Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 17. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne moreta udeležiti naslednji poslanki: gospa Violeta Tomić in mag. Bojana Muršič do 13. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARSTVU OKOLJA. Državni svet je na 20. izredni seji 10. 3. 2016 zahteval, da Državni zbor na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije pred razglasitvijo ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja. Za obrazložitev zahteve dajem besedo predstavniku Državnega sveta dr. Zoranu Božiču.
Spoštovani gospod predsednik dr. Milan Brglez, hvala za besedo. Spoštovana kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci! "Nekoga moraš imeti rad, pa čeprav trave, reko, drevo ali kamen," je zapisal pesnik. Ker pri ljudeh ni bilo odziva, ker je naletel na zid, zid molka. In ta isti pesnik nikoli ne bi zapisal: "Nekoga moraš imeti rad, pa čeprav zlato, gotovino ali kapital." In ravno to, da novela Zakona o varstvu okolja služi kapitalu, ne pa ljudstvu, ki ima po 3. členu slovenske ustave oblast, je njen temeljni problem. Spoštovane poslanke in poslanci! S sprejemanjem zakonov posredno uresničujete oblast ljudstva in dajete slovenski ustavi telo in kri. Tvorci slovenske državnosti so v slovenski ustavi leta 1991 zapisali, da država z zakonom določa posebno varstvo kmetijskih zemljišč, da država skrbi za zdravo življenjsko okolje, da država skrbi za ohranjanje naravne dediščine in da se gospodarska dejavnost ne sme izvajati v nasprotju z javno koristjo. Zato vas pozivam, da ponovno razmislite, ali sta zakonski določili o neomejenem trajanju okoljevarstvenega dovoljenja in o možnosti zvišanja še dopustnih vrednosti onesnaževanja v primeru nesorazmerno visokih stroškov obratovanja res v skladu z 71., 72., 73. in 74 členom Ustave Republike Slovenije. Že zdaj, ponavljam, že zdaj so v Sloveniji območja, ki so trajno degradirana pa za takšna niso uradno razglašena. Območja, kjer so kmetijska zemljišča polna težkih kovin, in območja, kjer so sežigalnice odpadkov, ki to uradno niso, pa ravno zato vsakodnevno onesnažujejo zrak in vodo in rodovitno prst. Industrija pa na teh območjih deluje povsem v skladu z okoljevarstvenimi dovoljenji, ki jih je izdala država. Spoštovane poslanke in poslanci, sprašujem vas: ali bi vi ali vaša družina jedli korenček in čebulo in redkvice in krompir, skratka svežo zelenjavo, pridelano v bližini obrata, ki ima uradno dovoljenje za sežiganje gum in kostne moke in odpadnih muljev in plastike in barv in lakov in odpadnih olj in drugih nevarnih snovi? Komu se tako sežiganje izplača – kapitalu ali družbi v celoti? V Državnem svetu trdimo, da je ta zakon stanje, ki je dovolj alarmantno, samo še poslabšuje. In za konec. Že zdaj so v Sloveniji območja, ki so jih prizadele vojne, kjer je gospodaril tihi ubijalec azbest, kjer so ljudje zaradi onesnaženega okolja umirali, umirajo in bodo umirali. In kaj bomo vsi tisti, ki imamo v naši državi vpliv na sprejemanje zakonodaje, odgovorili dečku, ki bo spraševal, zakaj je mama v bolnišnici, in kaj bomo odgovorili deklici, ki bo spraševala, zakaj je očka na pokopališču. Hvala lepa.
Zadevo je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Igorju Zorčiču.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki ministrstva, gospa ministrica, spoštovani dr. Božič, kolegice in kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 32. nujni seji dne 16. 3. 2016 kot matično delovno telo obravnaval zahtevo Državnega sveta, da Državni zbor ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada in ga je ta sprejel na 16. seji dne 4. 3. 2016. Zahtevo Državnega sveta za ponovno odločanje je predstavil predstavnik Državnega sveta dr. Zoran Božič, ki je predstavil mnenje Državnega sveta, v katerem je izpostavil, da Državni svet kot ključne razloge za zahtevo navaja nestrinjanje zlasti z rešitvami, ki jih prinašata določbi 7. in 10. člena novele zakona. V zvezi z določbo 7. člena, ki odpravlja časovno omejitev veljavnosti okoljevarstvenega dovoljenja in s tem obvezno preverjanje predpisanih pogojev za obratovanje naprave na vsakih 10 let, se po mnenju Državnega sveta zmanjšuje transparentnost celotnega postopka in onemogoča izvajanje pravice do vključevanja in soodločanja javnosti pri podaljševanje okoljevarstvenih dovoljenj. Postopka odobritve ali podaljšanja okoljevarstvenega dovoljenja sta bila namreč do sedaj po njihovem mnenju ena izmed možnosti lokalnega prebivalstva in zainteresirane javnosti, da se lahko aktivno vključijo v odločanje o obratovanju ali umeščanju okolju škodljivih dejavnosti v posamezno lokalno okolje. Državni svet ugotavlja, da sedanja zakonska ureditev omogoča podaljšanje okoljevarstvenega dovoljenja, če naprava v času odločanja izpolnjuje tiste zahteve, ki veljajo za izdajo okoljevarstvenega dovoljenja za novo napravo. To po novem naj ne bi več veljalo, zato je po njihovem mnenju upravičena skrb, da bodo predlagane zakonske spremembe standarde varstva okolja še poslabšale. Državni svet je kot neustrezne izpostavil tudi določbe 10. člena, ki omogočajo, da se bodo lahko ob določenih pogojih v okoljevarstveno dovoljenje določile manj stroge mejne vrednosti emisij, kot so določene na podlagi ravni emisij zaključkov o najboljših razpoložljivih tehnologija BAT, če bi višje mejne vrednosti povzročile nesorazmerno višje stroške v primerjavi s koristmi za okolje. Po mnenju Državnega sveta je taka ureditev izrazito v interesu kapitala in ne varstva okolja in ljudi, ki živijo v njem. Kot ključni problem pa Državni svet izpostavlja dejstvo, da v določbi ni jasno opredeljeno, na kakšen način in na kakšnih podlagal se bo ocenjevala onesnaženost okolja oziroma ni jasno opredeljeno, kakšna je višina nesorazmerno višjih stroškov v primerjavi s koristmi za okolje. V imenu Vlade je ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen poudarila, da Vlada zavrača mnenje Državnega sveta, da novela zakona prinaša večje tveganje za obremenjevanje okolja, kakor tudi mnenje, da že dosedanja zakonodaja ljudi ne ščiti dovolj. Izpostavila je, da je veljavna zakonodaja na področju varstva okolja v celoti usklajena z zakonodajo EU, kar velja tako za mejne emisijskega vrednosti in standarde kakovosti okolja kakor tudi za vse druge institute in instrumente varstvo okolja, ki jih vsebuje pravo EU. Vse naprave pri nas morajo izpolnjevati pogoje, kot jih glede varstva okolja določajo predpisi EU, ki so še posebej strogi glede velikih kurilnih naprav in sežiganja odpadkov. V zvezi z odpravo časovne omejitve veljavnosti okoljevarstvenega dovoljenja je pojasnjeno, da so v noveli zakona razlogi za predlagane rešitve vsebinske narave in so povezani tako z veljavnimi rešitvami kot s spremenjenimi in dopolnjenimi rešitvami v noveli zakona. Ti določajo primere, ko je okoljevarstveno dovoljenje treba spremeniti bodisi zaradi namere upravljavca naprave ali izvajalca dejavnosti bodisi po uradni dolžnosti. Glede ureditve v 10. členu novele zakona, ko lahko pristojni organ v določenih primerih in pod določenimi pogoji v okoljevarstvenem dovoljenju določi manj stroge mejne vrednosti ali ukrepe, kot so določeni v zaključkih o BAT, pa je pojasnjeno, da je takšna ureditev vsebovana v sami direktivi 2010/75/EU zaradi tega takšne ureditve ni mogoče šteti za ureditev, ki bi bila sama po sebi izrazito v interesu kapitala in posledično v nasprotju z javnim interesom oziroma varstvom okolja in ljudi. V razpravi so podporo zahtevi Državnega sveta izrazili v Poslanski skupini Združena levica ter predstavniki nevladnih organizacij EKO Krog in EKO Anhovo in ponovil stališča iz druge obravnave predlagane novele zakona na odboru. S strani koalicijskih poslancev je bilo v zvezi z izpostavljenimi očitki Državnega sveta o opustitvi 10-letne časovne omejitve veljavnosti okoljevarstvenega dovoljenja izpostavljeno, da veljavni zakon v 77. členu določa obveznost pristojnega organ, da pregleda in spremeni veljavno okoljevarstveno dovoljenje za določeno napravo vsakokrat, ko namerava njen upravljavec na napravi izvesti spremembo. Glede stališča nevladnih organizacij obveznosti prenosa pa je bilo ponovno poudarjeno, da je bilo v zvezi s tem posredovano tudi sporočilo Evropske komisije, ki zavzema stališče, da je takšno določbo treba sprejeti v slovenski pravni red. Po opravljeni razpravi je odbor z [[…]]
Čas [[…]]
[[…]]večino glasov vseh članov 10 za in 1 proti sprejel mnenje, da je Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja ustrezen.
Za obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade kot predlagateljici zakona. Besedo ima ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen.
Spoštovani predsednik Državnega zbora dr. Milan Brglez, spoštovane poslanke in poslanci, cenjeni gostje! Dovolite mi, da na kratko izpostavim dve ključni spremembi Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja, ki sta med obravnavo zakona vzbudili največ nasprotovanj. V zvezi z odpravo časovne omejitve veljavnosti okoljevarstvenega dovoljenja bi rada najprej povedala, da direktiva 2010/75/EU ne vsebuje zahteve, po kateri bi morale države članice omejiti časovno veljavnost dovoljenj. Republika Slovenija je bila med redkimi državami, če ne celo edina, kjer je bila takšna časovna omejitev dovoljenj uveljavljena. Direktiva zahteva le, da pristojni organ v rednih časovnih presledkih preveri in po potrebi posodobi pogoje v dovoljenju, če veljavni zakon v 77. členu določa obveznosti pristojnega organa, da pregleda in spremeni veljavno dovoljenje za določeno napravo vsakokrat, ko namerava njen upravljavec na napravi izvesti spremembo. Veljavni zakon skupaj s predlaganimi spremembami in dopolnitvami 78. člena določa tudi obveznost pristojnega organa, da v določenih primerih po uradni dolžnosti pregleda in spremeni veljavno okoljevarstveno dovoljenje. Poudarila bi tudi, da predlagamo dopolnitev veljavne uredbe, po kateri mora pristojni organ po uradni dolžnosti pregledati in po potrebi spremeniti okoljevarstveno dovoljenje na vsakih 10 let, če okoljevarstveno dovoljenje v tem času ne bi bilo spremenjeno zaradi kateregakoli drugega razloga. Prav tako je treba omeniti, da je delovanje vseh naprav in obratov pod neprestanim inšpekcijskim nadzorom, zlasti naprav, ki lahko povzročijo onesnaževanje okolja večjega obsega in obratov. Javnost in zainteresirana javnost imata tudi po spremembi veljavne ureditve popolnoma enake pravice glede sodelovanja v postopkih izdaje in spreminjanja dovoljenj kot v veljavni ureditvi v skladu z zahtevami ustreznih direktiv. To pomeni, da ni mogoče govoriti o onemogočanju pravice javnosti do vključevanja in soodločanja v postopku izdaje okoljevarstvenega dovoljenja. Glede možnosti določenih manj strogih mejnih vrednosti bo ministrstvo lahko določilo manj stroge mejne vrednosti emisij, kot se določijo na podlagi ravni emisij zaključkov o BAT le v primeru, da bo izpolnjena vrsta pogojev. Še enkrat bi rada poudarila, da je sama ureditev dovolj zahtevna, da zaradi nje v Sloveniji ne bo prihajalo do uničevanja okolja. Načrtuje se tudi dodatna ureditev, in sicer kot sprememba uredbe o IED napravah, tako da se bodo določila tudi bolj podrobna navodila za pripravo ocene o nesorazmerno višjih stroških in primerjavi s koristmi za okolje. Res pa je, da navodil komisije na to temo še ni. Sicer pa je že v zakonu postavljeno tako, da ne gre za avtomatizem. Delovanje naprave ne bo smelo povzročiti znatnega onesnaženja okolja, ohraniti se bo morala visoka raven varstva okolja kot celote, pri čemer mejna vrednost ne bo smela presegati mejnih vrednosti emisij, predpisanih na podlagi 17. člena zakona, kar hkrati pomeni vrednosti, ki so določene v različnih direktivah. Ministrstvo svoje odločitve opira na rezultate monitoringa stanja okolja, ki se izvaja stalno, v skladu s predpisi. Upravljavec naprave bo moral izdelati posebno oceno, iz katere bo razvidno, da bi doseganje ravni emisij, povezanih z najboljšimi razpoložljivimi tehnikami, kot so opisane v zaključkih o BAT, povzročilo nesorazmerno višje stroške v primerjavi s koristmi za okolje zaradi geografskega položaja ali lokalnih okoljskih pogojev naprave ali njenih tehničnih značilnosti. Ocena bo morala biti izdelana v skladu z referenčnimi dokumenti BAT in drugimi dokumenti, ki jih v zvezi z določanjem mejnih vrednosti emisij in tehničnih ukrepov objavi Evropska komisija. Manj strogih mejnih vrednosti emisij ne bo mogoče določiti, če bi bilo s tem ogroženo doseganje predpisanih standardov kakovosti okolja ali če se naprava nahaja na območju, ki ga je vlada razglasila za degradirano. Izjemno pomembno dejstvo pa je, da se bodo manj stroge mejne vrednosti določale v postopku izdaje okoljevarstvenega dovoljenja, v katerem kot stranski udeleženci v skladu z zakonom sodelujejo predstavniki zainteresirane javnosti, ki lahko uporabijo vsa pravna sredstva. Med javno obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja in obravnave v Državnem svetu in Državnem zboru so se pojavila različna tolmačenja glede prenosa člena 15/4. MOP se je pri prenosu skliceval na navodilo o načinu prenosa direktive, ki je objavljena na spletni strani komisije. V dokumentu je označeno, da je prenos tega člena obvezen. Kasneje je v javnost prišla tudi informacija nevladne organizacije, da naj bi komisija podala stališče, da prenos tega člena ni obvezen. Zaradi različnih informacij in interpretacij je MOP zaprosil komisijo za obrazložitev, ki jo je prejel 23. marca in s katero komisija potrjuje obveznost prenosa tega člena. Komisija v sporočilu še navaja, da sporočilo ni uradno stališče komisije, saj ima pristojnost uradne razlage sveta uprave le sodišče EU. Ob tem bi želela povedati, da nekateri, ki jim ni težko onesnaževati prostora [[…]]
Čas!
[[…]]z neprimernimi izrazi in so le-te uporabljali ob razlagi potrebnega prenosa te direktive, niso imeli prav.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združene levice, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani zbor, spoštovani gostje! Novela, o kateri bomo danes zopet glasovali, ni zgolj neprimerna za sprejetje, je sramotna za ministrstvo, ki samo sebe imenuje Ministrstvo za okolje in prostor. V Združeni levici na neprimernost opozarjamo že vse od začetka obravnave v Državnem zboru. Novela pod krinko prenosa in popravljanja nekaterih predhodnih, dajmo reči nerodnih, prenosov EU direktiv prinaša določbe, ki radikalno zmanjšujejo standarde varovanja okolja pri nas. V Združeni levici smo pri obravnavi zakona dvakrat vložili amandmaje, s katerimi smo želeli zakon izčistiti tovrstnih spornih določb, bili smo preglasovani z argumenti, češ, saj to ni res, saj nimate pojma. Državni svet je odložilni veto na zakon izglasoval brez enega samega glasu proti, ponavljam, brez enega samega glasu proti, in s praktično enakimi argumenti kot pred tem Združena levica. Na ponovni obravnavi zakona na odboru so enake argumente že drugič oziroma tretjič, če štejemo še javno obravnavo, predstavili okoljevarstveniki iz civilnodružbenih organizacij, ki odločno nasprotujejo sprejetju tega zakona. Vendar pa sta ministrstvo in koalicija gluha za argumentirana nasprotovanja. Ministrstvo je prejšnji teden objavilo kratko novico, ki jo je omenila gospa ministrica, da jim je Evropska komisija potrdila, da je prenos določbe nujen. Pri njej lahko pristojni organi določijo manj stroge vrednosti emisij, če je iz ocene razvidno, da bi doseganje emisij z najboljšimi razpoložljivimi tehnologijami – to je ta famozni BAT – povzročilo nesorazmerno višje stroške v primerjavi s koristmi za okolje. Žal dopisa s strani komisije niso objavili, je pa Evropska komisija poslala tudi objavljeni dopis EKO krogu. V dopisu komisija sicer delno potrjuje navedbe ministrstva o nujnosti prenosa, vendar pa hkrati spomni na 193. člen pogodbe o delovanju Evropske unije, ki državam omogoča ohranjanje strožjih okoljevarstvenih standardov. Na to bi se lahko sklicevala Slovenija in teh spornih določb ne bi prenesla v naš pravni red. Žal se ne. A vendar ne glede na to, ali je prenos nujen oziroma obvezen, kar seveda ni, pa je jasno, da je napačen. Sporni člen določa, da mora odločitev o znižanju emisijskih standardov temeljiti na oceni. Kdo je pristojen za pripravo ocene, pa v direktivi ni jasno določeno. Logično je, da za pripravo ocene ne more biti pristojen upravljavec naprave, ki ima na to oceno vezane finančne interese. V zakonu je tudi zapisano, "odločitev o znižanju emisijskih standardov bo temeljila na oceni upravljavca naprave", gospa ministrica. Z noveliranjem se manjša tudi sodelovanje javnosti v postopkih izdaje okoljevarstvenih dovoljenj, čeprav ministrstvo to vehementno zanika – tudi danes, ta trenutek pred menoj. Dovoljenja bodo po novem trajna. Dovoljenja bodo po novem trajna. Pika. Kaj to pomeni? Če je torej do sedaj javnost lahko sodelovala pri izdaji teh dovoljenj vsaj vsakih deset let, bo sedaj enkrat in nikoli več. V primeru spremembe okoljevarstvenega dovoljenja bo ministrstvo samo pristojno za odločanje o tem, za kakšno vrsto spremembe delovanja gre. Posledično tudi o tem, ali je sprememba okoljevarstvenega dovoljenja takšna, da narekuje tudi vključitev javnosti. Skratka, cilj črtanja časovne veljavnosti okoljevarstvenih dovoljenj je očitna, namensko izključevanje javnosti. V Združeni levici bomo seveda znova glasovali proti sprejetju tega zakona, sočasno pa pozivamo tudi ostale poslanke in poslance, da pokažete, da niste glasovalni stroj te vlade, da vam je mar za čisto okolje, da berete ustavo, ker to noveliranje je protiustavno v členih 71 do 74, kot je dr. Božič povedal, in da tudi vi tovrstno noveliranje zakona ne podpirate. Ker imam pa še nekaj časa, moram za javnost reči, da me zelo žalosti, da nas je tukaj uradno prisotnih 52, nekaj jih je šlo ven, skratka, tako pomembno tematiko, če se preštejemo, posluša kvečjemu navadni kvorum. Takšen je pač žal odnos do okoljevarstvenih tematik v tem Državnem zboru. Mi bomo glasovali proti tovrstnemu noveliranju. Hvala za besedo.
Besedo ima poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, predstavnik Državnega sveta dr. Božič, drage kolegice in kolegi! Da je naš življenjski prostor tesno prepleten z naravo in človeškimi posegi vanjo, se marsikdo zave šele potem, ko je postavljen pred dejstvo, ki nazorno pove, v kakšnem okolju živimo in kako zanj skrbimo. Pred eno takšnih dejstev nas je prejšnje dni postavil Državni svet z zahtevo o ponovnem odločanju o sprejetju novele Zakona o varstvu okolja. V Novi Sloveniji sicer zagovarjamo čim hitrejše postopke umeščanja objektov v prostor, vendar področje okoljevarstva v tem primeru predstavlja izjemo, ki narekuje posebno skrb pri presojanju o njihovem umeščanju v prostor oziroma pri njihovem obratovanju, posebno če gre za večje vrednosti obremenjevanja okolja. Tukaj ne gre več samo za vprašanje ali je prenos evropske direktive v vseh delih obvezen ali ne, prav tako ne gre za slepo primerjavo z drugimi članicami Evropske unije. Gre za odgovorno presojo, gre za odgovorno presojo o specifičnosti našega okolja, o slovenskih neprevetrenih ozkih dolinah, ki terjajo posebno skrb glede obsega negativnih okoljskih obremenitev. Poglejmo samo nekaj dejstev. Najbolj izpostavljena območja, med njimi dolina Soče, Zasavska in Celjska kotlina danes predstavljajo demografsko ogrožena in degradirana območja. Za degradirana sicer veljajo zgolj neuradno, in to kljub vsem kazalnikom, ki kažejo, da je tukaj že povzročena velika škoda tudi za zdravje njihovih prebivalcev, in predvsem za zdravje njihovih prebivalcev. V teh krajih ljudje zbolevajo in umirajo pogosteje oziroma hitreje. Nekatere cementarne, na primer cementarna Anhovo, postajajo le še sežigalnice nevarnih odpadkov, mimogrede, v sosednji Avstriji za sežigalnice takih odpadkov veljajo kar štirikrat strožji pogoji kot v Sloveniji. Vse od leta 2009 nimamo poročila o stanju okolja, čeprav bi moralo biti izdelano vsaka štiri leta. Glede na navedeno, je argument Vlade, da gre za odpravo administrativnih bremen brezpredmeten. Glede na to, da je varstvo okolja vse bolj izpostavljeno različnim tveganjem, podaljševanje okoljevarstvenega dovoljenja vsakih deset let ne more in ne sme predstavljati prevelikega administrativnega bremena ne za pristojno ministrstvo, ki vodi postopek, in ne za upravljavca naprav ali obratov oziroma izvajalca dejavnosti. Vedno več je namreč okoljevarstvenih nesreč, ki za seboj puščajo dolgoročne posledice, zato je takšno dovoljenje še kako pomembno tudi z vidika javnosti, ki mora v teh postopkih imeti možnost sodelovanja in vplivanja na svoje življenjsko okolje. Ključnega pomena je tudi opravljanje učinkovitega nadzora pristojnih nadzornih organov. Ravno ta vidik pogosto v praksi predstavlja največjo težavo, zato je tudi zaupanje javnosti v te institucije vse manjše. Javni interes je na področju varovanja okolja izjemno velik, zato je nujno, da se ohrani sedanja zakonska ureditev. Ukinitev časovne veljavnosti je lahko uveljavljeno v državah, kjer je okoljska zavest na visoki ravni, nikakor pa ne v Slovenije, kjer, žal, prevečkrat prevladujejo drugačni interesi. Iz tega razloga je tudi nedopustno, da bi dopuščali možnost nižjih mejnih vrednosti emisij, kot so dosegljive z najboljšimi razpoložljivimi tehnologijami. V Novi Sloveniji predlogu novele Zakona o varstvu okolja ne bomo nasprotovali, prav tako je ne bomo podprli. Preveč je namreč odprtih vprašanj, ki so neločljivo povezana z našo največjo dobrino – zdravim življenjskim okoljem. Gre za preprosto logiko, da je narava edina dobrina, ki nam je dana, in naša dolžnost je, da jo ohranjamo takšno, da bo tudi prihodnjim rodovom zagotavljala ustavno pravico do zdravega življenjskega okolja.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! Kot smo že v rednem delu zakonodajnega postopka opozorili s stališčem, v Poslanski skupini nepovezanih poslancev menimo, da obrazložitev zakona, kjer je jasno zapisano, da gre za prenos direktive ter za odpravljanje nekaterih nedoslednosti, ki so bile v preteklosti ob prenosu evropskih direktiv storjene, ni v skladu s celotnim besedilom zakona. Nekoliko nas je presenetilo, da zakon, ki le prenaša evropsko zakonodajo, dvigne toliko prahu pri različnih okoljevarstvenih združenjih, saj smo prejeli več mnenj, ki so nasprotovala načrtovanemu znižanju okoljevarstvenih standardov. Še posebej k predlagani ukinitvi 10-letnega roka veljavnosti okoljevarstvenega dovoljenja. Tako ministrstvo predlaga, da za voljo odprave administrativnih ovir in bremen odpravimo obvezno preverjanje predpisanih pogojev za obratovanje naprave oziroma obrata na vsakih 10 let. Razlog, da gre za odpravo administrativnih ovir ter bremen, nas v Poslanski skupini nepovezanih poslancev neprijetno preseneča, saj tu vendar ne gre za nek nepotreben postopek. 10-letni rok za obnovitev dovoljenja je namreč rešitev, ki sili tako ministrstvo kot tudi uporabnika, da se te naprave vzdržujejo na ustrezen način, civilni družbi in ostali zainteresirani javnosti pa daje dovolj prostora, da aktivno spremlja izvajanje predpisanih pogojev za obratovanje naprave ali obrata. Na to dejstvo smo seveda opozorili pristojno ministrico. Kot sem že omenila, so na to opozarjala tudi različna okoljevarstvena združenja, pa tudi pristojna komisija Državnega sveta v svojem mnenju, seveda pa na to isto dejstvo napotuje tudi veto Državnega sveta. Odgovori, ki smo jih na naše pomisleke dobili, nas žal niso zadovoljili. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Vesna Vervega.
Spoštovani predsednik, spoštovani dr. Božič, predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Državni zbor je na 16. seji dne 4. 3. 2016 sprejel novelo zakona o varstvu okolja, ki v večjem delu notificira okoljske direktive Evropske unije. Državni svet je nato sprejel zahtevo o ponovnem odločanju o tem zakonu z obrazložitvijo, da nekatere zakonske določbe pomenijo večje tveganje za obremenjevanje okolja. Mnenje Državnega sveta v glavnem sledi pripombam nevladnih organizacij, ki sprejetim zakonskim določbam nasprotujejo predvsem v delu, ki se nanaša na ukinitev roka veljavnosti okoljevarstvenega dovoljenja in dopuščanje odstopanja od upoštevanja najboljših razpoložljivih tehnologij, tako imenovanih zaključkov o BAT, v primerih, ko bi to za investitorja predstavljalo neprimerljivo višji strošek in hkrati ne bi imelo znatnih negativnih vplivov na okolje. Glede ukinitve roka veljavnosti okoljevarstvenega dovoljenja je treba poudariti, da nas k temu napeljuje tudi 21. člen direktive IED, ki pravi, da mora država članica sprejeti ukrepe, da pristojni organ v rednih časovnih presledkih preveri pogoje v dovoljenju. Že pred spremembo predmetnega zakona je namreč veljalo, da mora izvajalec dejavnosti ministrstvu javiti vsako nameravano spremembo, na podlagi česar se smiselno ažurira tudi okoljevarstveno dovoljenje. Prav tako Ministrstvo za okolje in prostor po uradni dolžnosti opravlja preverbe okoljevarstvenih dovoljenj na največ 10-letno obdobje. Hkrati je vsaka naprava ali obrat pod stalnim nadzorom pristojne inšpekcijske službe. Pri tem je še enkrat treba poudariti, da sprememba zakonodaje v ničemer ne posega in ne spreminja vloge in položaja javnosti v postopkih odločanja za spreminjanje okoljevarstvenega dovoljenja. Drugo določilo, ki je bilo s strani nevladnih organizacij označeno kot sporno, pa je možnost, da Vlada lahko določi manj stroge mejne vrednosti, ki so predvidene v zaključkih ovadb. Določanje nižjih standardov bo mogoče izključno v primerih, ko s tem ni ogroženo doseganje dosedanjih standardov kakovosti okolja, ko se ne povzroči znatno onesnaževanje okolja in se ohranja visoka raven varstva okolja kot celote. Pojavile so se različne interpretacije glede tega, ali je del direktive, ki se nanaša na zniževanje emisijskih vrednosti, obvezen ali opcijski del prenosa v slovenski pravni red. Glede te dileme je Ministrstvo za okolje in prostor pridobilo mnenje Evropske komisije, iz katerega nedvomno izhaja, da je implementacija te vsebine obvezujoča za vse države članice EU. Poslanci Stranke modernega centra smo imeli možnost ponovno soočiti različna mnenja, pridobiti dodatne informacije in obrazložitve, da bi lahko čim bolj objektivno ocenili, ali spremembe zakona o varstvu okolja resnično prinašajo tveganja na področju okoljevarstva. Ugotovili smo, da temu ni tako, zato bomo Zakon o varstvu okolja v predlagani obliki ponovno podprli. Hvala.
Postopkovno dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Moje postopkovno se nanaša na žalitev Državnega sveta. Gospa je rekla, da so se predvsem sklicevali na civilnodružbenike. Zelo jasno je bilo povedano tako s strani predstavnikov Državnega sveta, s strani predsednika odbora, z moje strani, da je Državni svet veto izglasoval soglasno, ob tem pa so proti noveliranju tega zakona tudi delodajalci. Zato prosim, da Državni zbor ne žali Državnega sveta. Hvala za besedo.
Jaz pa prosim, da ne zlorabljate postopkovnega zato, da razpravljate med predstavitvijo stališč, kjer se postopkovnih sploh ne postavlja. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! Predlog zakona v osnovi sledi okoljski direktivi Evropske unije kakor tudi odpravam nekaterih nepotrebnih postopkov. V nadaljevanju pa v sami vsebini ni jasnih in natančnih meril, ki bi podala jasne zakonske opredelitve. Če pogledam po sklopih v nadaljevanju, možnost manj strogih mejnih vrednosti emisij, kot so vsebovane v zaključkih o BAT. Predlog zakona omogoča, da ministrstvo določi manj stroge mejne vrednosti emisij, če se s tem ne povzroči znatno onesnaženje okolja in se ohranja visoka raven varstva okolja kot celote. Mejne vrednosti se določijo na način, če upravljavec naprave izkaže, da bi upoštevanje zaključkov BAT povzročilo nesorazmerno visoke stroške v primerjavi s koristmi za okolje zaradi geografskega položaja ali lokalnih okoljskih pogojev. Ta ureditev možnosti nižanja zahtev je po našem mnenju preohlapna in daje možnost različnih tolmačenj. V nadaljevanju se ukinja časovno omejena veljavnost okoljevarstvenih dovolj. Ta ureditev je skladna z direktivo Evropske unije, težava v Sloveniji pa je, da pristojne službe nadzora ne opravljajo svoje naloge skladno z veljavno zakonodajo. Okoljevarstveno dovoljenje se ne izda pred pridobitvijo gradbenega dovoljenja, temveč pred zagonom obratovanja. Pridobitev okoljevarstvenega dovoljenja pred zagonom obratovanja se omogoča le objektom, ki se ne gradijo po Zakonu o graditvi objektov. Kateri pa so tisti objekti oziroma gradnje, ki se ne gradijo po Zakonu o graditvi objektov oziroma, če so, potem je tukaj res vprašanje, če tisti objekti in naprave potrebujejo okoljske omejitve? Skratka, gre za nedorečenost. Izdajanje dovoljenj za dovoljevanje izjem. V teh primerih pa je specifika izjem nedorečena oziroma ni jasnih določil. Seveda v nadaljevanju, če gre za nejasna določila, se popušča pri nivoju standardov varstva okolja. V Slovenski demokratski stranki takšnega predloga zakona ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik Državnega zbora. Spoštovani vsi prisotni! Naj takoj na začetku predstavitve stališča Poslanske skupine Desus povem, da bomo ponovno podprli predlog novele Zakona o varstvu okolja. Menimo namreč, da trditve Državnega sveta o zmanjševanju okoljskih standardov ne zdržijo resne presoje. Na matičnem delovnem telesu, kjer smo prvič obravnavali ta predlog, je komisija Državnega sveta za lokalno samoupravo in razvoj izrazila podporo predlogu zakona. Ponavljam, komisija ne Državni svet. Šele dan pred začetkom redne seje Državnega zbora kjer je bila predvidena druga obravnava tega zakona, je Državni svet poslal pisnomnenje, da predloga zakona ne podpira. Marsikdo je to mnenje prezrl, saj je bilo predhodno vendarle javno predstavljeno pozitivno mnenje glede podpore noveli zakona. Zato apeliram na Državni svet, naj se končno vendarle uskladijo med seboj, da ne bodo njihove komisije govorile eno, Državni svet pa drugo. Zato imam še predlog in apeliram na predsednika Državnega zbora, da zagotovi, da v bodoče posamezna komisija Državnega sveta sploh ne bo smela samostojno dajati mnenj za matična delovna telesa Državnega zbora in za seje Državnega zbora, ampak samo še za Državni svet. To nedorečenost in neusklajenost je treba čim prej odpraviti. Presenečajo nas tudi trditve, da predlog novele znatno znižuje okoljske kriterije. Če bi to res držalo, bi pričakovali, da bodo delodajalci, katerih predstavniki so del Državnega sveta, tak predlog zakona podprli. Po njihovih trditvah bi to namreč pomenilo, da bodo lahko delovali z bolj umazano tehnologijo, ki je cenejša. Prepričan sem namreč, da finančna korist vedno premaga skrb za okolje. Konec koncev to dokazuje tudi dejstvo, da med največje onesnaževalce spadajo mala kurišča, ker ljudje sicer po sili slabih socialnih razmer kurijo vse, kar jim pride pod roke, ne glede na to, kaj posledično spuščajo v zrak, pa tudi, kot je znano, da je velik onesnaževalec tudi promet. Če bi veljavni zakon res imel tako višje standarde, kot jih ima predlog novele, potem v zadnjih nekaj mesecih ne bi redno dnevno presegali dnevnih dovoljenih koncentracij trdih delcev PM-10. Dejstvo, pred katerim si ne moremo zatiskati oči, je, da podjetja lahko prisiliš v spoštovanje okoljske zakonodaje, posameznika pa ne moreš oziroma zelo težko. Na področju varovanja okolja se srečujemo tudi z dvoličnostjo nekaterih samooklicanih okoljevarstvenikov. Tu mislim predvsem na določene vidne osebe iz lokalnega okolja, ki nočejo ali pač ne zmorejo doumeti, da slovenske tovarne v današnjih časih niso več med največjimi onesnaževalci, saj so v ekološko sanacijo vložili oziroma so morali vložiti znatna denarna sredstva in so nadgradili svoje čistilne naprave v skladu s slovenskimi in evropskimi okoljskimi standardi, ki so eni izmed najbolj strogih na svetu. Nekateri drugi pa nagovarjajo nekatere poslance koalicije, da naj glasujejo za veto Državnega sveta samo zato, ker je to v javnosti všečno. Naj zaključim še z vprašanjem omejevanja oziroma zmanjševanja sodelovanja javnosti. Od kod takšna ideja? Nikjer v noveli se z nobeno določbo ne zmanjšuje sodelovanje javnosti. Prav tako se ne znižujejo standardi zaradi ukinitve 10-letnega obdobja veljavnosti okoljevarstvenega dovoljenja. Če bi prebrali vsaj statistične podatke, če že ne verjamete besedam ministrstva, bi slišali naslednje podatke: v Sloveniji je okrog 200 takšnih naprav, ki potrebujejo okoljevarstveno dovoljenje. Za vsako najmanjšo spremembo morajo upravljavci le-teh vložiti vlogo na ARSO. Lani so na tej agenciji prejeli kar 116 vlog za manjšo ali večjo spremembo obstoječih naprav. Prav tako je bilo lani opravljenih kar 263 nadzorov tako imenovanih IED naprav, izrečenih pa je bilo okrog 80 ukrepov. Država torej skrbno nadzira izpolnjevanje okoljskih standardov, ki so na srečo v naši državi na zavidljivo visokem nivoju. Po oceni naše poslanske skupine bodo ti standardi tudi po sprejeti noveli ostali na tako visokem nivoju, zato bomo predlog novele ponovno podprli. Hvala.
Postopkovno, dr. Franc Trček.
Glejte, gospod predsednik, to, če se mi žalimo med sabo, kako debatiramo, taki pač smo. To, da se žali Državni svet, to, da se žali goste, ki so tukaj, kot je bilo v tem stališču, je pa preko mere. Ponavljam svoje postopkovno. Hvala.
Že drugič ste postopkovno uporabili za razpravo. Ja, za izražanje svojega stališča. Postopkovnega se ne more uporabljati za kaj takšnega, zato vam izrekam opomin. Imate postopkovno, dr. Franc Trček.
Gospod predsedujoči, očitno ne govoriva iste slovenščine. Moj postopkovni predlog je bil, da Državni zbor neha žaliti Državni svet in goste Državnega zbora. Hvala za besedo.
Med predstavitvijo stališč se ne uporablja postopkovnih predlogov za razpravo ali izražanje svojega stališča ali nestrinjanja s tem, kar drugi izrazijo kot stališče določene poslanske skupine. V stališča poslanskih skupin tudi sam kot predsedujoči in tudi drugi predsedujoči običajno ne posegamo, razen kadar bi res šlo za, ne vem, spodbujanje nestrpnosti in ne vem kaj. Vse drugo je sestavni del tistih oziroma za sama mnenja posameznih poslanskih skupin so odgovorne poslanske skupine in imajo pravico, da svoje mnenje izrazijo na način, kot ga želijo izraziti. O ničemer drugem kot predsedujoči ne morem odločati. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Zakon o varstvu okolja, ki ga noveliramo, ureja varstvo okolja pred obremenjevanjem kot temeljnim pogojem za trajnosti razvoj v Republiki Sloveniji. V tem okviru zakon določa temeljna načela varstva okolja, ukrepe varstva okolja, spremljanje stanja in informacije o okolju, ekonomske in finančne instrumente varstva okolja, javno službo varovanja okolja in druga, z varstvom okolja povezana, vprašanja. Novela zakona, ki je pred nami, v prvi vrsti prenaša Evropsko direktivo o obvladovanju večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi, katere rok za implementacijo pa je pretekel že 31. 5. 2015, zaradi česar smo od Evropske komisije že dobili uradni opomin, v katerem se od Republike Slovenije oziroma Državnega zbora zahteva izpolnitev obveznosti iz direktive. Novela hkrati prenaša tudi druge zahteve Evropske direktive o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode. Socialni demokrati smo v pomembnem delu zadovoljni s tem, da zakon uveljavlja kompromisno rešitev glede obratovanja naprav, s čimer se odpravljajo tudi pomisleki oziroma nevarnosti, da bi ob uzakonitvi tega zakona obveznosti pridobivanja okoljevarstvenega dovoljenja najkasneje pred začetkom obratovanja lahko omogočile situacije, ko bi bila naprava že zgrajena in investitor ne bi pridobil okoljevarstvenega dovoljenja, s čimer bi tako okolju kot investitorju lahko nastala pomembna in nepopravljiva škoda. Zato smo veseli, da obenem rešitev omogoča investitorju dovolj fleksibilnosti, da se glede na investicijski proces odloči, v kateri fazi bo sprožil postopek pridobivanja okoljevarstvenega dovoljenja, bodisi vzporedno s postopkom izdajanja gradbenega dovoljenja ali pa po sami izdaji gradbenega dovoljenja. S to spremembo zakona se tako zmanjšuje možnost nepotrebnega obremenjevanja okolja, ko bi bila naprava že zgrajena, upravljavec pa ne bi pridobil okoljevarstvenega dovoljenja in bi bili za to potrebni dodatni posegi v prostor in okolje. Zaradi učinkovitejšega nadzora nad izpolnjevanjem zahteve po pridobitvi okoljevarstvenega dovoljenja pred začetkom gradnje je dodatno opredeljeno, kdaj se šteje, da se je gradnja začela, in je predpisana tudi obveznost prijave začetka gradnje inšpekcij, pristojnih za okolje. Ker verjamemo, da novela zakona o varstvu okolja ustrezno omogoča trajnostni razvoj v Republiki Sloveniji, bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov novelo zakona večinsko podprli. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ponovno odločanje bomo opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 15. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O TRGU FINANČNIH INSTRUMENTOV, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance gospe Ireni Sodin.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci. Poglavitne rešitve predloga zakona izvirajo iz prenosa evropskih direktiv, in sicer sprememb tako imenovane transparentne in prospekte direktive in nove direktive po zahtevanem kapitalu, ki se v predlog zakona prenaša v delu, ki se nanaša na investicijska podjetja. Prav tako se s predlogom zakona slovenska zakonodaja prilagaja evropskim uredbam za področje centralno depotnih družb ter tako imenovani CRR uredbi, ki se v nekaterih delih nanaša tudi na investicijska podjetja. Poleg prilagoditve slovenske zakonodaje evropski pa predlog zakona vsebuje tudi druge rešitve, ki ne izhajajo iz evropskega pravnega reda, in sicer sprememb pogojev za ustanovitev male borznoposredniške družbe, spremembo določbe glede oseb, ki so odgovorne za pravilnost in popolnost informacij, vsebovanih v prospektu, opredelitev pogojev glede umika dolžniških vrednostih papirjev iz trgovanja na organiziranem trgu, odpravo nedoslednosti glede stečaja borznoposredniških družb, dopolnitev določbe ZTFI glede opravljanja investicijskih storitev po naročilu druge borznoposredniške družbe, spremembo določb v zvezi z borzo in borznim trgom zaradi jasnejše ureditve glede smiselne uporabe določb zakona, ki ureja bančništvo, določitev sodelovanja Agencije za trg vrednostnih papirjev s pristojnimi organi tretjih držav in spremembo določb, vezanih na drugo novo sprejeto slovensko zakonodajo, Zakon o investicijskih skladih in družbah za upravljanje, Zakon o upravljavcih alternativnih investicijskih skladov, Zakon o nematerializiranih vrednostnih papirjih in Zakon o izvensodnem reševanju potrošniških sporov. Glede na to, da k predlogu zakona za to sejo ni bilo predlaganih amandmajev, Vlada v skladu s 138. členom Poslovnika Državnega zbora predlaga, da se na tej seji opravi tudi tretja obravnava predloga zakona. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Urški Ban.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovana predstavnica Vlade, kolegi in kolegice! Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 21. seji dne 9. 3. 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgu finančnih instrumentov, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila Vlada. Odbor je k predlogu zakona prejel še naslednja dodatna gradiva: mnenje Zakonodajno-pravne službe, pripombe informacijske pooblaščenke, dopis Ministrstva za finance k pripombam informacijskega pooblaščenca, mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance in vložene amandmaje z dne 3. 3. 2016 ter predlog za amandmaje odbora z dne 8. 3. 2016. Do seje odbora so amandmaje k predlogu zakona vložile koalicijske poslanske skupine k posameznim členom predloga zakona. Seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance, Zakonodajno-pravne službe ter predstavnik Agencije za trg vrednostnih papirjev. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je državna sekretarka na Ministrstvu za finance pojasnila cilje in rešitve predloga zakona. Povedala je, da je cilj predloga zakona prenos več direktiv, prilagoditev domače zakonodaje uredbam in odprava ugotovljenih pomanjkljivosti in nedoslednosti že obstoječega zakona. Zakonodajno-pravna služba je v mnenju podala konkretne pripombe k posameznim členom predloga zakona. Pripombe službe so bile v vloženih amandmajih upoštevane. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval vložene amandmaje k členom predloga zakona. Odbor je sprejel koalicijske amandmaje ter amandmaje odbora k 76., 88. in 96. členu predloga zakona. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora nato glasoval o vseh členih predloga zakona in jih je sprejel. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Evropski parlament in Svet sta se s svojimi direktivami in uredbami med drugim lotila tudi vprašanj, ki izhajajo iz povezanosti evropskih finančnih trgov. Seveda je tudi Slovenija vpeta v enotni evropski finančni trg, zato so dobrodošle spremembe, ki prispevajo k poenotenju pravil in izboljšanju transparentnosti delovanja evropskega finančnega trga. Zakon prinaša predvsem rešitve, ki izvirajo iz evropskih direktiv ali pomenijo prilagoditev evropskim uredbam. To je na primer zahteva po stabilni ureditvi notranjega upravljanja investicijskih družb z jasno organizacijsko sestavo, učinkovitimi postopki upravljanja tveganj in primernimi mehanizmi notranjih kontrol. Enotni evropski nadzor pa se v skladu s predlogom zakona zagotavlja predvsem z obveznostjo nadzornika, da končne informacije o prospektu pošlje evropskemu organu za vrednostne papirje in trge ali skrajšamo ESMA. Zakon prinaša tudi nekaj birokratskih razbremenitev, kar seveda krščanski demokrati posebej pozdravljamo. To sta odprava vmesnega poročila poslovodstva kot spodbuda za osredotočanje na bolj dolgoročne cilje in podaljšanje roka za polletna računovodska poročila, ki v delovanje vnaša nekaj več fleksibilnosti. Podpiramo tudi določitev višje globe, ki za pravne osebe znaša do 10 milijonov evrov ali do 5 % letnega prometa oziroma 2-kratnega zneska dobička, pridobljenega s kršitvijo. Za člane uprav ali nadzornega sveta pa določa višino globe 5 milijonov evrov oziroma 2-kratnega zneska od dobička, pridobljenega s kršitvijo. V Novi Sloveniji bi si želeli, da bi bila višina globe določena na vsaj 3-kratnik zneska od dobička, ki je pridobljen s takšno kršitvijo. Krščanski demokrati sicer pogrešamo več poenostavitev obveznosti izdajateljev, kar bi naredilo trg bolj privlačen za male in srednje velike izdajatelje. K temu nas spodbuja tudi Evropska komisija. Kljub temu ocenjujemo, da predlog zakona pomeni korak naprej v zagotavljanju povezanosti evropskih finančnih trgov. V Novi Sloveniji bomo predlog novele Zakona o trgu finančnih instrumentov podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Dušan Verbič.
Spoštovani predsednik, državna sekretarka, poslanke, poslanci, prav lep pozdrav! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgu finančnih instrumentov je nastal zaradi prenosa treh direktiv in prilagoditve slovenske zakonodaje dvema uredbama. Posledično to pomeni odpravo pomanjkljivosti in nedoslednosti sedaj veljavnega zakona o trgu finančnih instrumentov, vezano na evropsko zakonodajo. Finančna kriza v letih 2007, 2008 je razkrila velike pomanjkljivosti pri finančnem nadzoru, in sicer v posameznih primerih kot tudi v zvezi s celotnim finančnim sistemom. Med krizo so se pokazale pomanjkljivosti glede sodelovanja, usklajevanja, dosledne uporabe prava Unije in zaupanja med pristojnimi organi držav članic. Prav tako so se razkrila nesprejemljiva tveganja, povezana z ureditvijo finančnih institucij. Za odpravo regulatornih pomanjkljivosti, ki so se pokazale med krizo, je bilo treba izvesti obsežno reformo. Del te sta tudi poenotenje zakonodajnih določb držav članic ter uvedba enotnih bonitetnih pravil za institucije, kar je bistveno za delovanje notranjega trga. Kaj konkretno pomeni ta implementacija za Republiko Slovenije glede sodelovanje v Evropskem sistemu finančnega nadzora? Kot prvo, Agencija za trg vrednostnih papirjev do sedaj ni imela pravne podlage za uporabo smernic in priporočil evropskega organa za vrednostne papirje in trge. S to spremembo bodo smernice postale zavezujoče za subjekte nadzora, saj se bodo ti lahko z njimi seznanili preko Uradnega lista Republike Slovenije. Kot drugo. Ureja se sodelovanje v evropskem sistemu finančnega nadzora in se v nacionalni pravni red prenaša, da pristojni organ pri opravljanju svojih nalog skrbi za konvergenco nadzornih orodij in nadzornih praks pri uporabi zakonov. Na podlagi navedenega pristojni organ v skladu z načelom lojalnega sodelovanja iz pogodbe o Evropski uniji sodeluje v duhu zaupanja in popolnega medsebojnega spoštovanja zlasti pri zagotavljanju ustreznih in zanesljivih informacij pretoka med pristojnimi organi držav članic. Prav tako sodeluje pri dejavnostih evropskega bančnega organa in po potrebi pri kolegiju nadzornikov. Kot tretje. To je področje, ki je dodano zaradi večje globalne povezanosti in trgovanja z uporabo elektronskih sredstev. Investitorjem so trgi v katerikoli državi dostopni z uporabo računalnika ali drugih elektronskih naprav iz domačega kraja. Da pristojni organ lahko izvaja nadzor nad dejanji investitorjev iz svoje države, potrebujejo informacije s trgov, na katerih ti investitorji trgujejo, sicer ne morejo uspešno voditi nadzornega postopka. Zaradi varovanja integritete finančnih trgov so se nadzorni organi povezali v mednarodno organizacijo, ki združuje nadzornega organe držav vseh celin. Medsebojno si pomagajo pri opravljanju nadzora nad finančnimi trgi s posredovanjem informacij, zato dopolnjeni členi predloga zakona omogočajo Agenciji za trg vrednostnih papirjev pridobiti informacije, ki jih potrebuje v nadzornih postopkih in jih vodi z namenom varovanja integritete finančnih trgov in posredovanja teh informacij. Le z uspešno izmenjavo informacij lahko nadzorni organi držav uspešno varujejo kapitalske trge. Skladno z navedenim in zapisanimi dopolnitvami členov Zakona o trgu finančnih instrumentov, kot rečeno, pomeni to prenos treh direktiv in dveh uredb EU, Poslanska skupina Stranka modernega centra ocenjuje nujnost implementacije te evropske zakonodaje v slovenski pravni red, zato bo podprla Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgu finančnih instrumentov.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o finančnih instrumentih. Dopolnitve in spremembe so predvsem posledica prenosa direktive EU in pa Sveta in s tem se domači zakon prilagaja direktivi EU in Sveta. Sama sprememba in dopolnitev odpravljajo določene pomanjkljivosti, ki so se izkazale kot velik delež tveganja tudi v preteklosti. Dejstvo je, da je finančna kriza v letih 2009–2010 sprožila določene postopke, da je treba z dodatno regulativo zmanjšati določena tveganja, zaostriti nekatera dela poslovanja. V SDS smo prepričani, da bo ta sprememba in dopolnitev pozitivno vplivala predvsem na vse deležnike, ki nastopajo na tem trgu tako z zmanjševanjem tveganja kot z zviševanjem same transparentnosti. Iz vsega tega povedanega v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlogu in pa dopolnitvam Zakona o trgu finančnih instrumentov ne bomo nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane predstavnice Vlade, spoštovani poslanci in poslanke! Pred seboj imamo predlog zakona, katerega cilji so prenos evropskih direktiv, prilagoditev domače zakonodaje evropskim uredbam ter odprava ugotovljenih pomanjkljivosti in nedoslednosti v obstoječem zakonu. Finančna kriza je namreč razkrila velike pomanjkljivosti pri finančnem nadzoru tako v posameznih primerih kot v zvezi s celotnim finančnim sistemom. Nadzor ni uspel predvideti negativnega makrobonitetnega razvoja dogodkov ali preprečiti kopičenje prevelikih tveganj v finančnem sistemu. Ugotovljeno je bilo, da nadzorni model na državni ravni zaostaja za finančno globalizacijo ter medsebojno povezanostjo evropskih finančnih trgov, na katerih številne finančne institucije poslujejo čezmejno. Med krizo so se pokazale pomanjkljivosti glede sodelovanja, usklajevanja, dosledne uporabe prava Unije in zaupanja med pristojnimi organi držav članic. Za vzpostavitev stabilnosti finančnega sektorja so EU in njene države članice sprejele različne popolnoma nove ukrepe. Za odpravo regulativnih pomanjkljivosti je bilo treba izvesti obsežno reformo. Cilj prilagoditve evropskim uredbam je predvsem odprava pomanjkljivosti glede upravljanja likvidnostnega tveganja, opredelitve kapitala, kreditnega tveganja nasprotne stranke in diskrecijski opciji držav članic iz različnih direktiv. Prav tako se določajo enotne zahteve za poravnavo vrednostnih papirjev ter enotne organizacijske zahteve in nadzor za centralne depotne družbe. Odpravljajo se tudi nekatere ugotovljene pomanjkljivosti in nedoslednosti v obstoječem zakonu, kot so sprememba pogojev za ustanovitev male borznoposredniške družbe, opredelitev pogojev glede umika dolžniških vrednostnih papirjev iz trgovanja na organiziranem trgu in odprava nedoslednosti glede stečaja borznoposredniških družb. Zaradi vmesnih sprememb v slovenski zakonodaji je treba spremeniti določbe, vezane na Zakon o nematerializiranih vrednostnih papirjih, Zakon o izvensodnem reševanju potrošniških sporov in še nekatere druge zakone. Nujna pa je tudi sprememba določb v zvezi z borzo in borznim trgom zaradi jasnejše ureditve, smiselne uporabe določb aktualnega Zakona o bančništvu. V Poslanski skupini Desus menimo, da bo predlog zakona bistveno prispeval k poenotenju nadzora nad finančnimi trgi in odpravil pomanjkljivosti v obstoječem zakonu, zato ga bomo soglasno podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, kjer bomo predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o trgu finančnih instrumentov podprli. Ugotavljamo namreč, da je finančna kriza razkrila velika tveganja, ki jih za izdajatelje in imetnike predstavljajo finančni inštrumenti. Temu vprašanju se je v veliki meri posvetil v svojem delu tudi Evropski parlament z več resolucijami, ki jih je sprejel tako pred finančno krizo in tudi med njo. Pozival je k bolj povezanemu evropskemu nadzoru, da bi zagotovili resnično enake, konkurenčne pogoje za vse udeležence na ravni Unije. Pa tudi Evropski svet je v svojih sklepih po zasedanju 18. in 19. junija 2009 priporočil vzpostavitev evropskega sistema finančnih nadzornikov, ki naj bi ga sestavljali trije novi evropski nadzorni organi. Priporočil je tudi, da bi moral sistem izboljšati kakovost in usklajenost nacionalnega nadzora, okrepiti nadzor nad čezmejnimi skupinami in pripraviti enotna evropska pravila, ki naj bi se uporabljala za vse finančne institucije na notranjem trgu. Poudaril je, da bi morali imeti evropski nadzorni organi tudi pooblastila za nadzor nad bonitetnimi agencijami, in komisijo pozval, naj pripravi konkretne predloge, kako bi lahko imel evropski sistem za finančno stabilnost pomembno vlogo v kriznih razmerah. To so usmeritve, ki so bile obravnavane tako v Evropskem parlamentu kot tudi v Evropskem svetu, in posledično, sicer resda zelo dolgo, torej leta 2008, 2009 se je ta razprava v Evropskem parlamentu in Evropskem svetu začela, no, v letu 2016 implementiramo, če lahko tako rečem, te usmeritve tudi v nacionalno zakonodajo v Sloveniji. Poglavitne rešitve, ki jih ta zakon prinaša, so predvsem izboljšanje notranjih kontrol in zvišanje glob. Tako investicijska podjetja morajo vzpostaviti stabilno ureditev notranjega upravljanja, vključno z jasno organizacijsko sestavo, postopki upravljanja tveganj in primerne mehanizme notranjih kontrol. Določbe zakona veljajo tudi za banke, če te opravljajo investicijske storitve, seveda pa nadzor nad bankami tudi na tem področju opravlja Banka Slovenije. Poostrene kazni za kršitelje določb zakonodaje pa opravlja Agencija za trg vrednostnih papirjev, ki lahko borznoposredniški hiši izreče globo do višine dvakratnika dobička, pridobljenega s kršitvijo, oziroma 10 % skupnega letnega prometa. Tudi globe za člane uprav in nadzornih svetov niso majhne, saj segajo do 5 milijonov evrov oziroma do dvakratnika zneska, ustvarjenega s kršitvijo. Tudi globe, omejene na višino 2 milijonov evrov, so predvidene za posameznike, ki bi zlorabljali pravila trga finančnih instrumentov. To so tisti glavni pokazatelji vsebine tega zakona, zato da se poskuša čim bolje vzpostaviti nadzor in odgovornost pri delovanju na finančnih trgih. Predlog zakona tudi zaostruje pravila, ki motivirajo vodilne v podjetjih k doseganju kratkoročnih rezultatov. Tako se odpravlja obveznost vmesnega poročila poslovodstva in s tem motivira tudi vlagatelje, da razmišljajo dolgoročno. Podjetjem se zmanjšujejo tudi nekatere administrativne ovire, in sicer se uvaja enotni podaljšani rok za objavo polletnih računovodskih poročil na 3 mesece po zaključku obdobja poročanja, poleg tega pa zakon določa še večjo preglednost pri izplačilih vlaganj ter poenotenje pogojev za centralno klirinško depotno družbo, v skladu z evropsko uredbo. Pomembne novosti zakon prinaša tudi na področju prospektov za vlagatelje. Nova pravila tako jasneje določajo osebe, ki so odgovorne za pravilnost in popolnost informacije o prospektih, ter določajo tudi obveznost, da končne informacije o prospektu pošlje evropskemu organu za vrednostne papirje in trge. Prepričani smo, da bodo vsi ti ukrepi zelo dobro vplivali na nadaljnji razvoj finančnih trgov, zato ta zakon podpiramo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združene levice, zanjo Luka Mesec.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav! Poslanci Združene levice bomo pri glasovanju o tem zakonu vzdržani. Glavni razlog je, da se s tem predlogom na področje borznega posredništva prenaša sistem zunajsodnega reševanja potrošniških sporov, ki je po našem mnenju korak nazaj glede na sistem, ki ga imamo zdaj. Novi zakon je zato ostro kritizirala tudi Zveza potrošnikov Slovenije. Mi bi potrebovali jasen zakon, ki bi določal tri preproste stvari: prvič, vrsto organizacije, ki lahko to storitev izvaja, drugič, konkretno opredelitev pristojnosti te organizacije, in tretjič, brezplačnost postopka za potrošnika. V nasprotju s tem smo dobili popolnoma liberaliziran sistem, kjer lahko to storitev opravlja praktično kdorkoli, čeprav imamo solidno potrošniško organizacijo, ki bi lahko opravljala javno službo. Namesto da bi potrošnik točno vedel, kaj bo rezultat postopka, imamo zdaj več vrst storitev: od popolnoma neobvezujočih mnenj do zavezujoče odločitve. Navsezadnje pa zakon dopušča tudi zaračunavanje storitev in omejuje spodnjo mejo zahtevka. V nekaterih področnih zakonih, na primer za energetiko, se je ohranil star sistem. Z 68. členom tega zakona pa se samo mehanično prenaša sistemska ureditev, ki je bila slaba. S tem zakonom se prenašajo tri direktive Evropske unije. Kot je v navadi, se direktive prenašajo mehanično, brez presoje Vlade, ali je neka rešitev dobra. Namesto vsebinske obrazložitve Vlada navaja samo to, da gre za prenos direktive. Ta pristop resno ovira delo Državnega zbora, ki mora temeljiti na strokovni podlagi, ki bi jo morala zagotoviti Vlada. Na srečo se v tem primeru ni vsaj zgodilo to, kar smo videli recimo pri Zakonu o varstvu okolja ali pa Zakonu o zavarovalnicah, kjer je Vlada izkoristila evropski predpis za to, da je uvedla slabšo rešitev, kot je predvidela direktiva sama. Konkretno mislim na dovoljevanje izjem za obratovanje industrijskih onesnaževalcev pri Zakonu o varstvu okolja ali pa na zaostrovanje zahtev za predstavnike delavcev v nadzornih svetih in upravah zavarovalnic, pri Zakonu o zavarovalnicah. Ni čudno, da je bil na Zakon o varstvu okolja vložen veto, na Zakon o zavarovalnicah pa ustavna pritožba. Od rešitev iz direktive je po našem mnenju vprašljiva odprava polletnega poročanja podjetij. Namen te je sicer dober, zmanjšal naj bi se pritisk na uprave, da dosegajo čim večjo kratkoročno donosnost, in povečal srednjeročni vidik in dolgoročna usmeritev poslovanja. Vendar pa ta cilj po našem mnenju ne bo dosežen, dokler ne bo temeljno spremenjeno razmerje med podjetjem in lastniki. Edini način, da posežemo v to, pa je okrepitev pravice zaposlenih do soodločanja. Bojim pa se, da bodo sveti delavcev in sindikati zaradi odprave polletnih poročil kvečjemu slabše seznanjeni s stanjem podjetja, kot so zdaj. V zakonu je nekaj rešitev, ki niso povezane z evropskimi direktivami. Ena od njih je recimo omilitev pogojev za ustanovitev male borznoposredniške hiše. Trenutno je minimalni kapital 125 tisoč evrov, izjemoma lahko tudi samo 50 tisoč. S tem zakonom pa se je izjema spušča na 25 tisoč evrov in to brez kakršnegakoli pojasnila. V Združeni levici nismo zaznali, da bi bil v Sloveniji problem premalo borznih posrednikov, kvečjemu jih je preveč, zlasti bank, za katere to sploh ni osnovni posel. Po našem mnenju je zaradi varnosti malih delničarjev treba zagotavljati višji minimalni kapital, zaradi preglednosti trga pa bi bilo bolje, če bi bil trg manj razdrobljen. S tega vidika je predlog, ki ga imamo pred sabo, kontraproduktiven, saj bo peljal v še večjo razdrobitev trga in še večjo nepreglednost. Za konec naj opozorim še na ureditev umika obveznosti iz trgovanja na borzi. Ureditev je premalo natančna in je lahko škodljiva za male imetnike. Če se za umik odločijo delničarji, to sklenejo na skupščini, ki ima svoj statut in jasna pravila o glasovanju. Že tam so mali delničarji po navadi stisnjeni, ampak imajo vsaj nekaj osnovne pravice. Imetnikov obveznic, na primer imetnikov državnih obveznic pa je lahko tudi več deset tisoč, zakon pa ne predpisuje, po kakšnem postopku se sprejema ta odločitev, niti ne varuje pravic malih imetnikov. Zaradi sprejetja tega zakona se slovenski finančni sistem ne bo nič izboljšal, lahko pa se še dodatno razdrobi, zato v Združeni levici zakona ne bomo podprli.Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 15. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVČNEM POTRJEVANJU RAČUNOV. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina petih poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožefom Horvatom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 26 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Horvatom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Jožefu Horvatu.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana gospa državna sekretarka! V Poslanski skupini Nove Slovenije smo že ob obravnavi Zakona o davčnem potrjevanju računov opozarjali na neprimerne rešitve, ki so le obremenile gospodarstvo in tudi potrošnike. Niso pa prinesle razbremenitev in spodbude, ki bi jih v teh razmerah v Sloveniji najbolj potrebovali. Poslanci Nove Slovenije smo veliko na terenu, na naših stalnih mesečnih terenskih obiskih po vsej Sloveniji. Obiskujemo gospodarstvenike, društva, lokalne skupnosti. Iz teh obiskov črpamo predloge za naše politično delovanje. Vidimo tudi, kako zakonodaja deluje na terenu, v življenju oziroma kako ne deluje. Pozorno spremljamo učinke uvedbe davčnih blagajn in prvi rezultat naših ugotovitev je novela, ki je pred vami, kolegice in kolegi. Računamo danes na konstruktivno razpravo in na to, da boste v Vladi oziroma v koaliciji prisluhnili argumentom ter podprli rešitve, ki jih predlagamo, ali jih morda še izboljšali. Mi torej analizo že imamo, imamo tudi rešitev. Predlagani zakon zasleduje cilj ureditve položaja prostovoljnih gasilskih društev in malih davčnih zavezancev v zvezi z uporabo online line davčnih blagajn, in sicer se za ti dve kategoriji zavezancev določa izjema od obvezne uporabe online davčnih blagajn pri gotovinskem poslovanju. Ti zavezanci bodo svoje gotovinsko poslovanje sicer še naprej vodili na enak način, kot je bilo blagajniško poslovanje urejeno doslej, torej preko tako imenovanih virtualnih davčnih blagajn ali preko vezane knjige računov, v skladu z določili veljavnega Zakona o davčnem postopku. Drugi cilj predloga zakona je ustrezna ureditev položaja oziroma obveznosti kupcev oziroma potrošnikov glede jemanja in hranjenja računov ter predložitve računa pooblaščeni osebi. Poglavitna novost, ki jo prinaša naš zakon, je določiti izjeme od obveznosti uporabe online davčnih blagajn za dve kategoriji subjektov, to je prostovoljnih gasilskih društev in malih davčnih zavezancev. Med slednje sodijo tudi tisti zavezanci, katerih letni obdavčljivi promet po predpisih, ki urejajo davek na dodano vrednost, v zadnjih 12 mesecih ni presegel oziroma je verjetno, da ne bo presegel 50 tisoč evrov letno. Za ti dve kategoriji je namreč sedanja ureditev obvezne uporabe online davčnih blagajn preveliko administrativno in finančno breme. Vsi cenimo požrtvovalno delo gasilk in gasilcev, ki ob naravnih nesrečah tvegajo tudi svoja življenja, da priskočijo na pomoč sodržavljanom v reševanju premoženja in v reševanju življenj. Po našem mnenju je prav, da jim olajšamo poslovanje na način, da se bodo lahko bolj in bolje posvetili svojim strokovnim nalogam izobraževanju in usposabljanju. Predlog zakona sledi načeloma sorazmernosti in administrativne enostavnosti. Ravno zaradi tega predlagamo ukinitev denarne kazni za kupca, ki računa na zahtevo pooblaščene osebe ne predloži. Menimo, da namen zakona ni kaznovanje ali pa vsaj ne bi smelo biti kaznovanje, ampak vzpostavljanje nove davčne kulture, kar lahko enako učinkovito ali pa še bolj učinkovito dosežemo zgolj z opominom. Poslanke in poslanci Nove Slovenije danes pričakujemo konstruktivno razpravo in verjamem, da s skupnimi močmi, z racionalnim pristopom, upoštevajoč, kaj vse danes gre narobe v zvezi z uveljavitvijo Zakona o davčnem potrjevanju računov, lahko za naše državljane, predvsem zavezance, naredimo nekaj dobrega. Ni dobro, da bomo čakali eno leto na neke znanstvene analize. Analize že imamo. Vsakdo, ki hodi z odprtimi očmi po svetu, po Sloveniji, ve, kaj gre narobe. In glede Zakona o davčnem potrjevanju računov gre veliko stvari narobe.