada, šta sve Vlada treba da radi kada je u pitanju regionalizacija Srbije. Namerno insistiram na regionalizaciji, jer ovo nije zakon koji se bavi uravnoteženim razvojem svih krajeva Srbije, nego regionalizacijom Srbije. Malopre je jedan kolega iz G17 rekao da je ovo samo prvi korak i ministar za državnu upravu najavljuje da će ovo definisati ustavne promene. Mislim da smo mi jedina država u svetu koja usvaja zakon koji će inicirati ustavne promene. U državama koje su ozbiljne, ustavi se menjaju na 100 ili 200 godina, a mi ga menjamo svake druge-treće godine. Da ste smatrali da je pametno, bar biste predložili ovo u prethodnom, u Ustavu iz 2006. godine. Očigledno, to nije prepoznato kao interes i to nije moglo da obezbedi politički konsenzus, da se regije, kao potencijalna opasnost, definišu kroz Ustav, pa onda kroz zakon. Mi se bavimo zakonodavstvom koje najavljuje ustavne promene, zaista, u skladu s evropskim standardima, to su evropski principi. Postoji i dosta stvari koje treba da se kritikuju u okviru člana 13. ovog zakona, koji definiše načela, od solidarnosti, planiranja, supsidijarnosti, racionalnosti i usklađenosti s pravilima EU. Ovo su principi ili načela koje ste vi obesmislili. Ovom prilikom ću se osvrnuti samo na jedno, a to je planiranje. Ko zna koliko puta smo s ove govornice insistirali na planskoj i strateškoj dokumentaciji. Na osnovu čega ćete definisati strateške dokumente, razvojne dokumente, koje ovde predviđate? Na osnovu čega? Na osnovu strategija. Ova država je zasnovana, u poslednjih devet godina, na strategijama koje su deklarativni akti, a ne obavezujući i akti sa snagom zakona. Sada ćemo da izmišljamo vruću vodu, kako da definišemo strateške razvojne dokumente. Imate prostorne planove. Šta je s prostornim planovima? Stotinu puta sam govorio u Skupštini o tome. Kada vam je poslednji prostorni plan Republike Srbije usvojen? Kada vam je usvojen i koliko opština u Srbiji ima prostornu i plansku dokumentaciju? Ovo je vaš kolega, ministar Dulić, od čijeg ministarstva će u velikoj meri zavisiti ova implementacija i sprovođenje tog regionalnog koncepta razvoja. Recite mi, na koje vreme ste oročili izradu razvojnih regionalnih dokumenata? Kažite mi. Na koje vreme? Kada će regionalne razvojne agencije imati rok da naprave razvojne dokumente, odnosno tela nadležna za njihovu izradu, koji je rok da se izrade? Nedorečenost. Šta kaže vaš kolega Dulić? To je rekao još u januaru, obećavši da će zakon o planiranju i izgradnji, koji bi bio u funkciji ravnomernog regionalnog razvoja, biti u martu u proceduri. Zašto nije u proceduri? To je pitanje za Vladu, možda za Dulića, ali sada ste tu vi. Kaže – Srbija je gotovo na poslednjem mestu u Evropi po brzini izdavanja građevinskih dozvola, nalazi se na 149. mestu na rang listi država pogodnih za investitore Svetske banke. Govorite malopre o investicijama, o grinfild investicijama. Ovo je jedan od pokazatelja investicione klime u Srbiji, od koje će, takođe, zavisiti regionalni razvoj. U odnosu na prethodnu godinu, nazadovali smo za dvadeset i jedno mesto, uz svu vašu priču o implementaciji evropskih standarda u Srbiji. Najveći problemi u oblasti izgradnje, prema njegovim rečima, jesu nedostatak prostornih planova, nerešena svojina, o čemu je, takođe, malopre bilo reči, i svojina nad gradskim građevinskim zemljištem itd. Ovo što je najbitnije, svega 20% opština u Srbiji ima prostorne urbanističke planove; to su preduslovi da rešavate razvojna dokumenta koja će biti mehanizmi sprovođenja tog regionalnog razvoja. U 20% opština to imate. Vi pokušavate da nas ubedite da ovaj zakon nije politički pamflet s političkom pozadinom, nego zaista okvir koji će definisati grinfild investicije, odnosno naš ravnomerni regionalni razvoj. O značaju ovoga govori i činjenica da se zakonom predviđa da će opštine koje ne urade svoju razvojnu, odnosno plansku dokumentaciju, biti raspuštane, kao i u slučaju kada ne usvoje budžet. Ovo je jedina intencija Vlade za koju može da se kaže da je racionalna i pametna, sve ostalo bilo je u ovoj Srbiji i u izvršnoj vlasti u Srbiji prepušteno stihiji i zato smo danas u situaciji u kakvoj jesmo. Gospođo ministre, sada bih na par konkretnih primera da vam pokažem kako ideja i koncept afirmacije regionalnih i subregionalnih projekata može da se primenjuje, može da se razvija i dafunkcioniše i bez ovog zakona, jer vi dobro znate da to može. Ali, ovo je politička obaveza. Opština Surdulica je u prethodnom mandatu lokalne samouprave bila radikalska, ali smo u dva upravna okruga, Pčinjskom i Jablaničkom, proglašeni od evropskih i međunarodnih institucija za lidera održivog razvoja i bili smo opština koja je dobila najveći broj projekata od Evropske agencije za rekonstrukciju. Znate li zašto? Zato što su to bili projekti regionalnog i subregionalnog karaktera. Dobili smo projekat koji se odnosi na Vlasinsko jezero, za zaštitu i očuvanje vodnog resursa, ali i zaštitu vodotokova, i to na jugu, za opštine Surdulica, Vladičin Han, Leskovac, a na severu – Crnu Travu i Vlasotince, bilo bi mi drago da ministar to čuje, i dalje, niz tok Južne Morave. Osnovni infrastrukturni preduslov za razvoj turističkog centra Vlasina, kao jednog od desetak prioriteta i turističkih brendova Srbije, jedan od tri prioriteta u klasteru istočne Srbije, po strategiji razvoja turizma Srbije. Poštovali smo sve i strateške i planske akte, koji su nas obavezivali da to uradimo. Znate li zašto smo dobijali novac? Samo zato što su projekti bili regionalnog, odnosno subregionalnog karaktera. Imali smo problem dole što u okruženju nismo imali rukovodstvo s takvom svešću, a da to dobije neki svoj smisao. Pokretali smo niz inicijativa. Znate vi, bili ste i prisutni, čuli ste i znate o svemu. Zaista, nije imao ko da nas prati dole, a za dosta inicijativa koje su na republičkom nivou bile predstavljene, nažalost, nije bilo sluha. Konkretno, u ovom programu nam niste bili partner vi niti bilo ko iz Vlade, ovo nema veze s Vladom. Onda smo definisali, kroz program MIR, prostornu stratešku plansku dokumentaciju i sve su to programi, projekti regionalnog, subregionalnog karaktera, upravo onakvi na kakvima insistira EU, evropske institucije, ali se sve to nije podrazumevalo donošenjem jednog ovakvog zakona, i vi to dobro znate. Vi ste, gospođo ministre, jednom uredbom Vlade mogli da stavite u funkciju koncept ravnomernog regionalnog razvoja i da kažete da nijedna lokalna samouprava neće dobiti podršku Vlade Republike Srbije ukoliko svoje projekte ne bude definisala kao subregionalne i regionalne,da šira zajednica na tom nivou upravnog okruga ima koristi od toga. Time ste mogli da rešite stvari. Vama nije cilj regionalni razvoj, vama je cilj regionalizacija Srbije, iz koje će proisteći rasparčavanje Srbije. Čiji je to cilj? Mi zaista ne znamo da li je to vaš ili cilj nekog drugog, koji vi sprovodite, da li američke administracije ili evropske, sasvim je svejedno. Ovo nije zakon koji stimuliše regionalni razvoj. Uradili smo, takođe, radili smo projekte koji se odnose i na opštine iz susedne Republike Bugarske, i to su projekti regionalnog karaktera. Njima nije smetalo, u Evropskoj su uniji, ali su prepoznali da ti projekti imaju smisao i da ih vredi podržati, da vredi u partnerski odnos ulaziti s opštinama u Srbiji koje pametno, racionalno i dobro razmišljaju. O tim projektima sam govorio pre nekoliko dana, kada je ovde bio gospodin Mrkonjić. Taj projekat je urađen i odnosi se na mrežu puteva – 132 kilometra putne infrastrukture za područje koje je vaše ministarstvo definisalo kao turistički brend i regionalni turistički proizvod u Srbiji, za Vlasinsko jezero; i vi ste definisali taj klaster i definisali ste ga kao internacionalni brend. Mi definišemo i uradimo to, uradimo projektnu dokumentaciju, i to stane. Nema para, ne može da se investira u to. To vam je primer. Započeli smo plansku i stratešku dokumentaciju i bili ste u obavezi da obezbedite još 60 miliona dinara iz budžeta RS da se dokumentacija regionalnog planskog karaktera završi. Te pare ste povukli, zato što nesposobna lokalna administracija, koju ste pre nekoliko dana posetili, nije svoje obaveze izmirila na vreme i pare ste dali u opštinu Vranje, da date podršku tamo jednom drugom projektu, koji je potpuno besmislen, koji ne bi bio besmislen kada bi se radio na osnovu planske i strateške dokumentacije. To je projekat skijališta na Besnoj kobili. Novac ste utrošili u projekte bez jednog jedinog strateškog dokumenta. Sad nas ubeđujete, nas koji smo imali s vama dole, na terenu, iskustvo, da ste zaista opredeljeni da na osnovu razvojnih dokumenata definišete ravnomerni regionalni, odnosno uravnoteženi razvoj Republike Srbije. Ima ovde niz projekata o kojima bismo mogli da pričamo do sutra, ali, znate, ponekad imam osećaj, kada je ova Vlada u pitanju, da to nailazi na jedan zid, ili – na jedno uvo uđe, na drugo izađe. Opet kažem – na svu sreću, zaista sam ubeđen da ovakvo političko definisanje političkog ekonomskog puta Srbije neće još dugo trajati, ali ostavićemo da me vreme potvrdi ili demantuje. Ovaj zakon je, apsolutno, u suprotnosti s Ustavom. Malopre sam rekao da je u suprotnosti s onim članovima na koje ste se upravo pozvali i koje ste definisali kao ustavni osnov za usvajanje ovog zakona. To je član 97. tačka 9) i tačka 12). U tački 9) se kaže da se uređuje održivi razvoj, sistem zaštite i unapređenja životne sredine; zaštita i unapređenje biljnog i životinjskog sveta; proizvodnja, promet itd. U ovom članu se spominje samo održivi razvoj, i to nije sporno. U tački 12) kažete da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje razvoj RS, politiku i mere za podsticanje ravnomernog razvoja pojedinih delova Republike. Kada je u pitanju regija i kategorija regije, ona se spominje jedino u članu 94, ali u geografskom smislu. Na taj član ste se, takođe, pozvali u obrazloženju, ali isključivo u geografskom kontekstu, a ne u političkom. Zbog toga smatramo da je zakon neustavan, a da smo u pravu, govorite i vi koji zbog istog najavljujete ustavne promene. Ovde treba prokomentarisati i vaš odnos prema KiM-u kroz zakon. Kako je moguće, ako su vam dobre namere, da KiM definišete samo kao region, a ne kao subjekat regionalizacije? Kako je moguće da je Vojvodina subjekat regionalizacije a KiM nije? Kako je to moguće? Ako se pozivate na Ustav i ako kažete da je ovaj zakon, kako Vlatko Ratković kaže u ovom izveštaju Odbora, u skladu s Ustavom, kako je moguće da autonomne pokrajine budu definisane kao dva regiona, a subjekti regionalizacije su samo Vojvodina, grad Beograd i ostali, a KiM nije? Možda smatrate, gospođo Kalanović, da vi ne možete da sprovodite regionalni razvoj na KiM-u, ili možda tu nadležnost i obavezu prepuštate nekom drugom, a Boris Tadić ide po svetu i traži da se Kosovo ne prima u regionalne institucije. On traži da ga ne primaju, a vi ga u zakonu zaobilazite. Zašto u ovom zakonu za Kosovo i Metohiju niste definisali sve one nadležnosti koje ste definisali za Vojvodinu? Pa, član 20. ovoga zakona govori o Vojvodini kao subjektu regionalizacije. Posle člana 20. je Beograd, a nije AP Kosovo i Metohija. Pa, jasno je to meni, to je manifestacija odnosa Vlade Republike Srbije prema Kosovu i Metohiji. Slažem se, gospođo ministre, ako delite mišljenje sa mnom, da je Kosovo i Metohija okupirano. Slažem se s vama, okupatoru ste blagoslov da dođe dali vi, kad ste prihvatili Euleks. Ali, znate, jako lošu poruku šaljemo, nije ništa smešno, to je žalosno. Kakvu poruku šaljete Međunarodnoj zajednici za perspektivu? S kojim pravom ćete raspolagati Kosovom i Metohijom u pregovorima, u razgovorima, u tim ''nadljudskim'' diplomatskim misijama vašim, kada ga sami izopštavate iz svojih zakona? Kakvo pravo mi imamo na to? Ili ćete, možda, u duhu ravnomernog regionalnog razvoja sutra, usloviti regionalni razvoj, odnosno partnerske odnose