Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 22. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: gospa Ljudmila Novak od 18. ure dalje, gospa Urška Ban od 14. ure dalje, gospa Ksenija Korenjak Kramar, mag. Tanja Cink, gospa Vojka Šergan, gospod Marjan Dolinšek, mag. Branislav Rajić, Luka Mesec, dr. Milan Brglez od 10.45 do 15. ure, gospod Matjaž Han od 13. ure dalje, gospod Jožef Horvat, gospa Eva Irgl do 13. ure, dr. Vinko Gorenak do 13. ure, gospod Franc Breznik do 13. ure in gospod Ivan Škodnik od 14. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO MANDATNO-VOLILNIH ZADEV. Prehajamo na obravnavo Ugotovitve o prenehanju mandata poslanki Državnega zbora mag. Lilijani Kozlovič. V skladu z drugim odstavkom 202. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me je poslanka mag. Lilijana Kozlovič 22. 9. 2016 obvestila, da odstopa s funkcije poslanke. Ugotavljam, da ji z današnjim dnem v skladu s šesto alinejo prvega odstavka in drugim odstavkom 9. člena Zakona o poslancih ter tretjega odstavka 202. člena Poslovnika Državnega zbora preneha mandat poslanke. O tem bom takoj obvestil Državno volilno komisijo in jo zaprosil, da Državnemu zboru sporoči, katera kandidatka oziroma kandidat bo v skladu s 17. členom Zakona o volitvah v državni zbor postal poslanec za preostanek mandatne dobe namesto poslanke, ki ji je prenehal mandat. Na podlagi obvestila Državne volilne komisije bo Mandatno-volilna komisija Državnega zbora pripravila poročilo in predlagala potrditev mandata ter o svoji ugotovitvi poročala Državnemu zboru. Mag. Lilijani Kozlovič je prenehal mandat poslanke Državnega zbora, zato se Državni zbor na podlagi 112., 200. in 201. člena Poslovnika Državnega zbora seznani še z naslednjim sklepom: Državni zbor ugotavlja, da poslanki mag. Lilijani Kozlovič, ki ji je prenehal mandat poslanke Državnega zbora, preneha funkcija predsednice Odbora za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo. Funkcija ji preneha z dnem seznanitve na seji Državnega zbora. Bivši kolegici poslanki se zahvaljujem za opravljeno poslansko delo in ji želim veliko uspeha pri nadaljnjem delu! / aplavz/ Prehajamo na obravnavo Ugotovitve o mirovanju mandata poslanca Državnega zbora gospoda Tilna Božiča Vlada je Državnemu zboru posredovala odločbo z dne 22. septembra 2016, iz katere izhaja, da je poslanec gospod Tilen Božič imenovan za državnega sekretarja na Ministrstvu za finance. Odločbo Vlade je obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki na podlagi 36. člena Poslovnika Državnega zbora predlaga Državnemu zboru, da se na podlagi prvega odstavka 14. člena Zakona o poslancih seznani z naslednjim sklepom: Državni zbor ugotavlja, da je poslanec Tilen Božič imenovan za državnega sekretarja na Ministrstvu za finance, zato od današnjega dne v skladu s prvim odstavkom 14. člena Zakona o poslancih ne more opravljati funkcije poslanca, dokler opravlja funkcijo državnega sekretarja. O navedenem sklepu bom takoj obvestil Državno volilno komisijo in jo zaprosil, da Državnemu zboru sporoči, katera kandidatka oziroma kandidat bo v skladu s 14. členom Zakona o poslancih nadomestil navedenega poslanca. Na podlagi obvestila Državne volilne komisije bo Mandatno-volilna komisija Državnega zbora pripravila poročilo in ga posredovala Državnemu zboru. Poslanec, ki je bil imenovan za državnega sekretarja, začasno ne more opravljati poslanske funkcije. Zato se Državni zbor na podlagi 112., 200. in 201. člena Poslovnika Državnega zbora seznani še z naslednjim sklepom: Državni zbor ugotavlja, da poslancu Tilnu Božiču, ki začasno ne more opravljati poslanske funkcije, ker je imenovan za državnega sekretarja na Ministrstvu za finance, preneha funkcija podpredsednika Odbora za finance in monetarno politiko. Funkcija mu preneha z dnem seznanitve na seji Državnega zbora. Bivšemu kolegu poslancu se zahvaljujem za opravljeno poslansko delo in mu želim veliko uspeha pri nadaljnjem delu! / aplavz/ Postopkovno, dr. Simona Kustec Lipicer.
Hvala lepa, predsednik. Kolegice, kolegi! Pričakujem opomin, ampak kljub vsemu. Dovolite mi, da se na tem mestu v imenu poslank in poslancev Poslanske skupine Stranke modernega centra in še prav posebej v osebnem imenu zahvalim kolegici Lilijani ter kolegu Tilnu za izjemno profesionalno, požrtvovalno in odgovorno delo, ki sta ga kot poslanca v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra opravljala v času tako imenovanega prvega polčasa. Odhajata v drugi del ekipe v drugem polčasu. Želimo vama vse dobro, da bosta enako odgovorno, enako profesionalno, v to niti ne dvomimo, opravljala svoje delo še naprej; s pričakovanjem in željo, da bosta pri svojem delovanju tudi prenašala to parlamentarno izkušnjo, potrebe in vlogo, ki jo ima zakonodajna veja oblasti v odnosu do izvršilne veje oblasti in njenega dela. Srečno, vse dobro in hvala še enkrat!
Pričakovanja tokrat ne bom izpolnil. Mislim, da je priložnost takšna in je bilo to postopkovno tudi nekako pričakovano. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali v torek, 27. 9. 2016. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SLOVENSKEM FILMSKEM CENTRU, JAVNI AGENCIJI REPUBLIKE SLOVENIJE PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Bomo malo počakali, da se oba poslanca poslovita. Zdaj pa prosim, da se premaknete v svoje klopi in nadaljujete poslavljanje zunaj. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za kulturo gospodu Antonu Peršaku.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovani gospe in gospodje poslanci! Ta zakon ni obsežen, je pa pomemben, ker z njim uvajamo nek institut, neko prakso, ki jo večina držav okoli nas že pozna in jo tudi s pridom uporablja, uveljavlja; medtem ko je Slovenija do zdaj ni, kar je predstavljalo pomemben hendikep glede na možnosti, ki jih snemanje zlasti tujih filmov v določeni deželi prinaša in omogoča. To je ključna tema tega zakona, čeprav ne edina. Gre preprosto za to, da država nudi neke vrste finančno spodbudo, ki je naknadna, potem ko so učinki že zagotovljeni, predvsem tujim producentom, da pridejo in izkoristijo danosti te države, ki so pa pri nas zelo pomembne in zelo bogate. Na ta način omogoči prihodke različnim dejavnostim, od gostinstva, turističnih dejavnosti in tako naprej. Pomembno je tudi to, da te prihodke in prakso omogoči ljudem, ki delajo na področju filma, ker tuji producenti potem praviloma iščejo usluge filmskih delavcev iz tega okolja. Naknadno država v nekem delu vrne vložena sredstva teh producentov in si na ta način zagotovi njihov prihod. Praksa v sosednjih državah pa kaže, da ima to, zlasti v primeru določenih filmov, tudi pomembne kasnejše učinke, zlasti kar zadeva turizem. Znano je iz sosednje države Hrvaške, da so ti multiplikativni učinki zelo veliki, recimo v Dubrovniku in podobnih okoljih. Poleg tega zakon v prvem delu odpravlja omejitve, ki so bile posledica takratnih ukrepov, ko je bila finančna kriza na vrhuncu. V mnogih primerih so bile te omejitve že odpravljene, gre za število zaposlenih, ki se financirajo iz državnega proračuna in tako naprej; to so posledice tako imenovanega ZUJF-a. Zakon natančneje opredeljuje naravo proračunskih sredstev, da ne bi prihajalo do nesporazuma, da gre v tem primeru za transfer in ne za neke normalne prihodke javne agencije. Zakon dopolnjuje 11. člen osnovnega zakona glede postopkov javnega poziva in javnega kulturnega programa ter usklajuje določbe glede obvezne revizije letnega poročila agencije. To je pravzaprav vse. Naj na koncu povem samo še to, da Vlada nima nobenih pomislekov, kar zadeva amandmaje, ki so bili sprejeti na Odboru za kulturo. Hvala.