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance mag. Mateji Vraničar Erman.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Ob pripravi zakona o davčnem potrjevanju računov smo v skladu z zahtevami zainteresirane javnosti v času javne obravnave predloga zakona predvideli, da je obveznost davčnega potrjevanja računov uvedena za vse zavezance, ki so dolžni izdajati račune v skladu s predpisi s področja davka na dodano vrednost in sprejemajo plačila v gotovini, razen ozko določenih izjem. Sistem davčnega potrjevanja računov je bil kot obvezen uveljavljen z 2. januarjem letošnjega leta, tako da bo celovita analiza in ovrednotenje delovanja sistema in njegovih učinkov mogoča šele v letu 2017. Zakaj? V letošnjem letu lahko analiziramo učinke pri obračunu davka na dodano vrednost, vendar pa je za celovito analizo treba upoštevati tudi obračun davka iz dejavnosti za fizične osebe in obračun davka od dohodkov pravnih oseb za pravne osebe, ki bodo predloženi šele v naslednjem letu. Dejstvo pa je, da bo ta del analiz bolj zanemarljiv. Ključne so analize na podlagi obračunov DDV, ki so mogoče v maju 2016. Zakaj? Zaradi tega ker prve obračune bodo trimesečni zavezanci za DDV oddali do konca meseca aprila za obdobje januar–marec 2016. Podani predlog za izvzetje davčnih zavezancev z letnim obdavčljivim prometom pod 50 tisoč evrov bi pomenil izvzetje ravno tistih zavezancev, ki praviloma pogosteje sprejemajo gotovino za plačilo blaga in storitev in so kot taki glavni naslovniki obveznosti davčnega potrjevanja računov. V letu 2014 je bilo v Sloveniji med vsemi zavezanci za davek od dohodkov pravnih oseb in za dohodnino od dohodka iz dejavnosti 70 % zavezancev s prihodki, ki niso presegali 50 tisoč evrov letnega obdavčljivega prometa in bi bili po predlogu zakona izvzeti iz obveznosti davčnega potrjevanja računov. Ta obveznost bi bila odpravljena za skoraj polovico izmed vseh zavezancev, ki so trenutno vključeni v sistem davčnega potrjevanja računov. S tem bi vzpostavljeni sistem izgubil svoj namen, konkretna analiza obstoječega stanja pa bi bila onemogočena. Doseganje temeljnih ciljev zakona, to je preprečevanje sive ekonomije, odkrivanje kršitev dela in zaposlovanja na črno in racionalizacije poslovanja davčnega organa z vzpostavitvijo sistema analize tveganja, bi bilo tako z uveljavitvijo predloga zakona onemogočeno. Drug del spremembe se nanaša na izvzetje gasilskih društev, pri čemer predlagatelj v ničemer ne pojasni, zakaj je od vseh nevladnih organizacij treba iz obveznosti potrjevanja računov izvzeti prav gasilska društva. Vprašanje je, ali je v tem primeru izpolnjen ustavni pogoj utemeljenosti za različno obravnavanje zavezancev, ki niso v bistveno drugačnem, različnem položaju. V zvezi s predlagano odpravo globe v primeru, da kupec ne vzame računa, pa je treba poudariti, da ima pri preprečevanju sive ekonomije pomembno vlogo tudi kupec, in ukrep, ki se mu s predlagano novelo nasprotuje, je le eden od ukrepov, ki jih izvaja finančna uprava za spodbujanje zavesti o pomenu izdajanja in jemanja računov. Ni nepomembno tudi dejstvo, da je izdaja opomina možna in poglavitna tudi pri obstoječem zakonskem besedilu. Spoštovani! Ob upoštevanje vsega navedenega Vlada meni, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo in predlagamo, da ga v nadaljevanju ne podprete. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Tilen Božič.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Ministrstva za finance, predlagatelj, kolegice in kolegi! Zakon o davčnem potrjevanju računov smo iz predvolilnega programa SMC prenesli v koalicijsko pogodbo in od tam uresničitev v juliju lanskega leta. Štejemo jo za pomemben korak v smeri omejevanja sive ekonomije in zagotavljanja enakih konkurenčnih pogojev med zavezanci. Trenutno s podrobnejšimi podatki, ki bi narekovali preudarno uvedbo morebitnih izboljšav, še ne razpolagamo, zato sprememb, ki jih podaja predlagatelj, v tej fazi žal ne moremo podpreti. Predlagatelj posebej izpostavlja tri področja: gasilska društva, zavezance ki dosegajo predmet do 50 tisoč evrov, in prekrškovno določbo, ki se nanaša na kupce. Pa začnimo pri prvem. Prostovoljna gasilska društva se po pisanju predlagateljev v pretežni meri financirajo s prostovoljnimi prispevki in donacijami pravnih in fizičnih oseb. Tukaj velja ponovno poudariti, da veljavni Zakon o potrjevanju računov ne predvideva dodatnih obveznosti zavezancev v primeru donacij, članarin ali dotacij. Za tovrstne transakcije se računi praviloma ne izdajajo in posledično tudi tako imenovane fiskalizacije ni. Prav tako davčnega potrjevanja računov ni v primerih, ko gre za sponzorska sredstva ali plačila iz proračuna države, občin in različnih organizacij, saj se ta praviloma nakazujejo neposredno iz transakcijskega računa, torej donatorja, sponzorja ali tistega, ki je nosilec razpisa, na transakcijski račun upravičenca. Namen zakona o davčnem potrjevanju računov ni bil usmerjen v omejevanje ali v oteževanje humanitarne oziroma dobrodelne dejavnosti, in v to tudi ni posegel. Osredotočili smo ga zgolj na komercialni del dejavnosti in izboljšanje davčnega nadzora. Torej, kot že omenjeno, pri donacijah, članarinah in dotacijah je obravnava enaka kot doslej, prav tako pri sponzorstvih in primerljivih plačilih za storitve, ko so ta nakazana neposredno iz transakcijskega računa plačnika na transakcijski račun prostovoljnega gasilskega društva. Sprememba je torej doletela tisti del dejavnosti prostovoljnih gasilskih društev, ki so komercialne narave in konkurirajo na trgu, primeroma gasilske veselice in druge občasne dogodke, s katerimi društva med drugim zagotavljajo tudi dodatna sredstva za svoje delovanje. V takšnih primerih je obveza izstavljanja računov veljala že pred uveljavitvijo Zakona o davčnem potrjevanju računov, in nikakor ne gre za novost. Ključna razlika je le v tem, da se odslej računi bodisi sočasno z izdajo samodejno potrjujejo pri finančni upravi v realnem času bodisi z uporabo vezane knjige računov in naknadnega potrjevanja. In sedaj konkretneje k organiziranju gasilskih veselic, ki jih predlagatelj posebej izpostavlja. Z davčnim potrjevanjem računov se je poleg samodejnega nadzora nad izstavljanjem računov, ki se izvaja na strežniku finančne uprave, brez dvoma ustvarilo tudi nekaj dodatnega pritiska k izboljšanju preglednosti in organizacije poslovanja znotraj zavezancev samih in v primeru društev tudi v odnosu do njihovih članov. Več sto ali tisoč obiskovalcev veselega dogodka namreč neizbežno vodi v visoko frekvenco gotovinskih transakcij, vezanih na vstopnine, hrano, pijačo in prodajo številnih drugih artiklov. Ob razvejani verigi deležnikov, ki se razpenjajo od ponudnikov gostinskih storitev, izvajalcev zabavnega programa, ozvočenja, razsvetljave, odra, itd., je od države utemeljeno pričakovati, da poskrbi za to, da se celotni denarni tok in s tem veriga plačil honorarjev, storitev in blaga ustrezno evidentira. Verjetno bi bilo s strani gasilskih društev neracionalno stalno razpolagati s celotno infrastrukturo za izvedbo gasilskih veselic, ki se običajno organizirajo enkrat letno in v praksi društva pretežni del opreme zagotavljajo zgolj ob tovrstnih dogodkih, od klopi, miz, odra, ozvočenja, luči do šanka. Podobno velja tudi za vzpostavitev in delovanje centralnega prodajnega mesta na prireditvi, kjer se običajno z eno ali več blagajnami izvaja prodaja kuponov ali kart, ki se lahko nato na prireditvi unovčijo za storitve ali blago, saj je v praksi brez centralnega nadzora organizatorja nad tokom denarja težko zagotavljati temeljno pravilo v poslu, ki ga mora zagotavljati za vsakokratno korektno sodelovanje z različnimi deležniki. Čisti računi – dobri prijatelji, če povzamemo ta del. Pravila za prostovoljna gasilska društva se s sprejetim Zakonom o davčnem potrjevanju računom v pretežnem delu poslovanja, ki se nanaša na članarine, donacije, dotacije in transakcije s transakcijskega računa na transakcijski račun, niso spremenila. Za del poslovanja, ki pa je po naravi tržna dejavnost, razlogi, ki jih predlagatelj zgolj skopo navaja, ne opravičujejo uvedbe razlikovanja pri izvajanju nadzora nad opravljanjem gotovinskega prometa. Dejstvo je, da bi bilo dejavnosti društev ali zavodov težko ločiti od dejavnosti deooja ali drugih pravnih oblik, saj prihaja do pogostega prepletanja med pridobitnimi in nepridobitnimi dejavnostmi. Na eni strani so lahko majhna prostovoljna gasilka društva, na drugi morda Avto-moto zveza s svojimi društvi, na tretji razna društva za organizacijo dogodkov, na četrti kapitalske družbe, ki se s tem ukvarjajo. Razpon gre torej od nekaj 100 evrov do več milijonov in dejavnosti od ene do brezštevno mnogih. Enostranski in parcialni izvzem določenega tipa organizacije ali dejavnosti bi torej lahko neizogibno pripeljal do izkrivljanja pogojev med različnimi organizacijami. Čas, ko so nekatera gostišča pa tudi nekatere druge komercialne dejavnosti poslovale v okviru društev ali zavodov in s tem nelojalno konkurirali običajnim gostiščem, je mimo. Večjo spremembo na tem področju je prinesel že pravilnik Ministrstva za finance, ki je bil sprejet pred dobrim desetletjem. Ta je tudi jasneje potegnil ločnico med pridobitno in nepridobitno dejavnostjo, ne glede na to za kaj se ustvarjeni presežek oziroma dobiček potroši. Z uveljavljanjem premalo premišljenih izjem, kot jih obravnavamo danes, bi tako lahko prej prišli do pomoči tistim, ki bi želeli pravila izigrati, kot tistim, ki bi jih želeli razbremeniti. In če predlog postavimo neposredno iz teorije v prakso. Najbrž bi bil ob potrditvi predloga poslancev NSi že naslednji koncert glasbenika svetovnega formata v Stožicah organiziran kot gasilska novica. Nadalje predlagatelj oži uporabo Zakona o davčnem potrjevanju računov na tiste, katerih promet presega 50 tisoč evrov letno. S tem v zvezi se pojavlja več težav in nejasnosti. V omenjeni skupini se nahajajo številni rizični zavezanci, ki jih je naslovil Zakon o davčnem potrjevanju računov. Avtomatizacija dela nadzora nad temi zavezanci namreč finančni upravi omogoča, da se na podlagi analize podatkov osredotoči zgolj na tiste zavezance, ki se na podlagi konkretnih podatkov izkažejo za potencialne kršitelje. To omogoča znatno izboljšanje organizacije dela inšpekcijskih služb in nižje obremenitve tistih zavezancev, ki poslujejo zgledno. Prav tako je finančna uprava s pomočjo novo vzpostavljenega sistema lahko povečala število inšpektorje, ki na terenu preverjajo nelojalno konkurenco, ki jo predstavljajo šušmarji. O teh je bilo v času sprejemanja Zakona o davčnem potrjevanju računov veliko govora in ravno te se sedaj lahko lažje in bolje naslavlja z inšpektorji, ki so bili prej preobremenjeni s kontrolo blagajniškega prometa na način, ki ga v velikem delu bistveno hitreje in celoviteje lahko opravi Fursov strežnik. Ob pregledu strukture in števila vprašanj ter pobud je mogoče tudi zaznati, da številni zavezanci, ki bi morali za opravljanje vsaj dela svoje dejavnosti račune izstavljati že doslej, te obveznosti niso opravljali skladno z veljavno zakonodajo. Pogosto gre namreč zaslediti trditve, da je Zakon o davčnem potrjevanju računov za določene dejavnosti vzpostavil obveznosti izstavljanja računov, kar seveda ne drži. Izstavljanje računov v pretežni meri urejajo drugi predpisi, na primer Zakon o davku na dodano vrednost, ki so bili sprejeti že s koncem 90. let prejšnjega stoletja. Zakon o davčnem potrjevanju računov ureja zgolj to, kar vsebuje v imenu, to je potrjevanja računov, in sicer tistih, ki jih zavezanec izstavi ob poslovanju z gotovino. Na zadnje še nekaj besed o kaznih za kupce. Kazen je do določene mere za kupca zgolj simbolična, saj v primeru izreka znaša 20 evrov, če je poravnana v osmih dneh. Prav tako ima inšpektor možnost, da v skladu s krovnim Zakonom o prekrških izreče opomin. Ta za kupca nima finančnih posledic. Po podatkih, ki so za enkrat na razpolago, kaže, da so se doslej inšpektorji posluževali predvsem opozoril oziroma opominov. V prvih mesecih od uveljavitve so tako, kot napovedano, prevzeli vlogo pomočnikov zavezancem pri izpolnjevanju davčnih obveznosti v smislu navajanja na spremembe in tako naredili dodaten korak v smeri gradnje prihodnjega odnosa med zavezanci in finančno upravo, ki vse bolj gleda na zavezanca kot na partnerja. Trenutno je o natančnejših učinkih, ki so jih prinesle davčne blagajne, še nekoliko preuranjeno govoriti, saj so na razpolagi podatki zgolj za mesečne zavezance za DDV, in sicer za mesec januar 2016. Za februar jih pričakujemo v naslednjih dneh, v sredini maja bodo na razpolago podatki za trimesečne zavezance za DDV, kar bo zagotovo omogočalo bistveno boljši vpogled v davčne učinke. Zadnji pomembni sveženj podatkov pa bo na razpolago šele aprila 2017, saj bodo takrat na razpolago tudi podatki tistih, ki niso zavezanci za namene DDV in oddajajo zgolj letna poročila Agenciji za javnopravne evidence Slovenije. Števec na spletnih straneh finančne uprave kaže trenutno naslednjo sliko: število prevzetih digitalnih potrdil je skoraj 70 tisoč, število davčno potrjenih računov je skoraj 250 milijonov in tako naprej. Zaenkrat gre iz teh podatkov ugotoviti zgolj to, da je sistem, ki ga je vzpostavila finančna uprava, deloval dobro. Odzivni časi se merijo, kot obljubljeno, v stotinkah sekunde. Vzpostavljena je bila brezplačna mini davčna blagajna in uveljavile so se številne pobude za kupce in zavezance, od nagrad do pomoči pri implementaciji in obsežni medijski ozaveščevalni kampanji, katere integralni del je pomoč, ki jo davčni inšpektorji zagotavljajo na terenu. Natančnejših podatkov torej še ni. Vendar prvi indici že kažejo, da je bil sistem vzpostavljen upravičeno in da deluje učinkovito. Prav tako še dobro leto in pol velja prehodno obdobje, ki omogoča uporabo vezane knjige računov. Na tej točki, torej bistveno drugačne ali bogatejše diskusije, kot je bila opravljena že ob sprejemanju Zakona o davčnem potrjevanju računov, ne pričakujemo. Vsekakor pa pobude, ki jih prejemamo v teh dneh, spremljamo in preučujemo z vso resnostjo. In če bodo predlogi v prihodnje dobili podporo tudi v konkretnih podatkih, se bomo seveda angažirali pri iskanju morebitnih izboljšav predpisa. V Poslanski skupini SMC predloga skupine poslancev iz vrst NSi, iz predstavljenih razlogov ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana državna sekretarka, lepo pozdravljeni! Naj na samem začetku poudarim, da je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke uvedbi davčnih blagajn od vsega začetka nasprotovala, saj smo se že pred uvedbo zavedali, da ne bodo rešile tega, kar bi morale. To je problema sive ekonomije. Vse to se seveda po uvedbi tudi kaže. Davčne blagajne ne rešujejo problema neizdajanja računov. Tisti, ki računov niso izdajali prej, jih ne izdajajo niti po uvedbi davčnih blagajn. Prav tako niso registrirale svoje dejavnosti. In prav takšni posamezniki predstavljajo problem, saj ne plačujejo prispevkov, ne plačujejo davkov ter predstavljajo nelojalno konkurenco vsem tistim, ki pa pošteno opravljajo svojo dejavnost. Naj spomnim, da je bil s strani Državnega sveta na Zakon o davčnem potrjevanju računov dan veto. Vendar je bil zakon kljub vetu s strani koalicijskih poslancev potrjen pred poletnimi parlamentarnimi počitnicami in je tako stopil v veljavo v začetku letošnjega leta. Po uvedbi lahko zlasti s strani majhnih podjetnikov, s strani društev, s strani posameznikov, ki opravljajo dopolnilne dejavnosti na kmetiji, slišimo številna negodovanja in vsesplošno nezadovoljstvo. Davčne blagajne za njih namreč predstavljajo izjemno velik strošek. Strošek je precej višji od tega, kar je vlada ob sami uvedbi omenjala. Tu namreč ne gre le za strošek nakupa davčne blagajne, temveč tudi za strošek posodobitve programske opreme, stalne pogodbe za vzdrževanje programske opreme in tako naprej. Hkrati pa uvedba davčnih blagajn pomeni tudi več birokracije. Število zavezancev, ki bi naj po oceni finančne uprave uporabljali davčne blagajne, je precej nižje od prvotno postavljenih ocen. Kje so razlogi za to, ve najbolje finančna uprava ali Ministrstvo za finance. Številke pa najverjetneje kažejo tudi na to, da so številni posamezniki raje začeli uporabljati vezano knjigo računov, kar je do konca leta 2017 tudi mogoče. Te prakse so se ob uvedbi davčnih blagajn poslužila celo nekatera večja podjetja in začela uporabljati vezano knjigo računov. Slovenija je zelo neenakomerno razvita in dostop do interneta ni povsod mogoč, kar pomeni, da so številni podjetniki primorani uporabljati vezano knjigo računov, saj pokritosti z internetom na območju, na katerem delujejo, ni. Pokritost z internetom po celotnem območju Slovenije bi sicer morala biti osnova in predpogoj za nadaljnje ukrepe, vendar se je Vlada odločila drugače. Treba se je tudi vprašati o sorazmernosti takšnega ukrepa glede na stroške, ki jih je imela finančna uprava za posodobitev opreme, stroške dela številnih inšpektorjev, ki hodijo po terenu, stroške podjetij in gospodarstva ter drugih stroškov, na drugi strani pa če to primerjamo s prihodki, ki si jih v proračunu zaradi uvedbe davčnih blagajn obetamo, lahko tukaj vidimo, da gre za veliko nesorazmerje. O tem, ali bomo sploh lahko govorili o večjem prihodku v proračunu kot posledici uvedbe davčnih blagajn, se bomo pa v prihodnjih mesecih še lahko prepričali. Prvi letošnji podatki niso namreč prav nič spodbudni, saj je priliv iz davka na dodano vrednost glede na obračun v februarju za 20 milijonov evrov nižji, kot je bil v enakem obdobju lani. Govorimo o zmanjšanju za več kot 10 %, in to kljub dejstvu, da so se prilivi davka na dodano vrednost od uvoženega blaga v istem obdobju povečali. Kar pomeni, da se je aktivnost porabnikov v tem obdobju povečala. Prav tako se je ob koncu leta 2015 zmanjšalo število samostojnih podjetnikov. Samo v mesecu decembru za 277. Prav tako številni posamezniki svojo dejavnost selijo v tujino. Številni, ki danes uporabljajo vezane knjige računov, pa nameravajo s svojo dejavnostjo prenehati, če ne bo prišlo do razumnejše zakonodajne rešitve. Nekateri posamezniki pa so enostavno prenehali poslovati z gotovino. Davčne blagajne so se izkazale za škodljive, saj zavezancem povzročajo visoke finančne stroške in nesorazmerne administrativne obremenitve. Zato je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke v parlamentarno proceduro vložila še nekoliko ostrejši predlog novele Zakona o davčnem potrjevanju računov, ki davčne blagajne ukinja, o katerem bomo govorili na kateri od prihodnjih sej. Predlagana pobuda, o kateri govorimo danes, govori o določitvi izjem za dve kategoriji, to so prostovoljna gasilska društva in mali davčni zavezanci, torej tisti, katerih letni promet ne preže 50 tisoč evrov. Predlog predlagane spremembe je vsekakor korak v pravo smer in vsaj nekoliko olajša obremenitev malih podjetnikov in določene skupine civilne družbe, zato jo bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Zgodba o davčnih blagajnah ima že kar nekaj zgodovine. Dolga pot je pretekla od samega začetka, od snovanje ideje, od priprave zakona, od usklajevanja le-tega z najrazličnejšimi dejavniki pa do dejanske uresničitve oziroma izvajanja samega predpisa z začetkom letošnjega leta. Od takrat je zelo široka javnost, pa tudi mi v Poslanski skupin Desus smo zelo znatiželjni, kakšne so prve ocene učinkov delovanja davčnih blagajn na samo gospodarstvo. Znano je že, da do resnih in konkretnih podatkov, kaj šele analiz in ugotovitev ne moremo priti kar čez noč, ampak rabimo nekaj časa. Ne želimo pa, in to moram tukaj jasno povedati, z nekaterimi preuranjenimi, da ne rečem rokohitrskimi potezami reševati zadev, pri tem pa delati škodo. Ob tej priložnosti nikakor ne želim govoriti, da je predlog zakona, ki ga predlagajo kolegi v Novi Sloveniji rokohitrska poteza, je pa po našem mnenju nekoliko preuranjena, zato je v Poslanski skupini Desus ne bomo podprli. Mnogokrat govorimo v kontekstu sive ekonomije o davčnih blagajnah. Seveda so s samo sivo ekonomijo povezane, niso pa to edini ukrep za zajezitev sive ekonomije. Prioritetno je, da si predvsem v glavah razčistimo in za vedno odpravimo tako imenovani nacionalni šport, kako je treba prelisičiti, zaobiti državo oziroma njene davčne in finančne organe. Seveda nas pa vse skupaj zanima, kaj novega nam je zakon prinese in kaj to konkretno pomeni v praksi. Pri tem naj opozorim na dve dejstvi: prvič, da so davčne blagajne po 1. oziroma 2. januarju letos prisotne in ne pomenijo nobenega dodatnega ali novega računa za tiste zavezance, ki so že doslej izdajali račune, bodisi za dobavo blaga bodisi za opravljene storitve, in drugič, še manj pa to pomeni, da bodo kupci imeli neko dodatno obremenitev, dodatno obvezo s tem, da bodo morali po plačanem nakupu oziroma po za njih opravljeni storitvi vzeti račun. Tudi do sedaj so ga morali jemati in ni bilo nič nenavadnega, ko se je vzel račun za blago tehničnega področja, za televizorje, ne nazadnje tudi za mikserje kot kuhinjske pripomočke, ker se je na podlagi tega računa lahko uveljavljala morebitna garancija. Torej račune smo jemali, in to smo počeli tudi pred uvedbo tako imenovanih davčnih blagajn. Nekoliko nas zmoti tudi to, da se vedno znova tudi v medijih pojavlja dejstvo, češ, od sedaj pa morate jemati račune – jemali smo jih prej, verjetno jih bomo tudi v prihodnje in danes ni nič drugače. Torej zgodilo se ni nič novega. Ker pa na splošno velja, da samoumevnosti žal ni, je moralo finančno ministrstvo poseči tudi z nekaterimi propagandnimi mehanizmi, ne nazadnje tudi z nagradno igro, da bi še pospešili to miselnost pri kupcih oziroma pri tistih, ki so jim računi v končni fazi tudi namenjeni. V Poslanski skupini Desus še vedno podpiramo davčne blagajne in menimo, da zaradi morebitnih sprememb in izboljšav ne moremo kar tako vreči puške v koruzo in s tem povoziti prvoten namen učinkovitega pobiranja javnih dajatev, predvsem zavreči večjo sledljivost in nadzor nad opravljenimi transakcijami. Morda se ob tej priložnosti tudi mnogim izmed nas pojavlja vprašanje, zakaj pa smo tako imenovani SDK ukinili. Mnogi ga danes skušamo priklicati nazaj. Vendar pa se na našo in verjetno tudi na ostale poslanske skupine obračajo ljudje, ki imajo z uvedbo davčnih blagajn vrsto nevšečnosti. Predvsem gre za male davčne zavezance in administrativne zaplete, ki jih v zvezi s tem imajo oziroma se z njimi soočajo. Težave slednjih, zlasti upokojenskih društev, pa ne bomo in ne smemo kar tako preslišati. Upoštevali bomo vsa možna razhajanja in težave, ki se pojavljajo v praksi, na terenu pri izvedbi zakona, vendar ne na način, ki bi povzročil kakršnokoli neenakopravno obravnavanje zavezancev oziroma diskriminacijo. S preuranjenimi, prehitrimi ukrepi ne želimo sprožiti domino efekta in nekatere deležnike spraviti v neugoden oziroma inferioren položaj. Opozarjamo, da si bomo v naši poslanski skupini, torej v Poslanski skupini Desus, takoj po opravljeni analizi stanja, ki je pa ne bomo čakali pol leta ali več, dodatno lotili iskanja ustreznih rešitev, morebitnih sprememb, morebitnih popravkov, predvsem pa, če se bo izkazalo, da so potrebne, se lotili tudi izboljšav navedenega predpisa. Zato bodo seveda morali obstajati tehtni razlogi za eventualno noveliranje obstoječega zakona, nikakor pa ne brez konkretnih in natančnih podatkov. Zaradi vsega navedenega poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus menimo, da predlog zakona, ki je pred nami, ni primeren za nadaljnjo obravnavo, in ga zaradi tega ne bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi. Po slabih treh mesecih veljavnosti zakona o t. i. davčnih blagajnah je pred nami predlog za njegovo spremembo. Predlagatelji postavljajo tezo, da gre za minimalen popravek, za izjemo, ki bi iz sistema potrjevanja računov izvzela le najmanjše zavezance, ki naj bi jim uvedeni davčni sistem povzročal nesorazmerne stroške in nesorazmerna administrativna bremena. Podrobnejši pregled razkrije dejansko stanje predlaganih sprememb. Več kot 200 tisoč podjetij je v Sloveniji zavezancev za davek od dohodkov pravnih oseb in za dohodnino iz dejavnosti. Več kot 140 tisoč izmed njih je v zadnjem letu ustvarilo 50 tisoč evrov oziroma manj dohodka. To pomeni, da je slovensko gospodarstvo ekonomija malih podjetij. Iz tega lahko ugotovimo, da bi po mnenju predlagateljev morali iz pravkar uvedenega nadzora izvzeti približno 70 % vseh zavezancev za izdajo računov. Socialni demokrati tovrstnim pavšalnim ocenam, ki nimajo svoje podlage niti v prvem kvartalu in poročilu in ocenah, ne moremo pritrditi. Pri tej razpravi o tem zakonu je namreč nujno, da si pred odločanjem zastavimo vsaj ključna temeljna vprašanja. Ali se je zaradi uvedbe davčnih blagajn zgodilo kaj takšnega, da je nujno še pred objavo in analizo temeljnih podatkov učinka zakona takojšnje ukrepanje in takojšnja sprememba? Ali so stroški in birokracija povezani z davčnimi blagajnami res tako veliki? Vsaj na zadnjem odboru, pristojnem za kmetijstvo in prehrano, smo lahko ugotovili da ob resni poglobitvi v stroške ugotovimo, da temu ni tako. In tretjič. Ali je smiselno, preden dejansko imamo podatke za prvo trimesečje, spreminjati zakon, o katerem učinka še nismo niti izmerili, niti ga ni mogoče verodostojno določiti? Prvotni namen davčnih blagajn je namreč zagotoviti, da se bodo za blago in storitve v Republiki Sloveniji izdajali računi. Nadzor nad vsemi zavezanci ne pomeni le doseganja tega cilja, s katerim se najverjetneje strinjajo tudi predlagatelji. Pomeni namreč možnost nadzora tudi na drugimi kršitvami, nad sivo, če želite, črno ekonomijo. Pridobljeni podatki namreč ustvarjajo možnost skupnega, bolj učinkovitega nadzora inšpekcijskih služb, ne le v primeru neizdajanja računov, temveč tudi v primeru dela na črno in drugih kršitev delovnopravne zakonodaje. Povedano drugače, zakon posredno omogoča tudi višje standarde zaščite delavskih pravic in nadzora nad ustreznim delovanjem našega gospodarstva. Zato poleg neizdajanja računov moramo upoštevati dejstvo, da je delo na črno eden največjih segmentov nelojalne konkurence, poštenim podjetnikom in poštenim delodajalcem pa največje breme. Zato bi moral biti, če so predlagatelji iskreni, njihov cilj ravno obraten: zbrane podatke o vseh, ki poslujejo z gotovino, ustrezno preveriti in preprečiti najširši ne le najožji sklop kršitev našega dobrega poslovnega okolja. To je bilo tudi jasno izraženo stališče večine gospodarstvenikov, ki so predlog ureditve davčnih blagajn podprli pod pogojem, da ta ne bo dopuščal izjem. Samo tako lahko namreč dosežemo, da ne bo prihajalo do izogibanja obveznosti. Tudi množično sodelovanje državljanov pri preverjanju izdanih računov kaže, da si večina ljudi želi poštenega sistema in da so za poštenost našega sistema, gospodarskega in davčnega pripravljeni tudi kaj storiti. Najmanj to, da v velikem številu sodelujejo pri skeniranju računov, in s tem prispevajo k aktivnemu nadzoru. Zato so tudi odgovori na prej zastavljena vprašanja pravzaprav jasni. Ne, zaradi davčnih blagajn se ni zgodilo nič drastičnega, kar bi opravičevalo rokohitrske poteze in takojšnjo spremembo zakonodaje. Ne, stroški in birokracija v Sloveniji so v okvirih znosnega, mali zavezanci, ki izdajo malo gotovinskih računov, pa imajo celo možnost, da svoje račune potrjujejo brezplačno. In ne nazadnje, ne moramo se odločati o tako pomembnih posegih, ne da bi bila prej opravljena temeljna analiza vsaj prvega trimesečja. Implementacijo zakona tako spremlja tudi posebna skupina Socialnih demokratov, ki pričakuje, in bo v primeru, da bo to potrebno, po prvem trimesečju tudi sama predlagala ustrezne spremembe zakona. Kot že rečeno, ko bomo lahko operirali vsaj z realnimi podatki in s konkretnim učinkom zakona. V tem trenutku pa menimo, da ni potrebe za uvajanje novih izjem pri zavezancih za davčno potrjevanje računov, še posebej ne v trenutku, ko je vzpostavljeni sistem ravno začel delovati in ko končno daje verjetno tudi rezultate. Naša osnovna opredelitev do predlaganih zakonskih sprememb pa je sledeča. Uvedba do tako široke izjeme, kot je predlagana, bi pomenila, da se razvodeni celoten sistem zakona in se pravzaprav vrnemo na izhodiščno točko. Pomenilo bi, da anuliramo dosedanje delo. Po našem mnenju obstoječe rešitve, vključno z možnostjo uporabe brezplačne aplikacije FURS za male zavezance, dajejo dovolj možnosti za učinkovito in ne pretirano birokratizirano poslovanje. Seveda si želimo kot vsi drugi olajšati poslovanje tudi gasilskim društvom in ostalim podobnim združenjem državljank in državljanom, a kar Socialni demokrati dokazujemo tudi s svojimi dejanji, da kljub pomenu društev v javnem interesu ne smemo dopuščani izjem pri izdajanju računov, ki so v interesu vseh, ker želimo, da davke pošteno in enakopravno plačujemo vsi državljanke in državljani. Olajševanje poslovanja vseh društev pa je mogoče urediti tudi z drugo področno zakonodajo. Zato Socialni demokrati predlaganih sprememb Zakona o davčnem potrjevanju ne bomo podprli, smo pa naklonjeni temu, da se po prvem kvartalu opravi resna razprava in na podlagi realnih podatkih ugotovi tudi potreba po morebitnih spremembah področne zakonodaje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Uvedba davčnih blagajn je zelo razburkala javnost in po našem mnenju do določene mere tudi upravičeno. V luči boja proti sivi ekonomiji smo v Združeni levici sicer njihovo uvedbo podprli, vendar pa sta se implementacija in izvajanje zakona izkazali do sedaj kot neživljenjski. Do predloga Nove Slovenije zato lahko izrazimo nekaj simpatij in mu ne bomo nasprotovali, vendar pa z glavno spremembo, torej z odpravo obveze za zavezance do 50 tisoč evrov pretirava s protidavčno gonjo in s tem razvrednoti ukrepe proti sivi ekonomiji, zato ga tudi ne moremo podpreti. Preprečevanje sive ekonomije je pomembno ne le z javnofinančnega vidika, ampak zaradi lažjega preprečevanja socialnega dampinga, kjer največjo ceno plačajo zaposleni. Pri sivi ekonomiji ne gre samo za neizdajanje računov, ampak tudi za naknadno popravljanje oziroma spreminjanje le-teh. Enovit sistem beleženja in sledljivosti je zato edina učinkovita rešitev v boju proti sivi ekonomiji. Zagotovo je sistem davčnih blagajn prinesel dodatno obremenitev, in človeško je, da prizadetim to ni po godu. Ampak vseeno lahko rečemo, da ne gre za pretirane stroške in da je za male davčne zavezance omogočeno prehodno obdobje do konca leta 2017, kjer zadostujeta vezana knjiga računov in potrjevanje preko spletne aplikacije. To prehodno obdobje omogoča tudi vpeljavo drugih rešitev, če se bo izkazalo to za potrebno. Predlog Nove Slovenije bi obvezo odpravil za vse z obdavčljivim prometom pod 50 tisoč evrov, vendar pa to pomeni kar 70 % vseh zavezancev od dohodkov pravnih oseb. V tem segmentu so pogoji za sivo ekonomijo najmočnejši, saj v primerjavi z večjimi poslovnimi subjekti niti ne obstajajo utečeni samodejni sistemi izdajanja računov. Hkrati pa se zelo pogosto v tem drobnem sektorju tudi posluje z gotovino. Zgovorno je, da predloga Nove Slovenije ne odobrava Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije predvsem z vidika enake obravnave vseh poslovnih subjektov. Hkrati pa je pri nas drobni sektor, ki ne zmore dosegati takšne produktivnosti kot večja podjetja, že zdaj čezmerno velik in zato mislimo, da bi ga bilo s takimi davčnimi sredstvi nesmiselno še dodatno spodbujati. Strinjamo se s stališčem Vlade, da je treba potencialne spremembe in prilagoditve sistema davčnega potrjevanja računov utemeljiti na celostni analizi izvajanja zakona, na podlagi katere je treba pripraviti pravične in pa univerzalne rešitve. Vendar so se nekatere večje pomanjkljivosti že pokazale od začetka in so zelo jasne. Finančna uprava si je na določenih primerih precej svobodno razlagala ta zakon, na primer pri šolskih bazarjih, kjer je jasno, da gre za zbiranje prostovoljnih prispevkov, ne pa za nakup in prodajo v pravem pomenu besede. Prav tako je FURS neopravičeno različno obravnavala kmete z dopolnilno dejavnostjo. Za takšne anomalije nosita odgovornost Vlada in Ministrstvo za finance, in tukaj ne vidimo razlogov, da bi bilo potrebno čakati, te anomalije se lahko začne odpravljati takoj. Predlog, ki ga obravnavamo danes, izpostavlja še eno takšno pomanjkljivost, in sicer prostovoljna gasilska društva. Vendar tukaj ne gre samo za gasilska društva, ampak bi morali za vsa društva, ki delujejo nepridobitno, zlasti pa za tista, ki delujejo v javnem interesu, poiskati trajne rešitve, ne nazadnje tudi v smislu oprostitve. Gasilska društva pa seveda tudi ostala, kot so upokojenska, humanitarna itd., opravljajo pomembne družbene funkcije, velikokrat tiste, za katere bi morala poskrbeti država, a ta bi v osnovi potrebovala za njihovo financiranje dodatne obdavčitve. Društva temeljijo na volonterski osnovi, poleg administrativne obremenitve za takšna društva pa je njihova širša družbena funkcije in odnos do vloge države še dodaten razlog za to, da jih podpremo in da se zanje poišče primerna rešitev, kot sem dejal prej, tudi v smislu oprostitve od obveznosti. Tretji del predloga Nove Slovenije pa je odprava globe za kupca ali prejemnika storitve, ki ne prevzame ali ne zadrži računa. Kot smo opozorili že pri sprejemanju zakona, je kazen lahko zelo disproporcionalna, še posebej v primerih majhnih zneskov na računu. S tega vidika bi bilo prav tako smiselno razmisliti o spremembah. Ob tem je treba omeniti stališča Vlade, ki poudarja odvračilni vidik sankcioniranja z enotno globo 40 evrov, poleg tega pa omenja še aktivnosti v smeri davčnega opismenjevanja mladih, kot je na primer preventivna akcija Mladi in davki. Bolj smiselno za dvig davčne kulture bi bilo namesto promocijskih akcij in sankcioniranja to, da bi državljanke in državljani videli in občutili rezultate davkov, ki jih država pobere. Konkretno to pomeni: namesto financiranja vojske in oboroževanja, namesto demontaže socialnih storitev vlaganje v razvoj javnega prometa, zmanjševanje čakalnih vrst v zdravstvu, omogočanje štipendiranja, izobraževanja socialno prikrajšanim. Če bi sledili takim spremembam, bi bila zagotovo tudi davčna kulturna na veliko višji ravni. Če veš, za kaj prispevaš, če vidiš nekaj dobrega v tem, če vidiš, da tvoji davki na drugi strani pomenijo kakovost neke storitve, recimo javnega prevoza ali pa javnega zdravstva, tudi veliko lažje poravnaš svoje davčne obveznosti do države. Od vlade Mira Cerarja zato pričakujemo predvsem napore v tej smeri, ob tem pa tudi na tem mestu opozarjamo, da na prihodkovni strani proračuna nismo videli še niti ene prepričljive reforme, ki bi vsaj za odtenek bolj pravično razporedila davčno breme. Boj proti sivi ekonomiji in davčno potrjevanje računov lahko deloma pripomoreta k izboljšanju situacije, vendar pa je na področju davščin pri nas še mnogo večjih problemov, za katere Ministrstvo za finance dobro ve, da obstajajo, saj nanje opozarjamo že od začetka mandata. V Združeni levici bomo pri glasovanju o Predlogu zakona o dopolnitvah Zakona o davčnem potrjevanju računov zaradi naštetih razlogov vzdržani. Ministrstvo za finance pa pozivamo, da odpravi tiste pomanjkljivosti, ki so se pri izvajanju tega zakona pokazale predvsem v najbolj perečih primerih, kot so šolski bazarji, kmetije z dopolnilno dejavnostjo in društva. Hkrati pa Ministrstvo za finance tudi na tem mestu pozivamo, da čim prej začne razmišljati v smeri bolj pravične razporeditve davčnega bremena v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Matej Tonin bo predstavil stališče Poslanke skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Dober dan, kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji pravimo, da je treba cesarju dati, kar je cesarjevega, vendar pa mora biti cesar sorazmeren in pravičen. Stojimo tudi na stališču, da moramo vsi plačevati davke, vendar naj bodo ti čim nižji. Uvedba davčnih blagajn pa je kaznovala pridne. Gre za ukrep proti pridnim in tistim, ki vestno izpolnjujejo svoje državljanske dolžnosti. Z davčnimi blagajnami ne moremo preganjati dela na črno oziroma intenzivno onemogočati sivo ekonomijo, ker tisti, ki ne želi izdajati računov, tega ne stori, kljub temu da ima lahko najboljšo povezavo s finančno upravo. Vsi v tej dvorani se najverjetneje strinjamo, da je sicer preprečevanje sive ekonomije pomemben cilj, vendar pa se razhajamo pri vprašanju, kako to čim bolje storiti v praksi. V Novi Sloveniji smo nasprotovali sprejetju zakona o davčnem potrjevanju računov, opozarjali smo na neživljenjske posledice posameznih vrst zavezancev. Dejstvo je, da je uvedba online davčnih blagajn praktično za vse zavezance, ki poslujejo z gotovino, nepotrebna, predvsem pa ne dosega želenega cilja. Če pogledamo konkretne primere. Na primer, mali davčni zavezanci, torej tisti, ki ne dosegajo zneska 50 tisoč evrov letnega obdavčljivega prometa in tudi niso zavezanci za obvezen vstop v obračun in plačilo DDV, morajo po Zakonu o davku na dodano vrednost ravno tako imeti davčne blagajne. Če upoštevamo dejstvo, da ti subjekti pri svojem poslovanju največkrat sprejmejo gotovino le nekajkrat letno in imajo morda le nekaj tisoč evrov letnega prometa, davčne blagajne za njih predstavljajo pomembno administrativno in birokratsko oviro in nesmisel. Gre za številne nosilce dopolnilnih dejavnosti na kmetijah, zlasti za manjše delodajalce. Nakup nove računalniške naprave, vključno z zagotovitvijo dostopa do interneta, zanje predstavlja neko nesorazmerno obremenitev. Si na primer predstavljate kmeta, ki mora posebej za vsako registrirano dopolnilno dejavnost voditi evidenco, in branjevko, ki po celodnevnem stanju na mrazu pride domov, kjer jo čaka še dolgotrajno vnašanje računov v informacijski sistem? In še en nesmisel. Kako strankam dopovedati, da za pridelke iz osnovne kmetijske dejavnosti ni treba izdati računa, to pa je treba storiti za izdelke iz dopolnilne dejavnosti na kmetiji oziroma če sem še nekoliko bolj konkreten je izjemno težko razumeti, da kmet lahko proda krompir brez izstavitve računa, medtem ko mora za šparglje, mleko ali skuto izdati račun? Ker se že večkrat radi sklicujemo na sosednjo Avstrijo, poglejmo, kako imajo urejeno poslovanje tam. Njihove davčne blagajne niso neposredno povezane z davčno oziroma finančno upravo, tako kot so slovenske, kljub temu pa onemogočajo brisanje in spreminjanje podatkov. Enostavno povedano, to je nekaj podobnega, kot smo imeli mi pred uvedbo teh davčnih blagajn. Poleg tega mnoge dejavnosti, ki pri nas sodijo pod dopolnilno, v Avstriji uvrščajo med osnovno dejavnost, kar pomeni, da kmetu ni treba izstaviti računa zanjo. Še en nesmisel, ki se je prikradel v ta zakon o davčnem potrjevanju računov. Za avtomate, ki jih poznamo praktično na vseh vogalih stavb, avtomate, ki dajejo pijačo, hrano, sendviče in podobno, no, za tovrstne avtomate niso potrebne davčne blagajne, kar se razume. Na drugi strani je pa za avtomate, ki ponujajo storitev, potrebna davčna blagajna. Si predstavljate, imate v neki stavbi avtomat, ki vam daje vodo in sendvič, na drugi strani pa avtomat, masažni stol, ki vas masira. Za tistega z vodo in hrano ni potrebna davčna blagajna, za tega, ki vas masira, stol seveda, pa je potrebna. Oba avtomata pa omogočata natančno evidenco, koliko izdelkov oziroma storitev je bilo prodanih. Naj razume, kdor more! Jaz, žal, ne, da je za en avtomat potrebna davčna blagajna, za drugega pa ne. Če gremo na prostovoljna gasilska društva. Ja, absolutno, predlagali smo ta predlog, ker je neživljenjsko, da se zahteva za gasilska društva davčne blagajne in za njihovo poslovanje, zlasti za organizacijo gasilskih veselic, kjer gre za enkratni letni dogodek. Tisti – lahko povem iz prakse – ki delamo na tovrstnih veselicah, poznamo prakso in vemo, da bodo davčne blagajne zagotovo polovico gasilskih veselic dobesedno ukinile, jih ne bo več, ker se gasilska društva zaradi enkratnega letnega dogodka enostavno ne bodo odločala za nabavo davčnih blagajn. Da bi pa kasneje potrjevali davčne račune – misija nemogoče. Tisti, ki je kdaj delal na gasilski veselici, ve, da v eni uri lahko postreže tudi sto ali pa dvesto strank, zato je taka zadeva praktično nemogoča. In kar je bistveno, vsi na tovrstnih prireditvah delamo oziroma delate zastonj in ves izkupiček gre za skupno javno dobro. To pa je, za nabavo boljše opreme za požarno varnost. Lahko se vam zdi to nesmiselno, lahko se pritožujete, ampak gre za neživljenjski ukrep, ki bi ga bilo lahko zelo enostavno rešiti drugače. Mi ne trdimo, da so pa gasilci lahko oproščeni vseh obveznosti, vendar govorimo o tem, da so davčne blagajne za gasilska društva nesmiselne in velika neumnost. Predlagamo pa pavšalno obdavčitev. Povejte, kaj bi država izgubila, če bi za gasilske prireditve oziroma če grem še nekoliko dlje, ker ne nazadnje imamo danes prvo obravnavo in so možne še dopolnitve in spremembe, če bi za vsa društva, ki delujejo v javnem interesu, namesto davčnih blagajn predpisali neke vrste pavšale, glede na število udeležencev posamezne prireditve. Tako bi tovrstna društva vnaprej vedela, koliko davka bodo plačala glede na udeležbo na prireditvi, in ne bi potrebovala nobenih davčnih blagajn, nobenih zapletenih administrativnih in finančnih postopkov, ampak enostavno – društvo v javnem interesu organizira prireditev, pavšal za udeležbo na dogodku do 500 ljudi je takšen, do tisoč ljudi je takšen, društvo to plača in vsa zadeva je zaključena. Država dobi svoje in gasilci lahko mirno še naprej izvajajo gasilske veselice. Veste, kaj bodo davčne blagajne v praksi povzročile? Poleg tega tisti, ki so zelo vestni in natančni v gasilskih društvih – sam sem bil na kar nekaj občnih zborih gasilskih društev, veste, da po novem letu so občni zbori gasilskih društev – in gasilci pravijo, vsaj na polovici tistih, na katerih sem bil, da se za gasilsko veselico ne bodo več odločili. Davčne blagajne ne bodo kupili, goljufati si pa ne upajo oziroma nočejo in niti ne želijo, ker želijo delati pošteno. Za tiste, ki pa se bodo vendarle za gasilsko veselilo odločili, sem pa kar prepričan, da jih bo velika večina gasilsko veselico opravilo na črno, bodo pač tvegali in čakali, ali jih bo davčni inšpektor na dan gasilske veselice, ko bodo vsi delali zastonj, vsi brezplačno, prišel in oglobil, ker delajo brez davčnih blagajn. Pa bomo videli. Danes je še čas, da se ukrepa. Ampak maja, junija se pa začne sezona gasilskih veselic in v tistem trenutku boste videli in se boste spomnili, da kar se povedal danes, absolutno drži. Da pa trdo vztrajate na svojih pozicijah in ne zmorete toliko, da bi vsaj v tej prvi obravnavi zakon spustili skozi proceduro in ga v skladu z vašimi pripombami še dopolnili, pa govori samo zase. Mi nismo ostali brez rešitev, mi smo proti takšnim davčnim blagajnam ponudili konkretno rešitev, ki bi državi zagotovila prihodke, hkrati bi pa zelo, zelo in mnogo olajšala delovanje gasilskih društev in pa tudi prireditev, s katerimi financirajo svoje dejavnosti. Če grem v drug predlog, ki ga tudi predlagamo v tem zakonu, je izrekanje sankcij kupcem, torej tistim, ki ne vzamejo oziroma zadržijo računa po opravljenem nakupu. Če upoštevamo namen zakona, to je preprečevanje sive ekonomije, potem kupca ne moremo kaznovati za nekaj, kar je v prvi vrsti dolžan storiti prodajalec. Če poskušamo zadeve narediti bolj življenjske, je nesmiselno, da kupca kaznujemo, ker ni vzel računa. Obstajajo različni razlogi, zakaj nekdo, ko izstopi iz trgovine, nima računa pri sebi. Lahko ga je tudi izgubil. Ampak če že razpisujemo posebne nagradne igre, da praktično državljani "špecajo" nekatere obrtnike, podjetnike in tako naprej, če že imamo sistem, da skeniramo posamezne račune – zakaj ne bi zgodbe obrnili? Ne, da je za shranjevanje in skeniranje računov poanta v tem, da državljani opravljajo neke vrste inšpekcijski nadzor namesto inšpektorjev in "špecajo" prodajalce, ampak da bi državljane s pozitivnimi spodbudami nagovarjali k temu, da zadržijo račune. In to pa je, če obstaja tehnika, da skeniramo račun, da ga preverimo, ali je bil ta račun dejansko narejen po predpisih, potem lahko s to tehniko dosežemo tudi to, da bi se tovrstni poskenirani računi ljudem upoštevali kot posebna davčna olajšava. Ne da mi ljudi silimo v to, da račune shranjujejo, da ne bodo kaznovani z globo 40 evrov, ampak da predpišemo takšno zakonodajo, da bodo zaradi shranjevanja računov nagrajeni z davčno olajšavo. To mi mislimo, da je pravilen pristop. Vse navedeno kaže na to, da smo v Novi Sloveniji imeli prav, ko smo že v samem sprejemanju osnovnega zakona o davčnem potrjevanju računov temu zakonu nasprotovali. Glede na to da vsi, tudi koalicija, poudarjate pomembno vlogo malih in mikro podjetij, potem lahko najverjetneje upravičeno pričakujemo, da boste našemu predlogu prisluhnili vsaj v prvi obravnavi in ga z vašimi predlogi dopolnili v drugi. Poudarjamo, da izvzetja, ki jih predlagamo, ne pomenijo izogibanja plačevanju davkov. Ti subjekti in pa prostovoljna gasilska društva bodo tudi v bodoče svoje gotovinsko poslovanje vodila s tako imenovanimi virtualnimi blagajnami ali preko vezane knjige računov, torej enako kot doslej. Da nismo šli samo na gasilska društva, ampak smo želeli, da je zadeva s čim manj izjemami in čim bolj celostna, smo enostavno zakon zapisali tako, da davčne blagajne ne potrebujejo subjekti, ki niso zavezanci za DDV. V ta okvir bi vključili tudi številna tista društva v javnem interesu, o katerih ste danes govorili, pa tukaj notri niso napisana. Ne nazadnje tisti, ki boste danes temu zakonu, kot ste napovedali, nasprotovali, potem se morate tudi vprašati, kaj boste povedali takrat, ko vas bodo upokojenska društva ponovno opozarjala, da so te davčne blagajne neživljenjske in da imajo probleme z njimi. Zanima me, kakšni bodo odgovori takrat. V Novi Sloveniji bomo novelo Zakona o davčnem potrjevanju računov, ki smo ga spisali, podprli. Ne moremo mimo dejstva, da država ne more in ne sme nalagati nesorazmernih bremen, in to na področjih, ki bi jih morali kvečjemu dodatno razbremeniti. Povedali smo tudi, da se zavzemamo za pavšalne obdavčitve, to je za obdavčitve, ki so prijaznejše za vse in ki vsem povzročajo manjše probleme. Vsekakor pa menimo in ocenjujemo, da sive in črne ekonomije ne moremo učinkovito zatirati z davčnimi blagajnami, ker tisti, ki ne bodo želeli izdajati računov, jih tudi v prihodnje tudi ne bodo, ampak lahko sivo in črno ekonomijo učinkovito preganjamo le z znižanjem davčnih bremen in pa davkom.
Hvala lepa. Mag. Alenka Bratušek bo predstavila stališče Poslanske skupine Nepovezanih poslancev.
Lep pozdrav. Spoštovane kolegice in kolegi, podpredsednik, državna sekretarka! Glavni namen Zakona o davčnem potrjevanju računov, o davčnih blagajnah, tako pravi Vlada, je zmanjšanje obsega sive ekonomije. Ali to res drži? Kot kaže priliv davčnih prihodkov v prvih treh mesecih uvedbe davčnih blagajn, na žalost ne drži. Davčni prihodki, še posebej prihodki iz naslova DDV so letos v prvih dveh mesecih celo nižji, kot so bili v lanskem letu. 1. julija 2013 smo v Sloveniji uvedli registrske blagajne, ki morajo imeti tako programsko opremo, da preprečuje brisanje računov. Edina razlika med registrsko blagajno in davčno blagajno je v tem, da s pomočjo davčne blagajne FURS takoj pridobi podatke, medtem ko registrska blagajna predvideva inšpekcijski nadzor oziroma nekajkratni prenos podatkov. Na slabosti uvedbe davčnih blagajn smo opozarjali že ob sprejemanju zakona. Bom še enkrat na kratko ponovila. Davčne blagajne so prinesle nove stroške za zavezance. Iz prve roke vam lahko povem, vsaj od dveh podjetnikov, da jih je to stalo 5 tisoč evrov, čeprav smo tukaj poslušali o stroških med 300 do 500 evri. Ni jasno, na podlagi česa bo država pobrala dodatnih 50 do 100 milijonov evrov, kot so napovedali. Podjetja, ki poslujejo zgolj brezgotovinsko, morajo prav tako imeti davčne blagajne. Zakaj je potrebno kaznovati kupce, če bo davčni organ takoj prejel informacijo o transakciji? Res ste znižali kazen s 400 na 40 evrov, pa kljub temu. Internetne povezave – tam, kjer jih ni, morajo ponovno uporabljati vezane knjige računov, čeprav so prej že uporabljali registrske blagajne. Kaj je z informacijskih sistemom Fursa – ali bo prenesel toliko informacij oziroma ali obdelujejo, kot je bilo obljubljeno, vse podatke? Kot sme že povedala, strinjamo se, da kupec ne sme biti kaznovan z denarno kaznijo, kot to predvideva zakon, saj to pove, da se v resnici ni nič spremenilo in je nadzorna funkcija še vedno prenesena na kupce. Davčne blagajne po naši oceni ne rešujejo primernega problema, in sicer da se račun sploh izda. Sedaj k zakonu, ki je danes pred nami. V letu 2014 je bilo v Sloveniji med vsemi zavezanci za davek od dohodka pravnih oseb in za dohodnino od dohodka iz dejavnosti 70 % zavezancev s prihodki, ki niso presegli 50 tisoč evrov letno obdavčljivega prometa in bi bili po predlogu zakona izvzeti iz obveznosti davčnega potrjevanja računov. Vseh zavezancev za davek od dohodka pravnih oseb in za dohodnino od dohodka iz dejavnosti je bilo v letu 2014 malo več kot 200 tisoč. Od tega jih je več kot 140 tisoč ustvarilo manj kot 50 tisoč evrov obdavčljivega prometa. Po predlogu zakona bi bili iz obveznosti davčnega potrjevanja računov izvzeti tudi davčni zavezanci, ki so prostovoljno vključeni v sistem davka na dodano vrednost, saj so se identificirali za namene DDV, čeprav ne presegajo praga 50 tisoč evrov obdavčljivega prometa v zadnjih 12 mesecih, in ne štejejo za malega davčnega zavezanca po ureditvi DDV. Tako bi predlagana obdavčitev praga, do katerega davčno potrjevanje ni obvezno, povzročila, da skoraj polovica davčnih zavezancev, identificiranih za namene DDV, ne bi bila zavezana k davčnemu potrjevanju računov. Je potem sploh še smiselno imeti davčne blagajne?! Vsekakor je treba pripombe, ki jih dnevno dobivamo tudi poslanci, proučiti in nanje odgovoriti. Vsekakor je nesmiselno, da morajo imeti davčne blagajne osnovne šole, ki enkrat letno speljejo dobrodelno prireditev. Otroke se da tudi na drugačne in pošten način naučiti davčne discipline, ne pa da jim zdaj predavate, da naj namesto da izdelek zaračunajo, pobirajo priporočene donacije in šola se tako izogne obveznosti imeti davčne blagajne. To se nam zdi nedopustno. Prav tako je težko društvom, ki delujejo v javnem interesu in imajo minimalen promet. Kaj je meja, ne vem, mogoče 10 tisoč evrov letno. Gotovo upravičeno opozarjajo na probleme tudi kmetje. Vlada je dolžna vse te pripombe proučiti in nanje poiskati ustrezne odgovore. Zakon, ki je v obravnavi danes, pa bi davčne blagajne ukinil pri več kot polovici davčnih zavezancev, kar se nam ne zdi sprejemljivo oziroma se sprašujemo, ali je potem sploh še smiselno imeti davčne blagajne. V naši poslanski skupini zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno obravnavo poslank in poslancev. Besedo ima predlagatelj gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Zahvaljujem se za stališča poslanskih skupin in tudi za stališče Vlade. Ponovno pa izražam pravzaprav neko upanje, da bi vendarle ne slepo sledili mnenju Vlade, ampak da bi vendarle razmišljali, kako predlagano rešitev še izboljšati. Temu je namenjena in predvsem temu splošna razprava, da potem lahko v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu z amandmaji predlog rešitve izboljšamo. Za to gre. Kolegice in kolegi, jaz verjamem, da ste tudi vi velikokrat gostje, častni gostje na občnih zborih prostovoljnih gasilskih društev, društev upokojencev, planinskih društev. Kaj vam tam povedo? Ali vam ploskajo za rešitev davčne blagajne? In da ne bo pomote, čisto na začetku, še enkrat povem oziroma morda že stotič. Nova Slovenija je za to, da državljanke in državljani davke plačujemo. To, kar je zapisano v bibliji, to je aksiom, dajte cesarju, kar je cesarjevega. Tu ni debate. Pika. In dokazujem to, da je treba davke plačevati in ostro sankcionirati tiste, ki se davkom izogibajo in denar nosijo ven, to dokazujem tudi s svojo pobudo vladi, ki sem jo dal pred kakšnima dvema mesecema, tudi na podlagi enega predavanja ameriškega ekonomista Jamesa S. Henryja, ki je z neko metodologijo ugotovil, da so Slovenci iz Slovenije v teh 25 letih znosili od 50 do 75 milijard evrov. To je od 5 do 7 proračunov Republike Slovenije. Kot povod za to mojo pobudo Vladi je bila tudi obljuba premierja dr. Mira Cerarja, novembra leta 2014, da bo prav na na tem področju naredil vse, kar bo v njegovi moči. No, mi v Novi Sloveniji še čakamo, kaj bo naredil. In sedaj vi meni povejte, ker vas je nekako zmotilo, zakaj pa ravno prostovoljna gasilska društva, čeprav kot rečeno, jaz se veliko pogovarjam z društvi upokojencev, s planinskimi društvi, kulturnimi društvi, ki imajo težave. Pa pravijo: "Veste, kaj, imejte si vi to društvo in pripeljite tam nekoga iz parlamenta, ki bo predsednik društva." Po Zakonu o društvih je namreč predsednik društva izjemno odgovorna oseba, ki je lahko tudi ob svoje premoženje, če bo vede ali nevede naredil kakšno davčno napako. Sedaj vi meni povejte, koliko se bo v Republiki Sloveniji povečala siva ekonomija, če prostovoljna gasilska društva ne bodo zavezanci za davčne blagajne. Ja, govorimo o gasilskih veselicah. Zakaj pa imajo prostovoljna gasilska društva gasilske veselice? Zato da dobijo nek denar. Za kaj pa porabijo ta denar? Ja, za svojo opremo, ker je gasilska oprema, zaščitna in oprema za gašenje izjemno draga. Živimo v času izjemnih tehnoloških napredkov in temu se seveda mora prilagajati tudi reševanje življenja in reševanje premoženja, kar je pravzaprav osnovno humanitarno poslanstvo prostovoljnih gasilskih društev. Pravite, da smo premalo napisali, zakaj prostovoljna gasilska društva želimo imeti za izjeme. Očitno smo se zmotili in se opravičujem. Razumeli smo, da vsi zelo dobro poznate poslanstvo prostovoljnega gasilca. In pravite, da v ničemer ne želite omejevati humanitarnega poslanstva prostovoljnih gasilcev in tudi drugih društev. Ja, zakaj pa ste jim dali davčne blagajne? Ker gasilske veselice so po našem razumevanju v Sloveniji na nek način pridobivanje denarja za gasilska društva, prostovoljna gasilska društva, na drugi strani pa je to tudi pravzaprav del slovenske folklore. Kaj je ta folklora? To je pravzaprav neka ljudska kultura, bi lahko rekli. In oprostite, kolegice in kolegi, s sprejetjem zakona o davčnem potrjevanju računov vi to folkloro zatirate. Zatirate jo. Ali vi sploh veste, da so gasilci že danes imeli blagajne, da jih imamo, imajo. Ja, imamo, ker sem tudi sam član gasilskega društva ene male vasi, izjemno uspešnega. Kar štiri desetine bo imelo to naše društvo letos na državnem tekmovanju. In sedaj si mora zaslužiti denar, da se z avtobusom lahko iz nekega Prekmurja pelje na državno tekmovanje. Vse to stane. In blagajne že danes obstajajo. Jaz nimam sedaj toliko časa, da bi vam razložil, kako nekdo, ki streže pijačo in hrano na gasilski veselici, kako dela z računi in kakšno kontrolo ima pri obračunu. Jaz ne vem, kaj vas tukaj moti. Vi zatirate ljudsko folkloro. To je ljudstva kultura. In mi je zelo žal, prostovoljno gasilstvo v Sloveniji je malo drugače kot nekje drugje. Poglejte si malo po zgodovini, kakšno dobro in uspešno zgodovino ima gasilstvo v Sloveniji. Predstavnik SMC nič ne govori o stroških. Ja, okej, naj imajo davčne blagajne, kot vi pravite. Sedaj pa imamo dve možnosti. Prvič, da prostovoljno gasilsko društvo za tisto eno veselico na leto, poudarjam, eno na leto, kupi davčne blagajne ali pa jih vzame v najem. Ali je to kakšen strošek? Ja, seveda je. Seveda je, ker vi morate imeti več blagajn, ne samo eno. Imate nek gasilski shod in ko se tam 200 gasilcev usede za mizo, je treba v zelo kratkem času postreči 200 oziroma več ljudi. Ali kaj o tem razmišljate? Če bi res imeli to voljo, kar pravite, da vam je blizu humanitarna dejavnost gasilcev, potem bi vi vložili zakon, ki bi gasilce oprostil tudi dajatev SAZAS-u. To je strošek, veste. Izračunajte, saj imate kalkulatorje na telefonih, koliko špricarjev morate prodati, da plačate dajatev SAZAS-u, in koliko špricarjev morate na gasilski veselici prodati, da plačate najemnino davčne blagajne. Tisto, spoštovani kolega iz SMC, je pa bilo malo nizko, da bo sedaj, če bi naš zakon bil sprejet, ampak vidi se, da ne bo, da bi pa sedaj v primeru sprejetja te naše rešitve neko prostovoljno gasilsko društvo bilo v naslednjih dneh, pomladnih mesecih gostitelj ali, bolje rečeno, organizator glasbenega koncerta nekega, kako že, svetovnega glasbenika. Ta je pa malo nizka. Ne vem, kako vam ob tej izjavi slovenski gasilci aplavdirajo. No, če pa sem že pri koncertu, pa dovolite tudi meni eno asociacijo oziroma povezavo. Prejšnji teden so na Kubi nastopali Rolling Stonesi. Kaj vam pomenijo? Verjamem, da pravilno razumete, kaj pomenijo Rolling Stonesi. Rolling Stonesi na Kubi prejšnji teden, mi v Sloveniji bomo pa menda, kot berem, postavljali spomenik Rdeči armadi. Na nek način tudi sporočamo s sprejetim in veljavnim zakonom, da so vsi zavezanci kar lopovi. Ja, pa ni tako. Mi smo brali tudi nekatere razprave, strokovne članke davčnih svetovalcev, davčnih strokovnjakov. Kar nekaj jih imamo v Sloveniji. In nekateri celi pravijo, da bi davčne blagajne predpisali za zavezance za DDV. Se pravi tiste, ki imajo letnega prometa več, kot je prag za obvezen vstop v sistem DDV, se pravi več kot 50 tisoč evrov. Naša rešitev je podobna. Za tiste, ki imajo prometa manj kot 50 tisoč na letni ravni, bi mi oprostili davčnih blagajn. Pa da se razumemo, ne govorimo o davčni olajšavi. Ker iz kakšnega stališča poslanske skupine sem razumel, da ne gre za pravilno razumevanje naše rešitve. Ne gre za davčno olajšavo. Gre zgolj za to, da se znebimo teh nepotrebnih, neučinkovitih davčnih blagajn. Ja, se strinjam. Res radovedno pričakujem analizo Vlade. Vlada zaenkrat še ni povedala, kdaj bo pripravila analizo prvega kvartala, ampak nekaj analiz mi že imamo. Pa ne mi, Ministrstvo za finance jih je objavilo oziroma finančna uprava. Poglejte, od 1. 12. 2015 do 23. marca 2016 do pol četrte ure popoldan je bilo število zavezancev, ki so prevzeli digitalna potrdila 51 tisoč 383. Ko smo približno pred enim letom na pobudo Nove Slovenije imeli sejo, nujno sejo Odbora za finance in smo tam razpravljali takrat še o akcijskem načrtu Vlade za uvedbo davčnih blagajn, je Vlada v akcijskem načrtu in kasneje v predlogu zakona v obrazložitvi napisala, da bo zavezancev okoli 80 tisoč. Se pravi, 80 tisoč poslovnih subjektov je po takratni projekciji Vlade, ki poslujejo z gotovino in bodo morali imeti davčne blagajne, davčni izkupiček pa se bo povečal zaradi implementacije davčnih blagajn od 50 do 100 milijonov evrov. Danes imamo, torej tega omenjenega datuma 23. 3., se pravi, da smo v zadnji dekadi prvega kvartala letošnjega leta in imamo število zavezancev, ki so davčno potrdili račune, 43 tisoč 248. Sedaj jaz to primerjam z 80 tisoč. Kdaj bo teh 80 tisoč? Se pravi, tu so bile projekcije zgrešene, so bile napačne. In hudo je, če vi delate neko zakonodajo na napačnih predpostavkah, na napačnih projekcijah. Iz zadnjih podatkov Ministrstva za finance o realizaciji proračuna Republike Slovenije izhaja, da je Finančna uprava letos v primerjavi z lanskim februarjem pobrala za 11 milijonov evrov manj DDV To so uradni podatki Ministrstva za finance. Tako tu enostavno nekaj ne štima. Ne štima pa tudi to, ker ne vem za noben primer, ki pod kozolcem prebarva vaš avto brez računa za isto ceno kot tisti, ki je zavezanec za davčno blagajno, in ne vem, če ste katerega od tistih pod kozolcem ulovili. Ulovili in kontrolirali pa ste, in jih zelo kontrolirate, tiste, ki imajo že nekaj let registrirano dejavnost, bodisi espe bodisi deoo in dejansko v nekem strahospoštovanju do države plačujejo davke. Nekaj učinkov tudi sam poznam, bodisi te zakonodaje bodisi spremembe Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Te analize najbrž nikoli ne bodo zelo natančne, rezultirajo pa se tako, da imamo kar veliko število zaprtih espejev, se pravi, zaključili so dejavnost, in danes imamo v Prekmurju zaradi tega tudi kakšno občino, kjer ni več gostilne. No, naj ne pomeni, da si jaz prizadevam za gostinsko dejavnost, prizadevam pa si za gospodarsko dejavnost. Glejte, tako se pač v tej državi to dogaja. Imamo občine, ki jim Vlada in koalicija z zakonodajo preprečuje podjetniško aktivnost, podjetniško dejavnost, na drugi strani pa jim državne banke jemljejo bankomate, ukinjajo pošte in tako dalje. Kot pravijo Socialni demokrati, ki jih zdaj trenutno ni v dvorani, mala in srednja podjetja so hrbtenica slovenskega gospodarstva. Seveda, tudi evropskega. To mi v Novi Sloveniji že dolgo trdimo. To seveda ne pomeni, da so pa zdaj vsi ti lopovi. Treba je delati na izgradnji boljše davčne kulture, to je dolgotrajen proces, ki pa gotovo ne bo uspešen s sankcijami. Treba je graditi na zaupanju, kolegice in kolegi. Več zaupanja med državo in gospodarskimi subjekti in med gospodarskimi subjekti in državo. Toliko zaenkrat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je prosila mag. Mateja Vraničar Erman, državna sekretarka.
