Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 29. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega zasedanja oziroma nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednji poslanki in poslanci: Cvetka Zalokar Oražem, Janja Klasinc od 11. ure dalje, Ljubo Germič, Alojz Potočnik, Matjaž Han od 13. ure dalje, mag. Vasja Klavora, Zmago Jelinčič Plemeniti, Andrej Magajna, Roberto Battelli do 12.30, László Göncz do 12.30 in Zvonko Lah. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PONOVNO ODLOČANJE O ZAKONU O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PREVOZIH V CESTNEM PROMETU. Državni svet je na 31. izredni seji, 31. 5. 2011 zahteval, da Državni zbor na podlagi tretje alineje prvega odstavka 97. člena Ustave Republike Slovenije pred razglasitvijo ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o prevozih v cestnem prometu. Za obrazložitev zahteve dajem besedo predstavniku Državnega sveta, gospodu Bojanu Papiču. Prosim, gospod Papič, kar za govornico, prosim.
Spoštovani poslanci in poslanke! Predstavil bi razloge, ki so nas vodili, da smo izglasovali veto. In sicer glavne pripombe so bile na tri člene sprejetega zakona, in sicer na plačilne roke, na solidarno odgovornost ter na kontrolo dovolilnic, ki se prenaša na pravne subjekte. In sicer razloga sta dva. Eden je pravno-formalne oblike, mislimo, da so vsi ti trije členi ustavno sporni. To izhaja iz mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora in pa iz pridobljenega mnenja Inštituta za javno upravo pri Pravni fakulteti v Ljubljani, ki pritrjuje temu mnenju. Drugo so pa potem vsebinski razlogi. In sicer, Zakon o preprečevanju zamud pri plačilih, ki je bil sprejet v mesecu marcu, ureja to isto področje, se pravi plačilne roke na nek nediskriminatoren način. V tem primeru pa se daje delu gospodarstva prednost pred ostalimi, da tukaj ne gre za vsebinsko, da ni ta ukrep vsebinsko utemeljen, o tem pričajo tudi znani podatki AJPES za mesec maj. Namreč, po AJPES promet z vidika nedospelih obveznosti ni evidentiran kot kritičen, in sicer bi mogoče samo nekaj podatkov navedel, kot najbolj kritično pri gospodarskih družbah je gradbeništvo z 29,5 % deležem, finančne in zavarovalniške dejavnosti 15,9 %, strokovne, znanstvene in tehnične s 13 %, trgovina z 12 %, predelovalna dejavnost 8,9 % in promet, skladiščenje samo z 4,9 %. Enako je stanje tudi pri samostojnih podjetnikih, tukaj ugotavljamo, da neporavnane obveznosti nad pet dni predstavljajo 28,9 % delež v gradbeništvu, v trgovini je ta delež 16,3 %, v gostinstvu 13,7 %, v predelovalni dejavnosti 12,4 % in v prometu in skladiščenju samo 11,9 %. Glavni razlog za težave v tej branži vidimo povsem drugje. Namreč v to branžo so majhni podjetniki vstopali popolnoma brez kapitala. Še mogoče deset nazaj je bilo za nakup kamiona treba nekje 50 % lastnih sredstev, v letu 2006 in naprej si praktično z osebno izkaznico prišel do prevoznega sredstva in začel opravljati to dejavnost. Jasno, brez kapitala ne gre praktično v nobeni dejavnosti in mogoče tudi rezultat, ta kriza je prav posledica prenizkih lastnih sredstev tako za zagotavljanje osnovnih kot tudi samih obratnih sredstev. To velja predvsem za male podjetnike. Pri velikih podjetnikih oziroma pri velikih podjetjih pa so tudi razlogi drugje. Največja firma, kjer je problem, se je širila na druge dejavnosti, kupovala je Sistemsko tehniko, TAM, Novoles, Savo, Merkur itd. in za osnovno dejavnost je zmanjkalo denarja. Kar se tiče drugega spornega člena, gre za tako imenovano solidarno odgovornost. Tukaj menimo, da je stvar popolnoma nekonsistentna, saj za obveznost prevoznika jamči prejemnik blaga, ki praktično ne pozna razmerja med prevoznikom in med naročnikom prevoza, se pravi dobaviteljem. Še posebej to velja, ker varovanje omogočajo drugi instituti oziroma drugi zakoni. Namreč prav v tej dejavnosti je omogočeno tako imenovano pridržanje blaga. Se pravi, če nekdo ne plačuje, ima prevoznik pravico zadržati blago do samega poplačila obveznosti. Tretja stvar. Mislimo, da bi bila bistveno boljša rešitev, da bi zbornica po analogiji, tako kot se to dogaja v bančništvu, uvedla nek register slabih plačnikov, neplačnikov ali pa spornih naročnikov in s tem praktično očistila te probleme. Moram reči, da če gremo tukaj še nekoliko dlje, ugotavljamo recimo, da je trgovina bolj kritična od samega prevozništva. Jasno [[...]]
Gospod Papič, prosim vas, če postopoma zaključite argument, ker se vam je čas iztekel. Prosim.
Pri tej odgovornosti bi po analogiji to pomenilo, da če mi naročimo neko stvar kot fizična oseba, kot občan, dobimo neko stvar. Jasno, ta, kjer smo kupili, ne plača prevoznika, se pravi, da bomo kot fizična oseba solidarno jamčili za neko neposlovnost pravnega subjekta, ki nam je nekaj prodal. In še tretja stvar. Kontrola dovolilnic.
Gospod Papič, prosim da zaključite svojo predstavitev. Prosim!
Dobro. Hvala lepa, no. V glavnem, gre za zakon, ki je nastal pod prisilo ulice in nima dejansko nikakršnih objektivnih razlogov za sprejem oziroma za ponovno potrditev. Hvala.
Hvala lepa. Zahtevo je obravnaval Odbor za promet kot matično delovno telo. Za predstavitev mnenja odbora dajem besedo predsedniku Janku Vebru. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Odbor za promet je na 22. nujni seji, 7. junija obravnaval zahtevo Državnega sveta, da Državni zbor ponovno odloča o Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu. Odbor je bil na seji seznanjen tudi z mnenjem Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki ugotavlja, da Državni svet zahtevo za ponovno glasovanje utemeljuje z razlogi, ki so vsebinske in tudi pravne narave. Zakonodajno-pravna služba meni, da mora predlagatelj zakona v zvezi s predlaganimi rešitvami, ki so za Državni svet sporne, podrobneje razložiti, zakaj so take rešitve potrebne in kateri so tisti relevantni razlogi, tudi ustavnopravne narave, s katerimi je moč take rešitve zagovarjati. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Vlade, iz katerega je razvidno, da razlogi za zahtevo Državnega sveta za ponovno odločanje o zakonu niso utemeljeni. Zakon uvaja nujno potrebne spremembe na področjih prevozov v cestnem prometu in omogoča poleg navedenih vsebin tudi ureditev področja javnega potniškega prometa. Na seji odbora je sodelovala tudi Trgovinska zbornica Slovenije, ki ugotavlja, da so bili strokovni argumenti širšega gospodarstva in Zakonodajno-pravne službe proti uveljavitvi zakona preslišani in zato so nekako predlagali odboru, da ga ob ponovnem glasovanju ne podpre. Tudi v dopolnilni obrazložitvi zahteve Državnega sveta je njen predstavnik izpostavil tri sporne rešitve, ki jih uvaja Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o prevozih v cestnem prometu, to pa so 30-dnevni plačilni rok, solidarna odgovornost za plačilo voznine le za avtoprevozniško dejavnost ter prenos kontrole dovolilnic iz pristojnosti državnih organov na gospodarske subjekte. Državni svet meni, da ne obstajajo utemeljeni razlogi za tako ločeno določanje plačilnih rokov le za eno dejavnost, saj to pomeni podvajanje zakonodaje pri tem vprašanju, ki sicer že velja za celotno gospodarstvo. Po njihovem mnenju tudi uvedba solidarne odgovornosti ne zagotavlja pravne varnosti gospodarskih subjektov, saj solidarni plačniki nimajo podatkov o tem, kdo je naročnik prevoza, kakšni so elementi prevozne pogodbe in ne nazadnje, kdo so pogodbene stranke. Opozarjajo, da podjetja nimajo ustreznega kadra za kontrolo dovolilnic. Predstavnik predlagatelja dr. Igor Jakomin je ponovno pojasnil, da se bodo z uvedbo 30-dnevnega plačilnega roka in solidarne odgovornosti za plačilo voznine izboljšale razmere v avtoprevozniški dejavnosti kot šibkejšemu členu v primerjavi z drugimi večjimi poslovnimi subjekti. S tem se za to dejavnost vzpostavlja normalne pogoje, ki ne bodo temeljili na neupravičenem pritisku naročnikov prevozov na prevoznike, da pač nekako molče sprejemajo nesprejemljive in velikokrat tudi nerazumno dolge plačilne roke, kot zadnji člen v dobavni verigi. Torej, sam zakon poleg plačilnih rokov zelo pomembno poenostavlja vse postopke. Kajti kontrola dovolilnic dejansko prinaša bistvene poenostavitve, kajti zmanjšujejo se administrativne ovire in se ne nazadnje prepušča samemu gospodarstvu, da zelo ažurno pregleda dovolilnice in ne čaka na druge državne organe. Tudi predstavnik Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije je ponovno opozoril na dosedanjo prakso predolgih rokov ali celo neplačevanja voznine, pri čemer pa mora na drugi strani avtoprevoznik vrsto stroškov dejansko poravnavati celo vnaprej. Po opravljeni razpravi je odbor z večino glasov vseh članov, 11 za in 2 proti, sprejel naslednje mnenje: Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o prevozih v cestnem prometu je ustrezen. Hvala.
Hvala lepa. Za obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade. Besedo ima dr. Igor Jakomin, državni sekretar na Ministrstvu za promet.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! V obrazložitvi zahteve za ponovno odločanje o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o prevozih v cestnem prometu je Državni svet Republike Slovenije navedel in obrazložil razloge, ki po mnenju Vlade Republike Slovenije niso utemeljeni. Določitev 30-dnevnega plačilnega roka za plačilo voznine za prevoz blaga in potnikov vzpostavlja normalne tržne pogoje, ki ščitijo prevoznike. Zaradi nastale svetovne gospodarske in finančne krize so se do konca leta 2008 začeli plačilni roki za prevoznike podaljševati, od prejšnjega stanja plačil v rokih med 30 in 90 dni na plačilo v rokih od 60 do 120 dni, ali celo več, vse zaradi pritiska naročnikov na prevoznike kot šibke člene v dobavni verigi. V prevozniški dejavnosti je velika večina stroškov vezana na 30-dnevni rok plačila, zato je podaljševanje roka neprostovoljno kreditiranje drugih dejavnosti. Načelo pravičnosti in enakosti tudi v pogojih razvitega tržnega gospodarstva je z naraščajočo plačilno nedisciplino in neupoštevanjem dogovorjenih plačilnih rokov globoko kršena in zapostavljena. Pri tem je treba poudariti, da gre pri prevozih po večini za mala oziroma srednje velika podjetja, ki so soočena z ostro mednarodno in domačo konkurenco. Predlog za zakonsko opredelitev 30-dnevnega plačilnega roka za plačilo voznine za prevoz blaga in potnikov je osnovan na dejanskem tržnem dogajanju zaradi podaljševanja plačilnih rokov prevoznikom, kot tudi na določilih Direktive 2000/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. junija 2000 o boju proti zamudam pri plačilu v trgovinskih poslih. Navedena direktiva se uporablja za vsa plačila kot prejemke s trgovinskimi posli. Načelo enakosti pred zakonom zakonodajalca zavezuje, da obravnava enake položaje enako, pri čemer dopušča različno urejanje enakih položajev, če obstajajo za takšno razlikovanje razumni in stvarni razlogi. Prevozniki bodo s tem zakonom dobili pravico, da po poteku 30-dnevnega plačilnega roka lahko začnejo obračunavati zakonite zamudne obresti. Prevozniško dejavnost specifično obravnavajo tudi nekatere druge države Evropske unije. Primerljive rešitve imajo Francija, Španija in Italija. Mnenje Državnega sveta, da zakon prenaša pristojnosti državnih organov na gospodarske subjekte pri kontroli dovolilnic, ki naj bi bili po novi zakonodajni rešitve celo sankcionirane, ne upošteva dejanskega stanja in predlaganih sprememb. Sprememba zakona namreč prinaša bistveno poenostavitev veljavne določbe o kontroli dovolilnic in bistveno zmanjšuje administrativne ovire. Zakonska materija za 28 % zmanjšuje administrativna bremena, ker ukinja sistem notranje kontrole in poenostavlja postopek preverjanja dovolilnic. Preverjanje in potrjevanje dovolilnic je bilo sprejeto v letu 2010. Na podlagi dobre prakse po uveljavitvi zakona so predlagane poenostavitve postopkov - zmanjšanje števila listin, ki jih morajo preveriti subjekti, poenostavljajo se postopki in čas hranjenja dokumentov. Doseganje izvajanja tega določila ima vidne učinke na prevozniško dejavnost in ne obremenjujejo drugih subjektov gospodarstva. Zakon ne prenaša pristojnosti državnih organov na gospodarske subjekte, temveč jim le nalaga, da ravnajo kot skrbni gospodarji in preverjajo ustreznost prevoznika, ki opravlja prevoze. Poleg tega bistveno, za nekatere prekrške celo za 10-krat, zmanjšuje sankcije. Vlada Republike Slovenije zato meni, da razlogi v obrazložitvi zahteve Državnega sveta Republike Slovenije za ponovno odločanje o zakonu niso utemeljeni. Zakon uvaja nujno potrebne spremembe na področju prevozov v cestnem prometu in omogoča poleg navedenih vsebin tudi ureditev področja javnega potniškega prometa. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Miran Jerič.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik Državnega zbora. Spoštovani državni sekretar s sodelavcem, kolegice poslanke, kolegi poslanci! Državni svet zahtevo po ponovnem odločanju o sprejeti noveli Zakona o prevozih v cestnem prometu utemeljuje z naslednjimi razlogi:prvič, prenos kontrole dovolilnic na zasebni sektor, drugič, določitev 30-dnevnega plačilnega roka le za eno gospodarsko dejavnost, in tretjič, uveljavitev solidarne odgovornosti za plačilo voznine. Te zakonske rešitve naj bi bile v nasprotju s prizadevanji za administrativne razbremenitve slovenskega gospodarstva. Za gospodarske subjekte v Sloveniji naj bi tako veljala bistveno drugačna pravila kot za konkurenčne gospodarske subjekte, ki delujejo na enotnem trgu Evropske unije. Skratka, po mnenju Državnega sveta, omenjene rešitve niso bile obravnavane z vidika celotnega slovenskega gospodarstva, kot tudi ne z vidika evropskih primerljivih rešitev in že veljavne slovenske zakonodaje. V Liberalni demokraciji Slovenije nismo pretirano navdušeni nad temi rešitvami, česar nismo skrivali niti v predhodnih fazah zakonodajnega postopka. Še enkrat želimo poudariti, da nas načeloma ne moti ugotovitev, da se mora za blažitev gospodarske krize uvesti institut 30-dnevnega plačilnega roka, pa čeprav le za eno gospodarsko dejavnost. Izredno pa nas moti, da imajo zbornice do tega instituta, pa tudi do rešitve, ki kot solidarnega zavezanca za plačilo voznine uvaja pošiljatelja ali prejemnika, diametralno nasprotna stališča. Menimo, da takšna pot, ko določenim rešitvam nasprotuje pomemben del gospodarstva, ni dobra oziroma najboljša. Obžalujemo, da se zbornicam glede teh odprtih vprašanj ni uspelo dogovoriti. V Liberalni demokraciji Slovenije smo namreč prepričani, da ni vedno najbolje, da je določena razmerja med gospodarskimi subjekti, ki bi jih lahko urejalo samo gospodarstvo v skladu s civilnim pravom, na koncu prisiljena urejati država. Obravnavana novela zakona nikakor ni prvi sprejeti in uveljavljeni ukrep v tem mandatu za omilitev učinkov gospodarske krize v avtoprevozništvu. Marsikatera druga gospodarska dejavnost podobne pozornosti na žalost ni bila deležna, na kar dejavniki cestnega blagovnega prevoza prepogosto pozabljajo. Prav gotovo je tudi ta pozornost pripomogla k postopni oživitvi te dejavnosti, o čemer pričajo statistični podatki iz prejšnjega meseca o tem, da so slovenski cestni prevozniki v letu 2010 pripeljali za 8 % več blaga kot v letu 2009 ter opravili tudi za 8 % več tonskih kilometrov ter za 7 % več voznih kilometrov. V Liberalni demokraciji Slovenije smo tudi že povedali, da pozdravljamo vsak napor, usmerjen v preprečitev nadaljnjega propadanja javnega potniškega prometa. Drugi del zakona namreč posega na področje javnega potniškega prometa in vse skozi ostaja v ozadju omenjenega spora o dodatnih ukrepih za omilitev krize v avtoprevozništvu. Ravno čim prejšnje reševanje odprtih vprašanj v avtoprevozništvu, predvsem pa v javnem potniškem prometu je tisti razlog, zaradi katerega smo v Liberalni demokraciji Slovenije novelo zakona podprli in jo bomo tudi pri ponovnem odločanju na zahtevo Državnega sveta. Ob tem pa želimo jasno povedati, da v bodoče takšnih parcialnih in popolnoma neusklajenih ukrepov znotraj gospodarstva v LDS ne nameravamo več podpirati in da nas žalosti nezmožnost dialoga in doseganja dogovorov med zbornicami.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Vili Rezman. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! Naj za uvod povem, da smo mi, ko je vlada prvič in drugič prišla s predlogom zakona pred nas, bili prepričani, da moramo zakon podpreti iz zelo preprostega razloga. Vlada je namreč sama v gradivih napisala, da so razmere na področju prevozništva zanemarjene, neustrezne in takšne, da jih je treba spremeniti. S tem se mi strinjamo; ali se je pa na to osnovno ugotovitev potem obesilo vse ustrezno, uskladilo tako, da bi bil zakon konsistenten in koherenten, o tem pa že imamo različna stališča. Torej vlada je izhajala iz prepričanja, da so razmere neustrezne, izhajala je iz analiz gospodarske situacije v panogi, ker vsi ugotavljamo, da je šlo za pretirano investiranje, ker vsi ugotavljamo, da je šlo v zadnjem obdobju za velik upad dejavnosti, kar bi morali pravzaprav tudi pričakovati. Ugotavljamo, da je prišlo do velikih likvidnostnih problemov in problemov plačilne nediscipline in ravno tako smo seveda spremljali analize, ki so govorile o tem, da ta panoga ni najbolj ogrožena, niti ni med prvimi petimi in bi bila nenavadna situacija, če bi se vse panoge tako organizirale in prišle s predlogom zakona vsaka zase, potem najbrž ne bi znali odreagirati, ker bi razsuli sistem. Ugotavlja se pa tudi, da je to ena izmed panog, ki je najbolj obremenjena z zaposlovanjem in delom na črno, kar seveda ima velike gospodarske posledice. Seveda tisto, kar mi sami menimo, da je bilo ključno pri tem, da se je zakon sestavil iz dveh delov – iz enega, ki ga podpiramo in iz enega, do katerega imamo pomislek, – torej ključno pri tem pa je bila presija, ki jo je dobro organizirana panoga izvršila preko Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije z grožnjo državljanske nepokorščine in mi ocenjujemo, da je vlada tukaj klonila pred pritiskom bolj kot pred argumenti. Zakaj smo kljub temu podprli zakon v prejšnji obravnavi? Prvič, zato, ker se strinjamo z vlado, da je treba zanemarjene razmere v prometu spremeniti. Drugič, zato, ker menimo, da je reorganizacija javnega potniškega prometa, vključno z direkcijo, kakršna je sedaj predvidena, po naši sodbi potrebna. Še najbolj podpiramo projekt integriranega potniškega prometa. Podpiramo neodvisnost, samostojnost, strokovnost teh služb, za katere vlada zagotavlja, da bodo v bodoče boljše. In podpiram tudi možnost, da se skozi ta zakon nekoliko izboljša varovanje interesov potrošnikov in podpiramo vse tiste posledice, ki bi jih lahko na to posredno vezali, bodisi da gre za energetiko bodisi da gre za vplive na okolje, bodisi da gre za varstvo potrošnikov. Smo pa že takrat opozarjali na to, da je vsaj pet elementov v tem zakonu, do katerih imamo pomisleke in imeli so jih tudi drugi, imela jih je Gospodarska zbornica Slovenije, Trgovinska zbornica Slovenije, pa tudi Zakonodajno-pravna služba našega parlamenta. Ta opozorila so bila v glavnem preslišana in preslišano je bilo tudi to, kar smo sami menili, da bi ta drugi del sodil v drug zakon, ne v Zakon o cestnem prometu. Tisto, kar je tudi za nas strokovno in sicer sporno, so plačilni roki, je solidarna odgovornost, je prenos potrebe s strani državnih organov na gospodarske subjekte, da preverjajo dovolilnice, pa tudi direktna podelitev javnih pooblastil samo dvema izmed vseh zbornic se nam je zdela nekoliko problematična. No, zato je sledil veto. Zakonodajno-pravna služba je ob pomislekih, ki jih je navedel Državni svet, ponovno izpostavila, da te spremembe niso dovolj utemeljene in vlada se je na to odzvala, vendar mi ocenjujemo, da se je odzvala tako, da je manj stvari razčistila in da je še bolj poglobila nekatere naše dvome. Zato bomo ob današnjem glasovanju glasovali nekoliko drugače kot poprej in bo vsak glasoval po svojem osebnem prepričanju.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Janko Veber. Prosim.
Hvala za besedo. Tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov lep pozdrav vsem! Naj povem, da bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov ponovno podprli Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu, pri tem pa želimo izpostaviti naslednje argumente za ponovno podporo. Dejstvo je, da zakon resnično končno ureja tudi javni potniški promet, ki je v primerjavi z ostalimi državami članicami Evropske unije izjemno zapostavljen v Sloveniji, saj vse manj potnikov uporablja tako avtobusni kot tudi železniški javni potniški prevoz. In rešitev, ki je zapisana v zakonu, pomeni tudi racionalizacijo javne uprave na tem področju, saj se združuje več državnih organov, tako v Ministrstvu za promet: Direkcija RS za ceste, Direkcija RS za vodenje investicij v javno železniško infrastrukturo kot tudi pri Ministrstvu za šolstvo in šport, pri Ministrstvu za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo ter pri Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve, torej vsi ti organi se združujejo v en organ - Direkcijo RS za javni potniški promet, ki bo veliko lažje vzpostavila vse korake, ki so potrebni za to, da v vendarle zaživi enotna vozovnica in usklajen vozni red pri avtobusnih kot tudi železniških javnih potniških prevoznikih. Zmanjšujejo se tudi administrativne ovire pri kontroli dovolilnic, ne glede na to, da Gospodarska zbornica Slovenije in Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije opozarjata na to, da prenaša država del odgovornosti na podjetja. Menimo, da to vendarle občutno zmanjšuje vse administrativne ovire in da bo neposreden kontakt med uporabniki storitev tisti, ki bo izboljšal tudi to kontrolo in s tem stabiliziral avtoprevozniško dejavnost. Torej sam zakon tudi zmanjšuje plačilne roke na 30 dni. S tem želimo dati odgovor na zahtevne gospodarske razmere, ki so nastale v avtoprevozniški dejavnosti tudi zaradi gospodarske krize, kajti dejstvo je, da so vendarle prevozniki nekako najšibkejši člen v tej verigi in menimo, da vendarle posledice pri plačevanju te storitve tako s strani dobaviteljev kot tudi trgovcev, vendarle ne more vplivati tako usodno na gospodarstvo ali pa na trgovine, da bi imeli zaradi tega ali likvidnostne težave ali pa sploh težave pri svojem poslovanju. Nasprotno, ocenjujemo, da bodo vsi trije partnerji tudi zaradi solidarne odgovornosti bistveno bolj spremljali vse te postopke in poskušali tudi poravnavati medsebojne obveznosti. Gre v tem zakonu tudi za javno pooblastilo tako Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije kot tudi Gospodarski zbornici Slovenije za izdajanje licenc in dovolilnic, ker ne nazadnje menimo, da gre za upoštevanje dobre prakse v preteklosti in lahko v prihodnosti to pomeni poenostavitev postopkov in seveda tudi zadovoljstvo vseh uporabnikov zaradi pregledne in hitre izdaje licenc in dovolilnic. To so razlogi, zaradi katerih menimo, da lahko ta zakon v Poslanski skupini Socialnih demokratov ponovno podpremo in si želimo, da čim prej zaživi. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil dr. Peter Verlič. Prosim.
Spoštovani! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se v celoti strinjamo z zahtevo Državnega sveta, saj smo tudi sami nasprotovali takšnim rešitvam, na katere opozarja tudi v tem vetu predlagatelj, to je Državni svet. In zato bomo tako kot prvič pri tem zakonu tudi sedaj glasovali proti. Proti bomo glasovali zato, ker smo že pri prvi obravnavi tega zakona predlagali po našem mnenju amandmaje, ki bi bili bistveno boljši in verjetno potem sploh ne bi prišlo do veta. Namreč, naš predlog je bil, da se delitev dovolilnic prenese na Carinsko upravo Republike Slovenije kot državni organ, in da tega ne počneta Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije in pa Gospodarska zbornica Slovenije. S tem, s to rešitvijo smo ustvarili monopol. Vemo, da bi to javno pooblastilo bilo pošteno, če bi bilo prosto dostopno, se pravi, da bi se lahko za podelitev pooblastila potegovale še kakšne druge zbornice, imamo namreč najmanj še eno, to je Avtoprevozniška zbornica in argument, da sta doslej zbornici to dobro delali, ni edini prepričljiv. Gre za monopol in gre tudi za konflikt interesov, saj če si predstavnik obrtne zbornice, boš verjetno lažje prišel do dovolilnice kot če si predstavnik neke druge, ki tega pooblastila nima. Kar se tiče plačilnih rokov smo tudi mnenja, da je to res treba reševati celovito in pa, amandma, ki bi pa pravzaprav najbolj pomagal avtoprevoznikom, in ki ga smiselno ureja tudi evropska direktiva o pomoči ob krizi in resnih motnjah, to pa je, da damo ministru za promet pristojnosti, da avtoprevozniški dejavnosti takrat pomaga. Naj še enkrat citiram, kaj smo predlagali. Predlagali smo, da ima minister v času krize in resnih motenj pristojnosti, da sprejme zaščitne ukrepe, citiram, "tako da bi lahko med drugim te zaščitni ukrepi zadevali znižanje cestnin in raznih pristojbin, znižanje trošarin, uvedbo raznih davčnih olajšav, znižanje raznih dajatev na plače zaposlenih v sektorju, dodatne olajšave za podjetja, katera večji del dejavnosti opravljajo v tujini, itd." Ampak ta amandma ni bil sprejet, predstavnik Obrtno-podjetniške zbornice pa je razmišljal, če bi naj bi bilo to treba vprašati v Bruslju. Ta ukrep bi bolj pomagal kot vsi ti plačilni roki. Poglejte, glede plačilnih rokov si očitno v gospodarstvu niso edini in je res treba to celovito reševati, čeprav menimo, da je na področju plačilne discipline treba nekaj narediti, ampak ne samo na področju avtoprevozniškega sektorja, ampak v celoti. Zmotno se govori, da je to avtoprevozniški zakon. Ne, ta novela hkrati ureja tudi področje javnega potniškega prometa, ki ga je seveda treba urediti celovito, tako kot je bilo rečeno, z neko institucijo, z usklajenimi voznimi redi, enotno vozovnico, ampak tako kot je bila obljuba ministra za promet, naj bi se to rešilo v posebnem zakonu o integriranem javnem potniškem prometu, ki ga pa ni, namesto tega pa smo dobili sedaj to v avtoprevozniškemu zakonu, ki je bil očitno tudi po diktatu ulice avtoprevozniške sprejet, vsaj tako smo prej slišali predstavnika Državnega sveta, se je pa zraven priklopilo neke rešitve za integriran javni potniški promet. Glavna rešitev je pač seveda ta, da se ustanavlja nova institucija v poplavi institucij, ki pa bo sedaj kar na lepem rešila integrirani javni potniški promet. Ne da vsebinsko tega področja ni treba urediti, samo priklopilo se je zraven, da bo šlo lažje skozi. Če bo avtoprevozniški sprejet, ker mora biti, ker drugače bodo avtoprevozniki zaprli ceste, dajmo pa zraven še malo javnega potniškega prometa, pa smo zapakirali in zakon sprejmemo. Poslanska skupina bo, tako kot prvič, glasovala proti.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Alojz Posedel. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! V Poslanski skupini Zares bomo tudi danes podprli predlog zakona. Žal nam je, da je do veta prišlo. Iz preprostega razloga, ker je v celotnem zakonu veliko zelo dobrih rešitev, potrebnih rešitev za področje prevoza v cestnem prometu in nam je zato žal, da je zaradi teh treh stvari, zaradi katerih je Državni svet izglasoval veto, prišlo do tega, da bomo danes ponovno glasovali. Prepričani smo, da se je ministrstvo pravilno lotilo reševanja težav in da je tudi v teh težavnih razmerah prisluhnilo avtoprevoznikom, ki se srečujejo s še posebej veliko plačilno nedisciplino, in da bo uvedba 30 dnevnega plačilnega roka to uredila. Želeli bi si, tako kot tudi nekateri drugi, da bi to bilo urejeno tudi za druge. Obvezni rok ali pa v drugem zakonu, pa vendar, glede na to smo prepričani, da je argument Državnega sveta premajhen, da ne bi tako glasovali. Enako je tudi ta solidarna odgovornost, za katero menimo, da je prav, da se naročnik zave pomembnosti prevoznika in da skupaj skrbita za to, da bo prevoz tudi dejansko plačan in zato bomo glasovali za. Enako ocenjujemo, da bo ureditev, kot jo je ministrstvo predlagalo v primeru podeljevanja dovolilnic, zmanjšala birokratske ovire in da bodo glede na to, da so sami predlagatelji tudi koristniki teh uslug, tudi sami najprej ugotovili, če to ne bo delovalo. Zato se ob zavedanju opozoril Državnega sveta in nekaterih zbornic in dela gospodarstva zavedamo resnosti teh opozoril. Upamo tudi, da se tega zavedajo avtoprevozniki in da bodo v primeru da se bodo te bojazni izkazale kot resnične tudi pravočasno in pravilno odreagirali in rešili morebitne težave. V poslanski skupini bomo ponovno glasovali za ta zakon.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Janez Ribič. Prosim.
Pozdravljeni, spoštovani poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo v razpravi o zakonuopozorili in izrazili nekatere pomisleke, zahtevali pojasnila glede posameznih rešitev in opozorili na nespoštovanje Poslovnika Državnega zbora. Kljub temu, da nismo dobili ustreznih pojasnil, smo zakon podprli, saj menimo, da moramo v gospodarski krizi ukrepati hitro. Zato bomo ponovno podprli zakon kljub nekaterim pomislekom. Zanje naj odgovarja predlagatelj. Ponovno poudarjamo, da bi morala v Sloveniji končno zaživeti večja povezanost avtobusnega in železniškega prometa, kar bi prineslo veliko pozitivnih posledic, predvsem pa bi z enotno vozovnico spodbudili večjo uporabo javnih prevoznih sredstev, saj je nesprejemljivo, da se na daljših linijskih prevozih na avtobusih vozi tako malo potnikov, včasih samo eden ali dva. Dodaten pogoj za to je seveda tudi cenovna sprejemljivost takšnih prevozov. Podpiramo ureditev in vzpostavitev celovitega upravljanja sistema integriranega javnega potniškega prometa, ki bo potekalo hkrati na dveh nivojih. Predlog zakona prinaša poleg uvedbe 30-dnevnega plačilnega roka tudi potrebno delitev licenc na licenco v notranjem prometu in na mednarodno licenco ter delitev in uporabo dovolilnic CEMT. V zakonu je opredeljena tudi podelitev javnih pooblastil in pristojnosti delitve licenc in dovolilnic. Poslanci Slovenske ljudske stranke kljub pomislekom pozdravljamo spremembe zakona, saj gre za enega od redkih ukrepov te vlade za učinkovitejšo pomoč eni branži gospodarstva. Glede instituta solidarne odgovornosti dolžnika smo tudi mi opozorili na bojazen, da se bodo pojavili dvomi o enostranskem pristopu. Kljub temu pa smo prepričani, da so ti ukrepi dobronamerni in se bodo z njimi izboljšale razmere manjših avtoprevoznikov kot šibkejšega člena v primerjavi z drugimi večjimi poslovnimi subjekti. S tem zakonom se delno uresničujejo nekatere zahteve Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, zato smo zakon podprli in ga bomo tudi tokrat. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Anton Urh. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar s sodelavcem, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini DeSUS bomo tudi tokrat ponovno podprli predlog novele Zakona o prevozih v cestnem prometu. Gre za enega od zakonov, s katerim je Vlada Republike Slovenije želela odgovoriti na zahteve Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije. Po zagotovilih predlagatelja ministra za promet naj bi ta zakonska novela prispevala k zmanjševanju posledic krize na avtoprevozniško dejavnost, uredila odnose v avtoprevozništvu in plačilno disciplino. Novela namreč določa 30-dnevni plačilni rok s solidarno odgovornostjo. Solidarna odgovornost je potrebna zaradi specifike pogodb v dejavnosti, ki se sklepajo med dvema strankama v korist tretjega. Z zakonsko novelo se poenostavlja tudi institut preverjanja in potrjevanja dovolilnic v podjetjih, določa pa se tudi okvir pristojnosti in nalog Direkcije RS za javni potniški promet. Z ustanovitvijo direkcije se bo zagotavljala višja stopnja strokovne samostojnosti, učinkovitosti in kakovosti pri opravljanju in vodenju nalog sistema gospodarske javne službe potniškega prometa. V ta namen bodo združeni kadrovski in finančni viri, kar pomeni tudi bolj sistemsko in racionalno rabo proračunskih sredstev. Vlada želi z ustanovitvijo direkcije promovirati enega najmanj uporabljenih javnih prevozov in uvesti sistem integriranega potniškega prometa. Ta projekt na Ministrstvu za promet že teče, končal pa se bo z integracijo voznih redov in uvedbo enotne vozovnice. Dejstvo je, da je problematika javnega potniškega prometa zelo aktualna in zahteva čim prejšnje in učinkovite ukrepe na ravni države, regij in občin. Slovenija je na zadnjem mestu po rabi javnega potniškega prometa med državami članicami EU, kar jasno kaže na zanemarjenost tega področja na vseh nivojih. Podatki Eurostata kažejo, da je leta 2006 v Sloveniji od vseh narejenih potniških kilometrov z vlakom prepotovalo 3,2 % potnikov, z avtobusom 3,6 % potnikov, z osebnim avtomobilom pa kar 91,3 % vseh potnikov. V program blaženja in prilagajanja podnebnim spremembam je nujno treba vključiti tudi ukrepe za spodbujanje javnega potniškega prometa. Slovenija je namreč v zadnjih letih v stopnji motorizacije dohitela in celo prehitela številne zahodnoevropske države. V Sloveniji se je število registriranih avtomobilov od leta 1995 do leta 2007 povečalo za 37 %, kar pomeni, da v naši državi količina cestnega prometa občutno narašča, obenem pa močno upada interes za uporabo javnega potniškega prometa. Država si prizadeva ustaviti trend upadanja števila uporabnikov javnega potniškega prometa in dolgoročno doseči njegovo povečanje tudi s projektom integriranega javnega potniškega prometa, ki bo do konca leta 2013 zagotovil uvedbo enotne vozovnice in usklajenih voznih redov avtobusnega in železniškega prometa. V ta namen se bo ta sistem vključil v novega upravljavca Direkcijo RS za javni potniški promet. Kot že rečeno, bomo v Poslanski skupini DeSUS ponovno podprli predlog novele. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Silven Majhenič.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani poslanci! Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu, ki ga je Državni zbor sprejel 24. 5. je Državni svet zavrnil z utemeljitvijo predlaganih členov zakona, kateri so bili sporni tudi za Poslansko skupino Slovenske nacionalne stranke ob obravnavi in sprejetju zakona v Državnem zboru in so se nanašale na področje podeljevanja licenc, delitev dovolilnic, in kar je še posebej pomembno, na plačilne roke. Seveda se v vseh teh predlogih odraža upravičen dvom, da zakon ne ponuja prevoznikom pričakovanih izboljšav, kljub temu pa so avtoprevozniki prepričani, da je za njih zakon dober in da rešuje nevzdržno stanje avtoprevoznikov. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke menimo, da je treba nepravilnosti odpraviti čim prej, vendar na način, ki bo status avtoprevoznikov reševal samostojno in na daljši rok. Pričakovati bi bilo, da se zakon uskladi z že veljavno in obstoječo zakonodajo, ki v določenih segmentih že danes govori v prid prevoznikov v širšem pomenu, vendar kot vidimo, se tudi na tem področju srečujemo z nespoštovanjem pri izvajanju zakonov, ki pa so po mnenju Slovenske nacionalne stranke napisani zelo jasno. To pa še enkrat potrjuje dejstvo, da slovenski kapitalizem deluje brez potrebnih zakonskih in moralnih zavor. Težko je iz tega zakona izluščiti, da je to avtoprevozniški zakon, saj omenja ustanovitev organa javnega potniškega prometa, ki pa z avtoprevozniki nima nič skupnega. Pa vendar, če vidijo avtoprevozniki v teh predlogih zakona rešitev, je prav, da jim politika tudi prisluhne. Strinjam se, da je prav, da o zakonu soodloča tudi tisti, na katerega se zakon neposredno nanaša in da je z zakonom in po zakoniti poti zagotovljeno funkcioniranje in obstoj teh podjetnikov. Vseskozi se pogovarjamo, da je treba prisluhniti in se pogovarjati z obrtniki in podjetniki, ko se pripravljajo zakoni, da bodo ti pripravljeni in napisani strokovno in predvsem izhajali iz prakse, kajti le oni se srečujejo na trgu s konkurenco, ki je čedalje hujša, neomajna, še posebej na evropskem trgu in so njihove izkušnje več kot potrebne, ko se zakoni tudi pripravljajo. Se strinjam z avtoprevozniki, da politika vselej nima prav, saj so gledanja predvsem kabinetno usmerjena, kar pa se na realnem trgu pokaže povsem drugače. Podatek, da so trgovci v letu 2010 ustvarili za 155 milijonov dobička in da so avtoprevozniki na račun nespoštovanja plačilne discipline pridelali za 25 milijonov izgube, je dovolj zgovoren podatek, da je treba slednjim zagotoviti, da bodo kljub tudi nelojalni konkurenci preživeli in ustvarjali dobiček, ki bi najbrž tudi bil, če bi bila plačila redna. Seveda se pa vse to nanaša na dosledno spoštovanje zakonov, ki že veljajo. Kot sem že omenil, ta zakon ni ravno tisto, da bi prepričal poslance Slovenske nacionalne stranke, da je kvaliteten, vendar menimo, da je pa dobronameren. Avtoprevozniki verjamejo, da so s tem zakonom njihove težave rešene, in zato v Slovenski nacionalni stranki sprejetju zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na glasovanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Prehajamo na odločanje o navedenem zakonu. Ob tem vas želim opozoriti, da mora pri ponovnem odločanju skladno z drugim odstavkom 91. člena Ustave Republike Slovenije za sprejem navedenega zakona glasovati večina poslancev Državnega zbora, to je 46 ali več. Glasujemo. Ne dela? Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 15. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O EVROPSKIH SVETIH DELAVCEV, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku vlade. Besedo ima dr. Anja Kopač Mrak, državna sekretarka na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, drage poslanke in poslanci! Pred vami je danes zakon, ki v naš pravni red prinaša prenovljeno direktivo, ki ureja ustanavljanje evropskih svetov delavcev ali drugo ureditev postopka obveščanja in posvetovanja z delavci v večjih multinacionalkah v državah članicah Evropske unije in Evropske gospodarske skupnosti, ki je bila sprejeta leta 2009. Na ta način namreč lahko v družbah in povezanih družbah, ki so ustanovljene v državah članicah in imajo zaposlenih najmanj 1000 delavcev in od tega najmanj po 150 delavcev v vsaj dveh državah članicah, v teh državah lahko poteka obveščanje in posvetovanje med delavci in poslovodstvom glede razvoja poslovanja in glede vseh pomembnih odločitev na nadnacionalnem nivoju, ki bi seveda lahko imele vpliv na zaposlovanje ali delovne pogoje v okviru teh evropskih delavskih svetov. Ta direktiva, na katero so močno vplivali socialni partnerji na ravni Evropske unije, je prenovila staro direktivo na tem področju, ki je bila iz leta 1994. Osnovni cilj prenovljene direktive pa je zagotoviti večjo učinkovitost pravice do obveščanja in posvetovanja z delavci na nadnacionalni ravni, ki je tudi ena izmed temeljnih pravic, določena v več drugih direktivah in tudi v Evropski socialni listini, povečati delež ustanovljenih evropskih svetov delavcev, trenutno jih imamo le eno tretjino, a izboljšati pravno varnost [[...]]
Prosim za pozornost v dvorani.
[[...]]in zagotoviti boljšo povezanost med direktivami na področju obveščanja in posvetovanja delavcev, ki so urejena na različnih podpodročjih. 6. junija 2011 je staro direktivo v celoti nadomestila nova direktiva, zato morajo vse države članice čim prej ustrezno prenesti določbe te prenovljene direktive v svoj pravni red. Predlog zakona o evropskih svetih delavcev je obravnaval tudi Ekonomsko-socialni svet in ga v celoti podprl. Torej naši socialni partnerji zakon v celoti podpirajo, zato bi, če se strinjate, tudi prosili, če se lahko danes po drugi obravnavi v skladu s Poslovnikom Državnega zbora opravi tudi tretja obravnava tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici dr. Andreji Črnak Meglič. Prosim.
Lep pozdrav, gospod predsednik, gospa državna sekretarka s sodelavcem! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o evropskih svetih delavcev, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po rednem postopku predložila Vlada. Seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki predlagatelja predloga zakona z državno sekretarko, predstavnica Zakonodajno-pravne službe, predstavnik Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide in predstavnik Konfederacije novih sindikatov Slovenije - Neodvisnost, Konfederacije sindikatov 90 Slovenije in Zveze svobodnih sindikatov Slovenije. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika. Na podlagi njenega mnenja so bili vloženi in tudi sprejeti amandmaji poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS. Mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki je predlog zakona podprla, je na seji odbora na kratko predstavil predstavnik Državnega sveta. V uvodni dopolnilni obrazložitvi členov je predstavnica predlagatelja na kratko predstavila temeljne razloge za sprejetje zakona. Brez razprave je odbor sprejel vse vložene amandmaje in glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in ga sprejel. Pripravljeno je dopolnjeno besedilo predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil Vili Rezman. Prosim.