Predlog zakona je v obravnaval Odbor za kulturo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku dr. Draganu Matiću.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovani kolegice in kolegi! Odbor za kulturo je na 13. redni seji 8. 9. 2016 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Slovenskem filmskem centru, javni agenciji Republike Slovenije, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 67. redni seji 6. 7. 2016 sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Predloženi zakon je z vidika njegove skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika proučila Zakonodajno-pravna služba ter k njemu podala nekatere pripombe. Njena predstavnica pa je pojasnila, da so njihove pripombe upoštevane v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. Svoje mnenje je podala tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki je predlog zakona podprla. Njen predstavnik je pojasnil, da je predlog z novim 17.a in 17.b členom pomemben doprinos za razvoj filmskega in avdiovizualnega ustvarjanja, da gre za ukrep finančne spodbude za tuje producente ter tudi tržni izziv za državo in promocijo njenih naravnih in kulturnih potencialov. V poslovniškem roku so amandmaje vložile poslanske skupine SMC, Desus in SD. Uvodoma je predlog zakona predstavila predstavnica predlagatelja, in sicer državna sekretarka na Ministrstvu za kulturo Damjana Pečnik. Razprava je potekala predvsem o tem, ali so do pravice do denarnega nadomestila upravičeni tudi koproducenti, ali se bo denarno povračilo izplačalo iz proračunske postavke Ministrstva za kulturo, kako bo potekalo privabljanje tujih neposrednih investicij in ali bodo tuji prejemniki slovenskih proračunskih sredstev imeli tudi kakšne dolžnosti do Slovenije. S strani predstavnice Ministrstva za kulturo je bilo pojasnjeno, da se bo denarno nadomestilo izplačalo iz posebne proračunske postavke Ministrstva za kulturo na podlagi zahtevka, ki ga bo izdala agencija v okviru načrtovanih in razpoložljivih sredstev. Zlasti je pomembno, da gre pri tem za dodatna sredstva, ki se bodo izplačevala po uvedbi ukrepov; obveznost prejemnika sredstev pa bo opredeljena v podzakonskem aktu. Ob koncu razprave je odbor sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin in amandma odbora k amandmaju k 2. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje in na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu gospa Anja Bah Žibert.
Kolegice in kolegi! Peti dan septembrske seje Državnega zbora pričenjamo s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Slovenskem filmskem centru, javni agenciji Republike Slovenije. Ali je prav ali ne; oziroma ali je dobro ali ne, da ga sprejemamo po tako imenovanem skrajšanem postopku, bomo videli kaj kmalu po njegovi uveljavitvi in izvajanju. Vsekakor bomo v Slovenski demokratski stranki spremljali to izvajanje in uresničevanje. Posamezne spremembe zakona sicer prinašajo nekatere pozitivne rešitve, kot so denimo finančne spodbude za tuje producente. Kot ugotavljajo tudi državni svetniki, gre za tržni izziv države in lepo priložnost za promocijo njenih naravnih in kulturnih potencialov. Nujno pa bi bilo, da se spodbuda za tuje producente izkoristi tudi za kakšno novo zaposlitev pri nas. Na drugi strani pa v Slovenski demokratski stranki opozarjamo, da mora Slovenski filmski center poskrbeti za dosledno spoštovanje zakonodaje, ki velja že sedaj, sicer je slab gospodar in slabo razpolaga s sredstvi, ki so mu na razpolago. Naj spomnim na primer, ko je Slovenski filmski center oziroma njegov predhodnik Filmski sklad leta 2005 Emotionfilmu vnaprej dodeli 143 tisoč evrov za sofinanciranje projekta enega od filmov. Film ni bil formalno nikoli dokončan, zato je Slovenski filmski center moral dobesedno vložiti tožbo. Glede na delo naših sodišč je le-to šele po desetih letih odločilo, da mora Emotionfilm ta sredstva vrniti, in sicer z zamudnimi obrestmi, kar je doseglo znesek okoli 300 tisoč evrov. Zanimivo pa je, da je javna agencija Slovenski filmski sklad ta dolg vodila kar izvenbilančno, čeprav bi ta moral biti v bilanci stanja zaveden kot terjatev. Še danes – še danes, spoštovani – se ne ve, ali so bila ta sredstva vrnjena nazaj v celoti. Kaj to pravzaprav pomeni? Na eni strani, da je ta zgodba prišla v medije in da je sedaj znana vsem. Po drugi strani govori o tem, da ne vemo, koliko je še takšnih zgodb. In tretje, kaj vse bi se dalo že sedaj narediti s temi sredstvi, če bi bile v primeru, da se projekti ne izvajajo, te izterjave hitrejše. Prav tako v Slovenski demokratski stranki opozarjamo, da moramo narediti vse, da Slovenije ne bodo zapuščali mladi ustvarjalci, ki v Sloveniji ne pridejo zraven, ker se okoli Filmskega sklada oziroma njegove sklede ves čas vrtijo isti ljudje. Tako so primorani zapuščati našo državo, s tem pa Slovenija izgublja pomembne talente in bogastvo znanj, ki jih več kot uspešno ponujajo v tujini. Ker je v partnerstvu med kulturo in politiko vedno več zahtev, kot pa je materialnih možnosti, je treba še toliko bolj dosledno in pametno namenjati ter porabljati sredstva za kakovostne projekte in se na ta način izogniti utrujajoči napetosti med enimi in drugimi. Zato v Slovenski demokratski stranki od Vlade pričakujemo večjo odločnost in na drugi strani hkrati občutljivost, in sicer tako, da bo med svoje prioritete uvrstila pospešeno delovanje pri zmanjševanju kriterijske zmedenosti, ki vlada na kulturnem področju. V Slovenski demokratski stranki predlaganim spremembam ne bomo nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Primož Hainz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik; gospod minister! Stališče Poslanske skupine Desus glede Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Slovenskem filmskem centru, javni agenciji Republike Slovenije. Bistvena rešitev, ki jo prenaša predlog