Hvala lepa. Dovolite mi nekaj odzivov na doslej postavljene trditve in stališča. Sistem potrjevanja računov za davčne namene je praktično šele zaživel. Ena od ključnih stvari, ki jih zaznavamo v letošnjem letu, ko se intenzivneje srečujemo s predstavniki gospodarskih subjektov oziroma njihovimi interesnimi združenji, je poziv, naj se zakonodaja na področju davkov ne spreminja tako pogosto. Nepredvidljivost hitrih sprememb je za subjekte, s katerimi smo se pogovarjali, eden ključnih problemov. Enako velja tudi za sistem potrjevanja računov. Ko govorimo o potrjevanju računov, ne govorimo o računih, v zvezi s katerimi je treba plačati davke, ampak govorimo o računih, ki so plačani za gotovino. Zaradi tega ni primerno povezovati obveznosti potrditve računa z obveznostjo za plačilo davka, kar je bilo predlagano v zvezi z nevladnimi organizacijami. Ideja, da bi nevladne organizacije morale plačevati pavšalni davek na njihovo dejavnost, jih pravzaprav postavlja v slabši položaj, kot ga imajo danes, ko lahko dohodke, ki ne štejejo za dohodke pridobitne dejavnosti, izvzamejo iz obdavčitve in izkažejo v davčnem obračunu zgolj prihodke in odhodke, ki se nanašajo na obdavčljivo dejavnost. Zavezanci, ki le občasno prirejajo oziroma izvajajo dejavnost, v zvezi s katero je treba zagotoviti davčno potrjevanje računov, imajo po veljavnem zakonu možnost ali zagotoviti si davčno blagajno, lahko uporabijo davčno blagajno, ki je na razpolago na spletni strani Finančne uprave, lahko najamejo blagajno, če upravljajo to dejavnost le krajši čas, lahko v bistvu izdajajo račune s pomočjo vezane knjige računov in naknadno potrdijo tovrstne račune. Možnosti imajo precej in lahko med temi izbirajo in na ta način tudi optimirajo stroške, ki v zvezi s tem nastanejo. Naj opozorim, da se je naša ocena, da stroški pri posameznem davčnem zavezancu znesejo okrog tristo evrov na davčno blagajno in je bila ta ocena uporabljena ob sprejemanju zakona, po naših podatkih tudi potrdila. Obveznost izdajanja računov nastane v primerih, ko je račun treba izdati. Ko govorimo o najmanjših zavezancev, se moramo nujno vprašati, ali je administrativno breme za te najmanjše zavezance dejansko posledica, to je potrditev računa, ali je administrativno breme, ki ga je treba nasloviti, že sama izdaja računa. To je tista smer, o kateri razmišljamo na Ministrstvu za finance v zvezi z reševanjem odprtih problemov, s katerimi se srečujemo v prvih mesecih delovanja potrjevanja računov. Gre torej za vprašanje, kje točno problem naslovimo, ali pri posledici ali pri samem vzroku. Zastavljeno je bilo vprašanje, kdaj bodo prve analize narejene. Že v svojem uvodnem nastopu sem omenila, da analize, ki se nanašajo na zavezance za DDV, so lahko pripravljene, potem ko bo izdan prvi obračun tudi za tiste davčne zavezance, katerih davčno obdobje je tri mesece Torej za obdobje januar–marec 2016 bodo obračuni predloženi do konca aprila letošnjega leta, kar pomeni, da bi v mesecu maju lahko naredili prvo analizo. Ampak že podatki o obračunih za mesec januar kažejo drugačno sliko, kot pa je bila v današnjih razpravah predstavljena. Res je, da je tista številka, ki se objavi v zvezi z realizacijo davka na dodano vrednost v mesecu februarju, nekoliko nižja kot v lanskem letu, vendar to je samo končni izplen, ki pa ne upošteva, da je v mesecu februarju bilo izvedenih veliko več vračil davka na dodano vrednost zaradi preplačil kot pa v lanskem letu in da so vplačila v mesecu februarju v primerjavi z lanskim februarjem narasla za približno 4 %. To so vsa vplačila zavezancev za DDV, enomesečnih zavezancev za DDV. Če iz te analize izločimo tiste davčne zavezance, ki izdajajo oziroma opravljajo dejavnost, v kateri se bolj pogosto ali pa pretežno izdajajo računi oziroma plačujejo storitve in blago v gotovini, potem lahko ugotovimo, da je porast neto vplačil v mesecu januarju in februarju znašal preko 7 %, kar pomeni visoko, nadpovprečno rast. Ne želim trditi v tem trenutku, da je to posledica uvedbe davčnih blagajn, ker je za to, kot sem omenila uvodoma, še prezgodaj, da bi postavili takšne trditve. Je pa ta podatek pomemben indikator, da bomo lahko zadovoljni z analizo učinkov davčnih blagajn, ki sem jo prej napovedala. Še dva podatka, ki kažeta v isto smer. Vemo, da potrjevanje računov ni pomembno samo z vidika plačevanja davkov, ampak tudi z vidika boja proti delu in zaposlovanju na črno. In če primerjamo obseg novih rednih zaposlitev pri mikro in malih zavezancih za davek,za polni in skrajšani delovni čas, ugotovimo, da se je v mesecu januarju glede na januar 2015 to število redno zaposlenih povečalo za tisoč 400 oseb ali za 17 %. Enaka je slika tudi v mesecu februarju. Pri številu novih rednih zaposlitev za skrajšani delovni čas pa je ta številka celo višja. Indeks v mesecu januarju je znašal 317, v februarju 247. To so, še enkrat poudarjam, indici, ki nam kažejo v smer, da smo z davčnimi blagajnami dosegli namen, ki smo ga zasledovali, čeprav ne želim trditi, da so vsi ti rezultati posledica davčnih blagajn. Podrobne analize teh podatkov, ki sem jih predstavila, še pripravljamo. Nadalje, znižanje oziroma vprašanje, ki je bilo izpostavljeno glede izločitve zavezancev, ki opravijo manj kot 50 tisoče evrov prometa letno, hkrati pa še gasilskih društev. Tudi gasilska društva so zavezanci, ki opravijo manj kot 50 tisoč evrov letnega obdavčljivega prometa, ampak od vseh zavezancev DDV jih več kot polovica ali pa približno polovica predstavlja zavezance, ki so prostovoljno vključeni v sistem DDV in njihov letni obdavčljivi promet znaša manj kot 50 tisoč evrov. Zato se sprašujem, ali to posebno izpostavljanje gasilskih društev dejansko pomeni, da ta gasilska društva opravijo več kot 50 tisoč evrov letnega obdavčljivega prometa. Dvomim, dvomim v to, zaradi tega gre verjetno res za vprašanje, ki sem ga postavila že uvodoma, ali je zagotovljena enaka obravnava zavezancev, ki so v enakih položajih. Kar se tiče trditve, da naj bi ministrstvo predlagalo šolam, da naj v zvezi s šolskimi bazarji v bistvu namesto računov izdajajo oziroma zagotovijo vplačilo priporočenih donacij, moram to stališče zanikati. Ministrstvo niti Finančna uprava nismo nikoli tega zagovarjali; še več, opozorili smo, da v kolikor se oblikuje rešitev v smeri priporočenih donacij in se hkrati izroči določeno blago za takšno, recimo ji kvazi donacijo, to pomeni ravno tako promet blaga oziroma storitev. Zaradi tega, kot sem omenila že uvodoma, ne moremo razmišljati samo o tem, ali je treba določene zavezancev izvzeti iz sistema potrjevanja računov, ampak se moramo vprašati, ali je smiselno, da se računi za določen promet blaga in storitev sploh izdajajo, to pa ni stvar tega zakona, ampak drugih predpisov. V ta kontekst sodijo tudi vprašanja v zvezi z dopolnilno dejavnostjo na kmetiji in v zvezi z avtomati. Še v zvezi z oceno števila zavezancev za potrjevanje računov. V lanskem letu smo pripravili oceno možnih zavezancev za potrjevanje računov na podlagi podatkov poslovnega registra, pri čemer smo upoštevali glavno dejavnost po standardni klasifikaciji dejavnosti, kjer smo v preteklih obdobjih zaznali večje plačilo za gotovino. To so tako imenovani potencialni zavezanci. Teh zavezancev je bilo ob pripravi zakona po naših ocenah med 60 in 80 tisoč. Zaenkrat število evidentiranih zavezancev, ki potrjujejo račune, ne pomeni v bistvu, da je samo pol zavezancev dejansko vključenih v sistem potrjevanja računov in da ostali sploh ne izdajajo računov, ampak je šlo dejansko za oceno, ki je bila narejena na podlagi takrat razpoložljivih podatkov. Danes v bistvu lahko ugotovimo, da je že 51 tisoč 610 zavezancev prevzelo digitalna potrdila, 7 tisoč 800 je takšnih, ki izdajajo vezane knjige računov in jih naknadno potrjujejo. Torej se postopno približujemo ocenjeni številki potencialnih zavezancev. Dejstvo pa je, kot ste ugotavljali tudi številni v vaših razpravah, da vsi zavezanci ne poslujejo redno, ampak imajo nekateri tudi občasni promet blaga in storitev za gotovino, zaradi tega lahko pričakujemo, da bo v naslednjih mesecih do določene mere število še poraslo. Glede na to, da pa je bila prva ocena narejena na osnovi zelo splošnih podatkov, tudi ne moremo zanemariti možnosti, da ne bomo prešli tiste nižje številke od ocenjenih možnosti, to je, da bi prešli številke 60 tisoč zavezancev, kar bi bilo nekako tudi v skladu s tem, kar je zaenkrat prevzetih digitalnih potrdil. Toliko zaenkrat. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravi naj se Franc Laj. Gospa Novak, izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Ker pogosto obiskujemo teren in se srečujemo z našimi državljani, vedno znova ugotavljamo, kako je ta zakon neživljenjski. In gospa Vraničarjeva, državna sekretarka, vsi ste bili na seji Odbora za kmetijstvo, ki smo jo mi predlagali, in tudi državna sekretarka z Ministrstva za kmetijstvo, kjer so ljudje sami povedali, kakšne težave pri izvajanju tega zakona imajo. Predvsem zaradi tega, ker je neživljenjski. Drugače je, ko gledamo samo predpis iz pisarne, ko se spomnimo nekih pravil, in drugače je takrat, ko moramo ta pravila izvajati. Še posebej kmetje, ki imajo dopolnilne dejavnosti na kmetiji. Tisti, ki prodajajo svoje pridelke na tržnicah, imajo res velike težave. En pridelek prodajajo po teh pravilih, drugega po drugih pravilih, tretjega po tretjih pravilih. Skratka, ko pridejo domov, mnogi potem še pozno v noč vnašajo te račune na internet. Ker nimajo povezave, imajo velike probleme in tako naprej. Še posebej pa mislim, da prav s tem zakonom ne boste rešili problema dela na črno. Spet slišimo kmete, do kašnih nesmislov prihaja, ko, recimo, gospodar dela na njivi čez dan, med tem časom pride nekdo po jajca in stara mama seveda, ki jih je prej z lahkoto prodala, sedaj tega ne more narediti, ker ni registrirana na davčni blagajni, ker tega denarja niti ne sme vzeti, pa je to en banalen, majhen primer. Takšnih primerov je ogromno, da ne govorimo o tem, če imajo različne dejavnosti, koliko različnih evidenc morajo voditi in kdaj potem ti ljudje naj sploh delajo. Na kmetijah vemo, da pravzaprav cela družina mora delati, da končno nekaj zasluži in vsak, od starih staršev do otrok, mora nekaj pridati pri tem delu, ki tudi ni tako plačano, kot bi moralo biti, nimajo ne dopustov, ne nadur in podobno. In potem jih še obremenimo z dodatnim administrativnim delom, ki ga ne zmorejo. Pa dve državni sekretarki sta razlagali zakone vsaka s svojega področja, poleg tega, da trdo dela, bi kmet moral biti pa še pravnik pa še finančni strokovnjak pa še trgovec in ne vem kaj še vse. Skratka, nihče se ne želi izogibati plačevanju davkov, trdijo pa, da so neživljenjski in da jih je izredno težko izvajati. Na primer, ko se večkrat primerjamo z Avstrijo, tudi Avstrija je v Evropski uniji, pa vendarle vemo, da imajo tam stvari zelo poenostavljene, pavšalne obdavčitve in da potem kmetje lahko opravljajo svojo osnovno dejavnost, ne pa da se ukvarjajo v tolikšni meri z birokracijo, da jim potem vzame voljo do nadaljnje dela ali da bi se še ukvarjali s takšnimi dejavnostmi. Če pravite, da bomo počakali eno leto, potem pa bomo rešili te probleme, to je skoraj tako, kot če bi rekli, naj krava crkne, potem jo bomo pa zdravili. Če so se sedaj že pokazali določeni problemi, potem mislim, da je edino smiselno, da te probleme čim prej odpravimo. In ne, da čakamo, da se bo marsikaj podrlo, marsikdo bo opustil to dejavnost, potem pa bomo mi sprejeli rešitve. Ko preganjamo delo na črno na kmetijah, po drugi strani pa vidimo, kakšne stvari se dogajajo v podjetjih, kot imamo primer zdaj tega podjetja Marof, kot imamo primer zaposlovanja šoferjev oziroma njihov delovni čas in podobno. Skratka, teh zgodb je veliko, neplačani prispevki, za nazaj odjavljajo celo delavce in ne plačujejo prispevke za zdravstveno in socialno zavarovanje in tega se moramo najprej lotiti, ne pa teh kmetov, ki dobesedno težko prodajo nekaj na tržnici, mi pa jim dodajamo še dodatne ovire. Glede na to, da si minister za kmetijstvo prizadeva za večjo samooskrbo s prehrambnimi pridelki, s kmetijskimi pridelki, potem bi pričakovala, da bi tudi svoj glas zastavil, čeprav je to področje Finančnega ministrstva. Ne verjamem, da on ne sliši teh zgodb iz dneva v dan na terenu. Ne verjamem, da tega ne sliši, ker mene je sram, ko mi ljudje pripovedujejo, kakšni nesmisli se tukaj pojavljajo. Mene je sram, pa tega zakona nisem podprla, kaj šele nekdo, ki je odgovoren za slovensko kmetijstvo, pa si ne prizadeva, da bi se ti nesmisli odpravili.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Laj, pripravi naj se gospa Urška Ban. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka s sodelavkama, dragi kolegice in kolegi! Najbrž nam je vsem jasno, da je glavno orožje proti sivi ekonomiji davčna kultura. Le tako, če bomo to davčno kulturo osvojili na primerni ravni, bo zagotovo tudi na področju davkov neprimerno enostavnejše, lažje in tudi učinki javnofinančni bodo boljši. Za to pa mora biti zrela družba, seveda. Posamezni zakoni, kot je ta, o katerem se pogovarjamo, veljajo. Stopil je v veljavo, vsi vemo, da živi, da je prinesel s seboj in pozitivne in negativne posledice. Pozitivno je zagotovo to, da se je nekaj vseeno posodobilo. Naj povem, da sem kar nekajkrat bil prisoten pri davčnem nadzoru in ta davčni nadzor je bil sila neprijeten in je po drugi strani povzročal tudi zastoj v poslovanju, ker je davčni inšpektor zahteval izpis celotnega prometa in tako dalje, da ne naštevam. Mislim, da kar se tega tiče, lahko davčne blagajne ocenjujemo s pozitivne strani glede tega nadzora. Da pa je stroškovno prineslo tudi breme, predvsem, žal, za tiste v največji meri, ki so najmanjši, to je pa drugo dejstvo. Vendar vidim tu dve možnosti; in sicer eno je tisto, ko govorimo o izjemah, določitev praga, kar vidimo iz dosegljivih podatkov, da lahko postavi celoten sistem na glavo. Sploh se postavlja vprašanje smiselnosti teh davčnih blagajn in tega zakona. Drugo, kar vidim, da bi zagotovo prav prišlo, je pa to, da se pregledajo vsi možni administrativni in stroškovni prijemi, ki bi se lahko uporabili pri obvladovanju problemov, ki nastajajo pri izvajanju tega zakona. Zagotovo je problem, kot sem že povedal, pri majhnih – pa bom zdaj izpostavil – tudi in predvsem pri tistih, ki opravljajo dodatno dejavnost na kmetijah, vendar, kot je že bilo rečeno, mislim, da je bilo omenjeno danes, da je pa tudi mogoče pogledati sistemsko na to zadevo in v okviru druge zakonodaje nekako delovati v tej smeri, da se sploh preveri, ali je smiselno in potrebno v določenih primerih izdajati račune. Tu zagotovo vidim možnost, s katero bi lahko ta zakon postal bolj življenjski. Naslednje, pozivam vse pristojne, da prisluhnejo vsem upravičenim pripombam s terena, jih proučijo in gredo naproti rešitvi nepotrebnih administrativnih zapletov na tem področju. Zagotovo je pomembno omeniti še to, da je v določenih primerih, kot so bazarji v osnovnih šolah in tako dalje, v društvih, ki so ustanovljena in delujejo v javnem interesu, treba preveriti smiselnost izdajanja računov. Drugič, tudi Davčna uprava naj gre naproti tem ustanovam in jim zagotovi po najnižji možni dostopnost celotnega sistema in jim tudi administrativno pomaga. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Urška Ban. Pripravi naj se mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! V Državnem zboru smo 15. julija lansko leto, tudi sama sem potrdila, sprejeli Zakon o davčnem potrjevanju računov, ki pa se je začel uporabljati šele v začetku letošnjega leta 2. januarja 2016. Po slabih treh mesecih imamo danes že na mizi predlog za spremembo tega zakona. Naj najprej na začetku povem, da takrat, ko smo se odločili za pripravo tega zakona in ko smo pripravljali zakon, ko smo ga konec koncev sprejemali in na koncu tudi sprejeli, je bil namen Vlade kot koalicije resen in predlagane rešitve in sprejete v tem zakonu pretehtane in premišljene, tako da ne vidim nikakršne potrebe, da bi sedaj po, kot sem rekla, slabih treh mesecih uporabe tega zakona le-tega spreminjali iz razloga, kot sem ga navedla, ker zakona nismo pripravili kar tako, počez in povprek, ampak je zahteval neko obdobje, in je bil tudi deležen široke razprave in potem tudi konec koncev so bile sprejete odločitve, ki so dobile večinsko podporo v Državnem zboru. S sprejetjem tega zakona so bile uvedene tako imenovane davčne blagajne, in sicer ne kot blagajne, kot si vsi predstavljamo, v obliki nekih fizičnih naprav, ampak so bili sprejeti postopki potrjevanja računov pri Finančni upravi. Z zakonom se je torej predpisal samo postopek in zgolj postopek potrjevanja računov za vse zavezance, ki so v skladu že z drugimi zakoni zavezani k temu, da izdajajo račune. Ta zakon ni določil oziroma opredelil nobenega novega davčnega zavezanca. Vsi so morali izdajati račune že takrat oziroma do takrat in še sedaj veljavni zakonodaji. Tudi večkrat je bilo že izpostavljeno plačilo donacij, članarin, tudi v to plačevanje ta zakon ni posegel, tovrstne transakcije so izvzete iz izstavljanja računov, tako da tudi potrjevanja računov za tovrstne stvari ni. Kot sem rekla, ta zakon je določil le postopek potrjevanja računov, ki je tako od 2. januarja 2016 obvezen za vse, ki izdajajo račune pri gotovinskem poslovanju. Temeljni cilj tega postopka je vzpostavitev sistema, ki omogoča pregledno in zanesljivo evidentiranje gotovinskega prometa davčnih zavezancev in tako in na ta način prispeva tudi k zmanjšanju obsega sive ekonomije ter prispeva k preprečevanju davčnih utaj ter goljufij na področju davka na dodano vrednost, davkov od dohodkov pravnih oseb, davkov od dohodkov iz dejavnosti, dohodnine in drugih dajatev, kakor tudi pravilen obračun prispevkov za socialno varnost ter nadzor nad zakonitostjo zaposlovanja oziroma dela. Sprejetje tega zakona je tako pomenil tudi instrument in ukrep za boj proti sivi ekonomiji, seveda se zavedamo, da samo ene od njenih pojavnih oblik. Davčne blagajne omogočajo zgolj enega od instrumentov izboljšanega nadzora, omogočajo pa, da se kadrovske zmogljivosti Finančne uprave učinkovito usmerijo na druga področja, se pravi na tiste pojavne oblike sive ekonomije in oblike utaj davkov, ki jih z davčnimi blagajnami ne moremo zajeti. Veliko je bilo govora tudi o tem, da davčne blagajne ne preprečijo neizdaje računov oziroma da z davčnimi blagajnami na to ne moremo vplivati. Neposredno verjetno res ne. Posredno pa tudi iz tega, kar je bilo že povedano, verjetno ja. Finančna uprava namreč od sprejetja takšnega sistema, kot je bil predpisan s tem zakonom, razen kontrole na terenu, ni mogla oziroma ni imela možnosti ugotavljati neizdaje računov. S sistemom davčnih blagajn, z uparjanjem podatkom o odbitku vstopnega DDV zaradi nakupa blaga in storitev za opravljanje obdavčljive dejavnosti in na drugi strani z neizkazovanjem prihodkov oziroma izstopnega DDV in neizstavljanjem računov bo mogoče prepoznati tudi tiste, ki na eni strani uveljavljajo odbitek vstopnega davka in na drugi strani ne izdajo računov in s tem ne plačujejo tistega izhodnega davka na dodano vrednost, ki bi ga morali po zakonu plačati. Torej, od samega sprejetja tega zakona v poletnih mesecih leta 2015 do začetka uporabe v začetku letošnjega leta se je odvilo veliko razprav, veliko je bilo povedanega, veliko postavljenih vprašanj, kaj storiti v posameznem primeru, kaj je prav, kaj ni prav, kaj se bo bolj splača in kaj ne in tako naprej. Na tem mestu bi tudi sama pohvalila Finančno upravo Republike Slovenije, ki je po mojem mnenju izjemno dobro pripravila in se pripravila na ta zelo zahteven projekt. Sama sem njihove aktivnosti podrobno spremljala tako preko medijskih objav, strokovnih debat, preko njihove spletne strani, kjer se je sproti ažurno odzivala na vsa vprašanja in dileme, ki so jih imeli davčni zavezanci, ter jim nudila ustrezno podporo in pomoč pri uvedbi teh t. i. davčnih blagajn. Ta projekt se je vsaj po mojem vedenju izpeljal brez večjih tehničnih težav, kar pa ni bila vedno praksa pri tovrstnih oziroma podobnih projektih. Po podatkih Finančne uprave je tudi že moč zaslediti oziroma se zaznavajo določeni pozitivni učinki uvedbe davčnih blagajn: da se računi izdajajo bolj dosledno kot prej in da se je v treh mesecih situacija na terenu, tudi z vidika pravilnosti uporabe davčnih blagajn, bistveno izboljšala. Dejstvo pa je, da bodo prve ocene finančnega izplena davčnih blagajn lahko narejene nekje v mesecu maju, kot je tudi že povedala gospa državna sekretarka, ko bodo tudi trimesečni zavezanci za DDV oddali obračun DDV. Do danes, saj pravim, slabe tri mesece uporabe, nimamo neke analize učinkov potrjevanja računov, bomo pa v SMC, v koaliciji, kot je bilo danes že povedano, ko se bomo seznanili z učinki sprejetja zakona, le-te temeljito pretehtali, presodili, ali so potrebni kakšni popravki, morda izjeme oziroma poenostavitev tega samega postopka potrjevanja računov. Verjetno za vse navedbe, ki so bile danes že izrečene, koliko espejev je prenehalo z dejavnostjo, koliko je bilo selitev v tujino, sem prepričana, da bo tudi ta analiza pokazala, da pa čisto za vse niso krive samo davčne blagajne, ampak tudi še kaj drugega. Če se vrnem k predlogu zakona, ki ga danes obravnavamo. Gre za dve spremembi oziroma dva predloga sprememb. Prvič, da se vključijo dodatne izjeme, za katere ne bi veljala obveznost davčnega potrjevanja računov, kot smo že danes slišali, kot je bilo s strani predlagateljev obrazloženo, naj bi to veljalo za prostovoljna gasilska društva in zavezance, ki imajo obdavčljiv promet v zadnjem letu, zadnjih 12 mesecih pod 50 tisoč evrov. Drugič pa gre za predlog odprave globe, ki je z zakonom predpisana za kupca blaga oziroma storitve, če le-ta ob nakupu blaga ali storitve računa ne prevzame. Pa če najprej morda nekaj besed o izjemah. V stranki oziroma naši poslanski skupini smo že ob sprejemanju tega sistema potrjevanja računov povedali oziroma tudi nekako zagovarjali, da izjemam nismo naklonjeni, saj je s tem povezana učinkovitost celotnega sistema in doseganje namena tega zakona. Naše stališče, ko smo sprejemali ta zakon, je bilo, da so možne izjeme lahko zgolj tiste, ki izhajajo iz Zakona o davku na dodano vrednost, kar pomeni, da če nekomu že po nekem osnovnem principu ni treba izdati računa, seveda ne moremo od njega zahtevati, da ta račun tudi potrdi. Zavzemali smo se za enako davčno obravnavo zavezancev. Večkrat namreč slišimo, da je davčni sistem nepravičen, ker omogoča, da so davčni zavezanci, ki bi morali biti v enakem oziroma nekem primerljivem položaju, obravnavani različno, ker se nekdo lahko izogne plačilu davka, spet drugi se temu ne more. Zato je naloga davčnega sistema zagotoviti enake pogoje poslovanja vsem davčnim zavezancem, in to z ukrepi, ki zahtevajo sorazmerno nizko administrativno breme, in z namenom, da se onemogočajo utaje oziroma zlorabe plačila davkov. Zato tudi za manjše davčne zavezance in društva izjem takrat nismo predvideli. Vsekakor pa teh pobud, ki so prišle iz tovrstnih krogov, nismo preslišali. Zato je bila problematika manjših davčnih zavezancev oziroma zavezancev, ki izdajo manjše število računov, posebej upoštevana in deležna pozornosti tudi pri sprejemu tega davka. Zaradi poenostavitve za te davčne zavezance je bila v okviru sistema e-davkov razvita aplikacija mini davčne blagajne, ki je brezplačno na razpolago vsem davčnim zavezancem. Prav tako imajo vsi davčni zavezanci do izteka prehodnega obdobja, do konca leta 2017, možnost uporabe vezane knjige računov z možnostjo naknadne potrditve računov tudi v orodju e-davki. Kot sem zasledila v sporočilu za javnost Finančne uprave Republike Slovenije iz začetka marca, to rešitev mini davčnih blagajn uporablja kar nekaj davčnih zavezancev. Tam je naveden podatek 11 tisoč 344, podatek iz 2. marca, kar kaže na to, da se je ta rešitev dobro prijela in pokazala tudi za uporabno rešitev. Predvsem verjetno za te manjše davčne zavezance in tudi društva. Tako kar se mene tiče, in verjetno tudi kolegov iz poslanske skupine, dodatnim izjemam nismo naklonjeni. Vsekakor, kot sem rekla, slišimo pomisleke in jih bomo obravnavali v sklopu analize, ki jo bo pripravilo ministrstvo predvideno v mesecu maju. Takrat bomo tudi presojali o tem, ali so potrebne morebitne spremembe, prilagoditve, poenostavitve tega sistema potrjevanja računov. Ne moremo pa o tem soditi po praktično le slabih treh mesecih uporabe te obveznosti potrjevanja računov. Še posebej ne ob dejstvu, da sistem vendarle, čeprav nekateri tega ne želijo videti, kaže pozitivne učinke. Da vsaka taka ali tovrstna sprememba tudi zahteva svoj čas in se v neki časovni perspektivi morda neka nerešljiva zagata, v tistem momentu nerešljiva situacija, potem najde tudi ustrezna in učinkovita ter dobra rešitev. Še enkrat bi poudarila, da vsi davčni zavezanci po tem zakonu so že do sedaj morali izdajati račune. pa naj si bodo tu veliki, mali podjetniki, društva, nevladne organizacije. Če jih je druga zakonodaja opredelila kot zavezance za izdajo računov, jim ta zakon ni prinesel nič novega. Kot sem rekla, zgolj je opredelil postopek, kako se tak račun prenese iz blagajne zavezanca v strežnik Finančne uprave. Sama tukaj menim, da so ponujene rešitve v zakonu, ponujene rešitve, ki jih je nadgradila in oblikovala Finančna uprava, tudi brezplačne, dobre, rešujejo problematiko, tudi to, ki jo navaja predlagatelj, vsekakor pa so verjetno še mogoče tudi izboljšave. Še nekaj o drugem predlogu, ki ga naslavlja zakon, ki ga danes obravnavamo. Gre za kazni oziroma globe. Ko smo v zakon zapisali in določili globo za obveznost kupca, ki ne prevzame in do izhoda ne zadrži računa, smo poudarili tudi posebno vlogo pri celotnem tem procesu, posebno vlogo kupca. Pa naj tukaj še enkrat povem, gre za kazen 20 evrov, če je plačana v 8 dneh ali 40 evrov, če temu ni tako. S tem ko kupec zahteva račun in ga tudi vzame, prodajalcu onemogoči, da ga ne bi evidentiral, zabeležil prodaje blaga ali storitve, da bi ta podatek naknadno popravljal, izbrisal, priredil. Tukaj gre po eni strani tudi za dvig zavedanja o pomenu izdaje in prevzema računa in sploh gre za spoštovanje davčnih predpisov. Za nepravično porazdeljeno davčno breme je potrebno prizadevanje celotne družbe in tako v SMC tudi razumemo to predpisano globo oziroma to predpisano obveznost prevzema računa ob vsakem nakupu blaga ali storitve s strani kupca. Se pa strinjamo, da je treba najti neko uravnoteženo kombinacijo ukrepov, ki se bodo nanašali tako na povečanje učinkovitosti pobiranja davkov in hkrati tudi na razvoj davčne kulture sploh, o čemer smo danes tudi že govorili. Vedno in povsod pa je vse to odvisno od nas samih, od posameznikov. Prepričana sem, da bi se lahko vsi, tako podjetniki, društva, kot kupci hitro prilagodili na to novo okolje, ki smo ga nekako vzpostavili z Zakonom o davčnem potrjevanju računov. Mogoča je seveda tudi druga pot, neupoštevanje davčnih predpisov, pot iskanja ovinkov, možnosti zlorab, lahko tudi tako delovanje sprejmemo kot normalno in storimo nič. Ljudje smo tisti, od katerih so te spremembe odvisne. Kot sem rekla, hitro smo prilagodljivi na vseh področjih in samo od naše izbire je konec koncev odvisno, ali bomo z nekimi koraki prišli do – to, kar večkrat radi rečemo – bolj pravičnega davčnega sistema, bolj poštenega davčnega sistema, do bolj urejenih javnih financ in s tem potem tudi do več možnosti, ki bi jih na podlagi prihodkov lahko država v obliki izvajanja storitev državljanom nudila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko [[...]] Predlagatelj, izvolite. Se opravičujem!
Hvala lepa za besedo. Uvodoma sem se pozabil zahvaliti kolegicam in kolegom iz Slovenske demokratske stranke, ki so edini jasno napovedali podporo našemu zakonu. Vidi se, da življenje razumejo. Ne nazadnje tudi Združena levica ni nasprotovala predlogu zakona, nekako pa me boli, da koalicija enostavno po principu: a ha, ta zakon je predlagala opozicija, dajmo ga zavrniti. Tisti, ki smo kdaj delali v kakšnih gospodarskih družbah in prodajali izdelke in storitve, imeli možnost tudi izobraževanja, smo se naučili, da je kupec kralj; v tržni ekonomiji je kupec kralj. Ja, kdo je za božjo voljo potem nad tem kupcem, ki mu pravi, da mora vzeti račun, če ne, bo plačal kazen? Kdo je potem ta kralj nad kraljem – kupcem? Se pravi, tukaj je prva logika, ki je preprosto ne vzdrži. Mi bi tudi želeli in morda nekoliko bolje razumeli to rešitev, če bi bila celovita. Zakaj ni Vlada, in koalicija, nikoli napovedala celovite rešitve? Zgolj rekla je in tudi v koalicijskem sporazumu, ki ni pogodba, je napisala, da bo ta koalicija uvedla davčne blagajne kot ključni instrument v boju proti sivi ekonomiji. Zakaj pa ne celovita rešitev? Ali ste kaj razmišljali o nadgradnji tega sistema? Morda boste sedaj, od tega trenutka naprej, da bi lahko poslovni subjekt, podjetnik, kmet, če hočete, kdorkoli, ki vodi poslovne davčne knjige, vnašal tudi dospele račune in ostale stroške v povezavi s poslovanjem – lizing za službeno vozilo, najemnino za poslovne prostore in tako dalje in tako dalje – in da bi mu ta veliki Furs, ki ima informacijski sistem zelo drag, moral bi biti boljši, potem na koncu leta dal informativni izračun oziroma informativno bilanco po logiki naše vlade iz mandata 2004–2008, ko smo vpeljali informativni izračun dohodnine. Tukaj bi res želel neko projekcijo, nek pogled naprej, kaj Vlada v tej smeri razmišlja. Če že govorimo o tem, potem morajo biti rešitve takšne, da vsak nekaj da in vsak tudi nekaj dobi. Zdaj pa so podjetniki dali, koliko denarja, mi tega podatka nimamo, ocena je bila, da so podjetniki dali okoli 40 do 50 milijonov za nakup programske in hardwarske opreme za davčne blagajne. Se pravi, vi ste z zakonom vzeli od 40 do 50 milijonov poslovnim subjektom. No, res je, da se je za nianso zmanjšala tudi davčna osnova in da bo proračun tudi zaradi malo manj davkov dobil. Ampak gospe in gospodje, če so davčne blagajne ključni instrument, po vaše, za zmanjševanje sive ekonomije, potem bi učinek moral biti vsaj 500 milijonov ne 50 milijonov več davčnih prihodkov v proračun Republike Slovenije. To pa je potem zgodba, o kateri se splača pogovarjati, splača razpravljati. Vlada ocenjuje namreč, da se bodo zaradi uvedbe davčnih blagajn davčni prihodki povečali med 50 in 100 milijoni evrov. Naša ocena je, da bi se davčni prihodki morali zvišati, če se bo k uvedbi davčnih blagajn pristopilo in se je pristopilo [[…]]Če bi se pristopilo na pravi način, bi se davčni prihodki morali povečati za 500 milijonov. Zakaj to govorim? Ker strokovnjaki, ne mi, politiki, strokovnjaki ocenjujejo, da znaša delež sive ekonomije med 3,5 in 4 milijarde evrov na letni ravni. To so cifre, o katerih se je treba pogovarjati. Če vi sprejmete pravi ukrep, da zmanjšate sivo ekonomijo, potem jo morate zmanjšati za polovico, da ne bo 4 milijarde, ampak samo 2 milijardi. In če izhajamo iz domneve, da znaša letni delež sive ekonomije 4 milijarde evrov in da bodo davčne blagajne zajele vsaj 2 milijardi, kot sem povedal, sive ekonomije, potem bi davčni prihodki morali biti naslednji – groba ocena: DDV cirka 250 milijonov evrov, več seveda, povečani prihodki espejev in s tem povečana dohodnina za cirka 150 milijonov evrov, povečani prihodki pravnih oseb in s tem povečan davek od dohodka pravnih oseb za cirka 100 milijonov evrov in povečani prihodki – nemožnost izplačila plač v gotovini in s tem povečani prispevki za socialno varnost za cirka 50 milijonov evrov. Skupaj 500 milijonov evrov. To so cifre. Ne pa, da zdaj na eni strani vzamete gospodarskim subjektom, zavezancem 50 milijonov evrov – če malo zaokrožim, pa nimam točne številke, dvomim, da jo ima Furs – in po drugi strani dobite za to 50 milijonov evrov več davčnih prihodkov v proračun Republike Slovenije, tako kot je vaša projekcija. Gospe in gospodje, ne bom zadovoljen z vašo analizo, to kar zdaj povem, ki jo boste naredili po 3 mesecih. Ne bom zadovoljen. Zato ker prava analiza, roko na srce, je analiza čez celo fiskalno leto ob predpostavki, da se nič ne spremeni, noben drug zakon, nobena, ne vem, višja globa ali kaj podobnega. Na dan 1. 1. 2016 mora biti to stanje enako 31. 12. 2016 in potem za to obdobje moramo narediti analizo. Ampak seveda, kje pa je problem? Problem je pa v različni interpretaciji te analize. Koalicija bo interpretirala tako, v prid davčnih blagajn, opozicija najbrž malo drugače, morda tudi bolj objektivno, mogoče manj demagoško. Zakaj smo dali – ker vidim, da vas to moti –, zakaj smo dali kot izjemo prostovoljna gasilska društva? So malo drugačna, kot so vsa ostala društva, tudi registrirana po Zakonu o društvih; so društva, ki imajo najdražjo opremo in kjer usposabljanje in izobraževanje veliko stane. Vsi vemo, da za opravljeno veliko delo gasilcev, kot je bil žled, da pravzaprav kakšni manjših požarov ali povodenj sploh ne omenjamo. Kaj pa sedaj, ko smo imeli in še imamo begunsko, migrantsko krizo? Vi, vaša vlada, kolegice in kolegi, je prišla k lokalnim gasilskim društvom v obmejnih občinah in je prišlo do dogovorov, če lahko gasilci izvedejo pripravljalna dela za postavljanje ograj in da bo to delo plačano. Spomnite se mojega poslanskega vprašanja prejšnji teden, ministrica za notranje zadeve oziroma njeno ministrstvo mi ga je zavrnilo, hvala bogu, ga je ministrica za obrambo sprejela in ji je bilo nerodno odgovarjati, da so bili dejansko gasilci ogoljufani. Samo v eni občini vem, da je bilo opravljenih tisoč 280 ur in so dobili neki drobiž – norca delanje, gospe in gospodje! Prosim lepo, ne tako! Ta Zakon o davčnem potrjevanju računov ima tudi mednarodne razsežnosti – no, če malo dramatiziram. Vsi poznate slovensko mednarodno žensko asociacijo združenje Sila, ki ima vsako leto dobrodelni bazar, veliko denarja se zbere za dobrodelne namene. To so v glavnem žene veleposlanikov, ki so akreditirani tukaj v Sloveniji in sedaj mi pridemo in jim tam postavimo davčne blagajne. Mene je sram!
Hvala lepa. Gospod Marko Pogačnik, izvolite. Pripravi naj se gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo! Današnja razprava pa tudi podatki, ki prihajajo iz dneva v dan v javnost v zvezi z uvedbo tako imenovanih davčnih blagajn, lahko pridemo samo do enega spoznanja, in sicer da vsa tista opozorila in vsa tveganja, na katere smo opozarjali tako v opoziciji, predvsem pa v Slovenski demokratski stranki, takrat ko je vlada Mira Cerarja začela z uvedbo davčnih blagajn, so se dejansko pokazala za upravičena. Dejstvo je, da prihaja predvsem do velike zmede. Ne nazadnje pa sem osebno prepričan, da daleč od tega, da bodo davčne blagajne sledile tistemu cilju, katerega je zagovarjala koalicija SMC, Desus, SD in vlada Mira Cerarja, in sicer glede zniževanja same sive ekonomije. To je bila tudi rdeča nit. Danes pa smo lahko že od državne sekretarke slišali, bi rekel, druge razloge za uvedbo teh davčnih blagajn. Vedno bolj dobivam občutek, da te davčne blagajne so tudi nekako tako imenovani Big Brother v Sloveniji in da posledica uvedbe teh davčnih blagajn in ozadja je predvsem, na kakšen način boste kontrolirali predvsem male gospodarstvenike, male podjetnike, ali kršijo delovno čas ali ne kršijo delovnega časa, ali tisti, ki so zaposleni, delajo več kot osem ur ali delajo manj, ali tisti, ki so zaposleni, so zaposleni, so prijavljeni na Zavodu za zaposlovanje itd. Mizerni učinek, ki ga je Vlada z davčnimi blagajnami že ob sprejemu zakona povedala – 75 milijonov – mislim, da je sorazmerno zelo nizek, predvsem pa ni sorazmeren s tistim, kakšno škodo bo uvedba davčnih blagajn oziroma kakšno škodo so dejansko davčne blagajne že gospodarstvu povzročile. Vemo, da se je marsikateri mali podjetnik zaradi te uvedbe odločil, da svoje poslovanje zapre. Predvsem pa sem prepričan, da bodo tudi bistveno nižji prihodki v sam proračun, kot jih je Vlada napovedala. Mislim, da je to lep dokaz tudi, da siva ekonomija v Sloveniji je v bistveno manjšem obsegu, kot jo nekateri na statističnih uradih pa tudi na Ministrstvu za finance poskušajo prikazati. Govori se celo o 3 milijardah evrov. Mislim, da je to bistveno prenapihnjen podatek in da tudi posledice uvedbe davčnih blagajn tega ne bodo rešile, kajti tisti, ki do sedaj ni izdajal računov, jih tudi danes ali jutri ne bo. Predvsem ste pa z birokratskimi ovirami in s stroškovnimi zadevami dejansko oslabili in ponovno dodatno obremenili podjetništvo in gospodarstvo. Lahko smo prebrali tudi poročilo Ministrstva za finance, da so bili prilivi iz DDV za februar 2016 v primerjavi s februarjem 2015 nižji za 20 milijonov evrov – nižji za 20 milijonov evrov! – in da je mesečno to tudi največji osip prilivov iz naslova DDV po marcu 2015, če razpolagam s pravimi podatki. Dejstvo je, da me ta manjši priliv iz DDV močno preseneča. Moramo vzeti v obzir, da te davčne blagajne, ki so postale obvezne s 1. 1. 2016, so po drugi strani postregle tudi z nujnostjo nakupa tako programske kot tehnične opreme. Že samo iz naslova nakupa programske in tehnične opreme bi se po mojem vedenju moral priliv iz naslova DDV povečati. Saj ne gre za nizke stroške, prej smo lahko slišali, da so nekateri podjetniki za to porabili več kot 5 tisoč evrov, manjši podjetniki mesečno plačujejo po 30 evrov. Tega februarja 2015 ni bilo. Danes so pa vsi ti davčni zavezanci za davčne blagajne ta odliv morali narediti. In že iz tega naslova bi davek moral skočit navzgor. To pomeni, da so res bistveno nižji prilivi. Zanima me, spoštovana državna sekretarka, ali mogoče na Ministrstvu za finance spremljate kategorijo prilivov iz naslova DDV zaradi nakupa programske in tehnične opreme za davčne blagajne. Mislim, da bi ta podatek lahko pridobili, in bi bilo zanimivo, da bi ga predstavili parlamentu in širši slovenski javnosti, da bi videli, kakšen je sploh efekt zaradi neke obveznosti, ki si jo je izmislila vlada Mira Cerarja. Glejte, prepričan sem, da korak naprej v spremembo zakona nujno potreben, če že ne – kar smo tudi predlagali v Slovenski demokratski stranki –, da se davčne blagajne ukinejo v celoti in država povrne stroške podjetnikom, ki so jih imeli z uvedbo tega novega instrumenta. Prepričani pa smo, da je daleč od tega, da bodo sledile davčne blagajne cilju, ki si ga je zastavila vlada Mira Cerarja, in gre tu za dodatno obremenitev podjetništva in podjetnikov, marsikdo bo primoran zapreti svojo obrt. Mislim, da se posledice kažejo in če ne bo res korenitih sprememb na tem področju, znajo biti tudi dolgoročne tako za javne finance, predvsem pa za gospodarstvo in delovna mesta.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic. Pripravi naj se mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Davčne blagajne so dejansko bile uvedene zaradi zajezitve sive ekonomije, ki jo imamo v Sloveniji, po oceni Fursa 8,3 % BDP. Kot sem že povedala na seji Odbora za kmetijstvo, predstavlja celotno kmetijstvo v Sloveniji 1,7 % BDP, 1,7-odstotne točke. Se pravi, če bi bilo vse prigoljufano, se še ne bi rešili sive ekonomije v Sloveniji. Pa temu ni tako, ker ne želi nihče države goljufati, ker od države vsi živimo. tudi kmetje živijo od države, ravno tako uporabljajo državne institute, vendar, kar je preveč, je preveč. Mislim, da je bila odločitev Vlade in podpora ministra Židana, kmetijskega ministrstva, uvedbi davčnih blagajn tudi na kmetijah, napačna. Ravno danes zjutraj me je klicala neka kmetica, ki je rekla, lepo vas prosim, povejte, da je potrebno zadeve spremeniti. Ponoči je brala, ker ima samo ponoči internet. Bila je tudi v našem odboru. Samo ponoči ji dela internet, internetna povezava. Kako naj jaz vnašam, je rekla, davčne račune? Ker ima vezano knjigo računov, ker deluje na štirih stojnicah po Sloveniji in ker ji predstavlja nakup takih blagajn veliko obremenitev. Očitek, ki je bil, ki sem ga dobila, da ščitim bogate kmete – lepo vas prosim! Bogati kmetje imajo firme, imajo podjetja. Mali kmetje, mali podjetniki, ki imajo dopolnilne dejavnosti, ki imajo popoldanske obrti, ti so z davčnimi blagajnami najbolj bili obremenjeni. Prepričana sem – in bom rekla, z veseljem pričakujem podrobnejše analize –, da so se ravno ti odločali, da zadeve vrnejo, zaprejo in zato je zmanjšanje tudi priliva. Enajst milijonov manj priliva v februarju, kolikor lanskega februarja, se mi zdi, da bi moral biti tukaj rdeč alarm za celotno Vlado, za celotno vladno koalicijo. Pa reči, ja, je bilo poračunavanje davka za nazaj. Saj je poračunavanje davka za nazaj bilo tudi v letu 2015! Ali ga takrat ni država vračala? Se mi zdi, da tukaj govorimo o zadevah, ki se dejansko dogajajo vsako leto, vsak mesec ali pa vsako tromesečje pri pavšalistih, poračunavanje davka za nazaj. Se mi zdi, da je prava rešitev, če želimo vsaj enemu delu segmenta pomagati, tudi pavšalna obdavčitev oziroma obdavčitev po katastrskem dohodku. Tudi tukaj ne vem, zakaj je Slovenija tako specifična, da se določenih zadev enostavno ne da obdavčiti po katastrskem dohodku – tudi tukaj kritika na finančno ministrstvo oziroma na Finančno upravo. Največja kritika pa je, glede na podatke, ki sem jih pridobila od znanega, priznanega slovenskega davčnega svetovalca, ta, da se točno vidi, kdo so davčni dolžniki. Dnevno, na minuto se da videti, kdo izdaja račune, kdo jih ne prijavlja, da se to da vse videti in da se na tem ne naredi. Se pravi, imamo težavo na drugi strani. Imamo težavo na kontroli oziroma na nadzoru imamo težavo. Ne pri tistem, ki dela in ki proda eno košarico jagod ali pa kilo zelja pa ne izda računa. Hkrati se mi zdi, da je treba razmisliti, kako se bo junija, ko bo nov zakon o katastrskem dohodku, tudi te zadeve notri vključile. Bil je sprejet določen sklep, računam, da ste to že preučili. Niti ni treba kaj dosti preučevati. Pogleda se, kako to funkcionira v drugih državah in da se vendarle uporabi zdravo kmečko pamet.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Šircelj. Pripravi naj se gospa Vojka Šergan.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani predstavniki, predstavnice Vlade, kolegi in kolegice! Danes govorimo o Zakonu o potrjevanju računov. Predvsem iz zornega kota, da se ta zakon sprejme in da se v nadaljnji obravnavi ta zakon lahko tudi še popravi in da se ga dejansko prilagodi dejanskemu stanju. Skratka, ne govorimo danes samo o tistih predlogih, ki jih ta zakon vsebuje, ampak govorimo tudi o tem, da se o tem pogovorimo in da nadaljnji postopek tega zakona omogoča, da se določene stvari spremenijo. Ob tem poslušamo seveda, predvsem s strani vlade in tudi koalicijskih poslancev, kako danes še ni pravih analiz, kako danes podatki kažejo to ali drugo, kako podatki kažejo, da imamo celo ob manjšem prilivu iz naslova davka na dodano vrednost večji priliv zaradi tega, ker so manjši vstopni davki, večje poračunavanje in tako naprej in tako naprej. Skratka, sprenevedanje na kvadrat. Najboljše bi bilo ukiniti ta zakon. To tudi predlaga Slovenska demokratska stranka. Pa ne zaradi podatkov pa analiz, ampak zaradi ljudi; zaradi tega, da ne bo treba več otrokom imeti davčne blagajne, ko naredijo voščilnico za novo leto in jo na tako imenovanem šolskem bazarju prodajo. In da ne bo takrat – prodajo očetu ali mami, ali babici ali dedku, pod narekovaji prodajo, zato jim dajo starši ali stari starši en evro ali pol evra kot njihovo nagrado za to, da so nekaj naredili, da so bili ustvarjalni. Zaradi tega imamo danes takšno stanje v tej državi, kakršno imamo, in zaradi tega je bila tudi posebna seja odborov in komisije, kjer se je obravnavala ta tema. Na področju kmetijstva družine ne vedo več, ali pridelovale ali bi se šle izstavljanje računov z davčnimi blagajnami, iskale internet, iskale obrazce in jih pošiljajo na Ministrstvo za finance ali na Furs, kakorkoli že. Ta zakon ni zaradi analiz, ni zaradi tega, da bomo nekaj izračunali, ta zakon je slab za ljudi. Ta koalicija in ta vlada je sprejela ta zakon, zato da je poslabšala stanje pri ljudeh; na tak način seveda, da nobenih učinkov ni. Kajti, gospe in gospodje, če gledamo podatke o tem, koliko je finančnih učinkov in če gledamo primerjave, na primer ,obdobje na obdobje januar–januar, potem ugotovimo, da je trend rasti prihodkov od DDV januar 2015–januar 2016 1,5 % ob veliko večji rasti bruto družbenega proizvoda. Prav tako imamo rast oziroma sploh nimamo rasti, če gledamo absolutne podatke, kjer je bilo januarja dejansko 2,6-odstotne točke nižji davek na dodano vrednost v deležu vseh proračunskih prihodkov, kar pomeni, da imamo upad, in to kažejo tudi podatki za mesec februar, ko je bilo dejansko manj prihodkov. Ampak seveda zdaj se te analize da narediti, da bomo nekaj odštevali in nekaj prištevali in tako naprej, in na koncu bodo analize pokazale neko superiornost davčnih blagajn. S tem da dejansko ljudem otežujejo življenje, učinkov pa ni, razen učinke imajo lahko, ne vem, ljudje, zaposleni na Fursu ali pa na Ministrstvu za finance, ostalega ni. Tukaj se potem lahko tudi govori o tem, da [[…]]Tukaj je bilo tudi nekaj sprenevedanja o tem, ali zdaj ti računi pomenijo manj sive ekonomije ali več sive ekonomije in tako naprej. Glejte, siva ekonomija se zaradi davčnih blagajn ne bo zmanjšala. Govorim o sivi ekonomiji, ker ločim sivo in črno ekonomijo. Točno vemo, koliko imamo danes sive ekonomije, točno vemo in kolega Horvat je o tem že govoril. Imamo tudi različne analize, kako dobiti to sivo ekonomijo. 50 do 100 milijonov, gospe in gospodje, danes bi morali biti prihodki večji za 4 do 8 milijonov, v povprečju. Če govorimo o 50 do 100 milijonov na letni ravni, pomeni to približno 4 do 8 milijonov na mesečni ravni; in tega dejansko ni. Tudi v primerjavi s prejšnjimi meseci tega dejansko ni. Pač, projekt davčne blagajne te koalicije, te vlade je dejansko propadel, je že propadel, kot so propadli tudi nekateri drugi ukrepi, na primer davek na nepremičnine in podobno, kjer je tudi prišlo Ministrstvo za finance z veliko spodbudo, kako bo to najboljši davek in tako naprej in kako bo rešil ne vem katero zadevo. Usoda teh davčnih blagajn je podobna usodi davka na nepremičnine; popolnoma ista zgodba. Tako s tega zornega kota je zelo veliko sprenevedanj in zelo veliko stvari otežuje življenje. Ne samo gasilskim društvom, ki so bila danes največkrat omenjena, ampak tudi planinskim društvom, tudi otrokom, ki delajo, tudi kmetom, tudi tistim, ki želijo dejansko s svojim delom, s svojo ustvarjalnostjo nekaj ustvariti. In to se jim enostavno s tem omejuje. Če se govori o tem, da se bodo pogoji za poslovanje izboljšali v tej državi – poglejte, to je tipičen primer, kako se pogoji poslabšajo. Poslabšajo z administrativnega vidika in poslabšajo predvsem z vidika, da od tega dejansko nihče nič nima, predvsem pa ni finančnega učinka. Ne vem, pred tem smo imeli neke virtualne davčne blagajne, tako imenovane. Ne vem, zakaj niso bile zadosti. Verjetno zaradi tega, ker si je pač koalicija to dala kot glavni projekt, ki mora zaživeti in je zaživel in verjetno bo slej ko prej tudi propadel. Tudi čakanje na tiste trimesečne zavezance za davek na dodano vrednost situacije ne bo bistveno izboljšalo in ne bo situacija popolnoma nič drugačna. Ker koliko pa je tega davka od trimesečnih zavezancev? Bore malo v primerjavi z ostalimi. Bore malo v primerjavi z ostalim davkom na dodano vrednost, ki so mesečni davčni zavezanci. Verjetno se to lahko na prste ene roke to izračuna. V teh stališčih, ki danes tukaj so, je predvsem veliko sprenevedanja in zavajanja glede samih analih. Bistvo pa je, da otežuje ta zadeva življenje ljudem.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Vojka Šergan, pripravi naj se mag. Anže Logar.
Hvala za besedo. Spoštovana sekretarka z ekipo in kolegice in kolegi, lep pozdrav! S predlaganim zakonom se seveda želi doseči širitev izjem od obveznega izvajanja davčnega potrjevanja računov na male davčne zavezance. Seveda so izjeme že sedaj, ko zavezanci lahko uporabljajo vezano knjigo računov v prehodnem obdobju do 1. 1. 2018. Imajo pa obveznost, da vse račune, izdane z uporabo vezane knjige računov, v roku 10 delovnih dni potrdijo pri davčnem organu preko e-davkov. Seveda so izjeme vedno lahko tudi neke nove krivice drugim, ker ko brez analize delaš izjeme, potem lahko narediš nove krivice, zato se mi zdi, da je z izjemami treba izredno previdno in brez nekih opravljenih analiz, kako uspešno je bilo to obdobje, v katerem se uporabljajo davčne blagajne, to ne bi bilo dobro. Prva tako navajate, da stroški nabave in vzdrževanja strojev in programske opreme so se povečali, pa vendar tisti, ki uporabljajo izjeme, to pomeni, da uporabljajo vezano knjigo računov, vendarle nimajo novih stroškov, ker ti zavezanci v bistvu uporabljajo te e-davke. Pa kljub temu bi rada poudarila tudi to, da na terenu, ko se srečujem z zavezanci, vendarle nekateri tudi pohvalijo davčne blagajne. Ne nazadnje so tudi sami zadovoljni zaradi tega, ker imajo nekako sedaj, prej so ročno vodili, sedaj pa v bistvu računalniško vodijo porabo materiala, vodijo promet in tudi ne nazadnje imajo nek nadzor tudi sami nad porabo materiala, potem tudi zaposleni se nekako držijo nekih ukrepov, ki jih pač podjetniki s to uvedbo teh davčnih blagajn imajo oziroma so jih uvedli. Prav tako bi izvezem zavezancev, katerih letni obdavčljivi promet po predpisih, ki urejajo DDV, v zadnjih 12 mesecih ne bi presegli 50 tisoč evrov, bi na nek način, če bi temu sledili, bi praktično oprostili kar polovico zavezancev. To pa ne bi bilo dobro, kajti večina malih zavezancev pravzaprav tudi posluje največ z gotovino in seveda potem ta sistem davčnih blagajn teh ne bi zajel, kar seveda ne bi bilo dobro in bi bil večji rizik za to, da se bi tako zaposlovalo na črno, pa tudi gotovina na nek način je dobro, da gre preko davčnih blagajn. Prav tako nekatere zahteve kmetov, kot je bilo omenjeno pri kmetijski dejavnosti, pa se zavedamo nekako, da je tudi problem teh manjših zavezancev, in nekako mislimo, da je prav, da se bi ta problem reševal z novelo Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, ki ga tudi napovedujejo ministrstva, saj bi se v tem primeru v osnovno kmetijsko dejavnost prištela tudi intenzivna pridelava vrtnin in zelišč, ministrstvi za finance in kmetijstvo pa se dogovarjata tudi o vključitvi nekaterih drugih dopolnilnih dejavnosti, kot je na primer prva predelava, na primer za primer mleka, ko bi se mleko predelalo v skuto in jogurt, bi to bila nekako prva predelava in bi se štela v katastrski dohodek. Mislim, da bo to najboljša rešitev, kar se tiče kmetijske dejavnosti. Pri tem bi pa tudi opozorila še na to, da smo v letu 2015 v Zakonu o dohodnini omogočili, da se kmetje sami odločijo, kdaj in če bodo vstopili v sistem knjigovodskega vodenja kmetije. Torej smo na nek način jih že administrativno razbremenili in kmetje se lahko sami odločijo, na kakšen način bodo kmetijo vodili: skozi dvostavno knjigovodstvo ali pa pavšalno. Kar se tiče predpisane kazni za kupce blaga in storitev in da so dolžni tudi račun hraniti, ga predložiti pooblaščeni osebi, pa mislimo v SMC, da so obstoječe rešitve dobre, posebej z vidika spremeniti davčno kulturo v Sloveniji, sicer pa ima inšpektor pri tem tudi možnost, da kupca samo opozori, ni nujno, da ga tudi oglobi. Na Finančni upravi glede uspešnosti uvajanja davčnih blagajn pa nekako zagotavljajo, da je zaznati pozitivne učinke davčnih blagajn. To kaže tudi inšpekcijski pregled, tudi mediji so o tem poročali, zazna se tudi bolj dosledno izdajanje računov, prav tako je bilo zaznati dodatno registracijo in pa dodatno zaposlovanje tistih subjektov, ki so prej delovali na črno ali pa na sivo, kakor že. Seveda bo prva analiza učinkov, ki bo sredi maja, dala prve rezultate, na podlagi katerih se bo potem lažje odločiti, kakšne spremembe in za katere poslovne subjekte, kajti brez dobre analize in brez časa, ki mora nekako preteči, da se ta analiza izvede, se mi zdi, da bi prehitre spremembe lahko naredile nove krivice, kot sem že rekla, in potem pa res ne naredimo nič. Kar naprej spreminjamo neko področje, spreminjamo davčno področje in tudi čas pokaže, kaj je dobro in kaj ni. Mislim, da to bo ministrstvo naredilo in takrat bomo znova lahko ugotavljali, na kakšen način. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj, gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa. Čisto na kratko kolegici Vojki Šergan. Seveda, mi smo prvi, ki se strinjamo, da ni dobro zelo pogosto spreminjati davčnega okolja, ampak vi ste prenesli v Državni zbor Predlog zakona o davčnem potrjevanju računov. Pravite tudi, da nekateri zavezanci, če sem prav razumel, pa davčne blagajne, tudi hvalijo, ker da lahko potem preko tega spremljajo materiale, porabo materialov. Poglejte, to je pa čisto mimo. Davčno potrjevanje računov nima nobene zveze s spremljanjem zalog ali pa porabe materiala, to je stvar internega informacijskega sistema. Toliko, da tisti, ki hvalijo, vedo, kaj morajo hvaliti.
Repliko ima gospa Vojka Šergan. Izvolite.
Samo na kratko bi rada odgovorila. To je res, ampak uvedba davčnih blagajn je zavezance spodobila, da so uvedli računalniški program in na koncu ugotovili, da če so na eni strani stroški, so na drugi strani prihranki. Vedno je vse povezano, nič ni samo enosmerno. Nič ni enosmerno, vse se [[…]]In tudi z leti se mora vse spreminjati, digitalizirati in tako naprej. To je tudi plus. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Anže Logar, pripravi naj se gospod Uroš Prikl.