Kosova, tzv. Kosova, i južne Srbije. Borićete se za carinske olakšice itd. Vidim, insistira se da se stavlja carina na prelazima. To je problem. Suprotno pričamo o ovom zakonu. To na najbolji način oslikava i ilustruje prirodu vlasti koju, između ostalih, i vi ovde predstavljate. Bilo bi mi jako drago da mi objasnite šta je to oblast i da li, kao teritorijalnu kategoriju ili teritoriju, Ustav poznaje oblast? Čak i kad bismo prihvatili zakon, da kažemo, evo, dobar je, napravićemo regione, šta će oblast? Kakva oblast? Šta je to oblast? Onda kažete, ali poštovaćemo princip koji definiše Ustav, nećemo cepati okruge. Stalo vam do okruga, a cepate Srbiju. Da li neko u Srbiji zna kakav je do sada bio smisao postojanja tih upravnih okruga, načelstva po okruzima? Da li neko zna za šta su oni služili? Služili su samo za vaša politička potkusurivanja i da u koalicionim podelama zadovoljite nečije sitne, ovakve ili onakve interese. Ne bih želeo da generalizujem stvari. Bilo je načelstava u okruzima koja su se zaista korektno u ovom kontekstu ponašala. Na nivou Pčinjskog i Jablaničkog okruga je postojalo razumevanje i napravili smo Razvojnu regionalnu agenciju, ali ta razvojna regionalna agencija nema nikakve veze s državom. Nastala je kao interes, prepoznat interes javnog i tog tzv. nepopularnog, po meni, nevladinog sektora, ali su zaista bili u funkciji nekih projekata dole na jugu Srbije. Dok smo se mi bavili projektima, čime ste se bavili vi, gospođo? Ne vi lično, vaša vlada i vaš politički koncept. Malopre sam spomenuo, a sada bih da prokomentarišem nekoliko eklatantnih primera ravnomernog regionalnog razvoja s juga Srbije. Da li je vaša investicija ''Zamber'' u Vranju u duhu ravnomernog regionalnog razvoja? Vaš šef je bio da je otvori. Kamen-temeljac je položio zajedno s gospodinom Đilasom i ta investicija je bila u funkciji zapošljavanja 3.000 radnika u Vranju. Šta ste uradili s tim? Vi ste svoje finansijske obaveze izmirili. Onaj ko je obećao investiciju, nije, a ministar malopre kaže – država se zaštitila. Kako da zaštitimo građane koje ste u predizbornoj kampanji obmanuli? Bili tu, država se zaštitila, sve je bilo u funkciji predizbornih obećanja. Danas, u srcu Vranja, taj objekat propada. Samo što se ne uruši to što je od njega napravljeno. Urastao je i u korov i u travu. To je spomenik ravnomernog regionalnog razvoja koji vi sprovodite devet godina. Evo još jednog primera, gospođo ministar, iz Surdulice. Ovo je ugovor koji je Vlada, odnosno Ministarstvo potpisalo s javnim preduzećem – Direkcijom za građevinsko zemljište i puteve opštine Surdulica, a ugovor se odnosi, gospođo ministre, na sufinansiranje Programa upravljanja predelom izuzetnih odlika, Vlasina, za 2008. godinu. Ovde je uredno direktor podneo zahtev za finansiranje, a Vlada dala saglasnost na Program upravljanja predelom izuzetnih odlika, pa su se onda obavezali po ovom ugovoru. Znači, vaše učešće, pošto se malopre hvalite podrškom države, bilo je 1.600.000 dinara. Dame se smeju, nije to puno, slažem se, ali za vas ovde u Beogradu. Za vas ovde nije puno ništa. Nije puno ni 38.000.000 za ''Ušće'', nije puno ni 40.000.000 za ''Luku''. Za vas su to sve sitnice. Znate? Ali, za područje o kom govorite da je 15 puta siromašnije od ovog ovde gde vi živite i podsmevate se Srbiji, 1.600.000 dinara je zaista puno. U ugovoru stoji da ćete uplatu ugovorenih sredstava izvršiti u roku od 10 dana od dana zaključivanja ugovora. Onda ste prvu uplatu dali u januaru, polovinu novca, drugu polovinu novca niste dali. Svaki peti dan vas zovu odozdo, ne vas, Vladu RS, nadležno ministarstvo. Nismo tu, nismo tu, nismo tu. Sada ćete vi da nas ubeđujete u ravnomerni regionalni razvoj. Kada se tako odnosite prema 1.600.000 dinara, šta da očekujemo za nešto drugo? Ovo je zaista smisleno. Ovo su stvari koje treba da naiđu na podršku Vlade, bez obzira na to o kome se radi, o G17 plus, o DS-u, SRS-u, sasvim je svejedno. Ovo su programi i poslovi koji su u funkciji regionalnog razvoja i podizanja i ekonomskog i svakog drugog nivoa življenja tih ljudi dole, na jugu Srbije. Veći je efekat sve ovo, nego što je sva vaša priča danas o regionalnom razvoju, o uravnoteženosti, o vašem opredeljenju da smanjite siromaštvo, da napravite socijalnu koheziju itd. Danas govorite ovde o policentričnosti. Kakva policentričnost? Ne pravi se policentričnost tako što ćete napraviti pet Novih Beograda. Sada ćemo mi iz Surdulice da idemo u Niš da kukamo za pare, ili će onaj iz Kučeva da ide u Zaječar da kuka za pare, jer će tamo da ga razumeju. Ovaj ga u Beogradu nije razumeo, ovaj će da ga razume. Mi smo rasli na drveću, ne znamo ništa. Ubeđujete nas ovde da je ovo koncept ravnomernog regionalnog razvoja. Zaista nema smisla. Rekao sam malopre, gospođo ministre, radi ravnomernog regionalnog razvoja, Srbiji treba, pre svega, jaka lokalna samouprava, ali ravnomerni regionalni razvoj ne sme da u celoj svojoj priči ima politički prizvuk. Ponavljam, vi ste imali mehanizme i način da naterate lokalna rukovodstva, da im podignete svest u ovih devet godina o značaju i ravnomernog regionalnog razvoja, i regionalnih i subregionalnih projekata. To ste mogli, da ste zaista hteli, u poslednjih devet godina, koliko ste na vlasti. Vi ste jedini koji ste sve ovo vreme u Srbiji na vlasti, kojima, objektivno, niko nije smetao i svi su za vas bili prihvatljivi. Zaista ste mogli da uradite nešto u tom smislu. Ono što treba reći, zaboravio sam malopre da kažem, gospođo ministre, odnosi se na razvojne dokumente. Zašto su i Vlada Republike Srbije i nadležno ministarstvo ostali gluvi na insistiranje SRS-a da se planska dokumentacija uradi? Sve se nekako uklopilo i izašlo na površinu kada je u pitanju regionalni razvoj, odnosno regionalizacija. Pravdali ste neusvajanje planskih dokumenata, odnosno prostornog plana kojim bi sve ovo bilo definisano, postojanjem Strategije prostornog razvoja Republike Srbije. U toj strategiji, Srbija bi bila definisana sa sedam regiona. Zato prostorni plan niste usvajali. Sada ćete tu strategiju, kako volite da kažete, da ugradite u prostorni plan Republike i ona će biti deo novogprostornog plana Srbije, ali će činjenica da će biti ugrađena da obaveže one koji će se prostornim planovima Srbije baviti da ih definišu u duhu regionalizacije, odnosno ovih sedam regiona, najpre, statističkih regija, a kasnije, kako smo čuli, administrativnih, odnosno regija koje će imati pravni subjektivitet. To je loše. To je dokaz da ste bili spremni da nauku zloupotrebite u političke svrhe i to nam daje pravo na svaku opasku i kritiku koju smo na vaš račun uputili danas i koju ćemo da uputimo u raspravi u pojedinostima, a očekujemo da i u raspravi u pojedinostima, s mnogo argumenata, osporimo ovu vašu nameru koju ste danas izneli pred poslanike Skupštine Republike Srbije. Jako je bitno, kada je regionalni razvoj u pitanju, postaviti pitanje da li će ustavne promene koje najavljujete definisati da sve ostale regije imaju iz budžeta Republike Srbije, kao i Vojvodina, sedam posto, ili nešto drugo predviđate u tom smislu? Kako će to da se rešava? Da li će ovaj zakon, gospođo ministre, predstavljati uvertiru, da li će dati okvire, osnov da se kroz dokumentaciju, stratešku, plansku, definiše mreža naših naselja u Srbiji? Da li je ona sporna? Da li će biti menjana? Kako ćete uklopiti ovaj koncept regionalnog razvoja? Postoji niz pitanja koje ćemo, takođe, da otvorimo. Još jednu stvar želim samo da istaknem. Insistirali ste danas da ovaj zakon obezbeđuje Srbiji pretpristupne fondove i da je ovo neki novi uslov za ulazak Srbije u EU. SRS smatra da je osnovni uslov ulaska Srbije ne u EU, nego u društvo bogatih i razvijenijih, pre svega, definisanje i razvijanje evropskih suštinskih standarda u Srbiji, a to ne podrazumeva samo zakon o regionalizaciji. To podrazumeva mnogo toga, borbu protiv korupcije, borbu protiv kriminala, borbu za koju ova vlada, očigledno, nema kapaciteta da je povede. To podrazumeva standarde u oblasti ekonomije, u oblasti privrede, socijalne politike, demografske politike itd. Vi ste u periodu koji je iza nas pokazali da nemate političkog kapaciteta kao Vlada da se time bavite, nemate političko opredeljenje da se time bavite i sve to što kao evropske zakone u ovom parlamentu predstavljate, zaista predstavlja jednu farsu, besmisleno je i na neki način je podsmeh građanima. Zaista se nadamo da nećete još dugo imati priliku da se na takav način bavite razvojem i perspektivom Srbije, jer Srbiji treba drugačiji razvoj, bolja perspektiva, treba joj budućnost, ali to ne možete da joj obezbedite vi. Ovaj i svi drugi zakoni koje donosite samo služe da promenite statistiku koja govori o tome da ste određeni broj zakona usvojili. Suštinski, mnogi zakoni koje ste pred nas izneli Srbiji ništa nisu doneli, neprimenljivi su, čekaju 2010, 2011. ili 2015. godinu, a ovaj koji je danas pred nama ne samo da neće biti primenljiv, već je osnovni i najveći njegov problem što je po svojoj suštini destruktivan i što znači inicijaciju u političko cepanje Srbije, uništavanje našeg nacionalnog državnog tkiva, našeg nacionalnog bića. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Stevanoviću. Reč ima narodni poslanik, gospođa Zlata Đerić. Preostalo vreme Poslaničke grupe Nova Srbija je dva i po minuta. Izvolite.
Nova Srbija smatra da je ovaj zakon o regionalnom razvoju neprihvatljiv. Pre svega, ne nudi suštinu rešenja onako kako se deklariše, a to je blagodet, ili blagostanje građana Srbije, i deli postojeće tkivo Srbije na regione, od kojih su konkretni samo Vojvodina i Beograd, a ostali regioni u Srbiji, po nekim neobjašnjivim kriterijumima, izdeljeni su prema stranama sveta. Da je to poštovano do kraja, onda bismo mi u Vojvodini bili najseverniji sever u ovoj podeli. Pre svega, da je zaista izvršena regionalizacija na način na koji treba da se izvrši, u Vojvodini bi trebalo da bude najmanje tri regiona, jer je Vojvodina različito i regionalno i interesno i ekonomski ustrojena, danas je to vrlo jasno rečeno. A i sama gospođa ministar je pomenula nekoliko najnerazvijenijih opština, pa i imena dve opštine koje su u Banatu, za razliku od nekih razvijenih opština koje su na 100 kilometara u istoj toj Vojvodini. Dakle, regionalizaciji se obično pristupa kada su države toliko velike da je to jedan od načina da se uspostavi kontrola nad prirodnim resursima, ili kada su njihove granice takve da regionalizacija omogućava bolju organizaciju. Dosadašnji primeri koji su navedeni u Evropi, koji su dali zaista dobre rezultate, jesu Španija, Irska, Portugalija i Grčka, ali zaboravljamo jednu stvar, to su države koje imaju i istorijsko drugačije nasleđe i drugačije društveno kretanje u svojoj istoriji, u odnosu na Srbiju. Zemlje koje imaju sličnu sudbinu, zemlje postkomunističkog sistema, jesu Poljska, koja ima debakl što se tiče regionalizacije i njihovi nerazvijeni krajevi su sada još nerazvijeniji, Rumunija i Bugarska, koje, takođe, nemaju neke sjajne rezultate, a kakve ćemo rezultate imati u Srbiji, to će vreme da pokaže. Ono što u Srbiji moramo da znamo, to da unazad ništa nećemo moći da popravimo. Kada se ti rezultati budu očitavali na životu građana Srbije, biće nepopravljivi u onoj stvarnosti u kojoj tada budu živeli. Pošto Nova Srbija nema mnogo vremena, o jednoj stvari koja se tiče Evrope i ulaska u EU, jednom od uslova ulaska u EU koji je nama postavljen ovim zakonom. Interesuje me – da li se neko upitao zašto Hrvatska nema taj uslov, a ima vrlo jasna četiri regiona, a Srbija ima? Koji je cilj i koja namera EU? Sada nije prilika, ali sutra, kada budemo govorili u raspravi o pojedinostima, pomenuću jedan bitan dokumenat, koji se stalno prećutkuje i u ovom domu i u javnosti Srbije, s kojim je stranka G17 plus dobro upoznata, uopšte o istini o ulasku u EU. Hvala vam lepo.
Hvala vam, gospođo Đerić. Reč ima narodni poslanik Saša Milenić. Izvolite.