novele, je dopolnitev zakona z ukrepom za spodbujanje vlaganj v filmsko oziroma avdiovizualno produkcijo. Ta ukrep je namenjen tujim producentom, ki bodo snemali v naši državi, in sicer tako, da se jim omogoči vračilo do 25 % stroškov za produkcijo avdiovizualnih del, nastalih na ozemlju Republike Slovenije. Omenjena sredstva se bodo črpala iz posebne proračunske postavke, seveda ob izpolnjevanju predpisanih podojev. Namen te spremembe je privabiti tuje producente k ustvarjanju avdiovizualnih del in filmske produkcije na našem ozemlju. V poslanski skupini ta ukrep podpiramo, saj pričakujemo, da bo imel številne pozitivne učinke. Odlične izkušnje nekaterih v tujini kažejo, da so takšna snemanja izjemna promocija, o njih se piše v vodilnih svetovnih časopisih in revijah, omenja se jih na televizijskih programih, na družbenih omrežjih, javno so objavljene tudi pohvale lokacij s strani režiserjev, producentov, igralcev in še bi lahko naštevali. S tem pa se na priljubljene lokacije iz filmov privabi številne turiste s celega sveta. Skratka, vložena sredstva v tovrstno produkcijo se lahko povrnejo v večkratnem znesku. V Sloveniji imamo izkušnjo iz marca letošnjega leta, ko so na izbranih lokacijah v Ljubljani, Piranu in na Bledu posneli nekaj prizorov južnokorejske serije. Ob predvajanju te serije lahko tudi mi pričakujemo pozitivne učinke in povečanje prihodov turistov iz tega dela sveta. Našo državo pa so kot privlačno za snemanje posameznih izsekov iz filmov pred leti prepoznali tudi Indijci, ki so do sedaj posneli že kar nekaj filmov, v katerih je mogoče videti tudi Slovenijo. Kot vidimo, interes za snemanje v Sloveniji obstaja, imamo veliko naravnih in kulturnih danosti, torej veliko potencialnih destinacij za snemanja, ki so bile do sedaj na žalost premalo izkoriščene. Če tega ukrepa ne bomo sprejeli, sosednje države pa ponujajo tovrstne spodbude tujim producentom, bodo pač šli in snemali tam, kjer imajo boljše pogoje. Povezovanje s tujimi producenti pa bi pozitivno vplivalo tudi na razvoj slovenske filmske oziroma avdiovizualne produkcije. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije smo prepričani, da bo ta sprememba pomenila pomemben prispevek k razvoju filmskega in avdiovizualnega ustvarjanja ter tudi k razvoju gospodarstva ter promociji slovenskih naravnih in kulturnih danosti, zato bomo predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, v njenem imenu gospa Marija Bačič.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani minister, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Državni zbor je leta 2010 z zakonom ustanovil Slovenski filmski center; agencijo, ki je prej delovala kot sklad. Cilj spremenjenega normativnega okolja je bil zagotoviti institucionalno stabilnost in avtonomnost delovanja. Zakon je vzpostavil neodvisnost dela agencije, kjer je strokovna javnost večinsko zastopana preko svéta, ter zagotovil možnost za pridobitev novih virov financiranja filmske produkcije. Predlog novele Zakona o Slovenskem filmskem centru vsebuje nekaj manjših popravkov, a hkrati tudi dve pomembni določili. Prva je odprava ZUJF-a v delu, ki je pretirano posegel v kadrovsko opolnomočenost institucije. Drugo pa je ukrep delnega povračila stroškov, ki nastanejo pri filmski produkciji. Ukrep delnega povračila je instrument, ki ga pozna velika večina drugih držav. Namenjen je zlasti tujim filmarjem, ki bodo v celoti ali delno izvajali produkcijo na slovenskem ozemlju. Omogoča jim vračilo stroškov v večini 25 % skupnih kvalificiranih stroškov za produkcijo avdiovizualnih del. Gre za pomembno spodbudo v kulturnem, turističnem in splošnem gospodarskem razvoju države. Pozitiven učinek pa ima tudi na zaposlovanje. Načinov, kako z ukrepom doseči čim širše učinke, je več. Med njimi izpostavljamo izkušnjo Madžarske, ki je pred kratkim v sistem povračil vgradila zahtevo, da vsaka produkcija skladno s svojo velikostjo sprejme določeno število pripravnikov. Ukrep sam po sebi seveda ne bo dovolj. Slediti mu mora zadostna promocija Slovenije kot privlačne filmske destinacije. Kot tako so jo sicer določeni producenti, denimo indijska produkcija Bollywood, že prepoznali. Nadalje bo treba okrepiti zmogljivosti filmskih studiev. Priložnost opuščenih tovarn, ki jih je žal tudi v Sloveniji preveč, je prepoznala Madžarska in enega izmed tekstilnih tovarniških kompleksov preuredila v filmski studio. Ob teh korakih ni treba odkrivati tople vode, pač pa se je smiselno bolj osredotočiti na povezovanje z našimi sosednjimi državami, ki imajo z ukrepi povračil in sodelovanjem s tujimi producenti dobre izkušnje. Pričakovanj z ukrepi pa ni mogoče zaobseči zgolj s finančnimi prihodki od trošenja filmarjev in z novimi zaposlitvami naših ljudi. Kot priložnost se kaže tudi izkoristek trženja destinacije snemanja. Dokaz imamo na dlani oziroma na TV-sprejemnikih. Avstrijsko-nemški producenti serije, ki je osvojila Slovenijo, so poleg scenarija pokrajino Wilder Kaiser predstavili tako slikovito, da so ustvarili pravo malo filmsko romsko pot. Ni razloga, da kaj takega ne bi bilo mogoče tudi pri nas. Spoštovane in spoštovani! Ker naj bi ukrep povračila porabljenih sredstev filmske produkcije imel pozitivne učinke na javne finance preko vplačanih davkov, v Poslanski skupini Socialnih demokratov od vlade pričakujemo dvoje. Prvič, da bo proračunu Ministrstva za kulturo zagotovila dodatna sredstva, saj ne želimo, da bi ukrep zajedal že tako skromna programska sredstva. In drugič, da bo za ukrep predvidela zadostna in predvidljiva sredstva; saj bi bilo zelo neprijetno, če bi z nedoločnostjo višine in posledične negotovosti potencialne producente odvrnili od sodelovanja. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo predlog novele Zakona o Slovenskem filmskem centru podprla. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu Violeta Tomić.