Hvala lepa, predsednik. Poslanska skupina nepovezanih poslancev bo, domnevam, tako kot tudi vse ostale poslanske skupine predlog podprla. Bistvo tega predloga je povečati možnosti informiranja in pod narekovaji, vpliva zaposlenih na odločanje v multinacionalkah in verjetno ni nikogar, ki bi temu izrecno želel nasprotovati. Mi pravzaprav sledimo direktivi, kakor je bilo povedano, lovimo rok za rep, kakšen dan ga bomo zamudili, ampak ne bo tragedije. Sicer pa menimo, da podatki, ki govorijo o evropskih svetih delavcev, nagovarjajo k temu, da takšen zakon tudi pri nas podpremo in ga tudi kasneje implementiramo v čim večji možni meri. Evropski zemljevid je namreč poln belih lis kar se tiče evropskih svetov delavcev. Kar se tiče Slovenije, je to popolnoma prazen list, na katerem še nič ni vpisanega. Kar se tiče drugih evropskih držav, pridruženih Evropski uniji so tudi v skromnem obsegu izkoristile to možnost, ki jo direktiva daje, in zanimivo je ali pa morebiti je celo treba poudariti, da so evropski sveti delavcev najbolj množično prisotni v najbolj razvitih državah. Verjetno to kaže na povezanost soodločanja, pod narekovaji, z razvitostjo poslovne in siceršnje kulture v posamičnih državah in korporacijah. Gre namreč za to, da se lahko to uveljavlja po svobodni volji delavcev, sami izbirajo to možnost in gre za to, da imajo to možnost v tistih družbah, ki so multinacionalke in v katerih je vsej 150 zaposlenih iz vsake države. Kar se tiče sektorjev je zanimivo, da je največ evropskih svetov delavcev ustanovljenih na področjih kovinarskega, kemičnega, gradbenega, hotelsko-turističnega in kmetijskega sektorja. Sami sektorji, ki so v Evropi tudi zelo razviti, in ki v veliki meri pomenijo panoge, ki so delovno intenzivne. Tudi zavoljo tega je to verjetno lahko nek poseben poudarek. Je pa iz podatkov razvidno, da ni neke velike zavzetosti za ustanavljanje evropskih svetov delavcev, razen takrat, ko dobijo zaposleni impulz in to se je zgodilo pred več kot desetletjem s takratno direktivo in najbrž bo nekaj podobnega tudi po tej direktivi, ki je bila zadnja spremenjena. Tudi naš predlog zakona lahko k temu prispeva, ampak z oziroma na velikost Slovenije in z oziroma na velikost družb pri nas kaj pomembnega mi k temu ne moremo dodati. Gre torej za bolj ali manj kampanjske ustanovitve evropskih svetov delavcev, ki pa vendarle kasneje ohranijo svojo aktivnost in se torej v trendu število evropskih svetov delavcev zvišuje. Katere so pristojnosti teh evropskih svetov? Pristojnosti so pravzaprav skromne, tako vsaj mi v naši poslanski skupini to razumemo. Gre za to, da zaposleni smejo biti ustrezno informirani. Gre za to, da imajo sami, bi rekel, svobodno pravico, da ustanavljajo take svete. Gre za to, da imajo tisti, ki so v organih zaposleni oziroma ki so v teh organih, tudi določene pravice v zvezi z informiranjem in srečevanjem s poslovodstvi. Enkrat letno je to obvezno. Sicer pa mi menimo, da predstavniki v evropskih svetih delavcev tega niso vzeli kot neko zelo pomembno in avtonomno pravico, ki bi jo želeli izkoristiti, sicer bi situacija statistično bila najbrž drugačna. Kljub vsemu gre za pozitiven premik. Gre za to, da se vendarle povečuje informiranje, da se omogoča, da delavci dajo mnenja k najpomembnejšim odločitvam in da se na ta način vzpostavlja tudi nek nadzor nad temi odločitvami. Vse tri komponente mi v Poslanski skupini nepovezanih poslancev tudi podpiramo. Podprli bomo predlog tega zakona.
Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Marijan Križman. Prosim.
Lep pozdrav vsem skupaj! Sodelovanje delavcev pri upravljanju ima tako v slovenskem kot tudi v širšem evropskem prostoru pomembno mesto in dolgoletno tradicijo. Enega od novejših instrumentov soupravljanja delavcev predstavljajo tudi evropski sveti delavcev, ki so se začeli vzpostavljati s krepitvijo skupnega notranjega trga in kot posledica vedno večje vpetosti evropskega gospodarstva v procese globalizacije. Delovanje notranjega trga v povezavi z globalizacijo evropska podjetja postavljajo v novo situacijo. Poslovanje podjetij vedno bolj presega meje ene države oziroma dobiva izrazito nadnacionalni značaj, vzporedno pa se razvijajo tudi nove oblike participacije delavcev v podjetjih. Evropski sveti delavcev torej niso abstraktne entitete, temveč so organi delavcev, ki delujejo preko državnih meja in skrbijo za informiranje ter posvetovanje delavcev, ki so zaposleni v mednarodnih družbah. Z Direktivo Sveta 94/45/ES z dne 22. septembra 1994 o ustanovitvi evropskih svetov delavcev je bil leta 1994 postavljen v temelj za uresničevanje delavske participacije v podjetjih in skupinah podjetij, ki delujejo na območju Evropske unije. Ta direktiva je bila leta 2009 spremenjena z namenom, da se izboljša pravna varnost in zagotovi boljša povezanost med direktivami na področju obveščanju in posvetovanja z delavci ter da se poveča delež ustanovljenih evropskih svetov delavcev. Podatki Evropske komisije iz leta 2009 namreč kažejo, da je v državah članicah zaenkrat ustanovljenih manj evropskih svetov delavcev, kot bi jih bilo lahko. Tako so evropski sveti delavcev ustanovljeni le v 36 % podjetij, ki jih zajema obseg uporabe direktive. Največ aktivnih evropskih svetov delavcev je v družbah, ki so upravni centri multinacionalk v Nemčiji, Veliki Britaniji in Franciji. Trenutno v Sloveniji še ni evropskega sveta delavcev v multinacionalni družbi, ki bi imela glavno poslovodstvo v naši državi in v kateri bi v celoti veljale določbe našega Zakona o evropskih svetih delavcev. To nedvomno odraža trenutno strukturo slovenskega gospodarstva, v kateri ni veliko multinacionalk. Glavni namen novega Zakona o evropskih svetih delavcev je v slovenski pravni red prenesti prenovljeno direktivo, ki ureja ustanavljanje evropskih svetov delavcev in ureja postopek obveščanja in posvetovanja z delavci v večjih multinacionalkah v državah članicah EU in Evropskega gospodarskega prostora. Pri tem je treba poudariti, da tako direktiva kot tudi Zakon o evropskih svetih delavcev določata sistem obveščanja in posvetovanja, ki temelji na načelu prostovoljnosti. Obveščanje delavcev in posvetovanje z njimi je pravica delavcev, ni pa njihova dolžnost. V praksi to pomeni, da mora uprava družbe začeti postopek za vzpostavitev sistema le, če delavci to zahtevajo. Socialni demokrati ocenjujemo, da imamo v Sloveniji ustrezen sistem sodelovanja delavcev pri upravljanju. Menimo tudi, da bomo z uveljavitvijo novega Zakona o evropskih svetih delavcev dosegli, da bo izvajanje pravic delavcev nacionalnega obveščanja in posvetovanja bolj učinkovito, saj bodo normativno olajšani pogoji za ustanovitev evropskega sveta delavcev v multinacionalkah z glavnim poslovodstvom v naši državi. Socialni demokrati bomo Predlog zakona o evropskih svetih delavcev v drugi obravnavi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Marijan Pojbič.
Spoštovani gospod predsednik! V Slovenski demokratski stranki bomo Predlog zakona o evropskih svetih delavcev podprli, ker smo prepričani, da predlagani zakon rešuje problematiko, ki je pomembna, in jo je treba rešiti na način, kot ga opredeljuje ta zakonski predlog. Namreč, evropski svet delavcev je organ, ki predstavlja evropske delavce v večjih družbah in povezanih družbah, ki so ustanovljene v državah članicah Evropske unije ali Evropskega gospodarskega prostora. Preko njega poteka informiranje, posvetovanje med zaposlenimi in poslovodnimi organi glede poslovanja in seveda o pomembnih odločitvah, ki bi lahko vplivale na zaposlovanje in delovne pogoje na nadnacionalni ravni. Ta zakon prenaša v slovenski pravni red Direktivo 2009/38ES z dne 6. maja 2009 o ustanovitvi evropskega sveta delavcev. Pomembno je poudariti, da direktiva, o kateri govorimo, prenavlja staro direktivo na tem področju iz leta 1994 z namenom, da bo zagotovljena večja učinkovitost pravic do obveščanja in posvetovanja z delavci na nadnacionalni ravni, ustvarja pogoje, da se ustanovi več evropskih svetov delavcev, izboljšuje pravno varnost in povezanost med direktivami na področju obveščanja in posvetovanja z delavci. Prav tako predlog zakona natančneje opredeljuje zahtevo o zbiranju in posredovanju podatkov, kar je dolžnost poleg glavnega poslovodstva tudi poslovodstev vseh družb, da posredujejo informacije vsem zainteresiranim stranem v pogajanjih. Predlog zakona prav tako prinaša boljše rešitve na področju načina delovanja in sestave posebnega pogajalskega telesa in evropskega sveta delavcev, obenem pa izpolnjuje zahteve direktive za dopolnitev zakonodaje za zagotovitev uravnoteženega predstavništva delavcev v evropskem svetu delavcev. V Slovenski demokratski stranki smo veseli, da predlagani zakon izboljšuje pravno varnost zaposlenih in njeno učinkovitost ter povečuje možnost udeležbe delavcev pri poslovnih odločitvah. Prepričani smo, da je še kako treba na področju pravne varnosti zaposlenih storiti veliko, če se želimo izogniti temu, kar se je v tem mandatu dogajalo, in se še dogaja, z zaposlenimi v naši državi. Seveda bomo v Slovenski demokratski stranki predlog zakona, ki je pred nami, podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Janez Ribič.
Spoštovana državna sekretarka, gospa Anja Kopač Mrak, spoštovane poslanke in poslanci! Poslanci Slovenske ljudske stranke pozdravljamo dejstvo, da je Vlada tokrat spoštovala Poslovnik Državnega zbora in predlagala nov zakon namesto številnih dopolnil in sprememb. Zakon bomo podprli, saj prinaša izboljšanje pravic delavcev do obveščanja in posvetovanja v večjih družbah in povezanih družbah, ki delujejo na območju Evropske unije in Evropskega gospodarskega prostora, ki temelji na prostovoljni odločitvi delavcev. Glavno poslovodstvo mora torej začeti postopek za vzpostavitev sistema le, če delavci to zahtevajo. Skladno s prenovljeno direktivo bo zakon omogočal delavcem, da v razumnem času po posvetovanju s svojim predstavnikom brez poseganja v pristojnosti vodstva dajo mnenja o predlaganih rešitvah. V ta namen predlagani zakon predvideva dva načina, in sicer kot prvo ureja dogovor o ustanovitvi evropskega sveta delavcev, ki ga sestavljajo predstavniki delavcev ali ureditev drugačnega postopka obveščanja in posvetovanja z delavci v družbah na območju Evropske unije, ki poslujejo vsaj v dveh državah članicah. Poleg tega omogoča izobraževanje predstavnikov delavcev. V obravnavi na odboru so bili sprejeti amandmaji, ki odpravljajo pomanjkljivosti v besedilu zakona. Zakon je, kot je znano, podprl tudi Ekonomsko-socialni svet, zato se zdi, da gre za enega od redkih zakonov, kjer je bil socialni dialog uspešen in zato je prav, da ga podpremo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo torej zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Franc Jurša. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav kolegicam in kolegom, državni sekretarki in predstavniku ministrstva! S predlogom tega zakona se v pravni red Republike Slovenije prenaša v letu 2009 prenovljena evropska direktiva, ki ureja ustanavljanje evropskega sveta delavcev ali uvedbo postopka obveščanja in posvetovanja z delavci v družbah ali povezanih družbah na območju Skupnosti. Prenova direktive je nastala z namenom zagotoviti večjo učinkovitost pravice do obveščanja in posvetovanja z delavci v družbah na nadnacionalni ravni, povečati delež ustanovljenih evropskih svetov delavcev, izboljšati pravno varnost pri ustanavljanju in delovanju evropskih svetov delavcev in zagotoviti boljšo povezanost med direktivami na področju obveščanja in posvetovanja z delavci. V naši poslanski skupini nov zakon, ki sledi spremembam evropskega pravnega reda, podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavila mag. Sara Viler. Prosim.
Lep pozdrav, gospod predsednik, predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! S Predlogom zakona o evropskih svetih delavcev se v pravni red Slovenije prenaša še ena od številnih direktiv Evropske skupnosti. Za razliko od večjega števila že implementiranih direktiv v slovenski pravni sistem je predmetna direktiva razumljiva in oprijemljiva. Namen slednje direktive je zagotoviti večjo učinkovitost pravice do obveščanja in posvetovanja z delavci na nacionalni ravni, povečanje deležev ustanovljenih evropskih svetov delavcev in izboljšava pravne varnosti in zagotavljanje boljše povezanosti med direktivami na področju obveščanja in posvetovanja z delavci. S predlaganim zakonom o evropskih svetih delavcev naj bi se dosegla večja jasnost, razumljivost in preglednost na področju delovanja evropskih svetov delavcev, izboljšale naj bi se pravice delavcev do obveščanja in posvetovanja v večjih družbah in povezanih družbah, ki delujejo na območju Evropske unije in Evropskega gospodarskega prostora. V Slovenski nacionalni stranki bi izpostavili dve pomembni določbi tega predloga zakona. In sicer prvič, določbo o obveščanju pristojnih evropskih organizacij delavcev in delodajalcev o članih posameznih pogajalskih teles in o začetku pogajanja pri sestavi in delovanju posebnega pogajalskega telesa. Posebno pogajalsko telo ima tudi pravico, da se pred pogajanjem in po njem sestane brez navzočnosti predstavnikov glavnega poslovodstva in da ima v ta namen tudi zagotovljena sredstva za komunikacijo. Med strokovnjaki, ki jih lahko zaprosi za pomoč pri svojem delu, pa so izrecno navedeni tudi predstavniki sindikatov na ravni držav članic, kar je po mnenju Slovenske nacionalne stranke izrednega pomena. Tako je natančno opredeljen postopek ustanavljanja, pristojnosti in delovanja posebnega pogajalskega telesa in poslovodstva med dogovarjanjem o načinu obveščanja in posvetovanja delavcev, kar vse pripomore k učinkovitosti postopka in tudi k pravni jasnosti in varnosti. In drugič. Določbo v zvezi s sporazumom med glavnim poslovodstvom in posebnim pogajalskim telesom, kjer se izrecno zahteva, da tudi nacionalne zakonodaje dopolnijo svoje predpise za zagotovitev uravnoteženega predstavništva delavcev v evropskih svetih delavcev, in sicer po dejavnostih, kategorijah delavcev in po spolu ter zahtevam po dodatni ureditvi povezovanja evropskih svetov delavcev z nacionalnimi predstavniškimi telesi. Glede na navedeno in dejstvo, da je predlagatelj zakona dokaj natančno in celovito obdelal zadevno področje, bomo v Slovenski nacionalni stranki predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Milan Gumzar. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi ter vsi ostali prisotni v Državnem zboru, lepo pozdravljeni. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo podprli Predlog zakona o evropskih svetih delavcev, s katerim se v pravni red Republike Slovenije prenaša Direktiva, sprejeta leta 2009, ki celovito prenavlja to področje. Glavni namen direktive je zagotoviti večjo učinkovitost pravice do obveščanja in posvetovanja z delavci na nadnacionalni ravni ter izboljšati pravno varnost in zagotoviti povezanost med obstoječimi direktivami na področju obveščanja in posvetovanja z delavci. Prenovljena direktiva ima nespremenjeno strukturo in še naprej daje prednost sprejetim in dogovorjenim rešitvam na ravni podjetja. Predlagani zakon skladno s prenovljeno direktivo ureja in izboljšuje pravice delavcev do obveščanja in posvetovanja s poslovodstvom glede razvoja poslovanja in vseh pomembnih odločitev na nadnacionalni ravni, ki bi lahko vplivale na zaposlovanje ali delovne pogoje v večjih družbah in povezanih družbah, ki delujejo na območju Evropske unije ali Evropskega gospodarskega prostora, in sicer najmanj v dveh državah članicah. V ta namen predlagani zakon, kakor izhaja iz zahtev direktive, predvideva dva načina ureditve obveščanja in posvetovanja z delavci, in sicer kot prvo ureja dogovor o ustanovitvi evropskega sveta delavcev, ki ga sestavljajo predstavniki delavcev, ali ureditev drugačnega postopka obveščanja in posvetovanja z delavci v družbah na območju Evropske unije, ki poslujejo vsaj v dveh državah članicah. Če takega dogovora ni mogoče doseči, se ob pogojih, ki jih natančno določa direktiva, evropski svet delavcev ustanovi v skladu z določbami zakona, ki povzemajo zahteve iz aneksa direktive. Tudi prenovljena direktiva določa sistem obveščanja in posvetovanja, ki temelji na načelu prostovoljnosti. Obveščanje delavcev in posvetovanje z njimi je pravica delavcev, ne pa njihova dolžnost. Glavno poslovodstvo mora začeti postopek za vzpostavitev sistema le, če delavci to zahtevajo. Ker bo zakon tudi redakcijsko in nomotehnično izboljšan, s čimer bo dosežena večja jasnost, razumljivost in preglednost pravnega predpisa in ker prinaša pomemben napredek na področju ohranjanja pravic delavstva, ga bomo v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po zaključeni 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O JAVNIH CESTAH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavniku predlagatelja zakona mag. Andreju Vizjaku. Prosim.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani predsednik, predstavniki Vlade! Skupina poslancev smo vložili Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o javnih cestah z enim samim namenom, in sicer obstoječi sistem pobiranja cestnine na cestninskih cestah, to je predvsem na slovenskih avtocestah, je od leta 2008 za lažja vozila, torej za osebna vozila pravzaprav za enosledna vozila in vozila, katerih največja dovoljena masa ne presega 3,5 tone, urejen z vinjeto. Jaz mislim, da od takrat dalje lahko spremljamo tudi pozitivne učinke uvedbe tega tako imenovanega vinjetnega sistema, saj le ta omogoča plačevanje cestnine in ne zahteva ustavljanja vozil na cestninskih postajah, to bistveno poveča pretočnost cestninskih cest in tudi zmanjša in odstrani zastoje na cestninskih cestah zlasti v prometnih konicah, številni izmed nas se vozimo tako kot drugi državljani po teh cestninskih cestah in zlasti, ko so prometni zamaški v petkih popoldan ali v ponedeljkih zjutraj, pravzaprav skozi vso turistično sezono, lahko opazujemo kljub pozitivnemu učinku uvedbe vinjet zastoje na cestninskih postajah. Nadalje, vinjete omogočajo zmanjševanje onesnaževanja okolja, zlasti zraka in zemljišč ob avtocesti, saj ne prihaja do zaustavljanja in potem pospeševanja oziroma pomikanja vozil s počasno hitrostjo. In tudi plačevanje cestnine z vinjeto omogoči lažji prehod na cestninjenje v prostem prometnem toku, kar je neka vizija tudi v Sloveniji. Seveda pa uvedba vinjet ni zaključila te zgodbe, saj so nam ostale še vedno cestninske postaje. Cestninske postaje so v določenem delu potrebne zaradi tega, ker se še vedno cestnini tovorna vozila na klasičen način, in zato je, dokler se tudi ta zadeva ne uredi, treba ohraniti dele cestninskih postaj, vendar pa so deli cestninskih postaj, ki so namenjeni zgolj prehodu osebnih vozil oziroma tistih, ki uporabljamo vinjeto, povsem odvečni. Vsakdo izmed vas se lahko prepriča, ko vozi skozi te cestninske postaje 40 kilometrov na uro, da ni noben gradbeni podvig in tudi nikakršen problem odstraniti tiste dele cestninskih postaj, ki so namenjene osebnim vozilom oziroma motorjem ali pa lažjim vozilom do 3,5 tone. Pravzaprav gre za neke nepojasnjene razloge, zakaj so ti deli cestninskih postaj še vedno in še vedno ovirajo promet. Zato skupina poslancev predlaga enostavno rešitev, da je upravljavec cestninskih cest, to je Dars, dolžan v roku 6-ih mesecev od uveljavitve tega zakona odstraniti dele cestninskih postaj, ki so namenjeni cestninskim zavezancem z vinjetami, tako da bo omogočen njihov neoviran promet. Gotovo se da na teh delih ceste dvigniti hitrost s sedanjih omejenih 40 kilometrov na uro na 80 ali celo več, kljub temu, da tisti del cestninske postaje ostane, torej za tovorna vozila. Mislim, da smo vsi priča tudi temu, da se te cestninske postaje sedaj uporabljajo za točke, kjer policija kasira zlasti tujcem, turistom prekoračitve hitrosti, saj gre za razmeroma radikalno zniževanje hitrosti do cestninskih postaj in ne nazadnje te cestninske postaje še vedno vnašajo veliko zmedo med tiste uporabnike avtocest, ki so prvič na njih, saj se kljub vinjeti pripeljejo na cestninsko postajo in pravzaprav ne vedo, kako ravnati, zato predlagamo to rešitev, ki bi že morala biti narejena. Tri leta je od uvedbe vinjet, pa še danes nimamo odstranjenih cestninskih postaj, zato prosimo tudi ostale poslanske skupine, da te rešitve podprejo.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku vlade. Besedo ima dr. Igor Jakomin, državni sekretar na Ministrstvu za promet.
Spoštovani! Temeljno vprašanje, ki se postavlja ob proučevanju besedila 1. člena Zakona o dopolnitvi Zakona o javnih cestah je, ali je to sploh materija, ki se ureja na ravni pravnega akta, katerega osnovni namen je pravno normiranje odnosov v družbi. V predmetni zadevi gre za poizkus urejanja tehničnega posega, ki upravljavcu cestninskih cest nalaga rok za odstranitev delov cestninskih postaj, ki so namenjeni izvajanju vinjetnega sistema cestninjenja z namenom, da bo omogočen neoviran promet vozil, katerih največja dovoljena masa ne presega 3500 kilogramov. Pri tem je treba poudariti, da je upravljavec cestninskih cest že z uvedbo vinjet poskrbel za neoviran promet osebnih vozil po cestninskih cestah, saj so bile odstranjene zapornice na vinjetnih stezah cestninskih postaj, hkrati pa je v skladu s predpisi o javnih cestah, po katerih je upravljavec ceste odgovoren za varen in nemoten potek prometa, ter zlasti, zaradi zagotavljanja varnosti udeležencev cestnega prometa omejil največjo dovoljeno hitrost na območju cestninskih postaj na 40 kilometrov na uro. Če bi sprejeli način pravnega normiranja kot ga predvideva predmetni predlog zakona, bi to pomenilo, da bi morali na vseh področjih, na katerih se zakonodajalec odloči za pravno ureditev določenih razmerij oziroma situacij, predpisati tudi tehnične rešitve, ki morajo biti izvedene za dosego tega cilja. Zakonodajalec se praviloma ne spušča v reševanje vprašanj tehnične narave, ampak zgolj predpisuje obveznosti in pravice vseh, ki jih zakon kot pravni akt zadeva. Dejstvo je, da je upravljavec v skladu z Zakonom o javnih cestah že ob uvedbi vinjet poskrbel za neoviran promet osebnih vozil po cestninskih cestah, zato je določba 1. člena predloga zakona predvsem nepotrebna oziroma je povsem tehnične narave za dosego cilja, ki se zastavlja na področju vinjetnega sistema cestninjenja. Glede na to, da je upravljavec ceste odgovoren za varen in nemoten potek prometa na cestah, ki jih upravlja, menimo, da je vprašanje odstranjevanje cestninskih postaj stvar odločitev upravljavca cestninskih cest ne pa zakonodajalca. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Janko Veber. Prosim.
Hvala za besedo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o javnih cestah ne bomo podprli. Ocenjujemo, da gre sicer za všečen poizkus, kako bi bili ponovno zelo prijazni do uporabnikov avtocest in odstranili v pol leta vse čelne cestninske postaje. Če si samo predstavljamo, kaj bi to pomenilo v letošnji turistični sezoni, če ta zakon sprejmemo in v pol leta začnemo odstranjevati vse čelne cestninske postaje na avtocestah, bi zagotovo prišlo do prometnega mrka na avtocestnem križu. Namreč, gradbišča bi se odprla na vseh odsekih in nastala bi zaradi tega izjemno velika gospodarska škoda, nejevolja pri uporabnikih avtocest tako domačih kot tujih. Če k temu dodamo dejstvo, da je vinjetni sistem v letu 2008 bil uveden popolnoma nepremišljeno brez vsakršnih strokovnih podlag. Podlaga za uvedbo vinjetnega sistema je bila javnomnenjska anketa, ali si ljudje želijo vinjete ali ne, in seveda so ljudje večinsko odgovorili, ja, želimo si vinjete, kar dejansko pomeni zmanjševanje zastojev na cestninskih postajah in večjo pretočnost ter bistveno bolj prijazno uporabo avtocest. In nenazadnje za vse tiste uporabnike, ki prihajajo po avtocestah, je to pomenilo bistveno pocenitev uporabe avtocest. Tisti, ki dnevno uporabljajo avtoceste, so pri cestninah lahko prihranili več kot 1000 evrov na leto. Tako, da ta nepremišljen razlog brez strokovnih podlag je pravzaprav zapisan v ta zakon kot slaba vest predlagateljev, kajti očitno se počutijo odgovorne za to, da so sprejeli vinjetni sistem brez ustreznih strokovnih podlag in želijo na to danes opozoriti. Če bi zadeva bila tako enostavna, se sprašujemo v Poslanski skupini socialnih demokratov, zakaj se cestninske postaje niso odstranile takoj ob uvedbi vinjet. Ta odgovor bi želeli dobiti tudi tekom današnje razprave, kajti vsi vemo, da je tudi takratni predsednik Vlade, gospod Janša zahteval odstranitev cestninskih postaj, vendar do tega ni prišlo. Seveda ni prišlo iz enostavnega razloga, ker tehnično to ni izvedljivo. Poleg tega, da imamo vinjetni sistem cestninjenja za osebna vozila in vozila do teže 3,5 tone, pa seveda še vedno obstaja cestninski sistem za tovorna vozila, ki pa se morajo ustavljati na teh cestninskih postajah in izvesti plačilo cestninjenja. Tako da odstranitev cestninskih postaj v celoti ni mogoča, že zaradi tega, ker tovorni promet potrebuje te cestninske postaje, če želimo od njega tudi pobirati cestnino. Drugi vidik, zakaj ni mogoče v tako kratkem času odstraniti cestninskih postaj je tudi varnost zaposlenih na cestninskih postajah, kajti, ali si predstavljamo, kako bo nekdo z levega voznega pasu prišel na desni vozni pas ob hitrosti 130 kilometrov na uro. Mislim, da bi to bila resnično neresna rešitev in upam si reči, tudi neodgovorna rešitev, da bi izpostavljali življenja zaposlenih na cestninskih postajah, ko bi pač morali opraviti neko dolžnost ali na levi ali na desni strani ceste, saj prehod po cesti ni mogoč. Mislim, da si vsi predstavljamo, da prehod za pešce na avtocestah mi prava rešitev in da je zato treba zgraditi poseben nadvoz za to, da bodo lahko zaposleni prehajali nad avtocesto. Torej gre za izjemno drag poseg, ki govori o tem, da po našem mnenju predlagatelji niso povsem resno mislili na to, da se ta problem s cestninskimi postajami reši v pol leta. Je pa res, da pa upravljavec avtocest dejansko pripravlja dokumentacijo za odstranitev cestninskih postaj, vendar bodimo pošteni in odgovorni sami do sebe, to se lahko zgodi v tistem hipu, ko bo uveden elektronski sistem cestninjenja in bo uveden sistem cestninjenja v prostem prometnem toku tako za tovorna vozila kot tudi za osebna. V tistem trenutku je dejansko možna odstranitev cestninskih postaj, pred tem pa tega realno ni mogoče izvesti. In če ocenjujemo, da je rok za uvedbo elektronskega cestninskega sistema nekje v letu 2012, je to eno od tistih obdobij, kjer bo treba začeti z odstranjevanjem teh cestninskih postaj. Pri tem pa je treba vendarle opozoriti, da bo prehod na elektronski sistem cestninjenja z vinjet izjemno zahteven. In če se danes pogovarjamo o tem, da imamo referendume o vseh mogočih vprašanjih, sem prepričan, da lahko sledi tudi zakonu, s katerim bomo ukinili vinjetni sistem, doživeli bomo referendum in po mojem bodo ljudje proti, kajti to je za njih najcenejši in najugodnejši sistem cestninjenja. Bistveno dražji je za vse tiste, ki uporabljajo avtoceste, ko bodo začeli plačevati po prevoženem kilometru. In se sprašujemo, ali bomo sploh lahko ob nekih normalnih razmerah prišli do tega, da bomo lahko sprejeli zakon v Državnem zboru, ki bo podlaga za spremembo cestninskega sistema. Sicer pa, če že pogledamo, na kakšen način urejamo sistem avtocest v Sloveniji, moramo vendarle vedeti, da imamo za to resolucijo o nacionalnem programu, v katerem se opredelijo ti ukrepi, in da se potem v letnih programih gradenj in vzdrževanj tudi opredeli natančna dinamika, kaj bo v posameznem letu opravljeno. Tako, da tudi sam Predlog zakona o javnih cestah, ki ga danes obravnavamo, je nenavaden, zato ker predlaga tehnične rešitve upravljavcu, te tehnične rešitve pa so bolj stvar letnih programov izvajanja investicij in vzdrževanja kot pa zakonska materija. Tako, da kljub izrecni želji tudi Socialnih demokratov, da se te čelne cestninske postaje odstranijo čim prej, se zavedamo, da je to v praksi izjemno zahteven proces, včasih tudi zaradi prej navedenih razmerij, če ni dovolj premišljen, tudi celo smrtno nevaren in zato želimo pripraviti vse ustrezne strokovne podlage za to, da se na avtocestnem omrežju lahko dejansko tudi izvedejo tako zahtevni ukrepi, kot je odstranitev cestninskih postaj. Namreč varnost je tista, ki je izjemno pomembna pri prometni politiki in zagotovo so avtoceste in tudi vinjetni sistem veliko pripomogli k temu, da je več uporabnikov na avtocestah in s tem se je zmanjšalo število nesreč na ostalih državnih cestah, vendar z nepremišljeno potezo v ta sistem lahko ponovno povzročimo katastrofalno stanje, predvsem pa še enkrat poudarjam, če v pol leta odstranimo vse cestninske postaje, potem bomo na slovenskem avtocestnem omrežju povzročili mrk, cestni mrk in dejansko tudi veliko gospodarsko škodo tako za upravljavca avtocest, kot tudi za celotno gospodarstvo v Republiki Sloveniji. Da pa ne govorimo o izjemno okrnjenem ugledu Slovenije v tej turistični sezoni zaradi skorajda popolne zapore petega in desetega evropskega koridorja, ki poteka, kot vemo, v veliki meri tudi skozi Slovenijo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil dr. Peter Verlič. Prosim.
Spoštovani! Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo seveda zakon podprla. Podprla zaradi tega, ker je skrajni čas, da potem ko so se vinjete izkazale kot izrazito učinkovit, zdaj bom pa rekel tudi inštrument prometne politike, s katerim je bilo doseženo vse tisto, česar prej v zgodovini slovenskega cestninjenja ni bilo možno doseči. To pa je praktično neoviran prometni tok po avtocestah. Lahko si pogledate podatke Direkcije Republike Slovenije za ceste, kaj so vinjete prinesle kot prvi pozitiven ukrep. To, da se je promet, ki se je prej zaradi visokih cestnin, pa tudi zaradi dolgih kolon ravno v turističnih sezonah, spomnite se 7 in več kilometrskih kolon na zadnji cestninski postaji pri Kozini in predvsem turistov, ki niso čakali samo na tisti cestninski postaji, čakali so še na Brezovici in tako dalje. Se pravi vsi tisti pozitivni učinki, ki so pravzaprav avtoceste vrnili tistemu, ki jih rabi: uporabnikom, avtomobilistom, voznikom in razbremenile stranske ceste, vzporedne ceste, državne ceste, ki so postale močno, močno sproščene. Marsikatera obvoznica ravno zaradi tega ukrepa ni več potrebna, ker se je promet prelil na avtocesto. Avtocesta pa je seveda veliko bolj varna kot pa ostale ceste, ki potekajo skozi naselja. Res je tudi dejstvo, da če pogledamo zgodovino cestninjenja, so se začele slovenske avtoceste graditi kot cestninske ceste. Se pravi prvoten namen je bil, da se zgradijo cestninske ceste v zaprtem prometnem toku, se pravi, da so vsi dohodi, vsi dostopi do avtocest zaprti, cestninjenji. Se pravi, da praktično velja tisto, da toliko kilometrov, kolikor prevoziš, seveda tudi plačaš, ampak stojiš pred cestninsko postajo, plačaš in potem pelješ naprej. Do sklepa, ki je potem privedel do tistega pol zaprtega sistema cestninjenja, ko je na štajerski avtocesti prišlo do odločitve, da pa vsi priključki pa le ne bodo cestninjenji in da se bodo gradile čelne cestninske postaje, ravno tudi takrat, to je bilo že nekaj časa nazaj, ravno na Odboru za okolje in infrastrukturo, ko je bil sprejet sklep, da je treba prometni tok in avtoceste sprostiti. Takrat se je šlo v odločitev takega mešanega sistema. Od takrat naprej se je pravzaprav logično začelo razmišljati o tem, da takšen način cestninjenja ni pravi. Vmes je prišel še poskus z ABC elektronskim cestninjenjem, ki je bil za tiste čase unicum v Sloveniji. Ampak hkrati tega namena, da bi bil promet sproščen po avtocesti, da bi se uporabniki prosto vozili, tega pa ni bilo. Čeprav rešitev je bila preprosta in je veljala v naši sosednji državi Avstriji: vinjete. Zato mislim, da je bila ena boljših odločitev, pravzaprav najboljša odločitev ta, ki se sedaj v praksi zelo dobro kaže. Vinjete, ki so v celoti sprostile prometni tok. Če se spomnite, kakšni so bili avtoprevozniki, saj so grozili s štrajkom na štajerski avtocesti, ker so bile kolone tovornjakov na Vranskem in še naprej pri Tepanjah, pri Slovenskih Konjicah in so tam čakali. Zaradi česa? Ker je bil ABC za osebna vozila na skrajno desnem voznem pasu, tovornjaki so vozili pa po levem. Spomnite se zgodovine. Morda bi bilo dobro, da bi nam kdaj televizija pokazala tiste konice izpred nekaj let, ki smo jih doživljali, ko smo se vozili na morje. Vsi skupaj se spomnimo tega, nas samih, ki smo čakali v kolonah, in turistov, ki so plačevali evre in potem gledali, v kakšno državo so prišli, ker imajo na deset kilometrov cestninsko postajo in kolono. Ta današnji predlog je samo to, da se pač odstrani zadnja ovira, ki ovira, da bi vinjeta polno zaživela, da se torej cestninske postaje odstranijo. Ta predlog, ki je bil že nekajkrat posredovan, je bil vedno zavrnjen, da gre za izredno težko zadevo, da je to izredno težko napraviti, podreti. Človek ima občutek, da bo to podiranje cestninskih postaj, teh hišic, izgledalo skoraj tako, kot bi gradili črnokalski viadukt. Oprostite, gre za nekaj cestninskih objektov, ki so pravzaprav celo po naši zakonodaji opredeljeni kot enostavni objekti. To je enostaven objekt in ne drži, da rušenje teh cestninskih postaj, saj vidimo kakšne so, povzroča ne vem kakšne težave gradbincem, ki so danes sposobni zgraditi marsikaj, pa mislim, da so sposobni zelo hitro rešiti to zadnjo oviro, ki je sedaj takšna kot je - neprimerna. Neprimerna in res ovira prosti prometni tok in res ovira tudi prometno varnost, ovira jo s tem, ko ima neustrezno prometno signalizacijo. Če odstranimo te cestninske postaje, lahko napravimo to, da se bodo vozniki neovirano vozili po avtocestah brez kakršnihkoli težav. In da vinjete potem kot take ostajajo v polni meri izkoriščene. Mislimo tudi, da je ta šestmesečni rok ravno pravšnji. To ni znanstvena fantastika, to so cestninske postaje, ki se dajo zelo hitro odstraniti, in ostanejo tiste cestninske postaje, kolikor jih je treba za tovorna vozila, ki so na skrajnem desnem robu avtoceste in nič ne ovirajo, seveda pa bi lahko vlada že zdavnaj sprejela satelitski sistem cestninjenja za tovorna vozila, pa bi potem ta potreba po teh hišicah, ki jih zdaj rabijo, po teh kabinah, bom rekel, ki jih rabijo tovorna vozila, tudi bila odpravljena, in potem bi imeli tisto, kar ima sosednja Avstrija, vinjetni sistem in cestninjenje tovornih vozil na elektronski sistem. In ne bi rad, ker to ni tema tega zakona, vinjete so tisto potrebno v tem trenutku, tudi za sproščen prometni tok, za dobro našega okolja, za manj gneče na avtocestah, za prijazne avtoceste, se pravi za ceste, ki so prijazne uporabnikom in zato menimo, da je ta predlog več kot nujen in smotrn. Rok 6-ih mesecev pomeni, da se naslednje leto že lahko vozimo brez ustavljanj ob nepotrebnih cestninskih kabinah. Če pa bi malo pohiteli, pa sem prepričan, da bi v tem času lahko za tovorna vozila tudi imeli satelitski sistem cestninjenja, potem pa bi lahko to odpravili kar v kompletu. In ja, še enkrat, zakone sprejemamo tudi zato, da smo do uporabnikov, do voznikov in voznic prijazni in ne samo zato, da ugotavljamo, kako se nekaj ne da. Oprostite, vsak, ki se pelje mimo cestninske postaje vidi, da to ni zelo zahteven objekt, da je to kabina in nekaj betona, ki ga je treba odstraniti in urediti, zato ta predlog v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo in predlagamo, da v korist prometne varnostni in prijaznih avtocest v naši republiki to storite tudi ostali. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega skupine Zares bo predstavil Alojz Posedel. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! V Poslanski skupini Zares tega predloga ne bomo podprli, čeprav se s samim namenom globoko strinjamo. V osnovi bi tak predlog in njegova realizacija pomenila povečano pretočnost, zmanjšala bi zastoje, zmanjšala bi negativne vplive na okolje, ekologijo, pa vendar je predlog ocenjen kot neizvedljiv v tem trenutku. Zelo na ad hoc bi rešili zadevo, ki je že dokaj stara, in bi bilo verjetno smotrno takrat ob uvedbi vinjet razmišljati o celoviti rešitvi. Zato se tudi s predhodnikom v določenem delu lahko strinjam, da so vinjete izrazito učinkovite za pretok prometa. Vendar je tisto, kar se pri vinjetah pozablja, da so pa izrazito nesocialne in da tisti, ki veliko uporabljamo avtoceste, zagotovo ne plačamo toliko, kot bi morali in da so tisti, ki mogoče enkrat ali dvakrat na leto koristijo avtocesto, na slabšem zaradi tega sistema. Zato je bila mogoče zamujena priložnost takrat, ko so se vinjete uvajale, da bi se takrat tudi rešilo tehnično, kako zagotoviti ostalo cestninjenje tovornih vozil in da je zagotovo varnost na prvem mestu, da tako na hitro sprejeti sklep o rušitvi teh hišic oziroma teh postaj, ki so namenjene osebnemu prometu, bi zagotovo tehnično predstavljal težavno in predvsem zelo drago rešitev, kako urediti dostop do tistega dela, ki je še vedno namenjen za tovorni promet in da je v bližnji prihodnosti verjetno usmeritev in rešitev v satelitskem cestninjenju, da bo vsak plačal toliko, kot dejansko naredi kilometrov. Zato danes v razpravi toliko, da je ta predlog sicer v namenu dober, ni pa izvedljiv v takšni obliki, enako tudi mislim, da ni bila primerna obrazložitev s strani državnega sekretarja, da je to samo stvar upravljavca, res je stvar upravljavca, da zagotovi nemoten potek, pa vendar bi ministrstvo lahko izkoristilo ta predlog tudi zato, da bi predstavilo tudi časovno, kako si predstavlja prehod od obstoječega sistema, ki ni dober, v tistega, za katerega vsi verjamemo, da bo najboljši. Tako da verjetno z vidika varnosti in pa tehnične izvedljivosti tega predloga zakona v Poslanski skupini Zares ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Janez Ribič.
Spoštovani! Po informacijah iz strokovnih krogov je nestrokovno in nesorazmerno predrago samo delno podreti cestninske postaje. Poleg tega so ocene, da stane podiranje skoraj enako kot postavljanje teh postaj, v te ocene osebno ne verjamem. Gre za popolnoma tehnično in strokovno gradbeno vprašanje, zato se tudi poslancem Slovenske ljudske stranke odpira vprašanje zakonskega določanja tako specifičnih strokovnih vprašanj. Predlagatelji sicer navajajo, da zakon ne bo obremenil proračuna, da bodo sredstva za podiranje zagotovljena v družbi Dars, v kar dvomim. Sliši se zelo preprosto, pa vendarle temu ni tako. Poslanci Slovenske ljudske stranke se vedno zavzemamo za to, da bi poleg avtocest in glavnih regionalnih povezav v naši državi končno uredili tudi povezovalne ceste in bolj redno vzdrževali državne ceste, da bodo prevozne in dovolj varne. Večina prebivalcev v Sloveniji živi na podeželju, večina prebivalcev je za prevoz na delo, v šole, zdravniku in po drugih opravkih odvisna od cestnih razmer. Zato se nam zdi bolj potrebno, da se čim prej dokončajo vse faze avtocest na primer Ptuj - hrvaška meja, predvsem pa, da se končno uredijo vse protihrupne ograje in nujne povezovalne ter interventne cestne povezave, nesprejemljivo je tudi, da bi zaradi tega zakona morali najemati kredite ali nakazovati dodatna sredstva iz proračuna. Zato poslanci Slovenske ljudske stranke želimo slišati dejansko finančno oceno izvedbe in tudi strokovno mnenje glede izvedljivosti delnega podiranja cestnih postaj, preden se bomo odločali o predlagani rešitvi, da bi kar z zakonom določili, kako izvesti povsem strokovno-tehnične rešitve. Med tehtanjem, kaj je bolj nujno, ali podiranje cestnih postaj zaradi zmanjševanja hitrosti na avtocestah ali na drugi strani vzdrževanje državnih in urejanje povezovalnih cest, poslanci Slovenske ljudske stranke menimo, da je zagotovo bolj nujno nameniti sredstva za dokončanje cest in ureditev protihrupnih ograj, saj na nekaterih odsekih kot je na primer proti Postojni na Uncu, čakajo na njih že preko 35 let. Tu se postavlja vprašanje razpoložljivih sredstev družbe Dars, če jih imajo, zakon podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Anton Urh. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini DeSUS ne bomo podprli Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o javnih cestah, čeprav se popolnoma strinjamo s predlagateljem, da so obstoječe cestninske postaje moteče in ovirajo prost pretok prometa. Vendar predlagatelj pozablja, da je preureditev oziroma odstranitev obstoječih cestninskih postaj v večini primerov mogoča šele, ko bo vzpostavljen nov cestninski sistem, šele takrat bodo lahko dinamika in obseg preureditve cestninskih postaj ter pripadajoča ureditev vozišč smiselno prilagojeni temu. Dejstvo je, da odstranitev in ureditev cestninskih postaj zahteva izdelavo ustrezne projektne, tehnične dokumentacije, izvedbo postopkov javnega naročanja za oddajo del. Sam gradbeni poseg pa pomeni poleg odstranitve kabin, stebrov in nadstrešnic tudi ureditev odvodnjavanja ter rekonstrukcijo vozišč v območju obstoječih cestninskih postaj, s katero bi se vzpostavilo normalen prečni profil avtoceste in zagotovilo varno vožnjo pri višjih hitrostih, zato se v Poslanski skupini DeSUS strinjamo z mnenjem vlade, da to ni pristojnost ministrstva temveč samega Darsa, kot že rečeno, Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o javnih cestah ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavila mag. Sara Viler. Prosim.