Hvala, predsedujoča. Poglejte, tisti podjetnik, ki je šele z uvedbo davčnih blagajn ugotovil, kakšne so njegove zaloge, dvomim, da ima preddispozicije za dolgoročno poslovanje. In ta zadnji argument moje prehodnice, gospe Šerganove, da bo čas pokazal, kaj je dobro in kaj ni, kaže ravno na to žalost in šibkost vlade Mira Cerarja. Čas bo pokazal, kaj je dobro in kaj ni. To pomeni, da gre za politiko poskusov in napak: nekaj bomo uvedli, potem bomo pa čez čas ugotovili, kaj je dobro in kaj ni. Neodgovorno je, da politika uvaja predloge zakonov in dodatne administrativne obremenitve, ne da bi predhodno natančno vedela, kaj to pomeni. Ugotavljati post festum, kaj je dobro in kaj ni, je za to državo – oprostite, spoštovana kolegica – prepozno. Drobni podjetniki, ne vem društva, gasilska društva in tako naprej, to so največja dodana vrednost družbe. Namreč, to je tisto vrenje znotraj družbe, ki posamezno družbo države dela aktivno. Torej, če je nekdo nagnjen k temu, da vseskozi ustvarja, da uporablja svoje roke, svojo glavo, svoje noge na koncu koncev, to posledično vpliva tudi na aktivnost in odzivnost te družbe. Bolj ko država z represivnimi zakoni omejuje to aktivnost, večjo škodo dela svojemu socialnemu podstatu. In pametni minister za finance bo spodbujal takšne aktivnosti, kajti vsak, ki zasluži nekaj, verjetno tega ne daje na stran v nogavico, ampak to dela zato, da bo to delo na koncu tudi užil; torej, da si bo lahko nekaj privoščil. Ta ataka, ki jo davčne blagajne prenašajo na ta mikro podjetja, društva in tako naprej, tu v bistvu vpliva ravno na podstat, na to najbolj aktivno podstat nacije. Namreč, poglejte, ti drobni podjetniki, ta društva, ne morejo iti v državne banke in dobiti enormne kredite brez zavarovanj, ne morejo. Nimajo transakcijskih računov na Cipru ali v New Yorku na 7. aveniji. Nimajo. In nimajo takšnega poslovanja ali pa takšnih prijateljev na ministrstvih ali pa na vladi, ki bi jim omogočali bajne denarje preko javnih naročil. Nimajo. Ti ustvarjajo s svojim delom, vsak dan se borijo za svoj vsakdanji kruh in ni lepšega, kot da so aktivni; kajti s tem ko ustvarjajo, vedno dodajajo. In več kot je takšnih, ki ustvarjajo, boljše bomo živeli v tej naši družbi. Ukrep, ki ga Ministrstvo za finance uveljavlja s temi davčnimi blagajnami. V razpravi smo večkrat opozarjali na to, da je to neživljenjski ukrep, da je to preveč rigorozni ukrep in da bo vplival na tiste male podjetnike, ki jih v bistvu kriminalizira. V tistem predlogu zakona, spomnite se, to so tisti, ki hočejo utajiti davke. S 5 milijardami, ki so izginile v slovenskih bankah, se pa, ne vem, Ministrstvo za finance ne ukvarja toliko kot s temi malimi plačniki. Poglejte, teh 50 milijonov, ki naj bi jih zaslužili pri davčnih blagajnah, to je 100 let tega, kar so bankirji tistega 18. 12. 2013 vložili v slovenske banke. Sto let, stokrat! Pa se mi zdi, da bi enoletno ukvarjanje z odkrivanje krivcev bilo vsaj z vidika davkoplačevalcev bistveno bolj uspešno kot ukvarjanje z društvi, z malimi in mikro podjetji. Bistveno uspešnejše. Državna sekretarka Vraničarjeva je povedala, seveda, te davčne blagajne se dotikajo tistih, ki poslujejo z gotovino. Torej tistih, ki imajo gotovinsko poslovanje. Zdaj pa vas vprašam. V teh dveh letih, malo manj kot dveh letih, spoštovana koalicija, ko ste na oblasti, koliko posameznikov ste videli, ki so prišli plačevat z gotovino, ne vem, s petimi kufri denarja? Mislim in upam, da nobenega. Koliko pa tistih, ki so iskali po žepu belič, dva, da so si plačali kavo? Pa verjetno kar veliko. In zdaj Ministrstvo za finance v bistvu s tem zakonom išče krivce med tistimi, ki iščejo kovanec po žepu. Tisti, ki pa z raznimi drugačnim načini financiranja bajne vsote prenakazujejo na račune v davčnih oazah, o tistih pa, ne vem, se mi zdi, da se ne pogovarjamo toliko o njih v tej dvorani. Pa bi se bistveno bolj morali! To, da vlada na vse kriplje brani uveljavljanje davčnih blagajn, medtem ko mali ljudje, tisti, ki v bistvu od svojega dela ne bodo postali bajno bogati, ampak bodo to delali zaradi lastnega veselja in zato da lahko v bistvu dobiva kakšen priboljšek, tudi Ministrstvo za finance ne bo kaj bistvenega imelo od tega. Saj sami priznavajo, saj vam podatki kažejo, zato je vztrajanje na nerazumni odločitvi ponavljanje nerazumne odločitve. In drži, da mi v Slovenski demokratski stranki podpiramo ta predlog. Ampak mislim, da je treba iti še dlje. Mislim, da ravno to, da nekateri vračajo svoje posle, da rečejo, raje vrnem in se s tem ne ukvarjam več, kot pa da se podvržem tej zapleteni zakonodaji, pomeni, da je treba narediti naslednji korak – pač, tako kot je gospa Šerganova rekla, ugotovili smo, kaj ni dobro. In če smo ugotovili, kaj ni dobro, predlagam, da predlagate to, da se ukine davčne blagajne. Kajti v nasprotnem primeru bomo imeli tukaj v tej dvorani še cel kup podobnih rešitev. Ko ne boste vedeli, kateri ukrep narediti, se boste spomnili tistega najlažjega. Najlažje je pritisniti na neko široko množico ljudi, ki nimajo nekega sindikata, ki nimajo nekega glasnika v vladi, ki nimajo neke mogočne moči, da bi ustavili življenje v tej državi, pritisnite na njega in – seveda, kaj pa bo naredil? Prej ste rekli, fino je, saj že sprejemajo, saj so kupili te blagajne in tako naprej. Torej spoštujejo to. Normalno! Če boste danes prepovedali z zakonom, da je prepovedano nositi zeleno barvo, obleke zelene barve, vam garantiram, pa kakršenkoli je že ta predlog, da ko bo zadeva objavljena v Uradnem listu in če boste vsakega, ki je oblečen v zeleno, oglobili za 40 evrov, jih ne bo veliko prihajalo v to dvorano v zeleni barvi. In enako je s slabim zakonom. Če vzpostavite nek kaznovalni sistem, da vsak, ki ne vzame računa, plača 40 evrov, ali pa vsak, ki posluje in ne vem, nekdo iz neke pisarne ugotovi, da je na napačnem obrazcu prijavil davek, bo nehal poslovati. Seveda vprašanje je pa, kdo pridobi. Z neumnimi zakoni ne pridobi nihče. Lahko se minister podpiše pod reformni program vlade, s kljukico, da je naredil ta zakon, ampak na koncu davkoplačevalci, predvsem pa državljanke in državljani ne bodo živeli nič bolje. In kaj je glavni namen vlade? To, da ljudje živijo bolje. Če ta cilj ni uresničen, pomeni, da cilj te vlade ni uresničen. Zato še enkrat predlagam, da razmislite o uvedbi teh davčnih blagajn oziroma ukinitvi teh davčnih blagajn.
Hvala lepa. Repliko ima gospa Vojka Šergan. Izvolite.
To je spet kar malo po dolgem in počez. Saj sem malo drugače razpravljala, kot je bilo potem interpretirano. Ampak kakorkoli, tudi stališče obrtne zbornice, Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije je, da zdaj, ko so davčne blagajne uvedene, naj bodo obvezne za vse. Točno to navajajo. Še posebej pa navajajo, da če se menjajo, da bi ponovna izločitev obveznega davčnega potrjevanja zopet povzročila določene stroške in izgubo energije za vzpostavitev starih sistemov, kar bi bilo še bolj neracionalno kot davčno potrjevanje računov pri poslovnih subjektov. Tako tudi stališče OZS, ki ima okrog 50 tisoč članov, je, da se ne menja sistema in so proti menjavi. Samo to sem hotela še dodati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj, gospod Jožef Horvat.
Kolegica Vojka Šergan, saj ste vi poštena kolegica, potem povejte, da je obrtna zbornica najostreje nasprotovala Zakonu o davčnem potrjevanju računov. To povejte, za božjo voljo!
Hvala lepa. Proceduralno, mag. Anže Logar, izvolite.
Hvala, predsedujoča. Prosil bi, spoštovana predsedujoča, da opozorite kolegico Šergan, da kadar citira, citira tudi vsebinsko celoto. Predlagam, da ji predlagate, da citira tudi ta del obrtne zbornice, kjer pravi: "V obrtni zbornici smo vseskozi opozarjali, da ukrep obvezne uporabe davčnih blagajn je izrazito parcialen ukrep, ki posega le na področje registriranih dejavnosti, ta ukrep torej ne rešuje problema davčnih utaj, ki se izvajajo v obliki neizdajanja računov, predvsem pa ne rešuje problema davčnih utaj." Predlagam, da jo opozorite, da podaja vsebinsko polno informacijo, ne pa samo izsekov iz posameznih mnenj deležnikov. Hvala.
Hvala lepa za dopolnitev. Besedo ima gospod Uroš Prikl. Pripravi naj se gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Uroš Prikl zagotovo ni tisti "frontman", ki bi se oklepal davčnih blagajn v takšni obliki, kot so bile sprejete oziroma tega zakona, in v nobeni točki nič popuščal, bil nedovzeten za spremembe in tako dalje. Tudi stranka Desus, ki ji Uroš Prikl pripada, ne bo na vse kriplje branila takšne oblike, kot je v začetku bila zapisana. Ne nazadnje pa tudi Vlada Republike Slovenije ni tista, ki bi šla, bom rekel temu s prispodobo, "z grlom v jagode" in enostavno nikogar ne poslušala in uveljavljala svoj jaz tako in nikakor drugače. Ne nazadnje tudi skozi postopek, ko se je ta ideja rodila, se pravi, od začetka ideje o davčnih blagajnah oziroma potrjevanja računov pa vse do izvedbe, je kar nekaj Ljubljanice preteklo ali pa Drave, če hočete, in tu so sodelovali številni deležniki. Prepričan sem, da je v mnogih primerih tudi bilo upoštevano mnenje tistih, ki danes vsi skupaj uporabljajo ali pa uporabljamo te davčne blagajne. Seveda pa je vsak zakon in tudi Zakon o elektronskem potrjevanju računov živa materija, se na svoji poti spreminja, če se ugotovi, da je določene zadeve treba spremeniti, jih dopolniti, izboljšati. Prepričan sem, da bomo vsi skupaj, če bomo ugotovili, da je za to potreba, temu prisluhnili in ustrezno spremenili po sistemu "win-win", da bodo vsi zadovoljni in da tistih anomalij, potencialnih, ki se lahko pri vsakem zakonu prikradejo, ne bo oziroma se bodo odpravile. Vsi, ki smo potrdili oziroma soglašali s takšnim zakonom, ki je zdaj pred nami oziroma z veljavnim zakonom, smo bili deležni očitkov, kako to blazno finančno pesti nekatere subjekte. Naj samo navedem, da glede očitka o nesorazmernosti stroškovnih obremenitev zavezancev nam je Vlada jasno in glasno pojasnila, da je v skladu z veljavno zakonodajo omogočena davčna olajšava za investicijo v višini 40 %, ki se lahko prenaša v naslednjih pet davčnih obdobij, in da je za računalniško opremo amortizacijska stopnja 50 %. Davčni zavezanci, pravne in fizične osebe, ki opravljajo dejavnost, bodo postopek izdaje in potrjevanja računov lahko brez dodatnih stroškov – to se mi zdi bistveno – izvajale preko portala e-davki, ki ga že zdaj že nekaj časa uporabljajo za oddajo obračunov davka od dohodka pravnih oseb, dohodnine in davka na dodano vrednost Fursu. Mislim, da zgodba vendar ni takšna, kot bi jo nekateri želeli predstaviti. Tu moram seveda priznati, da je opozicija, konkretno predlagatelj spremembe zakona, vseskozi opozarjala oziroma bila vseskozi na drugem bregu in je nasprotovala davčnim blagajnam. Mislim, da je v tem trenutku po nepolnih treh mesecih izvajanja tega zakona še prekmalu, da bi kar začeli z nekimi preuranjenimi spremembami, da vendar počakamo vsaj te tri mesece, ne pol leta, leto ali več, in potem enostavno ugotovimo, ali je morda res katera zadeva; torej, ali se je res kje pojavila kakšna anomalija, ali gre res za kakšno birokratsko oviro, enostavno na zbranih podatkih to stvar pogledamo in vsi skupaj prisluhnimo tistim, ki nas na te zadeve opozarjajo. Predvsem pa na podatkih, ki jih bomo pridobili, ne pa kar tako, čez prst. Tudi v Desusu bomo prisluhnili, na nas so se že, kot sem že povedal v stališču poslanske skupine, različna mala društva, mali deležniki obračali, še posebno nam je seglo pod kožo to, na kar so nas opozarjali predstavniki društev upokojencev in tudi drugi, in ne bomo ostali nedovzetni za njihove težave. Skupaj bomo proučili in tudi po potrebi Ministrstvo za finance opozorili, da je tudi tam – še enkrat poudarjam, na podlagi zbranih podatkov – kakšno stvar treba eventualno tudi spremeniti. Pa res ob zaključku samo še to; davčne blagajne, ne vem natančno, ali je bilo zapisano, da je to poglaviten ukrep, poglavitno orodje za odpravo sive ekonomije. V to nisem prepričan, da je to poglaviten moment, sigurno pa so davčne blagajne eden izmed ukrepov, ki bodo pomagali, prepričan sem v to, zajeziti t. i. silno – ja saj je tudi silna – sivo ekonomijo, ne pa edini ukrep. In če se po dveh, treh mesecih odločimo, ko prvič naletimo na morebitne težave ali težavice, zdaj se pa tega ne gremo več, potem mislim, da to ni prava politika. Mislim, da je pri odpravi sive ekonomije in tovrstnih zadev treba vcepiti v vse naše glave – govorim v prvi osebi množine – neko zavest, neko spoštovanje nekih veljavnih norm, torej počistiti v naših glavah, predvsem pa odpraviti to miselnost, ki včasih celo postaja slovenski nacionalni šport, da je bistveno to, kako ti prelisičiš državo, kako se ti izogneš plačilu nekega davka, neke obveznosti, pri tem pa ne gledaš, kaj se bo zgodilo z drugimi. Ob zaključku, kot rečeno, smo še vedno – pa ni poudarek na še vedno – zagovorniki davčnih blagajn. Menimo, da je to eden izmed ukrepov, ki bo omogočil normalizacijo na tem področju, seveda pa pričakujemo kar hitro in pospešeno analizo morebitnih težav, ki se v samem izvajanju zakona pojavljajo, in seveda je potem v interesu vseh nas, po sistemu – še enkrat ponavljam – "win-win", tudi morebitne odklone odpravimo v interesu zdravih javnih financ, neomejevanja svobodne gospodarske pobude in ugodnega življenja tudi malih društev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič, pripravi naj se gospod Tomaž Lisec.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Jaz bom pa to razpravo začel malce drugače, ker to ste že navajeni, pa se mi zdi zelo pomembno. Si je danes kdo izmed vas, ki sedite tukaj v parlamentu, prebral tole – vam zdaj pokažem, preberite si to! Je kdo to prebral? Je prebral? Državna sekretarka, ste to prebrali? Ste prebrali to? Upam, da ste. Pa vam bom zdaj prebral, kaj tukaj piše: Slovenci ponorite, korupcija nam požre 4 milijarde evrov na leto. 4 milijarde evrov na leto, 9,88 % bruto družbenega proizvoda. In mi se danes ukvarjamo in ne vem koliko časa se ukvarjamo s tem, kako bomo tiste najbolj ranljive skupine še bolj pritisnili, da ne bodo mogle preživeti. Bom potem še podrobnosti razlagal. Tukaj, pa sem ravno zdaj izračunal, rekli ste, da bi približno preko tega zakona se v državni proračun nateklo tam blizu 75 milijonov evrov na letni ravni – malo več, malo manj, pač odvisno od situacije. Iz tega, kar sem vam tukaj prebral, pa letno izgubimo 4 milijarde evrov. To pomeni, 50 let nam mora ta zakon prinašati v proračun 75 milijonov evrov, da pokrijemo svinjarijo, ravbarijo, mafijske posle čelnikov, ki so v ozadju in ki pokradejo skozi državni denar, javni denar 4 milijarde evrov na leto! Tukaj je zapisano: Torej je pri nas škoda zaradi korupcije dvakrat večja kot v Evropski skupnosti [[nerazumljivo]]. Tam je nekje okrog 4,5 % pri nas pa 9,88 % bruto družbenega proizvoda. Zdaj se mi lahko z lahkoto sprašujemo, zakaj si te levičarske vlade izposojate vsako leto toliko in toliko milijard denarja. Kam je izginil denar? Dvajset, petindvajset milijard v zadnjih nekaj letih, v zadnjih osmih oziroma desetih letih. Kam? Kam je šel? Tu, v te zgodbe gre. Danes sem bral na Twitterju, da gospod Kocjančič ima odprti račun v ZDA. Pred nekaj časa nazaj smo brali na Twitterju, da Štefka Kučan ima odprti račun v ZDA. Tam so milijoni, stotine milijonov dolarjev. Ja, drage moje kolegice in kolegi! In mi se tukaj ukvarjamo z iglo, na drugi strani pa nam boeingi, ne vem kakšni, vozijo denar čez meje. Glejte, resnično več ne razumem te vlade, te koalicije. In tisti, ki ste danes to prebrali v časniku Finance, bi moralo biti tako alarmantno, da bi v tistem trenutku preklicali sejo Državnega zbora, sklicali izredno sejo Državnega zbora, tudi če traja štiriindvajset ur tu, v tem parlamentu, in takoj izredno nujno sejo Vlade Republike Slovenije, ki bi se morala zakleniti pa tukaj zakleniti notri, brez novinarjev, pa se vprašati, kaj storiti, da se to v nadaljevanju več ne dogaja. Kdo bo odgovoren še naprej? Ker v tem trenutku vodi to državo vlada in koaliciji Mira Cerarja. Zelo etična vlada, zelo etična, ki z vsem svojim delom, ki ga je do sedaj naredila v svojih vseh dveh letih, je to, da je dodatno obremenila tiste najšibkejše. Dodatno obremenila tiste najšibkejše. To, kar sem danes tukaj prebral, in to, kar so Finance napisale, to mora biti ključna naloga vsakega, ki sedi tukaj v parlamentu. Ključna naloga! Da takoj pristopimo k analizam, zakaj se to dogaja in kako je mogoče, da se to dogaja. Da lahko nekdo v samo enem letu pokrade štiri milijarde evrov iz državnega proračuna. Kaj bodo ti mladi ljudje, ki tu sedijo, čez dve, tri, štiri leta? Kaj se bo njim zgodilo? Prišlo bo do kolapsa javnih financ. Ne bo ne za penzije, ne za socialne, ne za štipendije in tako dalje, da ne bom našteval – če se nam ta zadeva godi naprej. Zdaj smo pri dvaintridesetih milijardah dolga ali triintrideset že ali štiriintrideset celo. A veste, kaj to pomeni? Blizu 100 % BDP letnega te države! In nam, kot da se nič ni zgodilo, kot da se nič v tej družbi ne zgodi. ¸ Ja kje je, dragi kolegi, vaša odgovornost? Kje je odgovornost vlade pa koalicije? Če pa niste sposobni, to, kar sem rekel prej, sklicati takoj, zapreti vse institucije, sklicati nujne seje, pa če tukaj sedimo teden dni, da najdemo to rešitev, odstopite pa pobegnite stran od tega! Ne dovolim, da zadolžite te ljudi mlade, ko niti socialne pomoči več ne bodo dobili. Pa tiste upokojence, ki jih stalno zagovarjate, kako se za njih borite. Že zdajle imajo tam tristo, štiristo pa ne vem koliko penzije, s katero ne morejo ne živeti pa ne umreti. In vi tu notri govorite [[…]]Ne vem, resnično ne vem, resnično ne vem, ali se vam je kaj zgodilo, da ne razumete realnosti te situacije in te družbe in te države, ali pa pač v Sloveniji mora priti do neke spremembe, da tisti, ki podpirate – očitno tisti, ki ste tiho, sedite lepo mirno, pa vseskozi govorite, da je vse O. K. in prav –, podpirate to hudodelsko zgodbo v tej družbi in v tej državi. In zadolžujete to mlado generacijo. Kaj pa naši vnuki? Imam dve vnukinji mali, ena je stara dve leti in pol, ena pa tri mesece. In kaj bom rekel svojim vnukom, ko bodo stari malo več, dve, tri, štiri leta, ko bodo razumeli, za kaj gre? Bodo rekli, da moj deda pa je bil štiri mandate v Državnem zboru, pa vedno govori resnico, narediti pa ni mogel nič zaradi tega, ker so iz ozadja hudodelske združbe držale vse pod kontrolo. In še zdaj tisti, ki so pomagali zvrtati bančno luknjo, so nazaj postavljeni v nadzorne svete pa v uprave. To je etika Mira Cerarja, vlade Mira Cerarja. Vlade Mira Cerarja – etično ravnanje novih obrazov, od katerih so ljudje pričakovali, da bo prišlo do nekih določenih sprememb, pomembnih določenih sprememb. Vidim, da je vsak dan slabše. Če se malo vrnem nazaj na zakon, seveda ta zakon, ki so ga v Novi Sloveniji predlagali, podpiram in sem popolnoma prepričan, da je to, kar je tukaj zapisano, res. Najprej bom to citiral. Bilo je zapisano, je gospod Karel Lipnik zapisal naslednje: "Espeji zapirajo štacune. Težava davčnih blagajn je tudi v tem, da je strošek nakupa programske in tehnične opreme prevaljen na uporabnike, kar še povečuje nekonkurenčnost tistih, ki delajo pošteno, v primerjavi s tistimi, ki računov sploh niso izdajali. Ob koncu minulega leta se je tako zmanjšalo število samostojnih podjetnikov, kažejo podatki statističnega urada. Samo decembra se je število samostojnih podjetnikov zmanjšalo za 277, ker je največji osip po decembru 2012. Ali se bo prilagajanje nadaljevalo tudi letos, bomo še videli." Torej poglejte, s tem zakonom ste uspeli narediti – kaj? Uspeli ste narediti to, da podjetniki zapirajo vrata. Kakšna pa je to posledica – ostanemo brez delovnih mest, ostanemo brez tistih, ki plačujejo v državni proračun, v zdravstveno blagajno in pokojninsko blagajno in nazadnje se borimo, da spravimo nek denar preko nekih posojil, pa dajemo socialne pomoči ljudem. Je to normalna država? To ni normalna država, to ni normalna vlada in ni normalna koalicija, ki to dela! Ki to dela, zraven gleda in dopušča vse te stvari in potem v nadaljevanju zapiše, "država ob uvedbi odnesla milijone, zato ni iz trte zvita predpostavka, da se je zaradi težav z uvedbo davčnih blagajn zmanjšala tudi gospodarska" – o tem sem prej govoril – "akitvnost in s tem prilivi davkov iz DDV." Točno o tem sem govoril. "Številke državne zakladnice zbujajo skrb, prilivi DDV so se na medletni ravni februarja, ki prikazuje prvi mesec uvedbe davčnih blagajn, zmanjšali za več kot desetino. Ob tem je zanimivo, da so se prilivi DDV od uvoženega blaga povečali za več kot šestino. To si lahko razlagamo tako, da se aktivnost porabnikov januarja večala glede na isto obdobje lani, tudi pogled na število delovnih dni ne pojasni upada prilivov DDV po obračunu. Lani je bil sicer en dan več, a je bil petek 2. januar. Tudi vplivi dela prostih dni ob koncu meseca ni bilo." Torej, vpliv dela prostih dni ob koncu meseca ni bilo. "Tako lani kot letos je bil zadnji dan meseca povsem navaden delovnik …" In tako dalje. Če smo to slišali, kaj je tukaj zapisano, to, kar vam razlagam, te alarmantne podatke, sem prepričan, skupaj bi morali razumeti, da je ta davek, torej ta Zakon o davčnih blagajnah ena šlamastika, ki je dosegla kontra učinek. Dosegla je obraten učinek: izgubljamo delovna mesta, izgubljamo denar v vse blagajne, ki sem jih naštel, izgubljamo prihodek, kar se tiče DDV, izgovarjamo se, da je pač zaradi takih in drugačnih razlogov, ker ni še dovolj časa preteklo, da bi ugotovili konkretne učinke tega zakona in tako dalje. Samo povem vam, da je to višek, kar ta vlada in ta koalicija počenja. Če bi želeli delo na črno na nek način, kako bi rekel, zmanjšati, mislim – tako kot sem govoril že stokrat v tem parlamentu in bom še enkrat ponovil –; če bi to želeli, bi morali najprej znižati stroške dela in to vemo vsi. To je dejstvo. Potem odpraviti administrativne obremenitve, tu imamo zadaj problematiko prostorske zakonodaje, in vzpostaviti plačilno disciplino. Mislim, da bi to bil predpogoj, da bi se začele zadeve na tem področju reševati v pravo smer in vrteti v pravo smer. V takem primeru se nam ne bi dogajalo, da bi ljudje zapirali espeje, ampak bi jih odpirali. Odpirali bi nova delovna mesta in tako dalje. Z davčnimi blagajnami in s tem zakonom, ki smo ga sprejeli, so torej najbolj izpostavljeni, tako kot je bilo že danes velikokrat povedali, mali podjetniki, kmetje in civilna družba. To so društva, torej tista skupina državljank in državljanov, ki so tako ali tako najbolj obubožane. In po tem, kar sem danes tukaj slišal, sem dobil občutek, da je koalicija popolnoma mrtvo-hladno zavrnila predlog zakona, ki ga je v proceduro vložila Nova Slovenija, in jim je, očitno, čisto vseeno, in zagovarjajo. Mi ugotavljamo, da so stvari napačne, da gre v napačno smer, tako kot smo povedali takrat, ko se je ta zakon uveljavljal. Danes se že kažejo določeni rezultati, ampak čisto nič se ne spremeni. Stranki Desus je čisto vseeno, kakšne probleme imajo društva upokojencev. Čisto vseeno jim je. Očitno jim je vseeno, ali bodo lahko poslovali normalno ali ne in tako dalje. Da ne govorim, danes smo slišali o gasilskih društvih. Veste, kako imajo v Avstriji narejeno? Vsako gasilsko društvo lahko dve prireditvi v letu naredi v svojo korist in nobenega centa ne plačajo državi. Temu se reče demokratična kulturna in sposobna država, ki sliši, občuti svoje državljanke in državljane in dela v njihovem interesu, ne pa v interesu ozkih skupin, ki potem [[…]]Mi lahko tu pripeljemo denar v proračun, kolikor hočemo, če potem 4 milijarde izginejo na leto iz proračuna. Pa mislim, da ni človeka, ki naj bi to lahko preslišal v naši družbi. Ni. Niti mladi ljudje, ki sedijo tu na balkonu, tega ne morejo preslišati in spregledati. In ker vidim, da ta zakon danes ne bo podprt, smo seveda v Slovenski demokratski stranki že vložili zakon za ukinitev davčnih blagajn. Upam, da boste takrat za to glasovali, koalicija. Če pa ne boste, vam pa zdajle povem, in tudi mladi prav, da slišijo; prepričan sem, da bodo Slovenke in Slovenci in tudi mladi razumeli bistvo problema in na naslednjih volitvah glasovali za tistega in šli na volitve, predvsem in glasovali za tistega, ki bo delal v njihovem interesu za njihovo prihodnost. V Slovenski demokratski stranki bomo prvi ali drugi mesec, če bomo dobili v roke vodenje države, davčne blagajne stoprocentno ukinili, to vam garantiram. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec, pripravi naj se gospod Primož Hainz. Repliko ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa. Razumem opozicijske poslance, razumem tudi svojega spoštovanega kolega Pojbiča, ki ga seveda zelo cenim, in pri tej njegovi vnemi bi mu želel po najboljših močeh pomagati. Nikakor, pa se ne morem strinjati s tem, ko nekako skuša Desus pripeljati do te točke, ko nam očita, da za društva upokojencev nič ne naredimo. To seveda ne bo držalo. Desus je stranka, ki ima v nazivu ime upokojenci. Še posebej nam je mar za križe in težave in tudi za delovanje društev upokojencev, hkrati pa nismo toliko ozko usmerjeni, da bi zgolj in izključno na problematiki pokojnin bazirali. Nam je tudi v mislih in v pravem pomenu besede tudi medgeneracijski dialog in želimo, da se dobro počutijo v tej državi in da noben zakon, tudi ta zakon, o katerem se pogovarjamo, ne prizadene tako mladih kot starejših, kot drobnih podjetnikov, kot obrti, kot ostalih društev in tako dalje. Seveda pa, kot rečeno, povedal sem, da smo prisluhnili vsem tistim, ki so se na nas obračali s težavami in s problemi, ki jih imajo pri izvajanju tega zakona in bomo tudi ob priložnosti, takoj ko bodo podatki za prvo trimesečje znani in bomo le-te dobili, tudi skupaj skušali apelirati na Ministrstvo za finance, če se bodo resnično pokazale potrebe, da se zakon spremeni. Kot rečeno, noben zakon ni zacementiran, zabetoniran. Ni to litoželezni beton, ampak je to materija, ki jo je mogoče spremeniti. In če se bo ugotovilo, bomo dovzetni; še več, bomo mi iniciatorji tudi kakšne spremembe na tem področju. Pa ne le na tem, tudi na ostalih zakonov. Ne želim pa, da se meni in nam pripisujejo stvari, za katere nismo odgovorni in katere ne podpiramo. Kar zadeva koruptivnih delovanj v tej državi, kolega Marijan, smo pa na istem bregu. Hvala lepa.
Proceduralno gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Nisem imel namena sicer proceduralno nastopati, ampak moram povedati. Desusu predlagam, ko bo v proceduri zakon, ki smo ga mi vložili, o ukinitvi davčnih blagajn, da ta zakon podpre. Tako bo dokazal in pokazal, da ne govori eno, dela pa drugo. Če boste to naredili, bodo društva upokojencev bistveno lažje funkcionirala kot zdaj.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Pripravi naj se gospod Janko Veber.
Hvala, podpredsednica, za besedo. Spoštovani gostje, kolegice in kolegi, lep pozdrav! Današnja razprava kaže, da imamo očitno v Sloveniji vsaj dva modela razumevanja stanja oziroma časa, v katerem smo. Eno prikazujejo tako imenovani socialisti, ki želijo nabijati davke in strašiti pridne, na drugi strani pa imamo bolj konservativno politiko, ki pa želi znižati davke in nagraditi pridne. Ključno pa je, da današnje razprave sploh ne bi bilo treba, če bi ta vlada in ta koalicija v času sprejemanja tako imenovanih davčnih blagajn prisluhnili vsem deležnikom, ki so nasprotovali uvedbi davčnih blagajn. Danes, ko govorimo o tem, kako bo država pridobila s pomočjo teh davčnih blagajn 50 oziroma nekaj plus milijonov, na drugi strani izginjajo milijarde, kar je prej kolega Marijan zelo nazorno prikazal. Ko govorimo o davčni politiki, je tako, kot bi želeli v Republiki Sloveniji zaščititi dva hektarja gozda, požgali pa bi celoten slovenski gozd. Čisto majhna, ampak zelo neumna odločitev te vlade, ki prinaša v praksi ogromno anomalij, vprašanj, predvsem pa spraševanja, zakaj smo mi kot pridni društveni delavci, pridni mali kmetje, pridni obrtniki deležni – flop po glavi, z obremenitvijo, ki se dotika njihovega davčnega življenja, predvsem pa višanja administrativnih bremen. Pa bom začel z nekaterimi praktičnimi izkušnjami in upam, da tudi koalicijski poslanci imajo poslanske pisarne, gredo kdaj h kakšnemu frizerju, gredo v kakšno gostilno, k avtomehaniku, da bodo šli kdaj na veselico in bodo slišali probleme ljudi, ki delujejo v praksi in se sprašujejo, zakaj je toliko in toliko poslancev v Državnem zboru na priporočilo Vlade sprejelo takšen zakon. Moram reči, da pri vsakem drugem človeku, ki ga srečam, slej ko prej pride do debate o davčnih blagajnah. Ker so vsi nekako vpeti: ali kot obrtniki, ali kot mini kmetje, ali pa člani različnih društev na področju gasilstva, mladih, športa, turizma in tako naprej in se sprašujejo, ali je resnično to pravi ukrep za manj birokratsko državo, ki jo ta vlada napoveduje, s sprejemanjem zakonodaje pa počnete ravno nasprotno. Naj začnem z veselicami, z gasilci. Tako polna usta so nas o gasilstvu, ko pa pride do odločitve, pa flop po njih. Samo spomnimo se poskusa uvedbe tako imenovanega nepremičninskega davka, ko smo nekateri želeli, da se gasilske domove izvzame, drugi pa so trdili, da morajo biti tudi gasilci enaki kot vsi ostali. Občina, iz katere prihajam, ima gasilsko veselico vsak teden v enem izmed krajev, pa nismo največja občina v tej državi, povprečna občina, ampak zelo gosto posejana s prostovoljnimi gasilskimi društvi. In se strinjam s kolegom gospodom Horvatom, ki je rekel, zakaj delujejo ta društva – da pomagajo ljudem. Najlažje pomagajo tako, da dobijo nek vir, ki ni obremenjen s strani župana, ampak sami čutijo, da lahko nekaj prispevajo k nakupu boljše opreme. Ko so se letos društva v naši občini dobila, je kar nekaj gasilskih društev reklo, zakaj sploh imeti veselice. Cela vas sodeluje, na koncu bo prišel pa en inšpektor in če ne bomo prijavili, kar se nekateri nagibajo, flop, finančna kazen. Če pa bomo prijavili, pa se sprašujemo, koliko ljudi bo moralo še več delati, da bomo nekaj malega dobili, in zaradi te izdaje računov, bog ne daj, da gre še po obrazcih, pa bodo toliko in toliko manj zaslužili, torej bodo toliko in toliko manj dali v svoja društva. Moram reči, da sem bil predsednik enega društva 10 let ali nekaj takšnega, pa ne bom se hvalil, kako smo se vpisali v Guinnessovo knjigo rekordov. Ampak, to društvo smo ukinili, zamenjava generacij, in sedaj ne dobivamo mladih, ki bi delovali v društvu, ker se sprašujejo: Zakaj že? Da bom potem odgovarjal? Vsi mi pravijo, pa si na glavo padel, niti pod razno ne grem v nobeno društvo več, raje doma za računalnikom afne guncam, kot pa da karkoli konkretnega naredim, ker na koncu, karkoli bom pa naredil, bo prišla pa neka inšpekcija in bom na takšen in drugačen način odgovarjal, pa tudi če peljem svoje člane na nek izlet v Planico ali zbiram prostovoljne prispevke, kar je neumno, ali pa moram imeti davčno blagajno. Potem obrtniki, namen vlade pri vzpostavitvi davčnih blagajn je bil, ne bo več sive ekonomije, to bomo zajezili in vse bo super in fino. Ampak, danes je že en prispevek kazal, januar je prinesel največji osip DDV po marcu. In še več, espeji se zapirajo, na drugi strani pa se v Avstriji veselo smejijo našim neumnim ukrepom, kajti marsikateri samostojni podjetniki gre v Avstrijo, kjer so do obrtnikov, predvsem do teh manjših obrtnikov, veliko bolj tolerantni in jih spodbujajo, da čim več delajo. Ne pa pri nas, ki jih spodbujajo, da čim več dajo državi. Zadnjič smo imeli na Odboru za kmetijstvu eno zelo zanimivo sejo na predlog Nove Slovenije, kako pa so davčne blagajne prizadele kmete. Upam, da se bo ta posnetek še večkrat vrtel na RTV Slovenija 3, kajti pokazale so se vse anomalije in neumnosti vzpostavitve davčnih blagajn za male kmete. Praktičen primer: pri nas na kmečki tržnici v Sevnici se kmetje odločajo in so zapustili že dejansko kmečke tržnice, ker si rečejo, oprostite takšnih neumnosti se pa ne gremo. Še več, na podlagi tega trpi celo tista politika, ki ji Židan kot minister pravi: spodbujamo lokalno, spodbujamo ekološko [[…]]Ampak, kako bomo to spodbujali, če pa kmetje niti ne pridejo več na kmečke tržnice, kjer jim lokalna samouprava nudi pogoje, da bi prodajali, če pa niti kmetje ne pridejo tja, potem niti kupci ne bodo prišli tja. Tako resnično, ko smo že začeli uvajati te davčne blagajne, sem se vprašal, ali resnično ne premoremo malo ZKP – zdrave kmečke pameti – in pustimo tista manjša društva, manjše obrtnike, manjše kmete, da delujejo, tako kot so sedaj delovali, kajti verjemite, tisti, ki že do sedaj niso utajevali davkov, jih tudi zdaj ne bodo. Tisti, ki pa so jih utajevali, jih pa nobena davčna blagajna in nobena sprememba davkov, nobena zakonodaja na področju davkov, razen seveda, če ukinemo davke, ne bo spodbudila, da bodo šli v nek sistem, ki so ga že sedaj izkoriščali. So pa te davčne blagajne prinesle eno socialistično miselnost: dajmo ovajati sosede in nam bo lepo. Imam kolege, prej so bili na carinski upravi, sedaj so na Fursu in se sami sprašujejo, ali so res potrebni tega dela, ki ga opravljajo, da hodijo zaradi anonimnih prijav v neke vasi, kjer sosed soseda ovaja, kako je pa kar naenkrat dobil novo kolo in kako ga je zaslužil s prodajo, ne vem, špargljev, krompirja, malin in ostalih življenjskih potrebščin. Če smo tako daleč pripeljali to našo davčno zakonodajo in tako zminimalizirali našo birokracijo, spoštovani kolegi iz poslanskih skupin koalicije, potem takšno zakonodajo sprejemajte zase, ne pa za ljudi, ki živijo po načelu zdrave kmečke pameti. Upam, da če že danes ne bo dovolj zdrave kmečke pameti pri glasovanju o podpori predlogu zakona Nove Slovenije, bodite sistemski in v nadaljevanju na naslednji seji podprite zakon SDS, ki pa je sicer še bolj radikalen, ampak še bolj zdravorazumski – ukinitev davčnih blagajn. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravi naj se gospod Zvonko Lah.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Naj v uvodu povem, da nisem bil za to, da se vpelje davčno potrjevanje računov, ampak predvsem iz razlogov, ker je bilo zelo veliko opozoril s strani gospodarstva, ali lahko in koliko pravzaprav teh malih podjetij ogrozi svojo dejavnost, če se pripeti napaka in dejansko se mu izreče kazen, ki mu lahko onemogoči, morebiti celo njegov obstoj. Po drugi strani pa gre tudi za izjemno pomembne podatke, ki se zbirajo s strani zavezancev, gre tako za podatke o prostorih, o poslovnih partnerjih, skratka prav o vsem, in če ne zagotovimo ustrezne varnosti oziroma da ne pride do vdora do teh informacij, se lahko ogrozi tudi poslovanje podjetij, ker lahko tako pridobljene informacije bistveno vplivajo na to, da je nekdo uspešnejši na trgu kot pa tisti, ki je redno plačeval vse dajatve in tudi omogočal davčno potrjevanje računov. Kljub vsemu mislim, da si moramo priznati, da vendarle kibernetska varnost v Sloveniji ni na takšnem nivoju, da do takšnih zlorab ne bi prišlo. Tukaj imamo še veliko dela in to delo je treba opraviti čim prej in če bi imeli to urejeno, potem bi seveda tudi imel sam bistveno manj pomislekov v zvezi z davčnimi blagajnami. Vendar, ko se danes pogovarjamo o spremembi in dopolnitvi Zakona o davčnem potrjevanju računov, moram priznati, da nasprotujem takšnemu hitenju in ne nazadnje tudi po segmentih spreminjanju zakonov. Velikokrat smo že v Državnem zboru govorili o tem, da ko spreminjamo davčno zakonodajo, moramo biti zelo previdni, kajti tudi za investitorje in vse, ki delujejo, poslujejo v Sloveniji, je zelo pomembno, da imajo predvidljivo davčno okolje. Pogosto spreminjanje zakonov ni način, s katerim bi lahko govorili, da zagotavljamo predvidljivo davčno okolje. To, kar pa je še posebej pomembno, pa je tudi dejstvo, da je vendarle 2. januarja 2016 ta zakon začel veljati in da so mnogi izpeljali vse postopke, vložili tudi sredstva za to, da lahko sledijo temu zakonu in še pred iztekom tistega prvega skrajnega roka, ki se nekje izteče v maju, se spreminja zakon – torej gre za rok, ki je bil predviden tudi v zakonu, da se naredi prva analiza učinkov tega zakona oziroma izvajanje tega zakona. To je zelo pohvalna določba zakona, kajti vse preporedko, bom tako rekel, imamo možnost spremljanja izvajanja zakonov na tak način, kot je predvideno prav v tem zakonu, ki je začel veljati 2. januarja. Te analize so tiste, ki bi Državnemu zboru morale dati jasen odgovor, ali je treba kaj spremeniti ali ne. Upam si trditi, da predlagatelj ne razpolaga s temi analizami, ker jih ne nazadnje tudi vlada in Finančna uprava nimata na razpolago. Takšno hitenje z zakonom ni dobro in mislim, da so bistveno boljše razprave, kot smo jo imeli pred kratkim tudi na Odboru za kmetijstvo, kjer smo razpravljali o tej problematiki, ne nazadnje je bilo tudi veliko prisotnih kmetov in vseh, ki se ukvarjajo z dopolnilnimi dejavnostmi na kmetijah, in ta razprava je bila zelo dobrodošla. Dobili smo lahko številne informacije od ljudi, ki delajo na terenu, ki se srečujejo s težavami in ne nazadnje smo prišli tudi do usmeritev, kako naj bi v prihodnje se tudi spreminjala davčna zakonodaja. To se mi zdi, da je prav pristop, še posebej v tem trenutku, ko končnih analiz ni. Torej, tudi z vidika tega, da se poskuša od nekje več kot 200 tisoč podjetij je zavezanih za to, da so vključeni v ta sistem davčnih blagajn, in ta zakon govori o tem, da tisti, ki imajo letno manj kot 50 tisoč evrov prometa, so izvzeti. Kar pomeni, da bi nekje okoli 140 tisoč podjetij pravzaprav izpadlo iz sistema davčnih blagajn. To je zelo resen poseg v ta zakon in bi bilo izjemno zanimivo spremljati obrazložitve, kako pa potem, recimo, da tistih 30 % zavezancev ostane zavezanih, 70 % pa ne. Mislim,da bi gospodarstvo to zelo težko razumelo, kajti ena od jasnih zahtev gospodarstva, tudi ko se je zakon sprejemal, je bila, da izjem v tem zakonu naj ne bi bilo. In jih tudi v največjem možnem obsegu ni bilo, ko se je zakon sprejel. Mislim, da bi bili v zelo težki situaciji, ko bi morali tistim 30 % razložiti, zakaj pa oni še ostanejo zavezanci, 70 % zavezancev pa seveda davčnih blagajn ne bi potrebovalo. Ta poseg je resnično preuranjen, preobsežen. Mnogi so imeli tudi, kot sem že povedal, stroške zaradi tega in če si imel strošek in potem zakon spremeniš, boš nekomu tudi moral obrazložiti, zakaj pa je šel v to, ko mu pa čez dva meseca, recimo, spremeniš sistem. To je ta princip predvidljivega davčnega okolja, o katerem sem govoril tudi v uvodu. Če temu ne sledimo, bi kljub dobri volji – in verjamem, da želite pomagati – marsikomu naredili zaradi tega tudi veliko težav, ker se pristopa k spremembi zakonodaje na način, ki ni dovolj utemeljen in premišljen in predvsem ne temelji na teh analizah, ki so sicer predvidene, da se bodo nekje v maju prve naredile. Končen obseg pa naj bi bil znan šele po enem letu pravzaprav veljave tega zakona, takrat bo pa še več informacij. To so tista obdobja, kjer najbrž da res moramo biti izjemno pozorni na to, kakšen učinek je pravzaprav bil s tem zakonom in kje so tisti morebitni res smiselni popravki, ki jih je treba izpeljati. Mislim, da smo tudi ene usmeritve že ravno na Odboru za kmetijstvo dorekli in tudi že s strani Ministrstva za finance je bilo potrjeno, da bodo pripravili določene zakone na tem področju kmetijstva, obdavčevanje v kmetijstvu, da bo seveda mogoča tudi poenostavljena obravnava določenih zavezancev in s tem seveda tudi možnost izvzetja iz uvajanja davčnih blagajn. Tudi pri gospodarstvu je najbrž podobno treba analizirati in če bi, recimo, o tem vprašanju, ki ga imamo danes na mizi, govorili z Gospodarsko zbornico, z obrtno zbornico in poskušali proučiti, kako ta sistem deluje, bi bila ta razprava – mislim, da – bistveno bolj konstruktivna in tudi več informacij bi dobili kot poslanci, kaj se ta hip dogaja v praksi. Tako kar neposredna vložitev zakona in potem ugotavljati, kakšne bodo posledice, resnično ni dobro, tako da je treba razumeti tudi današnjo razpravo predvsem v temu smislu, da se vsi skupaj zavedamo tega, kako pomembno je, da po nepotrebnem ne obremenjujemo ne gospodarstva, ne kmetijstva in da smo odzivni, če se pokažejo problemi. Del teh razprav bo verjetno vplivalo tudi na to, da bomo pripravljeni na tisti datum v maju ali pa potem tudi v januarju leta 2017, ko bo minilo eno leto od uvedbe tega zakona. Tako je po tej plati to dobrodošlo. Zagotovo bi pa imeli zelo veliko težav, če bi kar sprejeli ta zakon in rekli 70 % zavezancev pa pač ne bo imelo več davčnih blagajn, kljub temu da so jih pred kakšnim mesecem, dvema kupili. Ta strošek bi bil potem neupravičen in najbrž bi se kdo tudi obrnil na državo za izterjavo, češ da mu je potrebno povrniti tudi ta strošek, ki ga je imel z uvedbo davčnih blagajn, ker za dva meseca nabavljati opremo najbrž da res ni nihče razmišljal, ko je šel v to, da ga bo to doletelo. Dejstvo pa je, da tudi v tem vmesnem obdobju poteka sicer nadzor, vendar vsaj po teh informacijah, ki so na razpolago, ne na način, da se kar takoj kaznuje in sankcionira kršitelja, ampak se poskuša opozarjati, kar je najbrž tudi dobrodošla in primerna rešitev. Če je to prispevalo vsaj deloma k temu, da mogoče nekateri, ki niso bili ravno redni izdajatelji računov, da to počnejo v manjšem obsegu ali pa sploh ne počnejo, je dejansko ne nazadnje tudi prav. Tudi gospodarstvo je na to ravno opozarja, oni si želijo pregledne razmere poslovanja, želijo si, da vsi poravnavajo svoje obveznosti, kajti potem je tudi zdrava konkurenca na trgu. Če se pa nekdo izogne davčnim obveznostim, pa seveda ne moremo govoriti o tem, da gre za zdravo davčno okolje in te nepravilnosti so tiste, ki jih moramo zmanjšati na minimalni možni obseg. Bi pa sam opozoril na to, da bi najbrž bilo potrebno tudi v tem vmesnem obdobju biti izjemno pozoren na to, ali slučajno ne prihaja do pretoka informacij predvsem pri javnih razpisih, ko podjetja pač konkurirajo na teh razpisih, ali ni mogoče prišlo do odtekanja informacij o poslovnih partnerjih, o prometu nekega podjetja, o obsegu poslovanja posameznega podjetja, kar lahko povzroči, da je nekdo, ki ima te informacije, konkurenčnejši, in izključi nekoga, ki je bil z dobro mislijo odpravljen na ta razpis v podrejen položaj. Skratka, razprava kot taka je vedno dobrodošla v Državnem zboru, vendar ta zakon, ocenjujem, je bistveno bistveno preuranjen, brez ustreznih analiz in zato ga je težko podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah. Pripravi naj se gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom in gostem! Danes je bilo že povedano, da naj bi kmetijska proizvodnja predstavila približno 1,7 % BDP. Pravijo pa, da naj bi siva ekonomija prikrajšala državo za približno 8,7 % BDP. Se pravi, če od vseh prihodkov iz kmetijstva ne bi bilo nič davkov, ne bi bil velik izpad v primerjavi z vsem izpadom, ki ga povzroči siva ekonomija. Vendar smo šli zopet loviti denarje oziroma davke pri tistih najmanjših plačnikih davkov, in to na način, da jim bomo zavrli dejavnost. Namesto da bi pospeševali kratke verige prehranske od pridelovalca do potrošnika, smo se lotili pravno uničiti tiste male pridelovalce in sprašujem se. ali je sploh interes te države, da si Slovenija sama pridela hrano, ali ni večji interes po uvozu tuje hrane, da se pobere tisti DDV, dajatve, kot pa da si sami pridelamo. Ali je res ta nevoščljivost v Sloveniji tako velika? Moj predgovornik je opravičeval nekako, da smo pač uvedli te davčne blagajne in da ne bi bilo lepo, da po nekaj mesecih pospremimo zakon, ki bi ukinil 70 % teh davčnih blagajn, če so že ljudje investirali v to. Kakšna neumnost, da s tem opravičujemo nekaj slabega, kar smo uvedli, da ne bomo zdaj prekinili, ali da sploh spustimo v nadaljnjo obravnavo ta zakon v proceduri pa se detajlno pogovorimo in ugotovimo, kaj je res slabega pa da se to popravi. Tudi v tujini imamo prakso. Pred sabo imam tukaj 9 strani razlogov, problemov iz kmetijstva, ki so jo napisali različni mali kmetje, zadruge in tako naprej. Materija je krasna za vlado, predvsem za kmetijskega ministra, ki trdi, da imamo najboljši zakon o dopolnilnih dejavnostih, boljšega kot Avstrijci, ampak škoda, ker imamo tudi finančno zakonodajo, ki vse skupaj onemogoča. A ni kmetijski tudi podpredsednik Vlade? Približno tako se on izgovarja na druge predpise, ko je moj predhodnik upravičeval, zakaj ne bi podprli tega zakon oziroma ukinili toliko teh davčnih blagajn za male pridelovalce. Zanimivo je tudi uredniški komentar finančnega dnevnika iz preteklega tedna, ker ne znam tako umno povedati, bi kar prečital zadnja dva odstavka, kjer se komentator sprašuje, kako lahko tako velik del gospodarstva upravlja država, ki prodajo regrata tako zaplete, da mora branjevka za svoje delo kupiti računalnik, najeti davčnega svetovalca in za izpolnjevanje obrazcev nameniti več časa kot za nabiranje regrata. Dajte se zresniti! Branjevka s svojim zaslužkom ne bo kupila vile v Miamiju, ampak kruh in mleko v trgovini. In namesto da od izpolnjevanja obrazcev branjevk živi nekaj sto birokratov, bi se lahko ta denar porabil za boljše delovanje zdravstva, višje pokojnine in tako naprej. Tistih nekaj sto birokratov pa naj si delo najde na trgu, pa ne mislim svetovalnih pogodb z državnimi družbami. Če ne drugega, lahko tudi nabirajo regrat in šparglje. Pa nočem biti zajedljiv. Hočem le opozoriti, da je pri vsakem poslu, tudi pri prodaji regrata, glavno zadovoljstvo stranke, ki blago kupi. Če na tržnici ni regrata, ker vlada postavlja neumne predpise, tudi ni zadovoljnih strank in seveda tudi ni davkov v državni blagajni. Na koncu komentator, ker je prej primerjal finančnega ministra iz Velike Britanije, ki je v dveh letih dvakrat znižal trošarino na pivo. Razlaga tudi, da verjetno ta finančni minister kdaj gre v kakšen klub v Angliji, kjer se toči pivo, zato predlaga, da bi bilo mogoče dobro, da bi tudi Dušan Mramor in Miro Cerar kak dan preživela kot branjevke. Pa naj si pred tem uredita vsa potrebna dovoljenja, da ju ne bodo oglobili inšpektorji – če znata. Na koncu pa bi še tisti rek povedal iz stare Avstrije. Ko so rekli: Fünf Professoren, Heimat verloren. Da prevedem: Pet profesorjev, domovina zgubljena. Kaj nimamo mi veliko večino profesorjev v vladi? Ali to ne potrjuje, da ta rek drži? Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Janko Veber.
Hvala. Samo dodatno sem želel pojasniti, da ne gre samo za moje stališče in pogled, zakaj ne sprejeti tega zakona. Poskušal sem še enkrat opozoriti predvsem na to, da je stališče gospodarstva bilo zelo jasno, da če že gremo v to, potem izjem ne sme biti. Ta sistem, spremembo zakona je treba potem vsaj z gospodarstvom dogovoriti, kajti s tem predlogom se izključuje 70 % zavezancev, kar zagotovo ni dobro, in neusklajeni zakoni z gospodarstvom niso primerni.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Antonija Kovačič. Pripravi naj se gospod Tilen Božič.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav še enkrat gospe sekretarki in sodelavkam, pozdrav tudi kolegom in kolegicam! Čeprav se pogovarjamo že dolgo o davčnih blagajnah, je problem nastal ob uveljavljanju, ob dejanskem uresničevanju teh blagajn v praksi. Že pred sprejetjem tega zakona lani je veljalo, da vsi, ki z gotovino plačujemo, želimo račun, in tisti, ki račun pišejo, od tega morajo seveda plačati davek. Tudi logična posledica je, da se prekrškarjem sledi in s tem tudi ukrepa, to pa ni namen iskanja tistih, ki pošteno prijavljajo svoj prihode, kot je bilo že rečeno danes večkrat, pač pa vsem tistim v opomin, ki zlorabljajo izdajo računov, in tudi vsem potrošnikom, ki ne vzamejo računa. Saj se bomo potrudili, da bomo potrošniki kralji, kot je bilo rečeno. Zavedati se moramo, da slej ko prej prekrškarji pridejo na seznam inšpektorskih pregledov in drugih ukrepov. Menim pa, da je večjo zmedo napravila nepravilno ali pa preveč komplicirana interpretacija pomena potrjevanja računov in v nepravilni interpretaciji tehnične izvedbe pisanja ali tipkanja in pošiljanja računov na Furs. S terena vem, da še tisti upokojenci, ki so razumeli računovodsko delovanje nekega društva, so ugotovili, da so v interpretaciji mnoge nelogičnosti in iz tega tudi mnoge administrativne obremenitve ljudi, ki želijo le druženje, zdravo staranje in seveda pravno delovanje nekega društva. V smislu ozaveščanja davčne kulture vsakega odgovornega državljana spomnimo, da se ni zgodilo pravzaprav nič novega, zato do sedaj z vpeljevanjem davčnih blagajn ni bilo izvajanih glob, bile so le usmeritve in pomoč zavezancem. Mi bi radi le pravilno informacijo. Davčna kultura, vemo, se ne rodi čez noč, rezultati pa kažejo, da se odziv izboljšuje, čeprav še ne moremo govoriti o popolnem uspehu. Medtem so se pojavili problemi malih zavezancev, katerih glas je treba slišati ter natančno ugotoviti možnost olajšav na tem področju. V Poslanski skupini Desus je že dogovorjeno, da razpravo konkretiziramo in po opravljeni analizi stanja pomagamo malim zavezancem z ustreznimi rešitvami, z utemeljenimi razlogi za noveliranje obstoječe zakonodaje. Današnjega predloga pa ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tilen Božič, pripravi naj se dr. Lázsló Göncz.
Hvala za besedo. Imam zelo malo časa, tako da po mojem mnenju še vedno vztrajam pri tem, da je ta rešitev, ki smo jo sprejeli lani julija, dobra, cilja na sivo ekonomijo, cilja, se pravi, na nek način tudi na znižanje dela na črno posredno, pomaga Finančni upravi pri učinkovitem nadzoru in tako naprej. Kot sem predvidel že na začetku, glede na to, da še nimamo konkretnih podatkov na mizi – z izjemo nekaterih, ki se danes malo na poseben način interpretirali, kar se tiče DDV za mesec januar –, je na tej podlagi težko razviti neko, da rečemo pozitivno debato v tej smeri, kako bi se dalo neke rešitve, vsaj na tem področju, še najti. Strinjam se tudi s tem, da niso vsi delinkventi; to, kar je povedal oziroma na tak primerljiv način je povedal gospod Horvat. In to je dejstvo. Vendar z vrtanjem lukenj omogočamo ravno tistim, ki so potencialni delikventi, ker prilika dela tatu, da se poslužujejo nekih praks, ki niso primerne. S tem da bi se morda razbremenili še Sazasovega prispevka, imamo dvojni plus v tej smeri. Strinjam se s tem, da so izboljšave mogoče. Ena izmed teh je, recimo, prišli so iz Planinske zveze pred kratkim k nam in so rekli, 20 koč nima dostopa do interneta, rabimo nekoliko daljši rok za fiskalizacijo. V redu, se pogovarjamo o tem. Zdaj pa še tisto, kar je rekel kolega Pojbič, ki je spet govoril sam sebi. Predstavil je neko zadevo, se pravi, kar se tiče korupcije, kar ni danes tema, se pa sicer posredno navezuje na to, tam so podatki iz let od 1995 do 2014. In se popolnoma strinjam z njim, da nima česa povedati svoji vnučki, če sem pravilno razumel, da po štirih mandatih ni naredil glede tega nič. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Pridružujem se tistim, ki na ta predlog zakona gledajo z nekoliko širšega konteksta, torej ne osredotočam se zgolj na predlagano vsebino, temveč gledam na to predvsem kot na neko opozorilo, da se vložijo dodatni napori za izboljšanje te materije. Strinjam se tudi s tistimi, ki poudarjajo zahtevnost te materije, predvsem davčne zakonodaje v celoti, in tudi sam nisem za neke nagle spremembe, vendar pa moramo hkrati sprejeti tudi dejstvo, da se, žal, pri tem zakonu kažejo nekatere težave že sorazmerno hitro ali pa zgodaj. Čeprav trije meseci verjetno res niso dovolj za neke poglobljene ugotovitve, je pa jasno, da prav pri nekaterih ranljivih skupinah, ki so danes že bile večinoma omenjene, je opaziti težave. In kar je še bolj problematično z mojega vidika, je to, da je opaziti kontradiktornost med smiselnostjo določb in učinkovitostjo sprejetega zakona. Bilo je že povedano, da težave nedvomno imajo mali kmetje z dopolnilno dejavnostjo, društva v javnem interesu, pa ne samo gasilska, kot je bilo danes poudarjeno, ampak tudi marsikatera druga društva, vendar se strinjam s tem, da je specifika gasilskih društev v slovenskem prostoru še toliko bolj pomembna. Lahko omenimo tudi problematiko učencev, ki enkrat letno organizirajo neko zadevo in imajo pri tem težave, o čemer je že tudi potekala razprava drugje, zato se v to ne bi poglabljal. Na osnovi tega, kar so meni povedali na mojih poslanskih forumih in poslanskih srečanjih, smo nekako povzeli, da je največ težav pri obrtnikih in podjetnikih, ki opravljajo dejavnost na terenu oziroma ki opravljajo prodajo svojih izdelkov od vrat do vrat, kot oni to poimenujejo. Torej, to so nedvomno področja in problemi, s katerimi bi se kazalo ukvarjati. Ne bi navajal konkretnih primerov, zgolj morda eno absurdno situacijo, ki se mi je zdela zanimiva. Nekomu, ki pridela 20 kilogramov zelja ali pa 20 kilogramov repe in to proda na domu, za to ni treba uvesti davčne blagajne, če pa to nareže in skisa, že mora to proceduro izvesti, kar je po moji oceni nedvomno bistroumni nesmisel. In v tej smeri razumem tudi ta predlog današnjega zakona, da se predvsem išče nadgradnjo za anomalije ali za izboljšavo tistih nedoslednosti, ki se, žal, pojavljajo. Strinjam se, da morda v tem trenutku ta zakon še ni do dovoljšne mere primerno pripravljen, kljub temu pa mu ne bom nasprotoval pri odločanju, vendar kot sem že poudaril, jemljem kot opozorilo in z vidika našega prekmurskega območja lahko tudi poudarim to, da so manj ugodne rešitve v našem zakonu, kot pa so na primer v madžarskem ali avstrijskem zakonu, kar tudi velja morda upoštevati potem pri neki nadgradnji tega zakona. Na koncu naj poudarim še tisto, velikokrat je gospod finančni minister gospod Mramor omenjal, da je najboljše, da v tovrstni zakonodaji ni izjem oziroma da ni veliko izjem. S tem se v načelu vsekakor strinjam, ampak hkrati menim, da če pa le lahko nadgradimo in izboljšamo to situacijo in predvsem pri najranljivejših skupinah lahko poiščemo boljšo rešitev in da preprečimo kontradiktornost, potem je naša dolžnost oziroma je predvsem Vlade, da to predlaga. Naša dolžnost pa je to, da v najkrajšem mogočem času sprejmemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja. Besedo ima predstavnica Vlade mag. Mateja Vraničar Erman.
Hvala lepa za besedo. Davčne blagajne so le eden od ukrepov, ki naj naslovi enega od področij davčnih utaj. Gre za eno od področij sive ekonomije in deloma tudi dela na črno. Nikakor davčne blagajne niso edini ukrep, ki ta vprašanja lahko naslavlja, so pa pomemben del ukrepov, ki jih je treba v zvezi s tem izpeljati. Zaradi tega je treba davčne blagajne gledati v kontekstu tudi vseh ostalih ukrepov, ki jih izvaja Finančna uprava in ministrstvo, tako na eni strani ozaveščanje o pomenu plačevanja davkov, kot tudi o ozaveščanju, za kaj se sredstva, zbrana z davki, dejansko porabijo. Temu je treba dodati ukrepe, ki jih Finančna uprava izvaja na področju dela na črno in zaposlovanja na črno in tudi odlivov v davčne oaze, kjer se uporabljajo drugi instrumenti, in sicer izmenjava podatkov v mednarodnih davčnih zadevah in s spremembo okoliščin v mednarodni skupnosti so tudi jurisdikcije, ki štejejo za davčne oaze, v zadnjem obdobju množično pristopile k multilateralnim instrumentom za avtomatično izmenjavo podatkov o sredstvih na računih. Gre za sredstva tujih davčnih zavezancev na računih v teh okoljih in to nam omogoča oziroma nam bo omogočalo po pridobitvi prvih podatkov v naslednjem letu, da naredimo dodatne korake naprej tudi v zvezi s tem. Vendar pa ta paleta različnih ukrepov ne zmanjšuje pomembnosti davčnih blagajn kot enega od instrumentov za boj proti sivi ekonomiji. Ministrstvo niti Finančna uprava si ne zatiskamo oči pred težavami, ki nastajajo pri izvajanju v praksi in večino teh vprašanj in dilem razrešujemo sprotno v dnevni komunikaciji z zainteresiranimi zavezanci. Tudi težave, na katere je bilo danes opozorjeno večkrat, dopolnilna dejavnost v povezavi z osnovno kmetijsko in gozdarsko dejavnostjo in aktivnosti nevladnih organizacij, predvsem manjših društev je oziroma naleti v naših prizadevanjih na naš posluh. Se pa za razliko od predlagateljev zakona, ki ocenjujejo, da je ključen problem potrjevanje računov, na ministrstvu in Finančni upravi sprašujemo, ali ni vzrok težav, s katerimi se ti subjekti srečujejo, drugje; namreč, v določbah zakona, ki od njih sploh zahteva izdajo računa. Zaradi tega je naša ocena, da je potrebno reševati problem na drugi stopnji. V zvezi z dopolnilno dejavnostjo skozi spremembo Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka in v zvezi z nevladnimi organizacijami si moramo postaviti resno vprašanje, kdaj je izdaja računa dejansko potrebna, kdaj pa predstavlja administrativno breme, in na temu področju lahko napovem določene spremembe, ki jih je mogoče uveljaviti z izvedbeno zakonodajo in ni potrebna sprememba zakona. Zakaj smo ob uvedbi davčnih blagajn napovedali sorazmerno konservativni dodatni prihodek v višini 50 do 100 milijonov evrov? Zaradi tega, ker za razliko od drugih držav, ki so uvedle davčne blagajne v enakem smislu, kot jih poznamo v Sloveniji, naenkrat, mi gradimo na predhodnih ukrepih virtualnih davčnih blagajn in vezanih knjig računov, ki so nam na letnem nivoju že prinesle približno 100 milijonov evrov dodatnih prihodkov samo iz naslova davka na dodano vrednost. Še enkrat bi rada poudarila v zvezi s prihodkih iz naslova DDV v letošnjem letu; res je, da se odbitki oziroma poračuni ali pa vračila DDV izvajajo vsakomesečno, vendar letos je prestopno leto, kar pomeni, da se je v mesecu februarju izplačalo za 26 milijonov evrov več vračil DDV kot v lanskem enakem odboju. In višji uvozni DDV hkrati pomeni tudi višja vračila davka na dodano vrednot z maksimalno 21–dnevnim zamikom. Vse to je rezultiralo v neto učinku oziroma neto prilivih iz naslova DDV v številkah, kot ste jih omenjali, torej v letošnjem februarju nekoliko manj kot v lanskem februarju, ampak naj ponovnim še enkrat, obračunani DDV v tistih dejavnostih, v katerih se pretežno uporablja gotovina ali pa bolj pogosto uporablja gotovina, je v letošnjem februarju, ko se plačujejo davčne obveznosti za januar, bila skoraj 10 milijonov višja. Ali če govorim o relativnih številkah, ob 4-odstotni rasti prilivov DDV po obračunu od vseh davčnih zavezancev je samo pri teh davčnih zavezancih skoraj 8-odstotna rast, kar je tudi deloma posledica uvedbe davčnih blagajn, vendar podrobnejše analize, kot sem omenila prej, še delamo in ne želimo že tega prvega podatka v celoti vnaprej pripisati davčnim blagajnam, ampak želimo opraviti še določene dodatne analize. Bili smo vprašani, zakaj ne analiziramo, kakšen priliv DDV je bil od nakupa programske opreme in najemov in tako naprej opreme za davčne blagajne. Večina udeležencev pri obveznem potrjevanju računov je vendarle zavezancev za DDV, ali mesečnih ali trimesečnih, in ti lahko vse te stroške odbijejo kot vstopni DDV. Glede na to, da se podatki ne izbirajo po posameznih vplačilih oziroma po posameznih stroških, ampak po skupinah blaga za splošno in znižano davčno stopnjo, takšna analiza niti ni mogoča. Mogoče samo še odziv v zvezi z ukinjanjem espejev oziroma z zaposlovanjem. Ne bi si upala pritrditi, da je ukinjanje posameznih espejev v lanskem letu posledica uvedbe davčnih blagajn. Naj spomnim, da sta Finančna uprava in Inšpektorat za delo ob koncu lanskega leta in v začetku letošnjega leta intenzivirala delo na odkrivanju tako imenovanih fiktivnih samostojnih podjetnikov, ki so sicer prijavljeni kot espeji, dejansko pa opravljajo delo v odvisnem delovnem razmerju, in raje bi ta upad števila espejev pripisala tudi tem aktivnostim, ki so namenjene preprečevanju zlorab na področju ustanavljanja oziroma opravljanja samostojne dejavnosti. Da sklenem. Argumenti predlagatelja, da je treba spremeniti zakon že v tem trenutku, ne prepričajo. Tekoče težave, ki se pojavljajo pri izvajanju zakona, je mogoče nasloviti, s tem da moramo za vsak takšen primer natančno proučiti, kje dejansko izvira problem in ga reševati pri izvoru. Dva taka primera sem v svojem izvajanju tudi navedla. Kakor hitro pa bo mogoče pripraviti celovito analizo uvedbe davčnih blagajn, pa lahko opravimo nadaljnjo razpravo tudi, ali je kakršnakoli sprememba sistema potrjevanja računov tudi dejansko potrebna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Jožef Horvat. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Vsem bi se rad zahvalil za razpravo; nekaj je bilo konstruktivnih predlogov, nekaj pa je bilo razprav, ki pa so govorile proti našemu zakonu, vendar z velikim cmokom v grlu. Upam, da bo čas tudi ta cmok raztopil in da bo retorika jasna, poštena in iskrena, predvsem pa ne retorika, ker od retorike ne morejo naši ljudje živeti, potrebni so ukrepi. Gospa Marija Antonija Kovačič iz Desusa me je pozitivno presenetila. Rekla je, da bo Desus z ustreznimi ukrepi saniral oziroma adaptiral obstoječi zakon o davčnem potrjevanju računov. Bog daj, da bi bilo tako! Zakaj smo tolikokrat omenjali mi, predlagatelji vaš koalicijski sporazum, ki ste ga vi podpisali? Dejstvo je, da v poglavju Plačilna disciplina in boj proti sivi ekonomiji piše naslednje, vi veste to na pamet, meni je dovoljeno branje: "Okrepiti bo potrebno nadzor nad plačevanjem prispevkov in davkov s strani delodajalcev in uvesti davčne blagajne za zajezitev sive ekonomije." Tukaj mi razumemo, da so davčne blagajne pravzaprav tukaj ključni instrument za zajezitev sive ekonomije, ki jo je treba zajeziti. Govoril sem sam o treh do štirih milijard obsega sive ekonomije in če jo mi razpolovimo, moramo dobiti v državni proračun pol milijarde preko davčnih prihodkov. Je pa nekaj, spoštovane kolegice in kolegi, poglejte, čas je, da vendarle ugotovimo glede na okoliščine v Evropi, glede na to, da smo pravzaprav vsi globalna vas in v tej globalni vasi deluje naše gospodarstvo, in čas je, da se zavedamo, da potrebujemo tudi v Sloveniji, mnoge države so to vprašanje še absolvirale, da tudi v Sloveniji potrebujemo nov poslovni model. Mi potrebujemo nov poslovni model. Tako kot smo delali doslej, več ne gre in ne bo šlo. Gospod Mramor, minister za finance, večkrat opozarja, gospodarska rast, da so napovedi malo zreducirane, je sicer pozitivna in pravim hvala bogu, da je, ampak dodaja gospod Mramor, je krhka. Ja, se strinjam, je krhka. In bodimo pošteni in to gospodarsko rast, ki jo imamo sedaj že kar nekaj časa, pripišimo tistim, ki so izključno za to zaslužni. In kdo je to? To je izključno slovensko gospodarstvo. Nihče drug. Težko mi boste, drage kolegice in kolegi iz koalicije, dopovedali, da je pa nek vladni ukrep prispeval k 0,1-odstotne točke gospodarske rasti. Težko me boste prepričali. Sedaj nas kara že Evropa, da potrebujemo korenite strukturne reforme, ampak zgleda, da tega še pravzaprav vsi ne razumemo oziroma ne razumete, kaj so strukturne reforme. Tukaj bi želel seveda povedati vsaj na dve oziroma samo na dve točki. Prva je odprava pokojninske goljufije – ja, hudo se sliši, ampak to dejansko tako je. In drugo, regulatorna in davčna razbremenitev dela. Mi, kolegice in kolegi, moramo delati na tem, sprejemati takšne odločitve, da bomo spodbujali, da bomo dovolili ljudem, da delajo in da bomo delo in podjetništvo motivirali. Kar se tiče pokojninske goljufije, je zadeva zelo jasna. Poglejte, leta 2005 je za enega upokojenca delalo 1,67 aktivnega državljana, 10 let kasneje, lansko leto je za enega upokojenca delalo samo še 1,37 aktivnega državljana. In zakaj govorim o goljufiji? Govorim zato, ker smo od leta 2008 do leta 2015 iz državnega proračuna v pokojninsko blagajno dali skoraj 11,5 milijard evrov. To je problem.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Želite. Pred prijavo vas želim opozoriti, da se lahko k prijavi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja predloga zakona gospod Jožef Horvat ter predstavnica Vlade, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnica Vlade, nato predstavnik predlagatelja. Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala, podpredsednica, za dano besedo. Morda samo še dva stavka. V Poslanski skupini SDS smo glede davčnih blagajn opozorili tudi na primeru šolskih bazarjev. Bil je celo sprejet sklep, kako bo v 30 dneh javno objavljeno stališče vlade in stališče vlade je sicer napisano na štirih straneh, bistven pa je zaključek: "Glede na navedeno Ministrstvo za finance sklepno pojasnjuje, da je v primeru prodaje blaga in storitev na šolskih tržnicah potrebna izdaja računov in v primeru negotovinskega plačila tudi njihovo potrditev pri davčnem organu. Šole pa lahko tako organizacijo tržnic kot tudi način izpolnjevanja davčnih obveznosti organizirajo na različne načine, v skladu z veljavno zakonodajo." In decembra 2016 bomo imeli isti problem glede šolskih bazarjev, kot smo ga imeli decembra 2015. In še več, da ponazorim in zaključim, teorija te vlade je boj proti sivi ekonomiji, praksa pa je manj davkov in več sive ekonomije. Teorija te vlade je učinkovit nadzor, v praksi pa, vprašajte zaposlene na Fursu, kakšne neumnosti se dogajajo v njihovem vsakdanjem delovniku, ko lovijo kurje tatove, milijardni davčni utajevalci pa gredo v tujino. Skratka, davčne blagajne je treba slej kot prej ukiniti. Hvala.