Spoštovani predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! V Združeni levici bomo podprli novelo Zakona o Slovenskem filmskem centru, javni agenciji Republike Slovenije. Prinaša namreč nekaj upravičenih popravkov zakona, na primer zagotovitev financiranja stroškov dela iz prostih stroškov delovanja na način, da se ta nemoteno izvaja v okviru zakonskih nalog, in natančno opredelitev narave proračunskih sredstev, ki jih prejme oziroma so prenesena na Slovenski filmski center. Kot glavno novost pa vpeljuje shemo finančne pomoči oziroma, bolje rečeno, denarnih spodbud za tuje producente, katerih produkcijska dejavnost je vezana na ozemlje Slovenije. Ta ukrep smo dolgo čakali. Podobne načine spodbujanja poznajo praktično vse evropske države, saj je to področje eno redkih, če ne edino, kjer je Evropska unija vsaj malo prizanesljiva do držav članic in takšno pomoč sploh dovoljuje. Poleg davčnih, gospodarskih in turističnopromocijskih koristi, ki jih prinaša ta ukrep, je pomemben tudi vidik, da se bodo predvidoma odprle možnosti dodatnega angažmaja slovenske filmske oziroma avdiovizualne stroke in kadrov pri snemalnih projektih; še posebej, ker je slovenska filmska produkcija precej majhna. Spremembe, ki smo jih sprejeli na odboru, so smiselno razširile krog upravičencev in lahko le upamo na čim večji interes za snemanje. Naša podpora noveli Zakona o Slovenskem filmskem centru pa ni brezpogojna, ampak jo podpiramo z zdravo mero skepse. Omeniti je treba nekaj pomislekov. Pri osrednjem ukrepu, shemi denarnih spodbud, gre za nekakšno različico privabljanja tujih neposrednih investicij oziroma, bolje rečeno, tuje neposredne potrošnje. Za razliko od običajnih vladnih ukrepov pri privabljanju tujih investicij, ko kapital privablja z znižanjem davkov za najbogatejše, rezanjem pravic in plač ali privatizacijo državne srebrnine, torej ukrepe, kjer najvišjo ceno plačujejo delovni ljudje; gre v tem primeru za greenfield potrošnjo, ki ne temelji na konkurenčni dirki do dna, ampak na državnih spodbudah in subvencijah, kar je mnogo bolj transparentno in nima širših negativnih družbenih posledic. Naš pomislek pa so možni vplivi na okolje in kulturno dediščino, saj bodo snemalne ekipe izkoriščale naše največje naravne lepote in izstopajočo kulturno dediščino, na primer Bled, Sočo, Piran in tako naprej. Vsekakor je nujno, da država poskrbi, da ne bo veljalo, da denar kupi vse; ampak bo z uveljavljanjem obstoječih predpisov in pripravo novih primerno zaščitila okolje in kulturno dediščino. Zato bomo podrobno spremljali izvajanja določb tega zakona. Pričakujemo pa tudi redna poročila oziroma evalvacije glede uspešnosti in realizacije teh sredstev. Glede na vse povedano bomo v Združeni levici podprli predlog novele Zakona o Slovenskem filmskem centru.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Slovenska kultura je zakladnica narodovega ustvarjanja skozi stoletja, zato smo v Novi Sloveniji nanjo ponosni in jo želimo tudi ohranjati; hkrati pa z ustrezno zakonodajo, vlada pa z ustreznimi finančnimi sredstvi spodbujati ustvarjalnost in kulturno udejstvovanje sodobnih ustvarjalcev. Za sedanjost in prihodnost narodne skupnosti, katere identiteta ne temelji niti na zgodovinsko poudarjeni državotvornosti niti na izredni gospodarski ali vojaško-politični moči njene elite, je kultura nepogrešljiva. Brez slovenske kulture ne bi bilo ne slovenske države ne slovenske politike. Dosežki sodobne kulturne ustvarjalnosti se lahko uveljavljajo tudi kot gospodarska kategorija. Predlog zakona upošteva ta načela krščanskih demokratov, zato smo mu naklonjeni. Predlagatelji želijo s spremembami in dopolnitvami ustvariti bolj privlačno poslovno okolje za tuje producente oziroma privabiti večje število tujih producentov k ustvarjanju avdiovizualnih del in filmske produkcije na ozemlju Republike Slovenije. To bi dosegli z uvedbo možnosti denarnega povračila do 25 % stroškov pri tem ustvarjanju. Takšni projekti lahko pripomorejo tudi k promociji Slovenije, naše naravne in kulturne dediščine ter turizma. Hkrati pa je to tudi možnost za zaposlovanje naših državljanov pri posameznih projektih. Zakon bo s to novelo v splošnem posodobljen in usklajen z Zakonom o uresničevanju javnega interesa za kulturo. Ukinja se zakonska omejitev, ki določa, da se iz sredstev državnega proračuna, ki jih agencija pridobi na podlagi pogodbe, sklenjene z Ministrstvom za kulturo, lahko financira izključno izvajanje dejavnosti in nalog agencije, ne pa tudi delovanja agencije. Dodatno se opredeljuje narava proračunskih sredstev, ki so iz proračuna namenjena sofinanciranju projektov, izbranih na javnih razpisih Slovenskega filmskega centra. Predlagatelji ocenjujejo, da bo v skladu s predlogom treba od vključno leta 2018 naprej zagotoviti dodaten milijon proračunskih sredstev. Resnično upamo, da je ideji naklonjeno tudi Ministrstvo za finance ter da bo Slovenski filmski center znal iz tega narediti še več. Le tako bi bil to smotrno vložen javni denar. Ker zakon prinaša nekaj dobrih rešitev, ga bomo poslanci Nove Slovenije podprli.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, v njenem imenu dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Slovenski film je v zadnjih nekaj letih finančno popolnoma podhranjen, saj je proračun za vso slovensko filmsko produkcijo skorajda enak višini sredstev, kot so na primer potrebna za neko večjo gledališko produkcijo v nacionalnem gledališču. Menimo, da slovenski film predvsem zaradi majhnosti slovenskega trga, ki ne zmore povrniti visokih stroškov vlaganj, ne more funkcionirati zgolj na tržni podlagi. Zato je nujno, da ga podpira in subvencionira država oziroma da poskrbi za možnost in spodbujanje avdiovizualne produkcije. Predvsem pa je nujno, da povečuje možnost sodelovanja slovenskih filmskih ustvarjalcev in izvajalcev v mednarodnem prostoru, kar lahko pozitivno vpliva na razvoj storitvenih dejavnosti, ki so vezane na filmsko produkcijo. Predlog zakona bomo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev podprli, saj zakon predstavlja nujne spremembe na področju financiranja Slovenskega filmskega centra. Vsekakor pa od pristojnega ministrstva v prihodnosti pričakujemo, da se bo začelo aktivno ukvarjati s slovenskim filmom in njegovimi ustvarjalci, katerih status je znotraj kulturne sfere v zares nezavidljivem položaju. Prav tako pričakujemo in apeliramo na vlado, da bo v proračunu Ministrstva za kulturo v ta namen dodelila dodatna sredstva in ne le preprosto prestrukturirala finančne postavke znotraj že obstoječih kulturnih programov. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu gospod Saša Tabaković.