Hvala za besedo. Predmetna dopolnitev zakona je po mnenju Slovenske nacionalne stranke potrebna, vendar ne v taki obliki, kot je predlagana. Poudariti je treba dejstvo, da na cestninskih postajah še vedno poteka cestninjenje vozil, katerih največja dovoljena masa presega 3 tone in pol in da se za slednja vozila sistematično ureja elektronsko cestninjenje, katerega rok prehoda je zakonsko že določen. Nepotrebno, predvsem pa finančno nedopustno bi bilo, da se dela odstranitve cestninskih postaj izvedejo le deloma, saj bi to pomenilo neupravičeno uporabo javnih sredstev, da ne govorimo o dvakratnem izvajanju javnih razpisov za projektiranje. Za upravljanje z cestninskimi postajami je po zakonu pristojen Dars, vendar ne moremo zanemariti dejstva, da bi moral le-ta voditi poslovanje v skladu z zahtevami javnega interesa na področju avtocestnega prevoza in varnosti v prometu na avtocestah. Politiko gradnje in vzdrževanja avtocest pa vsekakor vodi vlada oziroma Ministrstvo za promet. Vsled navedenemu ne gre pritrditi mnenju vlade, da bi z dopolnitvijo Zakona o javnih cestah presegla svoja pooblastila. Kar se tiče varnosti prehoda na cestninskih postajah je omejitev vožnje že danes predpisana na 40 kilometrov na uro, vendar bi se lahko temu dejstvu le posmehovali ne pa hvalili. Smešno je, da se mora voznik, na primer tujec, ki za vožnjo po Sloveniji kupi vinjeto, misleč, da bo ta vožnja udobna, nato vsakih 100 kilometrov dobesedno ustaviti ob prehodu cestninskih postaj. V Slovenski nacionalni stranki predlagamo, da bi se člen glasil drugače: "Upravljavec cestninskih postaj je dolžan odstraniti vse cestninske postaje na slovenskih cestah v roku 6 mesecev od uvedbe elektronskega cestninjenja za vozila, katerih največja dovoljena masa presega tri tone in pol." V Slovenski nacionalni stranki smo namreč mnenja, da bi v taki obliki dopolnitev zakona le pripomogla k opominjanju Darsa, da v času, ko prehajamo na elektronsko cestninjenje, sprotno poskrbi za projektno dokumentacijo in dovoljenja, da se bodo dela odstranitve dejansko in končno lahko pričela izvajati ob prehodu na digitalno cestninjenje. Po dosedanjih izkušnjah se vodstvo Darsa raje ukvarja z drugimi bolj pomembnimi zadevami. V Slovenski nacionalni stranki predloga dopolnitve zakona v taki obliki ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Miran Jerič.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik Državnega zbora, predstavniki vlade, kolegi poslanci, kolegici poslanki! Predlagatelji, poslanci Slovenske demokratske stranke, želijo, da se v šestih mesecih po uveljavitvi tega zakona odstrani vse odvečne dele 28-ih cestninskih postaj na cestninskih cestah v Sloveniji. Pri tem se zavedajo nujnosti ohranitve tistih delov cestninskih postaj, ki so potrebni za cestninjenje tovornih vozil. V Liberalni demokraciji Slovenije smo mnenja, da proti taki delni odstranitvi cestninskih postaj obstajata vsaj dva pomembna razloga. Prvi razlog, katerega v svojem mnenju izpostavlja tudi vlada, je pravnoformalne narave. Predlagana zakonska rešitev ne more biti materija, ki se ureja na ravni zakona kot pravnega akta, katerega osnovni namen je širše pravno normiranje odnosov v naši družbi. Gre namreč za poizkus zakonskega urejanja tehničnega posega, ki upravljavcu cestninskih postaj nalaga rok za odstranitev delov cestninskih postaj. Z uvedbo vinjetnega sistema cestninjenja so bili uresničeni vsi cilji, ki so vodili prejšnjo vlado k uvedbi vinjet in sicer, povečanje pretočnosti prometa, zmanjšanje misij toplogrednih plinov, zmanjšanje zastojev itd. Dejstvo je, da je tudi Dars kot upravljavec v skladu z Zakonom o javnih cestah že ob uvedbi vinjet z odstranitvijo zapornic in večine cestninskih kabin na vinjetnih stezah cestninskih postaj poskrbel za neoviran promet osebnih vozil po cestninskih cestah. Zaradi zagotavljanja varnosti udeležencev cestnega prometa pa je omejil dovoljeno hitrost na območju cestninskih postaj na 40 kilometrov na uro. Pri odstranjevanju cestninskih postaj gre za izrazito strokovno-tehnično vprašanje, ki je pogojeno z soobstojem dveh različnih načinov cestninjenja, saj se cestninjenje tovornih vozil še vedno večinoma izvaja z ustavljanjem na cestninskih postajah. Državni zbor pa se kot zakonodajalec praviloma ne spušča v podrobnejše reševanje vprašanj tehnične narave, za kar ni niti usposobljen, ampak zgolj predpisuje obveznosti in pravice oseb, ki jih zakon kot pravni akt zadeva. Drugi razlog, ki govori proti tako predlagani odstranitvi cestninskih postaj, je prometno-tehnične, gradbene in pa tudi varnostne narave. Dars res še ni odstranil cestninskih postaj, vendar je treba poudariti, da je večina cestninskih postaj konstrukcijsko takih, da jih ni možno porušiti delno, to je samo v sredinskem delu, kjer poteka vinjetni sistem cestninjenja. Gre za betonske objekte z ustreznim temeljenjem in podzemnimi električnimi in pa komunikacijskimi vodi. Predvsem ti vodi onemogočajo delno rušenje zgolj v sredinskem delu cestninskih postaj. Poleg tega je vsaka cestninska postaja pravzaprav projektirana kot samostojna enota, tipskih postaj ni, kar pa seveda zahteva izdelavo posebnega projekta za vsako cestninsko postajo posebej. In tako bi lahko nanizali še kar nekaj razlogov, tudi prometno-varnostnih, ki govorijo v prid odstranitvi cestninskih postaj šele v sklopu celostne uvedbe cestninjenja v prostem prometnem toku za vsa vozila, saj bodo takrat izgubile vsakršno funkcijo. Če zakonsko predpišemo delno rušenje cestninskih postaj zdaj in ob tem odmislimo gradbeno-tehnične razloge, ki govorijo proti temu, se bodo obsežna gradbena dela opravljala pod prometom. Zagotoviti bi bilo treba cestninjenje tovornih vozil, hkrati pa bi morali zagotavljati varen potek prometa osebnih vozil, kar bi bil težko obvladljiv prometno-varnostni projekt. V Liberalni demokraciji Slovenije zaradi navedenih razlogov nasprotujemo zakonsko predpisani takojšnji odstranitvi delov cestninskih postaj, saj gre po našem mnenju za nestrokovno in pa politično motiviran poseg v izrazito tehnično materijo. V LDS smo prepričani, da mora na vprašanja v zvezi z odstranitvijo cestninskih postaj dati odgovor kompetentna stroka, zlasti pa Dars kot upravljavec cestninskih cest in to brez diktata politike. Sicer pa je problematika odstranjevanja cestninskih postaj posledica ne preveč premišljene, vendar všečne uvedbe vinjetnega režima za osebna vozila. Ta pa ima poleg nekaterih že omenjenih pozitivnih vplivov predvsem negativne posledice na dolgoročno finančno vzdržnost slovenskega avtocestnega programa in na Dars kot upravljavca. V Liberalni demokraciji Slovenije ne želimo, da se na tam področju nadaljuje trend sprejemanja nekompetentnih odločitev, zato po našem mnenju ta predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Prosim.
Gospod podpredsednik! Cestninske postaje so že ves čas pravzaprav trn v peti vseh, ki se z njimi srečujejo oziroma srečujemo in zato razmišljanja o tem, kako jih odpraviti, niso nič posebej za lase privlečenega. Normalno je o tem razmišljati in morebiti bi lahko tudi o tem predlogu zakona, ki ga naša poslanska skupina kljub vsemu ne bo podprla, bilo treba razmišljati tudi v smislu neke spodbude in iskanja rešitve za nek problem, ki je nastal, ki obstaja, ki se ga vsi zavedamo in ki ga ta hip nihče ne rešuje. Zato je pač treba vendarle o tem po naši sodbi tudi razmisliti. Kajti tudi ta predlog zakona opozarja na to, da nimamo ustrezne kvalitete, da nimamo ustrezne sistemske urejenosti v našem prometu, kakor smo ugotavljali pri obravnavi predloga Zakona o prevozih v cestnem prometu. Rešitve za probleme so lahko bodisi čisto sistemske narave, s katerimi se seveda moramo ukvarjati v Državnem zboru, lahko so operativne, tehnične, ki jih lahko obvladajo na osnovi regulative sami upravljavci. Lahko so pa tudi takšne, ki so vezane na operativo, na tehnično plat in na sistemsko rešitev. Mi ocenjujemo, da je ta problem cestninskih postaj vezan na oboje; na tehnične rešitve, o katerih je bilo govora, pa tudi na sistemske rešitve, kajti vidimo, da se zaradi nekaterih sistemskih dilem in zaradi tega, ker imamo dva načina cestninjenja, nekatere tehnične rešitve ne dajo izpeljati, pa bi se sicer seveda, ko bodo sistemske rešitve, ki so bile predvidene, uresničene, to dalo opraviti bistveno lažje kot sedaj. Če bi se vprašali, kdo bi podprl tak predlog zakona, kakršen je vložen, najbrž na prvi pogled nihče, ki vozi avtomobil, ne bi temu nasprotoval. Ampak seveda se je potem tudi treba vprašati po okoliščinah, v katerih je to zahtevano, po rokih, v katerih je to zahtevano, navsezadnje tudi po ekonomiki. Uporabniki so pozorni ali pa smo pozorni na varnost, na kulturo vožnje, smo pozorni na reguliranost, ki jo vzpostavljamo na cestah, in na politiko prometa, ki je sestavljena zmeraj vsaj iz dveh delov, iz preprečevanja nesreč ali pa iz preprečevanja nevarnosti na cestah in seveda iz sankcioniranja in kaznovanja. Vidi se, da te cestninske postaje delajo veliko zadreg tudi v tem smislu, kajti prometnih priporočil oziroma navodil, omejitev se v sedanji obliki skorajda ne da upoštevati in če se upoštevajo, je to skorajda bolj nevarno, kot če se ne. Tudi takšni empirični vsakdanji problemi opozarjajo na to, da je treba premisliti o teh rešitvah in najti, če ta rešitev nima ustrezne podpore v Državnem zboru, neke druge, ki pa bodo zagotovo morale iti v isto smer. Mi smo se seveda vprašali tudi o tem, ali so zavrnitve s strani vlade oziroma "nepodpora" s strani vlade predlaganemu zakonu ustrezne ali ne. Kar se tiče dvojnega načina cestninjenja, kar je navedeno kot eden izmed argumentov "protipodpore" temu predlogu zakona, je gotovo, da se tega ne da v kratkem času rešiti. Kar se tiče drugega argumenta, ki govori o tem, da se tehnično na večini cestninskih postaj vsaj ne da odstraniti samo dela cestninskih postaj in da bi to povzročalo tako velike stroške kot probleme in tudi nevarnost za zaposlene, tudi lahko pritegnemo vladnim argumentom. Kar se tiče tega, da odstranitev ni problem ne vlade in ne Državnega zbora, pač pa upravljavca, pa se vprašamo, ali je to ustrezen argument ali pa je to pravzaprav zgolj izgovor. Ker če gre za problem, ki ga je treba reševati tako sistemsko kot na tehnični ravni, potem najbrž morata upravljavec v 100 % lasti države in država stakniti glave in poiskati rešitve. In te rešitve tudi v čim krajšem času, kolikor se le da, razumno realizirati. Sedaj je torej pred nami čas za premislek o tehničnih rešitvah, za premislek o ekonomiki tega reševanja problema, za premislek o varnosti, ki spremlja sam potek reševanja problema, pa tudi za premislek o tem, kaj je realen rok za implementacijo teh želenih ambicij. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev smo prepričani, da se ta rok ne sme preveč vleči, da se ne sme preveč oddaljiti in da je za to potreben ustrezen angažma tako Darsa kot upravljavca, kot Vlade v imenu predstavnika lastnika. Sicer pa naj še enkrat povem, da tudi sami menimo, da je tako odstranjevanje cestninskih postaj, kot je sedaj predvideno, tudi za nas problematično, zato tega ne bomo podprli.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. K besedi se je javil gospod Andrej Vizjak kot predlagatelj. Pripravi naj se Franc Jurša, Zmago Jelinčič oziroma Ivan Grill. Izvolite, gospod Vizjak.
Hvala lepa, podpredsednik. Mene kot predstavnika predlagateljev žalosti pravzaprav, da tudi v prvi obravnavi, ko odločamo o tem, ali bi lahko zakon še nadgradili, morebiti spremenili, dopolnili v smeri dosege cilja. Ta cilj pa je, kot vidim, z večine strani pozdravljen, torej odstranitev cestninskih postaj, ker res nepotrebno ovirajo promet tistih, ki cestninjenje plačujejo z vinjetami. Pričakoval bi vsaj toliko korektnosti, da bi potem kasneje, ko se izkaže, da določene rešitve res niso tehnično izvedljive ali da so prehitre, zavrnili tako reč, ne pa že načeloma v štartu, pri čemer se uporabljajo tudi res smešni izgovori. Eden izmed takih je bil slišan v smislu, češ, če bi bil ta zakon sprejet, bi imeli na vseh avtocestah odprta gradbišča in bi to postavilo pod vprašaj tudi letošnjo turistično sezono ali katerokoli v prihodnje. Če je ta zakon po najbolj hitri proceduri možno sprejeti, ga je možno sprejeti sredi julija ali na prihodnji seji. Kajti danes imamo prvo branje, drugega branja ni mogoče teoretično izpeljati na tej seji, torej bi to bilo v sredini julija. Zakon je konec julija sprejet, da se kakšen projekt naredi, so počitnice mimo in gradbišča ali gradnja tega se odpre šele oktobra, novembra. To je najhitreje možno tehnično. Treba je še izvajalca izbrati pred tem. Ali pa celo kasneje v zimskem času. Torej sploh ni res, da bi kakorkoli ta zakon vplival na promet ali zastoje ali gradbišča v letošnji turistični sezoni, neumnost, spoštovani. To je pač za lase privlečen razlog, zaradi katerega se načeloma nasprotuje dobri rešitvi, ker jo je pač predlagala opozicija. Poglejte, že prejšnja vlada, ko je sprejela odločitev o uvedbi vinjet za osebna vozila, enosledna vozila in tista lažja od tri in pol tone, je nameravala podreti cestninske postaje, zato je bil že začet postopek izbora izvajalca, ki pa potem ni dosegel epiloga oziroma ni doživel nadaljevanja postopka, ker se je pač iztekel mandat. Pričakovali smo od nove vlade, da bo s tem nadaljevala ali poiskala neko rešitev. Tri leta so mimo, rešitve ni. Cestninske postaje ostajajo. In vsi z osebnimi vozili ali motorji, ki se peljemo na posameznih odsekih slovenskih avtocest, se najmanj dvakrat ustavimo oziroma zmanjšamo hitrost na 40, povsem po nepotrebnem. Pospešujemo, zaviramo, onesnažujemo okolje, povečujemo porabo goriva, in nenazadnje tudi ni najbolj varno vedno zmanjševati in pospeševati na avtocesti še posebej, kadar so pred nami takšne ovire,kot so ti betonski otoki cestninskih postaj. Spoštovani iz Vlade, pravite, da se tu v parlamentu ukvarjamo z nekimi tehnikalijami. Ne. Mi nalagamo upravljavcu, da odstrani odvečne dele cestninskih postaj, kakšno tehnično rešitev bo za to našel, je njegova stvar, mi se ne bomo spuščali v tehnične rešitve le-tega. Upam, da ne bomo vzeli tukaj, sicer imamo dovolj prostora, kakšen papir, pa risati začeli, pa projektirati odstranitve, pa instalacije, itd., čeprav nas je kar nekaj usposobljenih tudi za to v tem parlamentu. Nismo sami tehnični analfabeti tukaj. Vemo pa, kaj se da in česa se ne da in vemo, da se da to odstraniti, če se hoče, pa se ne želi. Mi smo naprej mislili, da si sedanja vlada želi nazaj uvesti cestninjenje, tako ko je bilo prvotno, in ukiniti vinjete, jaz mislim, da je to bilo en čas celo aktualno in da zaradi tega ostajajo cestninske postaje. Hvala bogu, se to ni zgodilo in sedaj je dozorel čas, da bomo naredili neki skupni napor. Spoštovani, če je šest mesecev premalo, pa določimo devet mesecev ali pa dvanajst mesecev, samo da za, božjo voljo, izginejo te odvečne cestninske postaje, ki so povsem nepotrebne. Spoštovani, če ni problem sprojektirati viadukt in izgraditi viadukt Črni Kal, če ni problem, ne vem, take in drugačne tehnične rešitve najti, potem verjetno ne bo problem najti tudi rešitve, enostavne rešitve za odstranitev nekaj betonskih otočkov. Začnite s tistimi cestninskimi postajami izmed 28-ih čelnih, kjer bo to bistveno lažje storiti. Jaz sem se danes po dolenjki pripeljal v Ljubljano, jaz vam povem, tako na Drnovem kot na Dobu je povsem enostavno to narediti, povsem enostavno. Da se zagotovi varen prehod tovornim vozilom za cestninjenje, ko se morajo ustaviti in vinjetnim zavezancem. Tukaj se vi izgovarjate na formalnosti, spoštovana vlada. Češ, da ni predmet zakona, da se to določa z zakonom, da se to mora določiti drugače. Ja, zakaj pa že niste določili drugače? Zakaj vlada, Dars kdorkoli ni naredil tega? Namesto tega pa negospodarno troši denar za raznorazne stvari in to bomo obravnavali tudi na tej seji. Nenazadnje si uprava Darsa sama sebi zavaruje odgovornost s sredstvi družbe. Torej, karkoli bo narobe naredila, bo firma plačala za to, če bo kdo tožil in iztožil odškodnino zaradi nevestnega, negospodarnega dela. Torej, denarja ni malo. Nenazadnje pravite, da ni pravi čas, da so sedaj druge stvari. Nenazadnje bi tudi kakšen gradbinec, podizvajalec, ki ni dobil denarja od favoriziranega SCT pri sedanjih razpisih Darsa, lahko dobil tukaj kakšno delo, kaj naredil in preživel, tako pa se bodo verjetno samo počasi vozili po tej cesti, lahko pa bi stali in delali. Zato menim, da so ti izgovori, češ da se ne da, za lase privlečeni. Res je, jaz ne vem v imenu česa, gospodje, slišal sem predstavitve vseh poslanskih skupin, niti ena, razen Slovenske demokratske stranke tega ne podpira, pravite pa hkrati, da je ta projekt zanimiv in podpore vreden s strani uporabnikov cest. Torej, zakaj mi tukaj sedimo? Zato, da branimo eno "scufano" vlado brez podpore, da branimo sporne na Darsu, o katerih je vrsta utemeljenih očitkov, ne samo s strani politike tudi s strani Računskega sodišča? Kaj branimo, branite? Jaz mislim, da boste težko našli argumente, da ljudi prepričate, da ni zakon prava rešitev, da se to ne ureja z zakonom, z čim pa, če se drugače ne da nič urediti v tej državi? Še nekaj. Tukaj so predstavniki koalicijskih strank v totalni koliziji glede svojih izjav. Pravijo, da bodo vinjete konec 2012 pasé, to se pravi, da bodo drugi načini cestninjenja, hkrati pa vlada veljavnost vinjet podaljšuje do leta 2016, tu je sprejet tudi akcijski načrt elektronskega cestninjenja: v prostem prometnem toku za osebna vozila podaljšuje vlada veljavnost vinjet do 2016. Tukaj pa govori predstavniki SD v imenu poslanske skupine, da so vinjetam šteti dnevi, da bodo tam po letu 2012 zgodovina, ali pa narobe slišimo v tem parlamentu. Ne vem, na take argumente se opirate, ko gradite svoje nasprotovanje temu predlogu. Kakorkoli, ne bomo se zadnjič srečali s tem predlogom zakona, tudi če bo danes zavrnjen.
Hvala. Besedo ima gospod Grill, pripravi naj se Franco Juri oziroma Branko Marinič.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovana Vlada, spoštovana koalicija! Če za vas predstavlja problem odstranitev cestninskih postaj, potem se res ne čudimo, da niste kos takšni situaciji, ki je tudi Slovenijo doletela, gospodarski situaciji, da smo tam, kjer smo. Res, to je zdaj pa več kot očitno, kakšen je domet te vlade, pa nenazadnje tudi same koalicije. Razlogi, ki jih tukaj navajate, nasprotovanja so več kot smešni in verjamem, da tisti, ki poleg redkih poslancev, kolikor jih je iz koalicije tukaj, gledajo, da se ob tem tudi nasmihajo in upam, da tudi križajo nad tem. Kje so razlogi? Kje so razlogi za to? Že prej je gospod Vizjak omenil, da je verjetno bil po volitvah 2008 velik interes tistih, ki so imeli v obvladovanju prejšnji cestninski sistem zaračunavanja, da so imeli ponovno interes, da se ta način vrne, kajti to so bili mastni denarji, veliki denarji, veliki zaslužki za izbrance, ki so bili ali pa so del teh mrež, ki jih obvladuje leva politična opcija. In verjetno bi se to zelo kmalu tudi zgodilo, da bi se iz vinjetnega sistema ponovno vrnili v tisti predhodni, če ne bi bilo dokazano, kako je vinjetni sistem tudi v Sloveniji bil, ne en korak, en velik napredek naprej, ne samo v boljši pretočnosti prometa, tudi večji varnosti, nenazadnje tudi v manjši ekološki obremenjenosti okolja itn. In verjetno, da je bil tukaj tisti razlog, da se ni odločilo, da se vrnemo na stari sistem. Je pa zagotovo zdaj zopet en velik pomislek za vsakega izmed nas, ki se vozimo, pa tudi za številne ljudje, ki gledajo, da je to zelo priročen kraj in način je zelo pogost, vedno bolj pogost, kjer so policisti skriti, dobesedno skriti za cestninskimi postajami z laserskimi merilniki hitrosti, kjer globijo, mastno globijo ljudi, turiste, nenazadnje tudi nas, ki minimalno prekoračimo hitrost. 40 kilometrov, kolikor je omejitev, da prideš z 130, kolikor je dovoljeno, na 40, se mimogrede lahko za tistih 10, 15 %, kolikor so te tolerance, prekorači hitrost in se seveda tudi kasira. Jaz sem to poslansko vprašanje postavil tudi ministrici za notranje zadeve, zakaj se policisti tako radi skrivajo za temi postajami in tam globijo in tudi vprašanje, ali je res, da je Ministrstvo za notranje zadeve nabavilo nove radarske postaje ravno za cestninske postaje. In njen odgovor je bil pritrdilen. Res je, da so jih nabavili, da so nabavljene, pomeni, da je zdaj samo še vprašanje časa, kdaj se bo kasiralo. Je sicer bilo rečeno, da bodo namenjene tudi za drugam, ampak se bojim, da tukaj, kjer je priročen kraj, bo to zelo zelo kmalu tudi v funkciji, da bodo globili. Je pa na tisti drugi del vprašanja, zakaj policisti tako radi merijo hitrost oziroma globijo na teh postajah, bil pa nekoliko tak bolj, ne najbolj prepričljiv odgovor, da pač ima policija usmeritev, da naj postavlja te zasede, če temu tako rečemo, predvsem na tistih odsekih cest, kjer je ogrožena varnost cestnega prometa. Pa naj sedaj vprašam, ampak to verjetno vi predstavniki Vlade tega ne boste vedeli, ker ni to vaš resor: Koliko pa je bilo do sedaj nesreč s hudimi posledicami na cestninskih postajah kot posledica tako velikih hitrosti? V teh treh letih, kolikor se jaz spomnim, nisem zabeležil ali zasledil takšnega primera. In govoriti zdaj ali prepričevati, da je tam potreba, da se meri hitrost zato, da se bo povečala prometna varnost, mislim, da je neprepričljivo in tudi smešno. Je pa res, da je to odličen kraj za globiti nič hudega sluteče voznike. Izgovori, tudi sam sem nad tem močno presenečen, da si vlada drzne oporekati takšnemu predlogu zakona, da pač to ni stvar zakonodajalca. Spoštovana Vlada! Parlament je tisti, ki mu ustava določa, da predlaga in tudi sprejema zakona, kakršnekoli, ki so v skladu z ustavo ali bo mogoče celo kdo skušal oporekati, da je to v neskladju z ustavo. In tukaj, v tem zakonu v bistvu lahko samo pospešujemo odločitev ali cincanje vlade, ki se ne odloči ali pa nima poguma ali želje, da se gre v odstranitev cestninskih postaj. Jaz sem postavil tudi poslansko vprašanje gospodu Vlačiču, zakaj, kje so razlogi, pa je bil njegov odgovor tudi v tem smislu, da je to drago, komplicirano. Množica izgovorov, ki ne držijo vode, pa se ni od takrat nič zgodilo. Zdaj iskati izgovore, da vinjetnega sistema čez leto ali dve ne bo, tudi ni res. Vidimo, da je vinjetni sistem s strani vlade zdaj predviden, da bo celo do 2016, pomeni, da bomo do 2016 gledali cestninske postaje. Govoriti, da je to tehnično zahteven objekt ali projekt, da se to ruši. S tem se seveda strinjam, ampak poglejte, takšno zadevo sprojektirati, da se to zruši, ni noben velik problem, tudi finančno ne more biti tako velik problem, predvsem pa tudi sama izvedba. Govoriti o tem, da je to velika ovira za odvijanje prometa. Poglejmo, koliko cestnih odsekov se vsako leto obnavlja, pa se vse zadeve speljejo, zdaj že lahko rečemo brez kakšnih hudih zastojev. Ni, res ni nobenega tehtnega argumenta, da bi se ne pristopilo k temu, da se te cestninske postaje odstranijo. Tudi ta rok, ki ga predvsem nekateri poslanci tukaj omenjajo, da je nerealen, neživljenjski in da imajo zaradi tega pomisleke, da ne bodo tega podprli. To seveda ne drži. Prvo, kar je, že prej je bilo rečeno, če bi slučajno, ampak očitno ne bo, ta zakon dobil danes zeleno luč, da gre v nadaljnjo proceduro, pred mesecem septembrom zagotovo ne bi bil v zaključni fazi obravnave. Pomeni, da bi se šele v spomladanskem času skozi uveljavitev takšnega zakona lahko začelo dela izvajati. Da ne govorim o tem, da se lahko teh 6 mesecev, kolikor je zdaj predvideno, podaljša tudi na tri leta, če je treba. Če bi bilo res to treba, ampak bi vsaj vedeli, čez tri leta teh cestninskih postaj ne bo več. Zdaj pa očitno ne vemo in bodo morale biti te cestninske postaje odstranjene z menjavo te vlade. Če bodo predčasne volitve, bo to kmalu, če ne bo predčasnih, bo to šele v naslednjem letu. Tako da me preseneča, predvsem tudi s strani ostalih poslanskih skupin, ki ugotavljajo nepotrebnost teh cestninskih postaj, istočasno pa tega ne podpirajo. Res, narobe svet. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Marinič, pripravijo naj se gospod Urh, Sajovic, Györek oziroma gospod Brulc. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki Vlade! No, vsaj mene tisti, ki ste nasprotovali in utemeljevali, kako ni dober predlog SDS, da se odstranijo tako imenovane cestninske postaje, ki od leta 2008 ne opravljajo več svoje funkcije, me z nobenim argumentom niste prepričali. Žal so vaši argumenti trhli, neutemeljeni in so v nasprotju z nekaterimi konkretnimi zadevami, ki jih je vlada predlagala in koalicija v Državnem zboru tudi potrdila. Zdaj, če bi povzel nekatere utemeljitve, ki seveda ne zdržijo, ne po laični, ne po strokovni presoji, je seveda žalostno to, da je tisoč in en izgovor, da se to ne bi naredilo, kaj je pa pravzaprav v ozadju, kakšen in čigav interes, je pa seveda drugo vprašanje, verjetno nam neznano, ki skušamo na nek način pomagati in zagotoviti uporabnikom cest normalno vožnjo. Sedaj ta skozi te cestninske postaje ni normalna. Morda bi me kdo prepričal z dejstvom, tega pa nisem slišal, da je morda težava, zaradi katere ni prišlo do odstranitve teh cestninskih postaj, zaradi agonije SCT. Ali je zdaj tudi ta agonija verjetno v zaključni fazi tako, da bo morda zdaj s tega vidika lažje? Kar je tisto, kar sem dejal, da je prav vlada predlagala, koalicija pa v Državnem zboru sprejela lansko leto, 16. decembra, kjer smo obravnavali in kjer ste sprejeli tudi zakon o soglasju in poroštvu Republike Slovenije za obveznosti Darsa za 297,811 milijonov in kjer ste v tretjem členu zapisali – to pa bom prebral, ko naštevate, za kaj vse je mogoče sredstva do leta 2016 porabiti –, med drugim ste zapisali tudi naslednje:"investicij, rušitev cestninskih postaj". Spoštovani predstavniki vlade, ali ste prezrli to? Piše. Poroštveni zakon, ki je bil sprejet v Državnem zboru. Ko sprašujemo, kako se ta sredstva uporabljajo, za katere namene, v 3. členu je točno napisano, za katere namene se bodo ta sredstva uporabljala in med drugim tudi piše, je zapisano, sprejeto, da za rušenje cestninskih postaj. Ko vprašamo ministra, pristojnega za področje prometa in tudi za obveznosti, ki izhajajo iz naslova obveznosti Darsa do Republike Slovenije oziroma pristojnega ministra, ne dobimo jasnih odgovorov. Jaz sem že vsaj dvakrat postavljal poslansko vprašanje pristojnemu ministru in zahteval pojasnila, kako se uporabljajo ta sredstva iz naslova tega poroštvenega zakona, pa nisem nikoli dobil natančnega odgovora. Ali, če bi minister prišel z eno vsebino odgovora, bi na Darsu dobil drugačen odgovor. Veste, tukaj je težko prepričati opozicijo - v tem primeru SDS, kako da se nekaj ne da, ko pa imate in ste to sami predlagali in tudi sprejeli, imate vse podlage, se pravi tudi zagotovljen finančni vir. Če bi mi prišli z zakonom, ki nima zagotovljenega finančnega vira, bi nam to gladko očitali, predlagate nekaj, kar stane toliko in toliko, za kar vlada, država nima denarja. Pa ste sprejeli poroštveni zakon in s tem zagotovili sredstva. Torej, kje je ovira? Kje so težave, da morajo uporabniki slovenskih cest na teh 28-ih cestninskih postajah po nepotrebnem zmanjševati hitrost, vemo, kaj to pomeni. Se približujemo, s 130 na 80, pa na 60, pa na 40 km/h. In za povrh vsega še varuhi reda na slovenskih cestah, ki so zadolženi, da opravljajo svoje delo tako kot jim nalaga zakon, nič nimam proti temu, daleč od tega, včasih jih je še premalo, še več bi jih lahko bilo, da ne bo napačnega razumevanja, ampak cestninske postaje vendarle niso za to in ne služijo temu namenu, da se policisti skrivajo za temi betonskimi zidovi in merijo hitrost. Ko sem sam naletel na takšno težavo, še nekako razumem, a kako razumejo tisti, ki pridejo enkrat na leto in se peljejo skozi Slovenijo in so malce nepozorni in na tak način plačajo tisto, kar so namenili, da bodo porabili nekje v turističnem mestu ali v Sloveniji ali v katerem drugem kraju. Tu so težave in težava nastopi predvsem v vaših argumentih, ki ne zdržijo. Jaz lepo prosim, toliko časa še je, da lahko vlada pojasni, mi smo odprli dodatno nekatera vprašanja, ki zagotovo zahtevajo odgovore, kajti v nasprotnem primeru se bomo zares, tako kot je kolega Vizjak dejal, ponovno srečali s predlogom zakona, kajti s takšnimi argumenti nas pač ni mogoče prepričati, da od tega odstopimo, ker niso prepričljivi, niso argumentirani in resnično se je treba lotiti stvari, tako kot bi to bilo treba, da bi odstranili te ovire, tu ne gre za kaprice SDS, tu ne gre za interes kogarkoli drugega, gre za zagotavljanje neke normalne varnosti pri prehodu teh cestninskih postaj, ki od leta 2008, odkar so bile uvedene vinjete, nimajo več svoje funkcije. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Brulc. Pripravi naj se gospod Kek oziroma gospod Ziherl.
Spoštovani, lepo pozdravljeni! Gre za zelo všečen predlog, to je normalno, vsi se vozimo in ustavljanje, zmanjševanje hitrosti in tako dalje na cestninskih postajah ni prijetna zadeva. Vinjete so nas rešile, vsaj večino nas, ki koristimo avtoceste in hitre ceste skoraj vsakodnevno zato, ker smo s tem ogromno prihranili v svojem žepu, kaj pa to pomeni za državo, je pa druga pesem in vi veste, kako je Evropska komisija govorila o diskriminaciji in zaradi tega smo bili bogato nagrajeni z 38 milijoni manj sredstev za gradnjo hitrih cest, tako da ne se hvaliti, ne govoriti neumnosti kar tako počez. Vinjete so nam všeč zato, ker manj plačujemo. In danes je tukaj bilo rečeno, da poroštveni zakon pravi, da do leta 2016 bodo porušene tudi cestninske postaje, ja, do 2016 bodo porušene, saj je v planu, da je to leta 2012, takrat, ko bo urejeno avtomatsko cestninjenje, elektronsko cestninjenje tovornega prometa. Jaz bi zdaj edino danes Dars zadolžil, da do tega leta natančno pripravi, pridobi gradbena dovoljenja in tako dalje, da tisti dan, ko bo cestninjenje tovornega prometa avtomatsko, elektronsko, začne rušiti cestninske postaje, to pa ja. Ljudem je všeč in vi ste kar nekaj v tem mandatu predlagali všečnih zakonov, predlogov zakonov, ki pa niso realni, žal, to pravi stroka in jaz sem tudi prepričan, da ni potrebe po sprejemu nekega zakona, da se rušijo cestninske postaje, potem rabimo nek zakon, da bomo asfaltirali cesto proti Trnovsko-Banjški planoti ali kaj? To je naloga služb, ki jih imamo, firm, ki jih imamo, so v naši lasti in nad njimi izvajamo tudi kontrolo. Vlada je 11. 12. 2008 ustanovila komisijo, ki je pripravila ukrepe za financiranje avtocestnih programov in tako dalje in ta komisija je sprejela tudi dogovor, kako z rušenjem cestninskih postaj in še marsikaj. Za konec bi rekel samo še to, veliko zadev na cestah, na hitrih cestah in na avtocestah bi bilo treba preveriti, o tem sem že debatiral tudi v Državnem zboru. Število prometnih znakov na hitri cesti od Razdrtega proti Novi Gorici, ko cel gozd zažari ponoči in tujec ne ve, kaj je sedaj pred njim, ali pa tudi mogoče omejitev hitrosti na teh cestninskih postajah na 40 kilometrov, jaz sem prepričan, da s 60 kilometri lahko to normalno prevoziš. Tisti, ki ne more, pa naj pelje 40 kilometrov skozi. Da pa sedaj porušiti del cestninske postaje, del ohraniti za tovorni promet. Bilo je že rečeno, kakšna infrastruktura je tu potrebna, kakšne ovire bi bili kamioni, ki bi stali v vrsti in čakajo na cestninjenje, mi bomo pa mimo drveli 130 kilometrov na uro in tako daje. To je stvar stroke, o kateri ne bom razpravljal in mislim, da je to treba upoštevati. Želim poudariti še enkrat, Dars naj pripravi vso dokumentacijo. Naj se tudi potrudijo, da bomo imeli elektronsko cestninjenje tovornega prometa leta 2012 in potem porušimo te cestninske postaje. Glede ostalih predpisov, policije in tako dalje: peljite se po Avstriji, Italiji, ko vas ustavijo za zelo majhne prekrške, vzamejo avtomobil, z avtomatom merijo v glavo, dokler te preverjajo, kdo si in tako dalje, in se nihče ne pritožuje. Dajmo spoštovati prometne predpise, olajšati promet, olajšati prebivalstvu mobilnost, kolikor se da in narediti v skladu s predpisi to, kar mora vsak narediti. Verjamem, da bo leta 2012 ta zadeva stekla. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Ziherl, pripravi naj se gospa Črnugelj, gospa Viler, gospod Čepič oziroma gospod Likar. Gospod Ziherl, izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim! Sam se sprašujem, kakšna je to sploh avtocesta, če moraš zmanjšati hitrost s 130 na 40 kilometrov na uro, če je na tistih 50 prevoženih kilometrih veliko kilometrov odsekov, kjer je en pas izločen s tistimi znamenitimi rdeče belimi tablami in za njimi ne vidiš nikogar, ki bi se vsaj naslanjal na lopato, ne da bi kaj delal. Medtem ko je v tujini tak odsek bistveno krajši in na njem brni gradbena mehanizacija, ne delavcev, sodobnih sistemov. Zakaj plačati cestnino na cesti, kjer so v tunelih omejitve 80, čeprav je to dvocevni tunel, kar je evropski standard za enocevni tunel, 5 kilometrov ali 7 kilometrov dolg, Tauernbahn in tako dalje. Zakaj plačati cestnino, ko je treba že novo cesto frezati, ker je bil napačno izbran material in ob dežju solzi, in v Trojanskem tunelu nese ven? Kakšna je to avtocesta, če se na istem mestu na Gorenjskem v roku 14 dneh zvrneta dva nemška avtobusa? Kakšna je to avtocesta, če v tednu otvoritve že zaprejo Šentviški predor zato, ker je strop dol padel, in tako dalje? Zakaj sploh plačevati? Če že plačujemo, je vsekakor vinjetni sistem veliko boljši. Če ima kdo nostalgijo po teh hišicah, naj gre za vikend na hrvaško avtocesto in naj dve uri stoji pri "naplatnih kučicah Lučko", to so tiste pred Zagrebom in če uživa, naj bo tam. Slišali smo o težavnem posegu. Težaven poseg so bila vsekakor našteta popravila. Ali je težko zopet tiste rdeče bele table tja postaviti in porušiti? Denarja je dosti, saj naj bi avtocestni program preplačali s tremi milijardami in več evrov, kartelno dogovarjanje in tako dalje. Tukaj pa dovolim, da se kartelno dogovorijo, kdaj bodo razbili, odstranili 60 hišic. Potem pa še s 130 na 40 kilometrov. To je najbolj nevaren del ceste. Ni tam, kjer vstopajo vozniki v napačno smer, tako imenovani geisterfahrerji, ampak tam mora obvezno stati zadaj radar in znaki za zmanjševanje hitrosti so seveda tako postavljeni, da jih že pri tretjem težko izpolnjuješ. Meni po navadi uspe, recimo, 60 peljati skozi in seveda v hišici ni nikogar, komu na čast pa ustavljam, če me nihče ne kontrolira, če imam vinjeto? Doživel sem eno kontrolo vinjet na dolenjski avtocesti, pač močna ekipa nas je preusmerila čez počivališče, šest do osem ljudi je kontroliralo, razvrščalo, vsak v svojo kolono, so pogledali, vinjeto imaš, vozi dalje, tako kot si prej. Ali imamo v sosednjih državah še kje ta relikt socializma in nekega zastarelega pogleda? V Avstriji tudi slučajno ne, na Češkem ne, na Madžarskem ne, cela zahodna Evropa tega nima, edino pri nas morajo biti neke zastarele bajtice. Kjer je plačljivo – tam, kjer imajo pa vinjetni sistem, pa nimajo ničesar od tega. Še nekaj. Ali morajo te cestninske hišice čakati neki super sistem tipa Ultra, ki bo najprej seveda namenoma slabše narejen, da ga bomo lahko leta in leta izpopolnjevali in preplačevali? Namreč, riniti z glavo skozi zid, ko cela Evropa še ne ve nič o satelitskem in evropskem cestninjenju, ko mora za sistem Galilejo biti lansiranih še kar nekaj satelitov, ko Evropska unija šele sedaj pripravlja bilateralne sporazume, trenutno Brazilija pa ne vem še katere države, da se bodo uporabljale storitve sistema Galilejo, torej, o tem je prerano govoriti. Vinjete do 2016 pa glede na našo ažurnost na nekaterih drugih področjih lahko mirno rečemo, do 2020 leta bodo najmanj v prometu in zato so te cestninske hišice še kako odveč, izven konteksta, ostanek nekega starega relikta. Seveda ne pričakujem, da se bo sploh kaj zgodilo, kajti kaj nam pa lahko še 15 procentna vlada sploh naredi. Še porušiti ne zna tega, kar je odveč. Ni bila niti v stanju speljati tako banalne zadeve kot je omejevanje uporabe nakupovalnih vrečk. Že skoraj sprejet zakon so umaknili, ker je bil nedodelan. Kako pa lahko pričakujemo, da bomo doživeli bolj varen, hiter, tekoč promet? Ali so res potrebni dolgi zastoji sedaj v sezoni in odvračanje ljudi, pa da ne govorim o vseh ekoloških posledicah. Po eni strani bi najraje ves promet spravili iz Slovenije, ker je odgovoren za PM 10 delce pa še za kakšno onesnaževanje, hkrati pa tukaj 60 onesnaževalnih mest sami nastavimo, pa nismo v stanju, da jih odstranimo. Torej, nujna zadeva. Sposobnost vlade se bo pokazala, ali so v stanju narediti, opraviti tako majhen, banalen, gradbeni poseg in to zadevo realizirati.
Hvala. Besedo ima gospod Likar. Pripravi naj se gospod Rožej oziroma gospod Bezjak. Izvolite, gospod Likar.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Sam podpiram predlog o dopolnitvi zakona, ki ga je zboru predložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke in ki predvideva odstranitev odvečnih delov cestninskih postaj. Le-ti so namreč moteči, predvsem pa niso v fazi uporabe in mislim, da so popolnoma nepotrebni. Z uvedbo vinjetnega sistema leta 2008 so bili doseženi mnogi cilji, ki si jih je zakon pač zadal. Predvsem pa je bilo odpravljeno nepotrebno ustavljanje na teh cestninskih postajah, kar je, kot rečeno, bistveno povečalo pretočnost, zlasti ob prometnih konicah. S tem se je bistveno, kar je predvsem z okoljskega vidika pomembno, zmanjšala emisija CO2 v ozračje, ki je bila zlasti posledica zaviranja vozil in potem ponovnega speljevanja. Tudi ta omejitev 40 km na uro na tem, po mojem mnenju kar dolgem odseku na avtocestah, sam sem skoraj vsakodnevni uporabnik avtocest in povem vam, če bi se vsak udeleženec v prometu držal te omejitve 40 na uro, bi mislim, da bili zastoji kar veliki. Ne mislim napeljevati na to, da se teh omejitev ne bi držali, smo pa verjetno nekateri oziroma smo tudi tukaj v Državnem zboru za, da se mogoče take po mojem mnenju nesmiselne predpise spremeni in se jih prilagodi in naredi bolj življenjske. Nenazadnje je bilo opozorilo, pred časom je krožilo po mailih, da so te merilne naprave vgrajene ob avtocesti in seveda obstaja možnost, da dobiš sliko s pozdravi na dom. Mislim, predvsem s pozdravi o kazni in če presežeš hitrost za več kot 50 %, potem ti vzamejo tudi vozniško dovoljenje. Kot rečeno nisem za to, da bi kršil predpise, sem pa za to, da so ti predpisi čim bolj življenjski. Tudi ne glede na to, da se vlada izgovarja, češ da to sploh ni zakonska materija in da je to vprašanje zgolj tehnične narave, mislim, da to ni čisto res. Ne vem, mogoče bi pa za to bilo pristojno Ustavno sodišče, če ni to parlament oziroma če ni to stvar zakonodajnega organa. Res je tudi, da je to predvsem tehnično vprašanje, ne morem se pa strinjati, da je to tako zelo strokovno vprašanje, da tega ne bi bilo mogoče realizirati v določenem času, kot je predvideno v času šestih mesecev. Zakon o javnih cestah je začel veljati oziroma vinjetni sistem je začel veljati 1. julija 2008 in vprašanje oziroma očitek, zakaj to ni naredila ta vlada, je seveda odveč in je bilo tudi povedano, da se je pač mandat iztekel in če je bilo karkoli narobe oziroma če mislite, da je tudi vinjetni sistem neustrezen, potem ima vsaka vlada možnost tudi, da to spremeni in do sedaj tega predloga nisem zasledil. Sicer pa je vsak izgovor dober pa tudi, če ga pes na repu prinese, pravi star slovenski pregovor in vsaj, kar se tiče izgovorov, da se nečesa ne more narediti, se nam v prihodnosti, vse dokler bo ta vlada, ni bati. In če se vsi strinjamo s ciljem in namenom predloga zakona, ali pa vsaj večina, tako je bilo zaslediti iz stališč posameznih poslanskih skupin, potem dajmo, najdimo skupno pot, ker ne vidim prav nobenega razloga, da bi se odpovedali cilju samo zato, ker imamo različne rešitve oziroma ker jih nekateri sploh nimajo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Bezjak. Pripravi naj se gospod Zanoškar, Majhenič oziroma Grims. Izvolite, gospod Bezjak.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Pred sabo imamo Zakon o javnih cestah, v katerem Slovenska demokratska stranka zahteva dejansko odstranitev cestninskih postaj. Zakaj? Ravno iz tega vidika, ker menimo, da je to nepotrebno skrivališče za ljudi iz Darsa, ki kontrolirajo vinjete. Kajti, če se bo zgodilo temu človeku, da ga bo kdo povozil, takrat bo nastal mrk na avtocestah Slovenije, kot je predhodno povedal gospod Veber. Takrat, ko človeško življenje "nastrada", ne pa zaradi tega, da so skrivalnice ljudi iz družbe Dars. Pravzaprav imamo v Sloveniji vinjetni sistem, ki je pokazatelj dobrega učinka, kako dejansko napraviti državo bolj pretočno, kako dejansko napraviti promet okolju prijazen in dejansko narediti korak naprej v sodobnem svetu. Ne pa, da razmišljamo o sistemu, kako nazadovati. Jaz upam, da bo res ta Galileo evropski projekt zaživel leta 2015, kot je nekako predviden in takrat upam, da ne bo več teh problemov, s katerimi se danes soočamo, ampak žal še vedno opozarjam, da ne bomo spet poskusni zajčki, kot znamo vedno v Sloveniji biti in dejansko peljati prvi korak k boljšemu cestninskemu sistemu. Ampak pridružimo se kontrolirani situaciji in takrat stopimo na ta vlak. Tudi ob ponovni uvedbi ABC za tovorna vozila bi lahko razmišljali o boljšem sistemu, vsaj za slovenske prevoznike ali voznike, da bi na koncu koncev lahko mirno se peljali čez in bi jih kamere zaznale, saj, kdo bi elektronike sodobnih računalnikov, jaz mislim, da se da. Tako kot je bilo že predhodno povedano, da dejansko razmišljajo ali pa dajejo nekaterim ljudem možnost, nekaterim podjetjem možnost, da delajo iz dneva v dan iz leta v leto neko nadgradnjo in s tem dejansko polnijo lastne žepe podjetij itn. Mislim, da moramo podpreti danes ta zakon. Če se še s kakšnimi stvarmi ne strinjate, dajmo v drugem branju dopolniti in bo primerno za vse Slovenke in Slovence, za pretočnost in kvalitetnejše življenje v Sloveniji. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Grims, pripravi naj se gospod Žerjav.