Uvaženo predsedništvo, uvažena gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, baš kao i poslanici G17 plus, i moja stranka, Zajedno za Šumadiju, dakle, integralno Poslanička grupa G17 plus, glasaćemo za ovaj predlog zakona i iskoristiti sva poslovnička prava i mogućnosti da pokušamo da i vas pridobijemo da učinite isto, zato što verujemo da je ovo, u svojoj suštini, duboko narodni zakon. Narodni, već po tome što se i razumeva i predstavlja kao kapija kroz koju treba da uđe ne demagoška, ne deklarativna, već istinska decentralizacija u Srbiji. To se vidi, između ostalog, i po odnosu koji ovaj zakon ostvaruje u konkretnom političkom kontekstu, koji uspostavlja u odnosu na stvarnost, što se u ovom zakonu i u tumačenjima sasvim eksplicitno kaže, tj. stvarnost se ne shvata kao stanje stvari, a najmanje kao dovršeno takvo, već kao realni životni proces u kom su prisutne i klice onoga što još nije postalo, a moglo bi, ako zajedničku volju oko toga obrazujemo. To je ono što čini supstancu narodnog života, društvenosti i ličnosti pojedinca, negovane u društvu, a to je nada, horizont budućnosti. Ovaj zakon vraća nadu u narodni život u Srbiji, tačno u onoj meri u kojoj priznaje svoju nesavršenost saobrazno sistemu i zakonskom okviru koji zatičemo, kao i neskrivenu nameru da političkim sredstvima, najavom teme ravnomernog regionalnog razvoja, inicira čitav talas promena u sistemu, u zakonima, u državi, promena koje zovemo decentralizacijom i istinskom regionalizacijom. Da ne bude zabune, da li su statistički regioni maska za neku buduću administrativnu regionalizaciju? Za ovaj zakon glasamo zato što poručujemo da nema nikakve maske. Naravno da želimo istinsku administrativnu regionalizaciju Srbije, kao stvarni uslov njene decentralizacije, ali važno je znati da to u ovom trenutku odlično razumeju i žele građani Srbije. Građani Srbije odlično razumeju sistem monocentričke postavljenosti društva, ''beogradizacije'', ako vam je draže, u kojoj je pitanje – da li ima života u Srbiji izvan Beograda, s nešto malo više fantastike nego pitanje – da li ima života na Marsu? Pitanje istinskog ravnomernog regionalnog razvoja podrazumeva političke promene, a etiketiranje separatističkih, svih onih tendencija koje zagovaraju regionalizaciju i viši stepen autonomnosti krajina u kojima građani žive, tako je istrošena priča, tako istrošena matrica, kojoj se danas u Srbiji i deca smeju. Pokušajte da objasnite brojevima, što ćemo mi predano činiti u vremenu pred nama, a u ovom trenutku ne iz obzira prema vremenu i stepenu dramatičnosti koji u ovu temu unosi brojevna analiza. Izvan svake sumnje, ovim zakonom počinje dekolonizacija srpske provincije i računajte da uz sebe, dok njega zagovarate i implikacije do revizije Ustava, imate narod Srbije.
Preostalo vreme Poslaničke grupe G17 plus je 16 minuta. Reč ima prof. dr Slobodan Samardžić, a neka se pripremi narodni poslanik, gospođa Vjerica Radeta. Izvolite. Hoćete samo da se registrujete?
Poštovani narodni poslanici, predsedavajući ovog parlamenta, poštovani članovi Vlade, ovo je zakon koji je vrlo važan i strateški, možda, odlučujući za budući ekonomski razvoj, posebno za ujednačen ekonomski razvoj Srbije, o tome nema spora. Problem je u većem delu sadržaja tog zakona, ali još veći problem jeste u jakoj politizaciji koja prati i tekst zakona i kontekst u kome se ova rasprava vodi. U tom smislu ću pokušati da izložim nekoliko argumenata. Prvo, sam način kako je Vlada obrazložila hitnost donošenja ovog zakona jeste jedna politizacija tog zakona. Dakle, ovaj zakon je dat po hitnom postupku, Parlament ga je prihvatio po hitnom postupku i zato mi danas raspravljamo o njemu. Da li je on baš tako hitan? Pokušaću to da obrazložim na osnovu teksta obrazloženja hitnosti tog postupka, koji je priložen uz Predlog zakona. Kaže se: "Veoma je bitno da u vreme svetske ekonomske krize Republika Srbija uspostavi pravi i institucionalni sistem, u skladu sa standardima EU, koji bi bio spreman da efikasno odgovori na svetske izazove, a koji će se odraziti na regionalni razvoj Srbije". To je neki opšti razlog koji ne podrazumeva hitnost postupka. Verovatno to razumete. Međutim, drugi stav je jako interesantan, molim vas za vašu pažnju: "Pored toga, pomoć EU namenjena za realizaciju politike regionalnog razvoja uslovljena je donošenjem zakona o regionalnom razvoju. Ukoliko se zakon ne donese po hitnom postupku, postoji realna opasnost da Republika Srbija vrati Evropskoj uniji deo sredstava namenjen regionalnom razvoju". Ovo bi možda bilo tačno da Srbija ima bar status kandidata za EU. Srbija taj status nema. Srbija je za sada, još uvek, predkandidat za EU. Kao predkandidat, ona još uvek ne može da povlači sredstva za regionalni razvoj i ona dosad nije dobila nijednog centa iz evropskih fondova za regionalni razvoj. Ono što je dobila tiče se podizanja institucionalnog kapaciteta za regionalni razvoj, pa i donošenja ovog zakona, ali ne i za sam regionalni razvoj. Prema tome, hitnost tog postupka ne postoji. Ako je reč o tome da moramo doneti ovaj zakon da ne bismo vraćali pare koje smo dali konsultantskim firmama, koje nam je EU platila da napravimo ovaj zakon, one su učestvovale u pravljenju ovog zakona, to takođe imate na kraju obrazloženja, i to ostaje jedini razlog. Znači, hitan postupak je najobičnija prevara, razlog ne postoji. Evropska unija Srbiju ni na koji način niti uslovljava, niti tera da donese zakon o regionalnom razvoju po hitnom postupku, upravo zato što Srbija, bar kada je reč o odnosu prema EU i prema njenoj regionalnoj politici, može doneti ovaj zakon, može izgraditi institucije, konačno, može izgraditi i sistem decentralizovanog upravljanja evropskim fondovima, što je, takođe, razlog, ali ne može dobijati novac za regionalni razvoj sve dok ne postane kandidat. Iz pretpristupne pomoći EU, Srbija još uvek, kao pretkandidat, ne može da povlači sredstva za regionalni razvoj. To neka vam bude jasno. Prema tome, ova hitnost je potpuno izmišljena. Razlog za hitnost postoji u drugoj stvari, a to je politizacija celog ovog postupka. O tome ću govoriti malo kasnije. Hoću još nešto da napomenem povodom ovog obrazloženja. Vidite, ovo je još jedan način da se Srbiji baci prašina u oči kad je reč o evropskim integracijama. To ova vlada čini već godinu dana. Na području evropskih integracija, ona je radila mnogo, a nije učinila ništa. Tu stvari jako loše stoje. Poznato je da se Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju ne primenjuje. Od 29 subjekata koji treba da ratifikuju taj sporazum, dakle, Srbija, Evropski parlament, 27 država članica, samo ga je Srbija ratifikovala. Potom, Prelazni sporazum nije u dejstvu zato što ga je Savet, odmah po potpisivanju, suspendovao. Srbija sama sprovodi Prelazni sporazum od februara ove godine i trpi velike finansijske štete zbog toga. Zatim, drugi elementi evropskih integracija, jednostavno, ne funkcionišu. Možda nije razlog samo u Srbiji, možda je razlog i u nekoj politici uslovljavanja Evropske unije koja nije pisana, pa ne možemo tekstualno da vidimo te uslove. Danas smo saznali da je uslov za hitan postupak da se donese ovaj zakon – regionalna pomoć EU Srbiji, što nije tačno. Znači, tu postoji veliko zamešateljstvo. Niko ne zna tačno koji je tačan spisak uslova Evropske unije za evropske integracije Srbije. Tu se Vlada snalazi kako zna i ume, ali kontinuitet u njenoj politici jeste ova strašna propaganda koju vodi preko ovog zakona. Zašto je bilo potrebno da se donošenje ovakvog zakona, koji je potreban, to sam odmah, na početku rekao, motiviše uslovom EU? Naime, Srbiji je potreban regionalni razvoj, ujednačeni regionalni razvoj po sebi, iz njenih unutrašnjih razloga. To je dovoljan razlog da Srbija donese taj zakon. Zašto ga vezujemo za EU kad to nije na dnevnom redu ni EU, ni Srbije? Ponavljam, Srbija mora biti kandidat da bi imala efekte od ovakvog zakona. Kada će to biti, to vi najbolje znate. Naime, ta priča je prošle godine u kampanji bila rečena, da ćemo biti kandidat krajem 2008. godine, to je obećanje predsednika Republike dok je vodio kampanju, pa je to pomereno do 2010. godine, pa se onda o tome više ni ne priča itd. Morate imati u vidu da je taj status kandidata relativno nizak status u okviru evropskih integracija, ali, hajde, bar bismo mogli da povlačimo pare iz kohezionih fondova za regionalni razvoj. To ne možemo da činimo, zato što EU ne prihvata Srbiju kao kandidata, ali, uprkos tome, vi ovde imate jedno krajnje ozbiljno obrazloženje o saglasnosti ovog zakona s evropskim zakonodavstvom. Čak, imate i taj famozni izraz – Acquis communautaire, koji piše u tom naslovu obrazloženja – Izjava o usklađenosti ovog zakona, drugog propisa i opšteg akta s ''Aki kominoterom''. Onda imate čitav niz evropskog zakonodavstva koje reguliše regionalnu politiku EU, od samog osnivačkog ugovora, preko nekoliko uredaba koje je doneo Savet, Komisija, Savet i Parlament zajedno, da biste na kraju dobili i jednu ovakvu formulaciju, posle nabrajanja tih zakona Evropske zajednice s kojima ovaj zakon treba da bude u skladu – Potpuna usklađenost sa primarnim i sekundarnim izvorima prava EU moguća je tek ulaskom Srbije u EU, tj. sticanjem statusa člana EU. Da li neko razmišlja o tome koji je datum ulaska Srbije u EU? Zašto naše zakonodavstvo, a ne radi se samo o ovom zakonu, nego o svih onih 50 i nekoliko zakona koje donosimo, a imaćemo prilike da razgovaramo i o zakonu o konkurenciji, o zakonu o državnoj pomoći, u okviru ove sednice Parlamenta, o zakonu o osiguranju u oblasti saobraćaja, zašto prepisujemo direktive EU? Kome je to potrebno? Srbija nema nikakve obaveze da sprovodi direktive EU, čak ni u konceptu integracije koji nam je nametnula EU. Srbija ima potrebu samo da približi svoje zakone u ovoj fazi, a kasnije da ih harmonizuje, uskladi itd. Mi sprovodimo jedno ortodoksno evropsko zakonodavstvo, kao da smo članovi Evropske unije. Potom imate, to je možda i najdirljiviji deo ovog obrazloženja, odgovor na pitanje da li su navedeni izvori prava, dakle, i sam ugovor i one uredbe sa zakonskom snagom s kojima moramo da se uskladimo, prevedeni na srpski jezik. Kaže se – Ugovor jeste, a ovi zakonski osnovi Evropske zajednice nisu. Znači, mi smo pravili zakon sa tekstom nekih zakona koji nisu ni prevedeni. Da li svi ljudi koji su radili ovaj zakon poznaju dobro jezik na koji su ti tekstovi prevedeni? Znate šta, ovo je najobičnije igranje s EU, jedna propaganda, koja treba narodu da kaže – mi smo unutra, mi smo u igri, mi napredujemo u evropskim integracijama, a, zapravo stojimo u mestu. Znači, to je ta prva politizacija koja je pratila i koja prati donošenje ovog zakona. Druga je možda još gora, ona je unutrašnje prirode. Naime, ako ne postoji razlog da se ovaj zakon donese po hitnom postupku zbog EU, to sam, čini mi se, objasnio, postoji unutrašnji razlog da se donese po hitnom postupku, a to je, zapravo, ova priča o promeni Ustava i o regionalizaciji Srbije. Naime, vaš tekst je korektan, vi kažete da regioni koje ste naveli nemaju ni administrativni status, niti status pravnog lica, status pravnog subjekta. To je potpuno u redu, ali da li ćete vi nas moći da ubedite da se ovi regioni koje ste predložili kao jedinice regionalnog razvoja sasvim slučajno, u slučajevima svih sedam regiona, u dlaku podudaraju sa slikom regiona Srbije koju su novine pustile u opticaj odmah pošto je predsednik Republike predložio ustavne promene? Dakle, teritorijalna organizacija Srbije, po vama, nema nikakve veze s regionalizacijom u ime regionalnog razvoja, ali imate potpuno podudaranje ove dve stvari. Zašto bi jedinice regionalnog razvoja Srbije morale da se podudaraju s nečijim idejama? Ne podudaraju se, dakle, s Ustavom Srbije, sa Zakonom o teritorijalnoj organizaciji Srbije, ali se podudaraju s nečijim idejama o budućoj teritorijalnoj organizaciji Srbije, koja će se sprovesti na bazi promene Ustava. Odmah da kažem, Ustav je tu jasan, član 182. kaže da pokrajine, to su ti regioni u generalnom smislu reči, mogu da se osnivaju u Srbiji, postoje elementi postupka takvog jednog osnivanja novih pokrajina, ali nekome se žuri u ovoj državi, jako mu se žuri da državu podeli na nekih sedam pokrajina, iz nekog svog razloga. Vrlo je moguće da taj razlog leži u neuspelom sprovođenju Ustava Srbije kada je reč o pokrajinama, postojećim pokrajinama, konkretno, o Pokrajini Vojvodina. Kao što vam je poznato, Pokrajina Vojvodina treba da donese svoj statut, to je obaveza iz Ustava i iz Ustavnog zakona. Priču o statutu znamo veoma dobro. Predlog statuta je donet, ali ga nema još uvek pred ovim parlamentom. U međuvremenu su se dogodile mnoge stvari. Između ostalog, i nekakav nesporazum unutar vladajuće koalicije na relaciji Beograd-Novi Sad, unutar vladajuće stranke u vladajućoj koaliciji, među ministrima i pokrajinskim sekretarima, te onaj zakon o utvrđivanju nadležnosti Pokrajine Vojvodine još uvek nije pred ovom skupštinom. U međuvremenu, da vas podsetim, ili neke i da obavestim, ako ne znate, DSS je vrlo uredno, na postojeći postupak, dala predlog zakona o utvrđivanju nadležnosti Vojvodine. Taj predlog je dat početkom aprila ove godine, da se donese po hitnom postupku. Ovde je hitan postupak opravdan. Zašto? Zato što su svi rokovi premašeni, zato što Vojvodina treba da dobije svoj statut. To je sasvim jasno. Dan-danas mi taj predlog zakona nemamo pred Parlamentom. To što se Vlada unutar sebe prebira, što se DS prebira unutar sebe, što relacija Beograd-Novi Sad raspravlja o tome šta i kako s tim statutom i s tim zakonom, to se nas ne tiče. Mi smo imali pravo da damo taj predlog zakona, i to smo učinili. Danas imamo zakon po hitnom postupku o regionalnom razvoju, ali nemamo zakon o utvrđivanju nadležnosti Pokrajine. Veliko je pitanje, zašto ga nema? Zbog toga što je vladajuća koalicija došla u veliki problem s donošenjem statuta, zbog toga se pred ovu javnost i pred politički život Srbije postavljaju nova i nova pitanja. Dakle, ako ovo relativno jednostavno pitanje ne možemo da rešimo… (Predsednik: Vreme, gospodine Samardžiću.) Završiću brzo. …onda ćemo rešiti komplikovanije pitanje, promenićemo Ustav, uvešćemo sedam regiona, a ovaj zakon će poslužiti za jedno uvođenje u tu priču. Ovo su regioni koji nemaju administrativni karakter, niti pravni subjektivitet, ali će bitipodudarni s regionima koje ćemo uvesti na osnovu promenjenog Ustava i zamajavaćemo se pričom o ustavnim promenama narednih nedelja, meseci, ali nećemo doneti statut Vojvodine. Dakle to su dve oblasti teške politizacije koje prate ovaj zakon, zbog čega on ne može biti donet u ovom tekstu. Molim vas, pošto su DSS i njegov poslanički klub vrlo ozbiljno razmotrili zakon, doneli 44 amandmana, pokušali da naprave dobar zakon, da ih dobro proučite i da ih uzmete u obzir.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Milan Stanimirović ima reč.