Hvala lepa. Pozabila sem povedati, da vsak razpravljavec ima na voljo 2 minuti 33 časa. Besedo ima mag. Matej Tonin, izvolite.
Iskreno se zahvaljujem vsem, ki ste sodelovali v današnji razpravi, ki je zagotovo pokazala med drugim, da so spremembe na tem področju potrebne. Govorili smo o problemih, ki jih bodo imeli gasilci pri organizaciji gasilskih veselic v pomladnih in poletnih mesecih, ki prihajajo, poudarjali smo, s kakšnimi nesmisli se ukvarjajo slovenski kmetje; od tega, kakšne težave imajo branjevke, celo do tega, kako se stvari komplicirajo na upokojenskih izletih in pri pobiranju denarja na avtobusih. Ne nazadnje, velika večina vas je danes tudi poudarila probleme, ki jih imajo šolski bazarji oziroma druge dobrodelne prireditve zaradi teh davčnih blagajn. Kakorkoli stvari obračate in gledate, spremembe so potrebne, in danes, ko je v obravnavi ta zakon, imamo enkratno priložnost, da te spremembe tudi dosežemo. Če boste danes sprejeli zakon, pomeni, da smo ga le spustili čez prvo obravnavo in da ga lahko potem na matičnem delovnem telesu dodelamo tudi s tistimi spremembami, ki sta jih v današnji razpravi izpostavili. Če že ne drugega, lahko naredimo vsaj minimalne spremembe, ki ne bodo bistveno ogrozile javnih financ ali pa, če hočete, tako kot ste nekateri danes govorili, da bi ta naš zakon praktično v celoti vse skupaj postavil na glavo. Ampak, če ga pustite čez proceduro, daste vsaj priložnost, da majhne nesmisle odpravimo, kot je bil takšen, ki sem ga izpostavil v primeru avtomatov, da za avtomate, ki ponujajo produkte, ni treba imeti davčnih blagajn, za avtomate, ki dajo ali pa prodajo storitve, so pa te davčne blagajne potrebne. Skratka, vsi skupaj imamo danes lepo priložnost, da za slovensko gospodarstvo in za slovenske ljudi naredimo kaj dobrega, samo pogum je treba imeti in pri glasovanju se pravilno odločiti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Ta zakon predlagani bom podprl, kot sem že prej povedal, nisem se imel namena zdaj prijavljati še ponovno k razpravi, vendar sem bil ravno v pisarni in sem slišal, da si, gospod Tilen Božič, ta naš, bom rekel, enkrat, dve leti izvoljeni poslanec, pa mislim, da nima dovolj velikega instrumenta, da bi upal takrat, ko sem jaz v dvorani, povedati to, kar bi bilo treba, in se vedno oglasi takrat, ko pridem v pisarno, ali pa na WC, ali na malico. Danes me je par stvari narobe razumel. Prvič. Še enkrat trdim in ponovno bom poudaril. Tukaj piše naslednje, da samo Slovenija letno izgubi 4 milijarde evrov oziroma 9,88 % svojega BDP. Letno izgubi 4 milijarde. Tako piše tukaj notri. Druga stvar, ki se mi zdi zelo pomembna, je pa to. Gospod Tilen Božič, še enkrat vam bom povedal in to si dobro zapomnite, da ne boste napačno interpretirali mojih besed. Jaz sem zelo jasno povedal, da sem štiri mandate v Državnem zboru, vendar nisem imel možnosti narediti tisto, kar bi bilo potrebno, da bi ta država izšla iz te svinjarije, ki se v tej državi dogaja, ampak ne zaradi tega, ker sem jaz slabo deloval v Državnem zboru, ampak zato ker je večino tega mandata vodila skorumpirana levica; skorumpirana levica, ki je pripeljala to državo na 33 milijard dolga. Od 7 let je 6 let vodila to vlado levica. Gospod Tilen Božič, zapomnite si dobro, kaj bom zdaj rekel: jaz sem bil 4 mandate izvoljen v Državni zbor, ne zaradi tega, ker sem lep, zaradi tega, ker so se ljudje tako odločili. Vi pa mi dobro verjemite, da ste izvoljeni sedaj pa tisoč in en vprašaj je v ozadju, če še morda boste kdaj. Tu je med nama zagotovo – gospod Tilen Božič, poslušajte mene – velikanska razlika. Velikanska razlika! In prav je tako, da če že govorite, da si povemo to, kar je pač prav, iz obraza v obraz, nikakor pa ne – in tudi meni osebno se morda kdaj zgodi, da se spustim na osebnostno raven, je pa to narobe. Je pa to narobe. Ker mislim, da danes v svoji spravi, ko sem govoril, nisem govoril o Tilnu Božiču, niti z a nisem pomenil Tilna Božiča, niti zadnjič, ko ste, ko sem šel iz parlamenta, ko ste tukaj pametnjačili, niti zadnjič. Zato se mi to zdi izjemno nekorektno, nekulturno in skrajno – bom rekel, tisto, da ne bom rekel, kaj. Na koncu boste videli, kako bodo na naslednjih volitvah ljudje glasovali za vas, za vašo stranko, predvsem pa za vaša načela, ko govorimo o etičnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tilen Božič. Izvolite.
Hvala. Bom prišel na konec [[…]]Ker zgleda, da sem bil napačno razumljen oziroma bom kar s tem začel. Povedal sem samo naslednje, da študija, ki jo navajate, se nanaša na obdobje 1995 do 2014. Ko ste govorili o korupciji, ste nastavljali konec koncev to vlado, konec koncev nas, konec koncev mene kot koalicijskega poslanca, da nič ne naredimo. Davčne blagajne so eden izmed ukrepov, s katerim se je šlo na področje, ne neposredno na korupcijo, ampak s tistim se tudi ukvarjamo. Dejstvo je, da smo z ukrepi začeli. Vi veste tudi sami, da ni ravno enostavno in za nami je kar nekaj padcev. Ampak vsaj kar se mene tiče in kar lahko rečem tudi za kolege, poslance tukaj iz SMC, pa mislim, da tudi koalicije: obstaja tudi volja in cilj, da se na tem področju nekaj naredi. Upam, da bomo pri tem uspešni. Se pa strinjam, da nam morda kaj ne gre ravno tako, kot bi si najbolj želeli. Z nekim določenim žarom sem prišel v to stavbo in zaradi tega si tudi tega ne tako enostavno odpustim, ko pride do takih napadov. Drugače pa naslednja zadeva, je bilo tudi spet rečeno, da nižji davki pomenijo manj sive ekonomije. To sem že večkrat tukaj pojasnjeval, tako da se ne bi na novo v to spuščal, moram pa to poudariti zaradi tega, ker vsakič, ko nekdo reče, da je to, da ta korelacija velja, moram pač povedati, da na podlagi podatkov ta korelacija ne velja. Zaradi tega, da se ta podatek vsaj nevtralizira, če se že tolikokrat ponavlja. Drugih zadev, kar smo jih danes še imeli, je bilo kar veliko. Omenjeni so bili spet ti [[…]]– tudi kurji tatovi in tako naprej. Ravno v davčnih blagajnah vidim eno varianto, glede na to, da je sistem preverjanja predvsem na podlagi podatkov, ki prihajajo noter, se pravi nadzora oziroma preučevanja teh velikih baz podatkov, se take, da rečemo kurje tatove, lahko samodejno odkriva, ugotavlja in se z njimi ukvarja zgolj usmerjeno, ne pa kar z vsemi, da se jih nekako obdolžuje, da morda želijo delati slabo. Na ta način pa se lahko bistveno več energije inšpektorjev usmeri v tisto, kar ste tudi sami govorili, kar je problem. Se pravi, ko pride do nekih dovršenih, premišljenih načinov, kako se izogibati davkom, kako iti v korupcijo in tako naprej. Mislim, da ravno s takimi načini, ko se išče za tiste male zadeve, da se sistem avtomatizira, da se potem lahko bistveno več energije pa nameni temu, da se odkriva in preganja velike na nek način goljufe, mislim, da je to vseeno pravilno zastavljena pot. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoča. Če zanemarimo to dejstvo, da imamo davčne blagajne, zato ker je pač to bila ena izmed postavk v koalicijski pogodbi, in če malo pogledamo, kaj so tisti kot temeljni cilji oziroma razlogi, zakaj davčne blagajne imamo, vidimo, da je to rešitev problema sive ekonomije. Zdaj pa če se ozremo malo v zgodovino nazaj. 1. 7. 2013 so stopile v veljavo virtualne davčne blagajne, ki prepovedujejo uporabo računalniških programov, ki omogočajo brisanje ali popravljanje računov. Zakaj so bile uvedene? Pač, zaradi rešitve problema sive ekonomije. Podobno se je zgodilo v letu 2015, z začetkom leta 2015, ko so stopile v veljavo tako imenovane vezane knjige računov za vse tiste, ki poslujejo z gotovino – spet zaradi sive ekonomije. In poglejmo, z začetkom letošnjega leta smo dobili pa še davčne blagajne. Danes je bilo ne vem kolikokrat slišano, ja ni še pravih analiz. Resnično se sprašujem, glede na to, kolikokrat smo za taisti problem sprejemali, bom rekla, zelo nesorazmerne ukrepe, ali se je takrat pred tem pa resnično naredila ena temeljita analiza, preden se je šel sprejemati ta nov ukrep. Ker enostavno tako, kot je kolega Veber prej omenil, predvidljivo davčno okolje je izjemno pomembno. S tem se popolnoma strinjam. Ampak s tem, kar se je dogajalo zadnja leta na tem področju, na področju "kao" zmanjšanja sive ekonomije, pa se resnično ne morem strinjati, če gre tukaj pa za nek sorazmeren ukrep. Resnično, spoštovana državna sekretarka, za koliko se je ta siva ekonomija pa zmanjšala sedaj, ko imamo davčne blagajne? Kaj je tisto, kar je ključno? Z davčnimi blagajnami mi tistih, ki ne izdajajo računov, ne dobimo. Še vedno ne, še vedno niso registrirali svoje dejavnosti, še vedno opravljajo delo, tako kot so ga prej. Tistih ne lovite. Lovite pa predvsem majhne podjetnike, ki jih je to zelo prizadelo, velik del civilne družbe, preko društev in ne nazadnje tudi vse, ki opravljajo dopolnilno dejavnost na kmetiji. Dopolnilno dejavnost na kmetiji, za katero se je leta nazaj kmetom govorilo, da brez neke dodane vrednosti, brez dopolnilne dejavnosti boste težko preživeli. Zdaj ste pa še njih na nek način lopnili po glavi. Poglejte, edino sprejemljivo je, da davčne blagajne dejansko ukinemo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica Vlade, mag. Mateja Vraničar Erman.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Ne bom ponavljala, kar sem v prejšnjih nastopih že poudarila, mogoče samo v zvezi s šušmarji oziroma osebami, ki opravljajo dejavnost, vendar računov ne izdajajo. Neposredno teh oseb seveda davčno potrjevanje računov ne more doseči, to smo poudarjali tudi že ob uveljavitvi oziroma ob obravnavi osnovnega predloga zakona, tudi v Državnem zboru. Pomemben pa je ta zakon iz enega razloga, ker bodo nadzori na terenu pri tistih, ki izdajajo račune, usmerjeni in manj pogosti, predvsem pa krajši, bo Finančna uprava z obstoječimi kadrovskimi in finančnimi viri lahko posvetila več časa tudi nadzoru nad osebami, ki opravljajo dejavnost, računov pa sploh ne izdajajo. Ravno zaradi tega je Finančna uprava v letošnjem programu nadzorov posebno pozornost namenila šušmarjem, oblikovala poseben projekt in temu tudi namenila določeno število inšpektorjev in določeno število ur. Problema šušmarjev se je treba lotiti na drugačne načine, ne z davčnimi blagajnami. Davčne blagajne vzpostavljajo pogoje, pod katerimi se lahko lotimo tudi tega problema. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa. Očitno gre za izjemno pomembno vsebino, zato bomo pri tej točki dnevnega reda te seje Državnega zbora porabili ves čas, do zadnje sekunde. Drage kolegice in kolegi iz koalicije, mislil sem, da vas bo veliki teden malo omehčal. Da boste morda vsaj en del teh naših rešitev akceptirali in omogočili tej rešitvi, da pride v drugo branje na Odbor za finance. Mislil sem, sem pač naiven, da boste imeli posluh vsaj za prostovoljno gasilstvo v Sloveniji. Ne, vi greste proti gasilcem, bi boste, drage kolegice in kolegi iz koalicije, odgovorni, da bo letos gasilskih veselic manj. Jaz bom v tej analizi, ki jo napovedujete, tudi zahteval, da boste povedali, koliko bo teh veselic manj, koliko se bo zaradi tega zmanjšala potrošnja, koliko bo zaradi tega manjši prihodek prostovoljnih gasilskih društev in koliko bodo gasilska društva v Sloveniji zaradi tega slabše opremljena. To so relevantna vprašanja, vi, ki veste skoraj vse, boste najbrž znali v analizi predstaviti tudi takšne odgovore. In res za finale, kolegice in kolegi, ni mi všeč takšna politika, ki jo vodite. Ta politika se ne loteva reformnih rešitev, zgolj kozmetičnih, kar sem že velikokrat povedal, in ta politika se očitno sprememb loteva prepočasi ali pa se jih sploh ne loteva. In na nek način tipa, kako bodo reagirali volivci in nato svoje odločitve prireja številu glasov, ki jih lahko pričakuje na volitvah. Takšna politika je lahko všečna določenemu številu volivcev, a to, žal, ne prinaša rezultatov in novih delovnih mest. In tu je ključni problem, koliko delovnih mest bodo slovenski podjetniki odprli zaradi uvedbe Zakona o davčnem potrjevanju računov. Mogoče tistih na FURS, ki morajo pregledati eno tono, ja, eno tono kuvert, ki so jih dobili, in bodo zdaj procesirali te kuverte, te davčne račune, ki bodo šli najbrž v žrebanje. Z eno tono papirja se vi ukvarjate v tretjem tisočletju! Škoda, strah me je. Hvala pa še enkrat vsem za razpravo.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 15. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVSTVENEM VARSTVU IN ZDRAVSTVENEM ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 5 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 26 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja, gospodu Jožefu Horvatu.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana gospa ministrica s sodelavkama, dragi kolegice in kolegi! Krščanski demokrati smo pripravili novelo Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki na pravičen način ureja regresne zahtevke, ki jih Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije v primeru poškodbe pri delu ali poklicne bolezni uveljavlja od delodajalcev. Regresne zahtevke oziroma zahtevke za povračilo škode, nastale zaradi nezgode pri delu ali poklicne bolezni ali proti osebam, odgovornim za povzročeno škodo, v skladu s slovensko zakonodajo vlagata tako Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije kot tudi Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije. Obligacijski zakon Republike Slovenije odškodninsko odgovornost opredeljuje kot obveznost posameznika poravnati škodo, za nastanek katere je odgovoren in ki nastane le, če so izpolnjeni štirje pogoji – nedopustno ravnanje, škoda, vzročna zveza in odgovornost. Odškodninska odgovornost je za področje zdravstvenega zavarovanja natančneje urejena v Zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije ima od delodajalca pravico zahtevati povračilo škode izplačanih zneskov, če je poškodba, bolezen ali smrt delavca posledica tega, da delodajalec ni izvedel ustreznih ukrepov za varno delovno okolje in varnost oseb. Obligacijski zakon določa, da lahko sodišče ob upoštevanju premoženjskega stanja oškodovanca odgovorni osebi naloži, da plača manjšo odškodnino kot znaša škoda, če škoda ni bila povzročena namenoma in tudi ne iz hude malomarnosti, odgovorna oseba pa je šibkega premoženjskega statusa in bi ob plačilu popolne odškodnine spravilo v pomanjkanje. Predlog Nove Slovenije ureja odškodninske zahtevke delodajalcev na način, da so odgovorni za poškodbo pri delu in poklicno bolezen samo v primeru velike malomarnosti, medtem ko v drugih primerih stroške povrne Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, kamor delodajalci vplačujejo prispevke. Namen ureditve varnega in zdravega dela je preprečevanje poškodb pri delu in poklicnih bolezni ter zagotavljanja socialne varnosti tistim, ki se poškodujejo pri delu ali zbolijo za poklicno bolezen, a hkrati v predvidljivem pravnem in poslovnem okolju, ki ne ogrozi obstoja povzročitelja škode. Krščanskim demokratom se zdi sedanja zakonodaja nepravična predvsem do malega delodajalca, ki odgovarja neomejeno. Samostojni podjetniki celo s svojim osebnim premoženjem, četudi je do škodnega dogodka z visoko materialno škodo prišlo zaradi kakšnega malega spregleda obveznosti, ki mu je moč očitati le malo malomarnost. Odškodninski zahtevki lahko ogrozijo poslovanje nekaterih delodajalcev, predvsem ekonomsko šibkejših, malih in srednje velikih. Prav tako delodajalci ne morejo tveganja, povezanega z regresnimi zahtevki, zavarovati pri komercialnih zavarovalnicah, ker teh storitev ne ponujajo. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije je v letu 2013 iz naslova regresnih zahtevkov beležil priliv v višini en milijon 213 tisoč 249 evrov, v letu 2014 pa že en milijon 456 tisoč 110 evrov in v letu 2015 en milijon 176 tisoč 901 evro. V Novi Sloveniji torej predlagamo, da je odgovornost na strani delodajalca samo v primeru, da je poklicna bolezen, poškodba na delu ali smrt nastala zaradi velike malomarnosti delodajalca ali namerno, medtem ko se v primeru male malomarnosti regresni zahtevek ne uveljavlja, saj vsi delodajalci vplačujejo prispevek v višini 0,53 % za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni pri obveznem zdravstvenem zavarovanju. Po podatkih Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije so bili prihodki iz tega naslova v letu 2014 dobrih 73 milijonov evrov, leta 2015 pa 74 milijonov evrov, ki se porabijo za financiranje vseh zdravstvenih programov. Odgovornost delodajalcev za povrnitev škode je po predlogu novele zakona limitirana na 20-kratnik, če je škodni dogodek posledica velike malomarnosti, in neomejena, če gre za namenoma povzročeno škodo. Smisel omejitve je v tem, da se ne ogrozi obstoja povzročitelja škode, predvsem malih in srednje velikih delodajalcev, saj ne omogoča njihovega stabilnega in predvidljivega poslovanja. Zaključujem. Predlog novele Nove Slovenije nikakor ne gre v smer zmanjševanja pomena varnosti in zdravja pri delu kot tudi ne zmanjševanja standardov odgovornosti delodajalca,ampak pravičnejše porazdelitve bremen med vsemi deležniki. Hvala lepa in se opravičujem za prekoračitev časa.
Za uvodno obrazložitev dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za zdravje gospe Mariji Milojki Kolar Celarc.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke, cenjeni poslanci! Vlada Republike Slovenije je s strani Državnega zbora dobila v mnenje Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom mag. Matejem Toninom. Vlada Republike Slovenije v celoti nasprotuje Predlogu zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, s katerim se spreminja temeljni princip odškodninskega prava, da naj škodo v povzročeni višini povrne tisti, ki jo je povzročil. Predlog zakona po našem mnenju prav tako nasprotuje temeljnim načelom Zakona o varnosti in zdravju pri delu, posega pa tudi v temeljne obveznosti Zakona o delovnih razmerjih. Veljavna ureditev temelji na temeljnem principu odškodninskega prava, da naj škodo v povzročeni višini povrne tisti, ki jo je povzročil. Predlog zakona omenjenemu principu ne sledi, saj predlaga ureditev, da bi Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije imel pravico od delodajalca zahtevati povzročeno škodo le takrat, ko je bila bolezen, poškodba ali smrt zavarovane osebe posledica tega, ker je delodajalec namenoma ali iz hude malomarnosti opustil izvajanje ukrepov za varnost ali zdravje pri delu, ustrezne higiensko sanitarne ukrepe ali druge ukrepe, predpisane ali odrejene za varnost ljudi. Nadalje predlog zakona še dodatno omeji odgovornost delodajalca, ko predlaga omejitev višine povrnitve povzročene škode v primeru hude malomarnosti na 20-kratnik najnižje pokojninske osnove. Odškodninska obveznost ima civilnopravni značaj, zato namen ni kaznovanje odgovorne osebe, pač pa vzpostavitev tistega stanja, ki je bilo pred nastankom škode. Primarna funkcija odškodninskega prava je torej odprava nepravičnega položaja, v katerem se je znašel oškodovanec, to je v odpravi njegovega prikrajšanja oziroma škode. Gre za t. i. izravnalno funkcijo odškodninskega prava. Predlog zakona omenjena načela odškodninske odgovornosti zasleduje zgolj delno, le ko je bila bolezen, poškodba ali smrt delavca posledica naklepne opustitve izvajanja ukrepov za varnost ali zdravje pri delu, omeji pa odškodninsko odgovornost v primeru hude malomarnosti in v celoti pozabi na odškodninsko odgovornost v primeru lahke malomarnosti, celo kljub izpolnitvi splošnih predpostavk civilnega delikta, to je protipravnost ravnanja škode. S predlagano rešitvijo se pomen veljavne zakonodaje s področja varnosti in zdravja pri delu zmanjšuje, če že ne v celoti izniči. Tako, kot je predlagano, pomeni, da bi na področju varnosti in zdravja pri delu bistveno znižali standard odgovornosti delodajalca. Hkrati pa bi bila takšna ureditev v nasprotju tudi z drugimi načeli varstva pri delu, kot to določa 5. člen Zakona o varstvu in varnosti in zdravje pri delu in postulati delovnega razmerja. Delodajalec je namreč profesionalec, ki se poklicno ukvarja z določeno dejavnostjo, zato mora poznati vse varnostne ukrepe in zato zanj veljajo strožja merila kot pa za povprečnega človeka oziroma delojemalca, ki je v tem primeru šibkejša stranka. Glede na povedano Vlada Republike Slovenije ponovno poudarja, da ne podpira predloga zakona, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev, saj predlog zakona nasprotuje tako pravilom odškodninske odgovornosti delodajalcev, praviloma varstva in zdravja pri delu ter obveznostim delodajalca, ki izhajajo iz delovnega razmerja. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Nada Brinovšek.
Hvala za besedo, predsednik. Lepo pozdravljeni kolegi? Pozdrav, spoštovana ministrica! Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju določa, da lahko Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije uveljavlja odškodninski zahtevek v primeru poškodbe pri delu od tistega, ki je namenoma ali iz malomarnosti povzročil okvaro zdravja zavarovane osebe, se pravi, od delodajalcev v primeru, ko je bolezen, poškodba ali smrt zavarovane osebe nastala, ker niso bili izvedeni ustrezni higiensko sanitarni ukrepi, ukrepi varstva pri delu ali drugi ukrepi, ki so odrejeni za varnost ljudi. Zakon še posebej izpostavlja odgovornost delodajalca v primeru, če delodajalec ne posreduje resničnih podatkov oziroma če namerno krši zakonodajo. Prav tako se določbe zakona nanašajo na odgovornost delavca v primeru storjenega kaznivega dejanja. V zakonu pa je določeno tudi, da ima zavod pravico zahtevati, da vso povzročeno škodo povrne delodajalec. Glede na obstoječo zakonodajo lahko takšni odškodninski zahtevki ogrozijo poslovanje nekaterih delodajalcev. Tu gre predvsem za ekonomsko šibkejše delodajalce, se pravi, mala in srednje velika podjetja, ker le-ta ne morejo tveganja, povezanega z regresnimi zahtevki, zavarovati pri komercialnih zavarovalnicah, ker teh storitev zavarovalnice ne zavarujejo. Zaradi navedenega se s spremembami in dopolnitvami zakona predlaga odškodninska odgovornost delodajalca le v primeru, če delodajalec krši predpise namenoma ali iz velike malomarnosti. V primeru, ko je vzrok za poškodbo na strani delavca ali v primerih lažje malomarnosti, pa delodajalec naj ne bi nosil odgovornosti. S predlagano rešitvijo se torej izključuje odgovornost delodajalca v primeru njegove lažje malomarnosti in omejitve odgovornosti, ko je škoda povzročena zaradi malomarnosti delavca. Delodajalec bi torej odgovarjal, če škodo povzroči namenoma ali če gre za hudo malomarnost. Lahka malomarnost pa bi šla v breme obveznega zdravstvenega zavarovanja, kamor poseben prispevek za poškodbe pri delu in poklicne bolezni vplačujejo delodajalci. Vlada Republike Slovenije je v svojem mnenju k tej točki zapisala, da seveda nasprotuje predlogu sprememb tega zakona, saj se spreminja temeljno načelo odškodninskega prava, ki določa, da škodo v povzročeni višini povrne tisti, ki jo je pač povzročil. Res je, da mora delodajalec v vseh pogledih zagotoviti varnost in zdravje delavcev v zvezi z delom, ampak znano je dejstvo, da se delodajalec in delavec pri svojem delu srečujete tudi z nepredvidljivimi okoliščinami, ki niso pod nadzorom delodajalcev in pa delavcev. Včasih se takšnim dogodkom tudi ni mogoče izogniti. Na primer, delavec, ki je pod hudim pritiskom, da doseže svojo normo, s tem je seveda tudi delno pod stresom, nekaj spregleda v svojem procesu dela ter povzroči tako imenovano lažjo malomarnost pri delu. Torej bo v tem primeru delodajalec kaznovan. Ko pa gre za hujšo poškodbo pri delu, zaradi katere delavec utrpi trajne posledice, invalidnost ali celo smrt, so lahko stroški zdravljenja zelo visoki. Prav tako visoki pa so tudi delavčevi stroški odsotnosti iz dela, ki lahko trajajo tudi po mesec in več. In takšen zahtevek lahko doseže tudi do 80 tisoč evrov, v marsikaterem primeru pa tudi več. V primeru invalidnosti pa ne smemo pozabiti še na dosmrtno rento. Takšni zahtevi pa že lahko ogrozijo poslovanje marsikaterega podjetja. Še posebej problematična je odgovornost samostojnih podjetnikov posameznikov, saj le-ti odgovarjajo za obveznosti iz naslova poslovanja z vsem svojim osebnim premoženjem. Vlada Republike Slovenije nasprotuje tudi predlogu spremembe zakona glede omejitve višine povrnitve povzročene škode na 20-kratnik najnižje pokojninske osnove. Vlada Republike Slovenije je mnenja, da je trenutna rešitev glede določitve višine odgovornosti odškodnine, ki je prepuščena sodišču, pravilna. Vemo pa, kaj in kako se marsikdaj dogaja na naših sodiščih. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije pa v svojem pisanju k tej točki navaja, da kdor povzroči škodo drugemu, jo je dolžen povrniti, če ne dokaže, da je škoda nastala brez njegove krivde, saj grožnja plačilo odškodnine seveda odvrača od napačnega ravnanja delavca in pa delodajalca. Tukaj se, moram priznati, zastavlja vprašanje, koliko je takšnih primerov, da bi delodajalec ali pa delavec povzročil neko škodo namenoma. Seveda Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije ob tem v svojem pisanju ne postreže s podatki, ali beleži primere, ko gre za namerno napačno ravnanje in koliko je teh primerov, seveda, če so. Mislim, da takih primerov skorajda ni. Napačna ravnanja se največkrat pojavijo prav zaradi nevednosti oziroma v vse preveč primerih zaradi preobremenjenosti delavcev. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije v svojem pisanju k tej točki tudi navaja, da je iz naslova regresnih zahtevkov beležil priliv v višini 1,2 milijona v letu 2013, 1,4 milijone v letu 2014 in 1,2 milijona v letu 2015. Zanimivo pa je, da je Ministrstvo za zdravje v odgovoru na poslansko vprašanje na temo regresnih zahtevkov kolega Mahniča odgovorilo, citiram: "Glede na poslovno poročilo Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije je ta v letu 2014 imel za 20,2 milijona prihodkov iz naslova regresnih zahtevkov. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije ima podatek za vsakega zavezanca posebej, nima pa zbranih podatkov glede na statusno obliko.« Konec citata. Spoštovani kolegi! Katerim podatkov zdaj naj verjamemo? Podatkom Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije ali podatkom ministrstva? Predlagano spremembo zakona bomo v Slovenski demokratski stranki seveda podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Naj že v uvodu povem, da Poslanska skupina Desus ne bo podprla predloga novele Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Po naši oceni predlog Nove Slovenije delodajalcev v veliki meri odvezuje odgovornosti za nastanek poškodbe, bolezni ali smrti delavca oziroma zavarovanca, kot je imenovan v zakonu, kar pa je za našo poslansko skupino nesprejemljivo. Obenem omejuje predlog zakona tudi višino odškodnine, in sicer na dvajsetkratnik najnižje pokojninske osnove. Predlog Nove Slovenije gre v nasprotni smeri kot jo zagovarjamo v stranki Desus, kjer se zavzemamo za jasno opredeljeno odgovornost delodajalca, ki mora vlagati v zdravje svojih zaposlenih z doslednim zagotavljanjem varstva pri delu in zagotavljanjem ugodnih delovnih pogojev, kar navsezadnje vodi k večjemu zadovoljstvu na delovnem mestu, manjši obolevnosti, manjšemu številu poškodb na delu, zmanjševanju bolniškega staleža in tudi k večji produktivnosti. V predlogu novele sicer zasledimo, da bi bil delodajalec dolžan plačila povzročene škode v katerikoli nastali obliki samo v primerih, kadar je le-ta nastala zaradi velike malomarnosti delodajalca ali pa kadar jo je povzročil namenoma. Vendar pa se postavlja vprašanje, kdo bo delodajalcem lahko dokazal, da je šlo na primer za veliko in ne za manjšo malomarnost ali pa, da jo je povzročil namenoma. Praksa na drugi strani vse prepogosto kaže, da se za nesreče na delovnem mestu okrivi delavca, medtem ko so delodajalci pogosto odvezani odgovornosti. V Poslanski skupini Desus nas pravzaprav čudi pristop predlagatelja k temu zakonu, kajti predlagatelj s tem predlogom očitno ščiti delodajalca na račun varnosti delavca, ki je v odnosu z delodajalcem pravilom šibkejši in v podrejenem položaju, delodajalca pa v veliki meri odvezuje odgovornosti za nastanek poškodbe, bolezni ali smrti delavca pri opravljanju delovnih obveznosti. V takšnem predlogu je težko zaznati vrednote, na katere se pogosto sklicuje predlagatelj novele. Nova Slovenija zavaja s trditvijo, da zakon ne bo imel finančnih in ne drugih posledic. S tem se v naši poslanski skupini ne moremo strinjati, kajti če pogledamo podatke Zavoda za zdravstveno zavarovanje, je le-ta v letih med 2013 in 2015 iz naslova regresiranih zahtevkov zabeležil prilive v višini od 1 milijona 100 tisoč do skoraj milijona in pol evrov. Z znižanjem odgovornosti delodajalcev bi se nedvomno zmanjšal tudi preliv sredstev v zdravstveno blagajno. Manj denarja za zdravstveno blagajno iz naslova regresnih zahtevkov pomeni enostavno manj denarja za izvajanje programov zdravstvenih storitev iz javnih sredstev in več iz žepa bolnikov, kar upam, da ni namen. Predlog zakona bo v nasprotju s trditvami predlagateljev novele imel tudi učinke na gospodarstvo in na socialo, kajti prepričani smo, da predlog nikakor ne zasleduje načela pravičnosti, kot trdi predlagatelj. Prav tako predlog novele niti malo ne ščiti pravice do osebnega dostojanstva in varnosti, nedotakljivosti človekovega telesa in duševne celovitosti in pravice do zdravega življenjskega okolja. Predlog zakona nasprotuje temeljnim načelom varnosti in zdravja pri delu, saj spreminja osnove odškodninskega prava, torej, da naj škodo v povzročeni višini povrne povzročitelj. Še iz enega razloga pa se lahko strinjamo tudi z mnenjem Vlade, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Omejitev odškodninske odgovornosti in višine odškodnine daje namreč delodajalcem napačno sporočilo glede obveznosti pri vzpostavljanju in zagotavljanju varnosti in zdravja pri delu. Ker v poslanski skupini menimo, da predlog novele zakona postavlja ekonomske interese delodajalcev visoko nad zagotavljanje varstva in zdravje delavcev, bomo v poslanski skupini, kot sem že omenil, glasovali, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanje mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik za besedo. Spoštovana ministrica z ekipo, kolegice in kolegi! Danes obravnavamo enega od dveh vsebinsko enakih predlogov novele zakona, ki jo je v parlamentarno proceduro vložila Nova Slovenija – krščanski demokrati. Eno bomo obravnavali danes, eno v četrtek. Obe noveli vsebinsko povzemate predloge Obrtne zbornice glede tako imenovanih regresnih zahtevkov. Dovolite mi, da na kratko povzamem, kaj želi predlagatelj doseči s spremembo Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Odškodninski zahtevki oziroma regresni zahtevki so v zadnjem času pogosto tema, s katero se srečujejo delodajalci. Zato se preko svojih združenj in zbornice zavzemajo za spremembo pravil, po katerih bi Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije izterjal škodo, nastalo zaradi stroškov zdravljenja, izplačila nadomestila plač in drugih stroškov zaradi poškodb na delovnem mestu. Delodajalci opozarjajo, da ti zahtevki lahko ogrozijo njihovo poslovanje in terjajo, da bi si odgovornost pri poškodbah na delu morali deliti delodajalci in zaposleni. Zdravstvena zavarovalnica namreč odgovornosti zaposlenih zaradi poškodbe na delovnem mestu ne preverja, krivdo zaposlenega pa lahko delodajalci dokazujejo v sodnem postopku. Prav tako delodajalci ne morejo tveganja, povezanega z regresnimi zahtevki, zavarovati pri komercialnih zavarovalnicah, ker teh storitev ne ponujajo. Druga stran glede te vsebine izpostavlja, da namen regresnih zahtevkov nikakor ni polnjenje zdravstvene blagajne, ampak povračilo sredstev, ki so bila izplačana zaradi krivde nekoga drugega, torej v primeru poškodb na delu od delodajalca, ki je kršil ali opustil ukrepe za zagotavljanje varnega dela delavcev. Pri čemer dodaja, da regresni zahtevki celo silijo delodajalce, da skrbijo za delovno okolje in zaščito delavcev pred nevarnostmi. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije je pristopil k intenzivnemu uveljavljanju in seveda izterjavi regresnih zahtevkov za stroške zdravljenja zaradi poškodb pri delu. Temu sledi tudi Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije, ki zahteva povrnitev povzročene škode od delodajalca, če je zavarovalčeva invalidnost, potreba po tuji pomoči in postrežbi ali smrt posledica tega, ker niso bili izvedeni ukrepi za varnost in zdravje pri delu in drugi ukrepi, predpisani ali odrejeni za varnost ljudi. Delodajalci izpostavljajo manko zgornje meje za odškodnine in tudi, da ni nobenega razlikovanja med tem, ali je neka škoda nastala zaradi malomarnosti ali naključja, kar po njihovem pomeni, da so lahko veliko breme, še posebej za mala podjetja in obrtnike. Na drugi strani pa smo soočeni z argumenti nasprotne strani, ki pravi, da če bi omejili višino regresnih zahtevkov, bi ta škoda, ki jo je povzročil delodajalec s svojim neustreznim ravnanjem in bi presegala določen mejnik, bremenila davčno blagajno in s tem solidarnostno vse plačnike prispevkov, tudi tiste delodajalce, ki dosledno in zgledno izvajajo vse ukrepe varnosti in zdravja pri delu. Iz navedenega jasno izhaja, da gre za težak oreh, ki ga morajo streti vse vpletene strani. Omenjena problematika je po našem mnenju večkrat tema pogovora na Ekonomsko-socialnem svetu, kamor po našem mnenju tudi sodi. Menimo, da mora biti rešitev posledica soglasja med vsemi deležniki, zato na enostransko spreminjanje zakonodaje ob odsotnosti dogovora ne morem pristajati in bomo glasovali v Poslanski skupini Socialnih demokratov, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici bomo glasovali proti temu predlogu, zato ker bi zmanjšal varnost pri delu. Naše stališče je, da je treba odgovornost delodajalcev za varnost in zdravje delavcev povečati ne pa zmanjšati. Izhajamo iz ugotovitve, da je delovnih nesreč preveč, in da s stanjem na tem področju po definiciji nikoli ne bi smeli biti zadovoljni. Posebej ne bi smeli biti zadovoljni v Sloveniji, kjer se stanje ne izboljšuje. Iz zadnjega poročila Inšpektorata za delo izhaja, da je bilo zadnja tri leta pri nas v povprečju prijavljenih 9 tisoč 509 delovnih nesreč na leto, od tega 439 težjih, število lažjih nesreč se celo povečuje. Leta 2014 je bilo 23 nesreč, ki so se končale s smrtjo delavca, to je največ od izbruha krize leta 2009. Inšpektorat za delo ugotavlja, da je treba, bom kar citiral: "Vzroke nezgod tudi v letu 2014 iskati predvsem v nizki ravni varnostne kulture tako delodajalcev kot tudi delavcev, podcenjevanju tveganj in v nekaterih primerih tudi neizkušenosti delavcev." Konec citata. To ugotovitev je treba dopolniti, delavec je vedno v podrejenem položaju in ne more organizirati delovnega procesa. Za usposabljanje za varstvo pri delu je tudi zakonsko odgovoren delodajalec, zato je jasno, da se bo varnost pri delu povečala samo z aktivnimi prizadevanji delodajalcev. Ti ukrepi povzročajo določene stroške, porabijo nekaj delovnega časa, zato se jim seveda delodajalci izogibajo, se pravi, jih je treba v izvajanje varnostnih ukrepov prisiliti. Določba, ki bi jo predlagatelji radi spremenili, je namenjena točno temu, njen glavni namen ni povečanje prihodkov Zavoda za zdravstveno zavarovanje, ampak preventivni učinek na delodajalce. Če bi sprejeli ta predlog, bi bil ta preventivni učinek bistveno manjši, to izhaja iz vseh treh predlaganih sprememb. Naj gremo po vrsti. Prvič, predlog predvideva, da bi bil delodajalec odškodninsko odgovoren samo za škodo, ki bi jo povzročil s hudo malomarnostjo, odpade torej odgovornost za škodo, ki nastane iz lahke malomarnosti. V zvezi s tem je treba takoj povedati, da poškodbe, ki nastanejo iz lahke malomarnosti, niso nič lažje od tistih poškodb, ki nastanejo iz hude malomarnosti. Pri tem predlogu torej ne gre za to, da bi se odpravila odškodninska odgovornost za lažje poškodbe, odpravlja se odgovornost za vse vrste poškodb, načeloma tudi smrtne. Razlika med hudo in lahko malomarnostjo je samo v tem, da se pri hudi malomarnosti delodajalec zaveda možnosti, da bo nastala škoda. Pri lahki malomarnosti pa se tega sicer ne zaveda, bi se pa kot skrbna oseba moral zavedati. In točno to je namen vse naše delovnopravne in delovnovarstvene zakonodaje. Če se nekdo odloči, da bo živel od dela drugih in v ta namen ustanovi podjetje, mora maksimalno poskrbeti za varnost pri delu. Ni dovolj, da se odpravi tiste nevarnosti, ki jih opazi vsak laik, ampak mora odpraviti vse nevarnosti, ki se jih da predvideti. Če tega ni sposoben, mora, kot se reče, zapreti štacuno oziroma mora to štacuno zapreti inšpektorat. Drugič, naslednja sprememba predvideva omejitev odškodnine v primeru škode zaradi hude malomarnosti na dobrih 15 tisoč evrov. S tem se bistveno omili ena od prisil, ki silijo delodajalca, da ne ignorira potencialnih nevarnosti. Definicija hude malomarnosti je, da se delodajalec zaveda nevarnosti, vendar kljub temu ne ukrepa. Če zmanjšamo odškodninsko odgovornost, spodbujamo tiste delodajalce, ki se nevarnosti zavedajo, pa jo namerno ignorirajo. Taki delodajalci so za nas navadni kriminalci. To, kar predlaga NSi, pa je popolnoma enako, kot če bi zmanjšali kazni za kršitve predpisov o varnosti in zdravju pri delu. Zato tem ukrepom v Združeni levici nasprotujemo. Predlagatelj v obrazložitvi obljublja nekatere pozitivne učinke. Stališče Združene levice je, da z varnostjo in zdravjem pri delu ni dopustno barantati. Hkrati pa ugotavljamo, da je predlagatelj pozitivne učinke ocenil napačno. Predlagatelj navaja, da predlog ne bo imel učinkov za javne finance. To seveda ni res, namen teh ukrepov je, da se odpravi odškodninska odgovornost delodajalcev do Zavoda za zdravstveno zavarovanje. Če bi bil ta predlog sprejet, zavod ne bi imel več osnove, da od delodajalca, ki je povzročil škodo iz lahke malomarnosti, zahteva odškodnino, torej bi imel zavod zaradi tega manjše prihodke. V dopisu iz 9. marca Upravni odbor ZZZS sporoča, da je v zadnjih treh letih zavod z regresnimi zahtevki pridobil 1,3 milijona evrov letno. Tako zakon ne izpolnjuje poslovniških pogojev za vložitev, ker ni podana realna ocena negativnih učinkov na javne finance, ampak je ta vsaj, milo rečeno, zavajajoča. Res je, da 1,3 milijona evrov za ZZZS ni velik znesek, vendar gre pri tem ukrepu predvsem za preventivni učinek. Hkrati opozarjam, da je zavod zaradi varčevalnih ukrepov že itak kadrovsko podhranjen. Za primerjavo, 1,3 milijona evrov je letni strošek dela 43 zaposlenih z visoko izobrazbo. Naposled opozarjam tudi na to, da se obseg sredstev zavoda glede na BDP zmanjšuje in se bo še zmanjševal zaradi napačnih politik te Vlade. Na koncu naj se dotaknem trditve, da bi taka ureditev koristila predvsem malim podjetjem. Tudi to ne drži. Predlog predvideva omejitev odškodninske odgovornosti za vse delodajalce, neglede na velikost. Sicer pa je naše stališče, da glede varnosti pri delu ne more biti nobene pozitivne diskriminacije malih podjetij. Kdor hoče živeti od tujega dela, mora upoštevati vse standarde ali pa firmo pač zapreti. Tukaj si lahko pomagamo z analogijo z okoljskimi standardi, prepoved kloriranja mesa oziroma uporabna rastnih hormonov v Sloveniji velja tako za največjo multinacionalko kot za najmanjši espe oziroma kmeta. Enako mora biti tudi pri varnosti pri delu. Niti najmanjšega razloga nimamo, da bi ta zakon podprli. Od vseh mogočih subvencij in davčnih olajšav se tudi tukaj predlaga ukrep, ki ima minimalen finančni učinek za podjetja, hkrati pa bi ogrozil varnost pri delu vseh zaposlenih. Upam si trditi, da se s predlogom ne bi strinjala niti velika večina delodajalcev, v imenu katerih nastopajo predlagatelji. Zavod za zdravstveno zavarovanje je z dopisom 9. marca Državnemu zboru sporočil, da, spet citiram: "v celoti nasprotuje predlagani zakonski rešitvi." Konec citata. Kot vsi tukaj zbrani verjetno veste, zavod vodi upravni odbor, v katerem imajo delodajalci štiri, skupaj s predstavniki kmetov pa pet članov od enajstih. To je zelo jasen signal, da se ne strinjajo s politiko zdravstvenega dumpinga. Tudi svet ZPIZ je decembra 2013 zavrnil podobno omejitev višine odgovornosti, kot je predlagana danes. Zakon pred nami torej ne odraža nobenega realnega družbenega interesa, razen ekonomsko najmanj produktivnega sektorja, in samo slabo presojo predlagatelja. Zato po našem mnenju ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo mag. Matej Tonin.
Dober dan. Zakon, ki smo ga spisali v Novi Sloveniji, če bo sprejet, dejansko izboljšuje poslovno okolje, kar je nujno za več delovnih mest. Naj že v začetku jasno povem, da v ničemer ne zmanjšuje varnosti delavcev na delovnem mestu, v ničemer ne zmanjšuje predpisov o delu pri varnosti. Delodajalci morajo, ne glede na ta zakon, izvesti vse ukrepe, ki jih predpisi v zvezi z varnostjo pri delu zahtevajo. Ta naš zakon samo določa nekoliko bolj življenjski način poplačila škod v primeru nesreč. In kdorkoli je oddelal vsaj dva dni dela v realnem sektorju, potem mora ta zakon podpreti. Kdorkoli pa nima niti ure dela v realnem sektorju, pa bo seveda temu zakonu nasprotoval. Zelo eksaktno. Kdo plača v primeru poškodb delavca? V vsakem primeru delodajalec. Če gre za manjšo malomarnost, potem mi predlagamo, da se ta škoda poplača iz denarja, ki ga delodajalec oziroma pri plači se ga plačuje za poškodbe pri delu, 0,5 in še nekaj odstotkov, letno se nabere v sklad okrog 80 milijonov evrov. Če gre za večjo malomarnost, bi prav tako škodo pokril delodajalec, in sicer do višine dvajsetkratnika minimalne pokojninske osnove. Ko pa gre za naklep in da zaradi tega naklepa nastane poškodba, potem pa delodajalec v celoti krije vse stroške. V Novi Sloveniji smo se enostavno odločili, da bomo prisluhnili tistim delodajalcem in malim obrtnikom in podjetnikom, ki jim zaradi zahtevkov za povzročeno škodo oziroma t. i. regresnih zahtevkov s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje grozi propad. Skladno s slovensko zakonodajo ima Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije pravico zahtevati povračilo zneskov škode, če je poškodba, bolezen ali smrt delavca nastala, ker niso bili izvedeni ustrezni ukrepi za varstvo in primerno delovno okolje. S tem seveda ni nobenih problemov, da ne bo kdo imel občutka, da mi temu nasprotujemo. Vendar pa bi s spremembo Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, kjer zakon določa, na nek način ureditev vrnili na leto 2003, in sicer da se odškodninska odgovornost od delodajalcev v primeru poškodbe pri delu in poklicne bolezni terja, če je nastala zaradi velike malomarnosti. V primeru male malomarnosti pa ne in bi se škoda povrnila iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, kamor pa delodajalci mesečno vplačujejo prispevek v višini 0,33 % za ta namen. Tako, kot sem rekel, v vsakem primeru za povzročeno poškodbo plačuje delodajalec. Z zakonom se prav tako omejuje višina povračila škode delodajalca v primeru velike malomarnosti, in sicer na dvajsetkratnik najnižje pokojninske osnove, tudi to sem povedal. Na podlagi trenutno veljavne zakonodaje namreč v Sloveniji ni mogoče zavarovati odgovornosti delodajalca za primer poškodbe pri delu in poklicne bolezni, kot je to mogoče v primeru avtomobilskega zavarovanja pri povzročiteljih prometnih nesreč. Samostojni podjetniki so izmed delodajalcev najranljivejša skupina, ki odgovarjajo s svojim osebnim premoženjem tudi za primer male malomarnosti. Toliko o tem, ko ste nekateri govorili, da ta zakon ni namenjen prav malim obrtnikom in podjetnikom. Prav tem je namenjen, kajti ti so v največji nevarnosti. Velika podjetja si lahko privoščijo marsikaj. V primeru nesreče, ki se lahko tudi ne najlepše konča in čeprav je lahko zanjo odgovoren celo delavec, pa se to podjetje lahko celo zapre. S spremembo zakonodaje, ki jo predlagamo, ne želimo to podčrtujem, ne želimo dajati nobene potuhe in spregled od zahtevanih predpisov za varnost in zdravje delavcev, ampak zgolj na primeren način porazdeliti finančno odgovornost za varnost in zdravje pri delu. Vsak udeleženec mora prevzeti svoj del odgovornosti. Prav tako predlogi rešitev niso uperjeni proti delavcem ali izenačitvi veljavne zakonodaje glede varnosti in zdravja pri delu. Gre zgolj za pravičnejšo porazdelitev odgovornosti. V Sloveniji ne moremo pri nobeni zavarovalnici zavarovati regresne odgovornosti, to pa lahko storijo na primer obrtniki in podjetniki v sosednji Avstriji in Nemčiji. Konkretno to pomeni, da imajo prav zaradi te možnosti boljšo poslovno okolje. Prav v Sloveniji smo že večkrat kritično govorili o delovanju ZZZS, tudi kar se tiče preglednosti financiranja posameznih pravic iz splošnega dogovora. Menimo, da ni pošteno, da se v zdravstveni blagajni prispevki, ki se vplačajo za namen varnosti in zdravja pri delu, porazgubijo v tej skupni vreči in niso namensko porabljeni za poškodbe pri delu oziroma poklicne bolezni. To pomeni, da se tistih 0,54 %, 0,53 %, ki se namenja za poškodbe pri delu, praktično zdaj v tej zdravstveni blagajni porazgubi za karkoli. Mi pa predlagamo, da če delodajalci plačujejo za ta namen za poškodbe pri delu, potem naj ta zavarovalnica tudi v primeru poškodb zaradi manjše malomarnosti krije te stroške. Poslanska skupina Nove Slovenije ni spreminjala določb, ki bi kakorkoli posegale v namerne povzročitve škode, takrat je prav, da je delodajalec v celoti odgovoren za breme povzročitve škode, tudi če to pomeni prenehanje poslovanja podjetja. Ko gre za naklep, ko gre za namensko zmanjševanje ukrepov za varnost delavcev, potem tudi v Novi Sloveniji zagovarjamo, da je takšno podjetje bolje zapreti danes kot pa jutri. Namen sprememb, ki jih predlagamo in podpiramo, torej ni v zmanjševanju pomena varnosti in zdravja pri delu, kot tudi ne zmanjševanja standarda odgovornosti delodajalca, ampak v pravičnejši razdelitvi bremena med vsemi deležniki. Jasno je, da bomo zakon, ki smo ga spisali, tudi podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Maruša Škopac.
Hvala za besedo. Novela Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju skuša urediti področje odškodninskih zahtevkov delodajalcev v primerih poškodbe pri delu. Gre za zahtevek za povrnitev stroškov zdravljenja, ki ga Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije lahko zahteva od tistega, ki je namenoma ali iz malomarnosti povzročil okvaro zdravja pri zaposlenemu. Pri raznih oblikah poškodbe pri delu ali poklicne bolezni je običajno odgovoren delodajalec, ki v skladu z obligacijskim in odškodninskim pravom prevzema tudi odškodninsko odgovornost. Pri tem ne gre za avtomatizem v smislu, da to pomeni tudi, da je delodajalec kriv za nastalo škodo. Tako poznamo primere, ko ima delodajalec na sodišču težavo dokazovati, da določena škoda ni nastala iz malomarnosti delodajalca, ampak je za nesrečo pri delu odgovoren delavec sam. Ker pri plačilu teh regresnih zahtevkov ni določene zgornje meje za odškodnine in je pogosto v procesu ugotavljanja odgovornega zelo težko razlikovati med tem, ali je neka škoda nastala iz malomarnosti ali zaradi naključja, delodajalci opozarjajo na sivo polje v sistemu delovnopravne zakonodaje, ki jo je treba primerno urediti. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo s problematiko seznanjeni in Ministrstvo za zdravje že pripravlja spremembe zakonodaje na tem področju. V normativnem delovnem programu Vlade Republike Slovenije za leto 2016 je predvidena novela Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki predvideva ureditev zadevne problematike še v letošnjem letu. Menimo namreč, da mora delodajalec vsekakor ravnati v skladu z veljavno zakonodajo s področja varstva pri delu in brezpogojno postoriti vse, kar je v njegovi moči, za zagotavljanje varnosti in zdravja pri delu. Če ima delodajalec z vidika varnosti pri delu urejene vse ukrepe, kot je izjava o varnosti z oceno tveganja, urejene predhodne zdravstvene preglede zaposlenih, če imajo delavci opravljen izpit iz varstva pri delu, če jih delodajalec sproti izobražuje, daje navodila glede ukrepov za zagotavljanje varstva pri delu in podobno, pa je treba upoštevati tudi, da je do neke nesreče lahko prišlo po naključju ali pa je zanjo odgovoren delavec sam. Čeprav je teh primerov hude malomarnosti relativno malo, delodajalci opozarjajo, da je v primeru regresnih zahtevkov povračilo stroškov lahko tako visoko, da lahko ogrozi preživetje podjetja, kar velja predvsem za manjše gospodarske subjekte. Kljub temu, da si področje urejanja odškodninskih zahtevkov v primeru odgovornosti delodajalca zasluži iskanje rešitev v okviru obstoječe zakonodaje, pa menimo, da rešitev, ki jo obravnavamo danes, ni najbolj primerna in je zato v Poslanski skupini Stranke modernega centra ne bomo podprli. Predlog je namreč v nasprotju s temeljnim načelom odškodninskega prava, ki pravi, da mora povzročitelj povrniti škodo v povzročeni višini oziroma na način, da vzpostavi prejšnje stanje. Prav tako predlog ogroža zaščito šibkejše stranke v razmerju delodajalec, delavec, kjer ima delodajalec že po veljavni zakonodaji številne obveznosti za zagotovitev varnega in zdravega dela. Navsezadnje se je treba zavedati tudi, da bi sprejetje take rešitve v nasprotju z oceno predlagatelja imel znatne učinke na javnofinančna sredstva, ki jih Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije zbira iz naslova pobranih prispevkov, in to, upamo, da v večini primerov upravičeno. Izpad teh sredstev iz zdravstvene blagajne bi pomenil manj denarja za zdravstvo, s čimer bi bili posredno oškodovani vsi državljani. Za primere, ki pa nakazujejo, da se to dogaja neupravičeno, pa je treba v doglednem času poiskati rešitev, ki bo pravilna za vse, tako za delavce kot za delodajalce in vse uporabnike blagajne zdravstvenega varstva. Hvala.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Najprej ima besedo predlagatelj gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Hvala vsem za predstavljena stališča, seveda tudi gospe ministrici. Na gospo ministrico se pravzaprav najprej obračam z eno prošnjo oziroma zahtevo, ali bi lahko poslanci dobili za leta 2014, 2015 in tudi 2013 natančno specifikacijo porabe sredstev, ki jih delodajalci plačajo preko prispevka za poškodbe pri delu, 0,53 % na bruto. Gre za zneske približno 75 milijonov evrov in mislim, da poslanci lahko imamo ta vpogled, kako se teh 75 milijonov evrov porabi, natančno, za katere primere. Seveda gre za osebne podatke, zato boste itak vedeli, na kakšen način nam ta dokument posredujete. Najprej bi rad povedal naslednje, ker v nekaterih stališčih nam je bilo očitano, da Nova Slovenija zdaj zmanjšuje standarde varstva pri delu. Ni res. Ni res. Standardi varstva pri delu ostajajo isti, ostajajo enaki. Nimamo nič proti, če se še bolj zaostrijo. Dejstvo je pa, da za vse nesreče pri delu oziroma za zdravljene poklicnih bolezni in tako naprej, pa tako vedno plača delodajalec preko regresnega zahtevka, kot smo slišali že nekajkrat, nekaj čez milijon je bilo teh regresnih zahtevkov v zadnjih treh letih oziroma preko prispevne stopnje 0,53 % na bruto plačo. Nekateri, nočem zdaj stopnjevati temperature, ampak nekateri ste dejansko v svojih stališčih jasno sporočali državljanom, ne postanite delodajalci. Ne postanite delodajalci. Kar predstavljate si, stopite v kožo nekega mladega podjetnika, ki ima vse kvalifikacije, da postane samostojni podjetnik in se ukvarja z gradbeno stroko. In recimo, da ima istočasno odprti dve gradbišči. Po fizikalnem, naravnem zakonu torej ni mogoče, da je človek istočasno na dveh različnih mestih. Seveda ne izključujem, da je kakšen delodajalec tudi malomaren, namerno malomaren. Mi teh ne branimo. Postavite se pa v vlogo tistega delodajalca, ki pa je morda na nekem drugem gradbišču, če sem že pač s to branžo začel, na nekem prvem gradbišču pa mu delavec, zidar, kdorkoli že, pade z gradbenega odra. Pri tem, da je oder postavljen po vseh standardih, je pač stopil mimo ali kakorkoli že. Najbrž mu ni delodajalec rekel, da se naj dol vrže. Čisto drugi primer je, če bo delodajalec nekemu svojemu delavcu dal nalogo, da spleza po vlažni, mokri strehi, pa še strmi in brez vrvi, recimo. To se razume. Postavite se v vlogo mladega delodajalca, ki, nedajbože, da se njegovemu delavcu zgodi delovna nesreča in bo pač moral plačati nekaj 10 tisoč, mogoče 100, 150 tisoč regresnega zahtevka. Na ta način bi jaz malo zadevo obrnil, le ne bi rekel, ne postanite delodajalci, ampak bi kljub temu razpravo poskušal peljati v to smer, da damo odgovor, prvič, ali je obstoječa zakonodaja ustrezna ali če jo lahko izboljšamo. Tukaj pa, ker ste pri prejšnji točki vi, kolegice in kolegi, prinesli pismo Obrtno-podjetniške zbornice, tudi predlagam, da si to pismo vsi preberete. Najbrž je to neka reprezentativna organizacija kar velikega števila delodajalcev in so se najbrž oglasili zato, ker imajo problem. Imajo problem. In mi smo tukaj zato, da probleme na zakonodajni ravni tudi rešujemo. Ali pa, kot ste napovedali, tega zakona ne boste podprli v prvem branju, niti ne boste iskali boljših rešitev, kot so dosedanje, in na nek način pristajate pač v to politiko, da imamo dovolj delovnih mest, da lahko naprej nadaljujemo s pokojninsko goljufijo, o kateri sem govoril pri prejšnji točki in je v bistvu rakrana te naše družbe. Mi imamo pravzaprav dva zelo velika problema. Vsaka čast tisti politiki, ki bo ta problem znala rešiti. Prvi je spet nastajajoča bančna luknja, spet bo izgleda treba potegniti iz žepov davkoplačevalcev nekaj milijard. In drugo, kar sem že prej povedal, od leta 2008 do leta 2015 smo iz proračuna Republike Slovenije v pokojninsko blagajno dali 11,3 milijarde evrov, ker ta ni vzdržna. Ni pa vzdržna zato, ker nimamo ravnovesja, ker imamo premalo delovnih mest, imamo premalo aktivnega prebivalstva, imamo seveda preveč brezposelnih, nimamo torej delovnih mest, pa ne tistih na minimalcu, takšna mene ne zanimajo, imamo premalo dobro plačanih delovnih mest, preko katerih bi delavci plačevali v pokojninsko blagajno, zdravstveno blagajno, nenazadnje bi se nateklo tudi bistveno več denarja iz naslova prispevka za poškodbe pri delu. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravita naj se gospod Janko Veber in Branko Zorman.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Lahko samo to rečem, da mi smo dejansko prisluhnili obrtnikom, malim podjetnikom, ki so povedali, s kakšnimi težavami se ubadajo. In ko poslušam nekatera stališča, se mi zdi, da že vnaprej vsak, ki je delodajalec, je goljuf, da ga že vnaprej ožigosate, da namerno ne skrbi za varnost svojih delavcev, namerno povzroča nesreče. Vemo, da nesreča nikoli ne počiva in da zagotovo ni možno predvideti vseh stvari, da bi neko nesrečo preprečili. In če ti delodajalci, mali podjetniki, obrtniki že tako plačujejo v nek sklad, pa vendarle s temi prekomernimi obremenitvami jih lahko dokončno uničimo, človeku ne damo druge možnosti. Jaz verjamem, da je zelo malo takšnih, ki bi namerno povzročili neke malomarnosti, da bi se delavci ob tem ponesrečili. Vendarle vedno lahko pride do neke nesreče, ki je ne moremo ali je nismo predvideli ali je nismo mogli preprečiti. In potem takšnim delodajalcem ne damo možnosti, da bi vendarle tisto povračilo škode bilo nekako limitirano, če ne more zavarovati pri zavarovalnicah te morebitne nastale škode oziroma poškodbe. In ponovno, pomislimo samo to, da tudi mi politiki delamo napake, veliko napak. Prej smo govorili o davčnem potrjevanju računov, koliko ljudi boli glava zaradi tega, koliko ljudi ima težave, koliko ljudi bo opustilo določene dejavnosti, ker ste vi potrdili takšen neživljenjski zakon. Vprašajmo se, ali bomo mi tem ljudem povrnili škodo, ki so jo imeli zaradi tega. Poslušamo o milijonskih odškodninah in kaznih, ki jih bo morala Slovenija plačati nazaj Evropski uniji. Kdo jih povzroča? Ali bo ta povrnil to škodo? Vprašajmo se malo, koliko škode mi naredimo s svojimi nepremišljenimi zakoni in svojimi dejanji. Ali nek birokrat, nek uradnik, ki leta in leta ne izda nekega soglasja, nekega dovoljenja, da bi nekdo razširil proizvodnjo ali na ta način tudi dejansko ima materialno škodo. Pomislimo: Mi ne zagovarjamo tistih, ki so malomarni, ampak vendarle bodimo življenjski in predvidimo tudi to, da je možno, da se nekaj zgodi in da tega človeka zaradi tega ne moremo popolnoma uničiti. In niso delodajalci že vnaprej tisti, ki so grdi. Ja kdo bo pa dajal ljudem delo, če ne bo ljudi, ki bodo pripravljeni vložiti svoj denar v neko dejavnost in odpreti delovno mesto, da bodo ljudje lahko zaposleni. Mi podpiramo gospodarstvo za delovna mesta, ki so namenjena državljanom, da lahko od tega živijo, da se plačujejo davki. In že tako so delodajalci pri nas prekomerno obremenjeni z različnimi prispevki in davki, to vsi vemo, potem še z administrativnimi ovirami. Bodimo samo življenjski in poglejmo, ali res moramo nekega človeka, nekega obrtnika popolnoma uničiti, ker se mu je zgodila neka delovna nesreča. Samo to vas prosim, da pogledamo čisto življenjsko.