Spoštovani! Vsekakor je vreden podpore predlagani zakon iz mnogo razlogov. Glede na omejen čas, naj omenim samo en dodatni argument. Vsi na Gorenjskem se še zelo dobro spomnimo, kako je čez celo Gorenjsko stal promet zaradi plačevanja cestnine od, dobesedno, predora Karavanke pa tja do cestninske postaje Voklo, vsako poletje in kasneje v obratni smeri. Danes se ista zgodba ponavlja žal pri vseh točkah, kjer prihaja do stisnjenja ceste, do zmanjšanja števila voznih pasov in to ni samo pri cestninskih postajah, ampak žal tudi pri tistih preostalih gradbiščih, ki še ostajajo. Zato naj omenim, da je eden od razlogov, ki bi jih veljalo zelo resno upoštevati v korist predlaganim rešitvam, pa tudi sicer pri delu Vlade, očitno neenakopraven odnos, ko gre za izgradnjo gorenjskih prometnih povezav, ki jih tako nujno potrebujemo, proti nekaterim drugim delom. Samo na primer, ko se je gradilo na Dolenjskem avtocesto, ni bil noben problem najti sto tisoče, celo milijone evrov za reševanje posameznih zahtevkov ljudi, ki jim je bil priznan status stranke v postopku, celo za parkirišča in podobno. Ni bilo nobene težave za poseben most, nobene težave. Ko pa gre na Gorenjskem za reševanje problema gospoda Eržena pri viaduktu Peračica, ki je po sodni poti šele uspel doseči, da mu je priznan status stranke v postopku, pa se iznenada stvar povsem obrne. Ne samo, da se tam grobo krši zakon, ker se sedaj sodno odločbo kar ignorira, ampak on tudi sam zelo jasno pove - to je bilo od predstavnikov uradne oblasti tudi jasno razvidno -, da mu preprosto ni bila ponujena nobena konkretna ponudba za konstruktiven dogovor. Slovenija in Gorenjska pa to povezavo potrebujeta za nov razvojni cikel in za varnost ljudi. [[znak za konec razprave]] [[...]]in varnost nima nobene cene. Preostale sekunde pa še, čeprav je 8. marec že mimo, poklanjam kolegici Alenki Jeraj, naj jih ona izkoristi. Srečno!
Hvala. Besedo ima gospa Alenka Jeraj, podarjenih 30 sekund. [[Se odpoveduje.]] Besedo ima gospod Jerič.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Kolegice poslanke, kolegi poslanci, predstavniki Vlade! Tudi v današnji razpravi o spremembi zakona govorimo o vsem, tudi o prioritetah za izgradnjo avtocest. Govorimo o nesposobni stroki, ki je projektirala slovenske avtoceste, o izvajalcih, ki so slabo opravili svoje delo, o vzdrževalcih, ki sedijo, ležijo in ne opravljajo svojega dela, o plastičnih vrečkah in tudi o takšnih idejah, da je mogoče neke cestninske sisteme spreminjati v vsakem mandatu posebej. Mislim, da če imamo to v mislih, potem bomo težko kam prišli. V imenu poslanske skupine sem povedal, da Poslanska skupina Liberalne demokracije Slovenije tega zakona ne bo podprla, ker gre po našem mnenju za izrazito tehnično vprašanje, ki se ne ureja z zakonom, ampak na drug način, in da gre za izrazito strokovno vprašanje, tako z vidika varnosti, z vidika gradbene stroke kot tudi z vidika prometne stroke. Do tega cilja lahko pridemo na drug način. Prepričan sem, da bo vlada, ta ali naslednja, to postorila in da bo Dars v čim krajšem možnem času odstranil te cestninske postaje ter zagotovil tudi v prihodnje še večjo pretočnost, varnost in da bo manj zastojev. Ampak po našem mnenju je to, dokler ne uvedemo sistema cestninjenja v prostem prometnem toku, skoraj nemogoče storiti. Gre za izrazito tehnične rešitve in neka delna odstranitev cestninskih postaj bi bila zelo draga, varnostno vprašljiva in tudi ne bi prišlo do učinka, kot si ga želijo predlagatelji. Zato bom seveda glasoval za sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Od Vlade pa seveda pričakujem, da znotraj akcijskega načrta uveljavljanja cestninjenja v prostem prometnem toku dosledno spoštuje roke, da čim prej uveljavi cestninjenje za tovorna vozila in da potem čim prej zagotovi tudi realizacijo tega cilja, odstranitev cestninskih postaj. In verjamem, da se bo to zgodilo v nekih razumnih rokih. Govoriti pa o tem, da je možno v 6 mesecih vse to postoriti, mislim, da je več kot neresno. Tisti, ki poznamo, na kakšen način prideš do izbire izvajalca, tudi za izdelavo projektov za rušenje, pa tudi če gre za enostavne objekte, vemo, da je potreben čas. Na kakšen način danes v Sloveniji ob tej krizi v gradbeništvu izbiramo izvajalce za posamezne investicije, tudi vemo. Meseci zelo hitro tečejo in v 6 mesecih, vam garantiram, da je nemogoče vse to postoriti. Za zaključek pa naslednje. Uvedba cestninjenja s pomočjo vinjet je bil zelo všečen ukrep. Nikoli v tej Vladi nismo razmišljali o tem, da bi šli nazaj na cestninjenje, kot je bilo pred uvedbo vinjetnega sistema, smo pa razmišljali o tem, da je treba čim prej uvesti sistem cestninjenja v prostem prometnem toku, ker je ta tudi najbolj pošten. Naj uporabniki avtocest plačajo sorazmerno s prevoženimi kilometri na avtocesti To se mi zdi, da bo v končni fazi najbolj pošten sistem, in temu cilju je treba slediti, in jaz upam, da kdorkoli bo na oblasti, da bo ta sistem čim prej uvedel in da bomo odstranili te cestninske postaje, o katerih govori ta zakon. Še enkrat, zakona v LDS ne bomo podprli, bomo pa vlado sproti opozarjali na realizacijo tako akcijskega načrta kot tudi na izvedbo tega ukrepa. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Presečnik. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavcema, kolegice in kolegi! Saj ne vem, kje naj začnem, ampak rekel bom to, da iz moje kar nekajletne zgodovine v tej zgradbi, da je moje videnje problema takšno, da ko se začne enkrat Državni zbor vpletati v nekatere zelo strokovne zadeve, da takrat iz tega ne "rata" nič kaj dobrega, predvsem na področju cestninjenja. Tisti, ki ste tu tudi že dalj kot jaz, veste, da se je Državni zbor z nekimi sklepi začel vmešavati že tam v letih, mislim da 1994, 1995 in so se takrat podirale te cestninske postaje, takrat so se vpeljale te čelne cestninske postaje in tako dalje, in od takrat naprej imamo dobesedno nek mešan sistem v Sloveniji, ki je zagotovo potreben novih rešitev. Zdaj, današnja razprava je bila zelo zanimiva, najbolj mi je bilo všeč tisto, kar se "ven meče" o preplačanih avtocestah, zdaj že za tri milijarde, sem prej slišal od kolega. Torej, jaz mislim, da po vsem tem, kar je vse skupaj zanič na teh avtocestah v vsej zgodovini, da so avtoceste preplačane, ker so krive tudi za to, da se zvrne avtobus, če šofer zaspi in tako dalje, da je sistem preplačan tam za, ne vem koliko, 6 milijard, ker da je enostavno boljše, da ga ne bi bilo, ker potem ne bi bilo problemov. Potem bi pač stali na cestah, kot smo včasih tam v Trzinu, tisti, ki prihajamo s te strani in ne bi bilo nobenega problema. Tako, da izredno zanimiva diskusija, ki pa zagotovo ne bo prinesla nič dobrega. No, kolega Jerič je prej rekel eno opazko, češ, kolega je prej rekel, če pa komu ni všeč vinjetni sistem, pa naj ima vsaka vlada možnost spremeniti cestninski sistem. Lepo vas prosim, pa vsako vlado naprej, naj tega ne počne, ker to ni srajca, ki jo menjaš vsak dan, ampak je cestninski sistem, je celovit in drag, in jaz ne vem, kaj še, to ne stane 2 milijona, ampak je to izredno zahtevna zadeva, in ko se je lotimo, moramo priti do konca, temeljito preštudirano. Jaz akceptiram ta dva razloga, ki ju je vlada navedla, pa mi manjka poglavitni razlog v tem. Poglavitni razlog, zakaj sem jaz proti temu, prvič se tega tudi z zakonom ne sprejema, ampak je to tehnično vprašanje, to pritrjujem vladi oziroma ministrstvu, ampak zakaj sem jaz predvsem proti, kaj je glavni problem – zaradi tega, ker nimamo dorečenega cestninskega sistema za naprej. In zakaj zdaj nekaj rušiti, ker je to tudi tehnično vprašljivo, zakaj rušiti, dokler nimamo dorečenega sistema. Ko bomo imeli, ko si bomo začrtali nek sistem, kakršenkoli že bo, nisem jaz med tistimi strokovnjaki, ki bom o tem odločal, ampak takrat pa bomo rekli, takrat je treba tudi, bom rekel, gradbeno, konstrukcijsko pripraviti in urediti to in to. Tako, da zaradi tega se mi zdi, da je ta predlog sicer všečen, zagotovo, marsikomu bi bilo všeč, čeprav jaz tu kakšnih posebnih zastojev zdaj ne vidim. Mi imamo konec koncev še tovornjake na ABC sistemu, ali si jih kdo upa spraviti nazaj na cestninjenje s plačili. Ali si jih upa kdo?! Takrat bomo imeli tovornjakarje na cesti. Po drugi strani je treba uvesti kontrolo, tudi osebnih vozil in tudi tovornjakov. Avstrijci imajo to rešeno na ta način, da imajo posebne izvoze oziroma izogibališča, kamor enostavno preusmerijo vsa vozila ali vsa tovorna ali vsa vozila in jih tam dobesedno od prvega do zadnjega v nekem časovnem obdobju prekontrolirajo in jaz še nisem slišal za nobenega, da bi se zaradi tega jezil, seveda se je jezil, če ni imel urejenih ali ni kupil vinjete ali pa ni imel tovornjakar te naprave, s katero plačuje. Tako, da predvsem to vprašanje, kakšen bo cestninski sistem in kdaj bomo prišli do končne odločitve o bodočem cestninskem sistemu v nekem prometnem toku, takrat pa zagotovo bo neka boljša rešitev kot je zdaj, ampak do takrat, bom rekel tako: če smo štiri leta zdržali s temi omejitvami hitrosti, bomo pa še dve – tako dolgo, da se bomo odločili o bodočem cestninskem sistemu. Hvala lepa.
Hvala. Želi še v imenu vlade, dr. Jakomin, želite besedo? Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi v vsej tej razpravi rad dodal samo to, da nov sistem cestninjenje v prostem prometnem toku bo začel veljati oktobra 2012 skladno s terminskim planom, ki je veljaven, poleg tega pa nas tudi direktiva Evropske skupnosti zavezuje k temu. Tako, da zdaj govoriti o nekih starih sistemih cestninjenja, vračanju nazaj na star sistem, to je popolnoma neprimerno, pa tudi zavajajoče. Šele z uvedbo sistema elektronskega cestninjenja bo zagotovljen v bistvu popoln prost pretok prometa in šele takrat se bodo lahko začela izvajati gradbena dela za rušitev cestninskih postaj. Namreč, če bi se odločili za takšen poseg, kot je bil danes predlagan, bi najprej ogrozili varnosti, še posebej tisti, ki se ukvarjate z gradbeništvom, zelo dobro veste, da če bi danes šli z gradbenimi deli na sredinskih pasovih, bi najprej ogrozili varnost, za kar pa sigurno Ministrstvo za promet in celotna vlada ne bo, vsaj ta ne bo pristala na to in ne bo tega dovolila. Poleg tega bi pa zahtevalo večje finančne učinke. Namreč, predlog, ki je bil danes dan, govori o tem, da bi dvakrat morali gradbeno posegati na avtocestno telo, najprej na sredinske pasove, ko bi bilo pa uvedeno še elektronsko cestninjenje za težka tovorna vozila, pa potem še na stranske, kar je nedopustno in neodgovorno. Hvala.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Ja, vidim roke. Odpiram prijavo. Prijava teče. Besedo ima gospod Petan. Vsi po pet minut. Izvolite, gospod Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Danes je bilo veliko že povedanega. Jaz sicer podpiram naš predlog tako, da ne bo kaj narobe. Bi pa želel opozoriti na nekatere stvari, o katerih danes mogoče še nismo toliko govorili ali pa odgovoriti na določene trditve. Veliko je bilo slišati, da to ne gre, ker je to tehnično vprašanje, pa se z zakonom ne ureja. Jaz bi to tako rekel. Glede na to, da to do sedaj ni bilo realizirano, da te cestninske postaje ali posamezne kabine za cestninjenje še vedno stojijo, vas vprašam, kako pa naj vlado resno opozorimo na to zadevo, če sama tega ni realizirala preko vseh služb, ki jih ima, preko Darsa, seveda tega, da bi se tega na Darsu spomnili, tako ali tako ne pričakujem, ker imajo najboljšo predsednico - nedotakljivo, se verjetno s takšnimi drobnimi stvarmi ne ukvarja, kot je omogočati boljši, lažji, enostavnejši promet uporabnikom avtocest, s tem se verjetno ne more ukvarjati gospa. Je pa nekaj drugega, če je to tehnično vprašanje, pa se to ne dela z zakonom, vas sprašujem, kako pa lahko RTV naročnino pobiramo z zakonom preko tistih, ki imajo števec elektrike. To pa je možno? Dajmo razmisliti, o čem govorimo, kot da tisto ni tehnično vprašanje. Tisto je še bolj podrobna zadeva, kako bomo pobrali RTV naročnino, pa kljub vsemu imamo takšno rešitev, pa kdorkoli jo je že predlagal, saj to niti ni pomembno. Želel bi opozoriti še na nekaj drugega. Namreč, nekateri ste danes veliko govorili, da je bila uvedba vinjetnega sistema hitra, nepremišljena, nestrokovna, brez analize, brez ne vem kakšnih raziskav, doktorskih dizertacij. Želel bi vas spomniti, da tudi v drugih državah obstajajo vinjete. Se pravi, da nismo izumili tople vode, ampak nekaj, za kar danes lahko rečemo, da je preprečilo kolone in zastoje na območjih, kjer imamo cestninske postaje. Po drugi strani je pa tudi res, da toliko cestninskih postaj, tako na gosto, kot jih imamo v Sloveniji, jih ni v nobeni drugi državi. Tega se zavedamo vsi. Če bi bilo še vedno cestninjenje in plačevanje, bi bilo treba na teh postajah stati. Vemo, da bi bile kilometrske kolone. Ko je promet ravno stekel, je prišla že druga cestninska postaja, kolone so bile pred štirimi leti, ko je ta sistem še bil, praktično od ene cestninske postaje do druge. Poleg tega pa bi želel spomniti tudi na to, sicer ne vem, kaj je mislil državni sekretar, ko je rekel, da bo leta 2012 uveden sistem za cestninjenje v prostem toku, istočasno pa smo na mizo dobili obvestilo, da Vlada podaljšuje vinjete do leta 2016. Nekaj ne gre skupaj, ali bo kombiniran sistem, kar je možno, priznam. Potem bi želel, da nas vlada informira, kako je to mišljeno, da ne bomo eni govorili eno, drugi drugo, pa se bomo sklicevali na mnenje ali pa na tisto, kar imamo zapisano v pisnem gradivu od Vlade. Tu pa je zanimivo še nekaj drugega. Zasledil sem informacijo, da tudi Evropska unija predlaga ali razmišlja, ali pa že ima, ne vem, kakšen akt, da bi po letu 2016 tudi za tovornjake uvedli vinjete. Če je to tako, potem bi sploh lahko rekli, da uvedba tega vinjetnega sistema pri nas sploh ni bila tako neumna, ampak bi lahko celo rekli, da je bila daljnovidna, daljnosežna. Vemo, da v Evropski uniji imajo v nekaterih državah že cestninjenje tovornjakov, spremljanje tovornjakov s satelitskim sistemom. Seveda cestninjenje in spremljanje tovornjakov, to sta dve stvari, meni je to popolnoma jasno. Uvedba vinjet pa govori v prid temu, da verjetno ta sistem še ne bo kar tako izginil z evropskih cest in da tudi hitenje v Sloveniji z nekim drugim sistemom verjetno niti ni potrebno. Vsekakor pa uvedba vinjet ni bila ne nepremišljena, ne prehitra, kvečjemu je bila prepozna, ker smo se predolgo mučili in onesnaževali okolje na teh cestninskih postajah, ki jih je v Sloveniji vsekakor preveč. Podpiram ta naš predlog. Hvala.
Gospod Kres, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani kolegi poslanci! Vinjete so bile sigurno pogumna zadeva, pogumen ukrep, ki je v nasprotju z nekaterimi skeptiki in razmišljanji pokazal, da ne prinaša izgube. Prinaša boljšo varnost v državi, prinaša to, da je šlo več prometa na avtoceste in ne toliko na obvozne ceste, kar je sigurno dober ukrep. Bila je pogumna poteza, ki verjetno takrat, roko na srce, bi bila lahko tudi vprašljiva in skeptična. Pokazala se je za dobro. Veliko se je polemiziralo s tem, ali je to pravičen sistem. Najbolj pravičen sistem je res tisti, kolikor pelješ, toliko plačaš. Ampak če se je hotelo učinke doseči, da se je s cest, ki so bile obremenjene, promet preusmeril na avtoceste in s tem povečalo prometno varnost, zmanjšalo nesreče, ki so se dogajale, se pravi, je treba to pravičnost meriti tudi s temi vatli. Zdaj pričakujemo, da se bo šlo v elektronsko cestninjenje in če bomo do tega prišli, če bomo to uredili, potem bo najbolj verjetno, najbolj pravi čas, da se s temi zadevami in z odstranitvijo teh objektov takrat tudi gre v to smer. Skratka, danes sem v dilemi, ko lahko rečem, da sem nekje na polovici, bi se zadeva lahko rušila ali ne, tako da, o tem se bom danes na glasovanju vzdržal, ker res nisem dobil dovolj prepričljivih podatkov, da bi se lahko odločil za to, da danes to podprem. Moram pa reči še drugo stvar, da glede na to, da sem zasledil informacijo, da je na ravni EU sprejeta možnost vinjetnega sistema tudi za kamione, se pravi, tukaj smo pa spet na tej točki, ko bi moral zadevo in ta zakon podpreti. Skratka, nekje sem v dilemi. Vendarle, jaz ne uporabljam veliko avtocest. Moram reči, da pa takrat ko jih uporabljam, pa res nimam nobenega problema prečkati te postaje, s takšno hitrostjo kot je trenutno možna, pa tudi nisem tako dober voznik, da bi lahko čez to peljal kar 70, 80, nekje na tistih 50 pa mora pasti, pa tudi če na 40. Ampak, drugi veste, ki jih bolj uporabljate, ali je res to toliko problematično, ali res nastanejo take gneče, da je treba to zadevo nemudoma v tem trenutku tudi odstraniti. Bi pa rekel tako, s tem, ko se dela nadzor, bi pa lahko tudi kakšni Darsovi nadzorniki uporabljali te objekte za to, da opazijo voznika, ki prečka to postajo, ali ima vinjeto ali je nima. In z vsemi komunikacijami se da pogovoriti, da ga na naslednji postaji tudi prestrežeš in ukrepaš tako kot je treba, na način da se več teh kršiteljev tudi odkrije, po drugi strani pa že zdaj na ta način tudi dovolj odkrijejo, vsaj hvalijo se tako, čeprav moram reči, da je tudi kakšen lahko vmes resnično pride v tako situacijo na bolj nesrečen način. Skratka, zakon je peljan v pravo smer, ampak mislim, da kar se mene tiče, še ni pravi čas, zato se bom vzdržal. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Grims.
Spoštovani! Ne samo, da je uvedba vinjet odpravila neznansko dolge kolone, ki so tako lepo krasile slovensko naravo in jo obogatile z izpušnimi plini in vsem ostalim pred vsako cestninsko postajo, zlasti v prometnih konicah in še posebej poleti, bistveno so omogočile tudi varnejši promet in na to se sedaj pozablja. Že dve leti poslušamo, kako se je izboljšala v času sedanje vlade prometna varnost, da je manj nesreč, zlasti na regionalnih cestah itd. In pri tem se seveda ne pove, kaj je bistvo zgodbe. Uvedba vinjetnega sistema, ki je bilo eno najbolj pogumnih dejanj prejšnje Vlade, saj se je s tem uprla finančnemu in cestninskemu lobiju oziroma vsem tistim, ki so parazitirali pri ureditvi slovenskega avtocestnega prometa, je omogočila, da se je promet z regionalnih cest v veliki meri preusmeril na avtoceste in s tem je postala vožnja varnejša tako na regionalnih cestah, ker pa ni bilo več zastoja na avtocestah, pa tudi na samih avtocestah. In zaradi tega je prometna situacija z vidika varnosti bila v tem obdobju bistveno boljša kot v obdobju pred tem. To seveda pove tudi, kako naprej, če temu želimo prisluhniti. Veliko jih je v razpravi poudarjalo pomen čim prejšnje uvedbe satelitskega sistema in z njimi bi se strinjal, ko gre za tovorni promet, razen seveda če se uvede vinjete tudi za tovorni promet, da se to uredi na evropski način. Ko gre pa za osebni promet, pa je situacija precej drugačna. Kajti, kaj se bo zgodilo, če uvedeš cestninski sistem s pomočjo satelita. Če ga uvedeš samo za avtoceste, potem se bo seveda promet usmeril nazaj na regionalne ceste. Spet bomo priče neskončnim zastojem, recimo na Gorenjskem od Kranja do Ljubljane bo spet promet stal na regionalki, se pomikal po polžje, spet se bo povečalo število nesreč, spet bodo bolj ogrožena življenja uporabnikov regionalnih cest in življenja ljudi, ki ob teh cestah živijo. Če pa uvedeš cestninjenje preko satelita, in to je bil v resnici končni cilj, vsaj tako je bil deklariran, za vse ceste, pa to pomeni, da vsak trenutek vsakdo, ki se usede v avto, že plačuje neko dodatno davščino. In zdaj poglejmo, ali je ta davščina v resnici v razvojnem interesu države Slovenije - trdim, da ne. Kajti, koga v resnici zadane? Zadane predvsem najbolj aktivno generacijo, zadane predvsem malo in srednje podjetništvo, tiste, ki so po naravi svojega dela največ na cesti. Slovenske ceste, vključno z avtocestami, kar je bistvena razlika, recimo proti sosedi Hrvaški, ki ste jo nekateri omenjali, pa so bile zgrajene z denarjem davkoplačevalcev, s slovenskim denarjem. In tako v resnici, kdo največ prispeva – spet malo in srednje podjetništvo, tisti najbolj aktivni del slovenskega prebivalstva. In te ljudi s tem sistemom, če bi ga uvedli, obremenimo dvakrat, najprej so več prispevali že k izgradnji – tako se običajno stvari razume, ko se pogovarjajo v ameriški politiki, v Sloveniji, vem, da je to redkost. Ampak to je bistvo zgodbe - tisti, ki so največ prispevali kot davkoplačevalci, so v resnici tudi največ prispevali k izgradnji slovenskega avtocestnega in sicer celotnega cestnega omrežja. In zdaj bodo ti še enkrat, še bolj obremenjeni, zato ker ga bodo še uporabljali. To seveda postavi pod vprašaj, ali je res ta sistem tako silno pošten in korekten, kot se rado govori; trdim, da je že to zelo vredno razmisleka. Pa celo, če bi to sprejeli kot izhodišče, trdim, da zagotovo ni v razvojnem interesu, ker ravno tiste najbolj produktivne dvakrat obremeniš. Iz tega razloga je sistem vinjet bistveno, bistveno boljši. In bi veljalo ubrati vse možne poti, da se ga ohrani čim dlje, po možnosti trajno. In upam, da je danes žal vsem tistim na tranzicijski levici, ki so toliko urgirali v Bruselj, da naj se negativno izreče o sistemu, ki je bil bistveno cenejši, vinjeta je bila samo 55 evrov, ki ga je uvedla prejšnja vlada. In potem so prevzeli oblast in dobili bumerang in danes davek na to njihovo neumnost, na politikantstvo, v višini dodatnih 40 evrov plačujemo vsi. Naj se ta zgodovina ne ponavlja več.
Hvala. Besedo ima gospa Jeraj.
Hvala za besedo. Nekateri ste govorili o tem, da sicer podpirate naš predlog in da je ideja dobra in se globoko strinjate z njo, vendar pa sedaj ni pravi čas. Mislim, da je skrajni čas, da to uredimo, ker, iskreno, hišice na avtocestah dejansko služijo samo še polnjenju proračuna, ko se policisti postavijo za cestninsko postajo in kaznujejo voznike; kakšne druge koristi od tega ni. Nekajkrat je bilo rečeno, da to tehnično ni izvedljivo, da so to tako komplicirane stvari, da se jih ne da podreti. Mislim, da je to vsaj smešno. Potem pa napišimo za te hišice, da so to neke zelo komplicirane zadeve, ne pa enostavni objekti, ki stojijo na avtocestah. Nekatere je zabolelo to, da smo rekli, da so avtoceste nekajkrat preplačane. Vemo, da zaradi mnogih dogodkov, od preiskovalnih komisij do raznoraznih drugih preiskav, ki potekajo preko NPU oziroma drugih institucij v tej državi, ki morajo ugotavljati, ali je šlo za korupcijo in podobne zadeve, ki so seveda povzročile tudi bistveno predrago gradnjo oziroma so naše avtoceste, če jih primerjamo z avtocestami v drugih državah, predrage, pa ni treba biti kakšen hud menedžer ali pa ekonomist, da to ugotoviš, in so zato res takšni izgovori smešni. Nekateri ste rekli, da ne bi šli nazaj na prejšnji sistem, potem to pomeni, da tudi teh hišic iz preteklosti ne rabimo in nekateri ste opozorili ali omenili, zakaj boste proti temu zakonu, ker se to ne rešuje z zakonom. Res ne bi bilo treba tega reševati z zakonom, če bi bilo že narejeno, seveda, če bi bile hišice že porušene, ampak saj ta vlada si mora mnoge stvari določiti z zakonom. Zadnjič sta dve ministrici oziroma državna sekretarka gospa Kamnarjeva in gospa ministrica Krebsova govorili, da so že nekajkrat sprejeli sklep, da se po ministrstvih oziroma v državni upravi ne sme zaposlovati, pa še kar vsi zaposlujejo, in zdaj bosta pa sprejeli in predlagali zakon, da bosta to omejili, da se zaposlovanja ne bo nadaljevalo. Skratka, ali je to zakon ali je na kakšen drug način urejeno, je popolnoma nepomembno. Pomembno je, da se stvar uredi, in tudi če sprejmeš zakon, še ni nujno, da se bo stvar dejansko zgodila, ker kakšna druga ministrica, in je bila celo interpelirana zaradi tega, krši cel kup drugih zakonov, ampak kaj bi o tem, to bodo ugotavljali drugi. Skratka, danes se pogovarjati, ali naj to naredimo ali ne, o tem govorimo praktično res že od takrat, ko se je uvedel sistem vinjet, funkcionira po Evropi, mi bomo zdaj spet prvi pri nekem drugem predlogu, nekem drugem načinu, pa smo komaj tega vpeljali in se je izkazal kot dober. Zato vprašanja danes, ali naj to naredimo ali pa bo čez nekaj časa bolj primeren čas, so prav smešna in jaz mislim, da zakon, ki ga predlagamo, bi si zaslužil podporo, sploh, ker ni bilo praktično nobenega pametnega razloga proti, razen da je to tako tehnično nemogoče in državni sekretar je rekel, da bomo ogrozili varnost. Dajmo no, saj se pač spelje, imamo cel kup zoženj in se vozimo nekaj časa na ožjem delu, da se pač neka druga stvar na drugem delu ceste uredi, tako da kaj bistveno bolj ne bomo ogrozili varnosti, kvečjemu smo jo s sistemom vinjet izboljšali, odstranimo pa še to, kar ovira, da bi bila morda varnost še boljša. Bi bilo pa najbrž zanimivo slišati tudi, koliko je že kakšnih nesreč bilo ob tem ustavljanju, zaviranju in celem cirkusu, ki se dogaja pred cestninskimi postajami, ki smo jim vsak dan priča tisti, ki se vozimo po avtocestah.
Hvala. Besedo ima gospa Brunskole.
Hvala lepa. Prav lepo pozdravljeni, spoštovani gospod državni sekretar, zaposleni, sodelavci, predsedujoči, kolegice in kolegi! Res zanimiva današnja razprava, čakala sem samo še, da bo kdo v tej razpravi omenil, da je zdaj čas češenj in jagod. Edino tega še nisem slišala pri točki razprave o Zakonu o javnih cestah. Namreč, ravno vse se je že pomešalo, tako da edino to bi bilo še vredno omeniti v tem poletnem času. Zanimiva je bila razprava tudi v toliko, da ko je nekdo izrekel, da ni bilo nobenega pravega razloga proti, da bi to lahko vrnili tudi za čas, pa ne gre za očitanje eni ali drugi vladi, mogoče tudi za čas prejšnje vlade, ker tudi takrat ni bilo pravega razloga proti, pa te cestninske postaje niso bile odstranjene. Tako, da verjetno je moral biti kakšen razlog, morebiti tudi finančne narave, veliko je bilo danes slišati mojih kolegov in kolegic, predvsem kolegov o tehničnem področju, pač tisti, ki so strokovnjaki, poznavalci, pa so nekako tudi tehnično težko prepričali, zakaj se v prejšnjem času, pred tremi leti oziroma kmalu po uvedbi vinjetnega sistema to ni moglo izvesti. Tako, da pri tej tehniki bi rekla, očitno je tudi že takrat tehnika zatajila. Prepričana pa sem, da je bilo zagotavljanje varnosti, poleg finančnega momenta, zagotovo eden od tistih pomembnejših razlogov. Verjetno pa je tehnika imela vpliv v toliko, da tako, kot je bilo danes s strani gospoda državnega sekretarja večkrat omenjeno, zagotovo je treba za odstranitev, tako odstranitev objektov kot tudi za odstranitev cestninskih postaj imeti tudi pripravljeno vso dokumentacijo torej izdelavo PGD projektov, zato potekajo sedaj aktivnosti za njihovo pridobitev in tudi v skladu s terminskim planom, naj ponovim, je bilo izrečeno, da konec leta 2012, ko bo vzpostavljen elektronski cestninski sistem, da bo do takrat tudi Dars razpolagal z vso potrebno dokumentacijo in pričel z aktivnostmi za odstranitev cestninskih postaj. Zagotovo pa je varnost prva in prav je, tukaj res moram ponoviti, mogoče tudi spomniti nekatere, da vezano na zagotavljanje varnosti, jaz upam, da ni kdo pozabil, vendar sama se res vozim po tem, malo me preseneča, da niso nekateri kolegi, ki se tudi vozijo po tej cesti kot jaz, – skozi dolenjski krak – večkrat poudarili, ali pa nekateri, ki se res ne vozijo, ker mogoče še kje bližje na kakšnem odcepu gredo proti, ali Beli Krajini ali kam drugam ob reki Kolpi, da niso poudarili, da varnost je večja na območju dolenjskega kraka avtoceste in to po zaslugi te vlade. Prej namreč – sama se vozim po tej cesti po tem območju – skoraj ni bilo tedna, da ni bilo prometnih nesreč s smrtnim izidom. Na tem območju pa je ta vlada tukaj naredila korak, čeprav je sedaj veliko očitkov, razprave in ne vem česa, mislim pa, da smo vseeno zadovoljni. Tega niso tehnično nekateri kolegi nič poudarili. Tako da, jaz sem prepričana, da bo ta zadeva, zagotovo so cestninske postaje moteče, vendar je ugotovitev, da čisto tako ne gre, tudi kolegi, ki jih zelo spoštujem, moje kolege, ki sami dobro poznajo področje prometne infrastrukture in tega resorja, ki so tudi zelo jasno poudarili določene zadeve, zakaj pa le to ni bilo v preteklosti izvedeno ali pa to sedaj kar takoj. Tako da, sama tega predloga dopolnitve zakona v danem predlogu ne morem podpreti, sem pa prepričana in bom podprla tudi vse, da se zadeva čim prej pripravi, kar se tiče dokumentacije, vzpostavitve elektronskega cestninskega sistema in predvsem v smeri zagotavljanja čim večje varnosti v prometu, tako cestnem kot tudi v železniškem in drugem prometu. Hvala.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo bomo v skladu z časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TRETJA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O NEPREMIČNINSKEM POSREDOVANJU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade in sicer, dr. Roku Žarniću, ministru za okolje in prostor. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovani gospe poslanke in gospodje poslanci! Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nepremičninskem posredovanju sledi cilju uskladiti slovenski pravni red z dvema direktivama Evropske unije in sicer, direktivo, ki ureja priznavanja poklicnih kvalifikacij in direktivo o storitvah na notranjem trgu. Z novelacijo zakona bodo dane pravne podlage, da bodo lahko tudi tuji državljani opravljali storitve posredovanja na območju Republike Slovenije. Zakon ureja možnosti trajnega ali občasnega opravljanja dejavnosti posredovanja v prometu z nepremičninami na območju Republike Slovenije, pri čemer je predpogoj, da morajo tujci pridobiti status nepremičninskega posrednika. Predlog zakona tudi sledi načelom, ki jih direktiva postavlja za opravljeno storitev in dejavnost ponudnikov s sedežem v Evropski uniji in sicer gre zlasti za načela upravnih poenostavitev, prepovedi diskriminatornega obravnavanja in prepovedi podvajanja zahtev in ponovnega preverjanja dokazil. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o nepremičninskem posredovanju določa obveznosti za tuje nepremičninske družbe tudi glede zavarovanja odgovornosti za morebitno škodo, ki bi nastala z izvajanjem storitev posredovanja v Republiki Sloveniji, tako naročitelju kot tudi tretji osebi. Zavarovanje ni pogojeno s sklenitvijo zavarovanja v Republiki Sloveniji, mora pa biti sklenjeno pred pričetkom opravljanja dejavnosti posredovanja na našem ozemlju in biti sklenjeno za ves čas posredovanja. Pogoj vzajemnosti je z direktivo o storitvah na notranjem trgu prepovedana zahteva, zato se ta pogoj z novelo zakona črta, razen za državljane tretjih držav, pri katerih še vedno ostaja kot pogoj za priznanje statusa nepremičninskega posrednika. Skladno z zahtevami evropske direktive ni več omejevanja glede poslovnih prostorov, ki ga predpisuje veljavni zakon. Poleg navedenega predlog sprememb in dopolnitev Zakona o nepremičninskem posredovanju predvideva tudi opustitev nekaterih administrativnih zahtev za državljane Republike Slovenije. Posameznik, ki pridobi certifikat iz naslova pridobljene poklicne kvalifikacije, posrednik ali posrednica z nepremičnino tako pridobi status že z vpisom v imenik nepremičninskih posrednikov, ne da bi mu bilo treba pridobiti odločbo in lahko takoj prične z opravljanjem dejavnosti posredovanja v prometu z nepremičninami. Državni zbor Republike Slovenije je na 28. seji, dne 18. maja 2011 opravil drugo obravnavo predloga tega zakona. V okviru te obravnave je sprejel amandma k 6. in 14. členu predloga zakona. V tretjem branju je predlagan amandma k 14. členu. Gre pravzaprav za popravek spodnje meje globe zaradi preračuna v evre. Še naprej bo v zakonu ostala omejitev zgornje meje provizije, saj je prevladalo stališče, da je s tem potrošnik bolje varovan. Posledično bo Slovenija sicer morala poročati Evropski komisiji, vendar bo svoje poročilo lahko utemeljila z javnim interesom varstva potrošnikov. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predlagam, da besedilo Predloga zakona o nepremičninskem posredovanju podprete. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Rudolf Petan bo prestavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Zakon o nepremičninskem posredovanju je eden od tistih nepotrebnih zakonov, s katerimi se ukvarjamo tukaj v Državnem zboru. Ne bom rekel, da zapravljamo čas, lahko pa se iz tega kaj naučimo. Nepotreben je zato, ker ne rešuje ničesar, ker ne olajšuje delo tistim, na katere se nanaša, to se pravi, recimo kupcem nepremičnin. Lahko bi celo rekel, da dela težave. Vsekakor pa je plod nekih lobijev. Treba je priznati, da ni prvi, kar je žalostno, da ni prvi tak zakon, je eden v nizu teh nepotrebnih zakonov. Dovolite mi, da omenim samo enega. Tistega najbolj razvpitega, to je Zakon o tehničnih zahtevah za proizvode in o ugotavljanju skladnosti, ki je v povezavi z Zakonom o varstvu potrošnikov, ki je govoril o garancijah. Tudi tisti je bil plod nekega lobija, tako kot ta današnji. In če mi dovolite, da grem lepo po vrsti, zakaj smo v Slovenski demokratski stranki takšnega mnenja, da zapravljamo čas s takšnimi zakoni. Osnovni predlog tega zakona, ki je bil poslan z Vlade v Državni zbor, je imel v bistvu vse, kar je bilo tam napisano, eno in osnovno nalogo zmanjšanje ali odpravo zgornje meje provizije za nepremičninske posrednike. To je bila osnovna naloga tega zakona, verjetno pod vplivom določenega lobija. Razprava se je začela. Razprava, lahko rečem, je bila dobra, in smo pač ob nasprotovanju opozicije dosegli to, da smo nekako vsi skupaj spoznali, da v tem času verjetno ne bi bilo dobro, da bi sprostili provizije pri prometu z nepremičninami, kajti če kaj, potem v tem času bi verjetno morale provizije pasti. Če bi pa to naredili, bi pa to bil prav gotovo signal za prosti lov na provizije. To je potem odšlo, če uporabim ta izraz, iz tega zakona. Potem kaj dosti koristnega, dosti vsebine in dosti mesa na kosteh tega zakona niti ni ostalo. Če smo bili pozorni smo, lahko opazili, da se je v drugi obravnavi tega zakona na matičnem odboru kar naenkrat s strani nepremičninskih agencij na sami seji pojavil tako imenovani fiduciarni račun. Lahko povem, da je predstavnik Vlade nasprotoval takšni rešitvi. Vendar kljub temu je večina poslancev vladajoče koalicije to pač potrdila in to kljub temu, da je predstavnik Vlade nasprotoval. Kaj sledi iz tega? Iz tega sledi, da tega zakona v bistvu ne pripravlja Vlada, ga ni pripravila Vlada, ali vsaj ne na njeno pobudo, ampak da morajo biti zadaj neke interesne skupine, formalne, neformalne, to je v končni fazi vseeno, da so zadaj neki lobiji, ki delajo mimo Vlade, in to je problem. Vendar kljub temu najdejo še nekako dovolj podpore, da se je potem na matičnem odboru ta fiduciarni račun izglasoval. Ampak poglej ga, šmenta, za tretje branje smo potem dobili na mizo amandmaje koalicijskih skupin, ki ta člen s to vsebino s fiduciarnim računom črtajo. Lahko povem, da smo v Slovenski demokratski stranki bili veseli in smo rekli, no, še en uspeh razprave, ki smo jo imeli v Državnem zboru, da je prevladal zdrav razum. Vendar ne, par dni kasneje je prišel popravek amandmaja, da se ta amandma umika. To se pravi, da fiduciarni račun ostaja. Se pravi, to je pa že preveč, da bi to bilo čisto naključje, se pravi, zopet je nek lobi premagal zdrav razum. Tako imamo pred seboj zakon, ki kot tak neke škode verjetno ne bo naredil. Vendar pa ostaja grenak priokus, da ne vodi Vlada določene zakonodaje, da je ne predlaga, ampak določeni lobiji, ki vplivajo ali na Vlado, v tem primeru bi si upal trditi mimo Vlade. Najdejo pa plodna tla v našem Državnem zboru. To je tisto, kar je vredno razmisleka in kar nam daje misliti. V tistem prvem primeru, ki sem ga navedel, je potem na Vladi pri ministrici za gospodarstvo prevladalo razmišljanje, da verjetno tak zakon o odpravi garancij ne bi bil dober. Prepričan sem, da ga ministrica ni pripravljala, da se je zanesla na svoje podrejene, ti pa so, seveda, bili pod vplivom določenih lobijev. Ampak takrat smo tisto zadevo umaknili. V tem primeru pa nam to ni uspelo. Kljub temu, da smo že dobili na mizo amandma, da se tudi ta famozna rešitev o fiduciarnih računih, ki jih lahko imajo nepremičninske agencije, črta, da to ostane s popravkom amandmaja. To je tisto, kar je zaskrbljujoče. Mi se zavedamo v Slovenski demokratski stranki, da vsakdo lahko naredi napako. Tudi Vlada bi lahko naredila napako, vendar očitno je to šlo vse mimo nje. Zato, ker Vlada je jasno in glasno na seji matičnega odbora nasprotovala temu, da se uvedejo fiduciarni računi. Jasno in glasno, to je treba pošteno in korektno povedati. Vendar ne vem, kako je sedaj prišlo do vse te zmešnjave, da v končni fazi tudi Vlada podpira takšno rešitev. In zaradi tega, ker imamo občutek, da so ta zakon pripravljali lobiji in ne naša vlada, zato v Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli tega zakona. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Franco Juri bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani minister, kolegi in kolegice! V Poslanski skupini Zares smo od samega začetka opozarjali na nekatere nesmotrne rešitve, ki jih je vseboval Predlog zakona o nepremičninskem posredovanju, ko je prvič prišel v obravnavo v Državni zbor. Zato smo tudi podprli vsa dopolnila, ki so izničila spremembe, s katerimi bi bili oškodovani potrošniki od upravljanja najvišje dovoljene provizije do 9-mesečnega roka trajanja posredniških pogodb. Pri tem smo prisluhnili predvsem združenju potrošnikov in javnemu interesu. Nismo kupili teze, da je treba kakorkoli posegati v to zakonodajo z namenom, da se sprostijo provizije v imenu evropskih direktiv. Teh pravljic ne kupujemo več. Se nam pa je zgodila neljuba napaka, ko je bil sprejet amandma, o katerem je bilo govora pri predstavitvi stališča predhodnega kolega iz SDS, in to je amandma o sprejemanju denarja strank na fiduciarni račun nepremičninske družbe. Bojimo se, da bi to postal standard poslovanja, torej da bi vsaka družba v svoji pogodbi vnesla določilo, da se plačuje kupnina oziroma ara na njen račun. Poslovanje s fiduciarnimi računi namreč ni nikjer urejeno. Edina prednost pred navadnim transakcijskim računom je, da nanj ni možna izvršba upnikov nepremičninske družbe za dolgove družbe, nobenih pravil pa ni, komu in kako se z računa prenakazujejo sredstva, oziroma zakon ne postavlja nobenih dodatnih varovalk, ki bi onemogočale morebitno zlorabo sredstev na teh računih. Rešitev, ki je zdaj zapisana v zakonu, predstavlja možno nevarnost za zlorabe in s tem oškodovanja potrošnikov pri nakupu ali pa prodaji nepremičnine, na kar nas opozarja tudi Zveza potrošnikov Slovenije. Žal te napake v tretji obravnavi ne moremo popraviti, zato smo v Poslanski skupini Zares pripravljeni takoj podpreti ali pa tudi vložiti novelo zakona, s katero bi nepremišljeno rešitev, ki ne predvideva vseh posledic in nezadostno zakonsko varuje potrošnike, črtali. Torej, če zaključimo, zakon bomo podprli, takoj zatem zaradi te neljube napake in zaradi nemožnosti, da bi popravili to napako v tretji obravnavi bi pristopili z novelo zakona s spremembo, za katero pričakujemo in verjamemo, da bomo dobili podporo tudi opozicijskih strank. Hvala.