Poštovana predsednice, poštovana ministarka, poštovane kolege, Predlog zakona o regionalnom razvoju došao je u pravi čas, po onoj narodnoj – ne pada sneg da pokrije breg. Građani Srbije imali su i imaju priliku da se u ovoj raspravi još jednom uvere da bi u slučaju pobede evroskeptika i protivnika ulaska Srbije u EU teme decentralizacije, javnosti upravljanja, učešća građana u politici, bile potpuno skrajnute i da bi se Srbija ubrzo suočila s reprizom populizma, pseudodemokratije i nacional-patriotske uzurpacije ključnih resursa u državi i u društvu. Dakle, podjednako jadno deluje, pri kraju 21. veka, argumentacija onih koji su za čvrst centralizam, ali i onih koji bi u trećem milenijumu da restauriraju Broza i Ustav iz 1974. godine. Umnogome je danas bila promašena tema. Nije zakon o regionalizaciji i decentralizaciji na dnevnom redu, već zakon o ravnomernom regionalnom razvoju. Kada je već tako, moramo da odgovorimo i na neke navode koji su se čuli danas u ovoj raspravi. Ove kontroverze koje su se čule su, u stvari, ključno pitanje u Srbiji – da li smo za modernizaciju Srbije kao društva i za njenu demokratizaciju? Srbiji je, ako bi to trebalo da kažem u jednoj rečenici, potrebna decentralizacija koja neće značiti dezintegraciju ovoga društva. Da bi se to postiglo, da bismo postigli konsenzus od bar dve trećine narodnih predstavnika, kao što se dve trećine građana izjašnjava za ulazak u EU, i da bi dve trećine građana podržale ovo, potrebno je da se izvrši i jedna mentalna tranzicija, da se shvati da demokratija na pravi način dolazi u jedno društvo odozdo, a ne odozgo. Milan Grol, jedan od predsednika Demokratske stranke, svojevremeno je pisao da su decentralizacija i regionalizacija jedne države jedina prava brana svakom separatizmu, jer ako nekome ne uzimate nadležnosti koje će on, na dobrobit građana, na bolji način izvršavati na nekom opštinskom, lokalnom ili regionalnom nivou, on nema nikakvog razloga da se buni protiv nekakvog centra koji mu je uzeo nadležnosti, jer bi on, sasvim samouveren, kao što je to i u savremenim modernim demokratijama, na bolji način bio servis građana i radio na opšte dobro svih građana. Uveren sam da svi odgovorni i razboriti političari, koji razmišljaju o ovom problemu, treba da idu stopama razmišljanja Milana Grola. Mnogi su ovde pominjali decentralizaciju koja je postojala u SFRJ, koja je bila kao regionalna država, pa se raspala. Ovo što je rekao Milan Grol odnosi se, pre svega, na demokratska društva. Uprkos tome što je bilo izvesne decentralizacije i lokalne samouprave i autonomnih pokrajina i republika itd., postojalo je nešto što se zvalo Centralni komitet Saveza komunista. Bojim se da oni koji su danas za decentralizaciju ne mogu da se oslobode komunističkog nasleđa u svojim glavama. Decentralizacija koja ne znači dezintegraciju države znači, sa demokratskog stanovišta, pojačano učešće građana u javnim poslovima, a sa državnog stanovišta, ta decentralizacija znači jačanje državne celovitosti. Takva regionalizacija, takav regionalni razvoj je potreban i Srbiji. Kada se pomene termin ''Evropa regiona'', on izaziva ogroman odijum kod svih konzervativnih čvrstorukaških i centralističkih krugova, a nekima na političkoj sceni u Srbiji, pa i u ovoj skupštini, bilo je potrebno 20-ak godina bavljenja politikom da shvate neminovnost integrativnih procesa u Evropi i u svetu. Srbija ne može da čeka još 20 godina da oni promene i svoj odnos prema regionalizmu i zahtevima koje nosi savremeno moderno doba za ravnomernim regionalnim razvojem. Moj otac je rođen u Vladičinom Hanu, znači, u južnoj Srbiji, majka mi je rođena u Ljuboviji, u zapadnoj Srbiji, ja sam rođen u Vrbasu, u Vojvodini, i vrlo dobro znam razlike između ova tri grada i tri regiona u kojima se nalaze ovi gradovi. Moja želja jeste da i ovim zakonom o regionalnim razvoju i budućim ustavnim promenama omogućimo ravnomeran regionalni razvoj cele Srbije. Šta to znači? To znači da građani na tom regionalnom nivou mogu da razgovaraju o tome da nije potrebno da svako mesto, niti je moguće i ekonomski opravdano, ima svoju bolnicu. Nije moguće i ekonomski opravdano da svako ima svoj centar za reciklažu, recimo, otpada, ali nekoliko opština može da ima. Mnogi drugi problemi, starački dom, dom za stara i iznemogla lica ne može da ima svaka opština, ali u okvirima regiona može da se dogovori gde će biti ti centri i da omogućimo da ti građani zaista imaju koristi od regionalizacije, da to bude upravo ono o čemu sam govorio. Pripremio sam se da diskutujem o tome šta je to Evropa regiona, jer je često, u upotrebi, problem što još uvek ne postoji opšteprihvaćena definicija regiona, te se pod njim može podrazumevati kulturni, ekonomski, socijalni ili administrativni region. U okviru regionalne strukture, strukturne i kohezione politike EU, pod regionom se, uglavnom, podrazumevaju administrativni regioni kao teritorija koja se iz administrativnih razloga sažima i podleže zajedničkoj nadležnosti. Od posebnog značaja je da je to prvi upravni nivo koji se nalazi ispod državnog nivoa. Predstavnici ovog koncepta, usled sve veće opasnosti od nepoželjne centralizacije moći na nivou Evropske unije, ukazuju na to da građanstvo vidi jaču regionalizaciju EU kao protivtežu tendencijama centralizacije i unutar same EU, čime se predupređuje pad prihvatljivosti EU i teza o ''zamoru'' proširenja. Promoteri regionalne politike su, pre svega, Nemačka, Belgija, Španija, Italija, pa i Austrija, od njenog ulaska 1995. godine. Iako su, uvođenjem Komiteta regiona, nailazili na otpore nacionalnih vlada i centralističkih zemalja EU, u Evropskoj uniji se može uočiti tendencija postepenog jačanja regionalnog nivoa, iako se regionalne podstrukture, kao što su, na primer, u Grčkoj, Finskoj, Irskoj i Poljskoj, koje su neki od govornika danas spominjali, ne mogu porediti sa moćnim nemačkim pokrajinama, recimo. Pošto u Evropskoj uniji nije postojalo delotvorno predstavljanje regionalnih interesa, 1985. godine osnovana je Skupština evropskih regiona, sa sedištem u Strazburu, kojoj danas pripada oko 300 evropskih regiona iz Zapadne i Istočne Evrope. Od početka rada Komiteta regiona, u martu 1994. godine, Skupština evropskih regiona izgubila je na značaju, ali danas ima funkciju povezivanja regiona i države EU sa drugim evropskim državama. Komitet regiona danas ima preko 300 predstavnika regiona i komunalnih nivoa, koji savetodavno učestvuju u zakonodavstvu EU, a značajnu kariku u donošenju odluka EU predstavljaju regionalni biroi u Briselu, sa nekoliko stotina predstavništava i biroa za lobiranje. Ovo su samo neke teze o kojima sam hteo da nešto kažem, upravo zato što se ovde često i sa mnogo nerazumevanja i nepoznavanja strukture EU govori o ovom problemu. Pored Evrope nacija, Evrope građana i Evrope manjina, današnja Evropa je sve više i Evropa regiona, sa preko 300, kao što sam naveo, evroregija. EU je od 2000. do 2006. godine, kroz program Interakt, finansirala transnacionalnu saradnju graničnih i drugih regiona sa 4.875 milijardi evra, što jasno govori o mogućim dobicima građana Srbije i regija od pridruživanja EU. Od kada je uveden, 1975. godine, udeo regionalne politike iznosio je 1,2%, da bi se u 1989. godini popeo na 7,8%, a kohezioni strukturni fondovi dostigli su 36% ukupnih sredstava Unije i sa poljoprivrednim fondom čine 80% ukupnih budžetskih troškova. Strukturno-politički principi regionalne politike EU svode se na tri osnovna cilja: unapređenje zaostalih regiona, a to su oni koji ne dostižu više od 75% proseka EU, privredni i socijalni preobražaj područja sa strukturnim problemima, kao što su deindustrijalizacija, nezaposlenost, smanjenje stanovništva i slično, i prilagođavanje i modernizacija politike sistema obrazovanja i zapošljavanja. Svi ovi ciljevi koji su sadržani u strukturno-političkim principima regionalne politike EU sadržani su i u ciljevima koje predlaže ovaj zakon, nešto proširenim na specifičnosti. Mi ćemo, DS će glasati za ovaj predlog zakona o regionalnom razvoju i zaista moramo da učinimo sve da ta regionalizacija bude na dobrobit građana, a da se spreči nešto što se zove feudalizacija Srbije. Možda feudalizacija Srbije nekom izgleda i prihvatljiva, sa stanovišta da bi želeo da postane feudalac, ali sa stanovišta većine građana, to nije prihvatljivo i to nije cilj ni ovog zakona, ni buduće regionalizacije Srbije. Ponovio bih još jednom, želimo regionalizaciju koja neće značiti dezintegraciju Srbije, koja će značiti pojačano učešće građana u javnim poslovima i koja će značiti jačanje državne celovitosti. Zato ćemo podržati ovaj zakon u danu za glasanje.