Spoštovani predsednik, ministrstvo, kolegice, kolegi! Danes sprejemamo novelo zakona, na katero slovenska filmska srenja čaka že predolgo let, saj pretekle vlade za njihove prošnje žal niso imele posluha kljub vsem predvidenim kazalcem, ki jih ukrep novele spodbuja. V Poslanski skupini Stranke modernega centra nas veseli, da vlada v tem delu širše razume kulturo politiko in da brez zasledovanja ciljev povezovanja z drugimi panogami, kot so gospodarstvo, turizem in podobno, kulturne prosperitete ne bo moč doseči v tako kratkem času, kot bi si to verjetno vsi želeli. Bistvena sprememba Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Slovenskem filmskem centru je uvedba ukrepa črpanja denarnega povračila, ki ga lahko zahtevajo pravne in fizične osebe s sedežem v drugi državi članici Evropske unije, državi članici EGS ali tretji državi, ki je registrirana za filmsko in televizijsko produkcijo; in izvršni producent s sedežem v Sloveniji, ki ima sklenjeno pogodbo za izvedbo filma na območju Slovenije s pravno ali fizično osebo s sedežem v drugi državi Evropske unije, državi partnerici EGS ali tretji državi, ki ima prav tako registrirano dejavnost za filmsko in televizijsko produkcijo. Gre torej za povračilo denarnih sredstev v višini 25 % skupno priznanih stroškov, ki so bili v času projektnega dela porabljeni na območju Republike Slovenije. Že navedene pravne in fizične osebe bodo lahko kandidirale za povračilo stroškov ob izpolnjevanju naslednjih pogojev: imeti morajo urejene avtorske pravice za projekt; v obdobju preteklih treh let morajo opraviti vsaj en projekt, ki je bil predvajan v kinematografski distribuciji ali v medijih, skladno z zakonom, ki ureja avdiovizualne medijske storitve; prav tako morajo imeti izkazane izdatke, porabljene v Republiki Sloveniji, za namen projekta ter poravnane obveznosti iz naslova davkov in prispevkov v Republiki Sloveniji ter tudi v državi, kjer imajo sedež ali stalno prebivališče. Denarno povračilo se uveljavlja za filme, namenjene za kinematografsko predvajanje, in avdiovizualna dela vseh vrst, namenjena za predvajanje v medijih. Ukrep denarnega povračila je vsekakor finančno-ekonomske narave. Namenjen je gospodarskemu vlaganju tujih pravnih oseb, razvoju in širitvi obsega filmske in avdiovizualne dejavnosti ter povečanju konkurenčne vrednosti te dejavnosti. Ukrep bo pozitivno vplival tudi na storitveno dejavnost, vezano na izvedbo filmske produkcije, in s tem k večanju zasedenosti turističnih kapacitet ter z turizmom povezanih poklicev, kot so storitvene dejavnosti prevozov, prenočišč in tako dalje. Vzporedno se bo s tem vplivalo na prepoznavnost posameznih lokacij kulturnih in naravnih znamenitosti ter kulturne dediščine Slovenije in s tem posredno zagotavljalo tudi turistično promocijo naše države. Predvsem pa bo ukrep omogočal širitev filmskega kulturnega trga, saj bo omogočal boljše in pogostejše sodelovanje slovenskih filmskih ustvarjalcev s tujimi filmskimi izvajalci v mednarodnem prostoru. Gre torej na eni strani za dotok kapitala in na drugi strani zagotovo za pretok znanja, za katerega so bili slovenski filmski ustvarjalci tudi večkrat mednarodno prepoznani in nagrajeni. Kako ukrep zgleda v praksi? Znano je, da je Slovenija zaradi geografske lege in raznolike kulturne ponudbe že gostila različna snemanja filmov tujih produkcij, hollywoodskih, bollywoodskih in podobnih, na različnih lokacijah, kot so Bled, Piran, Postojnska jama. V dolini Soče so bili posneti nekateri prizori iz filma Zgodbe iz Narnije. Za namene tega snemanja je na primer podjetje SGP Primorje zgradilo most čez Sočo. Tisoč 100 članov snemalne ekipe pa je zasedlo prenočitvene zmogljivosti od Bovca, Trbiža do Kranjske Gore. In takšne projekte bomo s tem ukrepom še dodatno spodbujali. Vsi ti podatki veliko povedo o možnih pozitivnih učinkih na gospodarstvo, obenem pa lahko s spodbujanjem takšnih projektov pričakujemo promocijo slovenskih turističnih biserov v tujini. Po predvidevanjih Ministrstva za kulturo naj bi bilo v skladu za spodbude v naslednjem letu zagotovljeno približno milijon evrov, kar je zelo lepa številka glede na splošni trend, pretekli trend vlaganja v kulturno infrastrukturo in trenutne zmožnosti javnih financ. Si pa želimo, da bi se ta številka višala skladno s potrebami filmske industrije, saj smo prepričani, da nam glede na vse narodno bogastvo in znanje slovenskih filmskih ustvarjalcev ta zagotovo na dolgi rok ne bo dovolj. Glede na navedeno bo Poslanska skupina Stranke modernega centra predlog zakona vsekakor podprla. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v torek, 27. 9. 2016, v okviru glasovanj, po zaključeni 24. točki. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG PRIPOROČILA ZA ZAGOTOVITEV NEODVISNEGA IN NEPRISTRANSKEGA DELOVANJA RTV SLOVENIJA. Predlog priporočila je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina dvajsetih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom priporočila je skupina devetnajstih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. V zvezi s tem predlogom priporočila Odbor za kulturo predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog priporočila ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku Odbora za kulturo dr. Draganu Matiću za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovani kolegice in kolegi! Odbor za kulturo je na 13. redni seji 8. 9. obravnaval Predlog priporočila za zagotovitev neodvisnega in nepristranskega delovanja RTV Slovenija, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V poslovniškem roku ni bilo vloženih amandmajev s strani kvalificiranih predlagateljev. Uvodoma je dopolnilno obrazložitev v imenu predlagatelja podala poslanka Anja Bah Žibert. Predlog priporočila je kot predlog akta Državnega zbora v smislu 27. člena Poslovnika Državnega zbora z vidika skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika proučila tudi Zakonodajno-pravna služba. Njihova predstavnica je uvodoma povedala, da je Državni zbor pristojen spremljati pojave in stanje na posameznih področjih zaradi sprejetja ukrepov iz svoje pristojnosti, pri tem pa mora v skladu z načelom pravne države in načelom delitve oblasti upoštevati, da lahko drugim organom predlaga le tiste ukrepe, ki sodijo v njihovo pristojnost, in pri tem spoštovati njihovo ustavno ali zakonsko določeno samostojnost in neodvisnost. Prav tako je podala pripombe tudi glede ostalih točk predloga priporočila. Da Vlada ne more sprejeti predlaganih priporočil, saj bi kot takšna pomenila grob poseg v institucionalno in uredniško avtonomijo RTV Slovenija, je uvodoma pojasnila tudi državna sekretarka na Ministrstvu za kulturo Damjana Pečnik. Povedala je, da je Republika Slovenija skladno z 2. členom Zakona o RTV Slovenija ustanovitelj javnega zavoda, katerega dolžnost je zagotoviti institucionalno avtonomijo in uredniško neodvisnost RTV Slovenija ter zagotoviti primerno financiranje za izvajanje javne službe. Stališče k obravnavani točki je podal tudi v. d. direktorja