Hvala. Gospod Jakob Presečnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister s sodelavcema! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je področje nepremičninskega posredovanja eno izmed področij, na katerem morajo biti stranke oziroma potrošniki na prvem mestu kot taki pa morajo biti tudi ustrezno pravno zaščiteni. Zavedamo se, da je delo nepremičninskih posrednikov v teh časih vse prej kot lahko, pa vendar ocenjujemo, da morajo le-ti pravično in zakonito spoštovati pravice potrošnika ter se čim bolj približati njegovim željam. Poslanci Slovenske ljudske stranke nismo podprli prvotnega predloga novele Zakona o nepremičninskem posredovanju, ker se z nekaterimi določbami enostavno nismo mogli strinjati. Že takrat smo ob predstaviti stališča opozorili, da se z namenom uskladitve zakona s pravnim redom EU v zakonu urejujejo določbe, ki lahko poslabšajo položaj potrošnika, ki je že tako ali tako velikokrat v podrejenem položaju v primerjavi s ponudniki storitev. Kot se je kasneje izkazalo, so se naša predvidevanja uresničila. Po našem mnenju bi prvotno predlagane določbe o ukinitvi omejitve najvišje provizije za posredovanje in najdaljše dobe trajanja pogodbe o nepremičninskem posredovanju, ki po veljavni ureditvi traja 9 mesecev, povzročile zmanjšanje pravic potrošnikov, kar pa je za nas nesprejemljivo. Novela zakona sicer podrobneje ureja tudi pogoje za priznavanje poklicnih kvalifikacij za opravljanje dejavnosti posredovanja nepremičnin za državljane Evropske unije, Evropskega gospodarskega prostora in Švicarske konfederacije, ki so urejeni v Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2005/36/ES z dne 7. septembra 2005 o priznavanju poklicnih kvalifikacij, s čimer se sledi načelu prepovedi diskriminatornega obravnavanja. Po mnenju poslancev Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke je tako ureditev treba zagotoviti, saj smo del skupnega evropskega prostora, ki je osnovan na načelih prostega pretoka oseb, storitev in kapitala. Trenutna ureditev področja nepremičninskega posredovanja je po našem mnenju zgledno urejena, seveda pa so potrebni tudi določeni popravki, ki pa morajo biti pripravljeni z namenom izboljšanja razmer na trgu nepremičnin in povečanja pravic potrošnikov, ne pa njihovega krčenja. Zakonsko določena omejitev najvišje provizije pri nakupu ali prodaji nepremičnine, ki trenutno znaša 4 %, je ena izmed stvari, ki nedvomno delujejo v prid potrošnikov. Najvišja višina provizije je namreč bila uveljavljena ravno zaradi velikega števila sporov med potrošniki in nepremičninskimi agencijami oziroma posredniki, v katerih so običajno kratko potegnili ravno potrošniki. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke podpiramo spremembo v koaliciji, ki se je zavedla občutljivosti problematike izločitve najvišje dovoljenje provizije, na kar je opozorila tudi Zveza potrošnikov Slovenije. Višine provizij ne moremo prepustiti preprosto trgu, saj le ta zaradi neenakopravnega položaja pogodbenih strank ne deluje pravilno in ne more oblikovati primerne cene za tovrstne storitve. Menimo, da mora ostati omejitev, predpisana s strani države, saj je le tako mogoče v celoti uveljaviti načelo varstva potrošnikov, kar pa je po našem mnenju nedvomno v javnem interesu. Zaradi tega razloga smo v obravnavi novele zakona na matičnem delovnem telesu tudi podprli amandmaje, ki so ustrezno preoblikovali sporni določbi iz prvotnega predloga zakona, s čimer se v Zakonu o nepremičninskem posredovanju ohranja najvišja dovoljena provizija in omejitev trajanja posredniške pogodbe na devet mesecev. Zaradi tega bomo poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke novelo Zakona o nepremičninskem posredovanju podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Franc Jurša bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav velja ministru, kolegicam in kolegom! Pred nami je tretja obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nepremičninskem posredovanju. V naši poslanski skupini smo v prvi obravnavi predloga novele napovedali, da predloga ne bomo podprli, če se ne bodo spremenile podlage določb o odpravi omejitev višine provizije in odprave ukinitve sedaj zakonsko določene dobe trajanja pogodbe o nepremičninskem posredovanju. Ta predloga sta bila po naši oceni najbolj sporna in sta obenem predstavljala izjemno zmanjšanje zaščite potrošnika. V poslanski skupini menimo, da je država tista, ki mora zaščiti šibkejšo stran, to pa je vsekakor potrošnik in ne nepremičninski posrednik, zato bomo prav zaradi odprave prej navedenih spornih določb predlog zakona v tretji obravnavi tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala. Mag. Sara Viler bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Gospod minister, sodelavci, poslanke in poslanci! S predlogom zakona se podrobneje urejajo pogoji za opravljanje storitev ponudnikov in državljanov tretjih držav. S prenosom direktive naj bi po mnenju predlagateljev prenesli v slovenski pravni red zagotovilo nediskriminatorne možnosti opravljanja storitev nepremičninskega posrednika na ozemlju Slovenije in dali možnost nepremičninskim družbam iz držav članic Evropske unije in Evropskega gospodarskega prostora ter Švice poslovanja na tem področju. Sprašujemo se, zakaj. Zakaj prav sedaj, ko je kriza na nepremičninskem trgu dosegla najvišjo stopnjo negativnega poslovanja? Menim, da je na slovenskem trgu dovolj, še preveč, posrednikov z nepremičninami, ki jih je prej omenjena kriza pripeljala do propada. Tistim, ki pa so preživeli, bo konkurenca nepremičninskih posrednikov iz držav članic Evropske unije samo škodila. Ob sprejetju Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nepremičninskem posredovanju se še posebej porajajo druga vprašanja. Kaj pomeni to za Slovenijo? Bo s sprejetjem res privabila tuje nepremičninske posrednike, ki bodo ustvarili zdravo nepremičninsko okolje, ali pa bo le omogočeno razvrednotenje in potujčevanje slovenskega ozemlja? Verjetno nič dobrega. Premisleki, ki so jih nekatere poslanske skupine imele v zvezi s prostim določanjem provizije nepremičninskega posredovanja in opravljanjem dejavnosti posredovanja brez omejitve trajanja posredniške pogodbe, so sedaj odveč. V dopolnjenem predlogu je določena najvišja dovoljena provizija 4 %, razen za pogodbene vrednosti, manjše od 10 tisoč evrov, trajanje posredniške pogodbe pa ostaja 9 mesecev. Prav zaradi tega bomo v Slovenski nacionalni stranki predlog sprememb zakona podprli. Odločno pa zavračamo vsiljen inštitut zbiranja sredstev na fiduciarnih računih, za katerim se skriva ogromno predpostavk zlorabe akterjev pri nepremičninskem posredovanju.
Hvala. Gospod Miran Jerič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovani gospod minister s sodelavcema, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Obravnavana novela Zakona o nepremičninskem posredovanju predstavlja predvsem uskladitev področja nepremičninskega posredovanja s pravnim redom Evropske unije. Njena uveljavitev bo tako omogočila nediskriminatorno opravljanje storitev posredovanja v prometu z nepremičninami v Sloveniji nepremičninskim družbam s sedežem v državah članicah Evropske unije, Evropskega gospodarskega prostora, v Švici ali s sedežem v državi, s katero je sklenjen mednarodni sporazum. Novela bo ravno tako omogočila možnost, da pridobi status nepremičninskega posrednika državljan oziroma državljanka vsake države članice Evropske unije, Evropskega gospodarskega prostora in Švice, ki bo dokazal, da je že pridobil poklicno kvalifikacijo v državi članici Evropske unije, državi članici Evropskega gospodarskega prostora ali Švici. Status bo lahko pridobil tudi po postopkih, ki jih predpisuje ta zakon. O teh rešitvah nihče ni imel pomislekov. To smo kot članica Evropske unije dolžni storiti in tudi prav je tako. Vendar je novela poleg tega močno posegla v dosedanjo ureditev odnosa med potrošnikom in nepremičninsko agencijo oziroma nepremičninskim posrednikom. Novela je namreč želela uveljaviti prosto določanje višine provizije in opravljanje dejavnosti posredovanja brez omejevanja trajanja posredniške pogodbe. Predlog je sprožil vsesplošno nasprotovanje. V drugi obravnavi smo tako s sprejetjem ustreznih amandmajev sporni določbi črtali iz zakonskega besedila ter spremenili 5. člen zakona, ki sedaj na novo ureja najvišje dovoljeno plačilo za posredovanje. Veljavna ureditev, torej predpisana najvišja dopustna 4 % provizija in največ 9-mesečni rok trajanja posredniške pogodbe, implicitno priznava, da trg storitev nepremičninskega posredovanja še ne deluje ustrezno in da so na njem prisotne anomalije, kar upravičuje takšen poseg na trgu. Iz prvotno predlaganega zakonskega besedila pa bi lahko zaključili, da trg sedaj deluje urejeno in brez težav. Za kaj takega pa nam Ministrstvo za okolje in prostor ni predložilo nobene analize. Črtanje maksimalno določene provizije za opravljeni posel posredovanja je Ministrstvo za okolje in prostor utemeljevalo predvsem z Direktivo Evropskega parlamenta iz leta 2006, to je z Direktivo2006/123/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2006 o storitvah na notranjem trgu. Po tej direktivi mora morebitno določitev najnižjih ali pa seveda tudi najvišjih tarif, ki jih mora ponudnik upoštevati, država članica utemeljiti s pomembnimi razlogi, ki se nanašajo na javni interes. Po našem razumevanju je takšen pomemben razlog zagotovo varstvo potrošnikov na še vedno slabo delujočem trgu slovenskega nepremičninskega poslovanja, kar je seveda absolutno v javnem interesu. V Liberalni demokraciji Slovenije načelno seveda nasprotujemo nepotrebnim posegom države na posameznih trgih, kadar to ni nujno in kadar to ni potrebno. To velja tudi za trg storitev nepremičninskega posredovanja. Vendar nas Ministrstvo za okolje in prostor ni prepričalo, da trg že deluje korektno, brez motenj in težav, kar bi opravičevalo uveljavitev prostega določanja višine provizij in opravljanje dejavnosti posredovanja brez omejevanja trajanja posredniške pogodbe. Zato smo tudi v Liberalni demokraciji Slovenije v drugi obravnavi podprli sprejetje ustreznih amandmajev, ki ohranjajo najvišjo dopustno 4 % provizijo, kadar je pogodbena vrednost nepremičnine višja od 10.000 evrov ter največ 9 mesečni rok trajanja posredniške pogodbe. Večina uporabnikov te storitve namreč prodaja in kupuje nepremičnino enkrat ali dvakrat v življenju, saj gre za dobrino, ki za večino predstavlja življenjsko naložbo in vanjo vložijo vse svoje prihranke in se zanjo zadolžijo za eno, dve ali tri desetletja. Zato mora država zagotoviti pravilno delujoči trg storitev nepremičninskega posredovanja brez anomalij. Do takrat pa so posegi na tem trgu, ki varujejo potrošnike, upravičeni in v javnem interesu. Zato bomo v Liberalni demokraciji Slovenije takšno zakonsko besedilo podprli.
Končali smo s predstavitvijo poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Ali želi gospod Jerič še enkrat? [[Ne.]] Gospod Rudolf Petan? [[Ne.]] Vlada želi besedo, gospod minister. Izvolite, minister Žarnić.
Hvala lepa za izraženo podporo in kot razumem, upam, da bo ta zakon, kot je predlagan v zadnji verziji, tudi sprejet. Hvala.
Hvala lepa, gospod minister. Zaključujem razpravo o predlogu zakona v celoti. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. junija. Amandma je vložen k 14. členu in sicer so ga vložile poslanske skupine SD, Zares, DeSUS in LDS. Želi k amandmaju k 14. členu kdo besedo? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Končali smo z razpravo o amandmaju, o katerem bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po končani 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO: PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O GRADITVI OBJEKTOV V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za okolje in prostor predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Francu Jurši za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi! Odbor za okolje in prostor je na 30. seji 2. junija 2011 obravnaval Predlog zakona o spremembah Zakona o graditvi objektov, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru poslala Vlada. Vlada je predlagala Državnemu zboru, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku, vendar je Kolegij predsednika Državnega zbora na 29. seji, 8. 4. tega leta odločil, da se ga bo obravnavalo po rednem postopku. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za okolje in prostor, Državnega sveta, Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije in Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je predstavnik Vlade dr. Peter Gašperšič, državni sekretar na Ministrstvu za okolje in prostor, povedal, da je osnovni namen predloženega zakona zožiti možnost gradnje v lastni režiji in s tem odpraviti institut dela na črno in posredno zmanjšati možnosti za sivo ekonomijo. Obenem pa se s predlaganima ukrepoma zvišuje varnost in sledi načelu kvalitete gradenj, ki so se doslej izvajale kot gradnja v lastni režiji. Pobudo za predlagano spremembo Zakona o graditvi objektov je v okviru paketa predlogov za spremembo zakonodaje z namenom zmanjšanja sive ekonomije v Sloveniji podala Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije. Zakonodajno-pravna služba je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo Republike Slovenije, pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika. Predstavnica te službe je na seji odbora opozorila, da je treba za predlagane spremembe pravne ureditve predvideti tudi ustrezen prehodni režim ali druge ukrepe za zavarovanje obstoječih pravnih razmerij. Predstavnik Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije je spomnil, da je pobuda za predlagano spremembo prišla s strani delovne skupine za pripravo ukrepov za sanacijo gradbeništva pri Ministrstvu za gospodarstvo. Menijo, da današnja zahtevnost gradnje objektov ne dopušča več gradnje v lastni režiji. Poleg tega izkušnje kažejo, da je le malo dela opravljenega brez plačila. Glede na odziv javnosti na predlagani ukrep pa so v sodelovanju z Ministrstvom za okolje in prostor pripravili predlog amandmaja k 1. členu predloga zakona, s katerim se omogoča gradnjo v lastni režiji enostavnih in nezahtevnih objektov, izvedbo rednih investicijskih vzdrževalnih del ter gradnjo manj zahtevnih objektov pod določenimi pogoji. Državni svetnik Darko Fras je na seji odbora izpostavil, da Državni svet sicer razume interese obrtnikov s področja gradbeništva, vendar pa ocenjuje, da predlagani ukrepi ne bodo prinesli želenih rezultatov. Zato Državni svet predloga zakona ne podpira. Tudi Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije iz podobnih razlogov kot Državni svet nasprotuje predloženemu predlogu zakona. Podobno mnenje je izrazila tudi Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Odbor je na podlagi drugega odstavka 128. člena Poslovnika Državnega zbora s 13 glasovi za in nobenim proti sprejel sklep, da Predlog zakona o spremembah Zakona o graditvi objektov ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade, ministru dr. Roku Žarniću za predstavitev stališča Vlade do predloga sklepa. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane gospe poslanke, spoštovani gospodje poslanci! Kar se mene tiče razumem, pa tudi se strinjam z navedbami odbora, vendar morate razumeti, da kot predstavnik Vlade v pogajanjih z Obrtno-podjetniško zbornico Slovenije je kot rezultat teh pogajanj prišlo do te zgodbe okoli spremembe Zakona o graditvi objektov. Kar se tiče stroke lahko živimo s spremembo ali z zakonom takim kot je ali pa, če bi dejansko nekdo želel res pravo spremembo, potem je tudi naše strokovno mnenje, da v bistvu 30 kvadratov je nekaj, kar nekdo brez ustreznih znanj lahko varno zgradi, za večje objekte so pa tudi riziki nestrokovne gradnje pri samogradnji. To je moj komentar kot strokovnjaka s področja gradbene stroke. Ni res, da gre za ukinjanje možnosti gradnje v lastni režiji, kajti ta sprememba zakona nekako skuša najti vmesno pot. Z dosedanjim zakonom imamo določbo o 250 m2 koristne površine pri enostanovanjski gradnji. Po tem predlogu, o katerem govorimo, pa se uvaja prag 200 m2 z bruto tlorisno površino. Resnici na ljubo le malokatera stanovanjska stavba presega tak prag, vendar pa slovenska zakonodaja, ki ne določa normativov glede površine na družinskega člana, ima pa neko drugo zgodbo, kajti če gradnja v lastni režiji pomeni socialni korektiv, lahko za primerjavo vzamemo Pravilnik o dodeljevanju neprofitnih stanovanj v najem. Po tem pravilniku bi šestčlanski družini pripadalo stanovanje največje površine 105 m2 in je predlagana meja za enostanovanjske stavbe, ki se gradijo v lastni režiji, približno dvojna površina ali, recimo, socialni minimum za dvanajstčlansko družino. Tudi s tako spremembo – 200 m2 se da nekako ustreči tudi tem zahtevam in potrebam po samogradnji kot socialnem elementu. Gradnja v lastni režiji je sicer slovenska posebnost, tako kot še marsikatera posebnost pri nas. Zanimiv je primer potresa v Posočju leta 1976, ko so prizadeti sami obnavljali svoje domove s pomočjo države. Velikonočni potres leta 1998 je razkril marsikatere slabosti samogradnje in intervencij na nestrokoven način, zato se je država leta 1998 odločila, da bodo sredstva za obnovo uporabljena bolj namensko. Vsa obnova je potekala preko potresne pisarne, projektne dokumentacije, izvajalcev in nadzora. In samo z računom je lahko investitor uveljavljal garancijo. Taka kakovostnejša gradnja in sanacija je potem pri naslednjem potresu pokazala manj težav, kot prej. Problem je, da je pri nas zelo hitro marsikdo gradbeni strokovnjak. To izgleda ravno tako, kot bi bil vsak hitro strokovnjak za medicinsko stroko, tudi za letalstvo. Namreč, gradbeništvo je na videz tako enostavna panoga, da vsak zna to početi. Zato je ta zakon hotel na tem področju malo bolj poostriti zadeve [[...]] [[nerazumljivo]] [[...]]gradnja. In kot pravim, kar se tiče našega ministrstva, tudi obstoječi zakon lahko služi svojemu namenu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Franco Juri v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Ko je Vlada prišla v Državni zbor s tem zakonom, smo takoj povedali, da mi takega zakona ne bomo podprli. Če me spomin ne vara, je bil prvi predlog bistveno bolj drastičen. Govorilo se je o bistveno manjši površini, ki naj bi jo dovolili pri individualni gradnji objektov, nakar smo dobili nov predlog, kompromisni, ki je upošteval pomisleke in se je ta površina povečala na sedanjih 200 m2. Ampak še zmeraj ne razumemo, v čem je razlika od sedanjega zakona, ki dovoljuje nekoliko večjo površino, sedaj pa bi to površino omejili in s tem zagotovili vse tisto, kar je treba zagotoviti tudi pri vprašanjih varnosti, solidne, kvalitetne gradnje tudi ko gre za individualno angažiranje. Kot je minister povedal, gre za eminentno tradicijo v Sloveniji, in ne samo v Sloveniji, ampak jaz bi rekel kar v tisti regiji Evrope, kjer si posameznik močno prizadeva za to, da bi razbremenil državo in skušal urediti svoje razmere na načine, ki so bolj ekonomski zanj, kot za skupnost. In pri tem zakonodaja ureja pristop, način do individualne gradnje. Individualna gradnja ne pomeni gradnje na črno, ne pomeni neupoštevanje tistih zahtevanih in potrebnih meril, ki jih tudi stroka veleva za to, da bo individualna gradnja vkomponirana smiselno, operativno, funkcionalno v načrtovanje prostora. Če se držimo tudi statistik, bomo ugotovili, da individualna gradnja pravzaprav ne posega niti v interes gradbenih podjetij, kajti gre za nekaj čez tisoč, tisoč 400 individualnih, 1300 individualnih gradenj na leto. Torej, mi ne bi niti rešili krize gradbeništva, če bi sprejeli tak zakon. V čem je bil smisel tega predloga? Razumemo, da je en del, parcialni interes obrtniške skupine oziroma Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije pritiskal, zahteval, da se gradbeništvu ponudi nekaj več priložnosti tudi na račun individualne gradnje in vlada je želela posredovati neko pozitivno sporočilo tem zahtevam in s tem je prišla tudi v Državni zbor. Ampak tukaj je naletela na odpor vseh poslanskih skupin - koalicije in opozicije. Mi smo v vseh usklajevanjih jasno povedali, da tega zakona ne bomo podprli, ker se nam zdi nepotreben, neživljenjski, zlasti v tem trenutku dejansko nima nobenega pomena. Treba je zagotoviti kvalitetno delovanje inšpekcijskih služb, zagotoviti je treba, da bo gradnja potekala po vseh merilih, ki jih veleva zakonodaja in zato mora seveda tudi vlada skrbeti, da bo zakonodaja na tem delu urejena. Tako kot smo želeli preprečiti zlorabe in delo na črno tudi v gradbeništvu, tudi pod firmo individualna gradnja; ampak tega zakona v tem trenutku dejansko ne potrebujemo. Mi želimo obdržati to temeljno tradicijo in pravico naših državljanov, da si urejajo bivalne razmere na čim bolj racionalen način, pri tem pričakujemo, da bo vlada asistirala s potrebno zakonodajo in tudi da bo omogočala strokovno podporo slehernemu gradbincu [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]tako da zakona ne bomo podprli, to Vlada ve, in verjetno je to tudi zadnja priložnost, da to povemo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Jakob Presečnik. Izvolite.
Še enkrat hvala lepa, gospod podpredsednik. Minister s sodelavcema, spoštovani vsi ostali! Tokrat moje mnenje ne bo pozitivno, kot najbrž še marsikatero ne. Moram reči, da smo bili že, ko je Vlada sprejela takšen predlog in ga nato posredovala v Državni zbor, začudeni nad takšno rešitvijo. Dejansko gre za vladni predlog, ki je bil dobesedno neusklajen, nelogičen, nerealen in zagotovo ni bilo pri pripravi te novele opravljenih nobenih konkretnih analiz o tem, koliko objektov se sploh pri nas še gradi v lastni režiji, predstavljenih ni bilo nobenih številk, ki bi dejansko govorile v prid temu, da tovrstna gradnja odžira delo obrtnikom, da to spodbuja delo na črno, itd. Skratka, nobenih pravih argumentov, nič drugega kot to, kar je navedel gospod minister že uvodoma, da je bil pač to neki dogovor z zbornico, da bodo šli v to, da bo vlada pripravila takšen zakon. Zagotovo se zaradi vsega tega ne moremo strinjati s tem, da bi tovrstna ureditev pomenila ponovni zagon slovenskega gradbeništva, ki je zagotovo pri nas v pregloboki krizi, zato so potrebni tudi z vladne strani drugi ukrepi in še z nekaterih drugih strani. Nerazumljivo se nam pri tem zdi tudi ravnanje oziroma izjave predstavnikov Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, ki je najprej "sforsirala" tak zakon, nato pa v izjavah govorila o tem, da so sicer mislili tako, vendar malo drugače, torej, da so pričakovali zakon, vendar ne takšnega kot je. To je ta stil. Tudi v tej hiši mnogokrat poslušamo: smo za spremembe, smo za zakon, vendar ne takšen. Tudi mislim, da je bilo mnogo argumentov od različnih drugih zbornic, ki so govorili v prid tradicije individualne gradnje ter medsosedske pomoči, ki je v trenutnih razmerah še kako pomembna. Z vsem upoštevanjem tega, kar je uvodoma kot mnenje vlade predstavljal minister, da je treba zagotoviti strokovno gradnjo, da imamo preveč primerov tudi v Sloveniji, ko je nestrokovnost povzročala škodo, ki je sicer ni bilo treba. Torej, jaz ne bom navajal še drugih argumentov, ampak v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je mogoče doseči boljše učinke že z doslednim izvajanjem veljavne zakonodaje. Predvsem je pa treba okrepiti nadzor nad gradnjo objektov, ki ga morajo ustrezno izvajati za to pristojne službe, predvsem inšpekcijske službe. S tem pa seveda ne izključujemo, da je pa marsikaj treba spremeniti tudi v zakonodaji in to zato, da bi dodatno zmanjšali sivo ekonomijo v gradbeništvu. Pa tudi izboljšave tega, da zagotovimo strokovno in kvalitetno zgrajene nove in pa rekonstruirane stare objekte vseh vrst. Morajo pa biti ti zakonski predlogi pripravljeni strokovno in usklajeno, upoštevati pa morajo tudi nekatere družbene ter socialne značilnosti slovenskega prostora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Franc Jurša. Izvolite.
Hvala lepa. V Poslanski skupini DeSUS Predloga zakona o spremembi Zakona o graditvi objektov ne podpiramo. S spremembo Zakona o graditvi objektov, ki je pripravljena v okviru ukrepov za sanacijo gradbeništva in na predlog Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije se namreč predlaga ukinitev gradnje objektov v lastni režiji največje uporabne površine 250 m2. Obenem pa se ohranja možnost gradnje gasilskih, planinskih domov v lastni režiji, vendar največje uporabne površine 250 m2, sedaj je to 350 m2. Predlagatelj ocenjuje, da bi z omejitvijo možnosti gradnje objektov v lastni režiji na gradnjo enostavnih in nezahtevnih objektov ter na izvedbo rednih in investicijskih vzdrževalnih del zmanjšal obseg sive ekonomije in pripomogel h krepitvi gospodarstva v smislu sanacije gradbeništva. Obrtno-podjetniška zbornica Slovenija si že več let prizadeva za ukinitev ali omejitev gradnje v lastni režiji, kar po naši oceni nikakor ne more rešiti krize v gradbeništvu. V poslanski skupini ocenjujemo in razumemo interes obrtnikov s področja gradbeništva, da se omeji delo na črno in s tem siva ekonomija. Vendar pa obenem ocenjujemo, da predlog novele ne prinaša velikega finančnega učinka v gradbenem sektorju in želenih rezultatov pri omejevanju dela na črno in sive ekonomije, saj so mnogokrat prav obrtniki tisti, ki delajo na črno oziroma brez računa ali pa dela ne opravijo dovolj kakovostno. Dejstvo je, da gre za predlog zakona, ki je razburil slovensko javnost, saj potencialni graditelji oziroma investitorji pogosto nimajo na voljo dovolj finančnih sredstev, da bi si privoščili registrirane izvajalce, zato rajši sami gradijo v skladu s svojimi zmožnostmi in časom. Tisti, ki ima na voljo dovolj sredstev, se bo že danes odločil za gradnjo s pomočjo obrtnikov oziroma registriranih gradbenikov. Tudi Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije nasprotuje temu predlogu zakona in meni, da bi predlagana sprememba zakona vplivala na slabši ekonomski položaj kmetov, ki gradijo objekte za potrebe kmetijstva v lastni režiji, z lastnim delom ob pomoči prijateljev, sorodnikov in zaradi manjših stroškov investicije in na urejenost slovenskega podeželja. Zaradi razdrobljenosti so namreč slovenske kmetije sedaj finančno zelo šibke, Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije tudi opozarja na prestroge kriterije za gradnjo v lastni režiji. Čeprav so kmetijski objekti z veliko tlorisno površino, gre za relativno nezahtevno gradnjo. Po naši oceni pa argumenti predlagatelja in Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije češ, da se s predlaganim ukrepom zvišuje tudi varnost objektov in kvaliteta gradenj, ne zdržijo resne presoje, saj že veljavna zakonodaja določa možnost gradnje v lastni režiji pod pogojem, da je zagotovljen gradbeni nadzor. Če se gradbeni nadzor ne izvaja, je to zaradi neizvajanja zakonodaje ter slabega nadzora inšpekcijskih služb. Kot že rečeno, v naši poslanski skupini predloga zakona ne podpiramo.
Hvala lepa. Mag. Sara Viler bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Predlog sprememb Zakona o graditvi objektov je bil takoj zavrnjen s strani Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, Državnega sveta, Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, Skupnosti občin Slovenije in kot je v naši državi nenavadno tudi na Odboru za okolje in prostor kot matičnega delovnega telesa v Državnemu zboru. Slednji je predlagane spremembe soglasno zavrnil in odločil, da predlog zakona glede sprememb Zakona o graditvi objektov ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Pozdraviti je treba zdravo razumsko ugotovitev koalicijskih poslancev, da predlagane spremembe v nobenem primeru ne bi rešile problemov gradbeništva oziroma sive ekonomije v Sloveniji. Predlog zakona, katerega vsebina podpira odpravo opravljanja storitev brez izdanih računov, povzroča ljudem nepotrebno nervozo in vznemirjanje zaradi predvidenega zatiranja in omejevanja medsosedske pomoči. Prav tako bi po mnenju Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije predlagana sprememba zakona vplivala na slabši ekonomski položaj kmetov, ki gradijo objekte za potrebe kmetijstva v lastni režiji. Napačno je tudi razmišljanje predlagatelja spremembe zakona, da se s predlaganim ukrepom zvišuje varnost objektov in kvaliteta gradenj, saj sta oba omenjena pogoja – tako varnost kot kvaliteta – že upoštevana v veljavni zakonodaji, ki določa možnost gradnje v lastni režiji pod pogojem, da je zagotovljen gradbeni nadzor. Rešitve k preprečevanju dela na črno v gradbeništvu po mnenju Slovenske nacionalne stranke predstavlja v prvi vrsti ukrep izvajanja kvalitetnega, strokovnega in vestnega nadzora nad gradnjami vseh vrst objektov ter okrepitev dela gradbene inšpekcije. Predlog sklepa, da Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o graditvi objektov ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v Slovenski nacionalni stranki podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavil gospod Vili Rezman. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kratko naj povem, tako da ponovim besede iz samega uvoda. Kar se Poslanske skupine nepovezanih poslancev tiče, je stari zakon dovolj dober, da obvelja in nam ni nič žal, da ta ne bo sprejet, bomo tudi mi glasovali proti. Nam je pa žal, da se moramo ukvarjati s takimi zakoni, ki nimajo prav nobenega razloga in ki nimajo nobene možnosti, da bi bili sprejeti. Ta zakon je pravzaprav eden izmed zakonov, ki je lahko primer za od zunaj spodbujene zakone, ki so nekritično povzeti, vsaj temeljne ideje, ki so lahko tudi z dobrimi nameni, ampak potem ob slabi izpeljavi ne morejo računati na podporo. Razlogi, ki so bili navedeni, ki jih je moč razbrati iz gradiva, ki smo ga prejeli, so bili navedeni kot ukrepi za reševanje gospodarskega sektorja in jaz upam, da vsaj tisti, ki kolikor toliko spremljajo naše realno družbeno dogajanje, vedo, da to ni razlog, ker je bilo že zdavnaj prepozno, in da tudi če bi takšen zakon bil sprejet, seveda ne bi bil skoraj v ničemer v pomoč pri tem, da bi se naša gradbena dejavnost zopet postavila na zdrave noge. Tako da ta izmed razlogov odpade, po našem razumevanju seveda. Drugi razlog pa je bil bolj konkreten, tudi bolj realen razlog, ki se imenuje Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije, ki je s svojo dobro organiziranostjo in akcijami uspela prepričati kar nekaj ministrstev, da so povzemala njihove ideje, ki so nekatere bile tudi uresničene, nekatere so že padle na referendumih in nekatere padajo zdaj v proceduri v Državnem zboru. To govorim zato, ker menim, da bi tudi, kar se pobud Obrtno-podjetniške zbornice tiče, dasiravno so pospremljene z Damoklejevim mečem in grožnjo v zvezi z državljansko nepokorščino, bilo vredno prej premisliti o vseh posledicah, kot pa kar pošiljati v proceduro in v ogenj v Državni zbor. Slabost teh predlogov je slaba pripravljenost, je sprejemanje zelo na hitro, brez kakšnih posebnih premislekov, tudi v obrazložitvah ne najdemo kakšnih pomislekov oziroma kakšnih resničnih obrazložitev členov, ampak bolj skrajšane povzetke členov. Sami pa se bojimo, da tako, kot kakšen drug zakon, ki je tudi že šel skozi proceduro in bil sprejet, če bi tudi ta bil sprejet, ne bi prispeval kaj dosti več kot to, da bi bilo manj ustvarjene realne vrednosti in da bi pač tisti, ki si zdaj na ta način nekako pomagajo, česar mi sicer ne zagovarjamo, k izboljšanju socialnega položaja, torej da bi tudi tistih bilo nekoliko manj in bi bila potreba po pomoči javnega sektorja oziroma javnih blagajn v obliki transferov toliko večja. Cilje, ki si jih je predlagatelj zastavil, je naštel v nekaj alinejah, in sicer kot enega izmed teh si je zadal zožiti možnost gradnje v lastni režiji. Mi v to niti ne verjamemo niti ne mislimo, da je bilo tako, kot je bilo v prvotni obliki predlagano, dobro. In tudi v sedanji novi obliki, če bi bil upoštevan amandma Gospodarske zbornice Slovenije, bi to bilo pač samo odobravanje nekih popuščanj, da zakon ne bi padel. Drugi izmed ciljev je bilo zmanjšanje sive ekonomije. Ocenjujemo, da se je na ta način ne da zmanjšati, tisti, ki so to predlagali oziroma tisti, ki sodijo v krog predlagateljev tega zakona so tisti, ki so nosilci velikega dela sive ekonomije v gradbenem sektorju, bodisi da so to tisti zaposleni, ki popoldan nadaljujejo s svojim delom, bodisi da so to tisti subjekti, ki so registrirani, pa delajo ravno tako popoldan v soboto in nedeljo, ampak seveda brez računov, kar nič ne spremeni v smislu omejevanja črnega zaposlovanja in sive ekonomije. Torej, če se ozremo nazaj [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]ko se odločamo o tem, ali podpreti ali ne, rečemo samo, da je bil zakon slab, da je bil slabo pripravljen, in da zato ne more imeti podpore skupine nepovezanih poslancev.
Hvala lepa. Gospod Mirko Brulc bo prestavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Spoštovani gospod minister, vsi prisotni lepo pozdravljeni! Socialni demokrati ne podpiramo tega zakona, ker se ne strinjamo, da se ukinja možnost samogradnje. Pravzaprav smo bili presenečeni nad vladnim predlogom in tudi na odboru, kjer je Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije zagovarjala ta zakon, nismo bili zadovoljni z njihovimi neprepričljivimi razlogi. Obenem pa je ta zbornica tudi vodila zadevo, ko se je razpravljalo o tem, kako preko referenduma sprejeti prepoved sive ekonomije. Se pravi, da je zadeva diametralno drugačna. Mi smo prepričani, da je pri takih gradnjah pomembna vloga inšpekcijskih služb, ki preganjajo tudi sivo ekonomijo, plačilo brez računa in še kaj. Se pravi, te službe morajo delati, da so nadzorniki s podpisom odgovorni tudi za kvaliteto in varno gradnjo v tistem delu, ki jo je treba nadzirati, in da finančna kriza pospešuje tako obliko gradnje, da si sam pomagaš, kjer se to da, da gradiš po fazah glede na sredstva, ki jih ima graditelj itd. Če je kdo mislil, da bo ta zakon ali pa ta prepoved samogradnje rešila gradbene firme kot so SCT, ki je bil okraden in je še dosti hujše, da ne bom razlagal tukaj situacije, beremo vsak dan v časopisih ali pa, da bomo preprečili 1300 individualnih gradenj, seveda vse to ne bo rešilo gradbene operative. Sem prepričan, da jo lahko reši samo resno delo ministrstva, s tem da promptno rešuje občinske prostorske načrte in predlagam gospodu ministru, da v vsakem tednu podpiše vsaj pet občinskih prostorskih načrtov. To bi spodbudilo gradnjo po terenu in izboljšalo gospodarski položaj gradbenih firm, pa tukaj nimam v mislih SCT, ampak veliko pridnih majhnih gradbenikov. Socialni demokrati ne podpiramo tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Rudolf Petan. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani! Tudi ob tem zakonu bi lahko rekli najmanj, da je neposrečen, lahko pa tudi celo, da je nepotreben, kot smo že danes lahko slišali. Dosedanji Zakon o graditvi objektov ZGO-1 v 79. členu ureja vprašanje gradnje v lastni režiji in določa, da lahko posameznik ali društvo v lastni režiji gradi enostaven objekt, lahko pa tudi manj zahteven objekt pod pogojem, da je to največ enonadstropen objekt z največ eno kletjo in možno mansardo nad nadstropjem, da je takšen objekt samostojna stavba za lastne potrebe, kmetijska stavba, namenjena za potrebe družinske kmetije, planinski dom, gasilski dom ali druga manjša stavba, namenjena opravljanju društvene dejavnosti, da njena uporabna površina skupaj z mansardo ne presega 250 m2 koristne površine ter da je zagotovljen gradbeni nadzor po določbah zakona. V okviru priprave ukrepov za sanacijo gradbeništva je Vlada Republike Slovenije resornim ministrstvom naložila, da na podlagi poročila delovne skupine za pripravo ukrepov za sanacijo gradbeništva v Sloveniji pripravijo in izvedejo konkretne ukrepe z oceno učinkov. Na podlagi predlaganih ukrepov je bil pripravljen predlog, ki pa je zelo neposrečen, kot smo že danes lahko ugotovili, za ukinitev gradnje v lastni režiji, največje uporabne površine 250 m2, in sicer v smeri gradnje enostavnih in nezahtevnih objektov ter izvedbe vzdrževalnih del v lastni režiji. Predlog za spremembo 79. člena omejuje možnost gradnje v lastni režiji in po mnenju pripravljavca omejuje in zmanjšuje možnost za sivo ekonomijo. Vsi ugotavljamo, da ne bi ravno veliko pridobili. V Poslanski skupini SDS zato nasprotujemo spremembi tega zakona v predlagani smeri, saj v zelo občutljivem času prinaša za ljudi nesprejemljive omejitve. Tudi Državni svet ni podprl sprememb tega zakona. Zavedati se moramo, da je tradicija samograditeljstva v Sloveniji globoko zakoreninjena v ljudeh in v času gospodarske krize omogoča tistim ljudem z nižjimi prihodki izboljšanje bivalnega standarda. Veliko družin je v samograditeljstvu videlo in še vedno vidi možnost za izboljšanje razmer. Bolje situirani posamezniki pa so že sedaj gradili z zunanjimi gradbenimi izvajalci. Pri tem pa je treba še poudariti, da se ne spomnimo, da bi tako samograditeljsko zgrajen objekt kot stanovanjska hiša bil problematičen tudi glede kvalitete ali da bi bile težave s statiko. To se še ni zgodilo, pač pa se je to dogajalo pri renomiranih firmah z večkratno kontrolo in z renomiranimi osebami. Je pa treba poudariti, da je pa tak zakon izrazito uperjen proti podeželju. Dejstvo je, da ne gre za ukrep, ki bi razreševal sivo ekonomijo, saj bi izigravanja preko gradbenih podjetjih navkljub tej noveli bila še vedno mogoča. Tudi navedba o boljši kvaliteti gradnje je vprašljiva, saj bi bila tudi sedaj z novim zakonom društvom dana možnost gradnje objektov do 50 m2 brez posebnega gradbenega nadzora. Ugotovimo lahko, da je bil to ponovni poskus za sprejem zelo škodljivega zakona, ki bi jemal malim ljudem na račun države, obenem pa ne bi razrešili nobene anomalije, ki je bila navedena kot razlog za sprejem novele zakona. Zato v Slovenski demokratski stranki podpiramo predlog, ki je bil izglasovan na Odboru za okolje in prostor, in to soglasno, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj pol ure po končani 26. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA – RAZPRAVA O ODGOVORU MINISTRA ZA OKOLJE IN PROSTOR DR. ROKA ŽARNIĆA NA POSLANSKO VPRAŠANJE ALOJZA POSEDELA V ZVEZI S POZIDAVO KMETIJSKIH ZEMLJIŠČ NA TRASI TRETJE RAZVOJNE OSI OZIROMA HITRE CESTE ŠENTRUPERT–VELENJE. Državni zbor je na 28. seji sklenil, da opravi razpravo o odgovoru, ki ga je minister za okolje in prostor dr. Roko Žarnić podal na poslansko vprašanje poslanca Alojza Posedela v zvezi s pozidavo kmetijskih zemljišč na trasi tretje razvojne osi oziroma hitre ceste Šentrupert–Velenje. Besedo dajem gospodu Alojzu Posedelu za dopolnilno obrazložitev predloga za razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav, gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Na prejšnji seji Državnega zbora sem gospoda ministra že tretjič spraševal o pozidavi kmetijskih zemljišč oziroma o umeščanju trase hitre ceste Šentrupert–Velenje v prostor in očitno je ta tema zanimiva tudi za druge poslanke in poslance, zato je bil tudi izglasovan predlog, da opravimo o tem razpravo v Državnem zboru in prepričan sem, da je ta razprava dobra, koristna vsaj iz dveh razlogov. Prvi je ta, da gre za uničenje po predvideni trasi velikih površin kmetijskih zemljišč in to mnogih med njimi najboljših kmetijskih zemljišč v Savinjski dolini v Sloveniji in da smo temu dejstvu priča v času, ko je ravno Državni zbor sprejel tudi Zakon o zaščiti kmetijskih zemljišč, s katerim želi država in resorno ministrstvo zaščititi slovensko zemljo, ki je glede na obdelovalne površine na prebivalca ena najnižjih v Evropi. Kljub temu, da se vseskozi, praktično že pred začetkom postopka umeščanja trase, opozarja, da so površine, ki bodo uničene, bistveno večje, kot jih predstavlja ministrstvo oziroma pripravljavci, se zadeve odvijajo naprej in se je šele v zadnjem času in na zadnji seji tudi minister izjasnil s številko 105 hektarjev kmetijskih površin, vse do sedaj pa je bilo v zraku samo približno 20 hektarjev. Drugi vidik, za katerega sem prepričan, da je razprava potrebna in pomembna, je sama prostorska zakonodaja, ki zagotovo ni dobra in s katero imajo probleme investitorji, izvajalci, tudi samo ministrstvo, vendar je očitno zakonodaja takšna, da omogoča vse aktivnosti, da formalno tečejo nemoteno naprej ne glede na pripombe, pa tudi ne glede na evidentne nestrokovnosti. Na prejšnji seji je gospod minister sam ocenil, da je komisija, ki je pregledala delovanje ministrstva, sprejela nekakšen sklep, da je bil postopek glede na veljavne predpise korektno izpeljan, kar se tiče MOP. To je tisto, kar nas najbolj skrbi, da lahko neko ministrstvo nemoteno opravlja postopke, ki so planirani v okviru njegovih pristojnosti, in da se ob tem ne ozira na tisto, kar se dogaja na drugem področju, konkretno v tem primeru na področju okoljskega, kmetijskega, ekonomskega, gradbeno-tehničnega ali še kakšnega vidika. In v želji, da bi bila danes razprava čim boljša, sem tudi zaprosil Ministrstvo za okolje in prostor za različne študije, analize, revizije, vse, kar je pomembno in povezano s to traso, in dobil pisni odgovor v Državni zbor, da je Ministrstvo za okolje in prostor odprlo spletno stran, kjer se lahko pogleda vse, kar je bilo do sedaj opravljeno. Mimogrede, tudi vlada sprejme zakone, pa jih poslanke in poslanci dobimo v pisni obliki, ne samo z napotilom, da je to objavljeno na spletnih straneh. Tako da je v zadnjem stavku dopisa, ki obsega celih 18 stavkov, zapisano, da MOP ne razpolaga z interno revizijo Darsa glede vrednosti projekta, in verjetno bo še naprej operiral s podatkom 198 milijonov, kljub temu, da je že javno znano, da bo ta projekt stal blizu 400 milijonov evrov. Tako da imamo v času od pričetka postopka podatek o 20 hektarjih hmeljišč pa do 105 hektarjev uničenih hmeljišč in da imamo predračunsko vrednost, ki je od 198 milijonov v začetku narasla na preko 300 oziroma skoraj 400 milijonov. Drugi problem pa je prostorski načrt in ravno na tega je tudi opozoril minister na prejšnji seji. To je prostorski red občine Braslovče, kjer vemo, da je z obvozom občina pripeljala sebe in investitorje v zelo težko situacijo, verjetno tudi ministrstvo, ker so pač gradili tam, kjer ne bi smeli. Toliko za začetek in potem več v razpravi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem ministru za okolje in prostor dr. Roku Žarniću za dodatno obrazložitev svojega odgovora.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovane gospe poslanke in gospodje poslanci! Moram izraziti izredno zadovoljstvo, da imamo danes možnost razpravljati o tej temi, kajti ta tema je mnogo širša kot samo umestitev neke ceste v prostor. Ta tema prikazuje, kot bomo videli, tudi neko stanje v družbi ter kriterije in merila, ki se prilagajajo trenutnim potrebam posameznikov ali posameznih interesnih skupin. Polemika glede predlagane najustreznejše variante na odseku avtoceste A-1 Velenje-jug traja že od oktobra leta 2007, ko je bila izdelana študija variant s predlogom najustreznejše variante, ki od priključka Šentrupert na avtocesti A-1 čez območje občin Braslovče in Šmartno ob Paki prihaja na območje občin Šoštanj in Velenje, kjer navezuje območje tovarne Gorenje. Predlagani varianti sta že od zaključka študije predmet razprave zlasti pozornosti Civilne iniciative Braslovče, Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, Regionalne gospodarske zbornice Celje in tudi gospod poslanec Posedel je za ta problem zainteresiran in zato lahko danes malo več razpravljamo. Glavni argumenti so, kot smo slišali, višina investicije in poseg na kmetijske površine. Študije variant s strokovnimi podlagami so bile recenzirane in popravljene po recenzijah v času od oktobra 2007 do marca 2008. Takrat so bili opravljeni sestanki z varstvenimi resorji, s predstavniki vseh občin. Na podlagi njihovih pripomb in predlogov so bile izdelane optimizacije v območju občine Braslovče, predvsem v smislu največjega možnega umika s kmetijskih površin. Aprila 2008 je bila s predlagano najustreznejšo varianto seznanjena Vlada Republike Slovenije, v septembru 2008 pa je postopek umeščanja severnega dela te osi stekel dalje. Za odsek Šentrupert–Velenje jug, Velenje jug–Slovenj Gradec jug in Slovenj Gradec jug–Dravograd so bile izdelane podrobne strokovne podlage in idejni projekti do faze javne razgrnitve dopolnjenega osnutka DPN, za odsek skozi Mežiško dolino pa se v skladu z odločitvijo Vlade študija variant ponavlja. MOP je samo ali pa v sodelovanju Ministrstva za promet in Dars v zadnjih štirih letih odgovorilo na številna vprašanja poslancev, medijev, zainteresirane javnosti. Sodelovali smo v javnih razpravah in na terenskih ogledih. V medijih smo predstavljali opravljeno delo, tudi na spletnih straneh poleg vsega. Vsa gradiva, tako strokovne podlage, kot tudi recenzije in ključni odgovori na postavljena vprašanja, so, kot sem že omenil, objavljena na strani MOP, ker gre za včasih izredno obsežne dokumente, debele dokumente, ne vem, če jih ima smisel tiskati, kajti danes vsi uporabljamo računalnike, splača se pa natisniti neke izvlečke. Svoje delo in njegove rezultate smo predstavili tudi Evropski komisiji in slovenski Komisiji za preprečevanje korupcije . Vlada Republike Slovenije je aprila 2011 ustanovila medresorsko delovno skupino za evalvacijo dosedanjih postopkov pri prostorskem umeščanju državne ceste od priključka na avtocesto A1 pri Šentrupertu do priključka Velenje jug. Delovno skupino vodi predstavnik Ministrstva za promet, člani pa so predstavniki Ministrstva za okolje in prostor in Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano ter trije zunanji strokovnjaki. Vlada Republike Slovenije je sicer postavila rok za oblikovanje končnega poročila 15. maj, vendar poročilo še ni bilo posredovano v obravnavo, je pa njegova priprava v zaključni fazi in lahko vam povem, da iz tega poročila ne bomo izvedeli, da je zadnja štiri leta bilo kaj narobe narejeno, lahko se pa pogovarjamo, ali je bila odločitev leta 2008 pravilna ali ne. Glede 20 hektarjev. Zgodba 20 hektarjev je zgodba manipulacije. Namreč iz moje izjave, ki sem jo dal in ki je glasila, da gre v primerjavi z varianto F6 in F7 za 20 hektarjev razlike, je s spretnim rezanjem izjave izpadlo, da sem rekel, da gre za 20 hektarjev. Tisti, ki so pri zdravi pameti in ki vejo, da verjetno tudi kaj vemo, znajo oceniti, da je bila zmanipulirana številka. O drugih številkah pa kasneje, ko bo prilika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Jakob Presečnik.