Zahvaljujem, gospodine Stanimiroviću. Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Kolega Stanimiroviću, dozvolite da vas obavestim da Srbija nije u EU i to što ste čitali možda bude jednog dana, a možda ne bude ni tad. Kao što znate, ne daju nam ni belu šengen listu, a kamoli to o čemu vi pričate. I sa tog aspekta, rekli ste mnogo toga što ne odgovara činjeničnom stanju. Razumem da kao poslanik vladajuće koalicije, evo, vidite, jedva ste čekali da pročitate na brzinu to i da idete, da branite Vladine predloge, ali bi bilo dobro da sa malo više realnosti gledate na predloge Vlade i da upravo vi, kao poslanici vladajuće većine, pokušate da utičete na Vladu da, kada nam daje predloge zakona, ti predlozi budu zaista u interesu svih građana Srbije i u nacionalnom interesu države Srbije. Ovaj zakon je samo jedan od uslova koje je doneo Bajden u Srbiju. Očigledno je da je počelo otvaranje ''poklona''. Ovo je jedan od tih poklona koje je Boris Tadić najavio pre Bajdenovog dolaska; nekoliko dana pre najavio je ustavne promene, upravo u smislu regionalizacije Srbije. Ovo kako ste vi zamislili kroz ovaj zakon o regionalnom razvoju, odnosno zasad još uvek Predlog zakona, to je upravo put u tu regionalizaciju, i to na jedan veoma opasan način. Mi smo vas danas upozoravali da je ovo opasno za Srbiju i da će tek kroz nekoliko godina biti očigledno da ono što danas govorimo jeste u interesu građana Srbije, a da ovaj zakon to nije. Uostalom, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu je danas jasno rekao, u intervjuu u jednim novinama, da ovo jeste uvod u regionalizaciju, a vi već devet godina pričate građanima Srbije o decentralizaciji, o ravnomernom regionalnom razvoju. Naravno da to veoma primamljivo zvuči, ali je problem što se to ne dešava u stvarnosti. Vi ste u ovih devet godina napravili nekoliko novih opština. Svuda gde u izbornoj kampanji čujete neku inicijativu neke grupe građana da žele da se jedan deo opštine odvoji, da se napravi nova opština, vi to obećate i na osnovu tog obećanja dobijete vlast u tom delu opštine i onda, da biste tu vlast zadržali, stvarno napravite tu novu opštinu i napravite još više problema građanima koji žive u tim novonastalim opštinama. Podsetiću vas na slučaj od pre nekoliko godina, kada ste od opštine Zemun izdvojili opštinu Surčin. I dan-danas građani Surčina imaju velikih problema zato što nemaju ni zgradu opštine, nemaju ni dom zdravlja, ni srednju školu, nemaju odeljenje katastra za nepokretnosti, o bolnici da i ne govorim. Od jedne normalne i poprilično razvijene opštine, odnosno od dela razvijene opštine, vi ste napravili jednu nerazvijenu opštinu, bez obzira na to što imamo statističke podatke da su na teritoriji opštine Surčin najveće plate. Naravno, jesu, zato što su zaposleni jedino ljudi koji rade u opštini Surčin i što tamo imaju plate znatno veće od ostalih delova, odnosno od ostalih opština na teritoriji Republike Srbije. Kakav je odnos vas iz Vlade, ne samo vas sad, nego i u onim prethodnim vladama, prema, kako volite da kažete, ravnomernom regionalnom razvoju? To nema nikakve veze s vašim iskrenim namerama da se Srbija ravnomerno razvija, nema veze s tim ni ovaj predlog zakona, već se sredstva građana Srbije raspodeljuju, i dosad su se raspodeljivala, a sad se raspodeljuju upravo prema stranačkoj pripadnosti ljudi koji su na vlasti u određenoj opštini. Vi ste danas, gospođo Kalanović, pokušali da na nekoliko primera pokažete kako to nije tako, ali, evo, kolega Stevanović vam je iznosio niz primera iz opštine Surdulice, iz perioda kada je SRS vršila vlast u Surdulici. I sami ste, kada je on govorio o nekim projektima koji su tamo realizovani, s mesta vrteli glavom i rekli – ne, ne, to nema veze s Vladom. Naravno, nema veze s Vladom, zato što nije moglo da se desi da Vlada uloži neki dinar građana Surdulice u Surdulicu u periodu kada su u Surdulici bili na vlasti srpski radikali. Kolega Stanimirović ovde govori da neko ko je protiv ovakve regionalizacije, koja znači uvod u dalje rastakanje države Srbije, ko nije za to, da je za feudalizaciju. E, pa, feudalizacija u Srbiji postoji danas onako kako ste vi podelili, gospođo Kalanović, feude u Vladi Republike Srbije; to se tako odslikava i na nivou lokalnih samouprava. Kažite, ali građani Srbije to znaju, da li negde direktor uprave prihoda u Srbiji može biti neko ko nije član G17 plus? Ne može. Nije smešno, zaista, a nepristojno je da se kao ministar smejete kad govori narodni poslanik, to je, čak, suprotno članu 104. Poslovnika. Nažalost, sada ste leđima okrenuti prema gospođi predsedniku Parlamenta, pa to ne vidi, možda bi i reagovala. Iako je Zakon o lokalnoj samoupravi dao određene nadležnosti u smislu decentralizacije lokalnim samoupravama, to nema šanse da zaživi u onom smislu u kom je to zakon predvideo. Da li u nekom domu zdravlja u Srbiji može da se postavi direktor, iako lokalne samouprave imaju, po Zakonu o lokalnim samoupravama, tu ingerenciju, da li može da se postavi neki direktor doma zdravlja a da ne dobije saglasnost ministra iz G17? Nema šanse. Da li može da se postavi neki direktor škole a da ne dobije saglasnost ministra prosvete? Nema šanse.Upravo, kako ste podelili feude u Vladi Republike Srbije, tako se to radi i na nivou lokalnih samouprava. Evo da vam iznesem i jedan meni lično i nama u SRS-u izuzetno poznat primer vezan za opštinu Zemun. Za ovu budžetsku godinu, opština Zemun, verovali ili ne, ima dva i po puta manji budžet od budžeta opštine Vračar, a Vračar je bar četiri-pet puta manji od Zemuna i po površini i po broju stanovnika. Dakle, gde je tu logika, osim u činjenici da su u to vreme u opštini Zemun na vlasti bili srpski radikali?! Na koji način vi iz DOS-a od 2000. godine, do dana današnjeg, maltretirate građane Zemuna, zapravo, 12 godina to traje, pogotovo građane onih rubnih delova, naselja Plavi horizont, Grmovac, Busije, zato što su se tamo ljudi naselili na placevima koje im je 1997. i 1998. godine parcelisala opština Zemun, u vreme kada je Vojislav Šešelj bio predsednik opštine. Tamo su ljudi izgradili kuće, tamo su napravljena divna naselja, tamo je, između Zemuna i Batajnice, napravljena, zahvaljujući idejama Vojislava Šešelja, industrijska zona, koja je najatraktivnija danas na teritoriji Srbije, industrijska zona koja jedina radi. Prođite, gospođo ministar, tim putem, pa da vidite koliko je tamo zaposlenih ljudi i koliko je u tom delu industrijske zone aktivnih objekata, za razliku od drugih po Srbiji, koji su samo napravljeni i zvrje prazni. Na koji način ste vi maltretirali i maltretirate građane Zemuna, pogotovo ove ljude koji su došli kao izbegla i prognana lica i koji su, u međuvremenu, postali državljani Republike Srbije, imaju imovinu u Republici Srbiji, u ova tri naselja na teritoriji opštine Zemun? Tako što nije bilo nikakve mogućnosti i nikakve šanse da Skupština grada Beograda donese planove regulacije za ova naselja. Naselja su građena apsolutno planski, s ulicama širokim po 12 metara, sa zelenom površinom sa svake strane ulice od po još četiri metra; svaka kuća je građena tačno na građevinskoj liniji četiri-pet metara od kapije, od početka parcele, u skladu sa svim najsavremenijim urbanističkim uslovima, ali problem je u tome što skupštinskoj većini u Skupštini grada nije palo na pamet da donese planove regulacije, iako je imala konkretne predloge od opštine Zemun. Vi ste taj narod maltretirali, da biste tim ljudima, na svoj način, objasnili da su oni u tim problemima zato što im je SRS, odnosno Vojislav Šešelj, kao predsednik opštine, omogućio da stvore krov nad glavom. Sada, u toku ove izborne kampanje, Đilas je počeo da radi po Zemunu naprasno, počeo je da pravi trotoare, da se slika. Doduše, ispljuvaše ga građani, dva dana uoči izbora, na Keju i rekoše mu – dolazite ovde samo kada su izbori, što je tačno. Nikada nikom od vas iz vlasti nije palo na pamet da pitate kako se troše ta sredstva iz budžeta, iz NIP-a, da li taj Dragan Đilas za te svoje radove ima projekat, da li ima građevinsku dozvolu, da li za sve ulice koje se grade u toku izbornih kampanja imate građevinsku dozvolu? Nemate, naravno da nemate. Da bi zaista bio ravnomeran regionalni razvoj u Srbiji, najbolje bi bilo za građane Srbije da na svaka dva meseca raspisujete lokalne izbore. U tom periodu, dok traje kampanja za lokalne izbore, ima sredstava, onda ne tražite građevinsku dozvolu, onda radite i gradite. Kada se završe izbori, mašine se sklanjaju i pare naprosto nestaju i više nema mogućnosti da se gradi. To je vaše viđenje ravnomernog regionalnog razvoja. To je suština načina na koji vi vladate i na koji upravljate državom i lokalnim samoupravama. Ovaj zakon je samo šarena laža, koja je suprotna Ustavu Republike Srbije i ovo nije jedini zakon koji je suprotan Ustavu Republike Srbije. Prosto je neverovatno da se usudite, vi kao članovi Vlade, odnosno Vlada Republike Srbije... (Predsednik: Vreme.) Samo da završim rečenicu. ...da narodnim poslanicima nudite neustavne zakone i da u ovom zakonu opet predviđate razna nova paratela, paraministarstva, koja će građane Srbije koštati ko zna koliko, a u obrazloženju kažete da za ovaj zakon nisu potrebna nikakva dodatna sredstva. Još jedna velika laž i obmana građana Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa ministar ima reč. Izvolite, gospođo Kalanović.
Zaista je potrebno mnogo snage da se svakoj rečenici vezanoj za ekonomski razvoj nađe politička pozadina i da se sve stvari ispolitizuju. Nisam htela malopre da se javljam kada je gospodin Stevanović govorio o Surdulici, iako Surdulica predstavlja jedan od klasičnih primera šta u narednom periodu znače regionalni saveti, regionalne agencije, šta znače komparativne prednosti regiona i koliki je udeo Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj u projektima koji su bili vezani za opštinu Surdulica. Da biste vi bili sigurni koliki je, pitajte vašeg predsednika opštine, koji je s puno hvale govorio o naporima Ministarstva za regionalni razvoj, a posebno sektora za turizam, koliki je to napor koji se ulaže u jednu nerazvijenu opštinu, kako bi se opština Surdulica, koristeći sve ono što daje Vlasina, ekonomski podigla. Pretpostavljam da građani Surdulice nisu prepoznali taj vaš napor, za koji, lično, smatram da je bio dobar, da je bio kvalitativni pomak u razmišljanju i podizanju onog čime u prirodnim resursima raspolaže ceo region. Građani Surdulice to nisu prepoznali i vi niste izabrali vlast u ovom trenutku po meri po kojoj se sad trudite da mene ubedite da je radila besprekorno. Moguće i da jeste, ali građani smatraju da nije; na vlasti je druga politička opcija. Odlazak u Surdulicu je meni, kao ministru za NIP, pokazao da građani Surdulice žive u uslovima u kojima je neophodna intervencija u infrastrukturnom razvoju opštine, u kanalizaciju. Kanalizacija u predgrađu opštine teče ulicom i Surdulica je dobila određena sredstva vezana za program podizanja lokalne infrastrukture iz programa podrške najugroženijim opštinama u Srbiji. Bez obzira na to koliko se vi trudite da sve politizujete, nema u poreskim upravama gotovo nijednog direktora iz G17 plus. Valjda ste zaboravili da ministar Dinkić dosta dugo nije ministar finansija, a pretpostavljam da ste hteli da napravite tu vezu. I u vreme dok je bio, nije postavljao po partijskoj liniji direktore, a kamoli u trenutku kada već tri godine nije ministar finansija, u čijoj ingerenciji je poreska uprava i naplata poreza. Takođe, svima nam je dobro poznato da domovi zdravlja nemaju apsolutno nikakvu institucionalnu vezu s postavljanjem direktora od strane Ministarstva za zdravlje, ali je potpuno jasno da takve stvari treba da znaju oni koji objektivno vrše lokalnu vlast. Evo, pošto je kolega iz Surdulice tu, da li je direktor, recimo, iz G17 plus ikada bio u Surdulici u nekoj od institucija vezanim za zdravstvo? Na kraju krajeva, jako je dobro poznato da je prvi zakon, koji je potpuno po nezavisnim kriterijumima ugrađen u zakon, definisao transfere lokalnim samoupravama. Jako je dobro poznato da na taj zakon i na transfere s višeg nivoa vlasti ne mogu da utiči ni oni koji su sad na vlasti, ni oni koji su bili, mislim na lokalnu i na republičku, i da se transferi utvrđuju po zakonskim osnovama i zakonskim kriterijumima. U ovoj skupštini je dovoljno da se pojavi bilo kakav reformski sistemski zakon koji će unaprediti stanje u Srbiji, koja objektivno jeste zemlja s velikim problemima, pa da se sve stvari do vulgarnosti politizuju, želeći da se u tome nađe nešto šta je neko mislio, u najintimnijim delovima svesti, kako da to veže za politiku, a nikako ne kako ćemo da unapredimo zakon tako što ćemo da ga implementiramo, kako ćemo lokalnim samoupravama da pomognemo da izađu iz ovog stanja u kom jesu, kako ćemo građane Srbije da uključimo što više u odlučivanje o prioritetima koje treba da definišemo i finansiramo. Lično ću se uvek truditi ne samo da građanima Srbije pružim prioritete, nego da projekte ne delim na političke i nepolitičke, što sam dokazala kroz ovaj jedini program koji vodi moje ministarstvo, trudiću se da ih delim na one koji su uspešni i koji nisu uspešni. Stimulisaću one koji su uspešni u realizaciji projekata i upravljanju projektima, a vi se i dalje trudite da od svega pravite politiku.
Zahvaljujem, gospođo ministar. Replike, Stevanović Dragan i Radeta Vjerica. Pretpostavljam, prvo, gospođa Radeta.
Gospođo Kalanović, lepo bi bilo to sve što ste ispričali da vas slučajno ne slušaju i građani Srbije,, pa i meni je drago, naravno, što slušaju mene, odnosno predstavnike SRS-a, koji najbolje znaju kakav je odnos Vlade Republike Srbije prema lokalnim samoupravama i odlično znaju kakav je odnos kada su u pitanju ne samo postavljenja za direktore. Pa, lekar ne može da se zaposli, a kamoli da se postavi direktor doma zdravlja ili bolnice ako nema saglasnost Ministarstva zdravlja i ministra zdravlja. Smeškajte se vi koliko god hoćete, ali ovo je istina, koja je, nažalost, tužna istina, zato što ne vodite računa o tome da li je neko zaista kadar u pravom smislu reči, ili je samo kadar G17. Pominjao je danas ministar Dinkić kako ste dobro prošli u Kosjeriću. Sedi ovde čovek koji je došao u tu kancelariju gde su delili kredite za poljoprivrednike. Došao je da popuni, da podnese zahtev za taj kredit, i žena koja je tamo sedela rekla mu je – da, evo vam obrasci, ali,znate, treba da se učlanite u stanku. U koju stranku? U G17. Čovek kaže – čekajte, ja sam mislio da te kredite deli država, da to dolazi iz Vlade Republike Srbije, a ne iz stranke G17. Kaže – naravno, država, ali to je gospodin Dinkić obezbedio za članove stranke. To je radila svojevremeno Ivana Dulić-Marković. Znate, niste vi meni interesantni, ne pominjem vas zato što ste vi bitna stanka, ne mislim na vas lično, mi znamo da iza regionalizacije, da iza ovog predloga za promenu Ustava, za ono što čeka građane Srbije, a to je cepkanje Srbije, stoji Boris Tadić i DS. To je problem građana Srbije, što Boris Tadić igra po muzici koju mu svira Bajden. Bajden kaže – pet regiona, Boris Tadić nacrta, samo nije gospodin Dinkić objasnio. Molim vas, evo, pokušajte vi, ko je zadao kriterijume Zavodu za statistiku i ko je dao nalog Zavodu za statistiku da priprema te regione, da deli opštine pre nego što je u ovom parlamentu usvojen ovaj zakon? Danas je vaš predsednik stranke, ministar Dinkić, rekao, u repliciranju s gospodinom Velimirom Ilićem, da on mnogo toga nije znao kada je bio ministar na nekim drugim funkcijama, a danas zna. Jadna je država, jadan je narod koji čeka da ministri uče posao na ministarskim funkcijama.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Gospođo ministre, što se tiče vaše stranke, u mojoj opštini, da li će vam se svideti ili neće, ne želim da budem maliciozan kao što je danas bio gospodin ministar, vi u političkom smislu ništa ne predstavljate. Nikada niste prešli cenzus. Ne znam da li još uvek postojite ili ne. Suština mog javljanja nije to. Očigledno je da danas niste s pažnjom slušali sve što sam vam rekao, a tiče se projekata u mojoj opštini; bili ste posvećeni tom veselom društvu pored vas koje se sve vreme smeje. Upravo sam vama rekao da ste vi, kao predstavnici Vlade, oni se i sada smeju pored vas, gospođo ministre, vama iza leđa, taj kraj prepoznali kao strateški interes ove države, definisali ga; Vlada Republike Srbije definisala ga je kao strateški interes Republike i mi smo, sledeći odredbe Vlade, ne praveći ideološke sertifikacije, pravili razvojne dokumente i projekte koji će biti apsolutno u funkciji regionalnog razvoja celog tog kraja. Ovi projekti o kojima pričate, o kanalizaciji, o ovome, o onome, nesposobnoj lokalnoj vlasti posle nas u Surdulici u nasleđe smo ostavili mi iz SRS-a i umesto da kapom i noktima grebu da ih sprovode, da se bave njima, jer su od javnog značaja i od javnog interesa, oni se bave kursadžijama, bave se bazenima, bave se nadgradnjom zgrade opštinske uprave, besmislenim projektima koji nikakvog ekonomskog efekta i smisla nemaju. To je bila suština moje priče i zaista mi je drago što ste i vi konstatovali da je jedna lokalna samouprava, koju su vodili srpski radikali, pokazala i prepoznala moderne i savremene ekonomske principe i standarde. Zahvaljujem.