Besedo ima gospod Janko Veber, pripravita naj se gospod Branko Zorman in Miha Kordiš.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Zagotovo je zelo velika odgovornost in pomembna odločitev nenazadnje vsakega posameznika, ki se odloči za to, da organizira sam gospodarsko dejavnost ali pa skupaj z družbeniki organizira še obsežnejšo gospodarsko dejavnost. Vendar pri vsem tem je izjemno pomemben tudi odnos do zaposlenih in boljši kot je odnos do zaposlenih, boljše kot so razmere za delo na delovnem mestu, lahko rečemo, da je tudi učinek zaposlenih bistveno večji, kot pa če temu ni tako. Dejstvo je, da vsak, ki opravlja delo bodisi že od rane mladosti ali pa tudi pozneje po ustrezno pridobljeni izobrazbi, poskuša delati po svojih najboljših močeh. Velikokrat se lahko zgodi, da pride do delovne nesreče, poškodb ali pa se tudi sicer zaradi razmer skozi leta naberejo zdravstvene težave. Vse to je možno blažiti na način, da je ta odgovornost, medsebojna odgovornost med delodajalcem in delavcem, vzpostavljena na čim bolj korekten način. Sicer predlagatelj meni, da ta dosedanja rešitev, ki je trenutno uzakonjena, ni najbolj korektna oziroma da pravzaprav postavlja v boljši položaj delavca kot pa delodajalca. Pa vendar, kakorkoli pogledamo, je v praksi delavec vedno šibkejša stranka v postopku, karkoli se zgodi. Zato menim, da je bolje, da poskrbimo za malega človeka, če lahko tako rečem, ker je vendar v podrejenem položaju v primerjavi z delodajalcem, na način, da mu tudi z zakonom nudimo večjo varnost, predvsem če se pogovarjamo o zdravju - zdravje imaš do tistega trenutka, dokler ga imaš, potem pa je izjemno težko povrniti zdravje, ko pride do poškodb. Škoda, ki pri tem nastane, je po eni strani zavarovana, po drugi strani je pa tudi sam postopek vezan na to, da poskuša zdravstvena zavarovalnica izterjati to odškodnino za zdravljenje, in to je tisti princip in odnos, kjer je zagotovo primerneje, če lahko tako ocenim, da se dogaja med delodajalcem in zavarovalnico kot pa, recimo, med delodajalcem in zaposlenim. Zaposleni je pač v podrejenem položaju in menim, da je trenutna zakonodajna rešitev, to je zakonska rešitev, ki je v veljavi, ustrezna. Če bi se pa v praksi resnično pojavljale težave, da bi zaradi tega prihajala podjetja v takšen položaj, da ne bi mogla poslovati, da bi propadala, ker je enostavno ta obveznost previsoka, je pa to zagotovo situacija, o kateri se moramo zelo resno pogovoriti. Hvala.
Besedo ima gospod Branko Zorman. Pripravita naj se Miha Kordiš in gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod predsednik, spoštovana ministrica, ekipa z ministrstva, kolegice in kolegi! Obravnavamo relativno zelo všečen predlog Nove Slovenije, ki pije vodo, dokler ne poznamo vseh dejstev. Zdaj bom v svoji razpravi poskušal nekatera dejstva podrobneje razložiti, da bomo videli, zakaj, kot že napovedano, v Poslanski skupini Stranke modernega centra tega predloga ne bomo podprli. Pa ne zaradi tega, ker nismo delali v realnem sektorju, kot se je prej izrazil kolega Tonin – zanimivo, da ravno on govori o delovni dobi in o delu v realnem sektorju, ob tem, da ima dve leti delovne dobe v realnem sektorju, jaz pa bistveno več, tako lahko zelo argumentirano debatiram z njim. In kljub temu, da sem delal v realnem sektorju, tega predloga ne bom podprl. Zdaj pa k zadevi. Skratka, če ima delodajalec, ki mora v skladu z zakonodajo imeti urejene določene papirje, mora imeti izdelano izjavo o varnosti z oceno tveganja, vsi njegovi zaposleni morajo imeti opravljene periodične zdravstvene preglede, morajo imeti opravljene tečaje iz varstva pri delu, morajo se sprotno izobraževati še v zvezi z ostalimi zadevami, delodajalec mora ob kontinuiranem delovnem procesu dajati stalna navodila svojim zaposlenim glede varnosti pri delu, mora opozarjati na eventualne kršitve teh predpisov, seveda še preden se zgodi kakšna nesreča pri delu, in pa seveda mora opravljati v skladu s tem potreben nadzor. Če je delodajalec vse to naredil in ko pride do nekega primera poškodbe pri delu, mora seveda v skladu z zakonodajo izpolniti obrazec, tako imenovan IR8 obrazec Prijava nezgode, poškodbe pri delu, ki ga mora v štirih izvodih, kot vemo, poslati osebnemu zdravniku svojega zaposlenega, ta pa potem izpolnjene vrne en izvod delodajalcu in dva izvoda pošlje seveda na Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Ko Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije to prijavo poškodbe pri delu prejme in tukaj je že prvi potencialni problem, ker vsi delodajalci niti tiste prve zakonodajne osnove ne izpolnijo, se pravi vseh papirjev izobraževanj pregledov in tako naprej, in tudi v primeru poškodbe pri delu niso vsi tako vestni, kot bi morali biti, in seveda ne prijavijo te poškodbe pri delu. Zavod za zdravstveno zavarovanje, ko prejme to prijavo, presoja, ali je šlo za krivdo, ki je izključeno na strani zaposlenega, ali je krivda, ki je izključena na strani delodajalca, ali je mogoče deljena krivda, tudi to poznamo. In seveda tisti delodajalci, ki imajo opravljeno vso potrebno zakonsko podlago v zvezi s tem področjem varnosti pri delu in ki prijavijo poškodbo v skladu z zakonodajo, takšni ne bodo prejeli regresnega zahtevka. Še enkrat poudarjam, tisti delodajalci, ki delajo v skladu z zakonodajo, ne bodo prejeli regresnega zahtevka. Povejte mi enega, ki je prejel regresni zahtevek pa je imel vse te zakonske podlage izpolnjene. In še to, le v 1 % primerov poškodb pri delu, le v enem primeru od vseh poškodb, ki se na delu zgodijo, je takšnih, za katere ZZZS pošlje delodajalcu regresni zahtevek, zgolj 1 %. Verjemite, da v temu 1 % notri niso tisti zgledni delodajalci, ki zakonodajo spoštujejo, ampak tisti, ki jo jemljejo, dajmo tako reči, mogoče malo bolj z levo roko. Zelo nevaren je predlog predlagatelja, kjer malomarnost začenja deliti na veliko, manjšo, srednjo in tako naprej. Malomarnost je malomarnost. Glede na to, da zakonsko na delovnem mestu odgovoren seveda delodajalec, potem ne more biti malomarnost mala. Ali je ali je pa ni. Ve se, kaj mora delodajalec postoriti, kaj mora zagotoviti, kaj mora nadzirati, na kaj mora opozarjati in kaj mora v primeru poškodbe oziroma nesreče pri delu storiti. Če to stori, noben delodajalec od ZZZS ne bo prejel regresnega zahtevka. V tem primeru so tisti pošteni delodajalci že danes zaščiteni in ta sprememba zakonodaje ni potrebna. Verjamem, da bo ministrstvu v prihajajočem zakonu o zdravstvenem zavarovanju tudi to področje ponovno pregledalo in če je potrebno slučajno kaj tukaj še urediti, tudi uredilo, do takrat pa, kot rečeno, tega vašega predloga ne bom podprl. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Miha Kordiš. Pripravita naj se gospe Iva Dimic in Vesna Vervega.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Obravnava današnjega predloga in zagovor predlagatelja izhajata iz teze, da, kot smo lahko slišali v stališču in v razpravah, ki so temu sledile, izhajajo iz teze, da sedanja ureditev z zagotavljanjem varnosti pri delu in s penaliziranjem malomarnosti zagotavljanja zdravja in varnosti pri delu zavira podjetniško dejavnost. To je nekako tista osnovna teza, s katero se v tej razpravi soočamo in ki prihaja tam iz desne tribune. Tukaj je treba poudariti, da v resnici nimamo opravka z nobenim dramatičnim družbenim problemom. Tukaj ne gre za odpravljanje realnega družbenega problema, ker regresni zahtevki znašajo približno 1,2 milijona letno. V Sloveniji imamo 136 tisoč podjetij z nič do enim zaposlenim in število espejev se je od leta 2008 povečalo za 20 %, medtem ko se je skupno število zaposlenih zmanjšalo za 11 %. To vam govorim ravno zato, da zavrnem izhodiščno tezo predlagatelja, da zagotavljanje varnosti pri delu in grožnja odškodnine zaradi malomarnosti zavira podjetniško dejavnost. Kljub obstoječi ureditvi se je število podjetij v zadnjih letih zvišalo, še posebej tistih malih, torej espejev, se je povečalo od leta 2008 za 20 %. Osnovna teza, s katero danes nastopa predlagatelj, preprosto ne vzdrži. Njihov predlog pa vendarle zmanjšuje varnost pri delu zaradi tega, ker nagrajuje delodajalce, kapitaliste za malomarnost v zagotavljanju varnosti in zdravja njihovih zaposlenih, kar bi morala biti ena temeljnih funkcij oziroma družbenih nalog, ki jih Državni zbor kot zakonodajalec nalaga delodajalcu, ker se je delodajalec vendarle tisti, ki se je odločil odpreti podjetje, ker s tem živi iz dela drugih ljudi. Povprečje delovnih nesreč v zadnjih treh letih je grozno, 9 tisoč 509 delovnih nesreč, od tega 439 težjih. Lažje nesreče se povečujejo, leta 2014 pa smo imeli tudi 23 smrtnih primerov. To pomeni, da je naša ureditev, če kaj, premalo stroga do delodajalcev in njihovega zagotavljanja varnosti svojim zaposlenim ne pa preveč, kot nas prepričuje predlagatelj. Kar se tiče samih poslovniških pogojev, predlagatelj trdi v svojemu predlogu, da ne bo učinkov za javne finance. To seveda ni res. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije je v zadnjih treh letih pridobil 1,3 milijone evrov iz tega naslova, medtem ko je predlagatelj trdi, da učinkov za javne finance ne bo. Po naši oceni, oceni Združene levice ta predlog sploh ne izpolnjuje poslovniških pogojev, da bi ga smeli obravnavati na današnji seji, pa vendarle ga obravnavamo. Nasploh pa pri temu predlogu ne gre za prihranke delodajalcev, ti so v resnici minimalni, ampak za odpravo preventivnega ukrepa za zagotavljanje varnosti in zdravja pri delu. Pač osnovna funkcija delodajalcev v kapitalizmu je, da zasledujejo profitni motiv na trgu, da zasledujejo dobiček in ukrepi za varnost zaposlenih pomenijo posredno ali pa neposredno strošek za delodajalca, seveda si delodajalec v konkurenčni tekmi na trgu ne bo naprtil dodatnega stroška, če mu ne bo treba. Zato moramo v Državnemu zboru kot zakonodajalec poskrbeti za rešitve, ki bodo prisilile delodajalca, da se odreče delčku svojega profita in ga nameni za varnost zaposlenih pri delu v obliki izrabe njihovega delovnega časa, v obliki neke temeljitosti pri organizaciji proizvodnega procesa in tako naprej. Nasploh je pa ta predlog napad na zdravje pri delu pa tudi na sam Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, kot smo tem napadom lahko priča v zadnjih dveh letih tega mandata, pač je to samo vrh ledene gore. Hvala.
Besedo ima gospa Iva Dimic, pripravita naj se gospod Jan Škoberne in gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik Državnega zbora. Spoštovani kolegice in kolegi, ministrica! Tole zadnje izvajanje, sploh ne vem, če je primerno za ta Državni zbor, da je vse to nek napad. Na koga? Napad na tistega, ki si sam poskuša zaslužiti svoj kruh. Teh napadov je v zadnjem času preveč. Pol ure nazaj smo govorili o davčnih blagajnah, ki točno napadajo tistega malega človeka, ki si posluša sam zaslužiti svoj kruh. Napad jemljete tudi, če želim otroka vpisati v zasebno šolo, jemljete to za napad. Jaz tudi jemljem za napad [[...]]Res sem, čustveno sem [[...]]jaz tudi jemljem za napada, da se v osnovni šoli moja osemletna hčerka te dni uči Hej, brigade, hitite. Zame je to napad in ne bom govorila več o tem napadu. Govorila bom o tem, da je v zasebnem sektorju, v privatnem sektorju za tistega malega obrtnika, samostojnega podjetnika, ki ima zaposlene tri do pet ljudi, takle zakon preveliko tveganje, da bi se on spustil v kakšen posel več, kar pomeni, ne da ima dva delovišča odprta, še enega si ne upa. Pustimo tisto, da ima stalne nadzore nekih inšpekcij varstva pri delu, delo na višini. Govorim o samostojnem podjetniku krovcu. Kaj pomeni za njega, da se mu nekdo popelje po strehi, pa je lahko še mreža še tako zavarovanja, ima vse po standardih. Zanimivo je to, da take najraje tudi obiskujejo inšpektorji in pregledujejo, če so plače prav odvedene. To jim najdejo in to pregledujejo, ker vse ostali pa špila ali pa gre po liniji. Kako naj tak človek še nekaj ustvarja ali pa dela, če ima tak težek nahrbtnik, da če se mu bo ena taka poškodba pri delu zgodila, mu bo vse šlo, ker je samostojni podjetnik in odgovarja s celotnim svojim premoženjem. In je bilo že danes povedano – Kdo v javnem sektorju odgovarja s celotnim svojim premoženjem? Še z desetino ne, ker če bi z desetino odgovarjal, potem bi bilo v tej državi drugače. Ne bi imeli v predalih milijonskih odškodninskih zahtevkov, tudi glede sladkorne tovarne Ormož. Vse te današnje razprave, ko govorite, to je tako malo, to je tako malo [[...]]Veste kakšno sporočilo je, da vsak, ki se spusti v neke podjetniške vode, pa je bilo še celo našteto, koliko veliko jih je, ampak mora se po drugi strani vedeti, zakaj je toliko veliko samostojnih podjetnikov, več kot polovica, sem prepričana, je fiktivnih, ker je bila zaposlitvena politika taka, da so jim omogočali, da so registrirali samo espeje, samostojni podjetniki in dobili neko spodbudo za zagon te poti, ki pa so fiktivni, ki pa se enostavno zapirajo in počasi odmirajo. Tudi to se vidi v statistiki, pa tega niste tukaj pokazali. Skratka, biti v teh dneh, v teh časih samostojni podjetnik, obrtnik, bi rekel človek, da je vsak tisti, ki se v to pot poda, da ne živi v realnem svetu, kaj vse pomeni in kakšne prepreke mora vse izpolnjevati. Največje tveganje, kot sem že dejala, so tudi regresni zahtevki. In se mi zdi, da bi bilo treba v to smer pogledati, kaj je treba, da se debirokratizira, kaj je treba odpraviti od vseh teh nadzorov, potem še take zadeve, ki blokirajo razvoj in potem govorimo o socialni državi. Socialna država je taka, ki omogoča ljudem, da delajo, da zaslužijo, da se preživijo in še koga zraven ne pa, da se jim predpisuje vedno nova in vedno hujša pravila, zakone in da se na njih izvaja nek tak poostren nadzor. Pa tudi ne nad vsemi enako, ker če bi se nad vsemi enako, potem se ne bi zgodil Marof – to, kar smo prejšnji teden govorili. Potem se ne bi tam dogajalo izkoriščanje delavcev, če bi nadzor bil do vseh enak, ne samo do samostojnih podjetnikov, ki imajo tri do pet ljudi zaposlenih in odgovarjajo z vsem svojim premoženjem. Ker enostavno takemu je najlažje pobrati. Takšnemu se usedeš in je. In gre na licitacijo njegovo premoženje in se ga zarubi. Takim, ki pa delajo tako grdo z ljudmi – pa se to dogaja kljub temu, da imamo dobro zakonodajo, tudi moram pokritizirati, da jih pride 5 na eno zdravstveno kartico –, takim se pa nič ne zgodi. Do kdaj bo tako v tej državi, da se bo malemu še več nalagalo in da bodo velike ribe odplavale stran?
Replika, Miha Kordiš.
Najlepša hvala, predsedujoči. Hvala za repliko. Bom zelo kratek. Kolegica iz NSi mi je očitala vse sorte raznoraznih napadov, od napadanja zasebnega šolstva do napadanja kapitalistov in še nekaj deset drugih stvari se je znašlo v tej čmokudri. Očitno je za kolegico iz Nove Slovenije napad na družbo vse, kar niso besede fajmoštra iz prižnice. Hvala [[oglašanje iz dvorane]]
Upam, da [[…]]Ni bila to replika. Opomin dam drugič v tej kampanji, že danes zjutraj ste videli, da sem moral dvakrat opomniti. Ni bila replika. Ampak oba sta preveč čustveno [[…]]in eden in drug reagirata na tovrstne zadeve. Prosim, če je možno, da se čustva izključijo vsaj do določene mere in se razumsko razpravlja o stvareh. Mislim pa, da so stališča tako različna, da lahko razumem, zakaj so lahko čustva enega in drugega prizadeta. Besedo ima gospod Jan Škoberne, pripravita naj se gospa Marija Antonija Kovačič in gospa Vojka Šergan.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Bom poskušal kar se le da izključiti čustva in obljubim, da ob razpravi o Zakonu o regresnih zahtevkih ne bom govoril o zasebnem ali javnem šolstvu. Menda to pod to točko dnevnega reda niti ne sodi. Šalo in neresnost na stran. Izjemno nevarna teza je bila vzpostavljena v razpravi pred repliko gospoda Kordiša. Inšpektorji hodijo po podjetjih in preverjajo, ali so bile plače pravilno odvedene, in preganjajo tiste, ki plač ne obračunavajo pravilno. Če bi imeli izredno sejo o tem, kako je bilo mogoče, da Vegrad ni izplačeval plač svojim zaposlenim, prispevkov zdravstvenega zavarovanja in tako naprej, bi verjetno tudi z druge strani prišel poziv, da je pa vendar treba z vso resnostjo in kar se le da ostro obravnavati vsak primer, kjer delodajalci plač ne izplačujejo pravilno, ne odvajajo prispevkov in s tem onemogočajo zaposlenim, da bi prišli do svojih temeljnih pravic, kot so pokojnina, zdravstveno zavarovanje in tako naprej. Zato se mi najprej in uvodoma zdi s strani predlagatelja postavljati tovrstne teze, ki pa jih je v Zakonu o regresnem zahtevku oziroma v tej noveli precej, da so dovoljene nepravilnosti na škodo delavca, če se dogode ponevedoma ali z nižjo stopnjo naklepne malomarnosti, kot je bilo prej izpostavljeno. Že sam termin naklepne malomarnosti je, dajmo reči, najmanj nenavaden, če že ni oksimoron, to je bistroumni nesmisel. Kje je torej racionalni zadržek do sprejema tovrstnega zakona, kot ga imamo pred seboj? Namen regresnega zahtevka, če gremo po definiciji, pomeni, da se povrnejo sredstva, ki so bila izplačana zaradi krivde nekoga drugega, torej v primeru poškodb na delu od delodajalca, ki je kršil ali opustil ukrepe za zagotavljanje varnega dela delavcev. Kršil ali opustil, ne da se je zgodilo samo po sebi, da je bila nesreča, ker ni bilo izpolnjenih vseh pogojev, ki bi jih delodajalec moral izpolniti zato, da zagotovi varnost pri delu, zakonskih, racionalnih pogojev za to, da se zaposlenim ne bi moglo kaj zgoditi. Zgodi se, najbolj enostavno, da zaposleni ne nosi čelade na gradbišču ali pa zaščitne obleke ali pa zaščitnih čevljev. Ja, to je odgovornost zaposlenih, ampak ravno zaradi tega je nekdo vodja gradbišča, ki najprej zaposlenega opozori, da je na gradbišču treba nositi čelado, potrebni so zaščitni čevlji, potrebna je zaščitna obleka. Ali si predstavljate, da vas spustijo v železarno brez zaščitne obleke, in potem rečejo, po naključju se je nekdo našel pri valjarni in se je poškodoval. To se ne sme in ne more dogajati. Delo mora biti organizirano tako, da so tako zaposleni kot drugi morebitni udeleženci v delovnem procesu varni. Če nekdo krši predpisana pravila, je za to seveda sam odgovoren, ampak ne, če delodajalec, kljub temu, da je imel nadzornika, ki ga ni opozoril, da je imel za to pristojnega inženirja varnosti pri delu in tako naprej, dopušča možnost, da se nekaj krši. V tem primeru je opustil – in ta »po naključju« je res nenavadna – svojo odgovornost do zaposlenih in do svojega podjetja, do svojega kapitala, do svojega vložka. Jaz razumem, da je strašno težko, če se komu zgodi, da zaposleni, ki dela fasade na hišah pade z odra, se poškoduje, je to izjemno huda invalidnost, po možnosti postane paraliziran do konca življenja, ampak če je z odra padel zato, ker zaščitnih odrov ni bilo, ker ni bilo ustrezne opreme, ki bi ga varovala, to ni naključje. Gre za krivdo nekoga, ki bi moral postaviti ustrezno gradbišče in ki bi ustrezno moral ukrepati. In v nobeni razviti industrijski državi to ne more biti vprašanje, ali je tukaj odškodnina oziroma posledično regresni zahtevek lahko omejen. Ne more biti, ker tudi zdravje oziroma poškodba zaposlenega, ki je delal na gradbišču, ki ni bilo ustrezno zaščiteno, ne bo reklo, prav, samo do 40 % polne paraliziranosti se lahko poškodujem, ker gre za deljeno odgovornost. Ali je bil zaščitni oder ali ni bilo zaščitnega odra? Ali je delodajalec preprečil vstop na gradbišče nekomu, ki za to ni bil ustrezno opremljen. To bremeni delodajalce, se strinjam, kot je povedal kolega Kordiš, v višini, ki je nižja od 2 milijonov evrov. In za 2 milijona evrov bi se mi odpovedali varnosti pri delu. Odgovornosti do tega, da je treba delovni proces jemati resno in vključene v delovni proces zaščititi. To se mi, se iskreno opravičujem, ampak zdi najmanj neverjetno. Ob dejstvu, da številke, ki jih imamo pred sabo, kažejo, da se je število teh regresnih zahtevkov po vrh vsega še zmanjšalo. Jaz mislim, da je Slovenija lahko konkurenčna na druge načine, kot z zmanjševanjem standarda varnosti pri delu. Mislim, da je Slovenija lahko država, ki si za zgled jemlje tiste, ki so pri tem uspešnejši. Ena izmed glavnih stebrov – to so sicer sindikati v Združenih državah dosegli drugače, kot pri nas – dobre industrijske politike v Združenih državah je ravno preprečevanje nesreče pri delu. Ampak tam je logika drugačna, tam je odškodnina zaposlenemu tako rekoč neomejena v primeru, da je bil delodajalec tisti, ki ni poskrbel skladno s sektorskimi ali zakonskimi določili za varnost na gradbišču, na delovišču, kjerkoli pač že. In teza, da so nekatere kršitve dopustne bolj, druge pa manj, je nevarna, ker sam menim, da mora biti zaščita pri delu nekaj, o čemer se lahko pogovarjamo zgolj in samo v kategoriji, kako jo dvigniti, kako jo okrepiti in kako jo narediti primerljivo z najboljšimi. Ne pa v imenu konkurenčnosti poskušati biti tam, kjer so tisti, ki zaposlene in delavce izkoriščajo, zato da bi na račun njihove varnosti okrepili svoj profit. Hvala lepa in upam, da nisem neracionalno koga užalil.
Besedo ima predstavnik predlagatelja, gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospod predsednik. Pravzaprav izjemno cenim, če sem pravilno razumel, stališče Stranke modernega centra, kolegice Maruše Škopac, ki pravi, da so v njeni stranki identificirali problem, da problem obstaja. S tem je istočasno v nemilost postavila svojega poslanskega kolega, ki med drugim navaja o našem kolegu, vodji poslanske skupine mag. Toninu, napačne podatke. Kolega Tonin ima tri leta izkušenj v realnem sektorju, je bil tudi samostojni podjetnik in tako naprej. Zato prosim, tu je prostor za resnico, ne za laži. Kolega Jan Škoberne, ki nas zapušča za kratek čas, razumem, da so tudi telefonski klici nujni, teoretično vse, kar je povedal, drži. Vse drži. Razen to, da nas obtožuje, da mi zmanjšujemo varnostne standarde. Dajte, prosim, dajmo se poslušat. Še enkrat in če je treba, še stotič, če mi bo predsednik dal dovolj časa – Nova Slovenija ne zmanjšuje varnostnih standardov, ne zmanjšuje. Razvijmo razpravo tudi v tej smeri, da povemo, kaj je treba še izboljšati. Mi se strinjamo, da mora delodajalec postoriti vse, kar je v njegovi moči, za zagotavljanje varnosti in zdravja pri delu, skladno z veljavnimi zakonskimi in podzakonskimi normami, čeprav so po našem mnenju preštevilne; tudi vi se boste najbrž strinjali, da smo preregulirani na določenih oziroma mnogih področjih. Toda navkljub temu, da ima delodajalec s področja zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu bolj ali manj vse urejeno, kot to od njega zahtevajo pozitivni predpisi – pa jih samo nekaj naštejem. Ima izdelano izjavo o varnosti z oceno tveganja. Drugič, delavec je bil na predhodnem in obdobnem zdravstvenem pregledu, razumemo, na stroške delodajalca, ja, kako pa. Tretjič, delavec ima opravljen izpit iz varstva pri delu, na stroške delodajalca, jasno. Četrtič, delodajalec jih sproti izobražuje, jasno, na stroške delodajalca, ja, koga pa. Delodajalec daje delavcem navodila glede ukrepov za zagotavljanje varstva pri delu, če hočete, jim kupi rokavice in jih stokrat opozarja, imejte rokavice v delovnem procesu, ampak potem se enkrat obrne stran, delavec sname rokavico in je ob prst, poznam konkreten primer. Ampak nastrada – kdo? – delodajalec. Glejte, tu je ta razlika med teorijo in prakso, kljub pričam in tako dalje. Kaj naj zdaj, ali naj ima vsak delavec svojega vodjo gradbišča, ki hodi za njim kot senca? Teoretično lahko, okej, praktično ne, zato tu oporekam kolegu Škobernetu. Nadalje, delodajalec jih opozarja na kršitve, na obvezo za nošenja zaščitnih sredstev, omenjena je bila rokavica in tako dalje. Pa seveda absolutne varnosti pri delu delodajalec delavcem nikakor ne more zagotoviti, to je pa tudi resnica, ne more je zagotoviti. Torej, mi nismo za zmanjšanje varnostnih standardov na delovnem mestu, gre zgolj za to, da v določenih primerih delodajalca razbremenimo, da smo le nekoliko bolj sočutni do njega, ki je šel v podjetniške vode in dal na razpolago družbi, če hočete, ali državi vse svoje premoženje. Lahko ga izgubi zadnji delovni dan, tik pred upokojitvijo, če se mu nekaj zgodi, pa ima, recimo, 50, 80 tisoč prihrankov in vse to gre, če se mu dokaže, da je on kriv, ker se je zgodila nesreča. Pa če je on kriv, ja, pa kaj, potem je kriv in bo plačal. Ampak delodajalci in vsi plačujejo dejansko prispevek za odpravo nesreč pri delu oziroma za saniranje poškodb pri nesrečah pri delu. In zato je mene zanimalo, kako ste dejansko ta denar, teh 75 milijonov približno, kako natančno, za katere primere se porabi. Kar se konkurenčnosti tiče, tukaj pa je zdaj dilema, ali obstoječe stanje povečuje konkurenčnost, ker danes, gospe in gospodje, si ne konkurirajo zgolj gospodarske organizacije, zgolj korporacije, ampak države si konkurirajo. Kaj pa to pomeni? To pa pomeni, da mora država ustvariti konkurenčno poslovno okolje. Zakaj že k nam ravno ni velikega navala tujih investitorjev? Hmm. No zdaj je pa tišina. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Marija Antonija Kovačič. Pripravita naj se gospa Vojka Šergan in gospod Tomaž Gantar.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav ministrici in sodelavkam! Še enkrat lep pozdrav kolegom in kolegicam! Moj prispevek naj ne bo napad, ampak izražanje zaskrbljenosti ob načinu urejanja varstva pri delu. Torej preprečevanje nesreč pri delu delavcem, ki so najšibkejši člen. Iz izkušenj povem, kar nekaj zakonov in predpisov zavezuje delodajalca, da naredijo delovno okolje delavcu primerno osvetljeno, argumetrično, prezračeno, da bo delovno mesto varnostno opremljeno in z vsakoletnim izobraževanjem o varstvu pri delu vsem delavcem. Vsako delovno mesto mora imeti izjavo o varnosti z oceno tveganja. Vse to je pod kontrolo pooblaščenega predstavnika specialista medicine dela. Ter spremljanje ukrepov, ki so sledili pri morebitnih nepravilnosti, tudi to opravljajo strokovnjaki. Vsa delovna mesta v Republiki Sloveniji pa žal niso obravnavana tako strogo, saj slišimo o modernih sužnjih iz gozda, z nikakršno pravno ureditvijo bivanja in zaposlovanja, kaj šele z varnostno in zdravstveno ureditvijo na delovnem mestu. Pri vsem vedenju se nikakor ne moremo strinjati s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki ga predlaga predlagatelj. Zmanjšati odgovornost delodajalca pri nesreči na delu delavca ne gre zanemarjati. Če je delodajalec kršil predpise o varnosti pri delu in delovnem okolju, je s svojim premoženjem odgovoren. Seveda pa je stanje treba strokovno in pravno preveriti. Kategorija velike malomarnosti delodajalca ali namenska povzročitev le-te je nedopustna. Praksa pa res kaže, da so predvsem delavci krivi sami za nesrečo. Delodajalci so večinoma odvzeti od odgovornosti. V Poslanski skupini Desus ne podpiramo predlagateljevega predloga zaščite delodajalca. Po naši oceni je to v nasprotju s temeljnim načelom odškodninskega prava in tudi s krščanskim načelom zaščite šibkejšega, zato predloga ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima gospa Vojka Šergan. Pripravita naj se gospod Tomaž Gantar in gospa Maruša Škopac.
Hvala za besedo predsednik. Spoštovana gospa ministrica z ekipo, kolegice in kolegi! Sama jemljem današnjo razpravo kot nekako razpravo, ki bo osvetlila pravzaprav ozadje teh regresnih zahtevkov, ker tudi mene so s terena opozarjali na to problematiko, tako da se mi zdi, da je prav, da neke stvari osvetlimo. Delodajalci so na podlagi predpisov o varnosti in zdravja pri delu zavezani k ustvarjanju varnega delovnega okolja. Seveda zavarovalnica zahtevek usmeri le v primeru, če je krivda pri delodajalcu. In da delodajalcu pusti dolžnost spoštovanja predpisov o varnosti in zdravju pri delu. Podjetje se sicer lahko razbremeni plačila odškodnine samo, če dokaže, da poškodbe pri delu ni zakrivilo. Čeprav je teh problemov hude malomarnosti relativno malo, pa je v primeru regresnih zahtevkov povračilo stroškov lahko tako visoko, da lahko ogrozi preživetje podjetja, kar velja predvsem za manjše gospodarske subjekte. Prav tako bi na tem mestu opozorila, kot ste že predhodno opozarjali, da je s. p. resnično jamči z vsem svojim premoženjem. To se mnogokrat pozablja. Pri tem bi tudi to opozorila, kar je kolega Kordiš izpostavljal, kapitalisti in tako naprej. Ampak pri tem je pa vendarle treba opozoriti, da tudi socialna podjetja imajo vodenje, tudi zadruge vodi nekdo in da tudi v socialnem podjetju lahko do poškodbe pride in tudi v socialnem podjetju bo vodja odgovarjal, če ne bo nekih ukrepov sprejel v podjetju. Jaz se ne bi tukaj tako ozko usmerjala in bi poskušala prikazati, da pravzaprav tudi v bivšem sistemu, ki je bil socialističen, je nekdo skrbel za varnost pri delu. Tako da to zdaj reči, ja zdaj pa kapitalisti izkoriščajo ljudi in sredstva pri delu jim ne dajo. Ne moremo tako razmišljati, ker največkrat pravzaprav ne pride do tega, ne smemo jemati iz tega vidika, da se vedno samo, bom rekla po domače, špara na ljudeh, ampak je velikokrat nekako tisto neposlušanje, kratek stik ali pa delavec mogoče ne upošteva tistih navodil, ki jih je dobil od delodajalca, in tako naprej. Čisto življenjski momenti pridejo. Na primer v neki delavnici, nekako po vseh predpisih mora biti red v delavnici, ampak na nek način, če delavec za sabo pusti nek kabel, ki je speljan, in se zatakne ob ta kabel in pade, se tudi ugotavlja, na kak način je prišlo do poškodbe, če z glavo udari v nek stroj. Tako da, recimo, to je zelo takšen, bom rekla kompleksen, ni samo enosmeren način razmišljanja. Poleg tega bi rada povedala, da pri malih delodajalcih, tisti, ki ima dva zaposlena, je za delodajalca, ko se eden delavec poškoduje, in jaz ne vem, zakaj mali delodajalec ne bi bil skrben do svojega delavca. Saj če se eden mu poškoduje, on ima 50 % izpad. Naročila, ki jih ima, potem ne more v roku odpravljati in tako naprej. Tako da jaz ne bi mogla vse iz tega kapitalističnega vidika gledanja, kaj vse delodajalec počne z delavcem, tukaj zagovarjati. Poleg tega bi tukaj še opozorila, tako kot ste že vsi opozarjali, da mora zagotavljati, da po zakonu s področja varstva pri delu mora po veljavnih predpisih delodajalec zagotavljati oceno tveganja, izjavo varnosti z oceno tveganja. Jaz bom se bom vseeno te ocene tveganja malo bolj podrobno lotila in razložila, ker jaz verjame, da niti uradniki na ministrstvih [[…]]pravzaprav malokdo natančno ve, kaj ta ocena pravzaprav pomeni. Ta ocena pomeni, da so v oceni tveganja vpisana vsa delovna mesta, podroben opis, točno s katerimi stroji kateri delavec dela, kateri stroji se uporabljajo. Potem je treba pisati v to oceno tveganja tudi, kakšne ukrepe je delodajalec sprejel, da bo tista tveganja, ki so na posameznem delovnem mestu, tudi na nek način odpravil. Potem je priloga tej varnostni oceni tudi vsi stroji, vse naprave, kdaj se morajo, na kakšno obdobje se morajo pregledovati, kdaj morajo delavci na zdravniške preglede. Skratka, tukaj je vse natančno opredeljeno. Na koncu, ko se vse to izdela, pa še iz medicine dela zdravnik potrdi to oceno tveganja. To pomeni, da pregleda delovna mesta tudi zdravnik za medicino dela in da svoje mnenje, ali so ti ukrepi ustrezni ali ne. Obdobni zdravniški pregledi, notri so tudi natančno navedeni izpiti iz varstva pri delu na kakšno obdobje, na dve leti, na eno leto. Skratka, tako kot sem že rekla, vse naprave pregledane, elektrika mora biti pregledana, kakšna navodila delodajalec daje delavcem. Skratka, to je cel dokument in se mi zdi, da če bi tudi na ministrstvih poznali ta dokument oziroma se poglobili in bi resnično začeli razmišljati o tem, kateri delodajalec ima ta dokument natančno izdelan, bi lahko razmislili mogoče, ker smo ravno na neki prelomnici, ko bo ministrica tudi na nek način novelo Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju pripravila. In mislim, da bi kazalo razmisliti, ali je mogoče v temu zakonu ali pa v podzakonskih aktih opredeliti, kdaj in kako se šteje, da je delodajalec malomaren ali hudo malomaren, kajti sama menim, če je delodajalec to izjavo o varnosti z oceno tveganja in da sledi temu dokumentu, kar lahko dokazuje z računi, z izvidi in tako naprej, jaz mislim, da bi v teh podzakonskih aktih kazalo nekako to urediti in opredeliti, da delodajalec, ki vse to vodi in ki skrbi na takšen način, da nekako ne more že po definiciji biti hudo malomaren. Mislim, da bi to bilo zelo dobro, če bi zadeva šla v to smer. Kajti o tem razpravljam zato, ker se mi zdi in tudi opozorili so me na terenu, da je najtežje v praksi dokazati, da ni šlo za malomarnost. Lažje je dokazati, da je šlo za naklep, težko je pa dokazati tudi na sodišču, da je šlo za malomarnost. Ker ljudje smo tudi na nek način pri delu površni, ker ste tudi prej povedali, da tudi uradniki na nek način grešijo in potem sodbe padajo na evropskih sodiščih. Mogoče bi bilo tudi modro, da bi se v podzakonskih aktih uredilo, v katerih primerih lahko zavarovalnice te zahtevke sploh dajo. S tem bi se izognili tudi nepotrebnim sporom na sodišču, to bi tudi bilo mogoče v teh podzakonskih aktih modro urediti. Jaz jemljem to razpravo kot res razpravo in da vsi skupaj z nekimi argumenti pokažemo, da so rešitve in tudi s posluhom ministrstva, ki pripravlja nov zakon o zdravstvenem varstvu jaz mislim, da se da tudi ta segment urediti. Pa še nekaj bi opozorila, Obrtno-podjetniška zbornica na to zadevo opozarja že več kot 10 let. Pri malih delodajalcih je to problem, ampak ne na račun zmanjšanja varnosti pri delu, še enkrat opozarjam, ne na račun zmanjšanja varnosti. Samo da se enkrat ločijo res tisti delodajalci, ki nič ne skrbijo za svoje delavce, in tisti, ki so vzorni in skrbijo za svoje delavce, pa se kljub temu kdaj zgodi kakšna nesreča. Tako da jaz bi samo na to v bistvu opozorila še enkrat. Hvala.
Besedo ima gospod Tomaž Gantar, pripravita naj se gospa Nada Brinovšek in predstavnica Vlade.
Hvala lepa. Ponovno lep pozdrav vsem! Verjamem predlogu oziroma namenu predlagatelja, da ne zmanjšuje standardov varnosti za delodajalce. Ampak na drugi strani pa mislim, da vseeno postavljate na tehtnico dve stvari, ki na tehtnico enostavno ne sodita. Na eni strani omenjate pozitivne učinke, večanje konkurenčnosti, tudi mednarodne konkurenčnosti delodajalca, pa na drugi strani kljub vsemu varnost delavca. In morda se seveda kratkoročno včasih to celo lahko izide, da bi bila tudi produktivnost večja, da bi bili stroški dela na ta račun manjši, dolgoročno pa seveda jaz osebno vseeno verjamem v to, da je uspešno tisto podjetje, ki vlaga v dobre delovne pogoje, ki vlaga v dobre možnosti, ki jih imajo zaposleni, ki vlaga v njihovo varnost. In seveda, da je na dolgi rok produktivnost takega podjetja bistveno boljša in večja, kot pa samo kratkoročna, če delodajalce razbremenjujemo nekih stroškov. In dejstvo je, da si je treba priznati, da na ta način seveda delavcem pripiramo vrata, močno pripiramo vrata do tistih odškodnin, ki so jih največkrat še kako upravičeni. Ker kljub vsemu, kot omenjeno, delavec je šibkejši partner v odnosu do delodajalca. In mislim, da je zato takšna pobuda dejansko eno slabo, napačno sporočilo za delodajalce. S tem ne mislim na delodajalce, ki že danes skrbijo za varnost pri delu, ki skrbijo za svoje zaposlene. Tudi takih podjetij je veliko. Ampak na drugi strani vemo, da imamo tudi vrsto podjetij, ki ne samo, da ne skrbijo, ampak kršijo vso mogočo zakonodajo, ki svojih zaposlenih nimajo prijavljenih, seveda še manj zdravstveno zavarovanih in podobno. In ravno tem bi naredili veliko uslugo, če jih razbremenjujemo odgovornosti do zdravja njihovih zaposlenih. Potem imamo na drugi strani seveda krizo, s katero se soočamo, iz katere počasi izhajamo, je pa še vedno prisotna. Ta kriza je tudi tista, ki sili delodajalce v varčevanje, pa naj bo to varčevanje pri številu zaposlenih, varčevanje pri opremi, pri sodobnejših metodah, sodobnejših strojih, se pravi, ki jih nehote na drugačne načina tudi ogrožajo. Zato mislim, da to ni pravi pristop, čeprav kot rečeno, razumem namen. Mi bi na ta način večali tudi mednarodno konkurenčnost. S kom? Z državami, kjer so znani, da kršijo pravice delavcev, kjer v resnici ne dajejo nič za varnost zaposlenih in delavcev v svojih podjetjih. To je zelo zelo poenostavljena logika, ki se v praksi dolgoročno ne izide. Če pogledamo v države, ki dajo neke na status in na položaj delavca in na pogoje njegovega dela in verjamejo, da bo to vplivalo tudi na njegovo produktivnost, seveda ne razmišlja nobena od teh verjetno na podoben način – zmanjševanje standardov varnosti oziroma odgovornosti delodajalcev do teh delavcev. Delodajalec je navsezadnje odgovoren, da v to vlaga. In ne samo to, tudi da nadzira, da bo delavec spoštoval vsa ta pravila, da ne to prišlo do obolenj na delu, da ne bo prišlo do nepotrebnih poškodb, da ne govorimo o smrti pri delu. In zato mislim, da je ta pot zgrešena. Jaz vidim bistveno več smisla v smeri, da pozitivno stimuliraš delodajalca, se pravi, tisti, ki bo imel manj poškodb na delu, tisti, ki bo več vlagal v varnost pri delu, da mu uspeš na nek drug način zagotavljati nekaj bonusov pri zmanjševanju stroškov, ki jih imajo zaradi tega. Ampak to je diametralno nasprotna pot kot tista, ki jo vi zagovarjate, verjamem pa, da se jo da peljati, pa naj bo to od področja zdravstvenega zavarovanja do tistih odtegljajev, o katerih govorite, kjer se da seveda narediti ustrezne lestvice glede na vlaganje v boljše delovne pogoje in v večjo varnost zaposlenih. Razumem namen, mislim, da je pot Napačna. Zato seveda razmišljanja v tej smeri tudi jaz osebno ne morem podpirati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima, gospa Nada Brinovšek. Nato se naj pripravi predstavnica Vlade.
Hvala za besedo, predsedujoča. Kot sem že prej v stališču povedala, bomo v Slovenski demokratski stranki predlog sprememb tega zakona seveda podprli. Ko sem tukaj poslušala to razpravo, jaz ne vem, ali se nočemo ali se res ne razumemo. Predlog, ki ga je predlagatelj posredoval v obravnavo, še enkrat bi rada poudarila, ne gre in ne prinaša zmanjšanja standardov, nikakor ne, standardi ostajajo isti in od tukaj bi morali izhajati. Ali pa bi mogoče morali tudi razmišljati o drugi smeri. Razmišljati bi morali v smeri večjega nadzora inšpekcijskih služb. Inšpekcije naj gredo na teren, nadzorujejo in če ugotovijo kršitev, strogo kaznujejo tistega, ki pač ne opravlja svojega dela. Kot je že bilo rečeno danes v razpravi, ta zakon seveda zelo prizadene predvsem srednje in pa male podjetnike. Vsaka stran tukaj, ko ste govorili in nanizali svoje primere, moram reči, da je imela deloma prav. Moram pa reči, da se ne strinjam z mnenjem, ki ga je za današnjo sejo posredoval Zavod za zdravstveno zavarovanje, ta namreč pravi, da bi sprememba tega zakona imela vpliv na zdravstveno blagajno kot javnofinančna sredstva, na ta način pa bo na voljo tudi manj denarja za zdravstvo. Treba je namreč vedeti, da se zbrana sredstva namenijo za programe zdravstvenih storitev ter se na ta način zagotavlja zdravstvena oskrba in se skrajšujejo čakalne dobe. Jaz mislim, da bi Zavod za zdravstveno zavarovanje mogel razmišljati predvsem čisto v eni drugi smeri, predvsem v smeri opozarjanja na korupcijska ravnanja in pa denarja, vemo, koliko denarja je tukaj v igri. Mislim, da bi bilo več izplena na ta račun vsekakor. Med nami imamo tudi ministrico za zdravje in jaz bi res rada vedela, kateri podatki so pravilni podatki Zavoda za zdravstveno zavarovanje, ki ga tudi v svojem mnenju za današnjo sejo povzema Vlada, ali pa podatki Ministrstva za zdravje, na poslansko vprašanje našega kolega poslanca Žana Mahniča. V tem odgovoru ministrstvo pravi, da je glede na poslovno poročilo Zavod za zdravstveno zavarovanje v letu 2014 imel za 20,2 milijona evrov prihodkov iz naslova regresnih zahtevkov. Zdaj ne vem, ministrica, ali se vam je to zapisalo ali gre za kakšen drugačen nesporazum oziroma moram reči, da smo že kar navajeni na neke napake iz vaše strani. Ob koncu bi pa rada rekla še, zakaj pa noben ne razmišlja, jaz pa mislim, da ni nemogoče, zakaj ne bi dali nekako se razmišlja v smeri, da bi pač tudi komercialne zavarovalnice začele s tovrstnim zavarovanjem. Jaz mislim, da to tudi ni nemogoče. Saj pravim, stvar razmišljanja je, eni razmišljamo pač v smer, kako nekako pomagati srednjim in pa malim podjetnikom, drugi pa kot da bi nam nalašč nasprotovali. In moram reči tudi, da me veseli, kolegica Vojka, da tudi vas na terenu, predvidevam, da podjetniki, samostojni podjetniki opozarjajo na pomanjkljivost tega zakona. Upam, da boste tudi v smeri navodil oziroma opozoril naših državljanov s terena tudi ustrezno glasovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa. Samo kratka replika. Jaz mislim, da se ne razumemo dobro. Noben ne trdi, da ta predlog direktno zmanjšuje ali poslabšuje standarde varnosti pri delu, ampak pričakovati pa je, da če bi bil takšen predlog sprejet, so manjši standardi varnosti posledica takšnega ukrepa. To je isto, kot če bi, ne vem, pri prometnih prekrških za prehitro vožnjo znižali kazen in pričakovali, da bodo ljudje manj kršili hitro vožnjo. Jaz predvidevam, da bi jih še več vozilo prehitro, kar je normalno in samoumevno, da potegne za seboj. In podobno se mi zdi, da bi bil učinek tudi pri takšnemu predlogu, če bi bil sprejet. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja. Besedo ima predstavnica Vlade ministrica gospa Marija Milojka Kolar Celarc. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci! Bom odgovarjala, ker z zadnjega konca gospe Brinovšek. Ja, podatke in številke, veste, je treba znati tudi brati. Na 130. strani letnega poročila Zavoda za zdravstveno zavarovanje boste lahko našli številko 20,2 milijona evrov za leto 2014 za vse tako imenovane regresne prispevke, od katerega je samo en del regresnega zahtevka, o katerem danes debatiramo, to je 1 milijon 176 tisoč 901 evro za leto 2015. Ostali del regresnih zahtevkov pa prestavlja 8,5 % pavšalnega kritja škod, ki se obračunava od bruto kosmate premije zavarovanj za avtomobilsko AO zavarovanje, obvezno, in predstavljajo neko pavšalno kritje škod. Dogovor je bil dosežene že pred leti in vsako leto zavarovalnice odvajajo ta pavšalni znesek. In lepo imate preglednico na tej strani letnega poročila tako za leto 2014 kot za leto 2015. Torej številke zelo točno držijo. Od tega pa je, naj povem, celo zmanjšano bilo število in znesek regresnih zahtevkov iz leta 2014 do leta 2015, za 300 tisoč evrov približno. In še mimogrede, da boste imeli lažjo predstavo, 1 milijon 176 tisoč v letu 2015 pomeni 307 lažjih operacij hrbtenice od 3 tisoč, kolikor jih naredimo v Sloveniji. 10% teh operacij bi bilo manj, če bi veljale te zahteve oziroma način, o katerem ste danes debatirali in razmišljali. Drugi del, jaz se strinjam, da poslovni svet ni sočuten, še najmanj pa milosten in da je konkurenca huda. Zaradi tega je še toliko bolj pomembno, da zelo jasno definiramo, kaj je malomarnost. Malomarnost je opredeljena kot lažja oblika krivde. In še naprej, kaj razumemo pod hudo malomarnost in kaj po lahko malomarnost. Zaradi tega bomo mi tudi v spremenjeni zakonodaji oziroma v novem zakonu o zdravstvenem varstvu in zavarovanju te zadeve bolj natančno opredelili, da ne bi prihajalo do dezinterpretacij ali pa do napačne uporabe. In še eno zadevo, da razčistimo, zaradi tega, ker očitno ni celovito razumevanje in govorimo o dveh različnih zadevah. Eno je ta regresni zahtevek, o katerem sem o številkah ravnokar govorila, druga zadeva je pa 0,53 % prispevek za nesreče pri delu, ki pa ga seveda delodajalci plačujejo zato, ker se pri izvajanju dejavnosti oziroma delavcev lahko pojavlja veliko večja verjetnost za nastanek poškodb pri delu za razliko od tistih zavarovancev, ki pa seveda niso delovno aktivni. Nikakor ta prispevek 0,53 % za nesreče pri delu ni namenjen zavarovanju odgovornosti delodajalcev, in to na račun njihovega nespoštovanja predpisov o varnosti in zdravju pri delu. Zaradi tega dajmo te zadeve vsebinsko ločiti in pojmovati, da bomo vedeli, o čem se pogovarjamo. Še ena zadeva, odgovor gospodu Horvatu. V letnem poročilu zdravstvene blagajne ni podrobno specificiranih odhodkov te blagajne za porabo prihodkov 0,53 prispevka, ki znesejo okoli 80,74 milijonov evrov po zadnjih razpoložljivih podatkih, mislim, da za leto 2015 je bilo tega 74 milijonov evrov. Seveda bi bilo treba za to zbrati vse vrste zdravstvene oskrbe, ki je bila potrebna za saniranje poškodb pri delu. Potem bi bilo treba zbrati podatke o nadomestilih plač, ki gredo za odsotnost z dela do 30 dni za vse tiste osebe, ki so utrpele te poškodbe pri delu. Potem bi bilo treba seveda še adekvatno porabo zdravil in vse tiste elemente zraven, da bi lahko ugotovili, kako je ta masa 0,53 % prispevka porabljena. Zaradi tega, še enkrat, to, kar sem že v uvodu povedala, dejansko ni to pravi način, da se opustijo regresni zahtevki tako, kot se predlaga za tam, kadar gre za bodisi lažje malomarnosti oziroma opustitve dejanj, ker je to v nasprotju s pravili odškodninske odgovornosti delodajalcev. To bi pomenilo nasprotje pravilom varstva in zdravja pri delu kot tudi kršitev delovnopravnih razmerij. Kot pa sem že rekla, bomo in pripravljamo, da bodo v prihodnje v novem zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju zadeve bolj točno, precizno opredeljene, torej v izogib morebitnim dejanjem v samem izvajanju tega zakona zaradi tega, da bodo zadeve bolj jasne. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Jožef Horvat. Izvolite. Replika, se opravičujem. Gospa Nada Brinovšek, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana ministrica, znam brati besedilo. Poglejte, vprašanje mojega kolega Mahniča je bilo v zvezi z regresnimi zahtevki Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije zoper delodajalce v primerih, ko nastane okvara zdravja in pa smrt delavca pri delu ali v zvezi z delom, okvara zdravja ali smrt pa je posledica in tako naprej. In ministrstvo odgovarja: "Glede na poslovno poročilo ZZZS je ta v letu 2014 imel za 20,2 milijona evrov prihodkov iz naslova regresnih zahtevkov. ZZZS ima podatek za vsakega zavezanca posebej, torej za delodajalca, nima po podatkov, zbranih glede na statusno obliko s. p., d. o. o. in tako naprej. Nikjer ni tu avtomobilskih zavarovanj napisanih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo še ima predstavnik predlagatelja, gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Hvala gospe ministrici. Nisem razumel, da ne bi bili naklonjeni moji zahtevi, seveda, saj Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije ima odličen informacijski sistem, to pa poznam. Poznam celo nekaj ljudi, ampak zakaj ne bi tako po uradni poti vas zaprosil za podatke, ki jih pač želim imeti. Iz te postavke, iz teh 74 milijonov za leto 2015 želim natančno vedeti, kam je to bilo v lanskem letu potrošeno. Kolegice in kolegi, nič nismo govorili o ureditvah, recimo, pri naših severnih ali južnih sosedih ali recimo v Nemčiji. Zakaj v Nemčiji? Zato ker tam vendarle veliko naših delavcev in seveda delodajalcev opravljajo storitve, ker je to naš izjemno pomemben strateški trg in postaja vedno bolj pomemben. Ampak to smo pripravili v gradivu, zakaj bi vam jaz to bral, če si lahko sami preberete. Tudi ne bom zdaj govoril posebej o stališču Obrtne zbornice Slovenije. Jaz predlagam, da koalicija povabi predstavnike Obrtne zbornice Slovenije in da vendarle vam povedo, kje so problemi. Najbrž oni niso vaša opozicija kot Nova Slovenija, tako da bo ta pogovor najbrž lahko bolj iskren in odprt. In še enkrat, ta naš predlog ne gre v tej smeri, bog ne daj, da bi zmanjševali varnostne standarde na delovnem mestu. Jaz bi danes želel, da bi kdo predlagal še kakšno izboljšavo. Jo takoj podprem, glede na to, da dejansko tehnologija prehiteva na nek način našo regulativo ne samo slovensko, tehnologija prehiteva regulativo in zaradi tega je najbrž pomembno ažurirati, sprotno ažurirati varnostne standarde na delovnem mestu. Zakaj o tem govorim? Zato ker nam mnogi delodajalci pravijo, da so delavci njihov največji kapital. In včasih tudi nam kdo od vas očita, da Nova Slovenija brani, ščiti kapital. Ja, res je, ampak človek je največji kapital. Zato mi govorimo o socialno-tržni ekonomijo, o socialno-tržnem modelu gospodarstva, pa včasih se pač ne slišimo. Takoj na drugi strani pa je treba vzporedno odpreti vprašanje, kako to zadevo rešiti, da ne bi zmanjšali števila delovnih mest. Spoštovana kolegica Vojka Šergan prihaja iz realnega sveta, njena razprava je bila življenjska. Podpišem vse, kar je povedala. Za to gre. Mi potrebujemo več delovnih mest, več delovnih mest potrebujemo. Nekaj moramo narediti, ne kozmetičnih popravkov, tektonske premike moramo narediti, če želimo, da bomo imeli vzdržne blagajne, kot so zdravstvena blagajna, kot je pokojninska blagajna. Danes sem že večkrat govoril, ker me je navdušil en članek, da mi imamo že dolga leta pokojninsko goljufijo. Huda besedna zveza. Huda. In zakaj, zato, ker iz proračuna, pa če zmanjka v pokojninski blagajni, iz proračuna vržemo vsako leto od milijarde 300 do milijarde 500 milijonov. To ni prav ob tem, da imamo praktično vsako leto realno nižje pokojnine. In podatki so tukaj jasni, pred 10 leti je 1,67 aktivnega državljana delalo za enega upokojenca, pred 10 leti, lani, za 0,3 odstotne točke, se pravi skoraj tretjina aktivnega delavca manj, in potem je logično, da so pokojnine nizke, je logično, da imamo čez 300 tisoč upokojencev, ki imajo manj kot 600 evrov pokojnine. Ali se da s tem živeti?! In je potem tudi logično, da nam Ginijev koeficient pravi, da smo mi egalitarna družba, da smo egalitarni v revščini. Še enkrat, ne ščitimo delodajalcev, sploh pa ne tistih, ki naklepno, z izrazito malomarnostjo povzročajo delovne nezgode. Ne. Smo za to, da se ohranja, celo povečuje varnost pri delu, ampak ker je to problem, kot so rekli tudi kolegice in kolegi iz SMC, ker je to problem, pa moramo ta problem rešiti, sicer nam bo ta problem najedal delovna mesta. V tem je problem. Mi vemo, znamo izračunati, mi ta trenutek potrebujemo vsaj 60 tisoč novih delovnih mest. Kdo jih bo odpiral? Kdo? In ja, na nek način tudi obžalujem, da komercialne zavarovalnice za razliko od Avstrije, Nemčije, recimo, ne zavarujejo, ne dajo možnosti delodajalcem, da bi zavarovali svoje delavce za primere nesreč pri delu, da nezgodno zavarovanje tega ne pokriva. Obžalujem. Morda bi bilo treba tudi v tej smeri kaj razmisliti. Morda, ne vem, morda v smislu davčne olajšave, ampak zato imamo armado ljudi v Vladi, v vladnih službah, ki lahko v nekaj minutah naredijo simulacijo in pridejo v Državni zbor z rešitvami. Mi nimamo teh orodij, teh podatkov, da bi lahko naredili te simulacije. Dejstvo pa je, da so zadeve v Avstriji in Nemčiji ugodnejše, ker tam se dejansko na nek način bolj časti tistega, ki organizira delo, ki daje delo, ker s tem zagotavlja eksistenco družinam, kar se nenazadnje potem seveda kaže tudi v pozitivnih demografskih kazalcih in tako naprej. Zanimivo je nekaj, jaz sem veliko kontaktov imel z vodstvom Civilne iniciative Apače, danes je to postal sindikat. Gre seveda, kot veste, za delavce, migrante, ki dnevno ali pa tedensko gre v Avstrijo delati, jih je nekje med 18 in 20 tisoč. Hvala bogu, da jih je zdaj premier sprejel, ko so zaropotali z državljansko nepokorščino. Ampak pravzaprav še nobenega nisem slišal, da bi bil nezadovoljen z avstrijskim delodajalcem. Jezijo se, včasih tudi neupravičeno, na našo državo. V tistem primeru seveda opravičeno, ko jih nihče v te države ni hotel sprejeti, pravim, sem sam hvaležen, da je dr. Miro Cerar za njih pripravil avdienco, in upam, da se bo ta pogovor nadaljeval do neke rešitve. Spet kakšne? Nova Slovenija ima tukaj preprosto rešitev, ki ne bi bila ustavno sporna. Potrebno je pač povečati splošno davčno olajšavo pri dohodnini in smo s tem kar veliko problemov rešili ne samo te delovne migrante. Ker ugotavljate in ugotavljamo, da ta vsebina, ki smo jo danes tukaj odprli, je problem. Če je bila ta ugotovite, če so bile te izjave iskrene, potem pričakujem, da se vidimo v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu, kjer bomo čisto konkretno lahko izpilili rešitev. Ne rečemo, da je idealna, ne rečemo, ampak zato smo tukaj. Če 90 ljudi skupaj z Vlado stakne glave, je rešitev lahko samo dobra. Ne more biti slabe rešitve, če vsi staknemo glave in poiščemo optimalno rešitev za ta in jutrišnji trenutek za delavce in za delodajalce. Za to gre. In v tem smislu pričakujem, da boste tako tudi glasovali, da boste v prvem branju ta naš predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas določen za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 15. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU ZDRAVSTVENEGA VARSTVA 2016–2025 "SKUPAJ ZA DRUŽBO ZDRAVJA". Predlog resolucije je zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predlog resolucije dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za zdravje gospe Mariji Milojki Kolar Celarc.
Lepo pozdravljeni, spoštovana podpredsednica, spoštovane poslanke, cenjeni poslanci! S predlagano Resolucijo o nacionalnem planu zdravstvenega varstva za obdobje 2016–2025 poimenovanem "Skupaj za družbo zdravja", ki je danes pred vami za sprejem, bomo v Republiki Sloveniji dobili strateški dokument na področju zdravstva. V njem so zastavljeni cilji in začrtana smer, kako bomo v prihodnjih letih odgovorili na spremenjene potrebe prebivalstva, prilagodili sistem zdravstvenega varstva in zavarovanja, predvsem pa uresničili cilj, da bomo prebivalci Slovenije bolj zdravi in imeli več zdravih starih let. V nacionalnem planu se zavezujemo k evropskim vrednotam zdravstvenih sistemov, kot so univerzalnost, solidarnost, pravičnost, dostopnost, varnost in kakovost. V resolucijo smo, kot smo že večkrat povedali, sproti vnašali tudi izsledke, do katerih smo prišli v analizi slovenskega zdravstvenega sistema. Predlog pa smo izboljšali tudi s številnimi predlogi iz javne razprave in nekaj amandmaji. Resolucijo so podprli tudi Socialno-ekonomski svet, pristojna komisija Državnega sveta, Državni svet in soglasno tudi Odbor za zdravstvo v Državnem zboru. Dokument ima tako izpostavljene specifične cilje, aktivnosti in ukrepe za njihovo doseganje ter kazalnike, s katerimi bomo redno spremljali napredek. Zelo pomembno je, da dokument zavezuje celotno vlado, da se zdravje upošteva kot vrednota in cilj v vseh njenih politikah. Resolucija v središče postavlja uporabnika in izvajalca ter si v predvidenih ukrepih prizadeva za krepitev in varovanje zdravja ter preprečevanja bolezni, optimizacijo zdravstvene oskrbe, povečanje uspešnosti zdravstvenega varstva, pravično, solidarno in vzdržno financiranje zdravstvenega varstva. Njegov sprejem je tudi pogoj za črpanje evropskih virov v okviru operativnega programa za izvajanje kohezijske politike v programu 2014–2020. In dovolite mi, da prenesem tudi poziv evropskega komisarja, ki je nedavno obiskal Slovenijo, ki je obiskal tudi parlament in je prepoznal resolucijo kot eno najbolj kvalitetnih dokumentov v državah članicah EU in priporočil tudi vam, da jo sprejmete. In kakšne naloge na kratko resolucija predvideva v letu 2016? Ključen je novi zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki ga bomo dali v razpravo v prvi polovici letošnjega leta. Naslednja zahtevna naloga za dve ministrstvi, Ministrstvo za delo in naše ministrstvo, je priprava zakona v dolgotrajni oskrbi. V javni razpravi sta prav tako že dva pomembna zakona, in sicer sistemski zakon o lekarniški dejavnosti, ki na novo sistemsko, prvič po letu 1992 celovito ureja lekarniško dejavnost. V javni razpravi je tudi zakon o omejevanju porabe tobačnih in povezanih izdelkov. Poleg zakonskih sprememb pa seveda načrtujemo še številne aktivnosti, ki nujno ne zahtevajo spremembe zakonodaje, kot so vzpostavitev sistema vrednotenja zdravstvenih tehnologij, kjer sodelujemo skupaj v projektu Evropske unije. Za vzpostavitev celovitega sistema kakovosti in varnosti že deluje interdisciplinarna delovna skupina, ki pripravlja kazalnike kakovosti in varnosti. Nadaljujemo s pilotnim projektom čakalnih dob, ki bo na kratek rok skrajšal čakalne dobe, na dolgi rok pa spremenil Zakon o pacientovih pravicah in pravilnik. Prav tako je v zaključni fazi pravilnik o poklicnih boleznih. Pripravljamo strategijo za razvoj primarnega zdravstvenega varstva, ki bo vključevala ginekologijo, pediatrijo, zobozdravstvo, zdravstveno nego in patronažo. Prav tako bomo v naslednjem letu začeli s procesom prenove obračunskih modelov na vseh ravneh. Na koncu naj izrazim zahvalo vsem nam, ki ste s svojimi argumenti prispevali k resoluciji in omogočili, da bo ta strateški dokument na področju zdravja tudi zaživel. Hvala.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval Odbor za zdravstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Tomažu Gantarju.