Še enkrat vsem skupaj prisrčen pozdrav! Tretja razvojna os je že kar nekaj let ena izmed prioritet nadaljnjega razvoja Republike Slovenije in predstavlja zelo pomembno medregijsko in meddržavno povezavo, ki je ključna za razvoj nekaterih razvojno zaostalih regij: Koroške, Savinjske, Zasavske, Posavske in Bele krajine. Pri realizaciji tega projekta je bilo izgubljenega že preveč časa in poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke se bojimo, da se lahko zaradi neodločnosti države in raznih tako ali drugače motiviranih civilnih iniciativ ti postopki še bolj zavlačujejo, s čimer pa se bo največja škoda povzročila ravno gospodarstvu, ki je na območjih, po katerih bi morala potekati tretja razvojna os oziroma hitrocestna povezava zaradi prometne odmaknjenosti že tako nekonkurenčno. Ideja o tretji razvojni osi, kot glavnemu medregionalnemu koridorju, je bila določena že v slovenskem regionalnem prostorskem planu iz leta 1974. Je sestavni del tudi nacionalnega programa izgradnje avtocest, ki je bil sprejet v začetku leta 2004. Ključen dokument, ki je jasno opredelil tretjo razvojno os, pa je bila leta 2004 Strategija prostorskega razvoja Slovenije. Ključen strateški dokument, del katerega je tudi projekt celovitega razvoja tretje razvojne osi, je tudi Državni razvojni program za obdobje 2007-2013. Postopki umeščanja severnega odseka tretje razvojne osi, ki bo potekal od meje z Avstrijo do avtoceste A1 Šentilj-Koper, v prostor so se začeli že leta 2004. V okviru aktivnosti priprave državnega lokacijskega načrta so bile do leta 2008 opravljene ustrezne študije variant, pripravljena pa so bila tudi ustrezna okoljska poročila. Predlagana trasa, ki je zadnje čase predmet burnih odzivov tako civilnih iniciativ kot nekaterih strokovnjakov, in predvideva potek hitre ceste med Velenjem in Šentrupertom, je po mnenju poslancev Slovenske ljudske stranke ključna za nadaljnji razvoj Šaleške in Zgornje Savinjske doline, odmaknjenost katerih od hitrih povezav že začenja terjati svoj davek. Uspešna podjetja, ki predstavljajo gospodarsko gonilo tega območja, kot so Gorenje v Šaleški dolini ter BSH Hišni aparati in KLS Ljubno v Zgornje Savinjski dolini zaradi neodločenosti države pri gradnji predvidenega odseka hitre ceste že razmišljajo o selitvi določenih programov drugam, na bolj dostopne lokacije, saj prometna odmaknjenost območja, kjer ta podjetja delujejo, predstavlja resno grožnjo njihovi konkurenčnosti. Podjetja imajo že sedaj ogromen izpad prihodka zaradi trenutnega stanja. In vsako podaljševanje statusa quo, zavlačevanje postopkov v zvezi z izgradnjo hitre ceste na tem odseku lahko resno ogrozi delovna mesta več tisoč zaposlenih, ki so od teh podjetjih neposredno in posredno odvisni. Najbolj črn scenarij bi lahko povzročil velik val nezaposlenosti, odgovornosti za to situacijo pa ne bo želel prevzeti nihče. Poleg tega je razvoj SAŠA regije odvisen predvsem od razvoja turizma, ki ima tu še ogromno neizkoriščenega potenciala, vendar zaradi prometne odmaknjenosti in slabe cestne infrastrukture ta potencial še vedno ostaja precej neizkoriščen. Ne nasprotujemo novim analizam, ki bi še bolj jasno opredelile vse vidike: funkcionalni, prostorski, okoljski, ekonomski ter ustrezno finančno ovrednotenje različnih variant, pa vendar poudarjamo, da se zaradi tega nikakor ne smejo podaljšati postopki, zaradi katerih bi se sprejemanje državnega prostorskega načrta in gradnja hitre ceste na tem odseku še odmaknila v prihodnost. Dejstvo je namreč, da bo vsaka predlagana trasa hitre ceste uničila del kmetijskih zemljišč in posegla v življenje prebivalcev na območju, predvidenem za umestitev te hitre ceste, zato je utopično pričakovati, da bodo ljudje na drugih območjih z odprtimi rokami in nasmehi na ustih pričakali gradbene stroje. Tudi drugod se bodo organizirale civilne iniciative, ki bodo nasprotovale določenim rešitvam. To je legitimna pravica vsakega posameznika, ki ji poslanci naše poslanske skupine ne nasprotujemo, vendar se je treba pri takšnem projektu izviti iz kalupa, iz zasebnih interesov in upoštevati predvsem javni interes ter pozitivne posledice, ki jih to prinese celotni družbi. Obstaja velika verjetnost, da se bo gradnja hitre ceste prej začela na južnem kraku tretje razvojne osi, čeprav so se aktivnosti na severnem kraku pričele izvajati že kmalu po sprejemu strategije prostorskega razvoja Slovenije. Poslanci Slovenske ljudske stranke apeliramo na vsa ministrstva, predvsem na Ministrstvo za okolje in prostor, Ministrstvo za promet ter na Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, naj ne zavlačujejo več postopkov in čim prej naredijo vse potrebno, da se državni prostorski načrt za ta odsek tretje razvojne osi sprejme čimprej, saj se saga okoli tega odseka vleče dolgo, predolgo. Gospodarstvo namreč ne bo čakalo v nedogled. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo. Kmetijska zemljišča so vir za pridelavo hrane in zagotavljanje strateške ravni prehranske varnosti. Obenem pa je želja po zazidavanju najboljših kmetijskih zemljišč tako velika, da jo komaj še obvladujemo. Prav zaradi neučinkovitega sistema za zaščito kmetijskih zemljišč smo na prejšnji seji sprejeli novelo Zakona o kmetijskih zemljiščih, ki naj bi to zaščito omogočila. Da kmetijska zemljišča niso zadosti zaščitena priča statistični podatek, da je imela Slovenija leta 1991 561 tisoč hektarjev kmetijskih zemljišč v uporabi, konec leta 2009 pa samo še 468 tisoč. Obseg najboljših kmetijskih zemljišč, to so njive in vrtovi, se je medtem zmanjšal z 195 na 175 tisoč hektarjev. V Poslanski skupini DeSUS smo prav tako kot predlagatelj te razprave zaskrbljeni nad naraščajočim trendom nenadzorovane pozidave pa tudi zaraščanja kmetijskih zemljišč, zato se strinjamo, da je kmetijska zemljišča treba zaščiti najmanj tako dobro kot sta zaščitena voda in zrak. Menimo, da si Slovenija s tako skromno samooskrbo preprosto ne more privoščiti dodatnega izgubljanja najboljših kmetijskih zemljišč, kot so na primer tudi zemljišča ob Savinjski dolini, kjer je predvidena izgradnja priključkov od avtoceste A1 od Šentruperta do Velenja in Slovenj Gradca. Trasa ceste je kljub velikemu nasprotovanju umeščena po sredini Savinjske doline mimo Braslovč, kjer bo z morebitno izgradnjo uničenih mnogo najboljših kmetijskih zemljišč 1. kategorije. Znano je, da civilna iniciativa že od leta 2007 opozarja, da je predlagani odsek bodoče hitre ceste najslabša rešitev in da obstajajo variante, ki so prostorsko, prometno in ekonomsko učinkovitejše. Organizirali so tudi že nekaj mirnih protestov, da bi pristojne službe opozorili na neprimernost trase. Njihovo mnenje podpirajo tudi različni strokovnjaki, na primer predstavniki učiteljev in strokovnjakov s področja kmetijstva, ki so Vladi poslali tudi poziv proti uničevanju kmetijskih zemljišč. V Poslanski skupini DeSUS upamo, da bo medresorska delovna skupina, ki so jo sestavili prometni, okoljski in kmetijski minister, ter v njej sodelujejo tudi zunanji strokovnjaki, v najkrajšem možnem času revidirala in pregledala vse dosedanje postopke pri izbiri avtocestne trase. Komisija bo vsem trem ministrom predlagala najustreznejšo rešitev, za katero pa upamo, da bo takšna, da bo sprejemljiva tudi za civilno iniciativo. V poslanski skupini pričakujemo, da bosta vlada in pristojno ministrstvo sprejela racionalne in trajnostne rešitve ter odločitve, da bo ta tako pomemben avtocestni krak ustrezno umeščen s čim manjšimi posegi na kakovostna kmetijska zemljišča. Obenem pričakujemo, da bodo tako vlada kot vsa tri pristojna ministrstva uveljavili nove in trajnostne načine gospodarjenja s prostorom in zemljišči, kar omogoča tudi pred nedavnim sprejeta novela Zakona o kmetijskih zemljiščih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Miran Györek.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Pozdravljeni predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Dovolite mi, da uvodoma spomnim na že nekoč dogovorjeno in načrtovano tretjo razvojno os in nujnost čim hitrejše realizacije ustrezne avtocestne povezave regij Koroške in Bele krajine v skladu z že leta 2008 s strani takratne Vlade Republike Slovenije sprejetimi sklepi o postopku priprave državnih prostorskih načrtov, s katerimi bi se omogočilo umeščanje severnega dela tretje razvojne osi v prostor in pripravljavec državnega prostorskega načrta je zagotovil, da je pripravil optimizirani predlog najustreznejše variante rešitve. Dejstvo je, da Zakon o prostorskem načrtovanju v fazi izbora najustreznejše variante ne predvideva nobene javne razprave in tudi stališča občin do predlagane variante niso zavezujoča za pripravljavca oziroma investitorja načrtovane prostorske ureditve. Seveda pa neformalne javne razprave z nosilci urejanja prostora in zainteresirano javnostjo niso prepovedane, lahko so celo koristne, saj lahko tudi prispevajo k čim bolj optimalnemu oblikovanju prostorskega načrta. Žal pa se prav največkrat v takšnih primerih zadeve zapletejo in posledice so nedvomno škodljive za razvoj številnih lokalnih skupnosti kot tudi za regije kot celote. Razumljivo je, da v resnici ni možno upoštevati vseh pripomb, stališč, mnenj in predlogov, saj si nemalokrat lahko nasprotujejo, se izključujejo, lahko pa, da so tudi neizvedljivi ali pa imajo nesprejemljiva ozadja - mnogokrat različne špekulacije v zvezi s preprodajo kmetijskih zemljišč, kar je v Republiki Sloveniji nedvomno donosen posel, lahko da tudi koruptivne narave, nemalokrat tudi s političnimi konotacijami. Ampak to danes verjetno ni osnovni namen razprave, temveč bi bilo razumneje sprejeti nek zavezujoči dogovor o nujnosti dokončne umestitve tretje razvojne osi oziroma trase cestne povezave in to razumeti kot resnično pripravljenost države, da se z novo cestno povezavo omogoči nadaljnji razvoj celotnega območja tretje razvojne osi. Gledano z ožjih lokalnih perspektiv žal nikoli ne bo možno najti najboljše popolne rešitve. Vsekakor pa je treba doseči dogovor o varianti, ki jo podaja in utemeljuje stroka, kajti kakor hitro se začnejo vpletati v načrtovanje politiki, tudi lokalni, vsakokratni ministri in špekulanti, pridemo nujno v situacijo, v kateri se danes nahajamo. Žrtve pa so prizadeti prebivalci na Koroškem, Beli krajini in ostalih prizadetih regijah. Glavni krivci in akterji pa so vsekakor vsakokratni ministri v pristojnih resorjih kot na primer kmetijski, okoljski, prometni, pa še kateri. Le ti žal nemalokrat pomembnosti tega vprašanja ne jemljejo resno, žal niti ne razumejo, kako pomembna je nujna realizacija tretje razvojne osi kot regionalne razvojne hrbtenice katere osnovni cilj je ohranjanje in razvoj gospodarskih potencialov območja, v katerega se prometna trasa umešča in ne samo reševanje perečih prometnih problemov in zato tudi najustreznejša predlagana varianta poteka po dolinskih območjih, relativno blizu pomembnejših urbanih naselij, le ta obide in se navezuje na lokalno prometno omrežje in tudi na priključke in povezave petih slovenskih regij, ki vse zaostajajo za slovenskim povprečjem. Logično pa je, da ne bo možno doseči razvojnih ciljev v prizadetih regijah brez ustreznih prometnih povezav in pri tem računati na izgubo določenih kmetijskih površin. Kajti študije so pokazale, da z umikom trase ceste v zaledje ne bo možno doseči želene in potrebne učinkovitosti nove cestne povezave. In da ne govorimo o posledično velikih podražitvah projekta in številnih drugih vplivih na okolje in posegih v strukturo prostora. In ko se prepiramo o izgubi nekaj deset hektarjev kmetijskih površin, istočasno pa toleriramo zaraščanje in propadanje tisočih hektarjev zemlje širom po Sloveniji, pa pozabljamo na druge veje gospodarstva v regiji in prav nedopustno je, da se le tem ne prisluhne, saj prav te dajejo kruh ljudem v regiji. Tako se je žal dogajajo v preteklosti tudi v moji regiji, v Prekmurju, ki je med drugim tudi zaradi neustreznih prometnih povezav v preteklosti močno nazadovalo in zaostajalo v razvoju. Posledice pa danes čutimo vsi. So katastrofalne za Prekmurje, tako v gospodarskem, socialnem, demografskem smislu. In ista zgodba se danes odvija tudi na Koroškem, v Beli krajini in še kje. Zavedati bi se namreč morali prav vsi pristojni za odločanje, predvsem pa nekateri ministri in vsakokratna slovenska vlada, da bo brez ustreznih prometnih povezav prihajalo, žal pa že prihaja, do preseljevanja proizvodnih zmogljivosti iz regije na druge lokacije, celo v tujino. Posledice pa bodo enake, kot smo doživeli v Prekmurju. V prvi vrsti povečana socialna revščina in nedopustno nazadovanje gospodarskega razvoja. Vsekakor morajo gospodarski interesi dobiti ustrezno veljavo in pogoje za razvoj. Žal pa naši pristojni ministri očitno niso sposobni doumeti takšnih argumentov in strateških razvojnih ciljev Koroške, Bele krajine, ostalih regij. Navzven radi pokažejo svoje načelno razumevanje in pripravljenost prisluhniti prebivalcem, storijo pa, žal, popolnoma nič. Če je lep dan, lepo vreme, se zberejo, odpeljejo vsak s svojim avtom na Koroško, kot je bilo to aprila letos, prisluhnili so očitkom civilne iniciative in predstavnikom lokalnih skupnosti, ugotovili, da bo v vsakem primeru treba računati na izgubo kakšnih 100 hektarjev zemlje. Potem pa so se odpravili na malico in ob sproščenem prijateljskem pogovoru tehtali argumente za načrtovano traso. Na koncu pa so se dogovorili, da bodo dali civilni iniciativi in lokalni skupnosti pravico podati pripombe in zahteve, v javnosti pa povedali nekaj bistroumnih ugotovitev. Tako je minister Žarnić opozoril, da bodo vse dodatne zahteve povzročile odmik gradnje za določen čas in da je to odgovornost prebivalcev regije za zaviranje razvoja regije in da se ta rok ne bo podaljšal zaradi slabega dela Ministrstva za okolje in prostor, temveč zaradi zahtev prebivalcev Koroške. Zares neverjetno! Za nastalo situacijo so izključno krivi sami Korošci, v nobenem primeru pa ne ministri in slovenska vlada. Še veleumnejša je bila ugotovitev ministra za kmetijstvo gospoda Židana, ki meni, da bi bilo treba pogledati nazaj ugotovitve in mnenja stroke, kar lahko razumemo, da si jih ni uspel pogledati in da jih ne pozna. Res enkratno. Kot običajno pa seveda ni pozabil opozoriti, da kot kmetijski minister mora zagotoviti razmere, da se proizvodnja hrane poveča ne pa zmanjša. Kajti, z drugimi besedami in med vrsticami: lahko se zgodi, da bomo Slovenci zaradi načrtovane ceste na Koroškem in pozidave cca 100 hektarjev zemlje začeli stradati in trpeti lakoto. Res škoda, da tega ne more slišati Fran Milčinski, zanesljivo bi napisal še kakšno nadaljevanko Butalcev. Do podobnih ugotovitev je prišel tudi minister za promet, ki sicer nekoliko bolj optimistično ugotavlja veliko število dvomov, ki bi jih bilo treba preveriti, ki pa naj ne bi bistveno zavlekli začetka gradnje. Maksimalna, njegova ugotovitev za javnost, pa je bila potreba pri izbiri trase, upoštevanje prometno tehničnega vidika, stroškov gradnje, okoljskega vidika in posegov v kmetijska zemljišča. V Slovenski nacionalni stranki imamo občutek, da je vsej on enkrat nekje videl izdelane strokovne študije in državni prostorski načrt. Skratka, Korošci in Belokranjci ni se vam treba bati, omenjeni "trio Fantasticus" je ugotovil, da potrebujete novo cesto, da pa je treba pogledati nazaj, ugotoviti dejstva, predvsem pa jim morate na naslednjih volitvah zagotoviti še en mandat, kajti cesta je zelo dolga in je ni možno začeti graditi v enem mandatu štirih let.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Prijazen pozdrav ministru in pa sodelavcem, kolegice in kolegi! Na takšen dan je biti v parlamentu tudi zabavno in prav in lepo je, če se na takšen hudomušen način povedo stvari, ki imajo v sebi veliko resnice in pa veliko soli. In zato je prav, da razpravo o odgovoru ministra gospoda Žarnića izkoristimo tudi za to, da poskušamo določene stvari, ki v tej državi že leta ne delujejo tako kot je treba, postaviti na svoje mesto. Danes je v Sloveniji umeščanje vsakega objekta v prostor problem - kaj šele avtoceste. Tudi kadar po občinah gradimo otroška igrišča, pločnike ali pa manjše odseke cest, se vedno najde nekdo, ki skuša nekaj vtakniti v kolo, da se ne bi zavrtelo dovolj hitro. In tukaj je prvo sporočilo, da se vprašamo, kako deluje sistem. Na eni strani stroka velikokrat podlega različnim pritiskom z ene in pa z druge strani. Na drugi strani bi radi investicije, radi bi projekte, radi bi gradili, radi bi delali. Če pogledamo, kako nam deluje administracija na državni ravni ali pa v upravni enoti, potem človek vidi, da se ravno zaradi tega nikamor ne premakne. Da tudi občine, kaj šele država, za milijonske projekte stojimo v vrsti pol leta, leto, preden seveda gospe in gospodje na upravnih enotah, ki prihajajo strokovno z drugih področij, ne z gradbenih, da blagovolijo dahniti "da". Potem, da je življenje še zanimivejše in pestrejše, so tukaj civilne iniciative. Civilne iniciative se v tej državi, še posebej pa na Ministrstvu za okolje in prostor, marsikdaj ne obravnava kot nekoga, ki da k stvari mnenje, ki da k stvari pripombo. Ampak oni so se postavili kot "nadzakonodajalci", nad vse zakone in velikokrat jim prav vaše ministrstvo, gospod minister, dovoljuje in jim daje status, ki ga ne v ustavi ne v zakonodaji enostavno nimajo. Tudi tukaj je treba imeti pravi občutek in pa pravo mero: cel kup je okoljskih projektov, ne samo ta cestni, ki padajo ravno na področju civilnih iniciativ. Kolega Presečnik je lepo povedal, da umeščanje tega pomembnega in potrebnega objekta, nikjer – ali levo, desno ali južno ali severno od te trase– ne bo naletelo na val navdušenja. Stroka mora začrtati traso, ki je najboljša, optimalna, ob tem, če se da, pa še kako varovati kmetijska zemljišča. Ampak že star ljudski pregovor je, da tudi "šmorn" težko naredimo, če prej jajca ne razbijemo; brez tega enostavno ne gre in ne bo šlo. Potem ko pa stroka izbere optimalno rešitev, jo je pa treba zagovarjati odločno, jasno in pa transparentno. To, kar smo v slovenskih medijih prebrali o sprejemanju prostorskih načrtov v občini Braslovče, kar kliče po ukrepanju in pa po določenih ukrepih. Šlo je za zlorabo sistema in mogoče so imele k temu kaj dodati ali pa pripomniti tudi službe na različnih ministrstvih. Takšne napake, takšne anomalije se nam vsem skupaj v bodoče ne smejo več ponavljati. Kako sprejemamo prostorske načrte v Sloveniji, je spet ena od teh žalostnih zgodb. Postopki, ki bi morali biti kratki, jedrnati in učinkoviti, so že nekajkrat v zadnji letih doživeli zakonske spremembe, še preden je prejšnji zakon v praksi sploh začel delovati, smo že postavili novega in potem, da je bila mera polna, to zgodbo še enkrat ponovili z zadnjim zakonom in vsaka zakonodaja na tem področju je manj življenjska, bolj dolgotrajna in pa bolj komplicirana. Če jo pa potem še izvajajo birokrati tudi na ministrstvih, ki niso ne na prvem nivoju na ministrstvu, tudi ne na drugem, ampak na tretjem in četrtem – pravi mali bogovi –, potem pa ni čudno, da se sistem nikamor ne premakne. Znotraj vašega ministrstva, gospod minister, ki je gromozanski sistem, imate službe in imate ljudi, ki se niso usedli, kot se reče v ljudskem jeziku, zraven boga, ampak nad njega. Da si določene službe privoščijo, da v nekaj letih niso izdale nobene koncesije za izgradnjo hidroelektrarne, zato ker ima nekdo neko svoje posebno mnenje. Da hidroelektrarne, ki so že desetletja obratovale, pa je nekdo zaradi administrativne ovire, ker je bil star in nerazumen, ni plačal koncesijske dajatve, izgubil obratovalno dovoljenje, da se zdaj elektrarno, ki se zažene s pritiskom na en sam gumb, postavi v vrsto med ostalih 400 elektrarn, ki čakajo na koncesijo, zraven pa seveda vozimo nafto iz arabskih držav in pa še iz kje. Da se tem ljudem ne da nič dopovedati, da koristijo vsa izobraževanja, vse bolniške, vse dopuste, tisti, ki gradijo projekte, pa ponižno čakajo, da se bodo enkrat vrnili na delo. In prosim, da se preveri, kako poteka delo na ministrstvu, koliko časa so kakšne vloge v obravnavi. Še en absurden primer. Zgradili smo čistilno napravo z evropskimi državnimi sredstvi. Od januarja do junija z ministrstva nismo dobili soglasja k ceni, ker ima baje nek gospod toliko dela, ker je tako obremenjen, zraven pa to pomeni sto tisoč evrov škode za občinski proračun, ker bi seveda stroške obratovanja čistilne naprave morali plačati tisti, ki storitev koristijo. In tudi na tej zgodbi se kaže neučinkovitost in velika potreba po prevetritvi celotnega ministrstva, da bo postalo operativno, delavno, da se bo zavedalo, da njihove uslužbence plačujejo ti državljani in te državljanke in da niso sami sebi namen. Malo daleč smo zašli od problematike umeščanja te trase, ampak problemi so vedno in povsod isti. Kateregakoli problema se lotimo: na eni strani različna mnenja, prepočasna, neučinkovita administracija, civilne iniciative, potem pa še neodločna in razdvojena politika – in to je tista mera, da je sreča popolna. Sem pa vesel, da smo vsaj v delu zgodbe naredili napredek, uspelo nam je vsem skupaj z velikim soglasjem, z velikim konsenzom sprejeti Zakon o kmetijskih zemljiščih, kjer kmetijska zemljišča ščitimo v največji možni meri, takih primerov je bilo v dvajsetih letih zgodovine Slovenije že kar nekaj. Jaz sem prepričan, da smo sprejeli relativno soliden zakon in prav zanima me, kje se bodo pojavili tisti, ki tako kot vedno, znajo poiskati luknje v zakonih. Kar se pa te trase in te ceste tiče. Naloge ministrstva in sodelavcev so jasne, je pa velika odgovornost tudi lokalnih skupnosti in pa tistih, ki se na projekte pritožujejo. Prej mi je eden od poslanskih kolegov rekel, naj predlagam, da dokler se ne zmenijo, naj ta denar porabimo za državne ceste drugod po Sloveniji. Mislim, da bi bila to slaba rešitev. Tretjo razvojno os to območje krvavo potrebuje in čas je, da si "nalijemo" zdrave pameti, da odločneje zavihamo rokave in to cesto umestimo v prostor z najboljšimi cilji in nameni stroke, ne pa da upoštevamo vsakega posameznega soseda. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! Če se pogovarjamo o trasah razvojnih osi in v tem primeru predvsem tretje razvojne osi, je treba izpostaviti ne samo ta gospodarski vidik, ki smo ga danes že slišali, za razvoj Velenja in celotnega območja v tem zaledju, temveč predvsem tudi dejstvo, da je ta projekt in umeščanje teh projektov v prostor ključnega pomena za to, ali bi tudi slovensko gradbeništvo lahko preživelo ali ne po obdobju izgradnje avtocest v Republiki Sloveniji. Zato se je tudi razmišljalo o tem, da se izjemno močan investicijski ciklus, ki je bil namenjen izgradnji avtocest, poskuša nekako podaljšati še za izgradnjo razvojnih osi. In tu je bila zelo velika naloga vseh vlad, ki so sodelovale pri pripravi zakonodaje, ki naj bi vedno znova omogočala hitrejše umeščanje v prostor. In ko smo prvič v Sloveniji korenito spremenili prostorsko zakonodajo, smo jo spremenili zato, da bomo končno v Sloveniji imeli novo, sodobno prostorsko zakonodajo, zato da bomo pospešili razvoj. Še dobro ni ta zakonodaja zaživela v praksi, je že naslednja vlada imela svoj pogled na razvoj države in svoj pogled na to, kako je možno čim hitreje umestiti investicije v prostor, kar je imelo za posledico predvsem to, da vsi tisti, ki se v praksi ukvarjajo dejansko z umeščanjem tras v prostor, velikokrat nimajo jasnih izhodišč in jasnih podlag za to, da so rešitve hitre in učinkovite. In temu je velikokrat botrovalo takšno ali drugačno stališče ali pa mnenje posamezne skupine, kako pristopiti k posameznemu problemu. Premalo se je pravzaprav izhajalo iz obstoječih izkušenj in znanj, ki smo jih, mislim, imeli že kar precej dobro proučene, pa vendar se potem ni zgodilo, da bi bilo to preneseno tudi v vsebino zakonodaj. Kar se mi zdi pomembno predvsem v primeru tega odseka, če naredimo primerjavo z nedavno razpravo v Državnem zboru ravno tako o umeščanju te trase v prostor in z današnjim stanjem, je predvsem pomembna ugotovitev, ker je očitno hotel nekdo, pa naj bo to civilna iniciativa ali neka interesna skupina, prikazati, da dve ministrstvi v eni vladi pravzaprav različno vidita umestitev te trase v prostor, konkretno je šlo za Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in Ministrstvo za okolje in prostor, in s tem povzročiti nek nov konflikt in neko novo neučinkovito ukrepanje za čimprejšnjo umestitev te trase v prostor. Tako da če potegnemo neko oceno od zadnje razprave, se mi zdi, da je izjemno pomembno to dejstvo, da pravzaprav teh dilem ni več in da so se tako Ministrstvo za okolje in prostor kot Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano pa tudi kot odgovorni resor za izgradnjo cest Ministrstvo za promet odločili, da dejansko odpravijo prav vse dileme o tem, ali gre za 77 hektarjev ali gre za 20 kmetijskih zemljišč in tako naprej. Tako da to že kaže na to, da lahko govorimo o tem, da bo vse manj možnosti, da nekdo v prihodnosti nasprotuje čimprejšnji umestitvi te hitre ceste v prostor. Minister je sicer že nekako nakazal, kakšen bo odgovor te medresorske skupine, ki ima tudi zunanje strokovnjake, da pravzaprav ni toliko problem v tem, kaj vse je bilo narejeno v tem obdobju, ampak da je padla v letu 2008 odločitev, da je najprimernejša trasa prav ta, ki poteka iz smeri Šentruperta in potem proti avtocesti. In tukaj so res samo še strokovne podlage tiste, ki morajo slediti, tudi odločitev nenazadnje v Državnem zboru, ko smo sprejeli nov Zakon o kmetijskih zemljiščih in se zavedamo, da poseganje, pretirano poseganje na kmetijska zemljišča zagotovo ni tista rešitev, ki jo zagovarjamo v Sloveniji, še manj pa v Državnem zboru in da je treba upoštevati vse pogoje, ki jih daje tudi to ministrstvo zato, da pridemo do čim bolj učinkovite variante, ki bo sprejemljiva tako za kmetijstvo in nenazadnje predvsem tudi za gospodarstvo in prebivalce na tem območju, ki so zagotovo tisti, ki daleč najbolj pogrešajo to prometnico. Tako, da v Poslanski skupini Socialnih demokratov pozdravljamo aktivnosti, ki so odpravile te dileme in upamo, da bo tudi današnja razprava v Državnem zboru pripomogla predvsem k temu, da ne bo nastala neka nova dilema o tem, ali je bila odločitev za izbor smeri, kamor se naj umesti varianta v prostor, ampak, da prihajamo resnično iz razprave v razpravo tudi v Državnem zboru do čimprejšnje dokončne odločitve in potem tudi projektiranja te ceste,zato, da nenazadnje tudi pomagamo slovenskemu gospodarstvu in da lahko tudi na ta način pomagamo preko investicij številnim, ki se danes srečujejo z izjemno težkim položajem, da ponovno zaženejo svoja podjetja in poskušajo pridobiti delo na tej investiciji. V Poslanski skupini Socialnih demokratov predvsem pričakujemo iz današnje razprave, da ne bo nastala neka nova dilema, ampak, da bo to predvsem premik k dokončni rešitvi in upamo, da bo temu tako tudi pri vseh tistih, ki bodo danes še razpravljali po našem stališču v imenu poslanske skupine. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Rudolf Petan. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki smo podprli predlog za to razpravo zato, ker menimo, da gre za izredno pomembno zadevo. Govorim o delu Šentrupert–Velenje, ki je del tretje razvojne osi, ki se potem nadaljuje še dalje proti Koroški v Mežiško dolino. Res je, da je ta hitra cesta umeščena v program ali vse programe, za katere lahko rečemo, da je možno, je pa treba priznati, da je prišla relativno pozno. Ampak, to sedaj niti ni pomembno, to področje rabi cestno povezavo z avtocestnim križem. Treba je poudariti, da takšen infrastrukturni objekt je pomemben za razvoj in za normalno povezavo z ostalimi infrastrukturnimi žilami v Sloveniji, drugače razvoj zastane in to področje, o katerem govorimo, je prav gotovo zastalo v razvoju. Istočasno pa se nam začne pojavljati tudi vprašanje o zaščiti kmetijskih površin. In trasa, se pravi umestitev takšnega nujnega objekta je tista, ki mora prav gotovo najti kompromis med gospodarskim razvojem in zaščito kmetijskih zemljišč. Takšno umeščanje je prav gotovo medresorski projekt, tu je prav gotovo vključeno Ministrstvo za okolje in prostor, potem ministrstva, pristojna za kmetijstvo, za gospodarstvo, za promet prav gotovo, verjetno bi pa našli še kaj drugega, gre tudi za medsosedsko sodelovanje, kajti to področje je mejno področje z avstrijsko Koroško. Dejstvo pa je, da za to področje, se pravi Koroška in Savinjsko-Šaleška, da ne bi koga izpustil ali pa užalil, ne moremo ravno reči, da kot celota, da je dobro razvito, razen mogoče posameznega mesta, zato je gradnja toliko bolj pomembna. Pri tem pa je treba priznati, da drži, kar je povedal minister, da je trenutno stanje rezultat nekih razmer v družbi in to najširše. Prav gotovo je to stanje plod, bom rekel, neke politike gradbenega lobija, ki je z vsem mogočim dogovarjanjem o delitvi dela, o tem, koliko dela bo kdo opravil, če so se dogovarjali tudi o cenah, to pustimo pri miru, vendar če je bilo dogovarjanje, to ni dobro, potem je tukaj prav gotovo umeščanje v prostor, za katero je zadolženo ministrstvo za okolje. Kajti, tako državni kot občinski prostorski načrti so prav gotovo zastali in tukaj se ne premika nič. Prav gotovo se ne premika nič, vsaj tisto, kar je narejeno, je nepomembno v primerjavi s tistim, kar bi moralo biti storjeno. Moji predhodniki so o tem že veliko povedali in pri vseh so praktično enake percepcije, enake zaznave, vsi imamo približno enake informacije. Prav gotovo tudi ne služi k neki dobri rešitvi, da imamo že takoj na začetku kup variant. Tisti trenutek, ko imamo dve, tri variante in ko se odločamo, katera je prava, potem tisti, ki so na varianti 1, ki bi izgubili kaj zemljišča, rečejo: ne, boljša je ona varianta 2, pojdite tja. Tisti, ki pa tam kaj izgubijo, pa rečejo: no, boljša je pa tista tretja, pojdite tja, in ko pridemo na varianto 3, pa rečejo: boljša je tista prva. To se pravi, da tisti trenutek, ko ponudimo variante, že vemo, da smo v slepi ulici in da smo dali kost, ki jo bo težko oglodati ali pa na kateri ni nič mesa. Mislim, da se iz primera hitre ceste skozi Vipavsko dolino nismo naučili nič, ko je bilo približno 30 variant izdelanih. Ta lobi, ki je pripravljal te variante, je mastno služil, ljudje pa so se prepirali za 10 metrov ceste na levo ali pa na desno, potem pa je prišla varianta, mogoče celo tista, ki ni najboljša, ampak to ni pomembno. Dejstvo je, da je to tipičen primer, kako se ne sme delati, da že na začetku ponudimo kup variant. V teh razmerah se je gradbeni lobi ukvarjal z lastninjenjem, manj pa s tem, kako bi se delalo in prav gotovo ni zanemariti dejstva, da tudi gradbeni lobiji niso neumni in se jim zdi bolj primerno, da lahko naredijo manj kilometrov cest za višjo ceno kot pa več cest za isto ceno. Prav gotovo je, potem zelo dobrodošla civilna iniciativa, ki nekako onemogoča ali pa sploh prepreči začetek gradnje, ker denar se tako ali tako porabi. Zanimivo, civilne iniciative se pojavijo vedno takrat, ko država nečesa noče ali pa želi, da se nekaj odloži zaradi tega, ker niso razmere prave, ker ni denarja ali ker nekdo drugi porabi ta denar. Tako da, verjetno je tudi v tem primeru tako, da pa ne bom govoril, če vlada ni prava, potem je pa civilnih iniciativ kolikor hočete, za vsako pasjo figo in za vsako škarpo, ki se mora zgraditi, je civilna iniciativa. Pri tem bi bilo dobro spomniti tudi na birokracijo, ki je že tudi bila danes omenjena, ki ima fantastične zamisli, kako se naj ne bi delalo. Če bi toliko energije ta birokracija vložila v to, kako bi neko stvar premagali, rešili, namesto v to, kako neko stvar ne bi delali, potem bi imeli že vse rešeno, ampak tako pač je. Pri tem je treba upoštevati skoraj že dejstvo, da to področje, o katerem govorimo, da se od tam skoraj hitreje pride v Ljubljano preko Avstrije kot pa po naših cestah. In, če se spomnim, da tam pri enem kamnolomu vem, da radi stojijo policisti, ki zaračunavajo kazni, če voziš kakšen kilometer hitreje, in to navzgor in navzdol, potem se ne smemo čuditi, če je stanje na tem področju tako kot je. Nisem se še uspel peljati na tem področju, da ne bi srečal v obeh smereh policijske kontrole, ki z radarji dela to, kar dela. Naslednje. Ta cestna povezava je prav gotovo izredno pomembna za Velenje, kot nek izrazit industrijski center, prav gotovo pa tudi za Mežiško in Dravsko dolino, ki so nekako odrezani od ostale cestne infrastrukture v Sloveniji. Lahko bi rekli, da gospodarstvo na tem področju, pa tudi drugod v Sloveniji pričakuje gradnjo, pri tem pa se zaveda potrebe po zaščiti kmetijske zemlje. Naloga načrtovalcev pa je, da najdejo ustrezen kompromis, ki pomeni zgraditev te hitre ceste ob najmanjši izgubi kvalitetnih zemljišč. Prav gotovo pri tem ne smemo zanemariti zaraščanja zemljišč. Veliko govorimo o uporabi zemljišč, veliko govorimo tudi o zaraščanju, ampak če to zložimo skupaj, potem lahko ugotovimo, da se nam zaraste več zemljišč kot pa je tistih, ki jih uporabimo, še posebej če govorimo o tako nujnih projektih kot je hitra cesta. Če se zemljišče zarašča, pomeni, da je bilo nekdaj kmetijsko. Ne bomo rekli, da se gozd zarašča. Gozd se kvečjemu lahko plemeniti. In tudi to je treba upoštevati, ko govorimo o rabi kmetijskih zemljišč za karkoli drugega. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bo treba spremeniti naš odnos do države. Dejstvo je, da imamo državo. Marsikje in marsikdo se še ne zaveda, da imamo državo, da jo moramo voditi, da jo moramo razvijati, in pri tem gledati širše, videti čez naš plot, visok kot pač je. Pri tem se moramo zavedati, da nam beganje od enega dobrega drevesa do drugega v velikem gozdu ne koristi veliko, da pač moramo sprejemati strategijo za razvoj celega gozda. Če bomo skrbeli za razvoj celega gozda, potem se bo tudi tista naša smreka, ki je največja in najlepša, dobro razvijala. Kajti, drugače lahko nastanejo problemi. V Slovenski demokratski stranki podpiramo zamisel in načrte, da se ta začetek gradnje tretje razvojne osi začne čim prej in da vsi tisti, ki so akterji v tej zgodbi, najdejo skupni jezik in da se gleda širše, da imamo državo, in to državo je treba graditi naprej, in se ne "zaplankati" v nizke plotove, preko katerih nočemo in ne želimo videti, kajti tako razvoja ne bo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Alojz Posedel.