Reč ima gospođa ministar Kalanović.
Očigledno je da govorimo različitim jezicima. Ja i dalje govorim jezikom ekonomije i jezikom podizanja standarda i nemojte meni stavljati u usta nešto što nisam rekla. Mnogo toga bih mogla da kažem i o projektima koji su ostali iza bivše vlasti u Surdulici, ali pretpostavljam da se time previše ne bavite, obzirom na to da ne znate kakve političke rezultate je imao G17 plus u Surdulici, pa vas pozivam da pogledate malo kakve smo rezultate imali u prethodnom periodu, a što se tiče rezultata u Kosjeriću, nismo se njima previše hvalili, pretpostavljam ni vi vašim. (Dragan Stevanović, s mesta: Replika.)
Nema razloga za repliku. Reč ima narodni poslanik Oto Kišmarton.
Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, Predlog zakona o regionalizaciji su mnogi narodni poslanici kritikovali i ja smatram da je ovaj zakon nepotreban, loš i opasan za Srbiju. Ovaj zakon ništa dobro neće doneti Srbiji, ali će doneti novu, veću državnu administraciju, agencije i veće troškove. Navešću jedan primer. Recimo, u Kikindi prethodne četiri godine dok sam učestvovao u vlasti, izgradilo se preko 40 kilometara puteva, više desetina kilometara kanalizacije i više desetina kilometara trotoara, sportski tereni, dečija igrališta, izgrađena je deponija po ekonomskim standardima, razvijao se sport, kultura i druge oblasti života. Sada, kada su na vlast, sudskim putem, došli, ne svojom krivicom, oni koje građani nisu birali da vode grad, sve je stalo. Kikinda tone u mrak. Sadašnja vlast u Kikindi ne zna da li je došla ili treba da ode. Za razvoj lokalne samouprave nisu potrebni regioni i agencije, nego sposobni, vredni i pošteni ljudi u vlasti. Srbiji su potrebne jake lokalne samouprave, sa većom samostalnošću. Građani lokalnih samouprava su ti koji treba da definišu strategiju razvoja, u zavisnosti od prirodnih uslova, ekonomskih uslova, tradicije, istorijskih i ljudskih potencijala. Potrebna je decentralizacija Srbije na taj način da dobiju veću samostalnost u odlučivanju o svom razvoju i upravljanju parama koje se tu zarade. Dakle, vlast treba da se spusti sa nivoa Republike na nivo opština, i to bez posrednika, bez regionalnih agencija, regionalnih kancelarija, oblasnih kancelarija itd. U ovom zakonu, novac za razvoj lokalne samouprave raspoređivaće agencije, i to tako što će prvo uzeti novac od lokalnih samouprava, odnosno opština, umanjiti, pa vratiti ili ne vratiti u iznosu za koji Agencija smatra da je potreban toj opštini. Nisam za podelu Srbije na regione, odnosno potencijalne republike, jer ne verujem da je cilj ovog zakona ravnomerni regionalni razvoj. Ko je do sada branio Vladi da podstiče razvoj nedovoljno razvijenih opština? Do sada su svake godine u budžetu RS bile predviđene pare za razvoj nedovoljno razvijenih opština. Regionalizacija će, zbog brojnih novih institucija, mnogo da košta Srbiju, ali je pitanje – ko će od ove regionalizacije imati koristi, da li građani Srbije, ili neko drugi? Hvala.
Reč ima gospođa Jelena Travar-Miljević. Vašoj poslaničkoj grupi ostalo je još 16 minuta i Poslanička grupa ZES ima 76 minuta. Svi ostali su iskoristili svoje vreme.
Poštovano predsedništvo, poštovana ministarka i predstavnici predlagača zakona, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, kao predstavnica Poslaničke grupe G17 plus i članica stranke koja se zalaže za evropske integracije, dala bih svoje mišljenje zašto je potrebno usvojiti ovaj zakon. Prvenstveno, na usvajanje ovog zakona obavezuju nas čl. 94. i 97. Ustava, takođe, član 113. SSP-a i Strategija regionalnog razvoja za period 2007 – 2012, koja je usvojena na Vladi u januaru 2007. godine. Ovaj zakon je potrebno usvojiti jer su razlike u stepenu razvijenosti teritorijalnih delova najviše u Evropi i pokazuju trend rasta. Prema indeksu razvojne ugroženosti, razlike u razvijenosti regiona 2007. iznose 1:7, a lokalnih samouprava – 1:15. Generalno je niska konkurentnost naše privrede. Spadamo u najstarije narode u Evropi, a devastiranost i depopulacija su posebno izražene u određenim područjima. Ne smatram da će ovaj zakon momentalno rešiti sve ove probleme, ali je preduslov za rešavanje ovakvih problema. Usvajanjem zakona o regionalnom razvoju, pruža se mogućnost efikasnijeg korišćenja domaćih raspoloživih sredstava za razvoj, kao što su NIP, budžet lokalnih samouprava, budžet AP, budžet države, donacije, razvojni krediti, privatne investicije, kao i fondovi EU, prvenstveno mislim na pretpristupne fondove Evropske unije. Ovaj zakon je rađen po ugledu na zakone EU. Prošao je javnu raspravu u trajanju od šest meseci, kojoj je prethodila dvogodišnja priprema u kojoj su radili stručnjaci relevantni u ovoj oblasti. Pored ovog, napomenula bih da dolazim iz par puta danas pominjane opštine Žitište, koja spada u jednu od najnerazvijenijih opština u Srbiji. Ne bih sada govorila o projektima koji su rađeni u opštini Žitište i koji se planiraju da se rade, a svakako su bili pomagani, i biće pomagani iz republičkog budžeta, iz Ministarstva ekonomije, iz NIP-a. Bili su rađeni i dok nije bio G17 plus na čelu NIP. Opština Žitište spada u jedno od ruralnih područja i ima pad stanovništva od 37,1% u odnosu na popis od 1971. godine. Već u članu 3, kroz načela podsticanja regionalnog razvoja, kao što su načela celovitosti, sinhronizacije, solidarnosti i jednakih mogućnosti, partnerstva, planiranja, javnosti, usklađenosti s pravilima EU itd., uviđamo da ovaj zakon ima tendenciju uspostavljanja ravnomernog regionalnog zakona, a u 6. poglavlju zakona određene su mere i podsticaji, dok su u članu 46. konkretno pobrojani oni subjekti koji mogu da koriste ovaj podsticaj. Inače, državna intervencija će se ogledati u tome da se pomogne onima koji su slabiji i stručno i finansijski. Ovo je jedan od zakona koji vodi ka ekonomskoj decentralizaciji, uz mogućnost da građani učestvuju u određivanju prioriteta za razvoj svojih regiona, kao i mogućnost da najnerazvijenije opštine izađu iz te kategorije. Poslanička grupa G17 plus će, svakako, podržati ovaj zakon. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Čotrić.
Poštovana predsednice Parlamenta, uvaženi predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, poslanici SPO-a u okviru Poslaničke grupe ZES-a, glasaće za zakon o regionalnom razvoju, a razlozi za to su što se južno, istočno i zapadno od Beograda u našoj zemlji nalaze brojna nerazvijena područja, i to u vremenu kada su demetropolizacija, regionalizacija i policentrični razvoj glavni principi na kojima počivaju savremene evropske države. Nažalost, u ovoj oblasti, u našoj zemlji su još uvek prisutni brojni monopoli, i to ekonomski, finansijski, kulturni, medijski, ali i drugi. Našoj zemlji je potrebna demetropolizacija, neophodna je decentralizacija i regionalizacija, zato što su takvi procesi u drugim evropskim zemljama dali veoma pozitivne rezultate. To ću ilustrovati samo kroz nekoliko primera. Današnja Španija ima 17 regiona, 50 okruga i blizu 10.000 opština, a u njihovim opštinama prosečno živi oko 4,5 hiljade stanovnika, dok u Srbiji, prema današnjoj podeli na opštine, živi, čak, 46.000 stanovnika. Recimo, u Finskoj je 12 sličnih regiona kao u Španiji, u Francuskoj ih je 22, ali 101 departman, i u ovoj zemlji ima gotovo 40.000 opština sa prosečnim brojem stanovnika oko 2.000. Da napravimo pregled stanja u zemljama koje su nama bliže u regionu, ili su bile nekada s nama u zajedničkoj državi. Recimo, u Sloveniji postoji šest regija, čak 210 opština sa prosečnim brojem stanovnika, recimo, 9.000. Hrvatska, koja ima administrativnu podelu na 20 županija, ima blizu 500 opština, gotovo upola manje stanovnika od nas, a ima toliki broj jedinica lokalne samouprave. Recimo, Mađarska, koja je po broju stanovnika kao Srbija, ima preko 3.000 opština, ili Makedonija, sa 2.000.000 stanovnika, ima isti broj opština kao i Srbija. Nažalost, u proteklim godinama, pa i decenijama, bili smo izvan savremenih tokova koji su dominirali evropskim kontinentom u ovoj oblasti i još uvek nemamo funkcionalnu regiju, a broj opština je isti kao i pre pune četiri decenije. Opštinama je, antiustavnim udarom koji je izveden sredinom 90-tih godina prošlog veka, oduzeta imovina, oduzeto im je pravo na prihode od poslovnog prostora, pravo na zapošljavanje, u velikoj meri, čak i pravo na premer zemljišta u katastar. Često od neke centralne kancelarije zavisi koliko će nekoj opštini i jedinici lokalne samouprave biti dodeljeno sredstava, što nije dobro stanje i treba ga menjati, a ovaj zakon je prvi korak u tom pravcu. U današnjoj Srbiji, praktično 3/4 ukupnog finansijskog kapitala države, kako domaćeg, tako i stranog, koncentrisano je u glavnom gradu. Zbog toga je u nekim beogradskim opštinama dohodak po glavi stanovnika 25 do 30 puta veći od npr. dohotka po glavi stanovnika u Vlasotincu, Majdanpeku, Trgovištu, Malom Zvorniku, Krupnju, Bosilegradu, Kladovu, Medveđi. Poređenja radi, taj odnos između najbogatijih i najnerazvijenijih opština u Belgiji, Francuskoj, Holandiji, Velikoj Britaniji manji je od dva puta, dakle, umnogome su te razlike u razvijenosti manje u zemljama EU, čemu i mi težimo i ovaj zakon treba tome da doprinese. Danas više od dve trećine teritorije Srbije ima status zaboravljene provincije, jer se malo u tim sredinama gradilo, malo je bilo zapošljavanja, od čega su demografski ispražnjeni čitavi krajevi, a neka sela su potpuno nestala; jednostavno, više nema stanovnika u njima, ostala su samo imena na geografskim kartama. Zatvaraju se i škole koje su do pre samo tri ili četiri decenije imale po 300, pa i više učenika, a danas u njima više nema nikoga, ili svega nekoliko učenika. Lično sam se uverio u jednom selu u okolini Zaječara, gde nam se jedna devojčica obratila i pitala – šta mislite ko je najbolji učenik u našem razredu? Kako mi to možemo da znamo, odgovorili smo, a ona je rekla – ja sam najbolja učenica. Ašta mislite ko je najlošiji učenik? Ne znamo, a ona kaže – ja sam najlošiji, zato što sam jedina učenica u čitavom tom odeljenju, a čini mi se, čak, i u školi. Dakle, u takvim demografski opustelim regijama Srbije, naročito je to izraženo u Borskom, Zaječarskom, Nišavskom, Jablaničkom, Pčinjskom i Topličkom okrugu, decenijama nisu izgrađeni nikakvi veći, značajniji, kapitalni objekti infrastrutkure, čak je u tom periodu devastirano i mnogo toga što je bilo izgrađeno u vreme Kraljevine Srbije i potonje Kraljevine Jugoslavije. Kad smo već kod tih istorijskih reminiscencija, da kažem da je u doba Kraljevine Jugoslavije, tek podsećanja i poređenja radi, na području današnjeg grada Leskovca, na kojem se, inače, nalazi gotovo 200 naselja, u to vreme postojalo 35 opština, a u Leskovcu znamo kakva je danas ekonomska situacija, na jugu Srbije, pa i u Leskovcu. U to vreme, zbog izuzetno razvijene tekstilne industrije, koja je bila na evropskom nivou, dobio je naziv ''srpski Mančester“. Ekonomsko zaostajanje mnogih delova Srbije stvara i nerazumevanje stanovništva tih krajeva prema svojoj prestonici, prema ljudima koji žive u glavnom gradu, jer stanovnici unutrašnjosti Srbije ne znaju da i znatan broj Beograđana, takođe, živi u teškoj materijalnoj situaciji i da samo desetak, pa i manje kilometara od centra grada, recimo, Višnjica se nalazi 7 kilometara od Terazija, postoje naselja koja nemaju još uvek kanalizaciju, da ne pominjem neke druge infrastrukturne značajne objekte. Takvih naselja u Beogradu ima više, neka od njih imaju i preko 30.000 stanovnika. Još nešto što je značajno, što treba da bude uvod, i donošenjem ovog zakona, u promenu Zakona o izboru narodnih poslanika, jeste činjenica da prema važećem izbornom zakonu, koji je donet još 2000. godine, a čiji je, inače, autor SRS, Srbija je jedna izborna jedinica, a, recimo, dva puta manja, već pomenuta Hrvatska, kada je u pitanju broj stanovnika, ima 10 izbornih jedinica, što je, takođe, dodatni garant decentralizacije i uravnoteženog razvoja te države, jer se obezbeđuje na taj način prisustvo poslanika iz svih delova zemlje, a mi danas imamo situaciju da imamo nekih 30-tak opština koje niko ne predstavlja u ovomdomu, jer nema nijednog poslanika ni iz jedne stranke, a to je posledica ovakvog zakona. Administrativna i razvojna ekonomska podela Srbije na oblasti, recimo, u Kraljevini Jugoslaviji su to bile banovine i regioni unutar oblasti, uz osnivanje čitavog lanca novih opština, jeste programsko opredeljenje SPO-a još od osnivanja naše stranke, dakle, skoro 20 godina, jer je to jedan od osnovnih uslova da Srbija bude uređena kao moderna evropska država. U tom smislu je naša stranka još pre tri godine usvojila programsku deklaraciju o decentralizaciji vlasti u Srbiji i zato će poslanici u SPO-a u okviru Poslaničke grupe ZES glasati za donošenje zakona o regionalnom razvoju. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Čotriću. Reč ima narodni poslanik gospođa Miroslava Pejica.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažena gospođo ministre, dame i gospodo, kolege poslanici, danas se konačno pred nama nalazi tekst nacrta zakona o ravnomernom regionalnom razvoju Republike Srbije. Ostali smo jedna od poslednjih zemalja u Evropi koja diskutuje i, nadam se, konačno, za koji dan i usvaja ovaj zakon. Smatram da je donošenje ovog zakona prvi preduslov za sprovođenje decentralizacije Srbije. Želim da podsetim da je većina parlamentarnih stranaka, kako u poslednjim, tako i u prethodnim kampanjama, isticala decentralizaciju kao jedini put ka ekonomskoj integraciji naše privrede s privredama drugih zemalja, porastu standarda i povećanju opšte socijalne sigurnosti. Zato sam sigurna da je Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja pred nas stavilo Predlog zakona koji polazi od stanovišta da proces decentralizacije ne može početi bez prilagođenih institucija i pravnih normi, a sve u cilju smanjivanja međuregionalnih razlika, koje su u ovom trenutku kod nas jako izražene. Danas je nekoliko puta ponavljano da je u Srbiji odnos između najrazvijenijih i najnerazvijenijih okruga 1:7, a odnos između najrazvijenije i najnerazvijenije opštine 1:15. Te disproporcije razvoja u narednom periodu se moraju prevazići. Drugi razlog za donošenje ovog zakona je ustavni osnov prema kome smo dužni da se kao društvo brinemo o ravnomernom i održivom regionalnom razvoju. Konačno, treći razlog je usklađivanje našeg zakonodavstva s evropskim standardima regionalne politike. Praksa većine zemalja EU je pokazala da je pitanje ravnomernog regionalnog razvoja nemoguće rešiti bez donošenja posebnog zakona. Mišljenja sam da samo efikasan sistem institucija može obezbediti uspešnu implementaciju Nacionalnog plana, koji predviđa donošenje ovog zakona. Institucija koja utvrđuje politiku regionalnog razvoja Republike Srbije je Nacionalni savet za regionalni razvoj, na čijem čelu je ministar nadležan za poslove regionalnog razvoja. Savet se sastoji od 19 članova, od kojih je jedan broj ministara Vlade Republike Srbije zadužen za određene resore, i predsednika regionalnih saveta svih regiona. Predviđeno je da svako od predstavnika regiona direktno, u prisustvu članova Vlade i ostalih institucija, predstavi prioritete i moguće pravce razvoja svog regiona i na taj način se zajednički odrede nacionalne i regionalne razvojne strategije. Ono što smatram najbitnijom odrednicom ovog zakona, jeste njegovo težište na podsticanju razvoja nedovoljno razvijenih, devastiranih i ruralnih područja. Postavlja se pitanje, na koji način ovaj zakon može pozitivno da utiče na privredne tokove i standard stanovništva? Podela Srbije na sedam regiona, pre svega, uticaće na viši standard, bolji život, zbog bržeg i lakšeg protoka novca iz investicionih fondova, donacija i ostalih izvora finansiranja. Prvenstveno će uticati na razvoj malih i srednjih preduzeća, preko raznih vidova kredita i subvencija, što znači i obezbeđivanje znatnog broja novih radnih mesta. Otvara se mogućnost za stvaranje novih industrijskih zona, industrijskih parkova i za rešavanje vitalnih infrastrukturnih problema. Samim tim, stvaraju se preduslovi i za dolazak stranih investitora, što se, istovremeno, povoljno odslikava na priliv u budžete lokalnih samouprava. Pored dosadašnje prakse da se regionalni i lokalni projekti finansiraju sredstvima sa lokalnog i republičkog budžeta, ovaj zakon, pored unapređenja međuopštinske i međuregionalne saradnje, omogućava kvalitetnu prekograničnu i međunarodnu saradnju. Pošto dolazim iz Loznice, dakle, zapadne Srbije, upoznata sam sa svim pozitivnim aspektima koje podrazumeva mogućnost prekogranične saradnje. Imamo odličnu saradnju sa svim pograničnim gradovima Republike Srpske koji se nalaze na levoj obali reke Drine, ali, saradnje iz oblasti privrede i infrastrukture na željenom nivou ne može biti bez adekvatnih zakona, poput ovoga koji se danas nalazi pred nama. Pored mogućnosti proširenja prekogranične saradnje iz domena privrede i infrastrukture, ovaj zakon omogućava i bolji pristup pretpristupnim IPA fondovima i raznim drugim međunarodnim finansijskim organizacijama, kojima i jeste cilj stimulisanje prekogranične saradnje. Poštovane kolege, u danu za glasanje, Poslanički klub G17 plus će dati svoju podršku i glasati za Predlog zakona o regionalnom razvoju. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospodin Mirko Čikiriz ima reč.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo, moje uvažene kolege, kako iz SPO-a i Liste za evropsku Srbiju, tako i svih ostalih političkih stranaka, dale su svoje viđenje decentralizacije u Srbiji. Pri tom smo čuli dosta toga interesantnog, od toga da je decentralizacija opasna, pogubna, da ona dezintegriše državu, do sasvim suprotnih stanovišta. Ovaj programski dokument, Deklaracija SPO-a je nastala pre nekoliko godina. Mi smo u vreme kada ova tema nije bila toliko aktuelna pričali o decentralizaciji i neophodnosti decentralizacije svega u Srbiji i čini nam se da tada politički establišment i javnost nisu bili zainteresovani za temu koja je, po našem mišljenju, možda i tema broj jedan, što se tiče budućnosti Srbije. Činjenica je da su danas izneti podaci koji poražavaju i činjenica je da svi mi koji putujemo Srbijom svakodnevno viđamo opustošena sela, napuštena imanja, vidimo i nastavak demografskog pražnjenja, vidimo da su 60% seoskog stanovništva staračka domaćinstva, da se u mnogim gradovima, posebno mislim na južnu i istočnu Srbiju, Rašku oblast, a u velikoj meri, zbog onog tvrdokornog komunističkog nasleđa, i na Šumadiju, decenijama nije izgradila nijedna kapitalna investicija u smislu otvaranja neke fabrike, u kojoj bi šansu našli oni koji će posle fakulteta ili nekog drugog obrazovanja ostati da žive tamo gde su rođeni. Da li je zakon koji je danas na dnevnom redu sve što želi SPO? Nije, ali je dobar početak. Dobar je početak i SPO se raduje što mi ovim zakonom danas otvaramo raspravu. Usvojićemo ovaj zakon i čini nam se da ovaj proces decentralizacije i otvaranja perspektive za krajevekoji to sada nemaju u Srbiji više nikada neće otići unazad. Mnogi su razlozi izneti zbog čega je danas stanje u Srbiji takvo kakvo je, od ubrzane socijalističke industrijalizacije, odsustva institucionalnog okvira i jasne strategije decentralizacije vlasti u Srbiji, do onog komunističkog nasleđa, koje danas čujemo u ovom visokom domu (to je neka mešavina malo nacionalizma, malo komunizma, pa dobijete ništa), da je finansijska decentralizacija i mogućnost lokalnih samouprava i statističkih regiona da sami odlučuju o najbitnijim projektima od životnog značaja za te oblasti – opasna igra po državu. Molio bih svakog narodnog poslanika, a svakog izuzetno poštujem, da malo ode na ekskurziju u zemlje EU. Prvo što će primetiti kada pređe iz opštine u opštinu, iz oblasti u oblast, iz regiona u region, jeste da neće videti razlike kakve postoje u Srbiji. Čini mi se da danas niko nije rekao – Srbija je po stepenu disproporcije, po regionalnom razvoju i razvoju opština na poslednjem mestu u Evropi. To je najveća disproporcija. Ovaj zakon pruža šansu da počnemo da uređujemo stanje u našoj državi. Naravno, ni u EU regulatorna uloga države nije sporna, ona je dominantna, dominantne su strategije, dominantni su ostali zakoni, a način na koji su zemlje EU izvršile decentralizaciju pokazao je da je onaveoma uspešna, veoma šarolika. SPO neće insistirati i uslovljavati glasanje za ovaj i sve buduće zakone koji će decentralizovati Srbiju time da se prihvati ono što SPO traži. Ono što nas interesuje, to je da se otvore perspektive za krajeve u Srbiji koji to nemaju, da se otvore perspektive i za prigradska naselja u Beogradu, koja žive u katastrofalnim uslovima, da se demografsko pražnjenje područja smanji, da nemamo više takav pritisak na gradove i na tržište za rad. Čini nam se da jedno pitanje jeste, ovaj zakon to obrađuje, ali SPO će, čini nam se, imati u ovom momentu veoma realan stav, pitanje kako ćemo u ovom momentu, u sadašnjim okolnostima, kada međunarodni organi vlasti i kosovski Albanci imaju, u velikoj meri, upravu nad KiM-om, decentralizovati Kosovo i Metohiju? Mi smo mišljenja da, nikada ne priznajući državu Kosovo, od EU, svih drugih međunarodnih organizacija i ustanova treba da zahtevamo punu i bezuslovnu zaštitu celokupnog srpskog istorijsko-kulturnog i religijskog nasleđa Pokrajine, kao i garancije da srpske enklave dobiju status srpskih opština po istim principima koji važe uFrancuskoj ili Mađarskoj, gde status opštine imaju i mnoga naseljena mesta od 1000 ili, čak, manje od 1000 stanovnika. Sve te opštine treba da upravljaju autonomno, da budu ekonomski i kulturno povezane sa Srbijom, bez prava vlasti u Prištini da ih u tome ograničava i da sprečava naseljavanje Srba u zaštićene zone oko svojih crkava i manastira, koje bi, takođe, postajale srpske opštine. Svakodnevna borba Srbije za opstanak Srba na svojoj kosovsko-metohijskoj zemlji i pomoć države tamošnjem narodu, prvorazredni je zadatak što se tiče decentralizacije KiM-a. SPO ukazuje na još jednu činjenicu. Mi danas u Srbiji, računajući i KiM, imamo 160 i nešto opština. To je titoistički, prevaziđeni koncept lokalne samouprave. Ono što mi očekujemo od predlagača ovog zakona, biće verovatno potrebno izmeniti i Ustav i Zakon o teritorijalnoj organizaciji države, to je da treba formirati više opština po uzoru na okruženje; ne moramo da idemo dalje od Slovenije ili Hrvatske. Proces regionalizacije i formiranje novih opština imali su svoje puno opravdanje i, recimo, u Sloveniji, imamo obrnut proces u odnosu na proces koji se dešava u Srbiji. Tamo se ljudi iseljavaju iz Ljubljane. Ljubljana je izgubila 30.000 stanovnika u poslednjih 10 godina; idu u seoska područja, tamo vide svoju perspektivu, neki i rade u Ljubljani, ali hoće da žive u zdravoj sredini. Tek onda kada normativnim delovanjem, institucionalnim okvirima, postojanjem jasne političke volje da, pre svega, finansijski decentralizujemo Srbiju, kada vidimo suprotno od onoga što sada vidimo u mnogim opštinama, posebno u istočnoj i južnoj Srbiji, o čemu je gospodin Čotrić pričao, da jedna škola ima jednog đaka, da 90% studenata iz tih krajeva koji studiraju na Beogradskom univerzitetu ne žele da se vrate u svoje opštine, jer tamo ne vide nikakvu perspektivu, tek kada budemo videli obrnut proces, SPO će u potpunosti biti zadovoljan. Zbog toga ćemo glasati za ovaj zakon kao, još jednom napominjem, prvi korak u procesu totalne decentralizacije Srbije i stvaranje šansi za sve njene građane. Hvala.
Hvala, gospodine Čikiriz. Reč ima Jovan Nešović.