javnega zavoda RTV Slovenija mag. Marko Filli, ki je pojasnil, da v javnem zavodu RTV Slovenija upoštevajo načela etike in želje državljanov ter se temu primerno odzivajo na njihove pozive in kritike. Tako opravljajo svojo poslanstvo in skrbijo za javno službo v skladu z zakonom. Predsednik programskega sveta javnega zavoda Miran Zupanič pa je menil, da je obravnavana problematika o RTV Slovenija v parlamentu pomembna, če le-ta poteka v pravi smeri. Osnovni problem delovanja javnega zavoda vidi v veljavnem zakonu o RTV Slovenija, saj je po njegovem napisan tako, da ga ni mogoče izvajati. Popolna ni niti institucionalna avtonomija programskega in nadzornega sveta RTV Slovenija, saj veliko njihovih članov imenuje Državni zbor. Da bi moralo biti novinarsko delo neodvisno od politike in da bi bilo napačno imenovanje nacionalnega medijskega sveta, ki bi bil nadziran s strani Evropske komisije, pa je v svojem stališču pojasnila tudi predstavnica Mirovnega inštituta mag. Brankica Petković. V krajši razpravi, ki je potekala predvsem o predlaganih delih predloga priporočila, potrebni temeljiti prenovi Zakona o RTV Slovenija iz leta 2005, zagotavljanju avtonomije javnega servisa RTV Slovenija, neprimernemu pozivanju ljudi k neplačevanju RTV prispevka in o opozorilih politiki, naj se ne vtika v uredniško politiko, je bilo s strani člana odbora predlagano, da naj odbor na podlagi izraženih mnenj Zakonodajno-pravne službe, Vlade in ostalih povabljenih na sejo sprejme sklep, da predlog priporočila ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Tako je Odbor za kulturo na podlagi drugega odstavka 128. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel sklep, da Predlog priporočila za zagotovitev neodvisnega in nepristranskega delovanja RTV Slovenija ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa, dr. Matić. Besedo dajem predstavnici predlagatelja predloga priporočila gospe Anji Bah Žibert za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Mislim, da imam najavljenih 15 minut. V primeru, da ne bom dokončala celotne predstavitve, bom potem kasneje nadaljevala v razpravi. Spoštovani kolegice in kolegi, državljanke in državljani! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo v obravnavo in sprejetje Državnemu zboru predlagali priporočila za zagotovitev neodvisnega in nepristranskega delovanja RTV Slovenija. Žel danes o njih ne bomo odločali, ker so bila na seji matičnega odbora le-ta zavrnjena kot neprimerna in možnosti za razprave poslank in poslancev ni bilo. Naša želja je bila, da se s sprejetimi priporočili pripomore k uresničevanju zakonodaje in zagotavljanju pravic državljank in državljanov, plačnikov javne RTV Slovenija. Očitno pa smo nevede v Slovenski demokratski stranki s povsem nedolžnimi priporočili dregnili v osje gnezdo. Zakaj to trdim? Prvič, v Slovenski demokratski stranki smo bili kar dvakrat zavrnjeni s strani predsednika Odbora za kulturo dr. Dragana Matića, da se na odboru opravi razprava na to temo. Nenavadno je, da pred meseci ni bilo nobene težave; ko smo vložili v obravnavo podoben predlog, ni se zgodilo nič. Takrat predsedniku odbora gospodu Matiću naša zahteva ni bila prav nič sporna. Še več, v svoji razpravi je celo izjavil, da se koaliciji zdijo opozorila s strani Slovenske demokratske stranke na mestu. V tej smeri so razpravljali tudi njegovi strankarski kolegi. Vse je lepo razvidno iz magnetograma. Je pa res nekaj, morda je to tudi ključno. Takrat je bil programski svet sestavljen drugače, kot je sedaj; in tudi na ministrskem stolčku je sedela druga oseba. Kot drugič, s spornim poslovniškim manevrom je bila odvzeta vsaka možnost za razpravo, še preden se je ta sploh začela. Poslanec Möderndorfer je preprosto ocenil, da so priporočila neprimerna za nadaljnjo razpravo, in glasovali stroj je opravil svoje. Ob tem pa, spoštovani, celo nastane poročilo o delu odbora, kje najdemo zapis: Po krajši razpravi je bil sprejet sklep, da priporočila niso primerna. Po krajši razpravi, ki ni bila dovoljena. Norčevanje brez primere. Kot tretjič, na sejo odbora sta bila vabljena tudi direktorica TV Slovenija dr. Ljerka Bizilj in direktor Radia Slovenija Miha Lampret, ki sta poslala obvestilo, da se seje ne bosta udeležila, saj je zanju sprejemljiva le strokovna razprava. Razprava jima je bila očitno znana vnaprej. Odgovorna na RTV Slovenija, da pojasnita razloge za morebitno neizvajanje zakona in nespoštovanje sprejetih meril, se preprosto požvižgata na zakonodajno vejo oblasti. Nekaj podobnega smo prejeli tudi od Društva novinarjev, ki vnaprej, spoštovani, vnaprej ocenjuje, da bo razprava neresna in neargumentirana. Pri tem pa ne eni ne drugi niso bili sposobni navesti enega samega argumenta, ki bi zavrgel naše pomisleke. Sicer pa takšen odnos gojijo tudi do programskega sveta RTV Slovenija, kadar le-ta želi razpravljati o spoštovanju zakona in merilih. Na nek način zadeva poteka zelo identično kot na področju pravosodja. O njih se ne govori, o njihovem delu se ne dvomi in nad njimi ni nihče. Zahtevajo pa, da zanje skrbijo naše denarnice. Zato je vsakršno sprenevedanje povsem odveč. Dejstvo je, da ni problem v naših priporočilih. Nasprotnikom sklica seje predstavlja problem to, kako ovreči dvom v uravnoteženo, objektivno, verodostojno in nepristransko delovanje javne RTV Slovenije, kar, spoštovani, zahteva zakona. Ugotovitve dr. Marka Milosavljevića, v katerega strokovnost gotovo v koaliciji ne dvomite, povedo vse. Opozarja na kršitve veljavne zakonodaje in statuta RTV, ki jih je zakrivilo to vodstvo in po njegovem mnenju predstavljajo razlog za prenehanje funkcije pred potekom mandata generalnemu direktorju, direktorici ter tudi direktorici informativnega programa. Pri svojih ugotovitvah izpostavlja prenos nekaterih oddaj na 3. program Slovenije, čeprav nimajo tam kaj iskati, saj je ta v skladu z Zakonom o RTV Slovenija namenjen izključno prenosu sej Državnega zbora, sej ostalih delovnih teles in sej Državnega sveta. Na kršitve zakona v tem delu opozarja tudi Državni svet, spoštovani, saj se dela Državnega sveta, kot to zahteva in določa zakon, preprosto ne pokriva. Na drugi strani pa na tem programu najdemo oddaje, ki tja ne sodijo, najdemo neke komentarje, ki tja ne sodijo, in neke pristranske izjave. Dogaja se, da do prenosov sej odborov Državnega zbora sploh ne pride, niti do predvajanja posnetkov. V Slovenski demokratski stranki smo zaradi neprenašanja seje Odbora za obrambo 13. aprila podali tudi sum kaznivega dejanja zoper vodilne na RTV Slovenija. V tistem terminu ni potekala nobena druga seja, a kljub temu prenosa seje ni bilo. Naj spomnim, da je bila seja sklicana s točko dnevnega reda Sum zlorabe pravosodja z uporabo kazenskega zakonika nekdanje SFRJ z namenom omadeževanja slovenske osamosvojitvene vojne in takratnega poveljnika 30. razvojne skupine Teritorialne obrambe Toneta Krkoviča z izkrivljanjem resnice v primeru sestrelitve helikopterja nad Rožno dolino v času vojne za Slovenijo. Na tej seji je prišlo tudi do