Hvala lepa za besedo. Poslanska skupina je podprla današnjo razpravo in tudi pričakujemo, da bomo danes razjasnili določena vprašanja in da mogoče, žal kolega Vebra ni, da bi najprej povedal, da ni najmanjšega namena bilo spodbuditi kakršenkoli dvom, da dva ministra iz ene stranke, minister za okolje in minister za kmetijstvo, gledata na umestitev drugače. Niti ni bilo niti najmanjše želje po kakršnemkoli nasprotovanju potrebnemu razvoju Šaleške in pa Zgornje Savinjske doline, da vsaj v svojem imenu lahko rečem, da še v življenju nisem nikomur želel slabega. In vse, kar delam v zvezi s to traso, je, da bi razčistili določene zadeve, ki zagotovo niso bile v redu v tem postopku. Ne gre niti za ta dva ministra, ki sta danes aktualna, ampak sta začetek te zgodbe prevzela minister Pogačnik in minister Erjavec. Ta dva sta začela s to zgodbo umeščanja te trase leta 2008, ko je nastopila nova vlada. Veliko sem pričakoval od prvega nastopa ministra Žarnića. Upam, da bo nadaljeval tisto, kar je povedal, da ga veseli ta razprava, da si bomo lahko povedali kaj o stanju v družbi, vendar je potem kar končal s to mislijo. Pa bi ga spomnil tudi na njegov odgovor na prejšnji seji, ko ste dejali, gospod minister, da je šlo pri tej trasi za nek dogovor nekih drugih garnitur, ki so bile povezane pri teh zadevah, in zato se takrat, ko je bil čas, ni reagiralo, vas pa takrat ni bilo zraven. To je tudi dejstvo in to je tudi bistvo vsega, o čemer se pogovarjamo. Tako da mislim, da danes ne bo vzpostavljena nobena nova dilema, ampak je dilema stara kot je obdobje do leta 2008, ko se je sprejela odločitev o tej trasi. In spoštovani gospod minister je povedal, da je takrat bila naročena študija, ampak povedali ste samo za eno študijo. Bili pa sta dve študiji. Prva študija, ki jo je MOP naročil leta 2007, je vrednotilo, ocenilo 12 strokovnjakov, priznanih strokovnjaki z doktorskimi nazivi, magistrskimi nazivi, priznani strokovnjaki z različnih področij. Ta recenzija tega vrednotenja tras očitno ni bila po volji nekaterih, zato je Ministrstvo za okolje naročilo drugo vrednotenje in to je opravilo podjetje Urbis d.o.o. z dvema zaposlenima in enim sodelavcem - in končni rezultat vrednotenja tras je bil 114 proti 112 za izbrano traso in od tistega trenutka naprej so ti strokovnjaki, ki so delali prvo traso, povzdignili glas in začeli opozarjati na slabo vrednotenje tras, na pomanjkljivo vrednotenje, na vse težave, ki bodo nastopile zaradi tako izbrane trase in to se danes tudi dogaja. Ti podatki o 20 hektarjih, ki so narasli na 105 hektarjev, spoštovani gospod minister, niso posledica vašega lapsusa. Mogoče so tudi vaših 20 hektarjev s kakšnim rezanjem izjav novinarji lahko zlorabili, pa vendar v osnovnem projektu je pač 21 metrska cesta plus 2 krat 3 in to je bila prva osnova za širino ceste in s tem tudi za to, koliko bo porabljenih in uničenih hektarjev kmetijskih zemljišč. In to je tudi v poročilu, ki ga je Ministrstvo za okolje in prostor izdalo, jasno napisalo, da je v prvem delu upoštevano samo 27 metrov uporabljenega pasu, da pa je sedaj v drugi fazi, ko pa se trasa že vrednoti, pa se vključijo vsi vkopi, nasipi, štirimetrski pas na vsaki strani, prestavitve obstoječih cest, priključki, počivališča, območja prestavitve komunalne infrastrukture, območja za izvedbo ukrepov za varovanje okolja ter površine, ki so potrebne v času gradnje, in se po gradnji povrnejo v prvotno stanje in se na njih izvedejo zasaditve, rekultivacije in podobno. Tako da, te številke so od prvega dne, se pravi od leta 2007, enake, vendar so se prikazovale drugače, verjetno tudi iz drugih interesov. Zato je bistvo te zgodbe takrat, ko se je še v prejšnji sestavi Vlade pod vodstvom gospoda Janeza Janše sprejel ta sklep. In Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je takrat še vodil gospod Jarc in je že takrat bilo napisano negativno mnenje. Tako da Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano se vseskozi, od leta 2007, zaveda pomena kmetijskih zemljišč in nikoli ni podpisalo in soglašalo s tako velikim posegom te trase. Enako tudi glede civilnih iniciativ. Danes je lepo, da v nobeni predstavitvi ni bilo toliko negativnih ocen o civilnih iniciativah, ker so res civilne iniciative zelo različne in se pojavljajo ob različnih priložnostih. Mislim, da je ta civilna iniciativa v Braslovčah, verjetno si lahko vsak pogleda tudi njihovo spletno stran: Civilna iniciativa Braslovče in vidi, kateri in kakšni strokovnjaki pri tem sodelujejo in kako argumentirano opozarjajo na določene stvari in nikoli eksplicitno ne nasprotujejo tej izbrani trasi, ampak od začetka opozarjajo na nepravilno vrednotenje in na neuporabo pravil stroke pri vrednotenju tras. Tisto, kar odločno zavračam v imenu vseh, pa je očitek, da bi kakorkoli želeli škodovati, ovirati razvoj Šaleške doline ali pa Zgornje Savinjske doline. Pred leti, takrat sem bil še župan v občini Žalec, je bilo zelo jasno povedano, da ne gre za nasprotovanje tej regiji, ampak da gre za zaščito zemljišč in pa za upoštevanje stroke. In takoj v začetku tega mandata sva s kolegico Andrejo Rihtarjevo poslala Vladi, vsem ministrom, to zahtevo za revizijo vrednotenja tras in začetka tega postopka. Nič se ni zgodilo, zadeve so šle naprej, kot da se ni nič opozarjalo. Tako da očitki tistih, ki bodo danes kazali s prstom, da tisti, ki opozarjamo na to, kaj se pri tej trasi in v tem umeščanju dogaja, in klicali na odgovornost zaradi izgubljenih treh let, se bodo morali pokazati ali pa se pogledati v ogledalo in vprašati, zakaj se določenih opozoril ni upoštevalo takrat na začetku, ko je bil čas in ko bi se lahko določene zadeve popravile, spremenile, vprašanje je, kako bo to danes, še posebej, če smo slišali tudi predstavitve Poslanske skupine SD oziroma kolega, ki je poudaril, da je minister že nakazal, kakšen bo zaključek te komisije. Me res zanima, kako lahko, dokler komisija ne opravi svojega dela, že govorimo o tem, kakšni bodo zaključki, ob tem, da je bil rok, tako kot je minister povedal, en mesec po imenovanju komisije, komisija pa je bila imenovana 7. aprila, danes pa, mislim, da je že skoraj dva meseca od takrat. Želim povedati samo to, da ne gre pri tem za nasprotovanje, da se trasa in pa tretja os zgradi, da pa gre za to, da se razčisti in ugotovi, kako je možno, da se ob zakonodaji, ki jo imamo, opozarja na strokovne napake in na to, da je ta strokovna analiza, ki je bila narejena 2007, bila preplačana ali pa verjetno tudi, če je bila zastonj narejena, teh podatkov ne moremo dobiti, vsaj takšen je bil odgovor v tem trenutku z ministrstva, z DARS pa še nimamo odgovora. Drugo, na kar pa je treba opozoriti, in me veseli, da so tudi kolegi iz drugih poslanskih skupin omenili, pa so prostorski načrti občin in ravno to me je zbodlo tudi v odgovoru ministra za okolje, ki je v odgovoru na prejšnji seji namenil vprašanju dva, tri stavke, potem pa obrnil in pokazal na civilno iniciativo, ki da ni opozorila na občino Braslovče, ki je spremenila 125 hektarjev kmetijskih zemljišč v zasebne privatne zadeve. Gospod minister, še hujše je to, da so to naredili. Hudo je to, ker so zavestno verjetno, ali pa zaradi neznanja, kar je še hujše, izigrali zakonodajo in objavili samo odlok o prostorskem redu občine, vseh prilog pa niso objavili v Uradnem listu RS, ampak so jih pustili doma, zato ker bi se iz njih takoj videlo, da niso usklajene z usmeritvami Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in pa Ministrstva za okolje in prostor. Ampak z vsem spoštovanjem, na to je opozorila druga civilna iniciativa, tudi iz Braslovč, ki ji ni šlo v račun, kako lahko tako na veliko zidajo v tem lepem delu Savinjske doline in še bolj žalostno je to, da če beremo, da je ministrstvo po skoraj treh letih dalo to v ustavno presojo, je Ustavno sodišče odločilo, da ta prostorski red občine Braslovče ne velja. Upravna enota je izdala preko 100 gradbenih dovoljenj, ne samo za privatne hiše, ampak tudi za industrijske objekte in danes imamo res situacijo, zaradi katere bo verjetno bolela glava tako občinske veljake in verjetno tudi ministrstvo. Kaj z objekti, ki stojijo, kaj s tistimi, ki so dovoljenje dobili in kdo je sploh odgovoren, da to nadzira - ali ministrstvo za kmetijstvo ali ministrstvo za okolje ali upravna enota, ki izda dovoljenje na osnovi neobjavljenega odloka o prostorskem redu občine ali kdo?! Če se bo to rušilo, si lahko predstavljamo, kako bo videti ta naša lepa Savinjska dolina. Ali bo to še ena zgodba, kjer se bo nekaj časa veliko govorilo, potem pa bo brez odgovornosti vlak odpeljal naprej. In to je tista temeljna želja, da opozorimo, da je ta prostorska zakonodaja slaba, da je odnos do slovenske zemlje slab, da pričakujem zdaj tudi ogorčenje, pa vendar je drobitev na male občine povzročila tudi po nepotrebnem veliko pozidav, ki bi verjetno z drugačno prostorsko politiko ne pomenile tako velike izgube kmetijskih zemljišč. Tudi v želji po današnji razpravi je bil na vprašanje, naslovljeno na ministrstvo za kmetijstvo in na ministrstvo za okolje o tem, koliko hektarjev je bilo spremenjenih z občinskimi prostorskimi redi ali prostorskimi načrti v zadnjih letih, odgovor zelo skromen. Ni podatkov v primeru občine Braslovče, pa smo videli, da ni nadzora, ali so ti prostorski redi in načrti, ki se vsakodnevno uporabljajo v upravnih enotah, sploh pravilno, uradno sprejeti, veljavni ali pa je tega več. Tako, da mislim, da je ta naš odnos slab, da je treba tu spremeniti zadeve in tudi temu je namenjena ta današnja razprava. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar, gospoda ministra in gospoda Posedela pa opozarjam, da imata kadarkoli med razpravo pravico, da se javita in razpravljata. Hvala lepa.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Tematika je silno zanimiva predvsem za nas, ki izhajamo s tega konca in pobudo za to razpravo jemljem izključno in zgolj samo iz razloga, da se danes pogovarjamo o umeščanju koridorja hitre ceste tretje razvojne osi v ta prostor in izključno iz tega razloga, da se danes pogovarjamo o eventualni izgubi kmetijskih zemljišč, ki, kakor vidimo, so silno pomembna za našo državo in da bi bilo slabo, da bi jih še naprej zgubljali, saj je razmerje med izgubljenimi kmetijskimi zemljišči vsako leto večje in to ni dobro. Sicer pa, če je kakršnakoli druga ambicija v tej razpravi, potem se do nje močno ograjujem. Ograjujem se tudi do vseh razprav, ki so bile napad na delo ministrstva in ne zadevajo te tematike, ki je na današnjem dnevnem redu. Tretja razvojna os, imperativ za severni del, torej Koroško in Šaleško in je kot jara kača, skozi leta in leta se vleče in tudi danes, ko imamo razgrnjen državni prostorski načrt, ko je opravljena javna razprava o umestitvi hitre ceste, še danes bi človek posumil oziroma podvomil v to, ali je to že pravi korak ali je to zadnji korak ali je to korak, ki vodi naprej, ker se vedno znova odpirajo še neka dodatna vprašanja, ki bodo slej kot prej podaljšala ta rok za izgradnjo hitre ceste na Koroško. Zelo cenim in spoštujem vsako prizadevanje za ohranitev kmetijskih zemljišč, in nenazadnje je v tem prostoru v tej dvorani bila razprava in je bil sprejet Zakon o zaščiti kmetijskih zemljišč in prav je tako, vendar če bo šlo tako naprej, potem bo prej propadla še največja gradbena firma, kot pa bodo narejeni načrti za hitro cesto, in potem ko ne bo več gradbene firme v Sloveniji, ki bi hitro cesto lahko izdelala, potem bodo zanesljivo kmetijska zemljišča ostala v Braslovčah, v Šaleški dolini, Mislinjski dolini in tako naprej. Samo, takrat ko bodo ostala kmetijska zemljišča zaradi neumeščanja hitre ceste, bodo nastaja tudi nova kmetijska zemljišča na Koroškem, ko bodo ukinjali še tisto zadnjo tovarno in jo prestavili nekam, ne vem, v Srbijo ali v Bosno, pa bodo potem lahko podrli tovarno in naredili kmetijska zemljišča. Težko je loviti to razmerje. Zelo občutljivo je. Kje je ta meja ohranjanja kmetijskih zemljišč ali pa drugi družbeni interes, nacionalni interes razvijanja neke pokrajine? Saj se spomnite, da nedolgo tega je bil na programu interventni zakon za spodbujanje razvoja Koroške, ali se spomnite, nedolgo tega, ko so doživela kolaps nekatera koroška podjetja? Se spomnite vseh statističnih podatkov o brezposelnih na Koroškem? To je v veliki meri razlog, da sta Koroška in pa tudi Šaleška pravzaprav edini dve regiji, ki prometno nista povezani. Sedaj, ko so povezane skoraj vse druge pokrajine, vse druge regije, sedaj je pa ta naša silna skrb za kmetijska zemljišča, kar je prav, seveda je prav, da ne bom napačno razumljen, tako velika, da bi se enostavno odrekli hitri cesti oziroma tej moderni, sodobni povezavi teh "neprevetrenih" pokrajin in s tem onemogočili ta skladni vsestranski razvoj tem pokrajinam. Mislim, da je nacionalni interes, da se hitra cesta kljub vsemu naredi. Pa ne v potuho, naj bo v pohvalo Ministrstvu za prostor in okolje, da v tem času načrtovanja hitre ceste od samega začetka in do danes sem ob tem sodeloval, so bile v mnogih primerih povabljene k sodelovanju ne samo civilne iniciative, do katerih imam pozitiven odnos, civilne iniciative – prav, da so,– ker mnogokrat opozorijo na kakšen resnejši problem in sprožijo resnejšo debato, pač pa so k sodelovanju, k načrtovanju bile povabljene vse lokalne skupnosti, skozi katere je trasirana hitra cesta. Nemalo možnosti je bilo, da vse te lokalne skupnosti opozorijo in dajo svoje predloge in sugestije k temu, kako in kje naj bo umeščena hitra cesta, kje naj bodo koridorji, da bodo naredili čim manj škode, da se bodo čim bolj vklapljali v neko okolje, v neki prostor in dajali možnost za razvoj tega prostora. Tako bi danes, ko se pogovarjamo o Braslovčah in o teh kmetijskih zemljiščih, pravzaprav bilo treba sprožiti vprašanje, da je pa vendarle lokalna skupnost Braslovče bila od samega začetka in do danes soudeležena pri obravnavanju tega državnega prostorskega načrta. Civilne iniciative seveda imajo svoje poglede, imajo svoje pripombe, nič za to. A konec koncev mislim, da je stroka tista, ki je do sedaj, vsaj z našega stališča, s stališča lokalnih skupnosti Mislinjske doline, torej mestne občine Slovenj Gradec, da je stroka bila tista, ki je v največji meri upoštevala naše pripombe. V naši občini smo se v veliki meri izognili vsem uničevanjem kmetijskih zemljišč in prepričan sem, da je stroka z enakimi merili, z enakim standardom kot je to delala na Koroškem ali v Šaleški dolini pristopila tudi k načrtovanju trase, ki trasira oziroma gre skozi Braslovče. Tako da, jaz v tem trenutku nimam posebnih pomislekov in prepričan sem, da je stroka izbirala najbolj optimalne rešitve, s tem, da se je zavedala, da je treba zaščiti vsa ta kmetijska zemljišča. Prav je, če se zahteva, da se še naredijo dodatne analize, ekspertize. Če bodo služile neki koreniti modifikaciji obstoječih koridorjev, potem sem za to. Vendar vsako dejanje in vsaka stvar, ki bi zavlačevala izvedbo tega projekta, bi bila škodljiva. Škodljiva tako za vse, ki živimo na tej trasi, kot za tiste, ki živijo na južnem delu, kajti tretja razvoja os je imperativ in rad bi, da bi hitra cesta skozi Šaleško in na Koroško dobila zelo velik predznak nacionalnega interesa. Če hočemo ohraniti te pokrajine, od koder se danes v tem trenutku, ne bom rekel masovno, ampak v velikem številu ljudje preseljujejo na drugo stran meje. Tudi o tem smo že govorili. Govorili smo o tem, da je hitra cesta ali avtocesta na avstrijski strani veliko bliže Evropi, nam, ki živimo v Šaleški ali Koroški regiji. In da ljudje danes kupujejo zemljišča in gradijo individualne hiše v občini Pliberk, saj veste, da občina Pliberk ni več v naši državi. In da se delavci masovno preseljujejo na avstrijsko stran, ker je enostavno Avstrija postala v tem trenutku bolj prijazna država, kot pa je Slovenija. Pa če hočemo še zavlačevati ta projekt, ki je tako silno pomemben in potreben za te dele naše države, potem se bo morala država počasi tudi posloviti od dela populacije, ki že danes gravitira na avstrijsko stran in bo jutri še v večjem številu. Še več bo ljudi, ki bodo s Koroške vozili otroke v vrtce, tako kot jih danes vozijo, ali tam kupovali parcele, ali pa bo prihajalo do tega, da bodo naše gospodarske firme kupovale zemljišča v občini Pliberk, tam gradile nove tovarne, tako kot se to dogaja z Železarno Ravne. Če je to interes, potem pa naj bo tako, pa mislim, da to ni nacionalni interes naše države. Sem za to, da se danes razpravlja o tej tematiki. Vendar naj tudi kakršnakoli razprava na to temo ne pomeni zavlačevanja, naj ne pomeni zaviranja vsega tega toka, za katerega bi lahko rekel samo: hvala Ministrstvu za okolje in prostor, da smo danes prišli do te točke, v kateri smo. Zelo zelo dobro kaže. In mislim, da vlade, ali ta vlada, ali naslednje vlade bodo imele dobro izhodišče, da bodo lahko konkretno začele z odkupi zemljišč in pa tudi konkretno s finančnimi konstrukcijami, kako realizirati ta projekt, ki je tako pomemben. Samo s tega vidika bi rekel, da je prav, da razprava je in tudi to, da se še enkrat stroko opozori, da kmetijska zemljišča so stvar, ki so tudi nacionalnega pomena, ki jih je treba ščititi. Zavedajte pa se, da vse v tunele, in v podkope in vse v neke ekodukte najbrž ne bo možno dati, ker je potem že vprašljiva ekonomska upravičenost take ceste in da najbrž bo treba žrtvovati kakšen hektar kmetijskih zemljišč. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Majhenič, pripravi naj se gospod Franco Juri.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Sigurno je poseg v prostor, ko gre za gradnjo avtoceste, zelo pomembna odločitev. Kajti, s samim posegom je mogoče uničiti sto in več hektarjev rodovitnih polj, ki, kot vemo, primanjkujejo Sloveniji ter se trend slabega gospodarjenja na zemljiščih še poslabšuje. Zato je prav, da se o tej zadevi opravi širša razprava, saj projekt, ki je zasnovan, izbira najslabšo in najdražjo varianto gradnje in ne more biti sprejemljiv le za Dars, ki, kot vemo, je slab gospodar z denarjem in znan po slabih odločitvah. Avtocesta je zelo pomembna za razvoj gospodarstva pa tudi turizma, ter v povezovanju v regiji, katera prioriteta do danes ni bila za Korošce v navezi z osrednjo Slovenijo. Predsednik Slovenske nacionalne stranke Zmago Jelinčič že nekaj let opozarja na potrebnost in nujo izgradnje te cestne povezave, vendar ko so volitve mimo, razen Zmaga seveda, vsi pozabijo na predvolilne obljube. Zato bi bilo prav, da Vlada danes prisluhne razpravi in naredi kaj dobrega za ljudi, ki živijo že nekaj časa v pozabljeni regiji, in ki si želijo tisto, kar osrednja Slovenija že ima. Seveda pa je treba upoštevati zaščito kmetijskih zemljišč pri umeščanju trase. Kajti, uničiti najboljša kmetijska zemljišča ljudem, ki se ukvarjajo s kmetijstvom, pa le ni prispevek k napredku kmetijstva kljub temu, da bodo dobili avtocesto, ostali pa bodo brez zemlje in dohodka. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Franco Juri, pripravi naj se gospod Kontič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Pričakovati je bilo, da v tej razpravi bodo očitki, ki padajo na predlagatelja, usmerjeni k temu, da želi predlagatelj s to razpravo zavirati razvoj tretje razvojne osi in zavirati traso oziroma načrtovanje ceste, ki naj bi Mežiško dolino povezala z ostalo Slovenijo in omogočila hitrejši razvoj celotne regije. Pa ni tako. V predlogu in v pomislekih predlagatelja gre za ugotavljanje neke stalnice, ki se ponavlja tako rekoč pri vsakem načrtovanju v naši državi. Vse je imperativ, in tudi z razvojem tretje razvojne osi se strinjamo, da je pomemben imperativ, ki ga ne gre zavirati ali ovirati. Ampak, če prihajamo do spoznanja, da so bile možne in boljše druge variante in da je varianta, ki jo zdaj vsi podpiramo in opredeljujemo kot edino možno, tista, ki požre dodatnih 70 hektarjev kmetijskih površin, se je treba zamisliti, ali je res treba slepo slediti nekim ugotovitvam in načrtom, ki ne ustrezajo nekaterim novim spoznanjem. Nedavno ravno ob razpravi o kmetijskih površinah, o kmetijskih zemljiščih, smo tu slišali pomembne ugotovitve ministra za kmetijstvo. Slišali smo, da je Slovenija umeščena v zelo slab položaj glede ohranjanja kmetijskih površin na prebivalca. Slišali smo o pereči prehrambeni krizi, ki ni samo slovenska, ampak je globalna. To so nova spoznanja, ki utemeljujejo kritičen pristop do načrtov, ki ne upoštevajo življenjskih, vitalnih potreb naše družbe, torej tudi vprašanj, ki izhajajo iz prehrambene krize. Nekaj podobnega se dogaja nasploh pri načrtovanjih, pa naj gre za tretjo razvojno os, za tretji pomol Luke Koper ali za prostorski načrt v Luki Koper, kjer slišimo, da skoraj ni možnosti za spremembe, za prilagajanje teh prostorskih načrtov dejanskim potrebam. In to velja seveda tudi za druga pomembna vprašanja. Minister Žarnić je nedavno pohvalil že a priori nek projekt, ki je s prostorskega vidika nesmiseln, v Kopru, Capodistria. Zato mi dovolite, da izrazim dvom o tem, ali ste se dovolj poglobili v vprašanje zaščite kmetijskih površin tudi v tem primeru, ali je prišlo do usklajenega pristopa z vašim kolegom Židanom, ki na to že dramatično opozarja. In kot vemo, ni res, da alternativ ni, alternative so bile. Prva trasa, ki so jo, kot je kolega Posedel zelo jasno povedal, "požegnali" ugledni strokovnjaki, bi to traso speljala nekje bližje obstoječega razcepa Arja vas, nato pa so se zgodile spremembe, in vemo, zakaj, čemu. In te spremembe so pomenile pravzaprav nadaljnje uničevanje pomembnih kmetijskih površin. Samo za to gre. Ali je res tako nemogoče v tem trenutku oceniti, vrednotiti nekoliko drugače, tudi v luči novih spoznanj, ne da bi posegali v tempo, v timing razvoja cestnih povezav Mežiške doline, Šaleške doline in tako dalje proti Avstriji, in ne da bi s tem prejudicirali gospodarska, družbena in druga pričakovanja prizadetega prebivalstva. Torej mislim, da so dileme, ki so bile odprte v tej razpravi, še kako legitimne, zadevajo interese celotne države ne samo ene regije in niso usmerjene k preprečevanju razvoja tiste regije. Jaz ne bi želel, da bi tako zvenela zahteva poslanca Posedela, ker tudi sam je jasno povedal, da to ni to in da gre dejansko samo za bolj kritičen in bolj samoomejevalen pristop, ki ga pričakujemo od politike takrat, ko je treba zaščititi javni interes.
Hvala. Besedo ima gospod Kontič. Pripravi naj se gospod Barovič oziroma gospa Rihter.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Jaz ne bom razpravljal o dobronamernosti ali nedobronamernosti predlagateljev današnje razprave. Jaz se strinjam, da ni njihov namen zavlačevanje postopkov, ker ta razprava ne more vplivati na postopek, ker ta razprava je razprava o odgovoru ministra na poslansko vprašanje, ki na koncu nima nobenih zaključkov, nobenih sklepov, ampak je zgolj razprava in v tej razpravi bomo ponovno povedali to, kar si mislimo o tretji razvojni osi, postopki pa morajo teči naprej skladno z zakonodajo, ki ureja področje, o katerem danes govorimo. V začetku je bilo s strani predlagatelja ugotovljeno, da je predstavnik Poslanske skupine SD govoril o tem, da že ve, kaj se bo zgodilo, o rezultatih medresorske komisije namreč, pri tem je bilo spregledano, da je minister pred tem v svojem nagovoru oziroma dodatnem odgovoru na poslansko vprašanje povedal, da kaže na to, da bo obdobje zadnjih štirih letih pravzaprav ocenjeno kot tisto, kjer ni bila storjena nobena napaka, da pa o času pred tem lahko razpravljamo. Mislim, da je prejšnja vlada – kakorkoli je že napovedala začetek izgradnje in gospod Janša, ki je bil takrat predsednik, je dejal, da bomo začeli leta 2008, pa verjetno ni bil informiran tako kot bi moral biti informiran–, pa vseeno ta vlada je sprejela pomembno odločitev. In ko se govori o lobijih in ko se omenja velikokrat šaleški lobi, ki nesramno lobira za tako imenovane svoje projekte, verjemite, da smo imeli velik vpliv na gospoda Janšo in vlado v prejšnjem mandatu, da se je odločila tako kot se je odločila. Pa še enkrat povem, da mislim, da je odločitev bila dobra in da je odločitev bila prava in da je omogočila nadaljevanje aktivnosti, ki v tem mandatu potekajo. Minister je že sam povedal, da je bil narobe razumljen oziroma da je bilo iz njegovega odgovora iztrganih teh 20 hektarjev, češ, da je to zemljišče, ki bo namenjeno oziroma povoženo s hitro cesto in kljub temu, da je nekajkrat zanikal in pojasnil, kako je do te izjave prišlo, se ta izjava še vedno navaja in jo zagovorniki oziroma nasprotniki uporabljajo. Ker je danes tudi dejal, da se primerja trasa F6, F7 in da je tu razlika v 20-ih hektarji, se je zgodil lapsus, verjetno bo minister tudi sam o tem kaj rekel, gre za tako imenovani trasi F2 in F6. To popravljam zato, da ne bi zopet iz tega naredili zgodbe, da pravzaprav ne vemo, o katerih trasah se dejansko govori. Zaščita kmetijskih zemljišč, zelo lepo in prav, tudi sam sem za to, da jih ščitimo, kolikor se zaščititi dajo in da jih nadomeščamo tam, kjer se jih zaščititi ne da, če želimo nek dolgotrajnejši razvoj. In to vsekakor je tretja razvojna os. Mi jo lahko danes gledamo samo skozi hitro cesto, ampak to je veliko več kot hitra cesta, hitra cesta je zgolj hrbtenica tretje razvojne osi, hitra cesta je nujno potrebna za uveljavitev tretje razvojne osi. Zanesljivo je kmetijstvo pomembna gospodarska panoga, ni pa edina in vsaj, če lahko osebno ocenjujem, ni najpomembnejša za nadaljnji razvoj Republike Slovenije. Slovenija je premajhna, da bi lahko na področju kmetijstva konkurirala večjim skupnostim tako v Evropi kot tudi širše. Je pa prav, sem dejal, da zaščitimo oziroma nadomestimo zemljišča tam, kjer jih dejansko povozimo. In rečeno je bilo, da je minister na prejšnji seji v odgovoru zelo hitro povedal, da ni civilne iniciative, ki bi pa branila zemljo, ki so jo v isti lokalni skupnosti, ki opozarja na to, da bomo zdaj z avtocesto povozili kmetijska zemljišča, 125 hektarjev namenili za spremembo namembnosti in to dejansko tudi storili. Pri tem je treba povedati, da so lani bile volitve tudi v tej lokalni skupnosti, in da ima zgodba pravzaprav vsaj dve poglavji v tem trenutku, ki jih je treba ločiti. Ampak v oči pade izračun, tudi odstotkov, kaj pomeni povožena trasa na hitri cesti v primerjavi s celotno traso hitre ceste in kaj pomeni odstotek, ki ga dobimo, če preračunamo delež, ki ga povozi hitra cesta, z deležem oziroma s to osnovo 125 hektarjev spremembe namembnosti. In vedno znova govorimo, da dajmo primerjati variante. Variante se seveda dajo primerjati v prvi fazi in takrat so variante bile tudi preverjene. Ni pa mogoče zdaj primerjati prve faze, ko je bil nabor variant in se je odločalo, katera varianta je prava, in državnega prostorskega načrta, ki je v tej fazi na tem odseku. To je bistvena razlika, ker gre za veliko bolj natančno umestitev ceste v prostor in lahko dobiš seveda tudi drugačne podatke. Se pravi, v tej fazi pravzaprav, kot so zapisali, je nemogoče, strokovno nekorektno in zavajajoče izvajati kakršnekoli primerjave med osnutkom DPN in variantami, to kar sem že rekel. To pravzaprav ni možno izvajati. In ko govorimo o trasi F2 Šentrupert–Velenje–Slovenj Gradec–Koroška in trasi F6, ki bi najbolj ustrezala priključku na Arji vasi, seveda po teh izračunih ugotovimo, da so različne ocene in različni rezultati pridobljeni na podlagi analiz. Določene prednosti ima seveda tako imenovana K15, verzija, ki je blizu ali pa na isti trasi kot je F2. In K31, ki pelje proti Arji vasi, ima prednost: recimo z vidika koristi uporabnikov je K15 boljša, z vidika razbremenjevanja obstoječih daljinskih cest je K31 boljša, če gledamo z vidika razbremenjevanja glavnih mestnih cest, je zopet K15 boljša in tako je narejena ta analiza in na koncu povzetek oziroma zaključek, ki pravi, kljub temu, da je K31 lahko nekoliko dražja od K15, je K15 primernejša, ko potegneš in sešteješ rezultate, ki jih ta trasa daje. In ne bom ponavljal argumentov, ki so bili danes navedeni, ne bom ponavljal, katera trasa bolje povezuje prostor na tem zahodnem delu, kjer je Zgornje Savinjska dolina, pa mesto Šoštanj v Šaleški dolini, pa Šmartno ob Paki, pa potem proti Slovenj Gradcu ali pa ta preko Arje vasi. In ali mislite, da če danes rečemo, da ta F2 ni dobra in da gremo na F6 in zopet naredimo državni prostorski načrt in zamaknemo investicijo še za tri leta, pa je to zelo pomembno zaradi gospodarskih subjektov, tako v Šaleški dolini, tako v Savinjski dolini kot seveda tudi na Koroškem, da to ne pomeni pravzaprav nič, in da bodo takrat, ko bomo rekli, zdaj je pa trasa F6, vsi navdušeno ploskali od Arje vasi preko Vinske gore, Velenja, Mislinje do Slovenj Gradca, to je pa odlična trasa, izbrali ste najboljšo, sprejemamo jo in nimamo pripomb. Naslednji dan bomo imeli civilno iniciativo, ki bo govorila o tem, da je ta trasa slabša, da bo treba več tunelov, da bo bolj zahtevna, in da bo povozila obstoječo cestno navezavo. Jaz se seveda veselim tudi tega, da danes ni bilo omenjeno, da je v bistvu ta trasa proti Arji vasi boljša tudi zaradi tega, ker v bistvu razreši promet po cesti Velenje-Arja vas, to kar sem slišal v preteklosti. Ja seveda, katerega pa naj, saj to je edina še dokaj normalna povezava Velenja in Koroške z avtocestnim križem. Kje se pa naj vozijo, kje pa naj dodatno razbremenijo promet? Tako da, argumenti so za to traso in problem pri vseh teh razpravah je, da smo eni zagovorniki te trase in zdaj operiramo z argumenti za to traso. So pa na drugi strani nasprotniki te trase, ki iščejo argumente proti tej obstoječi trasi, in se pravzaprav sploh ne poslušamo. Zato je dobro, da stroka pelje zadevo naprej, da dobimo državni prostorski načrt, da imamo javne razgrnitve, da imamo javne razprave, da imajo ljudje možnost povedati, kaj si o tej cesti mislijo in da na koncu vlada odloči. Ker na koncu nekdo o tem mora odločiti. In verjetno tako, kot je leta 2008 prejšnja vlada, bo morala tudi ta vlada, če se ji ne bo rok trajanja prej iztekel, verjetno kaj o tem reči oziroma odločiti o tej trasi. In še nekaj je, mi smo to traso razdelili na severni del, na južni del in tam en konec proti Koroški, po Koroški in zdaj bomo razpravljali o vsaki posebej. In če rečemo, da ta trasa Velenje jug - Šentrupert ni primerna in gremo na tisto drugo Arja vas - Velenje, pade v vodo tudi ta trasa, ki je zdaj že bila v javni razpravi, ker je ni mogoče priključiti, ker bo razprava oziroma nasprotovanje in drugačna odločitev pomenila, verjetno se še vsi spomnite tiste zgodbe, ko so povedali, kako gradijo tunele. Tisti na koncu, ki je vedno najpametnejši, pravi: "Mi pa začnemo tunele delati z ene strani in z druge strani, če se srečamo, imamo enega, če se ne, imamo pa dva." Tako podobno zdaj zgleda razprava tudi o tej trasi. Vse te trase so med seboj povezane in so pravzaprav neločljive, ločile so se po postopkih, po fazah samo zato, da bi bila obravnava lažja. Če pa bomo zdaj vse spreminjali, pa ne vem, če je kje junak, ki si upa napovedati, mislim, da si tokrat tudi bivši predsednik vlade gospod Janša ne bi upal več napovedati, kdaj se bo ta cesta pričela graditi, če se bodo te zgodbe nadaljevale, tako kot so se pričele. Da o pomembnosti izgradnje teh infrastrukturnih objektov za gradbeništvo sploh ne govorimo. Hvala lepa.
Hvala. K besedi se je javil gospod Posedel kot predlagatelj, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Mogoče v tej razpravi samo nekaj informacij, ki so bile prej mogoče tudi iz nepoznavanja, drugače rečene. Kolega je omenil, da je bila občina Braslovče verjetno vključena. Ja, je bila vključena, in sicer 19. 11. 2007 je bil zbor krajanov, ki je bil proti izbrani trasi. 22. 11. 2007 je bila izredna seja občinskega sveta občine Braslovče, kjer jih je 12 glasovalo proti tej trasi in 3 za. Toliko je bila upoštevana občina Braslovče glede trase. Drugače pa me veseli, da je tudi kolega Bojan rekel, da ne bo razpravljal politično, čeprav tukaj verjetno mesta za strokovne razprave ni. Mi se kot politiki lahko pogovarjamo, zakaj ne gremo korak nazaj od tega, kar je edino nepoznano. Vse kar je od leta 2008 naprej, je zelo jasno in je zakonodaja takšna, da je postopek voden tako, da minister korektno pove: komisija bo ugotovila, da ni bilo nobenih napak in da tudi ta razprava, jo bomo pač dali skozi, potem pa bo šlo vse naprej. Bistvo je drugje. Bistvo je v tem, in to je bil tisti stavek, ko sem mislil, da bo minister malo pomagal, ko je govoril o stanju v družbi. Kako se potem lahko pogovarjamo in se ne slišimo, kar je bil očitek. Mi nismo zagovorniki ene trase, jaz danes nisem niti enkrat omenil, katera trasa je najboljša, ker nisem strokovnjak, niti ni tega napisala Civilna iniciativa Braslovče, gospod Kontič, lahko se smejite, ampak njihova spletna stran, njihovi dokumenti ne favorizirajo nobene trase. Oni od leta 2007 opozarjajo na vrednotenje in jaz sem zelo vesel, ker sem prepričan, da bo današnja razprava prinesla vsaj to, da bomo dobili tiste študije, ki so bile naročene 2007, tako prvo, ki jo je delalo 12 strokovnjakov in drugo, ki jo je delal Urbis d.o.o. In da bomo vsaj to primerjali in da je komisija, ki je imenovana, pogledala tudi to. Da bi imela civilna iniciativa povezavo z lokalnimi volitvami v občini Braslovče, vam zagotavljam, da ne, ker bivši župan, ki je naredil to napako z občinskim prostorskim redom ni kandidiral, se pravi, da želja po omogočanju večjih površin zazidljivih parcel je v lokalni skupnosti vedno prisotna, vendar v tem braslovškem primeru ni. Bolj je grozljivo tisto, kar verjetno minister pozna tudi iz drugih občin. Bolj je grozljivo to, kako se zakonodaja izigrava za to, da se pride do zazidljivih parcel. Peljite se čez Savinsko dolino in poglejte lokacije! Skregano z zdravo pametjo, bog ne daj reči, kmečko. Kje vse so objekti in kaj se vse dela? Glede hitre ceste, gospod Kontič: s takim spoštovanjem in s tako skrbjo, kot vi govorite o Šaleški dolini, ne želite in nočete slišati nikogar iz Savinjske. Lepo, da ste pohvalili, da je kmetijstvo tudi gospodarstvo. Tukaj so več kot 100 let kmetijci, ki jih je veliko povezanih ravno s temi hmeljišči, ki bodo povožena. Da gre tu za talnico, ki je vir za celo dolino in bo presekana s to traso? To so zadeve, ki so strokovne, življenjske in ste vi, takrat še, ko smo se pogovarjali kot sosedje, kot občine v lokalnih razgovorih, agresivno vztrajali, da imate prav, vsi ostali pa ne. Ko se ravno pogovarjate glede na krizo v gospodarstvu, kako je pomemben vsak denar, se je treba vprašati, zakaj je izbran verjetno najdražji kilometer ceste, če pa bi z druge trase lahko verjetno prišli ceneje do avtoceste do Velenja. Zato se je bilo težko pogovarjati, se je tudi danes in je ta razprava pokazala, da bo z nespremenjenimi postopki v umeščanju tras, v prostorskem načrtovanju občin, ob – upam, da ne – še nadaljnjem drobljenju občin prizadejana še večja škoda kmetijstvu, zemljiščem, Sloveniji in da bo verjetno treba razmišljati, da se poveže, če že ne v regije pa vsaj v prostorskem planiranju, več občin skupaj. Beseda samo še o civilnih iniciativah. Civilne iniciative so zelo zanimiva zadeva in so zelo različne. To, kar si dovolite ali pa se greste v Šaleški dolini, je verjetno tudi posmeh civilnim iniciativam. Govorim o današnjem članku, mogoče še niste Dela prebrali, ali pa o tem, kar že vemo: da podžupan in direktorica občinske uprave ustanovita civilno iniciativo in nastopata na javnih razgrnitvah enkrat kot predstavnika Mestne občine Velenje in enkrat kot predstavnika civilne iniciative za neko traso, ki je v nasprotju z drugo civilno iniciativo. Mislim, da je to malce v posmeh trenutni ureditvi in postopku sprejemanja najboljše ureditve. Ne bi več o tem, ker je to pač aktualna zadeva in si jo lahko vsak prebere v današnjem Delu. Želja je pač, da bi ta korak naredili in se ne pogovarjali o tem, kar ste nam že danes direktno povedali, da razprava pač naj bo, postopki bodo šli pa naprej. Verjetno s takimi cenami in hektarji težko, saj ta razprava je namenjena temu, da se opozori na pomanjkljivo zakonodajo, da se zagotovi tisto, kar je tudi minister v prejšnjem odgovoru rekel, da so bili dogovori nekaterih, da se je takšna umestitev naredila in da se je tako vrednotenje naredilo in da je na področju prostorske zakonodaje hudo, hudo veliko treba spremeniti, da ne bomo situacije še poslabšali.
Hvala. Najprej, k repliki se je javil gospod Kontič.
Hvala lepa. Bom kratek, da ne jemljem časa svojim kolegicam in kolegom, ki želijo razpravljati. Nikoli ne govorim z argumentom moči, zagovarjam pa argumente, ki govorijo v prid tej cestni povezavi in tega mi nihče ne bo preprečil, še najmanj pa Zares v tem Državnem zboru. Je pa zares nekaj narobe s tem razmišljanjem. Ko sem govoril, da upam, da bo postopek šel naprej kljub današnji razpravi, saj zaključka postopka ne vemo, gospod Posedel, kako se bo zgodba končala. Ampak postopek mora teči naprej in odločitev mora biti na koncu sprejeta. Če pa vi mislite, da s to razpravo lahko zavirate postopek, potem je pa izjava, da ne želite prispevati k temu, da se zavleče postopek, mimo. Povsem mimo ste ustrelili v tem primeru, če ta podatek ne drži. Glede Braslovč. Nisem govoril, da je to vplivalo na rezultat volitev, niste me poslušali ali pa niste razumeli ali pa nočete razumeti. Povedal sem, da so lani bile volitve in da sta dve zgodbi v Braslovčah oziroma dve poglavji v tej zgodbi: pred volitvami in po volitvah. In da so eni odločali o tem tako, kot so odločali, in da so sedaj drugi, ki upravljajo in popravljajo tudi napake, ki jih je treba popraviti, če so se dejansko zgodile. In ko govorite nam oziroma meni, da zastopam interese in da nastopam arogantno z argumenti, z argumenti pač vsak nastopa tako, kot meni, da je najbolj prav in da bodo ti argumenti najbolj slišani. Govoril sem pa tudi o interesih Zgornje Savinjske doline, pa tudi tega pravzaprav niste slišali. Nisem govoril samo o Šaleški dolini, govoril sem o Savinjski dolini, o interesu Savinjske doline, Šaleške doline in Koroške.
Hvala. Gospod Vizjak, želite podati proceduralni predlog, ker replika ni možna?
Proceduralno. Spoštovani! Priče smo, da se nosilci razvoja v Savinjski, Šaleški, pa tudi Koroški regiji tu pred nami in slovensko javnostjo prepirajo o takšni in drugačni rešitvi pomembnega razvojnega projekta za tisti del Slovenije, pa ne samo za tisti, tudi širše. Prepričan sem, da bodo problem samo poglobili na tak način, ne pa rešili. Predlagam, torej proceduralno, da se usedejo skupaj, najdejo rešitve, tako kot smo jih že kdaj v Posavju našli. Če pa nimajo na voljo kakšne zidanice, da se to dogovorijo, jim pa lahko odstopim svojo.
No, takega proceduralnega predloga ne morem dati na glasovanje. Gospod Posedel, ni replike na repliko, boste pa dobili besedo kot predlagatelj potem, ko bo eden od poslancev govoril. Gospa Rihter, izvolite, imate besedo. Pripravi naj se po gospodu Posedelu gospa Črnugelj.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Prav zabavno je po tem povzeti besedo. [[oglašanje iz dvorane]] Prosim, ali lahko nadaljujem?
A ja, predlagatelju se odšteva čas.
Lahko?
Da. Oprostite.
Hvala lepa. No, očitno je tista zmeda zdaj prešla še na tehniko, se pravi, energija deluje. Ne bom dolga zaradi tega, ker se mi zdi, da je kar nekaj kolegov omenilo, da bi bilo dobro, če bi se včasih poslušali, pa celo slišali, bili razumljeni in tako naprej. Slaba dva meseca je minilo, odkar smo razpravljali na isto temo. Tu pred nami je sedel minister Židan in poslušali smo prioritetne vsebine s področja prehrane in s področja naših kmetijskih zemljišč, skrbi za kmetijska zemljišča, ki so ena izmed prioritet, tako evropske politike, evropskih prioritet, kot tudi, verjamem, da slovenske vlade in naših prioritet, saj nas verjetno hrana in prehrambena industrija morata zanimati in s tem tudi izgubljena kmetijska zemljišča. Sama sem v tej zgodbi zaradi tega, ker sem iz Celja in Celje je vedno bilo in bo ostalo veliko središče te velike regije, ki ji rečemo Savinjsko-Šaleška, Savinjska dolina in tako dalje. Ne dolgo tega, verjetno ste prebrali, se je velika večina ali vsi župani te velike regije, čez 30 jih je, srečala in podpisali so dogovor o prihodnosti, strategiji in razvoju. In kaj je cestni križ drugega kot – na žalost železnice še dolgo ne bomo imeli – povezovalno orodje, ki pomeni razvoj za prihodnost. In zaradi tega verjamem, da ste se v vladi dogovorili. In tudi verjamem, tako kot je kolega Zanoškar rekel, da verjame politiki in vsem strokam, ne samo eni stroki, strokam, ki so pripravile predlog in je sedaj v postopku, da je trasa, za katero se odločate, ali je tista, ki jo boste začeli uresničevati, najbolj primerna zavse stroke in seveda za vse ljudi. Za mene so civilne iniciative zelo pomembne zaradi tega, ker je v slovenskem prostoru dva milijona ljudi in se ne bi prav tako poslušali in slišali, dvakrat se obrnemo, vsi se poznamo, če nismo celo v sorodstvu in zato je pomembno, da prisluhnemo tudi civilnim iniciativam in tukaj je mogoče malček kratek stik, da so civilne iniciative vedno v ozadju, so tiste, ki so nezaupljive, ampak sem prepričana, minister, da se boste usedli in s svojimi argumenti, papirji ter z obema kolegoma, ministrom za kmetijstvo in ministrom za promet, prišli ponovno z argumenti, ki bodo prepričali civilne iniciative, da delate dobro, pravilno in da vaše odločitve niso samo politične. In seveda tisto, kar je kolega Kontič tudi rekel, se lahko samo veselim, da je zdajšnja Vlada nadaljevala eno izmed odločitev, ki jih je sprejela prejšnja Vlada. To se pravi, da nekatere odločitve še vedno veljajo in da ta Vlada nenazadnje odgovorno pristopa k svojemu programu in tudi izvedbi svojih odločitev, ki jih je sprejela. In zaradi tega naj bo ta razprava, naj bo kot opomin ali slišanje neuslišanega, pobuda, da se v Vladi dogovorite in prepričate z argumenti in potem odločite, tudi politično, da je trasa najboljša. Tretja razvojna os se mora zgoditi zelo hitro, kajti gre za območje osrednje Slovenije, ko govorimo o Koroški, ki je danes popolnoma odrezana od osrednje Slovenije, da ne govorim od Ljubljane, samo tisti poslanci, ki se vozite ali tudi tisti, ki redno hodimo tako ali drugače po terenu, pa da ne govorim, da se ta tretja razvojna os nadaljuje proti Dolenjski in seveda proti ostalim južnim predelom Slovenije, ki so skoraj odmaknjeni kot v časih Martina Krpana, ko je nosil svojo sol čez hribe in doline, in včasih bi celo lahko rekli, da smo v slabem srednjem, zgodnjem, poznem, srednjem veku. Tako je danes, če potuješ s Koroške do Dolenjske, ko govorim seveda tudi o Metliki in zato ljudje na tem območju in posebej tudi v gospodarstvu potrebujejo zelo hitro odločitev in začetek gradnje razvojne osi. Prepričana sem, da je tudi interes civilnih iniciativ, če nas poslušajo, če mislijo resno in trezno, da se ta tretja razvojna os tudi zgodi. In zato se bodo naše pobude nekaterih s tega območja nehale, ko bo odločitev imela argumente in resnično prepričala vse tiste, ki so do danes še skeptični. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Posedel kot predlagatelj, izvolite.