Poštovani predsedavajući, poštovani članovi Vlade, kolege i koleginice narodni poslanici, odavno jedan predlog zakona nije izazvao veću raspravu u Parlamentu Republike Srbije i moja želja je da, u ovom preostalom vremenu koliko naša poslanička grupa ima, kažem neko svoje mišljenje o zakonu o regionalnom razvoju. Prvo pitanje koje je važno jeste – da li je Srbiji u ovom trenutku potreban zakon o regionalnom razvoju? Sagledavajući stanje koja sada imamo u Srbiji, gde imate, na jednoj strani, potpunu depopulaciju, privrednu stagnaciju određenog područja, a, na drugoj strani, koncentraciju stanovništva, privrede i velike ekonomske moći, koja je prvenstveno vezana za glavni grad Beograd i nekoliko gradova u Srbiji, onda je na dugi rok to stanje neodrživo. Iz tog razloga i jeste važno da donesemo zakon o regionalnom razvoju, zakon koji će imati dva cilja. Prvi cilj je stvaranje pravnih i institucionalnih preduslova da se smanje regionalne i unutarregionalne razlike. Drugi cilj je da se preduprede uslovi da se, ne daj bože, ponovo u Srbiji stvaraju uslovi za povećanje siromaštva određenih područja. S druge strane, zakon o regionalnom razvoju je prvi korak za primenu i sprovođenje određenih strateških dokumenata koje je donela Vlada, i to ranije vlade Republike Srbije, kao što su Strategija regionalnog razvoja Srbije od 2007. do 2012. godine, Strategija smanjenja siromaštva, Nacionalna strategija pristupanja Srbije EU, Strategija podsticanja stranih ulaganja, Nacionalni plan integracije RS u EU i, na kraju, ako pogledamo SSP koji je usvojila ova Narodna skupština, u 113. članu, obaveza EU i Republike Srbije je da nastoje da jačaju regionalnu saradnju i saradnju lokalnih nivoa vlasti. Potpuno je jasno da je ravnomerni regionalni razvojdugoročni i zahtevan posao i da traži jaku, efikasnu, stabilnu pravno-institucionalnu infrastrukturu, a to ovaj zakon mora da omogući. Zemlje u okruženju, zemlje u EU, Slovačka, Poljska, Slovenija, Rumunija, Bugarska, imaju slične zakone kao što je ovaj zakon i tim državama su ti zakoni stvorili preduslove da izbrišu, na određeni način, svoje regionalne razlike u razvoju. Potpuno sam uveren da će ovaj zakon u Srbiji omogućiti istu stvar. Danas se vodila polemika da li je ovaj zakon bio na javnoj raspravi? U obrazloženju piše, 100 dana je ovaj zakon bio na javnoj raspravi. U javnoj raspravi su učestvovali stručni ljudi, ljudi iz javnog sektora, civilnog sektora, održano je nekoliko velikih ''okruglih stolova'' u gradovima Srbije. Prema tome, svi oni koji su želeli da kažu svoje mišljenje o ovom zakonu, imali su tu priliku. Čini mi se da treba podvući još nekoliko stvari. Ovaj zakon govori da je region definisan kao statistička funkcionalna i teritorijalna celina, koju čini više oblasti, uspostavljenih radi planiranja i sprovođenja politike regionalnog razvoja. Ovaj zakon ne govori ništa o pravnom subjektivitetu regiona. Ako politička volja u Srbiji, u jednom trenutku, bude bila takva da regioni dobiju pravni subjektivitet, onda će se to desiti i to će Narodna skupština potvrditi. Ne može niko drugi, nego ova narodna skupština. S druge strane, čl. 8, 9. i 10. definisan je stepen razvijenosti regiona i kako će se on određivati, a čl. 11, 12. i 13. definisali ste istu stvar. Jeste važno da imamo kriterijume kojima će Vlada, nacionalne agencije i regionalne agencije određivati koliko će sredstava kao pomoć dobijati svaka opština. Ne može se više politički prozivati ministar ili neki drugi činovnik. Jednostavno, ovo su jasno definisani kriterijumi, pa argumenti da neko deli pare po partijskoj pripadnosti više neće biti mogući. Važno je i donošenje razvojnih dokumenata. Važno je doneti nacionalnu strategiju regionalnog razvoja. Ona se donosi na 10 godina i nju potvrđuje Skupština RS, na predlog Vlade. Svaki poslanik u ovoj skupštini će dati svoje mišljenje o nacionalnoj strategiji regionalnog razvoja. Iz te nacionalne strategije, proizaći će i regionalne strategije regionalnog razvoja, koje se donose na pet godina. Ko će ih praviti? Praviće ih Nacionalna agencija za regionalni razvoj, u saradnji sa regionalnim agencijama, a sve uključujući i lokalne samouprave. Na taj način se pokušava obezbediti da oni koji su birali, a to su građani, svoje političke predstavnike, mogu učestvovati u donošenju kako nacionalne, tako i regionalne strategije, a naročito programa finansiranja razvoja pojedinih regiona. Nosioci regionalnog razvoja su institucije koje sada postoje. To su resorna ministarstva, Fond za razvoj, agencije za privredne registre, ali stvaraju se i nove institucije. To su Nacionalni savet za regionalni razvoj, Nacionalna agencija za regionalni razvoj, regionalni razvojni saveti, regionalne razvojne agencije i oblasne asocijacije. Nacionalni savet i regionalni savet donose politiku regionalnog razvoja, ove dve agencije izvršavaju naređenja. Ono što na kraju hoću da kažem – od ovog zakona imaće koristi stanovnici najugroženijih opština u Srbiji, imaće koristi Agencija za mala i srednja preduzeća Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, jer će se stvoriti jedna moćna agencija, koja se zove Nacionalna agencija za regionalni razvoj. Potpuno sam ubeđen da će primena ovog zakona smanjiti regionalne razlike u Srbiji, poboljšati kvalitet života, naročito u siromašnim područjima u Srbiji i povećati uposlenost. (Predsednik: Vreme.) G17 plus će podržati ovaj zakon i poziva sve ostale poslaničke grupe da, za dobrobit Srbije, podrže ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Srđan Milivojević ima reč.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je izneto sasvim dovoljno argumenata, 22 časa je i mislim da je dovoljno, da prekinemo ovu raspravu. Ostaviću vreme ovlašćenim predlagačima da se oni izjasne o ovom zakonu. Danas smo imali jako dugu raspravu, s argumentima za i protiv. Mislim da su i građani i poslanici imali dovoljno vremena da se upoznaju s razlozima zašto treba da glasaju za ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Radovan Radovanović ima reč. Nije tu. Da li želi još neko od prijavljenih da govori? (Ne) Pošto na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam, da li žele reč predsednik ili predstavnik poslaničke grupe, ako nije iskoristio pravo iz člana 93. Poslovnika? Gospodine Nikoliću, izvolite, imate još pet minuta.
Slažem se s prethodnikom da se dosta već raspravljalo danas i da smo svi pomalo umorni. Mislim da je bolje da smo radili do 18 časova i da smo sutra nastavili raspravu o ovom zakonu, ali dobro, šta je, tu je. Ponoviću ono što sam rekao i na početku ove rasprave – da je zaključak Poslaničke grupe DSS-a da je ovo loš pokušaj donošenja jednog dobrog i potrebnog zakona koji bi, da je zaista afirmisan princip regionalizacije i ravnomernog regionalnog razvoja i decentralizacije, bio na dobro Srbiji i građanima Srbije. Ovakav predlog, pre svega, urušava princip decentralizacije i faktički, ali zakon se može okarakterisati kao centralistički. Pre svega, u sferi finansiranja programa, jer svi putevi, kao što kaže ona poslovica, vode u Rim, a ovde svi finansijski putevi vode u Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja. Kada svi putevi vode na jedno mesto i kada to zavisi od političke volje, onda tu nema realne decentralizacije, već, upravo, političke kontrole trošenja sredstava. Ovaj zakon je, pre svega, plod političke trgovine unutar vladajuće koalicije, gde ovde prisutni predlagač dobija mogućnost da formiranjem silnih agencija, oblasnih asocijacija, umreži veliki broj ljudi i na taj način pokuša da obnovi svoju stranačku infrastrukturu. To je katastrofalna činjenica, ali je to manje zlo od onoga što u toj političkoj nagodbi i trgovini pokušava da dobije DS i predsednik Republike Boris Tadić. On želi da na ovaj način izbegne odgovornost DS-a povodom izglasavanja statuta Vojvodine. Želi da na ovaj način izbegne da taj predlog statuta dođe u Narodnu skupštinu na usvajanje. To je razlog zašto je ovaj zakon ovako loš. Zato što njegova namera nije ni bila da se stara o regionalnom ravnomernom razvoju, već da prikrije ovu činjenicu i neslogu i problem, koji je, pre svega, problem DS-a, jer ga je ona i napravila, pa je ovo dobra podloga da se građanima priča o evropskim vrednostima i evropskim dometima kada je u pitanju regionalizacija. Vrlo je interesantno kada u raspravi poslanici vladajuće koalicije, naravno, predstavnici proevropskih stranaka, ili koje, bar, tvrde da to jesu, ovaj problem svode na to da ako nismo za ovaj zakon, onda smo protiv evropskih vrednosti. DSS jeste za regionalizaciju Srbije, ali se ona mora uraditi u skladu s Ustavom, mora se Ustav poštovati, što ovaj zakon ne čini. Moramo dobiti jasan odgovor od onih koji se zalažu za ovaj zakon i koji su unapred najavili, a mislim da se kod mnogih poslanika radi o lakovernosti i idealizmu i da, zapravo, ne znaju šta im rukovodstva spremaju, da jasno kažu najodgovorniji ljudi, predstavnici najjačih stranaka u ovoj koaliciji, da ova statistička podela na regione neće biti pokušaj da oni prerastu u administrativne granice i da ova podela Srbije, koja se na mala vrata uvodi kroz ovaj zakon, zapravo, neće biti temelj da se Srbija administrativno podeli na ovih sedam regiona. Naš predlog je, kada dođe vreme za amandmane, da se lokalne samouprave, ako je zaista stalo poslanicima do ove decentralizacije, same organizuju, pokrenu inicijative i formiraju regione po jedino logičnim principima, a to su ekonomski, privredni, istorijski, kulturni, saobraćajni, infrastrukturni, da tu inicijativu saopšte Vladi i da Vlada, na bazi tih informacija, donese odluku. Da li je to bolje rešenje i da li je to istinsko vraćanje prava lokalnim samoupravama da se organizuju, samim tim i građanima, ili je demokratsko rešenje da se … (Predsednik: Vreme.) Završavam. ... jednim administrativnim činom, odnosno jednim predlogom zakona, odjednom pojavi nekakvih sedam regiona, kao što sam rekao, politički spornih, sa stanovišta tumačenja Ustava, takođe, spornih. Četrdeset i četiri su amandmana, objasnićemo vam svaki i dokazaćemo vam da DSS ima neuporedivo bolji program za regionalizaciju Srbije, jer je naš motiv – interes građana i pravo građana na regionalizaciju i decentralizaciju vlasti.
Zahvaljujem. Gospođa Nada Kolundžija ima reč.
Gospođo predsednice, uvaženi članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, zaista neću dugo, ovo dugo traje, ali želim samo da kažem da ovo nije zakon o regionalizaciji, iako se DS zalaže za regionalizaciju Srbije, ovo nije zakon o decentralizaciji, iako se DS zalaže za decentralizaciju vlasti, duboko uverena da to jeste pretpostavka za brži, ravnomerniji razvoj, za veće učešće građana Srbije u odlučivanju o sopstvenoj sudbini. Vrlo je neobično da neko, za sve što predlaže, tvrdi da radi u ime građana, osporavajući bilo kome drugom da ono što radi, takođe, radi u interesu građana. Mi možemo da se razlikujemo u tome kako vidimo najbolje rešenje za građane, ali mislim da nije politički korektno, osim što nije tačno, osporavati drugima pravo da nešto rade u interesu građana. Demokratskoj stranci nije potrebno da neko daje naloge, pošto duboko verujemo u evropsku ideju, duboko verujemo u sve razloge zbog kojih Srbija treba da ide užurbano ka EU, duboko verujemo u unutrašnje potrebe Srbije da usaglašava sopstvene zakone sa EU, čak i kada je to, kao što tvrde neki, preuranjeno u odnosu na sadašnji status Srbije u evropskim integracijama. Zbog toga je za nas od posebne važnosti da se Srbija transformiše u skladu s razvijenim svetom, a taj razvijeni svet ne dokazuje da je u pravu ničim drugim sem činjenicom da tamo ljudi žive bolje. Jedini interes zbog kojeg mi to, takođe, radimo jesu građani Srbije i naša istinska želja da i građani Srbije žive kvalitetno kao što žive građani Evrope. Ovaj zakon nije zakon o decentralizaciji. Ovaj zakon, takođe, nije odustajanje od ustavne obaveze i spremnosti DS-a da sav ustavni kapacitet i sadržaj autonomije Vojvodine bude iscrpen u statutu i zakonu o nadležnostima. Ovaj zakon je, po našem dubokom uverenju, nešto sasvim drugo, o tome smo dosta govorili, i to je razlog zbog čega ćemo ga podržati, verujući da će Vlada imati sluha i razumevanja za neke amandmane. Ne kažem da neki od amandmana ne mogu da poprave tekst ovog zakona i verujem da će Vlada pažljivo, primenjujući koncept zakona, razmatrati sve amandmane i prihvatiti sve one koji će doprineti da tekst zakona bude bolji. Hvala vam.
Zahvaljujem. Gospođa ministar. Izvolite [[Zoran Ostojić: Pogrešno sam protumačen, tražim repliku.]] Nema elemenata za repliku. Izvolite, gospođo ministar. Zaista, nema mesta. Znate šta, ne mogu da vam dozvolim, jer kršim princip. Ništa nije bilo uvredljivo, ni nejasno, niti ste pogrešno protumačeni. Niste pogrešno protumačeni, nije uopšte o vama govorila, nije vas spomenula. Gledala je i u mene i u vas. Ne može. Gospođa Kalanović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na kraju ove rasprave, u toku jednog dana koji je vremenski dugo trajao u raspravi, ali, nadam se da je svima jako brzo prošao, obzirom na to da je tema izuzetno važna, izuzetno zanimljiva, tiče se mnogih ljudi koji su stali iza nas svojim glasovima, predlažući nas da obavljamo određene odgovorne poslove, a tiče se i nas samih koji ovde sedimo, u ime Ministarstva ekonomije i tima koji je danas predstavljao ovaj zakon, najtoplije vam zahvaljujem. Biće potrebno mnogo snage da se ovaj zakon implementira u praksi. Počeće usvajanjem zakona i još jedanput vas, bez obzira na politička uverenja, pozivam da ovaj zakon podržite, a da ga svi zajedno sprovedemo, jer to zaslužuju oni koji su nama delegirali određene odgovorne funkcije. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospođo ministre, vama, gospodinu Dinkiću i vašim saradnicima na aktivnom učešću u radu. Gospodo poslanici, hvala vam na izuzetno aktivnom učešću i doprinosu i tendenciji da popravimo tekst predloženog važnog zakona. Rad nastavljamo sutra, u 10 časova. Zaključujem načelni pretres.