zanimivih razkritih dokumentov glede takratnega republiškega vrha s Kučanom na čelu. Seja se nikoli ni predvajala, bil je le nek cenzuriran posnetek v nočnem programu. Zakon o RTV Slovenija določa, da mora RTV Slovenija zagotavljati verodostojne in nepristranske informativne oddaje ter zagotavljati celovito obveščanje o političnem dogajanju. Spoštovani, citiram zakon: "Novinarke in novinarji, urednice in uredniki RTV Slovenija in drugi, ki so neposredno udeleženi pri ustvarjanju ali pripravljanju RTV programov, morajo pri svojem delu še posebej: spoštovati načelo resničnosti, nepristranskosti in celovitosti informacij; spoštovati človekovo osebnost in dostojanstvo; spoštovati načelo politične uravnoteženosti; načela ustavnosti in zakonitosti; zagotavljati nepristransko in celovito obveščenost ter spoštovati načelo politične neodvisnosti." Direktor RTV Slovenija je v primeru kršitev zakonodaje dolžan ukrepati. Spoštovani, enkrat nam je bilo očitano, da govorimo vse plastično in da ne podano nobenih konkretnih primerov. Bom povedala danes nekoliko drugače. Kako je mogoče, da je na javni RTV Slovenija v informativnem programu še naprej novinarka Eugenija Carl, ki je že večkrat kršila omenjena načela, določena z zakonom. Naj na nekatera opozorim. Eugenija Carl v enem od svojih prispevkov na podlagi neke FB-strani Slovenski demokratski stranki oziroma nekaterim njenim članom preprosto pripiše sovražni govor, obujanje sovražnih ideologij in razpihovanja sovraštva. Kje je tukaj načelo resničnosti, celovitosti in spoštovanja človekovega dostojanstva?! Organizatorje protestnega shoda v Šenčurju, kjer so se zbrali krajani, občani in tudi iz širše regije ter so takrat nasprotovali migrantski vladni politiki, je kljub odločnemu zanikanju, ki je bilo posredovano, na manipulativen način pripisala kar Slovenski demokratski stranki; z natančno znanimi dejstvi in zanikanji. Taista novinarka je na podlagi nepreverjene informacije v prispevku navedla neresnico, da so protestniki, ki so nasprotovali migrantski politiki vlade, plačani za svoja udejstvovanja. Novica ni bila preverjena, novinarka pravi, da do podatkov ni mogla priti. Eugenija Carl je bila deležna protesta tudi zaradi prispevka, kjer je enemu od kandidatov za župana – in da ne bo pomote, ne gre za kandidata Slovenske demokratske stranke – pripisala kupovanje volilnih glasov. Verjemite, škoda, ki je temu kandidatu nastala, je velika in resna. Zaradi poročanja Eugenije Carl je bilo članom sveta RTV Slovenija poslan pisni protest s strani Univerze na Primorskem. V njem so podpisani dekani zapisali, da od RTV Slovenija pričakujejo korektno poročanje, ki bo v skladu s profesionalnimi standardi novinarskega poklica. Naprej, novinarka Jelena Aščić je v oddaji Utrip, ki sodi v sklop resnih informativnih oddaj, Slovenski demokratski stranki in Janezu Janši pripisala ustanavljanje svoje vojske, čeprav za to ni imela nobene podlage ali kakšnega indica. Novinarka se je preprosto zlagala. In kaj se je zgodilo potem? Odgovorni, ki bi morali ukrepati, so ji dodelili vodenje oddaje Tednik. Naj izpostavim na popolno neuravnoteženost oddaje Studio City, ki je bila že večkrat predmet razprav tudi na programskem svetu; o tem ste lahko veliko brali. Bilo je rečeno, da se bodo stvari uredile in popravile; kršitve načel pa so še vedno stalnica. Naj spomnim na pritlehno potezo RTV Slovenija z risanko o Patrii, ki so jo predvajali, spoštovani, v otroško-mladinski oddaji Infodrom, nekakšnem dnevniku za mlade, v kateri je bilo med drugim povedano: v Sloveniji so zaradi prejemanja podkupnine obsodili nekdanjega predsednika Vlade Janeza Janšo na dve leti zapora, poslovneža Ivana Črnkoviča na 19 mesecev ter Antona Krkoviča na 22 mesecev zapora. Razen odmika risanke iz RTV portala se ni zgodilo nič, čeprav je že takrat šlo za neresnice in tudi za politično indoktrinacijo otrok. V RTV – javna hiša, spoštovani – ne moreš kar tako vstopiti. Vsi od nas smo bili že na kakšni oddaji in veste, da gre za neka registracijska pravila. Očitno pa lahko brez problema na seji programskega sveta izobesiš transparent Smrt janšizmu. Na javni RTV Slovenija se tudi popolnoma mirno tolerira, da v dvigalu javne RTV Slovenija visi list, ki se nanaša oziroma je nekakšna tiralica za Janezom Janšo, predsednika največje opozicijske stranke. Seveda je takšnim primerov še veliko. Meni zmanjkuje časa, zato bom potem razpravo izkoristila tudi za to. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Anja Bah Žibert. Za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer ministru za kulturo Antonu Peršaku. Izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Vlada se je do predloga, da bi Državni zbor priporočil Vladi, naj priporoči vodstvu RTV določene ukrepe, opredeljevala principialno, izhajajoč iz zakona o RTV, ki zapoveduje oziroma uzakonja institucionalno avtonomijo in uredniško neodvisnost tega javnega servisa. Zato je presodila, da bi tovrstno priporočilo Vlade pomenilo poseg v avtonomijo RTV Slovenija, ki ima z zakonom predvidene organe upravljanja, nadzora in poslovodenja, ki omogočajo avtonomno izvajanje javne službe; in organe, ki skrbijo za aktivno vez z javnostjo. To je varuh pravic poslušalcev in gledalcev oziroma uporabnikov spleta ter ustvarjalci programa. Novinarke in novinarji RTV Slovenija so pri svojem delu zavezani k spoštovanju zakonodaje ter tudi poklicnih meril in načel novinarske etike v programih RTV Slovenija, ki jih je leta 2000 sprejel svet RTV Slovenija. Gre za samoregulativni mehanizem, ki je v skladu s standardi, ki veljajo v demokratičnem svetu in več ali manj po vseh državah Evrope. Poziv Vlade vodstvu RTV Slovenija bi pomenil poseg v njeno avtonomijo; poleg navedenega pa bi lahko to nekako pomenilo v podtekstu, da je zakone v Republiki Sloveniji treba spoštovati šele na poseben poziv Vlade; da pa je sicer to odvisno od volje prebivalcev oziroma tudi institucij, ki jih zakon zadeva. Če je področje urejeno z zakonom, to pomeni, da je v zakonu že vsebovana zahteva, da se zakon spoštuje, zato je poziv Vlade v tem smislu nepotreben, na nek način nesmiseln ter v nasprotju z načelom pravne države. Pravice in obveznosti so urejene z zakonom in ne z dodatnimi priporočili. Hitre tehnološke spremembe narekujejo spremembe in prilagajanje zakonodaje, redefiniranje javnega interesa na področju javne RTV ter definicijo načina izvajanja javne službe. Odgovore na ta vprašanja bo, upajmo, v zadostni meri dala strategija za medijsko področje, ki se pripravlja in bo posebej obravnavala tudi javni servis na tem področju. Mogoče za konec samo še enkrat opozorilo, da ima RTV po zakonu o RTV tudi številna telesa za posamezne segmente programov, recimo tudi za italijanski in madžarski narodni program in tako naprej, posebne programske odbore, ki opravljajo to funkcijo v skladu s standardi, ki za to področje veljajo. Področje je zelo občutljivo in vsaka intervencija politike bi lahko bila zelo slabo spričevalo tudi za državo, v kateri bi se to zgodilo. Hvala.