Hvala lepa. Zelo resna tema je za nekatere lahko tudi zelo zabavna, zato tudi takšen proceduralni predlog kolega Vizjaka, da bi se dobili v zidanici in se pogovorili. Bolj me skrbi, da se je tisti dogovor leta 2007 dogajal in bil sprejet v zidanici. Takšna odločitev za takšno traso verjetno ob prisotnosti stroke in ob resnemu odnosu do slovenske zemlje ne bi bila sprejeta. Toliko o tem. Drugo. Gospod Kontič, zelo dobro slišim, zelo dobro razumem, tako da vas naj ne skrbi. Sem vas slišal, sem vas razumel in vas tudi poslušam. In tudi spoštujem, kaj rečete, in želim samo to, da bi tako kot so bili argumenti podani velikokrat, kolegica Andreja je rekla, vse občine celjske regije, razen Zgornje Savinjske doline in to je posebna zgodba regije SAŠA: Savinjska-Šaleška. Če bi bili korektni, bi bili "Zgornje Savinjska-Šaleška regija", ker Spodnje Savinjska z bistveno večjim ozemljem, gospodarsko močjo, in razvojem je ostala v Celjski regiji in zakaj je Celjska regija tudi v razvoju malce zaostala, je vprašanje teh odnosov, ampak to je zgodba, ki ni za danes. Današnja zgodba je o tem, da se pogovarjamo o izgubi zemljišč zaradi postopkov, ki so bili očitno narejeni in jih minister ne želi več odpirati in želi s komisijo potrditi, da je bilo takrat vse v redu in zaradi takšnega odnosa bo šlo v nič 105 hektarjev najboljših zemljišč v Savinjski dolini in zaradi tega smo tisti, ki smo tam rojeni, ogorčeni, da se argumenti, ki bi prepričali stroko, ne dajo na mizo. Pričakujem, gospod minister, da boste te študije in vrednotenje v okviru te komisije tudi naredili in da bomo dobili odgovor, zakaj revizija dvanajstih strokovnjakov glede vrednotenja tras ni bila upoštevana, ampak je bila upoštevana tista od Urbisa. Mislim, da je to tisto, kar si želimo in da bo od tam naprej tudi pogovor lažji. Gospod Kontič, samo še to: ne nasprotujemo tretji osi, želimo razvoj Šaleške regije, vendar na čistih osnovah in čistih računih. Hvala.
K repliki se je zopet javil gospod Kontič.
Pri čistih računih je dobro, če sta obe strani takšni, da sta pripravljeni na čiste račune. Še eno zavajanje, in zato sem se javil k repliki. Ne gre za 105 hektarjev v Savinjski dolini. 105 hektarjev ima celotna trasa, gospod Posedel. Vi ste pa rekli 105 hektarjev v Savinjski dolini. V Savinjski dolini je 48 hektarjev in pol. Lepo vas prosim, da ne zavajate.
Hvala. Besedo ima gospod [[...]]Postopkovno? Izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Na dnevnem redu imamo razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor dr. Roka Žarnića na poslansko vprašanje. Diskusija teče več kot dve uri, pa ministrstvo ni dalo še niti enega odgovora na vse te probleme, ki se pojavljajo, na vse te konfrontacije med poslansko skupino Zares in SD. Mislim, da bi minister, če govorimo o njegovem nezadovoljivem odgovoru na poslansko vprašanje na prejšnji seji, moral v teh diskusijah aktivno in argumentirano sodelovati. Opozoriti ene in druge diskutante na probleme, na netočnosti in predvsem ponuditi rešitve. Mislim, da je to zelo neodgovorno, da pravzaprav minister sedi tukaj, sedi dve uri in ni odgovoril še na niti eno dilemo, niti eno vprašanje. Na tak način mi ne moremo voditi razprave o odgovoru ministra za okolje in prostor ali pa katerega koli drugega ministra. Je nekorektno, je nefer, je bolje, da Vlada časa ne prijavi. Ima prijavljen čas in na koncu za nek zaključek je čisto "brez zveze" taka razprava. Vloga ministra je najbrž taka, da v taki diskusiji aktivno sodeluje, pove rešitve in to veliko pove o načinu funkcioniranja te vlade in te koalicije nasploh, ne samo v današnji diskusiji, ampak na splošno. Prosil bi, da dobimo kakšne kvalitetne odgovore. Hvala lepa.
Minister se bo oglasil, kadar bo želel, ali vmes ali pa na koncu, to je njegova odločitev. Želite besedo? Izvolite, gospod minister.
Najlepša hvala. Žal niste bili tu, ko sem dal uvodne besede. V uvodnih besedah sem podal kronologijo in mislim, da ta problem, kar se tiče našega ministrstva, je jasen in čist. Tukaj gre bolj za politično preigravanje, kdo kdaj česa ni naredil. Moram povedati, da je naše ministrstvo strokovno po odločitvi leta 2008 delo opravljalo korektno in ga je opravilo. Opravljeno delo marsikomu ni všeč. Moram pa začeti tam, kjer je zaključil gospod poslanec Matjaž Zanoškar. Mislim, da ne gre tukaj za lokalne probleme. Gre za strateški nacionalni pomen za celo državo. Tretja razvojna os je bila pravilno pred leti prikazana kot razvojna os, v katero, ne glede kdo je iz katere stranke, večina vas tukaj verjame. To je bila politična odločitev, strateška odločitev, korektna odločitev, za katero bi se jaz podpisal, če bi bil minister, tako kot se podpišem sedaj. Očitno je vrag v detajlih, kot vedno. In ti detajli nas motijo, kajti bojim se, da v Sloveniji vse preveč držimo figo v žepu in mislimo na parcialne interese, to je to stanje v družbi, kot sem rekel. Mislimo na lokalne interese, drobtinice, zaslužke, češ bomo že takrat izsilili in reševali, ko bo za to čas. Bojim se, da se to dogaja tukaj. Poglejte, v občini Braslovče je veliko kmetijskih zemljišč. Nekaj le teh, popolnoma legalno, se je spremenilo za razvojne potrebe. Legalno, korektno pač nimam podatkov, bomo tudi te podatke dali, ker boste presenečeni, za kako velike površine gre. Žal 125 hektarjev je šlo, vsaj kakor sedaj kaže, nelegalno. Pa še ta uboga nesrečna cesta s temi 48,59 hektarjev v občini Braslovče predstavlja 28 % površine, če seštejemo nelegalni del pa del ceste - slaba tretjina. V premislek. Na tem mestu bi pozval civilne iniciative, ki skrbijo za zemljišča, za kmetijsko politiko, da tudi o tem kaj rečejo, kar sem sedaj omenil. Predvsem bi pa prosil kolege strokovnjake, tudi neke svoje stanovske kolege z univerze, da ko so zelo goreči pri izračunavanju, kaj bo izgubljenega, naj vzamejo meter, pa gredo na teren, pa izračunajo, kaj je bilo nelegalno pozidanega ali uničenega. Bi mi bilo, nam, vam, vsem v veliko korist. Vendar pa to razpravo razumem, da se velika večina vas strinja, da to os rabimo, da je mogoče kakšne detajle treba urediti, vendar je zame kot ministra na tem področju spodbudno, mogoče malo pozno, ampak vsaj, da zadevo premikamo. Upam, da še v mojem mandatu, boste rekli, da sem optimist, bomo lahko vsaj en DPN dali na sejo Vlade, in da bo sprejet v tem mandatu. In lahko sporočim, dobre novice prihajajo z južnega kraka tretje razvojne osi. Tam očitno razumejo, da je javni interes, tudi lokalni, in, če hočete, tudi osebni interes vsakega izmed prebivalcev. Velika verjetnost je, da bodo ravno oni prvi imeli možnost peljati se vsaj po delu tretje razvojne osi. Se bom pa še oglasil v nadaljevanju. Hvala lepa.
Hvala. Kot predlagatelj, izvolite, gospod Posedel.
Hvala lepa za besedo. V teh razpravah ali pa v tej razpravi res ne pričakujemo, da bi se karkoli spremenilo. Sama razprava k temu ne bo pripomogla. Ampak to, kar poslušamo pa mislim, da vsakdo, ki sledi ali pa želi razumeti, vidi, gospod minister pravi, da je ministrstvo opravilo korektno delo od 2008 naprej. Ampak mi se pogovarjamo o tem, da ste bili 2008 opozorjeni vsi ministri, kompletna vlada, sekretar Vlade, da je vrednotenje tras verjetno nestrokovno in da trasa ni najboljša. In se niste odzvali ne vi osebno, nobeden od ministrov, ne vlada in je šel vlak ali pa karavana naprej. O tem se pogovarjamo, ne o vašem korektnem delu. Tega spoštujemo, ste, bom rekel, vsaj tak optimist, da zdržite na tem ministrstvu ob vseh problemih, ampak da se pogovarjamo in sami ste rekli, da gre verjetno za to: bomo izsilili, ko bo čas. O tem se pogovarjamo, da vsa opozorila so bila pravočasna in to s strani stroke, da vrednotenje verjetno ni strokovno, ni najboljša trasa izbrana in to je cela zgodba. Nič nasprotovanja regijam, nič drugega kot to. Od tukaj naprej to ni bilo narejeno. To ni bilo narejeno in to boste težko dokazali, razen s poročilom od 2008 naprej, ampak na napačnih temeljih ste opravljali vse delo in na to smo opozarjali tudi pri vsaki razpravi in tudi to, da se zapravlja denar za študijo, za projekte in za to, da ne bo nič narejeno. In še nekaj glede civilne iniciative, spoštovani gospod minister. Tudi zato, kar vedno omenjate to nelegalno spremembo kmetijskih zemljišč v občini Braslovče. Tudi tu so vas opozorili s civilne iniciative! Ne vem, kateri gospod - v časopisu sem bral, kdo in preberite tudi, kakšni so bili odgovori vaših zaposlenih, koliko pritiska je bilo, da se je minister zavzel, da se je potem pogledalo in se je res ugotovilo, da ta prostorski red ni v redu in da ste ga dali v presojo na Ustavno sodišče. Verjetno z enim dolgim zamikom tako v vašem ministrstvu kot na ministrstvu za kmetijstvo, se pravi, lahko se samo bojimo, koliko je še takih primerov med 210 občinami. Kdo izvaja to kontrolo, kje so še tako iznajdljivi, s pomočjo katerih botrov se spreminja slovenska zemlja v zazidljive parcele, o tem je ta razprava. Ni spor med Šaleško in Savinjsko regijo, daleč od tega. Gre za to, kakšen imamo sistem planiranja, kakšne imamo vzvode, da nekateri pridejo do najboljših parcel in verjetno vsak, ki pogleda, lahko vidi, da se to v Sloveniji dogaja in da se pogovarjamo danes, da naj bi nekdo šel v zidanico in kar zaključil debato. Debata je pomembna in predvsem zato, da ohranimo ne samo kmetijska zemljišča, ampak našo zemljo. Hvala.
Hvala. Gospod minister, takoj boste dobili besedo, samo jaz se bom vrnil na staro prakso. Ali gospod Posedel ali minister, vmes eden poslanec, to je bilo vedno tako. Izvolite, gospod minister. Ne. Bo poslanec. Hvala. To se pravi, gospod minister soglaša s to prakso. Gospod Barovič, imate besedo. Pripravi naj se gospa Črnugelj.
Spoštovani kolegi! Tale razprava je posledica bistvenega elementa, ki manjka. V izgradnji tretje razvojne osi, ki jo spremljam že vrsto let in jo znam na pamet, manjka bistveni element, to pa je razvojna komponenta. Prva študija, izdelana v Novem mestu, varianta 3, 9 in 10, na pamet jih poznam, je reševala razvojno in prometno komponento Koroške, tudi tega savinjskega dela, zasavskega dela, osrednjeslovenskega in Bele krajine – nihče ni nasprotoval. Politika je uničila projekt, ki je bil narejen, plačan iz evropskih sredstev. Kje je ta denar, kdo je zaslužil, še sedaj ne vemo. Narejen je bil drugi politični projekt. Jaz po pravici povem, da sem se že takrat v Novem mestu prepiral s takratnim županom Velenja, ki je rekel: "Videl boš. Os bo šla tam, kjer bomo mi rekli, ne pa, kar boste vi govorili!". To je resnica, ga lahko vprašate. Manjka razvojna komponenta. Gospod Žerjav je bil prometni minister in je bil na razgovoru tam, kjer je razvoj potreben in prometna povezava, dobro ve, ker je sam ponudil rešitev. Ker je povedal, da ta druga – nova je slaba, predraga. Danes pa smo priča drugemu prepiru zadnjih načrtov tretje razvojne osi. Prvi prepir še vedno traja, vprašajte občino Laško. Danes smo tukaj drugič in to upravičeno. Ne gre samo za gospoda Žarnića, danes bi pričakoval najmanj predstavnike ministrstva za promet, ministrstva za kmetijstvo in ministrstva za gospodarstvo, da bi sedeli tukaj in bi povedali, ta razvojna os prinaša razvoj. Komu? Neki občini, ki je dva kilometra od avtoceste? Ali pa tisti, ki ni v tretji razvojni osi, pa je 30 kilometrov od avtoceste? In nihče noče investirati v to občino, ker mu je ta prometna zagata prevelika ovira. Ni fer in ni pošteno. Tukaj sem danes potegnil za ministra za okolje in prostor. On je danes tukaj žrtev. Tistih, ki so pa odgovorni: minister za promet, minister za kmetijstvo in minister za gospodarstvo pa tukaj ni in jih nič ne briga razvoj. Koroška bi se razvijala, ne bi propadala tako kot je. Koroška bi imela prometno povezavo, enako bi bilo z Zasavjem, enako bi bilo z vso osrednjo Slovenijo in enako bi bilo s kolegi iz Bele krajine. In ne bi se kregali o predragih zemljiščih in ne bi imeli že drugega prepira. Poudarjam, v Laškem so in bodo težave in tukaj so težave. Štirikrat dražja varianta, ki pa razvoja ne prinese. Ali lahko še sploh govorimo o tretji razvojni osi? Toliko, kar se tega tiče. Tukaj jaz podpiram gospoda Posedela v celoti, ne samo proti gospodu Žarniću.
Minister, želite?
Hvala. Malo mi je zmanjkalo teksta, ker je že vse povedano. Namreč, ne čutim se kot žrtev in v veliko veselje mi je opravljati službo, ker je zelo zanimiva. To ni sarkastično, resno mislim. Moram povedati, da ta nadzor nad OPN in pa temi stvari je resda pri nas, vendar mislim, da to ni v redu, ker se mi istočasno pojavimo v dveh vlogah. Tako da ta zakonska rešitev ni najboljša. Zakaj so se pa te zahteve začele odvijati? Šele pred kratkim smo uspeli dobiti kvalificiranega člana, neko gospo pravnico, ki nam pri teh stvareh pomaga, da jih lahko izpeljemo. Gre za dolge postopke, tvegane postopke in zadeve morajo iti tako, kot je treba. Lahko že zdaj napovem, da boste še o dveh občinah v bodoče slišali, pa morda še kaj. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Črnugelj. Pripravita naj se gospod Mencinger in gospa Brunskole.
Hvala lepa za besedo. Današnji dan je, bi človek rekel, nekako dinamičen. Začel se je z neko zgodovinsko temo, kaj je za zgodovino, končal se bo z razvojem in razvojnimi osmi. Sicer pa, žal, kot je bilo v tem krasnem in prečudovitem eseju rečeno, zgodovina se nas je bore malo prijela in smo se zelo malo naučili. Statistika zelo veliko pove, ampak tisti, ki so ocenili umeščanje v prostor zlasti avtocest v Sloveniji in ki so vrednotili vse možne variante in kombinacije, smo se v Sloveniji odločili vedno, ampak res vedno za najdražje variante. Zakaj? To niso bile niti najbolj enostavne in ne take, ki bi se ne dotaknile kmetijskih zemljišč, ki jih imamo samo 23 % v Sloveniji. To je res in tega se moramo zavedati. In tu so posledice vsega tega. Točno se ve, koliko je to bilo takrat tolarjev, in danes se tudi ve, koliko je to danes evrov. Pa naj žalostno gledajo tisti, ki so na stvari takrat imeli možnost vplivati. Oziroma, rekla bom tako, zelo banalno je, res banalno je, da govorimo, da o prostorskem planiranju, o umeščanju v prostor odločajo politiki. Politiki mogoče tu in tam odločijo o nekem segmentu, o nekih malih prioritetah. Pri prostorskem planiranju, ki je tako zahtevno, zahteva toliko strokovnjakov, vam povem, da si ti strokovnjaki ne pustijo ravno blizu, in je morda tudi dobro, da ne. Sama sem se imela možnost pogovarjati ne le z enim, ampak s kar več ministri, in vem, koliko so dovolili, da se vpliva s strokovnimi argumenti druge stroke, pa to pri nekih takih banalnih objektih, kot so knjižnice. Ampak tako pomembni objekti kot so infrastrukturni objekti, ki so pomembni dejansko za razvoj celotnega gospodarstva, mislim, da politiki, zlasti pa ne parlamentarci, nanje bistveno ne moremo vplivati. Lahko z razpravami na nek način popestrimo, pa tudi morda pospešimo neke procese, vendar ti procesi so tako dolgi in tako dolgo načrtovani, da je stvar zagotovo nekje drugje. In če nekateri pravijo, da smo politiki za to odgovorni, vam z gotovostjo povem, da zelo malo njih oziroma ne veliko. Kaj je problem? Problem je, da pri vsakem še tako dobrem projektu, še tako dobri umestitvi znamo samo govoriti in videti slabo. Ne znamo povedati, kaj smo z vsemi temi infrastrukturnimi objekti dosegli, kaj smo obnovili, kakšna je kulturna dediščina, ki smo jo znali ohraniti, ker to je pa specifika Slovenije, in to zelo veliko, s težko muko. In je tu tudi druga stroka imela možnost vplivati. In to so dejstva. To so dejstva, mimo katerih enostavno ne moremo, in to moramo pač vedeti. Res pa je, da je Slovenija begala v teh obdobjih, pa ne samo v obdobju 20 let samostojnosti, ampak tudi prej, zaradi tega, ker ni imela strateško dobro razvojno naravnanih ciljev. Begala je na energetskem, kmetijskem, takem in drugačnem področju, in to je seveda pogojevalo tudi problem umeščanja v prostor raznoraznih infrastrukturnih objektov, ki so pa neskončno pomembni in so tudi zelo vplivali na vse ostale druge dejavnosti znotraj Slovenije. Imeli smo leto biodiverzitete, leto 2010. Danes imamo leto oziroma to leto je leto gozdov. Lahko rečemo, da ob vsem, ko tako kritiziramo, nekaj smo pa le ohranili. V Evropi imamo eno najboljših biodiverzitet in nenazadnje tudi gozd, glede tega smo prvi, drugi ali tretji, imamo ga 66 % površine. Res je, da kmetijskih površin nimamo, imamo jih samo 23 %, ampak bistveno je pa to, da na prebivalca porabimo samo 90 m3 vode, in da druge razvite države, seveda, porabijo tudi stokrat več. Da pa tiste, ki so ekološko zelo ozaveščene in hkrati ene najbolj razvitih – recimo Danska –, pa samo 130. To se pravi, da v vsej tej politiki in vseh beganjih, ki jih je bilo zelo veliko v teh letih, smo vendarle ene stvari znali narediti tako, kot je treba. Statistika je neizprosna veda. Kolegica Brunskole bi rada tudi še kaj povedala, ker ob tem smo pustili nekatere osi in nekatere dele Slovenije puste, brez česar koli, zato naj Bela krajina dobi tudi svoj prostor, da kaj pove. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Brunskole. Pripravi naj se gospod Žerjav.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni, spoštovani gospod minister, zaposleni na ministrstvu, predsedujoči, kolegice in kolegi! Danes imamo nekaj pestrih in zanimivih razprav. Prepričana sem, da nam območjem, ki potrebujemo ali razvojne osi, torej tretjo razvojno os, tretjo A, četrto razvojno os, torej kvalitetno prometno povezavo območij z osrednjo Slovenijo oziroma kvalitetno povezavo Republike Slovenije z drugimi državami, zagotovo nam ni vseeno, da se zadeve, kot je bilo nekajkrat danes rečeno, resnično vlečejo. Prav pa je, da se o zadevah pogovorimo. Če lahko ob tej priložnosti izrazim čisto svoje osebno mnenje, da nisem čisto prepričana in ne bi o tem rada preveč polemizirala, ali je bilo nujno treba v zvezi s tem danes na takšen način opraviti to razpravo, saj namreč ocena je, da bi se o tej zadevi posamezna območja pogovorila na nek drug način. Mogoče pa tudi to ni narobe. Naj povem, da ravno območje tretje razvojne osi južnega dela, kot je prej omenila kolegica Črnugljeva, je tisto, in kot je tudi gospod minister že povedal, da na južnem delu gre za širšo zadevo od lokalnega interesa. Gre za javni interes, torej državni in meddržavni interes. Vendar najbolj se bom o tem prepričala takrat, ko se bomo resnično lahko popeljali po tretji razvojni osi. Naj pa rečem, da tudi sama ocenjujem, da smo na dobri poti in glede na to, da bo tudi jutri razprava o Zakonu o razvojni podpori Beli krajini oziroma ker je Vlada sprejela program Pokolpja, kjer je med pomembnejšimi točkami s strani Ministrstva za okolje in prostor in Ministrstva za promet uvrščena ravno tretja razvojna os – južni del. Zatorej se tukaj želim javno zahvaliti Ministrstvu za promet, strokovnim sodelavcem, tukaj so prisotni, za velik trud in delo da so javne predstavitve in obravnave že bile izvedene. Ljudje ne samo da zahtevajo povezave, temveč si jih tudi resnično in od srca želijo. Naj pa povem, da sem prepričana, da tudi na delu območja od Štajerske, Savinjsko-Šaleške do Koroške na vseh območjih, kjer je morebiti odprtih še nekaj vprašanj, da tudi gredo stvari kljub vsemu po pravi poti. Prepričana sem, da se bodo zadeve razrešile na tej osi tudi na tem območju. Tretja razvojna os resnično lahko pomeni kvalitetnejši razvoj. V Beli krajini pa se ne soočamo le z razvojnimi osmi, ko velikokrat potencialni investitorji govorijo o cestah, v zadnjem času je pomembna točka tudi elektrifikacija, ko recimo na območji Semiča podjetje nikakor ne more dodatno zaposliti sto ljudi zato, ker je problem z ojačitvijo dobave električne energije za posebno proizvodnjo. Vendar sem prepričana, da se bo v okviru programa Pokolpja in tudi načrtov Ministrstva za gospodarstvo našel vir in posluh tudi za to zadevo. Kolegom, s katerimi pa je kolega Posedel postavil poslansko vprašanje ministru dr. Žarniću v zvezi s pozidavo kmetijskih zemljišč na trasi tretje razvojne osi oziroma hitre ceste Šentrupert–Velenje, pa želim čim prejšnjo razrešitev vseh morebitnih dilem na tem območju in predvsem razrešitev v dobrobit vseh, saj namreč, ko gremo v tujino, ugotavljamo, da 500 metrov ali pa kilometer dva, levo ali desno skoraj nekako ne opazimo. Vendar sama vem, da je bilo tudi na tretji razvojni osi- južni del za vsakih 100 ali 500 metrov veliko vprašanje. Tako da, želim razrešitev težav in sem prepričana, da je razprava izzvenela predvsem v smeri razreševanja zadev ne pa v smeri kakršnikoli konfliktov med koalicijskimi poslanci. Sem prepričana, da temu ni bilo tako, temveč v dobrobit državljank in državljanov Slovenije. Hvala.
Hvala. K besedi se je javil gospod Posedel. Izvolite.
Hala lepa. Naj zaključim s tem zadnjim stavkom kolegice Renate; sploh ne gre za spor med koalicijskimi poslanci glede na to, da se sliši, da bom kmalu v SD, bi to bilo nelogično. Glede vaše druge ocene: ne gre za spor med Savinjsko in Šaleško. To je napačna ocena na podlagi dialoga s kolegom Kontičem. Ni spora med Savinjsko in Šaleško. Gre za to, na kar, mislim, da je zelo dobro opozoril in pa povedal minister v zadnjem nagovoru. Ni dobro rešeno niti z zakonodajo niti s tem, da je nadzor nad tem, kaj se potem dogaja, v ministrstvu in zato pričakujemo zelo kmalu tudi konkretne rešite. Vemo, da ni nadzora, vemo da je zakonodaja tako zakomplicirana, da vas konkretno sprašujem, gospod minister, koliko od 210, 211, 212 občin ima sprejet občinski prostorski načrt? 29 od 220. Se pravi, še daleč od vseh. Roki se podaljšujejo in podaljševanje rokov pomeni odprt prostor za tiste, ki si upajo, za tiste, ki znajo in temu je namenjena ta razprava, da opozorimo, da je zakonodaja takšna, da omogoča vse, kar se kdo spomni. V eni občini je sprememba namembnosti tako razburila nekatere, da je ustanovljena komisija za proučevanje, kaj se dogaja z zemljišči: v Mestni občini Ljubljana. V vseh ostalih dvestotih občinah se o tem ne govori in sem prepričan, da je glede na to, kako je urejena zakonodaja, v marsikateri sredini hudo narobe, in da se prihaja do parcel, do posegov v prostor nezakonito in pa predvsem v škodo okolja. In tisto, kar ste povedali, da ni kadrov. Verjetno. To se premalo na glas pove, saj če se spremlja, koliko kvalitetnih kadrov je z Ministrstva za okolje in prostor šlo, nimamo podatka tudi, koliko jih je prišlo, ampak to mislim, da je problem, ki ga je treba povedati in pomagati ministru. Tudi zavračam tisto, da bi bil minister danes tarča. Jaz osebno s to razpravo in pa tisti, ki so glasovali zanjo, želimo pomagati, da se bo ta del okrepil zato, ker je nujno, da se okrepi nadzor, inšpekcija. V konkretnem primeru vsi, ki so bili kdaj župani ali pa tudi privatno, vemo, kakšne izkušnje z njimi imamo. Nezakonito odlaganje, na črno, ponoči, gradbenega materiala od porušene stavbe v gozd, kjer je potok in še zavarovano območje. Lahko bi povedal v mesecih, pa bi bilo predolgo, tako da bom rekel, da je ustavni problem rešen. Če je prišel gradbeni inšpektor, ker je šlo za gradbeni material, ni bil pristojen, ker je to v gozdu. Ko je prišel gozdarski inšpektor, ni bil pristojen zato, ker je tekel potok in je bil del materiala odložen v potok. Se pravi, nikoli ni bil pristojen pravi inšpektor in tega problema nismo rešili. Ljudje, ki so zaposleni na ministrstvu za kmetijstvo, ki poznajo teren, vozijo se po njem, vidijo posege na prva kmetijska območja, a ne reagirajo. In to so problemi, ki jih je treba reševati in zato mislim, da je ta razprava pravilna in da bo tudi minister, ker vidim, da se zaveda tega problema s kadri, s preobremenjenostjo nekaterih in potem tudi očitkov tistih, da na primer od Arsa ni soglasij, ni soglasij od posameznikov in da je to vprašanje treba odpreti in ga začeti tudi aktivno reševati. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Žerjav, pripravi naj se gospod Bevk. Se odpoveduje. Gospod Bevk, pripravi naj se gospod Presečnik. Gospod Bevk, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor, gospod minister s sodelavci! Umeščanje razvojnih osi nam res ne gre od rok. Pa to ni od danes, niti ne iz časa naše vlade. Sega kar nekaj časa nazaj. Spominjam se, ko je kolega Kontič postavil poslansko vprašanje v tej dvorani predsedniku takratne vlade Janezu Janši, mislim, da je bilo to enkrat leta 2006 in predsednik Vlade Janez Janša je takrat dejal, da bodo leta 2008 zasadili lopato na tretji razvojni osi. No, in vidite, ta lopata je še danes povsem čista. Tudi umeščanje ceste na trasi Cerkno–Gorenja vas na četrti razvojni osi se je začelo že leta 2006, ko je bil minister za okolje dr. Janez Podobnik in nekaj drugih prometnih ministrov se je v tem času zamenjalo in tudi še ničesar dokončnega se ni dogovorilo. Mislim, da bo prihodnji teden minister za promet dr. Vlačič šel na ogled tega odseka četrte razvojne osi med Cerknim in Gorenjo vasjo, kot smo se dogovorili na posebnem posvetu, ki sem ga februarja letos organiziral v Cerknem, kjer so bili tudi predstavniki Ministrstva za okolje in prostor, ki so natančno predstavili, v kateri fazi je ta projekt. Zato upam, da bodo te ceste oziroma razvojne osi čim prej umeščene v prostor. Tudi zaradi novih delovnih mest. Slišali smo, predvsem opozicijsko SDS: "Pokojninska reforma ni potrebna, ustvarite nova delovna mesta." Če bi vi ustvarili razvojne osi in jih umestili v prostor že v času vaše vlade, bi lahko danes SCT delal, ne pa da gre v stečaj. Tako, da delovna mesta se ne ustvarijo tako čez noč. 5, 6 let je treba, da lahko ustvariš neko delovno mesto. Bil sem na obisku v eni izmed družb v skupini Kolektor, kjer je približno 60 tisoč evrov dodane vrednosti na zaposlenega. In sem vprašal: V kakšnem času skreirate eno delovno mesto? "Ne čez noč," so rekli, kot ste vi v kampanji za ta referendum. 5, 6 let rabijo da ustvarijo eno delovno mesto. Je potrebna inovacija, je treba narediti orodja, je treba avtomatizirati proizvodnjo, je treba skleniti pogodbe s kupci in tako to gre. In tudi te razvojne osi, če bodo enkrat umeščene v prostor, so lahko tisti generator našega nadaljnjega razvoja, da bomo prišli tudi do teh velikih infrastrukturnih projektov in da bo lahko zelo veliko ljudi tudi zaposlenih na teh projektih in da bo mogoče pokojninska reforma vsaj takšna, kot je bila zdaj predlagana [[...]] [[znak za konec razprave]] [[..]]in ne takšna, kot se obeta.
Hvala. Besedo ima gospod Presečnik, pripravi naj se gospod minister.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Jaz sem danes že v mnenju poslanske skupine nakazal potrebo po čim hitrejšem pričetku izgradnje tretje razvojne osi v celotni, zagotovo celotni trasi, še posebej je pa zagotovo po vseh prometno-tehničnih študijah najbolj na udaru ali najbolj potrebna, najbolj kliče po tem, da se začne nekaj dogajati, pa navezava velenjskega industrijskega kompleksa na avtocesto. To je zagotovo tisti odsek, ki je najbolj potreben. Jaz nimam nič proti, če se kakšen odsek začne prej graditi, če bo prej pripravljen in obžalujem, da je na tem odseku, na katerem sem v začetku mislil, da bo sorazmerno malo problemov oziroma da jih sploh ne bo, a se je zdaj pokazalo v teh zadnjih letih, da jih je žal ogromno. Poslansko vprašanje je bilo zastavljeno v zvezi s pozidavo kmetijskih zemljišč na trasi tretje razvojne osi oziroma hitri cesti Šentrupert–Velenje, to je bilo osnovno vprašanje. In zdaj mi smo v teh dveh, treh urah govorili o vseh potrebnih in nepotrebnih stvareh, o vseh mogočih trasah, o vseh mogočih zaostankih na Ministrstvu za okolje in prostor, ki jih je treba tudi obravnavati, ampak jaz sem trdno prepričan, da ob neki drugi priliki. In tukaj se s kolegico Rihterjevo, ki je prej debatirala, v tem globoko strinjam, tudi v mojem izvajanju je bilo to rečeno, da tretja razvojna os se mora zgoditi in to zelo hitro. Nič nimam proti preverjanju, kakršnikoli ponovno presoji, ampak naj to rokovno ne ovira nadaljnjih postopkov, ki so nujni za to, da se ta trasa končno umesti in da se pričnejo aktivnosti najprej za sam odkup zemljišč in tako dalje in tako dalje, vse kar je pač treba za sam začetek gradnje. Do današnje razprave ni bilo nič rečeno, pa sem malo presenečen, o kakšni potrebi, da bi povezovali še srednji del tretje razvojne osi, pa južni del oziroma neke vrste zvezni potek, o tem sem jaz že davno razpravljal, da ne vidim nobene potrebe po zveznem poteku. Torej, če mi kakorkoli pripeljemo severni del do avtoceste, ga pripeljemo do avtoceste in potem zagotovo ni noben problem, da se neodvisno od tega lahko pogovarjamo o srednjem delu in če bo to nek zamik, ki je zamik na avtocesti, ne na travniku, to ne ovira ne same izgradnje ne bodoče uporabe te prometnice, kar je cilj. In jaz se zagotovo nikoli nisem vključeval v kakršnokoli politično preigravanje, tudi ne poznam osebno, torej nisem prebral vrednotenja posameznih variant, ne poznam tega vrednotenja, ker vedno poudarjam, da popolnoma zaupam, da bo stroka to vrednotenje opravila in da bodo tisti, ki so odgovorni za to, da bodo tudi na koncu speljali postopek tako kot je treba in najbrž je najslabša varianta, da se v tej dvorani zdaj prepiramo, kaj je prav in kaj ni prav. Ampak to bom pa iz mnenja poslanske skupine le poudaril: če kdo misli, da na kakršnikoli drugi varianti ne bomo uničili kmetijskih zemljišč, se moti. Če misli, da ne bo nasprotovanja, se moti. Predvsem bomo pa dosegli to, da smo spet dobri za par let, ampak teh par let ne pomeni dve leti, ampak zagotovo bistveno, bistveno več in pojdimo vprašat gospodarstvo - tisto, ki še daje kruh, tudi konec koncem nam - proračunu Republike Slovenije, firme, ki so še aktivne in žal jih je čedalje manj in če se bomo še njim izneverili, bomo najbrž v Sloveniji tanko piskali. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite. Pripravi naj se gospod Posedel.
Hvala lepa. Če ste mi že prijazno dali besedo. Mogoče bi sem samo s par informacijami o tistih OPN povedal. V medklicu sem rekel, da jih je 29 sprejetih, 50 jih je blizu sprejema, pri 120 se nekaj dogaja , se pravi, da je to 199 od 210, ki so vsaj v delu. Rok je potekel s 1. januarjem, vendar na iniciativo SOS in ZOS se bo to podaljšalo in zdaj je v pripravi zakon, da to podaljšamo tja do 1. junija 2012, da se še stvari uredijo, ki tečejo. Od takrat do konca 2013 pa se bo delalo samo na novih. In potem bo to končno. Toliko da to povem. Bi se pa zdaj rad zahvalil kolegu Jakobu Presečniku, ker mislim, da je povzel vse, kar smo rekli: kar koli delamo, kjerkoli so naše težave, cesto rabimo. Bolj ko bomo netolerantni, bolj ko si bomo delali težave, kasneje bo cesta in to se z vsakim dnem pozna v tej ljubi deželi. In strinjam se, da je to problem večjih ministrstev, samo upoštevajte, da jaz tukaj tudi kolege predstavljam in skušam tudi v njihovem imenu odgovarjati in verjemite, pa ne da bi zdaj to izpadlo čudno, ti kolegi, ki so bili imenovani, so tudi zaskrbljeni zaradi te zadeve in skušajo pomagati. Pa še nekaj za konec. Vsem vam bi se zahvalil, saj je to za mene ena od bolj dejavnih, kvalitetnih in bogatih razprav z zelo smiselnimi predlogi, mnenji z vseh strani. In za to se zahvalim. Hvala.
Hvala. Gospod Posedel, izvolite.
Hvala lepa. Ob koncu res čas za čestitke in zahvale. Tudi sam se zahvaljujem vsem tistim, ki so glasovali za to, da je razprava bila, tudi gospodu ministru. Ponovno: ni bil tarča, ampak je pač minister tega ministrstva. Ponavljam tudi, da vprašanje in ta razprava ni bila namenjena in uperjena ne proti Šaleški, ne proti Koroški, ni bila politično motivirana, ni bila znotraj koalicijsko motivirana, ampak je bila motivirana predvsem s tem, kar ste vsi razpravljavci videli, da to je področje, ki je slabo urejeno, ki ima veliko pomanjkljivosti in zato tudi kliče po ukrepanju, da se tudi sam zavedam, da je treba traso čim prej zgraditi, da je pomembna za gospodarstvo in za razvoj in da si to želimo tudi mi. Vendar ne takšne in tam, kjer je povoženih največ kmetijskih zemljišč in ne tam, da bo zgrajena najdražja varianta. Za zaključek lahko rečemo, da danes ni odprta nobena nova dilema, ampak samo tista stara naj se reši, to pa je na gospodu ministru – da se naredi primerjava vrednotenja obeh tras. Tiste, ki jo je naročila Vlada, in pa potem tiste, ki jo je opravilo podjetje Urbis. Tam mislim, da je odgovor na vse te dileme in na dvom, ali je trasa pravilno umeščena in zakaj je toliko potencialno uničenih kmetijskih zemljišč in pa zakaj bo tako drag kilometer. Če, gospod minister, to zagotovite, bo uspeh te razprave zelo velik. Hvala.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Ne, ne vidim roke. Potem zaključujem razpravo. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 29. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali čez pol ure, to je ob 18. uri.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda – tretja obravnava Predloga zakona o evropskih svetih delavcev, redni postopek. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda – prva obravnava Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o javnih cestah. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o javnih cestah je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 41. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 41]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda – tretja obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nepremičninskem posredovanju, redni postopek. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. 6. 2011. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SD, Zares, DeSUS in LDS k 14. členu. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 21. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu in na seji Državnega zbora, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine? V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Oglašam se zato, ker je prav, da povem, da naša poslanska skupina ugotavlja, da se v zadnjem času pojavljajo zakoni, ki nimajo kaj iskati v proceduri. Očitno gre za to, da neki lobiji pripravljajo vsebino, da bi se seveda priklopili tam, kjer se to da. Jaz ne bi šel v zgodovino, pa ne bom začel navajati, kateri so bili tisti zakoni, mislim, da je v zelo kratkem času prišlo kar nekaj takih in ta Zakon o nepremičninskem posredovanju je eden od njih. Osnovni namen tega zakona je bil, da se odpravijo marže na prodajo nepremičnin. V opoziciji in pa seveda v Slovenski demokratski stranki smo temu ostro nasprotovali in veseli smo, da so se temu pridružili tudi poslanci iz drugih poslanskih skupin, ki so ugotovili, da to res ne pelje nikamor, še posebej ne v tem času, ko bi se moral trg nepremičnin sprostiti. Na tak način pa se to seveda ne bi zgodilo in bi se mogoče razlike v ceni, pri nižanju cen seveda prelile v provizijo, kar ne bi prispevalo k znižanju cen nepremičnin. Da so tukaj res lobiji zadaj, se kaže v tem, da določenim rešitvam, ki smo jim bili priča na matičnem delovnem telesu, na Odboru za okolje in prostor, ko je vlada nasprotovala določeni rešitvi za fiducionarni račun, pa je kljub temu zadeva bila sprejeta in potem s strani koalicije bil vložen amandma, da se to črta, dan kasneje pa je prišel popravek, da se to ne črta, da ta amandma ostane. To resnično dokazuje, da vlada nekako ne nadzoruje tega, kar se dogaja z zakonodajo, ki prihaja v parlament in da če samo vlada temu nasprotuje, potem pomeni, da delujejo neki lobiji. Ravno zaradi tega mi nasprotujemo temu zakonu in menimo, da bi se tak način vlaganja zakonodaje, ki jo predlagajo nekateri lobiji, da bi morali s tem prekiniti, kajti to ne pelje nikamor in prav gotovo ne koristi sedanji situaciji, ko bi se stvari morale normalizirati, je pa vedno več stvari, ki jih uravnavajo lobiji ne pa vlada. Hvala lepa za to. Mi tega ne podpiramo.
Hvala lepa. Glasujemo o predlogu zakona v celoti. Navzočih je 67 poslank in poslancev. Za je glasovalo 49, proti 18. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda – druga obravnava predloga Zakona o spremembah Zakona o graditvi objektov v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog Zakona o spremembah Zakona o graditvi objektov ni primeren za nadaljnjo obravnavo." Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, Rudolf Petan. Prosim.
Hvala za besedo. Tukaj imamo sedaj, hvala bogu, dva taka zakona, enega za drugim. Tudi to je eden od zakonov, ki ne bi smel biti v obravnavi in tudi tukaj lahko povem, da je dobro, da smo na odboru skupno ugotovili, da takšen zakon ni primeren in da ga bomo skupno zavrnili. Torej, res se moramo vprašati, s čim se ukvarjamo zadnje čase v Državnem zboru. Jaz bi pritrdil tistim, ki malo za šalo in malo zares pravijo, da pri tem tako grozno pomembnem zakonu kot je ta, da bi verjetno moral predsednik vlade vezati nanj zaupnico, ampak pravim, da nekateri samo tako pravijo, nekateri bolj za šalo in malo zares. Mi bomo podprli takšen sklep. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, Breda Pečan. Prosim.
Hvala lepa. Da ne bi izzvenelo, da gre tukaj tudi pri tem zakonu za neke lobistične poteze, bi rada povedala, da smo verjetno na odboru prišli do zelo podobnega razmišljanja čisto vsi predstavniki vseh poslanskih skupin. Namreč, zakon kakršen je, Zakon o graditvi objektov, tako ali tako že sedaj dovoljuje gradnjo v lastni režiji in je samo stvar inšpekcij, tako gradbene kot delovne kot tudi kakšne druge še zraven, ki lahko preverjajo, ali je gradnja resnično v lastni režiji ali ne. Zakon že sedaj predpisuje gradbeni nadzor, se pravi, da ni treba, da se to še zaostruje in zaradi tega je ta zakon bil nepotreben. Če bi ga sprejeli in če bi ga danes obravnavali kot predlog zakona, ki je primeren za obravnavo, bi na koncu prišli do tega, da bi ugotovili, da popolnoma po nepotrebnem vznemirjamo celotno slovensko volilno telo. In zato smo mi tudi bili proti temu, da bi ta zakon šel naprej in smo – moram reči – soglasno štirinajst glasov za in nihče proti bili za to, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo in zato bo tudi seveda naša poslanska skupina zdaj glasovala za takšen sklep. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Franco Juri v imenu Poslanske skupine Zares, se opravičujem, nisem videl.
Hvala za besedo. Vem, da ni nujno in da bi lahko glasovali, kajti tokrat bomo soglasno zavrnili zakon tako da glasujemo za tak sklep. To je bilo jasno od samega začetka, mi smo se opredelili kot poslanska skupina že na začetku postopka oziroma še preden bi se začel postopek, smo odsvetovali vladi, da pride v Državni zbor s takšnim zakonom, ker nima smisla, je samo izguba časa in bomo vsi glasovali proti. Vlada je storila to po liniji najmanjšega odpora glede na to, da se je pogajala z drugo kategorijo, torej z Obrtno-podjetniško zbornico Slovenije in z Gospodarsko zbornico Slovenije. Ampak dejstvo je, da je ta zakon nepotreben, verjetno Vlada ni pričakovala, da ga bomo navdušeno podprli in to kaže na pomen delitve oblasti torej zakonodajne oblasti in izvršilne oblasti; v temu primeru zakonodajna oblast jasno in enotno pove takšnemu zakonu "ne". In za sklep bo glasovala tudi Poslanska skupina Zares.
Hvala lepa. Želi še katera od poslanskih skupin obrazložiti svoj glas? To je že bilo storjeno, gospod Tanko. Želi kdo v svojem imenu obrazložiti svoj glas? Predvsem se takrat obrazlaga v svojem imenu, kadar je glas nasproten od stališča poslanske skupine. Prosim, gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo. Zakon ni potreben, tudi predlagatelj ni potreben, zato bom glasoval za sklep in bi tudi za predčasne volitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. No, to je bila tudi obrazložitev na zalogo, hvala lepa. Želi še kdo? Torej prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 67, proti nihče. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je Državni zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 29. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Hvala lepa in nasvidenje.