Hvala za besedo. Še enkrat lep pozdrav vsem! Odbor za zdravstvo je na svoji 12. seji 11. 3. kot matično delovno telo obravnaval Predlog resolucije o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016–2025 »Skupaj za družbo zdravja«, ki jo je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem predložila Vlada. Odbor se je seznanil s predlogom resolucije, z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, mnenjem Državnega sveta, mnenjem Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in stališčem Vlade do mnenja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Ministrica za zdravje gospa Milojka Kolar Celarc je v svoji uvodni obrazložitvi na seji odbora prestavila poglavitne cilje in usmeritve resolucije, kot je poudarila tudi malo prej na današnji obrazložitvi predloga resolucije. Resolucija predstavlja strateški okvir za področje zdravstva za naslednjih deset let. V njej so upoštevani izsledki analize zdravstvenega sistema v Sloveniji, ki jo je Ministrstvo za zdravje pripravilo v sodelovanju s Svetovno zdravstveno organizacijo in Evropskim observatorijem za spremljanje zdravstvenih sistemov. Konkretni naloge in projekti na Ministrstvu za zdravje že potekajo. Glede na vse naloge in dejstvo, da je bilo Ministrstvo za zdravje v zadnjih letih kadrovsko močno podhranjeno, Vlada soglaša z dodatnimi zaposlitvami na Ministrstvu za zdravje v letošnjem letu ter v letih 2017 in 2018. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe dr. Samo Divjak je v nadaljevanju predstavil pisno mnenje in vzpostavil nekatere pripombe. Predstavnik Državnega sveta mag. Peter Požun je poudaril, da Državni svet predlog resolucije podpira in ugotavlja, da resolucija kot temelj zdravstvenega sistema ohranja načela vsesplošne dostopnosti do kakovostnih zdravstvenih storitev ter pravičnega in solidarnega financiranja zdravstvenega varstva. Državni svet meni, da mora zdravstveni sistem ostati javen in široko dostopen. Stališča k predlogu resolucije so podali predstavniki Združenja za državljanski nadzor zdravstvenega varstva ZaNas, Zveze društev upokojencev Slovenije, Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, Sindikata zdravstvenega in socialnega varstva Slovenije in Strokovnega združenja izvajalcev zdravstvene in babiške nege Slovenije. V razpravi je bilo poudarjeno, da resolucija lahko predstavlja dobro osnovo za začetek reforme zdravstvenega sistema, treba pa jo je nadgraditi, saj manjkajo bolj jasno določeni cilji, izvedbeni ukrepi ter načrti in finančne ocene. Resolucija je kot dokument preveč splošna, posamezna področja pa ne vsebujejo razvojne vizije. Postavljena so bila konkretna vprašanja v zvezi z globalnimi izzivi na področju zdravja, na katere je ministrica odgovorila ob zaključku razprave. V poslovniško določenem roku so bili vloženi amandmaji s strani koalicije, torej poslanskih skupin SMC, Desus in SD, nomotehnične narave, in pa Poslanske skupine Združene levice k poglavju 6 Aktivnosti in ukrepi na prednostnih področjih razvoja, podpoglavje Zdravstveno zavarovanje. Odbor je glasoval o amandmajih poslanskih skupin SMC, Desus in SD in jih sprejel. In odbor je glasoval o amandmaju Poslanske skupine Združene levice, ki ga pa ni sprejel. Nato je odbor glasoval še o vseh poglavjih predloga resolucije in jih prav tako sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga resolucije, v katerega so vključeni vsi sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog resolucije je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupna Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa. Ponovno jaz. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus ocenjujemo, da Predlog resolucije o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016-2025 predstavlja dobro osnovo za začetek nujno potrebne reformne zdravstvenega sistema. Gre za strateški dokument z veljavnostjo 10 let, ki vsebuje predvsem splošne usmeritve, kar je pogosta praksa pri takšnih aktih. Resolucija je dokument, v katerega je bilo nedvomno vloženega veliko truda. Pri pripravi so bili upoštevani izsledki analize našega zdravstvenega sistema, z realno ocenjenimi prednostmi, ki se v mnogih pogledih odražajo v odličnih rezultatih dela preteklih let, predvsem pa tudi s spremenjenimi okoliščinami in pomanjkljivostmi, s katerimi se soočamo danes in zaradi katerih je zdravstvena reforma nujna, če seveda želimo ostati primerljivi z najboljšimi tudi čez 10 let. Na tem mestu bi si želeli v resoluciji sicer več jasnejših vsebinskih opredelitev in stališč, kako v bodoče bo. Resolucija zajema večino področij in dejavnosti, ustrezno težo pa daje tudi problematiki staranja prebivalstva in z njo povezanimi izzivi, s katerimi se soočamo že danes, vedno večjim številom kroničnih nenalezljivih bolezni, duševnih bolezni in demenco, s problemi paliativne in nenazadnje tudi prepotrebne dolgotrajne oskrbe starejših. Ravno staranje prebivalstva je tisto področje, ki bo v prihodnosti za Slovenijo predstavljalo še posebno velik izziv. Nedvomno je prava tudi usmeritev v nadaljnji razvoj in krepitev javnega zdravstva. Vrednote, na katerih temelji resolucija, kot so dostopnost, univerzalnost, pravičnost, solidarnost, zagovarjamo tudi v stranki Desus. Prav tako pa zagovarjamo ohranitev košarice pravic, ki mora ostati tudi v bodoče v čim večji meri financirana iz javnih sredstev. Ravno financiranje zdravstva pa je tisto področje, kjer bi si glede na vse v resoluciji zastavljene cilje želeli več jasnih vsebinskih predlogov in rešitev. Po nedavni gospodarski krizi, ki je močno prizadela naše zdravstvo, nas skrbi vprašanje nadaljnjega financiranja in dolgotrajne finančne vzdržnosti našega zdravstvenega sistema. Na nevarnost sedanje oblike financiranja zdravstva je namreč opozorila tudi analiza Svetovne zdravstvene organizacije. Ob tem pa pričakujemo in v celoti podpiramo namen Ministrstva za zdravje, da spremeni dosedanji nepravičen sistem dopolnilnih zavarovanj. Velja se zavedati, da bodo rezultati na področju zdravstvenega varstva čez 10 let odvisni od uresničevanja zavez in ciljev resolucije, ki jo danes sprejemamo. Predlog resolucije opredeljuje načrtovane aktivnosti, ukrepe, nosilce sprememb, časovne okvire in kazalnike. Ob tem velja pohvaliti prizadevanja Ministrstva za zdravje, ki skuša nekatere stvari v slovenskem zdravstvu premakniti z mrtve točke že danes in ki že uresničuje nekatere predloge iz resolucije. Mednje nedvomno sodi tudi zakon o omejevanju uporabe tobačnih izdelkov, ki je en pomembnejših na področju preventivne dejavnosti. V naslovu resolucije piše "Skupaj za družbo zdravja", ali bomo v prihodnosti res živeli bolje in bolj zdravo, je odvisno od vseh nas in od dejstva, da mora postati zdravje v resnici del vseh politik, kot je zapisano v resoluciji. Poslanska skupina Desus bo Predlog resolucije o nacionalnem planu zdravstvenega varstva podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovana ministrica, ponovno pozdravljeni kolegice in kolegi! Predlog resolucije predstavlja podlago za razvoj zdravstva ter pripravo in sprejem ustreznih zakonodajnih rešitev s področja zdravstvenega varstva in zdravstvene dejavnosti v naslednjih 10 letih. Dokument naslavlja ključne probleme zdravja in sistema zdravstvenega varstva, neenakosti v zdravju, povezanimi s specifičnimi potrebami in možnostmi zdravstvenega varstva ranljivih skupin prebivalstva, daje podlage za razvoj dejavnosti javnega zdravja in zdravstvenih dejavnosti ter podlage za nadaljnji razvoj zdravstvenega zavarovanja. Za Socialne demokrate je sistem, ki temelji na solidarnosti, vzajemnosti in pravičnosti, eden izmed temeljev socialne države, zato je za nas še posebej pomembno, da resolucija ohranja načelo vsesplošne dostopnosti, kakovostnih zdravstvenih storitev ter pravičnega, solidarnega financiranja zdravstvenega varstva, ki skupaj tvorijo temelj zdravstvenega sistema, ki pa mora, in to je naš temeljni pogoj, ostati javen, splošno dostopen in čim bolj zaščiten pred praksami, ki so v nasprotju s temi načeli, ki jih je mogoče najti in prepoznati tudi v slovenski ustavi. Strinjamo se, da slovenski zdravstveni sistem potrebuje spremembe in prilagoditve sistema, saj podobnih posodobitev, ki so potrebne, ni bilo izvedenih že vsaj dve desetletji. Trdimo pa, da mnoge, tudi današnje intenzivne kritike javnega sistema niso v funkciji tega, da se ga izboljša, kar je seveda temeljna naloga vsake kritike, ampak so pogosto sporočilo, da naš javni sistem potrebuje izziv, ki ga lahko prinese samo zasebni interes. Takšne pobude po privatizaciji in komercializaciji slovenskega zdravstvenega sistema pa Socialni demokrati odločno zavračamo. Predlogi, da naj bi javni sistem zagotavljal osnovno zdravstveno varnost manj premožnim in deprivilegiranim slojem prebivalstva, vzporedni zasebni sistem pa bi zagotavljal boljše možnosti premožnejšim skupinam, so nesprejemljivi, lahko rečem, celo zavržni. Javno zdravstveno varstvo mora biti univerzalno in ob enakih potrebah enako dostopno vsem, ne glede na materialni status. Zdravstvene storitve, ki so pomembne za zdravje ljudi, pa, to je treba poudariti, ne smejo biti razumljene kot tržno blago. V javnem sistemu in za javna sredstva morajo torej biti mogoče storitve, ki so potrebne za ohranjanje in obnavljanje zdravja, opravljane samo na neprofiten način, presežki se morajo vračati v vsem dostopen in kvaliteten javni zdravstveni sistem. To, da komercialne zavarovalnice na račun premije dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ki je v svojem bistvu obvezno, kujejo dobičke, je ob zavedanju, da je okoli 40 tisoč oseb iz različnih razlogov začasno ali trajno brez obveznega zdravstvenega zavarovanja, da približno 100 tisoč ljudi nima dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, kar pomeni, da jim brez visokih doplačil ni dostopna nobena zdravstvena storitev iz naslova obveznega zavarovanja, nedopustno. Če k temu dodamo še podatek, da okoli 170 tisoč ljudem z najnižjimi dohodki pomeni premija dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja nesorazmerno velik strošek, je sprememba sistema dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja neizbežna, nujna. Zavzemamo se za financiranje zdravstva glede na premoženjske sposobnosti posameznikov v družbi ter za porazdelitev zdravstvenih storitev glede na zdravstvene potrebe ljudi, ob hkratni zagotovitvi, da imajo vsi prebivalci možnost, da neodvisno od svojega gmotnega stanja uresničijo svoje potrebe po kakovostni in pravočasni zdravstveni oskrbi. Pri pripravi prenove zakonodaje bo torej za nas Socialne demokrate ključno, da vsebina jasno določa cilje zakona in zakonov, med katerimi mora biti na prvem mestu ohranitev javnega zdravja. Socialni demokrati vztrajamo, da se potegne jasno ločnico med javnim in zasebnim izvajanjem zdravstvene dejavnosti. Podpiramo ureditev področja podeljevanja koncesij na način, da jih bomo podeljevali na podlagi razpisov za določen čas zgolj tam, kjer javni zdravstveni zavodi ne zmorejo zagotoviti predvidenega obsega storitev. Menimo, da predvideni ukrepi v resoluciji sledijo načelom ohranitve javnega zdravja in ohranjanja univerzalne dostopnosti za vse, zato bomo predlog resolucije podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Matjaž Hanžek.
Dober dan, hvala lepa, predsedujoča. Izhodišče in cilj resolucije sta načelo solidarnosti in univerzalnosti. Načelo solidarnosti je drugo ime za socialistično maksimo, da mora vsak prispevati po svojih zmožnosti in dobiti tiste zdravstvene storitve, ki jih potrebuje. Načelu univerzalnosti pa pomeni, da moramo biti v ta sistem solidarnosti vključeni vsi prebivalci. V Združeni levici ocenjujemo, da je resolucija dobra osnova za uresničevanje teh načel na vseh treh področjih, ki jih pokriva – v javnem zdravju, zdravstveni dejavnosti in zdravstvenem zavarovanju. Vsekakor bi se dalo na vseh teh področjih nekatere cilje zastaviti še bolj pogumno. Pisci te resolucije se dobro zavedajo, da socialna neenakost bistveno vpliva na neenakost v zdravju. Kronične bolezni, dejavniki tveganja in zgodnje umiranje so značilno višji pri ljudeh z nizkimi dohodki, negotovimi oblikami zaposlitve in podobno, bolj pogosti so tudi v razvojno ogroženih regijah. Poleg zdravstvenih programov, ki so predvideni v tej resoluciji, bi morala tako Vlada nemudoma začeti izvajati ambiciozen program boja proti revščini, zlasti med starejšimi, enostarševskimi družinami in drugimi ranljivimi skupinami. Cilji, ki bi ga morali dati Ministrstvo za zdravje, pa je, da bodo dejansko vsi stalni prebivalci vključeni v sistem obveznega zavarovanja. Kar zadeva zdravstveno dejavnost smo zadovoljni, ker je to prvi uradni dokument, ki opredeljuje koncesijo kot dopolnitev, torej kot izjemo. To je dobra osnova za razvijanje zdravstvenih domov, ki je zastalo zaradi interesov koncesionarjev in napačne politike občin in zdravstvenih ministrov. Že skoraj 14 % javnih sredstvih porabijo zasebni koncesionarji, hkrati pa se kakovost in dostopnost zdravstvenega varstva ne izboljšujeta. Prav tako ni bilo sistemsko omejeno delo zdravnikov iz javnih zavodov v zasebnem sektorju. Mi bi sicer privatno prakso omejili bolj kot ta resolucija, vsekakor pa je tudi ta resolucija zadostna podlaga za odločno ukrepanje. Zdravstveno varstvo v Sloveniji ne bo univerzalno, če ne bomo širili pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja z novimi metodami zdravljenja. Če bomo zaostali, bodo moderne metode postale privilegij bogatih in domena privatnih izvajalcev. Zato je treba povečati delež javnih sredstev, ki jih kot družba namenjamo zdravstvenemu varstvu. Problem Slovenije ni toliko v tem, da pri nas za zdravje porabimo 2 tisoč 88 dolarjev na prebivalca, v Avstriji pa 5 tisoč 427 dolarjev, ampak v tem, da je pri nas delež javnih sredstev BDP samo 6,1 %, v Avstriji pa 7,9, kar je 1,8 % več. Potreben je preobrat v fiskalni politiki. Nujno moramo povečati delež prihodkov proračuna z višjo obdavčitvijo kapitala in premoženja. Opozarjam, da vlada do leta 2019 načrtuje bistveno zmanjšanje prihodkov glede na BDP, hkrati pa napoveduje povečanje deleža izdatkov za vojaško obrambo, policijo in nekatere druge sektorje. Na ta način ni mogoče doseči ciljev te deklaracije. Drugi bistveni viri je nadomestitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja s solidarno javno dajatvijo. Dokler so državljani prisiljeni sklepati komercialna zavarovanja za pravice iz obveznega zavarovanja, te storitve niso univerzalno dostopne niti za prebivalce, ki so sicer obvezno zavarovani, predvsem pa niso financirane po načelu solidarnosti in zato smo predlagali izboljšanje besedila z amandmajem, ki je določil, da ljudem ne bo treba doplačevati storitev iz košaric pravic, niti iz žepa niti v obliki zavarovalnih premij. Glede na to, da je to zapisano v koalicijski pogodbi, nas čudi, da koalicijski poslanci tega maja niso podprli. Vedno bolj dvomimo, da bodo podprli tudi prizadevanje lastne ministrice za zdravje na tem področju. Dejstvo pa je, če vlada v tem mandatu ne bo ukinila dopolnilnega zavarovanja, ne bo kršila le svoje koalicijske pogodbe, ampak tudi načeli pravičnosti in solidarnosti, ki ju je zapisala v to resolucijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo, spoštovana gospa ministrica. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Predlog resolucije »Skupaj za družbo zdravja«, ki jo je Državnemu zboru za prihodnje desetletno obdobje predložila Vlada, je po mnenju krščanskih demokratov presplošen, premalo konkreten in premalo zavezujoč. Glede na to, da zdravstvo potrebuje korenito reformo, v Novi Sloveniji pogrešamo v dokumentu večjo realnost pri časovni opredeljenosti sprememb ključne zakonodaje v zdravstvu. Predlog resolucije je nekakšna mešanica potrebnih in dobronamernih želja, ukrepov in namer, vendar močno dvomimo, da je uresničljiva. Bolj kot resolucije in analize potrebujemo ta trenutek in za jutri učinkovit javen zdravstveni sistem, v središču katerega bo posamezen državljan te države. Krščanski demokrati v predlogu resolucije pogrešamo tudi načrte za spremembo druge zdravstvene zakonodaje, ki pa jih predlog resolucije ne zazna, vendar bodo v desetletnem obdobju zagotovo potrebni posodobitve Zakon o zdravniški službi, Zakon o zdravilih, Zakon o zdravstveni dejavnosti, Zakon o medicinskih pripomočkih in podobno. V Novi Sloveniji sicer pozdravljamo, da se sprejetje novele Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju načrtuje že za letošnje leto. Hkrati pa pričakujemo, da bo del tega zakona tudi jasno opredeljena košarica pravic, kot tudi normativi in standardi, da se ne bo javni denar zaradi nejasno določenih postopkov pravic še naprej nepregledno porabljal v okviru splošnega dogovora. Seveda je to najtrši oreh, ki ga bo treba streti, saj se po izkušnjah sodeč reformnih zakonov ne pripravlja in sprejema v volilnem letu. V Novi Sloveniji smo sicer zadovoljni s tem, da so v resolucijo vključeni poudarki, s katerimi se strinjamo, in je glede na vedno bolj starajoče se prebivalstvo treba nujno ukrepati. Na to nas opozarja tudi ocena Evropske komisije, saj staranje prebivalstva povzroča znaten pritisk na vzdržnost pokojninskega in zdravstvenega sistema ter sistema dolgotrajne oskrbe. Pozdravljamo vrednotenje in izvajanje paliativne oskrbe na vseh ravneh v redni program zdravstvenih storitev, vendar bodo pilotni projekti izvajanja paliativne oskrbe premalo. Prav tako se lahko identificiramo s spremljanjem kakovosti posameznih izvajalcev zdravstvene dejavnosti in dostopnosti do ključnih kazalnikov njihove kakovosti. V Novi Sloveniji zagovarjamo stališče, da mora biti kakovost bolnišnic in drugih javnih zdravstvenih zavodov informacija javnega značaja. V predlogu resolucije pogrešamo vključitev oziroma podporo preventivnim programom nekemičnih zasvojenosti, kot je na primer zasvojenost s sodobno tehnologijo, ki se zaradi načina življenja opaža že pri otrocih v osnovni šoli. Prav tako se nam zdi neizpostavljeno področje boja proti korupciji in klientelizmu v zdravstvu, ki pa ima tudi velike finančne posledice. Krščanski demokrati menimo, da mora prenova zdravstvenega sistema slediti naslednjim izhodiščem: zadovoljstvo državljanov, enovitost zdravstvenega sistema in dolgotrajne oskrbe, oblikovanje jasne košarice pravic, dolgoročni stabilnosti sistema, vpeljavi konkurenčnosti, umestitvi normativov in standardov, vpeljavi sodobnih tehnologij in postopkov, poudarjanju preventive, mednarodni uveljavitvi izvajalcev, slovenskega znanja in inovacij v medicini ter izkoreninjenju sistemske korupcije. Krščanski demokrati predlogu resolucije ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Lep pozdrav podpredsednica, kolegice, kolegi, ministrica! Sprejem resolucije izpolnjuje zakonsko zavezo, da se sprejme nacionalni plan zdravstvenega varstva, ki vključuje strategijo razvoja zdravstvenega varstva z namenom, vizijo in poslanstvom, načeli, cilji, prednostnimi razvojnimi področji in ostalimi ključnimi elementi strateškega načrtovanja. Končni predlog besedila resolucije upošteva tudi izsledke analize zdravstvenega sistema v Sloveniji, vključno s pregledom izdatkov za zdravstvo, ki jo je izvedlo Ministrstvo za zdravje v sodelovanju s Svetovno zdravstveno organizacijo in Evropskim observatorijem za spremljanje zdravstvenih sistemov. Predstavlja podlago za desetletni razvoj zdravstva, torej tudi seveda pripravo in sprejem ustreznih zakonov. V predvidenih ukrepih si prizadeva za krepitev in varovanje zdravja ter preprečevanje bolezni, optimizacijo zdravstvenih storitev, povečanje uspešnosti zdravstvenega varstva, pravično, solidarno in vzdržno financiranje zdravstvenega varstva. Resolucija, lahko rečemo, temelji na štirih vrednotah: dostopnosti, univerzalnosti, pravičnosti in solidarnosti. Seveda smo lahko v nekaterih segmentih tudi kritični. Resolucija predstavlja dobro osnovo, treba pa jo je nadgraditi predvsem z jasno določenimi cilji, izvedbenimi ukrepi in načrti ter finančnimi ocenami. Kot dokument je preveč splošna, posamezna področja pa ne vsebujejo razvojne vizije. Ne ponuja ustreznih rešitev za različna, že sedaj problematična področja, kot so demenca, duševne bolezni, umrljivost zaradi samomorov, uporaba drog, mobilnost pacientov, delež zasebnih izdatkov za zdravljenje, dolgotrajna oskrba, čakalne vrste in še kakšna stvar bi se našla. Po naši oceni v dokumentu določene vsebine še niso ustrezno urejene. Nekaj sem jih že prej naštela: sistem dolgotrajne oskrbe, mreža javne zdravstvene službe, optimizacija zdravstvene oskrbe, financiranje zdravstvenega varstva, zdravilstvo, zobozdravstvo. Resolucija, ki je pred nami, je dokument, ki mu ne moreš nasprotovati, in mu tudi ne bomo. Je pa dejstvo, da so v zdravstvu nakopičeni problemi, ki jih je treba reševati takjo zdaj. Tukaj pa na žalost ta vlada in ta koalicija močno šepa. Seveda je prav, da pogledamo deset let naprej. Videti pa moramo tudi jutri. In najbolj akutne probleme v našem zdravstvu bi morali rešiti že včeraj, ne šele jutri. Ampak to je verjetno tema za kakšno drugo sejo.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Branko Zorman.
Spoštovana predsedujoča, spoštovana ministrica, kolegi, kolegice! Predlog resolucije o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016–2025 Skupaj za družbo zdravja predstavlja strateški okvir za upravljanje in razvoj sistema zdravstvenega varstva v Sloveniji in ključne usmeritve za pripravo in sprejem zakonov s področja zdravstvenega zavarovanja in zdravstvene dejavnosti. Z vzpostavitvijo jasnih smernic na področju zdravstva imamo začrtano smer, kako bomo kot odgovorni državljani in predstavniki ljudstva v prihodnih letih poskrbeli za to, da bo področje zdravstva sledilo spremembam na področju potreb prebivalstva in zagotavljalo visok nivo storitev v zdravstvu. Skupaj s številnimi težavami, ki jih Ministrstvo za zdravje po svojih najboljših močeh in v skladu s svojimi pristojnostmi vestno rešuje, smo namreč z nastopom mandata prevzeli tudi stanje, ko v državi nimamo veljavnega zdravstvenega plana, kljub temu da je to zakonsko določena obveza Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Zadnji plan zdravstvenega varstva je namreč prenehal veljati že leta 2013. Pomembno se je namreč zavedati, da sprejeta resolucija predstavlja pogoj za črpanje evropskih kohezijskih sredstev, ki po dolgih letih varčevanja v zdravstvu predstavljajo pomemben dodatni vir sredstev. V zadnjem času je ministrica za zdravje pogosto deležna kritik, da se prepotrebne spremembe v zdravstvu ne odvijajo dovolj hitro in da bi to resolucijo morali že sprejeti. Vendar je pomemben argument pri tem ta, da je predlagana resolucija logično nadaljevanje obsežne analize zdravstvenega sistema, ki je dala jasne rezultate in je osnova za vizijo ter določitev prednostnih področij in nalog za nadaljnji razvoj zdravstvenega sistema. V nacionalnem planu zdravstvenega varstva so konkretno navedeni ukrepi, njihovi nosilci in časovnica ter pričakovani merljivi rezultati. Nekateri bodo zahtevali zakonodajno ukrepanje, drugi pa se bodo uresničevali na izvedbeni ravni. Rdeča nit resolucije je pravično, solidarno in vzdržno financiranje zdravstvenega sistema in zdravja ljudi na sploh, ki sledi programskim ciljem, ki smo si jih v Stranki modernega centra zadali. Zato smo ponosni, da smo končno dobili strateški dokument, ki vsebuje izhodišča za opravljanje in razvoj sistema zdravstvenega varstva in ključne usmeritve, ki predstavljajo platformo za pripravo in sprejem ustreznih zakonov s področja zdravstvenega zavarovanja in zdravstvene dejavnosti. Predlog resolucije o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016–2025 Skupaj za družbo zdravja v Poslanski skupini Stranke modernega centra podpiramo in si želimo, da bi v njej predvideni ukrepi na področju zdravstva čim prej zaživeli tudi na izvedbeni ravni. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Nada Brinovšek.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Lep pozdrav še enkrat! Resolucija o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016–2025 je obsežen akt, pri katerem se je predlagatelj odločil, da ga zasnuje kot celovit akt, ki naj bi obsegal tako ugotovitve o stanju na področju zdravstvenega varstva kakor tudi del, kjer naj bi bili predstavljeni načrti oziroma plan zdravstvenega varstva v obdobju do leta 2025. In tukaj se že pojavi prva dilema, in sicer dilema glede analize oziroma stanja na področju zdravstvenega varstva. Znano je namreč dejstvo, da je bila resolucija v osnutku pripravljena v mesecu juniju 2015 in dana v javno razpravo do avgusta 2015. Decembra 2015 pa smo jo poslanci prejeli na klop v Državnem zboru. Resolucija v uvodu navaja, da končni predlog te resolucije upošteva izsledke analize zdravstvenega sistema v Sloveniji. Ampak kako, če je pa ministrstvo analizo naročilo v mesecu juniju 2015, prvič pa je bila analiza predstavljena v Državnem zboru januarja 2016? Se pravi, resolucija je bila izdelana prej, preden je bila izdelana analiza, ki naj bi bila sicer podlaga za pripravo resolucije. Seveda se nam v Slovenski demokratski stranki ob tem zastavlja vprašanje verodostojnosti podatkov, na podlagi katere je pripravljena ta resolucija. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora tudi ugotavlja, da so zaradi obsežnosti besedila, ki se nanaša na ugotovite o obstoječem stanju, nekatere usmeritve za bodočnost relativno splošne. Prav zaradi tega pristopa pa v resoluciji lahko zasledimo tudi nekatere zapise, ki so nedorečeni, tako kot na primer "spodbujali bomo", "prepoznali bomo" in tako naprej. Resolucija torej največkrat samo nakazuje potrebo po zakonskih spremembah, pri čemer pa ne ponudi niti izhodiščnih razmišljanj. Pokazatelj, da je resolucija slabo pripravljena, je tudi ta, da je v prilogi dve te resolucije pod ciljne vrednosti navedeno "še v fazi dogovarjanja". Na to pomanjkljivost smo na Odboru za zdravstvo tudi opozorili, ampak seveda zaman. Dokument bi moral biti po našem mnenju pred obravnavo tukaj v Državnem zboru in pa pred objavo v Uradnem listu seveda popoln. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da določene vsebine v predlogu resolucije še vedno niso dovolj jasno opredeljene, prav tako tudi vloga Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, sistem dolgotrajne oskrbe ostaja odprto vprašanje, mreža javne zdravstvene službe, optimizacija zdravstvene oskrbe, čakalne vrste, financiranje zdravstvenega varstva in pa samo izvajanje resolucije z nosilci nalog. Ob tem bi rada poudarila tudi dejstvo, da ministrica na matičnem delovnem telesu ni odgovorila na večino vprašanj opozicije in svoje skope odgovore je zaključila z besedami: "Jaz ne bi, ker če bomo šli v vse detajle bomo predolgi." Ampak, spoštovani kolegi in pa spoštovana ministrica, pri resoluciji gre vendarle za strateški dokument. In nič hudega ne bi bilo, če bi bili malo daljši, vsaj z odgovori s strani ministrice. Pri predstavitvi resolucije nas je ministrica tudi seznanila, da bodo na ministrstvu zaradi nalog, ki jih prinaša resolucija, zaposlili v letu 2016 14 novih javnih uslužbencev, v letu 2017 10 in še v letu 2018 tudi 10 novih javnih uslužbencev. Skupaj torej 34 novih javnih uslužbencev. V ta namen ima ministrica tudi s strani Vlade zagotovljena dodatna finančna sredstva, in sicer za leto 2016 3 milijone, 6 milijonov za leto 2017, 7 milijonov za leto 2018 in 8,6 milijona evrov za leto 2019. Ministrica je ob tej obrazložitvi še dejala, citiram: "Vsi ti smelo zastavljeni cilji, naloge, konkretni roki in pa nosilci so zelo zahtevni in verjamem, da bomo uspeli s temi dodatnimi ljudmi in dodatnim denarjem realizirati vse te naloge." Žal pa glede na dosedanje opravljeno delo ministrice in pa Ministrstva za zdravje tega v Slovenski demokratski stranki ne verjamemo. V Slovenski demokratski stranki glede na to, kako se je resolucija pripravljala, in pa glede na to, da je napisana relativno splošno, nedorečeno in pomanjkljivo, resolucije ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu resolucije niso bili vloženi. Glasovanje o predlogu resolucije v celoti bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 17. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 18. uri in 35 minut.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora v predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje namestnika varuhinje človekovih pravic. Varuhinja človekovih pravic je z dopisom z dne 1. 3. 2016 Državnemu zboru predlagala, da za namestnika varuhinje človekovih pravic imenuje gospoda Miho Horvata. Besedo dajem predlagateljici varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussdorfer za dopolnilno obrazložitev predloga za imenovanje.
Spoštovani predsednik Državnega zbora dr. Milan Brglez, cenjeni poslanke in poslanci! Varuh človekovih pravic v Republiki Sloveniji ima po zakonu najmanj dva in največ štiri namestnike. Prvi varuh mag. Bizjak je imel tri namestnike, naslednja dva, torej njegova naslednika in moja predhodnika pa sta imela štiri namestnike. Ko sem nastopila funkcijo varuhinje, je že v prvih dveh letih vsem štirim potekel mandat in predlagala sem jih na ponovno imenovanje za dobo 6 let. Tudi Jerneja Rovška, ki je bil pri varuhu 21 let, pa čeprav sem že tedaj menila, da morda svojega mandata ne bo dokončal. In to se je tudi zgodilo. 29. februarja letošnjega leta se je upokojil. To sem storila zato, ker sem menila, da je imel velike zasluge za institucijo varuha, saj je pripravil zakon o varuhu, sodeloval pri njegovem sprejetju in tudi bil na neke vrste oče institucije. Ko je odšel, sem začela iskati namestnico ali namestnika. Opravila sem tudi nekaj pogovorov izven institucije, vendar ljudje, s katerimi sem govorila, ustavni pravniki imajo že svojo karierno pot in svojo vizijo bodočega življenja. Ne nazadnje pa je tudi funkcija varuhinje zgolj za 6 let, in nikoli ne veš kaj se bo zgodilo s prihodom novega varuha ali varuhinje, kot ji poteče mandat. Zato sem razmišljala, ali obstaja tudi v kolektivu kdo, ki posebej izstopa. Že vsa tri leta sem pozorno spremljala, kako dela svetovalec varuha Miha Horvat, kajti delal je in dela na področju pravosodja. To mi je, kot veste, še najbližje in njegove izdelke sem vedno podpisovala z velikim veseljem, kajti vnašal je posebno prakso, dodajal prakso Vrhovnega in Ustavnega sodišča in tudi Evropskega sodišča za človekove pravice. Pri svojem delu se izjemno izkazal. Ko sem mu povedala, da ga nameravam predlagati za novega namestnika, mi je šele pojasnil podatke, ki so razvidni tudi iz življenjepisa. Torej rojen leta 1981, diplomiral je leta 2006 na Fakulteti za družbene vede in postal univerzitetni diplomirani politolog. Tukaj moram povedati, da sem do pogovora z njim mislila, da je diplomirani pravnik, kajti takšni so bili njegove izdelki. A seveda je povedal, da v letu 2007, ko se je zaposlil pri Varuhu in delal na področju pravosodja – mimogrede, tudi namestnik Ivan Šelih je bil prej svetovalec in potem postal zaradi uspešnosti novi namestnik – je začel s študijem prava v letu 2011 in opravil vse 4 letnike, torej vse izpite in naredil diplomsko nalogo, ki je za Varuha izjemnega pomena. Obrazložil je 3 tisoč 400 ustavnih odločb, torej našega ustavnega sodišča s področja enakega varstva pravic. O tem nam je že večkrat pri Varuhu v zadnjem času predaval, in moram reči, da je to njegovo veliko delo. Toda ni končal samo pri tem. Vpisal se je še na doktorski študij in ravno v času zasedanja Mandatno-volilne komisije, dva dni pred tem sem izvedela, da je opravil še zadnji izpit na doktorskem študiju in ima pred seboj samo še nalogo, torej doktorsko disertacijo. S tem me je še dodatno presenetil. A ne glede na vse to, torej na kvalifikacije, ki jih ima, ima ogromno znanja, je mlad, perspektiven, tak, da mu lahko zaupaš. Opravil je tudi izpit iz upravnega področja druge stopnje in tudi iz mediacije. 40 ur mediacije, kar je za Varuha zelo pomembno. Aktivno govori angleško, pasivno nemško, je izredno dejaven tudi v tujini, večkrat odhaja in predava, sprejema tuje delegacije pri nas. Skratka, je mlad človek vreden vsega zaupanja in prepričana sem, da mu boste to priznali tudi vi s svojim glasom. Hvala lepa.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala ter predložila predlog sklepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Han.
Predsednik, hvala lepa. Spoštovana varuhinja, spoštovani kolegi! V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo seveda podprli predlog varuhinje človekovih pravic gospe Vlaste Nussdorfer, da se za njenega namestnika imenuje gospod Miha Horvat. Veseli nas, da se je varuhinja odločila Državnemu zboru predlagati mlajšega, vendar zelo strokovnega, zelo podkovanega in perspektivnega kandidata. Gospod Horvat je že več let zaposlen v uradu Varuha človekovih pravic, kjer strokovno pokriva področje pravosodja. V kolektivu velja za zelo marljivega sodelavca, predanega delu in predvsem tudi strokovnemu izpopolnjevanju. Bogato znanje pa kot predavatelj prenaša tudi na svoje slušatelje. Še mnogo drugih pozitivnih karakteristik o predlaganem kandidatu je na seji Mandatno-volilne komisije in tudi danes predstavila varuhinja, ki pa govorijo predvsem v prid njegovi podpori. Zagotovo je ob nesporni strokovnosti in ambicioznosti prednost kandidata tudi ta, da zelo dobro pozna ustroj in delovanje urada Varuha človekovih pravic. Poslanke in poslanci Socialnih demokratov pa verjamemo, da je kandidat tudi po svoji človeški plati oziroma osebnostnih lastnostih prava izbira za opravljanje tako pomembne funkcije, kot je namestnik varuha človekovih pravic. Zaupamo torej varuhinji, da je predlagala kakovostnega kandidata, ki bo s svojim delom in poslanstvom opravičil izkazano zaupanje. V primeru izvolitve mu Socialni demokrati želimo dobrega sodelovanja z vsemi deležniki in uspešno soočenje z vsemi izzivi na tej za nas zelo pomembni funkciji. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Erika Dekleva.
Spoštovani predsednik, spoštovana varuhinja človekovih pravic, poslanke in poslanci! Zakon o varuhu človekovih pravic je bil sprejet leta 1993 in v 1. členu določa, da se Varuh človekovih pravic ustanovi za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin v razmerju do državnih organov, organov lokalne samouprave in nosilcev javnih pooblastil. Od takrat naprej Varuh človekovih pravic tlakuje pot in vzpostavlja določen odnos do vseh treh vej oblasti v naši državi, zato je njegovo neodvisno in nepristransko delovanje pri varovanju pravic vseh državljank in državljanov še toliko bolj pomembno. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se zavedamo pomembnosti ustreznih in učinkovitih mehanizmov varstva pravic posameznikov, zato institut varuha človekovih pravic tudi ocenjujemo kot pomembno demokratično pridobitev. Naj k temu dodamo še, da je institut varuha človekovih pravic ustavna kategorija, določena v 159. členu Ustave Republike Slovenije. Funkcija varuha človekovih pravic je hkrati tudi izjemno odgovorna funkcija in temu primerno je odgovorno tudi vsakokratno imenovanje namestnikov varuha. Zakon o varuhu človekovih pravic določa, da je varuh pri svojem delu neodvisen in samostojen ter se ravna po določilih ustave in mednarodnih pravnih aktov o človekovih pravicah in temeljnih svoboščinah. Prav tako 15. člen zakona določa, da ima varuh najmanj dva in največ štiri namestnike, ki jih na predlog varuha imenuje Državni zbor. Danes imamo torej na dnevnem redu predlog za imenovanje namestnika varuhinje človekovih pravic, ki je zadostno podporo dobil že na Mandatno-volilni komisiji. V Poslanski skupini SMC pri izbiri kandidata zaupamo presoji varuhinje in verjamemo, da ima predlagani kandidat primerne kvalifikacije za opravljanje tako pomembne in odgovorne funkcije. Področja dela, ki jih bo kandidat opravljal, namreč terjajo veliko delovnega elana, strokovno referenčnost, široko razgledanost, odlično poznavanje pravnega in ustavnega reda naše države ter mednarodnih institucij. Ko razpravljamo o spoštovanju človekovih pravic, svoboščin in temeljnega človeškega dostojanstva, je namreč strokovnost, visoka referenčna usposobljenost ter predvsem samostojnost in neodvisnost kandidatov, ki zastopajo institucijo Varuha človekovih pravic, bistvenega pomena. V Poslanski skupini SMC bomo predlaganega kandidata podprli. Z njim si želimo tvornega sodelovanja tudi v Državnem zboru ter hkrati pričakujemo njegov kakovosten prispevek k delu in ugledu institucije Varuha človekovih pravic. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani kolegice, kolegi, spoštovana gospa varuhinja! Zakon o varuhu človekovih pravic določa, da ima varuh najmanj dva in največ štiri namestnike. Vsi varuhi do sedaj, če pogledamo, so imeli štiri namestnike in tudi sedanja varuhinja se je odločila, da bo pri številu najožjih sodelavcev v uradu varuha ravnala povsem enako. Namestniki varuha so tako razdeljeni po področjih in zadolženi tudi za to, da opravljajo delo namestnikov varuhinje takrat, ko sama ne more zaradi drugih obveznosti prisostvovati določenim dogodkom ali sejam, na katere jo vabimo. Vendar pa moram žal ugotoviti, da se ob določenih temah, zlasti vezanih na kršitve človekovih pravic v pravosodju, velikokrat niti namestniki varuhinje človekovih pravic niso odzvali povabilu Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, da bi pojasnili svoja stališča. Upamo, da se bo z novim imenovanjem namestnika to spremenilo. V Slovenski demokratski stranki skrbno spremljamo delo varuha človekovih pravic saj gre za izjemno pomembno funkcijo, ki bdi nad spoštovanjem človekovih pravic. Tako varuh kot njegovi namestniki morajo biti pri svojem delu avtonomni in nikakor ne kakorkoli pri svojih odločitvah politični. Žal dosedanji varuhi mnogokrat ne ravnajo tako, kot bi od njih glede na odgovorno funkcijo, ki je zlasti v zaščiti šibkejših, pričakovali. Pogrešamo samoiniciativnost varuha, da sami od sebe opozorijo na nesprejemljivost določenih ravnanj, da opozorijo, ko pride do kršitev človekovih pravic, saj imajo takšno določbo zapisano tudi v 9. členu Zakona o varuhu človekovih pravic. Tako kot je odgovorna funkcija varuha človekovih pravic, je odgovorno tudi delo namestnikov varuha, ki jih Državni zbor potrdi na predlog varuha za dobo šestih let. Ko varuhinja predlaga namestnike, mora skrbno pretehtati svojo odločitev, mora biti prepričana v to, da bo oseba, ki bo imenovana na takšen zahteven položaj, dejansko opravljala to delo kot svoje poslanstvo in da bo opozarjala na anomalije v sistemu in na nesprejemljiva ravnanja institucij do posameznikov. Že na Mandatno-volilni komisiji sem pojasnila, da tisto, kar se nam v Slovenski demokratski stranki osebno zdi problem pri današnjem imenovanju, je to, da varuhinja ni šla v nabor kandidatov tudi iz zunanjega kroga, kar je potrdila tudi na Mandatno-volilni komisiji, ampak je kandidata za namestnika izbrala iz ozkega, osebnega delokroga. V Slovenski demokratski stranki seveda ne moremo v tem trenutku soditi o kandidatovih kvalitetah, lahko pa rečemo, da drugim ki bi lahko prinesli še dodaten svež veter v urad varuha pač ni bila dana možnost in so bili tako že vnaprej izključeni. V Slovenski demokratski stranki bomo še naprej spremljali delo varuha in namestnikov, glede na dosedanja ravnanja, ko bi pričakovali več odziva na določene kršitve človekovih pravic, pa kandidata za namestnika ne bomo podprli. Hvala.
Zaključili smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi še razprava varuhinje človekovih pravic gospe Vlaste Nussdorfer.
Hvala lepa. Bom zelo kratka. Povedala bi morda to, kar nisem uspela v tistih petih minutah, ki so mi bile namenjene, ne bom pa izkoristila vseh nadaljnjih pet minut. Kot vidite, je kandidat mlad, moram reči, da je visoko strokoven, da ima podporo tudi znotraj kolektiva in da je človek, ki pravzaprav tudi sam odpira teme, ki so za varuha pomembne, pomembne pa tudi za širšo družbo, torej tako imenovana širša vprašanja. Povedati moram, da se resnično pogosto ne morem sama udeležiti sej v Državnem zboru, ki so razpisane, se je pa prav namestnik Ivan Šelih, ki pokriva področje, pogosto udeležil Komisije za peticije in tudi drugih odborov. In tudi prihodnji teden bo ena takšnih priložnosti. Zaključila bi morda s tem, da je le ena izmed vseh dosedanjih, torej namestnikov in namestnic, to je mag. Kornelija Mrzel pri prejšnji varuhinji prišla na ta položaj po razpisu, ki je bil javen. Vsi ostali so bili zbrani s strani varuhov, in kot rečeno, Ivan Šelih tudi znotraj kolektiva, ker ga je prejšnja varuhinja prepoznala kot strokovnjaka. Če se prav spominjam, pa je tudi sedanji poslanec gospod Hanžek povedal, da je bil to namestnik, pod katerega izdelke se je z veseljem podpisal in jih prebral samo zato – če se prav spomnim, ste tako rekli – da se je še česa naučil. Sama pa kot pravnica sem z veseljem prebirala izdelke gospoda Horvata in dejansko so to vrhunskih izdelki. Hvala lepa.
Zaključujem razpravo. Prehajamo na glasovanje. Na glasovanje dajem predlog sklepa, s katerim se za namestnika varuhinje človekovih pravic imenuje gospod Miha Horvat. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Matjaž Hanžek.
Hvala lepa. Zelo kratek bom. V Združeni levici bomo glasovali za iz več razlogov. Eden od pomembnih je, ki bi se ga morali v Sloveniji naučiti, da se odločbe Varuha spoštujejo tako ob ugotovitvah o kršitvah človekovih pravic kot o njegovi odločitev ali njeni odločitvi, koga bo vzela za svojega prvega sodelavca ali pa enega izmed štirih prvih sodelavcev. Tukaj bi rad tudi povedal, da je izjemno težko dobiti namestnike varuha človekovih pravic, Ko sem jaz iskal četrtega namestnika, sem bil dve leti brez četrtega namestnika, ker ga enostavno nisem mogel dobiti. Smo dali tudi javni razpis, a na koncu sem se moral odločiti za človeka, ki je bil že prej tam v službi. Mislim pa tudi, da je dobro, da se nekdo kot strokovni sodelavec pouči o delu, da dokaže svojo strokovnost, svojo privrženost človekovim pravicam, privrženost instituciji in svojim kolegom in na ta način napreduje od začetka, kot je primer sedanjega bodočega namestnika varuha. Navsezadnje je delo varuha človekovih pravic izjemno specifično delo in namestnik pokriva mnogo stvari in mora videti več kot navaden pravnik, ker je to specifično delo. Po nekaj letih dela pri varuhu dobiš vse te kvalitete. Za Miho Horvata sem tudi osebno malo povprašal njegove znance, jaz ga osebno ne poznam, razen da sem ga srečal, ko sem bil uradno v tej instituciji. Vsi so rekli, kapo dol za strokovnost, izjemno dobro piše, se izraža, je marljiv in med drugim tudi dober kolega, tovariš v ekipi. Zato bomo v Združeni levici z veseljem podprli ta predlog. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti 16. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor je gospoda Miho Horvata imenoval za namestnika varuhinje človekovih pravic, zato prosim, da priseže pred Državnim zborom.
Prisegam, da bom opravljal svojo nalogo na podlagi ustave in zakona, da bom varoval človekove pravice in temeljne svoboščine, da bom opravljal svoje delo vestno in nepristransko ter pri tem spoštoval načela pravičnosti in dobrega upravljanja.
Namestniku varuhinje človekovih pravic čestitam k imenovanju in mu želim uspešno delo. Prehajamo na obravnavo Predloga za razrešitev predsednika in članov Nacionalnega sveta za kulturo. Predlog je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za kulturo gospodu Antonu Peršaku.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani poslanke in poslanci. Predsednik Nacionalnega sveta za kulturo Metod Pevec in štirje člani: dr. Milena Mileva Blažič, dr. Andrej Blatnik, dr. Sonja Ana Hoyer in Alja Predan so pred nekaj meseci že odstopili in ministrstvo je predlagalo Vladi, Vlada pa Državnemu zboru razrešitev. Glede na to, da je do tega dne minilo kar nekaj časa, na ministrstvu pa pogrešamo ta organ, ki trenutno ne more delovati, ker gre za posvetovalni organ ministrice, imamo že pripravljen predlog nove zasedbe, delne, kajti dva od prejšnjih članov sta ostala, in sicer predlagamo za predsednico gospo Uršulo Cetinski, za člane dr. Andreja Gasparija, Silvana Omerzuja, mag. Andrejo Rihter in znanega pisatelja, nedavnega Prešernovega nagrajenca Toneta Partljiča. Seveda je danes na programu samo prvi del tega dejanja, razrešitev dosedanjega predsednika in članov, in v prid temu, da bi Nacionalni svet za kulturo čim prej spet začel delovati, upam, da bo do te razrešitve prišlo. Hvala.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala in predložila predlog sklepa. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v: Nacionalnemu svetu za kulturo razrešijo predsednik gospod Metod Pevec ter člani in članice: dr. Andrej Blatnik, dr. Milena Mileva Blažić, dr. Sonja Ana Hoyer in gospa Alja Predan. Glasujemo. Navzočih je 79 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Ugotovitve prenehanja mandata drugemu namestniku predsednika Računskega sodišča. Gospod Samo Jereb je 17. 3. 2016 Državnemu zboru posredoval odstopno izjavo z mesta drugega namestnika predsednika Računskega sodišča. Na podlagi navedenega Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da se na podlagi šestega odstavka v povezavi s 1. točko prvega odstavka 10. člena Zakona o Računskem sodišču in 201. člena Poslovnika Državnega zbora seznani z naslednjim sklepom: Ugotovi se, da je Samo Jereb v skladu s 1. točko prvega odstavka 10. člena zakona o Računskem sodišču podal izjavo, da s 6. 5. 2016 odstopa s funkcije drugega namestnika predsednika Računskega sodišča, zato mu na podlagi šestega odstavka 10. člena Zakona o Računskem sodišču s 6. 5. 2016 preneha mandat drugega namestnika predsednika Računskega sodišča. Ugotavljam, da se je Državni zbor s sklepom seznanil. V skladu s četrtim odstavkom 7. člena Zakona o Računskem sodišču bom o predčasni razrešitvi drugega namestnika predsednika Računskega sodišča takoj obvestil predsednika republike in predsednika Računskega sodišča. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je s ponovnim odločanjem o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu okolja. Prehajamo na ponovno odločanje o navedenem zakonu. Ob tem vas želim opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju skladno z drugim odstavkom 91. člena Ustave Republike Slovenije za sprejetje navedenega zakona glasovati večina poslancev zbora, to je 46 ali več. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Še enkrat bom seveda povedal, da Združena levica tega noveliranja ne bo podprla. Ne glede na naše ideološke, vrednostne in drugačne razlike bi človek pričakoval, da v tej sestavi Državnega zbora ali v katerikoli drugi smo vsi dejansko za varovanje okolja. V tej debati, ki se je odvrtela čez tri kroge, temu žal ni tako. Pod pretvezo nekih nujnih noveliranj, uvajanj direktiv, popravljanj starih direktiv se s to novelo odpira vrzel, ki bo omogočala prihod novih tako imenovanih umazanih tehnologij v Slovenijo in sočasno oteževala sodelovanje javnosti pri tem. V debati, ki se je odvijala v zvezi s tem zakonom sem slišal neke nedopustne zadeve: norčevanje iz Državnega sveta, norčevanje iz okoljevarstvenikov, ki jih nekateri imajo za nebodigatreba. Cela zgodba temelji dobesedno na laganju. Večkrat mi je bilo rečeno, da bi lahko kvečjemu rekel zavajanju. Ne. Laganju resorne ministrice z ekipo, da "se nekaj mora". V Združeni levici smo seveda s strokovci preverili direktivo v več jezikih in seveda "se ne mora". Skratka, tovrstno pometanje z okoljsko problematiko, ki si jo privošči ta sestava Državnega zbora, je pod kakršnokoli mogočo kritiko. In se bom sedaj tu v imenu Združene levice malo pomaknil nazaj, ker bi res potem zelo nespodobno začel govoriti. Proti tovrstnem noveliranju niso bili le okoljevarstveniki. Proti tovrstnemu noveliranju je Državni svet soglasno izglasoval veto. V zvezi s to problematiko so na isti liniji delodajalci in Združena levica. V tej sestavi Državnega zbora očitno samo mi iz Združene levice in kolegi in kolegice iz Poslanske skupine nepovezanih poslancev resno jemljemo okoljsko problematiko. Odgovornost poslancev in poslank Državnega zbora je tudi, da prisluhnemo, kaj se dogaja zunaj tega, si bom upal drzniti besedo kokošnjaka, ampak nekako ste sedeli na ušesih, kar je seveda nekako blago rečeno nedopustno in izraža neko vehementnost tako izvršilne veje oblasti kot se tudi bojim zakonodajne veje oblasti. V Združeni levici bomo glasovali proti in če bo to noveliranje izglasovano, je to velika sramota za Slovenijo, za ta državni zbor in seveda tudi za izvršilno oblast. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima gospa Vesna Vervega.
Hvala za besedo. Spoštovani! Novela Zakona o varstvu okolja, o kateri ponovno odločamo, ne znižuje standardov kakovosti okolja. Sama ureditev okoljevarstvenih standardov v zakonu pa je dovolj zahtevna in vsebuje tudi dovolj varnostnih mehanizmov. Deseti odstavek 10. člena novele določa, da lahko ministrstvo določi manj stroge mejne vrednosti emisij, kot se določijo na podlagi ravni emisij iz zaključkov o BAT, pri čemer ta mejna vrednost ne sme presegati mejnih vrednosti, predpisanih na podlagi 17. člena tega zakona, ki pravi, da se dosežena raven varstva okolja ne sme poslabšati in da so mejne vrednosti emisij in druge zahteve lahko določene tudi strožje, kot jih določajo zaključki o BAT. Prav tako dvanajsti odstavek tega istega 10. člena pravi, da manj strogih mejnih vrednosti emisij iz tega desetega odstavka ni mogoče določiti, če bi bilo s tem ogroženo doseganje standardov kakovosti okolja iz 23. člena tega zakona ali če se naprava nahaja na območju iz 24. člena tega zakona torej degradiranem območju. Prav tako smo slišali, da Ministrstvo za okolje načrtuje dodatno ureditev, in sicer s spremembo uredbe o IED napravah, tako da se bodo določila tudi bolj podrobna navodila za pripravo ocene o nesorazmerno višjih stroških v primerjavi s koristmi za okolje. Prav tako se v Poslanski skupini SMC ne strinjamo s tem, da ukinitev časovne veljavnosti okoljevarstvenega dovoljenja pomeni pravzaprav izločanje javnosti iz postopkov izdaje oziroma spreminjanje okoljevarstvenega dovoljenja, saj se noben člen zakona, ki ureja postopke sodelovanja javnosti, ne spreminja. Zaradi tega bomo novelo zakona podprli.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Desus ima gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo. Ko ponovno odločamo o Zakonu o spremembi in dopolnitvi Zakona o varstvu okolja, bi najprej spregovorila o zadevah, ki sta tekom razprave vzbudili največ nasprotovanj. Prej pa bi še rekla to, da novela zakona ne znižuje okoljevarstvenih standardov. V zvezi z odpravo časovne omejitve veljavnosti okoljevarstvenega dovoljenja je treba povedati, da direktiva 2010/75 EU ne vsebuje zahteve, po kateri bi morale države članice omejiti časovno veljavnost dovoljenj. Republika Slovenija je bila med redkimi državami, če ne celo edina, kjer je bila takšna časovna omejitev dovoljenj uveljavljena. Direktiva zahteva le, da pristojni organ v rednih časovnih presledkih preveri in po potrebi posodobi pogoje v dovoljenju. Veljavni zakon v 77. členu določa obveznosti pristojnega organa, da pregleda in spremeni veljavno dovoljenje za določeno napravo vsakokrat, ko namerava njen upravljavec na napravi izvesti spremembo. Veljavni zakon skupaj s predlaganimi spremembami in dopolnitvami v 78. členu določa tudi obveznost pristojnega organa, da v določenih primerih po uradni dolžnosti pregleda in spremeni veljavno okoljevarstveno dovoljenje. Poudarila bi tudi, da predlagano dopolnitev veljavne uredbe, po kateri mora pristojni organ po uradni dolžnosti pregledati in po potrebi spremeniti okoljevarstveno dovoljenje na vsakih deset let, če okoljevarstveno dovoljenje v tem času ne bi bilo spremenjeno zaradi kateregakoli drugega razloga. Javnost in zainteresirana javnost imata tudi po spremembi veljavne ureditve popolnoma enake pravice glede sodelovanja v postopkih izdaje in spreminjanja dovoljenj kot v veljavni ureditvi v skladu z zahtevami ustreznih direktiv. Javnost ima torej vso pravico, da se vključuje in soodloča v postopku izdaje okoljevarstvenega dovoljenja. Glede na možnosti določenih manj strogih mejnih vrednosti bo ministrstvo lahko določilo manj stroge mejne vrednosti emisij, kot se določijo na podlagi ravni emisij zaključkov o BAT, le v primeru, da bo izpolnjen poseben pogoj oziroma pogoji. Še enkrat poudarjam, da je ureditev dovolj zahtevna in zaradi tega v Sloveniji ne bo prihajalo do uničenja okolja. V Poslanski skupini Desus bomo zato spremembo Zakona o varstvu okolja ponovno podprli. Hvala lepa.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ne. Potem ima obrazložitev v lastnem imenu dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, še enkrat. Kolikor jaz vem, je Slovenija še vedno ustavna parlamentarna demokracija. Varovanje okolja je ustavna kategorija, ki jo urejajo členi od 71 do 73 in delno člen 74, ki govori o gospodarski pobudi. Državni svet je že napovedal ustavno presojo. Še enkrat bom ponovil, ker očitno si eni niste dobro spucali ušes, noveliranje uvaja vrzel, ki omogoča umazane tehnologije in noveliranje otežuje sodelovanje javnosti, napačno prevaja direktivo, kar sem vam dopoldne obrazložil, na način, ne bom prevajal v slovenščino: Kadija me sudi, kadija me tuži. Tistih 200 pa še nekaj akterjev, ki participirajo na teh napravah, bodo resornemu ministrstvo nekaj predložili in resorno ministrstvo, ki ima številne težave z ARSO, bo potem nekaj požegnalo. Sočasno bomo pa mi dobili ustavno presojo tega noveliranja. To bi bilo razumljivo moji sedemletni hčerki, ki pa se bo verjetno morala izseliti iz Slovenije, če se bomo tako naprej ukvarjali z varovanjem okolja. Seveda bom glasoval proti, ker je to moja državljanska dolžnost. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 12. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgu finančnih instrumentov v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev. Za je glasovalo 55, proti pa 3. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo predloga Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem potrjevanju računov. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem potrjevanju računov je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem potrjevanju računov potrdila, podprla bo ta sklep. To je prva novela Zakona o davčnem potrjevanju računov, kar je bil ta zakon uveden s 1. 1. 2016, druga je že v državnozborski proceduri. Verjamem, da bo sledilo še več novel, ker imamo z uvedbo tega zakona velik problem. Zakon o davčnem potrjevanju računov je nesporno, to danes že vsi vemo, predvsem pa zavezanci, je velik fiasko te koalicije. Mi smo želeli zgolj minimalne spremembe v tem predlogu zakona in želeli smo, da bi ta današnja razprava pokazala, da to je problem, in to je dejansko tudi pokazala, in da bi potem v drugem branju na matičnem delovnem telesu rešitev morda še izboljšali. Želeli smo izvzeti prostovoljna gasilska društva. To, kar se zdaj dejansko prostovoljnim gasilcem dogaja z uvedbo zakona o davčnem potrjevanju računov, ni sprejemljivo. To ni sprejemljivo. Mi vedno hvalimo in se klanjamo gasilcem, ko zelo učinkovito rešujejo premoženja in človeška življenja v kakšni naravni nesreči, v požaru, v povodnji, ko je žled in tudi ob begunsko-migrantski krizi. Takrat so bili dobri, ko nalogo opravijo, pa jim tudi mi ali bolj točno vlagajoča polika jim obrne hrbet. Poglejte, to ni korektno, to ni fer. Druga naša rešitev oziroma drugi del rešitve je ta, da izvzamemo iz davčnega potrjevanja račune zavezancev, ki imajo na letni ravni promet, manjši od 50 tisoč evrov, in da na nek način potrošnika ponovno postavimo za kralja. Kupec je kralj, smo se učili tisti, ki smo bili kdaj v realnem sektorju, potrošnik je kralj. Ampak tukaj se je zdaj na tega kralja postavil še nekdo, ki ga kaznuje, ki ga štrafa, kot se to po domače reče, s 40 evri, če ta potrošnik ne vzame računa za eno kavo ali pa še za kakšno manjšo dobrino in ga ne hrani, dokler ne zapusti poslovnega prostora. To je napačen pristop in zaradi tega smo v naših prostorih, v prostorih Poslanske skupine Nove Slovenije spisali ta zakon. Nastal je pa na terenu. Nastal je na terenu, kjer se srečujemo z zavezanci, s podjetniki, s tistimi, ki ustvarjajo delovna mesta, s tistimi, ki najbolj vedo, da denar ne raste na drevesu, s tistimi, ki nova delovna mesta odpirajo in bi jih odpirali še več, če bi bilo dobro poslovno okolje, pa na žalost ni, zato bomo še naprej egalitarni v revščini. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima gospod Tilen Božič.
Hvala za besedo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra še vedno stojimo za tistim zakonom, ki smo ga sprejeli lani julija, in to dvakrat, prvič, potem pa še drugič, se pravi kot odgovor na veto Državnega sveta. Ne gre za to, da v tem času oziroma v tem trenutku ne razpolagamo z analizami. Gre za to, da ne razpolagamo niti s podatki, na podlagi katerih bi lahko takšno analizo naredili. Za enkrat imamo podatke zgolj za en mesec, čakamo še na tiste, ki se bodo nanašali na 3-mesečne zavezance za DDV, in tudi na zadnjo, se pravi tisti, ki niso zavezanci za DDV in bodo oddajali letna poročila nekje do konca marca prihodnje leto. Dokler mi teh podatkov nimamo, se je izjemno težko pogovarjati o kakšnih konkretnih izboljšavah, ker za to potrebujemo konkretna dejstva in okoliščine. Če gremo naprej. Glede davčnih blagajn smo na stališču, da vsekakor to ni politično všečna poteza, ker je bilo kar nekaj nasprotovanj, vendar smo v SMC, tako kot smo napisali v programu, še vedno na stališču, da je bila to potrebna poteza, zato tudi, kot je bilo že rečeno uvodoma, za njo stojimo. Trenutni predlog se spušča na tri področja, se pravi na tiste zavezance, ki naredijo do 50 tisoč prometa na letni ravni, na prostovoljna gasilska društva, dokaj parcialno, in tudi na ukinitev morebitnih kazni za kupce. Pri tistih za 50 tisoč evrov se s tem nekako ne strinjamo, ker so tam številne skupine rizičnih zavezancev, in bi pavšalna izključitev lahko dejansko spodjedla sistem, ki smo ga zastavili. Ko se pogovarjamo o prostovoljnih gasilskih društvih, gre beseda potem še naprej, lahko na krajevne skupnosti, na druge nevladne organizacije, ki prav tako delujejo na enem pomembnem področju dobrodelnosti in družbene angažiranosti. Kaj je tukaj podlaga? Tretja zadeva, kar se tiče ukinitve kazni za kupce, doslej ni prakse, da bi se šlo v izrazito kaznovalno politiko zavezancev. Tu je kazen 20 evrov, če je plačano v 8 dneh, in tukaj imamo tudi možnost po krovnem zakonu o prekrških, da se kupce opomni, da se jim da opomin. In ta ukrep, kot je nam znano, je bil do zdaj tudi zgledno uporabljen. Mi ne gremo, kot nam je bilo morda tudi rečeno, proti gasilcem, ampak predvsem zagotavljamo to, da morajo biti zavezanci pri opravljanju istovrstne tržne dejavnosti obravnavani pravično, torej enako. Če lahko zdaj na podlagi tega zaključim, predloga zakona zato tudi ne bomo podprli. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 48. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da Državni zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospod predsednik. Poslanska skupina Nove Slovenije bo seveda lastni predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju podprla. Mi nikakor nismo s to rešitvijo predlagali ali pa niti mislili na to, da bi se standardi, vezani na varstvo pri delu, znižali. Nasprotno, večkrat sem v razpravi povedal, da želimo standarde ohraniti oziroma glede na to, da se tehnologija tako hitro spreminja, da je regulativa ne dosega, da jih celo želimo izboljšati. Ampak na drugi strani pa seveda želimo, da sprejmemo v Državnem zboru tudi ukrepe, ki ne bodo zmanjševali delovnih mest. Nasprotno. Ki bodo spodbujali odpiranje novih delovnih mest. Gospe in gospodje, mi potrebujemo novo poslovno politiko, mi potrebujemo nov poslovni model. Tako kot je šlo doslej, ne bo šlo v bodoče. Zato nam tudi Evropa pravi: potrebujete strukturne reforme. Najprej bi se morali vsi naučiti, kaj to pomeni strukturne reforme, potem pa te reforme tudi sprejeti. Zdaj je pravi čas. Leto 2018 ko bo in če bo volilno, če ne bo prej, bo prepozno. V volilnem letu se običajno ne sprejemajo strukturne reforme. Če je kdo zadovoljen z 1,7-odstotno gospodarsko rastjo, oprostite, mi v Novi Sloveniji nismo. Nismo zadovoljni s tako bednimi, nizkimi pokojninami, ki nam vsako leto realno padajo in nihče nič ne ukrene. Imamo velike borce, vsi smo borci za penzije, za upokojence, ampak penzije strmoglavljajo, realno padajo in nihče nič ne ukrene. Mi ta trenutek potrebujemo samo za funkcioniranje te države 50 tisoč novih delovnih mest. In se tudi moramo vprašati, predvsem vladajoča koalicija, mi v Novi Sloveniji se že sprašujemo, zakaj pravzaprav ni pomembnih tujih investitorjev k nam v Slovenijo. Pa smo baje tako lepa država, tako pridne ljudi imamo, tako prijazne ljudi imamo, tako prijazni smo, pa vendarle tu in tam kakšen tuj investitor pride. Drugi gredo v druge države, kot je recimo Češka in tako naprej, Slovenija pa ni zanimiva. Zakaj ni zanimiva? Mislim, da je skrajni čas, gospe in gospodje, skrajni čas, da najdemo odgovore na ta vprašanja in da potem tudi ustrezno ukrepamo. To je en takšen mikro odgovor v tej noveli zakona, ki bi bil seveda dobrodošel za delavce in za delodajalce. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici bomo ob tem predlogu glasovali proti. Zmanjševanje varnosti pri delu je za nas nesprejemljivo. In ravno to je srčika tega današnjega predloga, ki nagrajuje delodajalce, kapitaliste za malomarnost v zagotavljanju varnosti in zdravja svojih zaposlenih. Tega kot socialist nikakor ne morem podreti. Strukturna vloga delodajalca kapitalista v tržno organizirani družbi je zasledovanje profita. Zato mu zagotavljanje varnosti na delu posredno ali neposredno povzroča stroške. Edini način, da zagotovimo zdravje in varnost zaposlenih v posameznih podjetjih, v posameznih panogah, je, da z zakonsko regulativo, z grožnjo sankcij že preventivno delodajalca pripravimo od tega, da bo pa vendarle posegel v svoj lasten profit in iz njega poskrbel za varnost in zdravje zaposlenih. Popolnoma nesprejemljivo je, da se kot družba nekim takim vrednotam odrekamo, zato bomo v Združeni levici glasovali proti temu predlogu. Ob tem ne smemo pozabiti, da je povprečje v zadnjih treh letih, kar se tiče delovnih nesreč, na nezavidljivo visoki ravni – kar 9 tisoč 509 v letnem povprečju, od tega 439 težjih nesreč, lažje nesreče se povečujejo. Leta 2014 smo pa imeli kar 23 smrtnih primerov. In če kaj, nam ti trendi in te številke govorijo, da je treba regulativo varnosti in zdravja na delovnem mestu prej zaostriti, še bolj pritisniti na delodajalce, ne pa, da te standarde znižujemo. Kot rečeno, socialisti bomo glasovali proti zniževanju teh standardov.
Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 53. (Za je glasovalo 19.)(Proti 53.) Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga Resolucije o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016–2025 Skupaj za družbo zdravja. Ker amandmaji k dopolnjenem predlogu resolucije niso bili vloženi prehajamo na odločanja o predlogu resolucije v celoti. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog resolucije neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev. Za je glasovalo 59, proti pa 16. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijskih zemljiščih v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 23. 3. 2016. Odločamo o amandmaju Poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD k 15. členu. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev. Za je glasovalo 60, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmaju. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj predloga zakona pa je že med obravnavo 24. 3. 2016 predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev. Za je glasovalo 50, proti pa 20. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v četrtek, 31. 3. 2016, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bo vključen sprejeti amandma in člen, h kateremu je bil amandma sprejet. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o družbi Slovenske železnice v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 23. 3. 2016. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 1. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsednik. V Združeni levici predlagamo črtanje 1. člena. Zakaj? Dobro veste, da smo proti privatizaciji infrastrukture. Lahko malo reparafraziram Novo Slovenijo, v Združeni levici tudi zelo hodimo po terenu, zlasti jaz zelo terensko raziskujem javni potniški promet in posledično tudi tovorni. Izkušnje kažejo, da so se tovrstne privatizacije infrastrukture izkazale kot fiasko. najbolj v nebo vpijajoč primer je Združeno kraljestvo, kjer se recimo v zadnjem času dogaja tudi de-privatizacija celega niza privatiziranih infrastruktur tudi na ravni mest, na ravni občin. Imajo velike težave z železnico, nižji standard, več nesreč in tako naprej. To noveliranje je verjetno sproženo skozi pritisk, nehajmo se slepiti, Nemčije za vstop nemškega Bundesbahna v prometni del Slovenskih železnic preko hčerinske firme. To je enostavno, to je jasno. Kdor se dela, da mu to ni jasno, potem ne vem, kaj išče v politiki. Mi smo proti tovrstnim privatizacijam in sočasno lahko rečem, v tej razpravi sem imel občutek, da se pogovarjam sam s seboj. Delno je nekaj govoril gospod Veber, ki me malo čudi, zakaj ni že v opoziciji, ker sva jasno povedala, če že greste v to, bi človek pričakoval najprej obratni vrstni red, da se razloži, zakaj se gre v to, kaj to pomeni. Ampak v tej državi, v tej sestavi izvršilne oblasti in državnega zbora imamo neko obrnjeno dokazno breme. Najprej bomo nekaj krovnega sprejeli, potem bomo malo tipalo kot gorile v megli, kaj se bo zgodilo in kaj se bo dogajalo. Dobro, izgovor je bil, da usklajujete to s strategijo upravljanja državnega premoženja. Rekli smo, da bomo pogledali, kako se odvija strategija upravljanja državnega premoženja. Naloga Državnega zbora, poslank in poslancev je tudi, da gledamo, kako se izvajajo zakonodaje, strategije, navsezadnje tudi kako deluje KPK, ker ne deluje, ampak na to se nekako pozablja. V Združeni levici nikakor ne moremo podpreti tovrstnih pristopov, tovrstno na glavo obrnjeno šaranje po zakonodaji in po strategijah, zato s tem amandmajem predlagamo, da se ta člen črta in da se infrastruktura premisli na način umov, ne pa malih umekov. Upam, da boste podprli naš amandma. Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 8, proti 66. [[Za je glasovalo 8.]] [[Proti 66.]] Ugotavljam da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmaju. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandma k dopolnjenemu predlogu zakona ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Ker je časa vseeno relativno malo, mi bomo glasovali proti. Rad bi opozoril še na nekaj. V tej debati, ki je skoraj bila nedebata, smo se orientirali samo na to zadevo prihoda ali ne prihoda, če hočete, Bundesbahna. Nič se ni razpravljalo o železniški infrastrukturi, tako kot bi se moralo. Pa se ne bom dotikal drugega tira, lahko bi se dotaknili povezave Divača–Trst, lahko bi se dotaknili vpenjanja v koridore, lahko bi se dotaknili malo bolj tehtnega razmisleka vpenjanja v svileno pot, lahko bi se dotaknili sodelovanja različnih pristanišč, da sploh ne pridem do potniškega prometa, kjer je v imenu vodilne stranke koalicije predsednik matičnega delovnega telesa dobesedno izjavil, da v Sloveniji nas je premalo in zato se posledično resno ne bomo ukvarjali s potniškim prometom. Veste, če gledamo diapazon prostorskih aglomeracij, jih je enako malo na Norveškem, jih je enako malo na Danskem, pa se resno ukvarjajo s tem. Celo več. Na Norveškem niso toliko obsedeni z avtocestami in med Oslom in Bernom nimate avtoceste, imate pa zelo urejen železniški promet. Sočasno bomo v tem državnem zboru oziroma bomo v Združeni levici poslušali, kar nas včasih sili do roba bruhanja, o zelenem gospodarstvu, o krožnem gospodarstvu gor in dol, sočasno imamo pa takšno noveliranje Zakona o varovanju okolja in tovrstne nepremišljena noveliranja ključnih infrastrukturnih zadev. Seveda bomo glasovali proti. Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti 10. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodnih taksah v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 23. 3. 2016. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 11. členu. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev. Za je glasovalo 19, proti pa 49. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmaju. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandma k dopolnjenemu predlogu zakona ni bil sprejet prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev. Za je glasovalo 57, proti pa 1. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo predloga Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o finančnem poslovanju, postopkih zaradi insolventnosti in prisilnem prenehanju v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dnem 29. 3. 2016. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 1. členu pod točko ena. Če bo ta amandma sprejet, postane amandma Poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD k istemu členu pod točko dva brezpredmeten. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Luka Mesec.
Hvala za besedo in lep pozdrav. V Združeni levici smo k 1. členu tega zakona, ki je pred nami, se pravi ZFPPIPP vložili amandma. Zakaj smo ga vložili? Ker ugotavljamo, da so v tem zakonu zaposleni dvojno šikanirani: vsebinsko in formalno. Formalno so šikanirani ker je ta zakon enostavno prezapleten, da bi ga bilo moč uporabljati brez podpore raznih svetovalnih služb. Zdaj imamo pred seboj v bistvu že neko deseto novelacijo tega zakona, ki ima več kot petsto členov. Med drugim poznamo mislim da 221.z člen, 44.z člen. Strokovnjaki, ki se s tem zakonom resno ukvarjajo, ga poimenujejo kar minsko polje, sprehajanje po njem pa orientacijski tek, ker je toliko nekih napotitvenih določb v njem. Ta zakon je za praktično uporabo neuporaben, razen če si priznana pravna služba z resursi, ki si lahko privošči neko branje. Zato v postopkih prisilne poravnave, stečajev in tako naprej zaposleni že po formalni plati potegnejo kratko, ker si za razliko od države, bank ali pa lastnikov ne morejo privoščiti tega dragega svetovanja. To je prva zadeva. Druga zaveda vsebinsko so pa zaposleni šikanirani, ker imajo banke, država in lastniki poleg te formalne prednosti, ki sem jo opisal, tudi vsebinsko prednost po tem zakonu. Ko pridemo do poplačil, so banke iz stečajne mase upravičene do celote, zaposleni pa se lahko potegujejo samo za zadnje tri plače, za zadnje tri mesece neplačanih prispevkov in pa za odpravnino, ki je enaka odpravnini, ki sledi odpuščanju iz poslovnih razlogov. Se pravi, banke lahko dobijo celoto, zaposleni samo zadnje tri mesece. To je popolnoma nepravično, ob tem da, kot sem že rekel, so šikanirani poleg tega še formalno, zato smo poskušali v Združeni levici z našim amandmajem vsaj deloma odpraviti nepravičnost v temu zakonu, in sicer z amandmajem spreminjamo to, da bi se lahko zaposleni potegovali za izplačilo vseh neizplačanih plač, poplačilo vseh neplačanih prispevkov, brez omejitve glede odpravnin. To je vsebina tega amandmaja. Kot sem že v razpravah večkrat povedal, ni nobenega razloga, da ga ne bi sprejeli oziroma če ga ne sprejmemo, potem je pa treba razmišljati v smeri, da se tudi bankam dopusti samo to, da se potegujejo za kredite, podeljene v zadnjih treh mesecih, če taka omejitev velja za zaposlene. Glasovali bomo seveda za. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra, dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa za besedo. Mi bomo glasovali proti temu amandmaju, ker menimo, da gre za nesorazmerno razširitev poseganja v stečajno maso. Glede tega privilegiranja bank in ne vem kaj, da samo razčistimo o čem govorimo. Govorimo o amandmaju, ki bi zadeval 21. člen insolventnega zakona, ki ne privilegira bank. Poglejte si 21. člen ZFPPIPP, ne privilegira bank, ampak privilegira delavce. Tukaj gre samo za vprašanje tega, v kakšnem obsegu bodo privilegirale terjatve plače delavcev, ali za eno leto, ali za tri mesece ali za pol leta, kot je predlagano v amandmaju koalicije. Mi tega amandmaja ne bomo podprli. Bistveno pa je, da se ne zavaja javnost in da se ne govori, da se privilegira banke, ker ponavljam še enkrat, 21. člen ne privilegira bank. V nekih drugih členih so določene terjatve, ki so recimo zavarovane in iz njih izhajajo potem izločitvene pravice, vse ostalo pa so navadne terjatve in v terjatve so lahko tudi zajete plače delavcev. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Luka Mesec.
Hvala. Začel bom proceduralno. To ni bila obrazložitev glasu, ampak polemika. Ampak ker niste opozorili, bom tudi jaz odgovoril na to polemiko. V tem členu seveda ni govora o bankah, ampak je govora o zaposlenih. Mi smo poskušali sistemsko nepravico v tem zakonu, ki sem jo opisal, se pravi, da so banke, država in lastniki privilegirani dvakrat, formalno in vsebinsko, odpraviti na ta način, da smo v členu, ki je bil odprt, in v členu, ki postavlja zaposlenim omejitev, da lahko kandidirajo za prednostno poplačilo samo zadnjih treh plač, to omejitev odpraviti. Da bi jim vsaj na ta način ponudili enakopravnost v tem zakonu. Zato amandmiramo ta člen, in to je v bistvu vsa sprememba, ki jo želimo napraviti. Res pa ne razumemo, še enkrat, zakaj bi lahko kdo pri zdravi pameti bil proti temu, da lahko zaposleni potem, ko neko podjetje gre v stečaj ali pa se znajde v postopku prisilne poravnave, zahtevajo poplačilo vseh neizplačanih plač. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Jasna Murgel.
Amandmaja Združene levice ne bomo podprli, ker sploh ne posega v nikakršen položaj bank, ampak samo razširja obseg privilegiranih terjatev delavcev. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Seveda bom glasoval za amandma, ker ne gre za privilegiranost delavcev. Če je kdo v tej družbi deprivilegiran, so to delavci tisti, ki še delo imajo. Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 47. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 1. členu pod točko 2. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Luka Mesec.
Hvala za besedo, še enkrat. Ta amandma je nastal v bistvu kot odziv na naš amandma. Se pravi, razlika med tem in našim amandmajem je, da smo mi želeli kot prednostno poplačilo omogočiti vse neizplačane plače. V zdajšnji ureditvi je tri mesece. S tem amandmajem pa je koalicija v bistvu ponudila koncesijo, da se podaljša s tri na šest mesecev. To je korak naprej, zato ga bomo tudi podprli, ampak še enkrat ponavljam, da ne vidimo nobenega razloga, da ne bi med prednostne terjatve bile uvrščene vse neizplačane plače, tako kot smo nameravali mi. Bomo pa podprli, ker definitivno gre za korak naprej. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti nihče. (Za je glasovalo 74.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 8. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 47. (Za je glasovalo 21.)(Proti 47.) Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 15. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 48. (Za je glasovalo 21.)(Proti 48.) Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD k 32. členu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 71, proti nihče. (Za je glasovalo 71.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj predloga zakona pa je že med obravnavo 24. 3. 2016 predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona, prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 1. (Za je glasovalo 53.)(Proti 1.) Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v četrtek, 31. 3. 2016, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bosta vključena sprejeta amandmaja in člena, h katerimi sta bila amandmaja sprejeta. Amandmaje k tema členoma lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je na Vprašanja poslank in poslancev. Pregled predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric in ministrov je objavljen na e-klopi. V skladu s predlogom poslanca dr. Bojana Dobovška bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje dr. Bojana Dobovška v zvezi s komunikacijsko strategijo Vlade. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev dr. Bojan Dobovšek.
Hvala. Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Želeli smo opozoriti na strategijo obveščanja javnosti in pa predvsem parlamenta, te vlade. Opozorili smo na to, da obveščanje poteka zelo slabo, še posebej smo izpostavili problem migracijske krize, kjer ni bilo obveščanja lokalne skupnosti, parlamenta in tudi javnosti. Vlada zagovarja tezo, da so za slabe razmere krivi mediji in pa tisti, ki opozarjajo na napake. Mi smo opozorili, da je bolje, kot da se zaposluje krizni piar, da se zaposli strokovnjake z zgrajeno kariero, pa problemov v državi ne bo. Še posebej smo opozorili na gospodarsko rast, ki ni takšna, kot se je pričakovalo, in Vlada skozi statistike, katerih monopol ima, prikazuje drugačno stanje, kot je v resnici. Statistike so takšne kot bikini, tisto, kar je skrito, je najbolj pomembno. In kazalniki, ki so skriti, so ti, da Evropska komisija opozarja, da niso takšni, kot pa jih skuša prikazati Vlada, saj so ocene proračuna drugačne. Prav tako Umar opozarja, da gospodarska rast ni takšna, kot pa se jo skuša predstaviti. Ni rasti domače potrošnje in pa upad naložb, kar je vezano na pridobivanje sredstev iz Evropske unije. Glede na to pričakujemo, da se opravi razprava o komunikaciji vlade tako s parlamentom, z javnostmi kot tudi z mediji. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti pa 47. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda mag. Branka Grimsa bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade, dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje gospoda mag. Branka Grimsa v zvezi z novinarsko konferenco predsednika Vlade Republike Slovenije z dne 22. 3. 2016. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima mag. Branko Grims.
Spoštovani! Velikokrat smo poslušali o varnosti. Varnost je dobrina, ki bi jo morali postaviti vsi na prvo mesto. Poslušali smo, da ima vse drugo prednost, govorili smo o multikulti. Veste, Pariz je multikulti, Köln je multikulti in zdaj Bruselj je multikulti. To je problem, s katerim se sooča danes ne samo Slovenija, ampak celotna Evropa. Po drugi strani se ukrepi, ki se sprejemajo v Sloveniji, sprejemajo prepočasi ali pa jih sploh ni. Marsikdo posluša o tem, kako naj bi zagotavljali višjo stopnjo varnosti. Ko govorim z ljudmi, ki to v praksi opravljajo, gre za zanemarljive ukrepe, recimo, da na kakšnem letališču en dodaten policist opravlja delo ni podobno. Ali je to tisto, kar je ta država dolžna zagotoviti svojim državljanom? Ta država je dolžna zagotoviti varnost, dolžna je zagotoviti spoštovanje človekovih pravic vsem državljankam in državljanom in dosledno spoštovanje osebne integritete. Vsaj o tem bi morali imeti soglasje. Ko se je zgodil zdaj nezaslišan zločin v Bruslju, se je vlada na to odzvala, kot da je to problem skoraj nekoga drugega, kot da mi ne bi bili v Evropski uniji, kot da ne bi danes brali v medijih, da je Slovenec, diplomat, ki je bil ranjen, hudo ranjen, in bo zelo verjetno imel vse življenje posledice tega napada. Gre seveda tudi za razvojno vprašanje, kajti varnost postaja dobrina, dobrina, ki privablja tiste države, investitorje, podjetnike, kjer bo varnost očitna. In predstavlja problem za vse tiste, kjer varnosti ne bo. V Sloveniji smo priča popolnoma nasprotnemu procesu, kot bi ga želeli. Po eni strani najbolj izobraženi mladi odhajajo v tujino, ker ni ustreznega podjetniškega okolja, po drugi strani so se na široko odprle meje, da je šlo skoraj pol milijona ilegalno ljudi čez Slovenijo. In zdaj se to vrača vse kot bumerang. Ne samo Sloveniji, ampak celotni Evropi. Zato sem trdno prepričan, da je to tema, o kateri bi morali že enkrat v tem parlamentu odkrito spregovoriti. Tudi zato ker ob zadnjem tovrstnem pogovoru od Vlade sploh nismo prejeli ustreznih pojasnil. Vlada nikoli niti parlamentu, niti javnosti ni pojasnila, kako bo ukrepala za ustrezno soočenje z migrantsko krizo, da zagotovi varnost. Zato je ta pogovor potreben in zato je ta razprava potrebna in zato jo bomo v SDS [[izklop mikrofona]]
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Matjaž Hanžek.
Varnost je vsekakor pomembna, ampak Evropa in Slovenija bi morala o varnosti razmišljati takrat, ko smo se strinjali, da se pošlje nad bližnjevzhodne države rakete, avione, ladje, tisoče vojakov, ko je Evropa tam pomagala pobiti nekaj sto tisoč ljudi, porušiti mesta, vasi, bolnice itn. Tisti, ki se takrat, pred desetletjem in več ni vprašal, kaj se bo zgodilo prej ali slej, ko bodo milijoni ljudi ostali brez hiš, da bodo morali nekam iti, je zamudil priložnost za razmišljanje o varnosti. Ljudje bežijo, bežijo za svoje življenje. Mi smo pomagali ali molče, nekateri tudi aktivno, da je milijone ljudi ostalo brez streh, da milijone ljudi pobijejo isti, da ti ljudje bežijo pred istimi teroristi, ki tudi v Evropi nastavljajo bombe. So dvakrat kaznovani. Prvič, ker pred njimi bežijo, drugič, ko jih mi zavračamo in nimamo nobenega sočutja do žrtev, naših žrtev predvsem. Zato bom glasoval proti.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima mag. Branko Grims.
Spoštovani! Vprašanje varnosti ni kratkoročno vprašanje in ni pogojeno z vojnami na Bližnjem vzhodu. To je zelo kratkovidno, kdor tako razmišlja. Ta val migrantov je v Evropo pognal skupen val interesov, kup denarja. Ta val že dolgo ne žene več samo strah pred vojnami ali pa reševanje življenj. Velika večina tistih, ki so šli preko Slovenije, so bili iz držav, kjer sploh ni nobenih vojn. Večina tistih, ki so sedaj sodelovali v najrazličnejših zločinih, ki smo jim bili priče, sploh ni iz držav, kjer bi bila vojna. Ampak Evropa je naredila usodno napako in omogočila jo je tudi slovenska vlada, ko je na široko odprla vrata in spustila notri vse, kar je hotelo. In to se sedaj vrača kot bumerang, in to ne bo kratkoročen problem. To je problem, ki bo deloval na dolgi rok. Zaradi tega je ta razprava pomembna, ker tega toka niti slučajno še ni uspelo zaustaviti. O tem priča kapljanje sedajle čez mejo in verjemite, ko bo pomlad, bo tega še bistveno več. Poleg tega pa vse tisto, kar je bilo proti predpisom, ilegalno spuščeno preko meja Republike Slovenije s strani slovenske vlade v minulem letu pa v začetku tega leta, se bo vrnilo kot varnostni bumerang. Zato je ta razprava nujno potrebna, ker tukaj gre za vprašanje političnih interesov. Tukaj gre za vprašanje denarja, tukaj gre za vse tisto, kar v resnici poganja ta tok. Samo govoriti o vojnah, je tukaj veliko premalo in zelo kratkovidno. V resnici gre za mnogo več. Gre za vprašanje varnosti in gre za vprašanje bodočnosti Evrope, o kateri se je zelo lepo izrazil pred tedni eden od poslancev SD, ko je dejal: Evropa bo ali utemeljena na krščanskem izročilu ali pa je ne bo.
Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 49. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Luke Mesca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje Luke Mesca v zvezi z Alpino in upravljanjem državnega premoženja. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Luka Mesec.
Hvala za besedo, še enkrat. Gospodu premierju sem postavil zelo preprosto vprašanje glede slabe banke, njenega splošnega poslovanja in konkretno glede Alpine, ki je simptomatičen primer poslovanja te institucije in politik, ki jih ta vlada pelje glede podjetij, ki so se znašla na slabi banki. Shema je zelo preprosta. Imamo Alpino, ki je dobro stoječe podjetje, ustvarja profit, lani ga je bilo za več kot pol milijona, nudi 355 delovnih mest v Žireh, skupaj v skupini pa tisoč 500. Se pravi, gre za mednarodno uveljavljeno podjetje, ki dobro stoji, ki ustvarja profit, ampak se je znašlo na slabi banki. Zakaj? Ker so bivši lastniki Infond Holding nanj obesili 42 milijonov evrov kredita in zdaj je podjetje obremenjeno s tem kreditom, za katerega mora plačevati tudi obresti, teh je okrog 700 tisoč evrov na leto. Kaj stori slaba banka? Slaba banka to podjetje, ki je dobro, začne prestrukturirati, kar pomeni, rezi, odpuščanja, zapiranje oddelkov, zapiranje trgovin, uničevanje razvoja. Na drugi strani pa imamo lastnika, ki je teh 42 milijonov dolga iz lastnega pohlepa ustvaril, ki pa zdaj mirno prebiva v Dubaju. Se pravi, na eni strani imamo lastnika, ki je neposredno, osebno odgovoren za42 milijonov evrov dolga in uživa v Dubaju, na drugi strani pa imamo zaposlene, ki niso imeli nobene besede pri teh kreditih, ki pa jim zdaj grozi izguba 150 delovnih mest v Žireh. To je politika, ki jo pelje državna institucija, imenovana Družba za upravljanje terjatev bank oziroma po domače slaba banka. Gospoda premierja sem vprašal, kaj bodo glede takšnih primerov ne samo Alpine, ampak kaj bodo glede takšnih primerov ukrenili in zakaj še niso ukrepali glede sklepov, ki smo jih o Alpini sprejeli na seji, ki smo jo na pobudo Združene levice imeli v Državnem zboru na odboru za finance. Zdaj vsaj to drugo, ti sklepi so od takrat bili v Alpini realizirani, stvari so se pomaknile naprej in tudi zaposleni so zelo zadovoljni, ker so končno naleteli na odprta ušesa, kar se tiče zahtev po prestrukturiranju, odpuščanjih in nesodelovanja z lokalno skupnostjo. Tako da tam upamo, da se bo stvar pomikala naprej, kot je bilo po mojem poslanskem vprašanju zastavljeno. Ampak generalni problem politik slabe banke pa ostaja. Zato vztrajam pri svojih zahtevi za razpravo, in sicer mislim, da je napočil čas, že večkrat, da se pogovorimo o tem, kaj slaba banka v našem imenu kot državna institucija v teh podjetjih počne.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske? Ne. Najprej obrazložitev v lastnem imenu, gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, predsednik. Kolegice, kolegi! Sam bom zahtevo kolega Luka Mesca za razpravo v Državnem zboru o omenjenem vprašanju podprl, pa ne zato, ker bi delil mnenje Združene levice, kako je treba upravljati s podjetji, daleč od tega, ampak ker le vendarle imava očitno eno isto točko, in to je, da sva oba proti temu, kar se dogaja v Alpini. Kot poslanec, ki prihajam iz tega okraja, kjer je tudi podjetje Alpina, to se pravi Občina Žiri, so se vendarle pokazali nekateri napredki, predvsem ko smo začeli to zadevo problematizirati, tudi tukaj v Državnem zboru, ko so bili določeni sklepi s strani Poslanske skupine SDS tudi sprejeti, da se vendarle naredi nekakšna revizija oziroma predvsem preuči smotrnost in učinkovitost, racionalnost te pogodbe, ki jo ima Alpina s podjetjem Admetam. Ravno v četrtek sem bil obveščen, da je prišel eden od izvršnih direktorjev DUTB gospod Balogh v Alpino, kjer so se sestali z zaposlenimi in vodstvom, in kjer so presenetljivo ugotovili to, kar sem že zdavnaj trdil, da zaposleni v Alpini niso a priori proti nekakšnemu prestrukturiranju, vendar pa so proti prestrukturiranju na takšen način. Veseli me, da so ugotovili, da podjetje Admetam ni ustrezno svetovalno podjetje za to družbo, zaradi tega se s koncem aprila umika. Govora je bilo tudi o umiku direktorice, o čemer je danes prišel že nek demanti. Vas pa pozivam na tem mestu, tudi vas, gospod predsednik Državnega zbora Milan Brglez, da nam pomagate ohraniti to podjetje glede nato, da so vse glasnejše govorice, da v vodstvo podjetja prihaja brat vaše žene. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Dopolnil bi to, o čemer je govoril Luka. Danes popoldne sem po predolgem času spet malo na Stat.si vrtel podatke in Slovenja žal postaja družba in država, kjer nas vedno bolj določa lokacija. Skratka, od kje si, te določa, kakšno kvaliteto življenja boš imel. In mi vedno bolj drstimo v to, kar jaz pravim, prva, druga in tretja Slovenija. Vsi pač nimamo te sreče ali nesreče, da bi živeli v Ljubljani in nekih drugih središčih, ki jim gre še relativno dobro, nekateri tudi nočejo ali nočemo živeti, z vsem dolžnim spoštovanjem, na teh geografskih lokacijah. Tako vlada Mira Cerarja kot fantje na DUTB, kot fantje v državnem holdingu in sem pa tja še kakšna dama, da pušeljc lepo izgleda, pa se nekako premalo zavedajo, da je večina lokalnih in regionalnih okolij v Sloveniji zgodba Alpine. Je zgodba, da imamo enega, enega in pol, redkokdaj dva zaposlovalca, na katerih to lokalno, regionalno okolje stoji in pade. In zdi se mi, da bi se tega morali bolj zavedati tudi v luči navsezadnje, ker slovenski BDP in ta proračun generira izvoz in generirajo te in takšne firme v glavnem na plečih preslabo plačanih zaposlenih. Skratka, veste penezi ne pridejo iz Tomšičeve, Šubičeve pa nekaj kilometrov tukaj naokoli, ampak pridejo iz nekaj, kar bi nekdo imenoval realni sektor, čeprav tudi javna uprava je seveda lahko, če je dobra, realni sektor. In zaradi tega bom to podprl. Podprl pa bom tudi zaradi tega, ker so številni Žirovci in Žirovke, ki so šli po svetu, poslali apel za ohranjanje Alpine, tudi moj duhovni oče akademik Mlinar in ne bi mogel, da ga ne bi podprl. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Jaz bom seveda to razpravo podprl. Predvsem zaradi tega, ker prihajam iz okolja, kjer je stacionirano podjetje Paloma, kjer je postal oziroma postaja, če ne bo sodišče to preprečilo, lastnik tega podjetja PPRS holding iz Cipra, se pravi podjetje iz davčne oaze. Najprej se je pogajalo podjetje, nek sklad iz Poljske, potem, ko je pa treba pogodbo podpisati, je podpisalo to pogodbo PPRS holding iz Cipra. To je nedopustno, nedostojno, neokusno, skrajno sprevrženo dejanje, ko gre za uničevanje državnega premoženja. Ampak to še ni najbolj bistveno, v času, ko je ta ekipa na oblasti, ta koalicija in ta vlada zagovarjajo takšen način. Zagovarjajo tak način. Ker v Palomi so v tistem času, ko se je ta postopek začel, najprej imeli možnost, ker se je pojavijo šest različnih zainteresiranih za nakup podjetja, preferirali so samo enega. Jasno je zakaj. In kaj se je zgodilo? Da bi uspeli v tej nameri, bom rekel, zlonamerni nameri, so odpustili najmanj 15 oziroma do 20 ključnih profesionalcev, ki so se ukvarjali v podjetju Paloma s tem, kako podjetje Paloma od 1873 do danes obdržati pri življenju. Te ljudi so vrgli na cesto, uvažajo ljudi iz Primorske in tako dalje in tako dalje. In zdaj še na koncu poskušajo razformirati invalidsko podjetje. To je pa neverjetno, kaj si dovolijo. Neverjetno! Neverjetno, kaj počenjajo ti kvazi lastniki. Poglejte, dragi kolegice in kolegi, zakaj je danes v Financah ta naslov? Zakaj? V tem naslovu piše: »Slovenci ponorite, korupcija nam požre 4 milijarde evrov na leto«. In to je to, o čemer zdaj govorim, in o tem je treba opraviti javno razpravo, drage kolegice in kolegi.
Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 44. (Za je glasovalo 22.)(Proti 44.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Franca Trčka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zunanje zadeve gospoda Karla Viktorja Erjavca na poslansko vprašanje dr. Franca Trčka v zvezi z vpletanjem v delovanje sindikate ter nekoordinacijo dela diplomatskih predstavništev. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Upam, da se danes zadnjič oglašam, ni pa nujno. Z gospodom Erjavcem smo se kar nekaj časa lovili, da se je pojavil v Državnem zboru in odgovoril na to vprašanje. Ker v tej sestavi državnega zbora vas je kar nekaj pravnikov, dobro veste, da obstaja tudi 8. člen Ustave, ki govori o mednarodnih pogodbah, neposrednosti in tako naprej. Sam gospod Erjavec je pravnik, je minister za vse živo pa tudi kaj mrtvega, razen nikoli ne bo minister za resor družine, dela in tako naprej, ker bi moral zavihati rokave. Gospod Erjavec krši ratificirane mednarodne konvencije, konkretno Mednarodne organizacije dela št. 87. Vpleta se v delovanje sindikata na Mladiki na resorju, ki ga vodi. Skratka, spet nekaj protiustavna dejavnost. Gre za znani primer Golob, ki bo na koncu seveda pripeljal do tega, da bo ta gospod stožil državo. Jaz seveda nisem Golobov advokat, saj tudi nisem pravnik po osnovni izobrazbi. Sočasno pa seveda tudi sem gospoda Erjavca spraševal, kar je nekako malo preslišal, o problematiki nekoordiniranega dela diplomatskih predstavništev, zlasti gre za izjavljanje gospoda Kacina, ki ste mu nekako blagovolili podariti ta veleposlaniški mandat, kjer nekako dobesedno za nekega diplomata, bom uporabil vaš jezik, nespodobno lapa. Ne morem drugega reči. Kadarkoli se kaj zgodi, je od veleposlanikov Nata gospod Kacin tisti, ki najbolj na oštro, da rečem, ljudski jezik nabija. Skratka, gre za neka dva nedopustna pojava na zelo pomembnem resorju zunanjega ministrstva. Zdi se mi, da bi bilo nujno, da opravimo o tem neko resno debato tudi v luči, bom malo oseben, ker me je prevečkrat sram pred številnimi tujimi diplomati pa tudi številnimi državljankami in državljani. Skratka, neko protiustavno poseganje v delo sindikata in verjetno neka nekoordinacija oziroma nenadzor prvega po funkcija na ministrstvu nad svojimi diplomati, zlasti nekem konkretnem diplomatu na predstavništvu Nata v Bruslju. Upam, da boste glasovali za, da se ta razprava opravi.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 46. (Za je glasovalo 22.)(Proti 46.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Marijana Pojbiča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak na poslansko vprašanje gospoda Marijana Pojbiča v zvezi s povečevanjem revščine v Sloveniji. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Jaz mislim, da je bilo danes izjemno veliko stvari povedanih že na tak ali drugačen način, kar se tiče pogojev za življenje in prihodnost naših državljanov in državljanov. Med drugim mislim, da je treba zelo jasno poudariti tudi to, da je v Sloveniji več kot 30 % ljudi že na robu revščine. Tukaj imam eno gradivo, o katerem sem že zadnjič govoril, prav je, da še enkrat, ponovno na njega opozorim. Dragica Marešić, upokojena diplomirana socialna delavka, članica OPS, je zapisala naslednje: »Le nekaj znanih podatkov v številkah, ki jih lahko preverite na internetu, ki so tako ali drugače povezane z načrtnim kršenjem človekovih temeljnih pravic zaradi revščine v samostojni Republiki Sloveniji: 107 tisoč 488 nezaposlenih, 290 tisoč ljudi pod pragom revščine, 150 tisoč do 250 tisoč registriranih alkoholikov, preko 4 tisoč brezdomcev, 290 tisoč bolniških staležev ljudi, 525 tisoč 206 receptov za antidepresive, predlani 448 samomorov, 160 tisoč prejemnikov Rdečega križa, 54 tisoč prejemnikov socialne pomoči, 410 tisoč oseb izpostavljenih tveganju socialne izključenosti, 206 tsioč upokojencev na pragu revščine, 48 tisoč prejemnikov minimalne plače.« Če to niso dovolj alarmantni podatki, da bi vsi, ki sedite v tem parlamentu, zdaj dvignili roko in glasovali za, da o tem še kako ključnem in dolgoročno izjemno pomembnem vprašanju opravimo širšo razpravo. Ne morem verjeti, da sedijo v Državnem zboru, Desus, povedal sem, kako živijo njihovi upokojenke in upokojenci, ki jih oni zagovarjajo. Potem, da ne govorimo o SD, ki govorijo, da vseskozi zagovarjajo socialno politiko, in da ne govorim o etični stranki, moraln-etično stranki socialnega, kaj že SMC, ne vem, kako bi temu rekel že, pravzaprav Stranke Mira Cerarja. In vi zagovarjate nekaj, o tem, kar sem pa jaz govoril v številkah, pa se zdaj še na koncu smejite. Saj sem to malce tako povedal zdaj v zaključnem delu, v prvem delu moje razprave sem pa želel eksaktno in zelo jasno opozoriti na ključne probleme, ki pa v tem trenutku so ključni za obstoj in prihodnost, ne samo tistih, ki so s tem obremenjeni, tudi te generacije. Kje pa so naši otroci, naši vnuki? Kje so pa naši otroci, naši vnuki? In, če se vam to zdi smešno, koaliciji in Vladi, sicer Vlade ni tukaj, na žalost, ampak koaliciji, potem vas res sprašujem, ali ste v tem Državnem zboru ali pa morda se motim, pa je morda tukaj kakšna pregrada, ki je pač namenjena samo vam. Mi bomo zato [[izklop mikrofona]]
V lastnem imenu? Obrazložitev glasu v imenu Združene levice, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Jaz tudi ne vem, zakaj se nekateri smejijo temu, kar pravi kolega Pojbič. Dejstvo je, da mi ne vemo, kako je biti reven, trenutno. Imamo koliko toliko šoldov. Mogoče kdo od nas ve, kako je to biti. Jaz sem imel neko izkušnjo, ko sem imel otroka kot študent. Ne glede na zdravje, ne glede na neka agregatna stanja, razlike med nami je naša dolžnost, da se s tem ukvarjamo. Te podatke, ki jih je kolega Pojbič bral, sem danes vrtel celo popoldne in dejstvo je, če gledate Slovenijo, da se to tako bolj razteza po, nekod bo rekel, vzhodni koheziji, v katero je ta vlada blagovoljila priti malo na obisk po tretjini mandata. To so pač neka dejstva. Če se mi v tej državi ne moremo resno ukvarjati z varovanjem okolja, z vodo, če se ne mislimo ukvarjati z revščino zaradi tega, ker jo mi čutimo, potem najboljše, da ugasnemo luč pa ne iščemo ne tunela ne luči. V Združeni levici bomo to podprli, ker menimo, da je skrajni čas, da se s tem soočimo, ampak soočimo ne na način neke izredne uskladitve pokojnin, ki bo znašala 4 promile, kar bo znašalo v osnovi 50 centov do enega evra, ki bi ga nam številni upokojenci najraje v glavo zabrisali, ampak na nek resen način, ker ta problem imamo, pogosto tega problema niti ne vidimo, ker je skrit, ker je ljudem, ki so revni, nerodno to priznati, to pokazati. Revščine je tudi ogromno med mladimi in narašča do 17. leta. Da ne govorim med starejšimi, zlasti enočlanskimi gospodinjstvi, večkrat gre tukaj za gospe starejših let. Ogromno je tudi naraščajočega nasilja, zlasti nasilja med starostniki, ker sem spraševal resorno ministrstvo, pa nekako niso tega zaznali. Saj dobiš nek odgovor, imamo tam program, gor in dol. To so vse neke zadeve, ki jih imamo, ki so prisotne v tej družbi, sočasno smo pa dovolj bogata družba, da bi te probleme lahko reševali. Veste, če gremo že pogledati, koliko gre denarja za kleptokratsko informatizacijo v sektorju javne uprave in državne uprave, če bi se to malo porezalo, bi že s tem denarjem lahko rešili dve tretjine teh zadev. Zato bomo v Združeni levici podprli ta predlog in upam, da se bo ta razprava načela, če ne, jo bomo pa seveda, če ne drugače, opozicijski poslanci in poslanke skupaj načeli skozi matična delovna telesa. Hvala za besedo.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, Matjaž Hanžek.
Večji cel svojega profesionalnega dela kot sociolog, sem se ukvarjal z raziskavo revščine, tudi kot varuh sem velikokrat v tem Državnem zboru o tem poročal. Rezultati so bili običajno, vedno, ne samo tukaj, vsakdo, ki je pogledal podatke, je zajel sapo: A tako? Ampak karavana gre dalje. Revščina ni samo vprašanje revščine zaradi tega, da nekdo nima za jesti. Revščina vpliva na vse. Nekoč sem napisal članek Revščina ubija, ker tisti, ki je reven, manj časa živi, zdravje je slabše med revnimi. Med revnimi in bogatimi je deset let razlike v pričakovani dolžini življenja. Raziskave kažejo, na primer, vprašanje neenakosti, revščina je seveda povezana predvsem z neenakostjo v družbi. To je bistveno, ker se tudi meri glede na vprašanje neenakosti do polovice, ampak to je druga tema. Velika je korelacija na primer v Združenih državah med državami, kjer je večja neenakost, in umori, samomori so povezani z revščino, vrsto zdravstvenih storitev. Je pa, kar je rekel kolega Trček, seveda revščino kar tako težko odkrivamo. Revščina stigmatizira, ljudje nočejo priznati, da so revni, raje pokažejo na svoj račun, da jim nič ne manjka, ker jih je sram itd. To je takšen zapleten problem, ki ga je treba ne samo enkrat v Državnem zboru, ampak v resnici bi, kar sem tukaj že danes v imenu Poslanske skupine Združene levice povedal, Vlada se bi morala z revščino ukvarjati tudi zaradi vpliva na zdravje in vse ostalo. Hvala lepa. Zato bom seveda absolutno glasoval za.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 44. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Jožefa Horvata bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Dušana Mramorja na poslansko vprašanje Jožefa Horvata v zvezi z ukrepi za znižanje strukturnega primanjkljaja. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati, gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Poslanska skupina Nove Slovenije bo ta predlog sklepa podprla. Gospe in gospodje, gre za izjemno pomembno, za eminentno pravzaprav vprašanje tega trenutka oziroma še bolje prihodnosti Slovenije. Gre za vprašanje strukturnih ukrepov, strukturnih reform, ki naj bi znižale naš strukturni primanjkljaj v skladu z določbami ustave in s sprejetim Zakonom o fiskalnem pravilu. Nenazadnje smo prav na to temo imeli sejo Komisije za nadzor javnih financ, ki jo je sklical kolega Andrej Šircelj, in na tej seji sta bili najmanj dve poslanski vprašanji nasoljeni na ministra za finance, vendar na žalost odgovorov pravih ni bilo. Evropska komisija v poročilu o državi Slovenija 2016, ki vključuje poglobljeni pregled preprečevanja in odpravljanja makroekonomskih neravnotežij, med drugim v poglavju 2.3 Fiskalna vzdržnost navaja, citiram, "da bo imela Slovenija naslednje leto ob nespremenjenih politikah največji strukturni primanjkljaj v evro območju, in sicer 2,8 % BDP, pri čemer znaša povprečje evro območja 1,4 % BDP. Strukturni primanjkljaj se je v Sloveniji od leta 2012 dejansko poslabšal, medtem ko se je v evro območju po celoti stalno izboljševal". Konec citata. Gospod minister je meni odgovarjal z nekimi 50+ ukrepi, s katerimi je zmanjšal proračunski deficit. Ampak, saj ga zelo cenim, ampak zdaj pa sumim, da tudi on ne razume, kaj so strukturni ukrepi, kaj so strukturne reforme. O teh, o katerih mi govorimo, o katerih govori, bom rekel, desni blok opozicije in Evropska komisija. Ali je zmanjšanje denarja za občine strukturni ukrepi? Ali je zmanjšanje denarja za obrambni proračun strukturni ukrep? Ali je poslabšanje, proračunsko poslabšanje družinske politike strukturni ukrep? Odgovori na vsa ta tri vprašanja so ne. Strukturni ukrepi morajo povečati konkurenčnost te države, danes smo že rekli, med seboj konkurirajo države ne samo korporacije. Problem imamo z izjemno negativnimi demografskimi trendi, imamo primer in v Sloveniji pojem pokojninske goljufije. O teh zadevah bi se morali pogovarjati in zato je primerna prav ta arena, da odpremo vsa vprašanja in seveda, da poskušamo tudi nanizati odgovore, torej poiskati strukturne ukrepe, zdaj je pravi čas, ne čakati na volilno leto, zdaj je pravi čas, da sprejmemo strukturne ukrepe. Nekateri bodo tudi bridki, ampak zato bo v bodoče vsem šlo v Sloveniji na boljše. Ampak izgleda, da ta država, ta vlada nima nobene [[izklop mikrofona]]
Postopkovno, dr. Franc Trček
Hvala za besedo, predsedujoči. Naš poslovnik je tudi delno protiustaven, ker v ustavi se govori, da poslanec ni vezan na nobena navodila, sočasno pa poslovnik ne govori o neki osebni obstrukciji poslanca. Jaz bom obstruiral nadaljevanje te seje, ker mi gre dobesedno na bruhanje, ker ta koalicija ne vidi revščine v Sloveniji in se z njo noče ukvarjati. Lep večer, adijo.
Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti pa 46. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Eve Irgl bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo, gospoda Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje gospe Eve Irgl v zvezi z ustvarjanjem konkurenčnega in spodbudnega poslovnega okolja. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti pa 44. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Franca Breznika bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa:Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za financedr. Dušana Mramorja na poslansko vprašanje gospoda Franca Breznika v zvezi z davčnimiblagajnami. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 43. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Ljudmile Novak bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa:Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za kulturo mag. Julijane Bizjak Mlakar ter ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje gospe Ljudmile Novak v zvezi s statusom Sečoveljskih solin. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 45. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Andreja Širclja bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance Dr. Dušana Mramorja na poslansko vprašanje mag. Andreja Širclja v zvezi z vplivom strukturnega primanjkljaja na javne finance. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa. Sprejeli smo ustavno rešitev glede primanjkljaja, sprejeli smo Zakon o fiskalnem pravilu. Koalicija ni sposobna potrditi članov fiskalnega sveta, na drugi strani pa gre fiskalna politika, proračunska politika v popolnoma drugačno smer, kot se je ta koalicija zavezala, da bo šla. Strukturni primanjkljaj se povečuje, zaradi tega nastajajo težave v javnih financah, po drugi strani pa se država vedno bolj zadolžuje. Glede na to jaz mislim, da je nujno, da se opravi razprava in da se sprejme sklepe glede tega, kako bo država zmanjšala strukturni primanjkljaj in kako bo preobrnila smer razvoja te države, še posebej zaradi tega, ker enostavno ukrepov, da bi postale javne finance bolj zdrave, s strani te koalicije dejansko ni, s tem tudi ni ukrepov s strani vlade. Na to nas opozarja Evropska komisija, na to nas opozarja evroskupina. Dejansko postajamo bolniki v Evropi glede javnih financ, to so besede Evropske komisije ne moje besede, zaradi tega je Komisija za nadzor javnih financ tudi sprejela dva sklepa v zvezi s tem. Prvi sklep je bil, da je stanje takšno, da se gospodarski in finančni položaj države slabša in da ta vlada ne zagotavlja uresničitve ciljev glede strukturnega primanjkljaja ter spoštovanja fiskalnega pravila kakor tudi ne zavez, ki jih je dala Vlada Evropski komisiji in drugim mednarodnim institucijam. Komisija poziva Vlado, da sprejme takšno fiskalno politiko, ki bo v skladu s fiskalnim pravilom, ki je zapisano v ustavi, v Zakonu o fiskalnem pravilu in da spremeni smer razvoja. Zaradi tega mislim, da je razprava o tem, kaj narediti, kako narediti, kakšni bodo strukturni ukrepi, nujna za državo, nujna za fiskus, nujna dejansko za finančni in gospodarski položaj države. Kajti to, da zdaj ne želi ta koalicija pogledati resnici v oči, pomeni samo prelaganje težav, problemov, če želite, v prihodnost, ko bodo še hujši. Zaradi tega seveda predlagam, da se o tem opravi razprava.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 46. (Za je glasovalo 18.)(Proti 46.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Violete Tomić bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje mag. Gorana Klemenčiča na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi s stigmatizacijo in inkriminacijo uporabnikov konoplje. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 7, proti 57. (Za je glasovalo 7.)(Proti 57.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Ive Dimic bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak na poslansko vprašanje gospe Ive Dimic v zvezi s postopki pridobivanja enotnega dovoljenja za prebivanje in delo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati, gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, predsednik. Poslansko vprašanje je bilo seveda vezano na izdajo enotnega dovoljenja za prebivanje in delo, ki se od 1. januarja 2015 izdaja. Na en del vprašanja je ministrica odgovorila. Na drugi del vprašanja pa nisem dobila odgovora, in sicer katere pomanjkljivosti so bile ugotovljene pri izdajanju in kdo to nadzira in kako in kaj se odpravlja. Najbolj pomembno pa je to, da nisem dobila odgovora na poslansko vprašanje oziroma na moje vprašanje, ki izhaja še iz seje Odbora za delo: Koliko podjetij v Sloveniji zaposluje ljudi preko zaposlitvenih agencij? Če želimo preprečevati kazniva dejanja, ker zloraba in suženjstvo človeka je kaznivo dejanje, moramo istočasno vzpostaviti tako, kot smo vzpostavili mehanizem enotnega dovoljenja za delo in prebivanje, tudi sistem, da vemo, katera slovenska podjetja zaposlujejo preko teh zaposlitvenih agencij. Če želimo vzporedno skupaj zadeve peljati, potem je tudi za inšpektorje lažje, da vedo katera podjetja so pod drobnogledom, ne da tavajo od enega do drugega podjetja. Seveda potem ne moremo reševati tistih izkoriščanih delavcev tam, kjer živijo v neživljenjskih okoliščinah. Zdi se mi, da je potrebno in ponovno želim odgovor, koliko slovenskih podjetij zaposluje ljudi preko zaposlitvenih agencij. Še za zaključek naj povem, da tukaj niso samo delavci iz tretjih držav, ampak tudi naši slovenski državljani. In mislim, da smo tudi njim dolžni, da damo na nek način vsi skupaj glas in da se opravi razprava v ta namen in da se začnejo zadeve reševati, predvsem pa reševati zlorabe, izkoriščanje in suženjstvo. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 43. (Za je glasovalo 19.)(Proti 43.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Zvonka Laha bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo,gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje gospoda Zvonka Laha v zvezi z odkupom mleka v Sloveniji. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, gospod Zvonko Lah.
Ministra Židana sem povprašal, kaj je ministrstvo storilo v štirih letih, ko so opozarjali mlekarje, kaj se bo zgodilo po ukinitvi mlečnih kvot. Zdaj minister obtožuje zadruge, kaj so naredile, katere v večini primerov odkupujejo oziroma prodajajo mleko kmetu, pa ni znal odgovoriti. Vemo pa vsi, da je Evropa polna, vsa skladišča so polna mlečnih, vsa skladišča so polna mlečnih izdelkov, da nimajo kam več z njimi. Odkupne cene drastičn padajo, ne dosegajo več lastnih cen in nastal bo velik problem. Spraševal sem ministra, kaj je Vlada storila oziroma ministrstvo v tem obdobju, pa nič. Zato predlagam, da se o tem opravi razprava, ker mlečna proizvodnja predstavlja 15 % vsega kmetijstva v Sloveniji. Veliko kmetov bo postavljenih pred dejstvo, da bodo morali nehati kmetovati, ne vemo pa, kaj bo s tem mlekom. To prizadevanje ministrstva, da bi prodajali mleko na Kitajsko in drugam na Daljni vzhod, mislim, da je jalovo početje, ker tudi druge države v Evropi, ki imajo bistveno boljše pogoje za prirejo mleka, imajo dosti viška in bodo prej lahko prodale kot pa Slovenija. V Sloveniji pa smo seveda prodali mlekarne, kupili časopis, zdaj pa ne vemo, kam z mlekom. Enostavno so zdaj zadruge krive, kaj bo z mlekom, ne pa ministrstvo, ki je ves čas teh štirih let dajalo koncesije za nove hleve, za povečanje proizvodnje mleka, minister je pa dobro vedel, da bo prišla kriza, da je treba ukrepati drugače. Zato predlagam, da glasujemo o tem, da se temeljita razprava opravi tukaj, ker drugače bomo čez čas priča katastrofi na tem področju.
Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 41. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Marka Pogačnika bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za zdravje gospe Marije Milojke Kolar Celarc na poslansko vprašanje mag. Marka Pogačnika v zvezi s spremembami Zakona o zdravilstvu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 43. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Ljuba Žnidarja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo dr. Petra Gašperšiča na poslansko vprašanje Ljuba Žnidarja v zvezi s protihrupnimi ograjami. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine SDS, gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Ministru za infrastrukturo in prostor gospodu Petru Gašperšiču sem postavil naslednje vprašanje: Kakšni so učinki postavljenih protihrupnih ograj na avtocestnih odsekih Celje–Dramlje in Celje–Arja vas in kakšna bo dinamika nadaljevanja protihrupnih ograj v naslednjih dveh letih? Odgovor ni bil popoln, vendar se vprašanje nanaša na pristojnost, ki jo pokriva Ministrstvo za infrastrukturo in prostor. Vemo pa, da je operativni izvajalec Dars, ki je tudi upravljalec avtocestnega programa. Če najprej začnem z javnimi naročili, tu je tipičen primer, da na zakonodajnem področju javnega naročanja popolnoma nič ne storimo, da bi zaščitili domače gospodarstvo, kajti izbran je bil tuj izvajalec, kar je seveda v teh časih, jaz bi rekel, kar malce čudno. Postavljajo se absolutno previsoki kriteriji, tako z referencami, tako z obsegom del. Po mojem mnenju zna betonski blok, ki se je ograjeval v te protihrupne ograje, po mojem, zna zgraditi oziroma zabetonirati vsak gradbinec v Sloveniji. Zgrajene protihrupne ograje pa ne dosegajo zahtevanih kriterijev izolativnosti zvoka. Tu se postavlja novo vprašanje, ni odgovora, kakšna bo sanacija, in prav tako ni odgovora, kakšne bodo posledice nekvalitetno opravljenih del. Ta projekt postavljanja in gradnje protihrupnih ograj se je gradil z evropskimi sredstvi. Ob nedoseganjih kriterijev in normativov in zahtevkov se tudi zastavlja vprašanje, ali bodo ta evropska sredstva ogrožena. V sled vseh teh nejasnosti predlagam, da se opravi javna razprava, kajti seveda gre za širše javno vprašanje in problematiko.
Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti pa 43. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Violete Tomić bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za kulturo mag. Julijane Bizjak Mlakar na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi s finančnim položajem Društva slovenskih književnih prevajalcev. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti pa 46. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Danijela Krivca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za okolje in prostor, gospe Irene Majcen na poslansko vprašanje gospoda Danijela Krivca v zvezi z zagotavljanjem protipoplavne varnosti. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, gospod Danijel Krivec
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, res je, glede na odgovore ministrice, ki so bili na nek način malo čudni, predlagam, da Državni zbor opravi o teh odgovorih razpravo. Glede na to, da o poplavni varnosti smo že na začetku mandata in tudi ves čas veliko govorili, veliko smo govorili tudi ob sprejemanju proračuna v temu Državnemu zboru, so me odgovori ministrice dejansko zelo presenetili. Imel sem nekaj zelo konkretnih vprašanj, kaj je s koncesijskimi pogodbami, koliko je opravljenih del v letošnjem letu, ker vsi vemo, da v zimskem času se veliko takšnih del mora postoriti, preden pridejo pomladna deževja. In odgovori ministrice so bili res neverjetni. Priznala je, da je v letošnjem proračunu samo 1,5 milijona predvideno za pogodbe s koncesionarji, v lanskem letu je bilo 8 milijonov. Dejala je tudi, citiram: "Res je, v samem proračunu več finančnih sredstev, kot ste vi navedli, ni, je pa res, da bomo z dinamičnim poslovanjem oziroma z dinamičnim zagotavljanjem teh sredstev tudi za izvajanje nalog javne obvezne državne gospodarske službe zagotovili v letošnjem letu več sredstev". Kdor to razume, naj si sam razloži. Glede koncesij mi je odgovorila: "Zasebni koncesionarji, ki imajo koncesije za izvajanje teh nalog, je podpisana, so podpisane pogodbe." To jo citiram, "Pravzaprav se bodo v naslednjih mesecih podpisovali aneksi k pogodbam." Kdor to razume, mu tudi čestitam. To so bili odgovori ministrice glede izvajanja javne službe na vodotokih. Na eni strani govori, da so pogodbe podpisane, v istem stavku govori, da se bodo v naslednjih mesecih podpisovali aneksi. Ko sem preverjal stanje na terenu, nihče še ni začel z nobenimi deli za zagotavljanje poplavne varnosti na vodotokih. Državni zbor je veliko časa posvetil ravno tej problematiki in verjamem, da tudi vas na nek način zaskrbljujejo ti odgovori ministrice. Mogoče še en odgovor, ona niti ne ve, koliko sredstev ima na voljo v letošnjem letu, takšen je bil odgovor. Mene res skrbi ta način, glede na to, da je bil prvič v tem mandatu sprejet proračun tako za 2016 kot 2017 veliko časa prej, že v lanskem novembru, in da ministrica odgovori, da ne ve s kakšnimi sredstvi lahko operira pri tako pomembni in konkretni nalogi, kot je zaščita vodotokov oziroma protipoplavna varnost, se mi zdi na nek način zaskrbljujoče. Vsi se še spomnite zagotovil na proračunskih razpravah o 100 milijonih sredstev, ki bodo vložena v to, da se poplavna varnost v vseh teh območij popravi. Glede na takšne odgovore res pričakujem, da boste podprli to, da se o takšnih odgovorih opravi razprava in da ugotovimo, kakšno je dejansko stanje na tem področju.
Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 44. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Žana Mahniča bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za obrambo Andreje Katič na poslansko vprašanje gospoda Žana Mahniča v zvezi s sestrelitvijo helikopterja nad Rožno dolino. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, predsednik. Kolegice in kolegi! Letos mineva 25 let od osamosvojitve Slovenije, mineva tudi 25 let od vojne za Slovenijo, vendar pa, kot kaže, ne bomo praznovali enotno. Veliko vojaških afer je že bilo v preteklosti v tej državi, vse večinoma uperjene proti takratnemu obrambnemu ministru Janezu Janši. Mislim, da se že četrtič pogreva ta sestrelitev helikopterja nad Rožno dolino. Ravno danes je bil na zaslišanju na sodišču pred sodnico Dašo Cener, to je tista sodnica, ki ščiti in varuje tiste, ki so naredil bančno luknjo, na zaslišanju brigadir Tone Krkovič, ki je do zdaj že trikrat to zadevo pojasnil, trikrat je bila zadeva ovržena. In ravno zdaj, ko bomo praznovali to 25. Obletnico, so zopet odprli to zgodbo. Zanimivo pri tem je, da je bilo več 10 žrtev v vojni za Slovenijo, pa se ne odpira nobena druga zgodba, odpira se stalno samo ta helikopter. Odpira se vprašanje Tonija Mrlaka, tega pilota helikopterja, ki je takrat moral umreti. Zanimivo pri tem je, da je vozil sovražni helikopter, helikopter Jugoslovanske ljudske armade, danes pa je prištet med teritorialce, prištet je med tiste, ki so dali svoje življenje v vojni za Slovenijo. S tem pade senca na vse ostale veterane, ki so se borili proti Jugoslovanski ljudski armadi. Nikjer ne obstaja dokument, da bi gospod Mrlak želel prestopiti na stran Teritorialne obrambe, kaj šele da bi prestopil na stran Teritorialne obrambe, ker nikoli ni prestopil, to so pač takrat sprožili govorice. Skrajni čas je, da se po 25 letih to zgodbo zaključi, da se s tem helikopterjem neha, da se neha pri tem blatiti ključne osamosvojitelje, ker nekdo, ki je sestrelil helikopter sovražne agresorske armade, si zasluži kvečjemu priznanje ne pa obtožbe. V Slovenski demokratski stranki bomo zato ta predlog podprli.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica Matjaž Hanžek.
Predsednik, hvala lepa. V Združeni levici bomo tudi podprli predlog za razpravo o dogodkih, ki so pripeljali do sestrelitve helikopterja, ki ga je pilotiral Anton Mrlak, če citiram: "Najbolj tragična žrtev vojne", če citiram takratne ministra za informiranje Jelka Kacina. Prepričani smo, da javnost zasluži natančnejše informacije, kaj se je takrat dogajalo. Seveda ne zaradi argumentov iz poslanskega vprašanja, ravno nasprotno. Žal se že četrt stoletja poskuša prikriti nekatera dejstva o vlogi Mrlaka, skuša se ga prikazati na agresorja, na sorodnike, predvsem pa na ženo in nenazadnje tudi na sodišča se izvajajo pritiski. Tak pritisk, ki ga poznamo iz nekega drugega sodnega primera, so danes pred sodiščem izvajali nekateri posamezniki in skupine. In tudi vsebino poslanskega vprašanja, ki je polna neresnic in zavajanj, lahko označimo kot neke vrste pritisk. Pa ministričin odgovor je pišmeuhovski in enostranski. Ministrica obljublja pomoč brigadirju Krkoviča, pozablja pa, da ima tudi Anton Mrlak status žrtve vojne za Slovenijo. Bo ministrstvo pomagalo obema, kot obljublja ministrica? O tem je že pred leti Ministrstvo za obrambo izdalo odločbo, v kateri piše, da je, citiram, »bil Anton Mrlak, ki je izgubil življenje v vojni za Sloveniji, v statusu, ki je glede pravnih posledic enak status pripadnika Teritorialne obrambe Republike Slovenije.« V Združeni levici smo prepričani, da je treba vsa še neodgovorjena vprašanja izpred četrt stoletja razčistiti, da ne bo kasneje očitkov o ponovnem, citiram, »ponovnem potvarjanju zgodovine«, kot trdi poslanec Žan Mahnič. In kaj je lahko bolj razčiščujoče, kot ugotovitev sodišča? A slovenske institucije, ki bi lahko ugotovile dejansko stanje tistega nesrečnega dne, ko je raketa zadela v rep helikopter, ki je prevažal kruh, ko se je že oddaljeval od zgradb, ki naj bi jih domnevno napadal, niso storile v četrt stoletja nič, le sprenevedali so se, blatili Mrlaka in ljudi, ki so zahtevali resnico, obtoževali potvarjanja zgodovine. Ker bi bila razprava v Državnem zboru izvrstna priložnost, da se morda enkrat za vselej razčistijo dvomi, pa naj bo ta resnica kakršnakoli že, bomo v Združeni levici glasovali za razpravo. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu, najprej na ravni poslanskih skupin [[…]]Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu, gospod Žan Mahnič.
Hvala. Jaz bom to zahtevo podprl, če drugega ne, ker bo z veseljem prebral dokumente, ki mi jih bo gospod Hanžek prinesel, ki bodo potrjevali dejstvo, da je bil gospod Mrlak pripadnik Teritorialne obrambe oziroma da je delal za slovensko stran. Veliko sreče pri iskanju takšnih dokumentov, ker takšnih dokumentov ni. Če bi bili, bi jih nekdo že v 25 letih prinesel na mizo, da bi s tem potrjeno potem oblatil gospoda Krkoviča, gospoda Janšo, tako da ti dokumenti ne obstajajo, če obstajajo, pa bi jih rad videl, ampak ne tako kot tisti ponarejeni v primeru Depale vasi. Prav tako bom podprl to zadevo ravno zaradi tega, ker želim, da se ta zadeva razčisti, in pa ker sam menim, da je nemogoče, da bi nekdo, ki strelja na helikopter, vedel, ali ta prevaža kruh ali prevaža prvo pomoč ali karkoli prevaža. Šlo je za helikopter, helikopter, za katerega se ni vedelo, ali je oborožen ali ni. Šlo je za helikopter Jugoslovanske ljudske armade, ki je letel nad prepovedanim območjem, in sestrelitev je bila več kot upravičena.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu, mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Glejte, predstavljate si, da bi v nacistični Nemčiji doživeli neko zgodbo. In da bi nekdo v demokratični Republiki Nemčiji 25 let po zlomu nacizma, po zmagi nad nacizmom poskušal po nacistični zakonodaji sprožiti en sodni proces. Ves svet bi rekel, da so nori in nekaj podobnega se dogaja v Sloveniji. Tonetu Krkoviču se pripravlja sojenje, po tem, kar je zdaj v postopku, po zakonodaji, kazenskem zakoniku SFRJ, socializma. Socializem in nacizem sta točno dva obraza enega in istega totalitarnega zla, oba utemeljena na Marksizmu, nacisti, če ne veste tega, so se učili v Rusiji delati koncentracijska taborišča v gulagih in so skupaj praznovali prvi dve leti vojne, vse skupne zmage in skupaj podpirali demokratično Evropo in skupaj pobijali ljudi. Zato je bil ta spopad tako grozljiv v drugi svetovni vojni. Hvala bogu je bil Hitler toliko nor, da je potem napadel Rusijo, Sovjetsko zvezo in s tem prekinil to povezavo, ki je bila v resnici naravna, ker gre za dva obraza istega zla, oboji so utemeljeni na Marksizmu. Ampak to se dogaja danes v Sloveniji in dogaja se ob 25-letnici slovenske osamosvojitve in zdaj me naj nekdo prepriča, da gre za naključje. Gre za to, da se poskuša umazati slovensko osamosvojitev vedno znova, da se ne bi postavilo vprašanje, kam so nas tisti, ki so se takrat na predvečer celo slovenske osamosvojitve sestajali z oficirji Kosa, pa se dogovarjali, kako bodo po tem, ko bo JLA zmlela Demos in takratno oblast, oni spet pomagali vzpostavljati nazaj SFRJ. Pa so se ušteli, ker je Slovenija zmagala. In te zmage ne bo nihče umazal.
Postopkovno Miha Kordiš.
Najlepša hvala. Ta razprava s strani gospoda Grimsa je bila natančno to, torej razprava in ne obrazložitev glasu. Ker pač v obrazložitvi glasu najbrž nima mesta navajanje, kje so se pa fašisti učili svoje obrti, sploh če umanjka nek aktualen kontekst, kot je to, da so se pa v SDS svoje obrti učili od fašistov. Hvala.
Sedaj pa takole. Spet smo pri isti situaciji, kot smo bili zjutraj. Spet ideološki govor ob obrazložitvi, ki se dotika vprašanja o sestrelitvi helikopterja nad Rožno dolino. Prosim, da prenehamo s tem. Obrazložitev glasu v lastnem imenu Matjaž Hanžek.
Hvala lepa, predsednik. Jaz ne bom glasoval o razpravi o poslanskem vprašanju zaradi tega, ker bi vse vedel, potem mi ne bi bilo treba postavljati vprašanj, ker tako ali tako vse vem. Jaz bom podprl to razpravo predvsem zaradi tega, da se razčisti med eno, drugo in tretjo resnico, o kateri vsi trdimo, da je moja resnica prava, da se dokončno ugotovi, kaj se je zgodilo, ali se je Toni Mrlak pogovarjal prej z ministri slovenske vlade, da bo pristopil, pa so mu rekli počakaj še, ker je delal načrt, da bo tri helikopterje iz jugoslovanske vojske pripeljal sem, ali se je helikopter že umaknil več kot tisoč metrov stran in da je bil zadet v rep in tako naprej. To so vse stvari, ki jih je treba razčistiti. Jaz ne trdim, da je res, da je bil zadet v rep takrat, ko se je že odmikal od zgradb, ki jih naj bi napadel. Ampak rad bi videl dokumente. Dokumenti obstajajo. Obstaja knjiga, takole debela, žal jo imam gor v pisarni, pa sem jo pozabil prinesti, kjer je vrsta dokumentov, ki o tem govori, tudi uradnih dokumentov. Najbrž ne bi Ministrstvo za obrambo in tudi sodišče mu priznalo status, ki mu ga je priznalo, in priznalo vdovi in otrokom pokojnino in odškodnino in tako naprej, če bi to ne bilo res. Ampak glasoval bo za, ponovno govorim, zaradi tega, da bi v Državnem zboru v resnici enkrat razčistili z vsebino, pa kakršnakoli je že bila, kot sem že rekel v imenu poslanske skupine. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospod predsednik. V izogib podobnim situacijam, kot je bila sedaj ob razpravi spoštovanega kolega Hanžka. Malo poznavanje Poslovnika pa tudi ne škodi. Sklep se nanaša na razpravo v Državnem zboru o odgovoru ministra, ministrice na poslansko vprašanje konkretno Žana Mahniča. Ne pa tako, kar je zdaj gospod Hanžek želel in napovedoval. Gospod predsednik, prosim, vem, vi razlagate poslovnik, ampak v izogib podobnim neprijetnim situacijam sem se oglasil na naslednjih sejah in do konca mandata.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Primož Hainz.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom glasoval proti, zato ker mislim, da bi bilo dobro, da bi sodišče opravilo svojo vlogo in predstavilo dokaze, pisne in seveda ustne, če so in baje so, tako da bi ugotovili, kaj pravzaprav je. V Državnem zboru imamo zato seveda preiskovalne komisije, zato bom proti, da se o tem razpravlja. Kar se pa tiče raznih dezinformacij, mi je prav žal, da moram to reči, to nima ničesar z osamosvojitvijo ali z umazanjem, to nima ničesar z mazanjem Teritorialne obrambe v celoti, kar bi nekateri radi prikazali, ker je pač to nek šov tukaj v Državnem zboru, zato seveda sem proti takšnemu načinu. Moram pa postaviti samo eno vprašanje gospodom, ki se zavzemajo za to, da vedo vse, ko se še rodili niso. Zakaj so potem Toniju Mrlaku v Rožni dolini postavili spomenik, če je vse tisto, kar ste prej razlagali? Tisto o zakonu o SFRJ pa seveda je bilo, vsaj kot jaz iz časopisov preberem, to sem pač videl, da ker je zakon po SFRJ ugodnejši, če bi prišlo do česarkoli, kot pa novi zakon. Zato seveda tako in je seveda vsa demagogija preko časopisov sprožena okoli tega, da je to zakonodaja SFRJ, je seveda popolnoma odveč in se je sodišče odločilo oziroma razmišljalo kot je. Odločitve pa seveda še ne poznamo. Torej, jaz bom proti.
Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti pa 45. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda ter prekinjam 17. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.