Hvala lepa, gospod minister. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Primož Hainz.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat lep pozdrav gospodu ministru. Kolegice in kolegi! Stališče Poslanske skupine Desus glede Predloga priporočila za zagotovitev neodvisnega in nepristranskega delovanja RTV Slovenija. Po mnenju predlagatelja smo vse pogosteje priča prispevkom, ki zbujajo dvom v nepristranskost in verodostojnost poročanja na RTV Slovenija. Zato so vložili predlog priporočila, ki se v prvih treh točkah obrača na Vlado Republike Slovenije. Med drugim naj bi Državni zbor priporočil Vladi, da pozove vodstvo RTV k zagotovitvi doslednega izvajanja določb Zakona o Radioteleviziji Slovenija ter doslednemu spoštovanju poklicnih meril in načel novinarske etike. Javnemu zavodu RTV Slovenija pa naj bi priporočili, da dosledno spoštuje določbe zakona. V poslanski skupini soglašamo s predlagatelji, da je televizija dolžna zagotavljati tudi verodostojno, nepristransko in celovito obveščanje o političnem dogajanju doma in zamejstvu. K temu jo zavezuje zakon. Po oceni predlagateljev zakon ni dosledno spoštovan, zato naj bi Državni zbor neposredno oziroma posredno preko Vlade priporočil vodstvu RTV Slovenija, da spoštuje določbe zakona. S tem delom pa se seveda ne strinjamo, da televizija namreč tega ne spoštuje. Spoštovani, vsi moramo delovati v skladu z veljavno zakonodajo; tudi vsi tisti, ki so udeleženi pri pripravi programov nacionalne radiotelevizije. Popolnoma nepotrebno in nesmiselno je dodajati pozivanje k temu s strani Državnega zbora ali Vlade. V veljavnem zakonu sta pri opredelitvi statusa RTV Slovenija izrecno poudarjeni institucionalna avtonomija, uredniška neodvisnost ter dolžnost države kot ustanoviteljice, da obe določili spoštuje. Prav tako se nam v poslanski skupini zdi neprimerno pozivanje k spoštovanju načela novinarske etike. Za obravnavno tovrstnih kršitev so namreč predvideni posebni postopki in organi, ki o njih odločajo. Državni zbor se o tem ne more izrekati. Stališče poslanske skupine je, da bi s sprejemanjem priporočila posegli v to z zakonom zagotovljeno avtonomijo Radiotelevizije Slovenija. Dejstvo pa je, da je bil zakon o RTV Slovenija sprejet pred enajstimi leti, in v Poslanski skupini Desus verjamemo, da ga je treba prenoviti. Naj še enkrat poudarim, da je dolžnost nas kot zakonodajalcev, da pristopimo k spremembam zakona, ne pa pozivamo k spoštovanju obstoječe zakonodaje, ki smo jo dolžni vsi spoštovati ne glede na to, koliko se z njo strinjamo ali ne. V poslanski skupini Desus nas veseli, da je prvi korak naprej v pripravi sprememb zakona o javni radioteleviziji že narejen; v javni obravnavi je namreč Strategija razvoja medijev v Republiki Sloveniji do leta 2024. Pričakujemo, da bo omenjena strategija dala dogovore na vprašanja, ki med drugim zadevajo tudi prihodnjo ureditev javne službe na področju radijske in televizijske dejavnosti. V poslanski skupini smo prepričani, da bo na podlagi te strategije ob upoštevanju predlogov in pripomb iz javne obravnave prišlo tudi do prenove Zakona o Radioteleviziji Slovenija. V skladu z navedenim bomo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije podprli sklep Odbora za kulturo, da predlog priporočila ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa za pozornost.
Hvala vam. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila gospa Marija Bačič. Izvolite.
Spoštovane in spoštovani! Javna radiotelevizija je v razvitih državah eden izmed postulatov demokratične ureditve; ali če hočete drugače, njen položaj v nekem družbenem okolju je test razvitosti demokracije kot takšne nasploh. Po zaslugi številnih uzurpacij javnega servisa, ki smo jim priča v zadnjih desetih letih, Slovenija tega testa ne bi zlahka prestala. Poskusi hromitve so z desnega političnega pola ali, bolje rečeno, Slovenske demokratske stranke redno prihajali. Vse se je začelo s spremembami, ki jih je v delovanje RTV Slovenija vnesel normativni poseg leta 2005. Zakon je legaliziral politično vmešavanje v njeno delovanje, na kar so takrat opozarjali številni domači in tuji medijski strokovnjaki ter na glas govorili o receptu za katastrofo. To niti ni presenečenje, če vemo, da so sestavine zanjo vmešali kar v sobani Državnega zbora, daleč od luči javnosti. Takrat se je za RTV Slovenija začelo obdobje, ki je bilo zaznamovano z imenovanjem bolj ali manj politično privrženih kadrov v programski in nadzorni svet institucije. Ko pa so v stranki, predlagateljici te točke, doumeli, da preko svojih podanikov v omenjenih organih ne bodo mogli prevzeti nadzora nad delom urednikov in novinarjev, so se pričeli številni drugi pritiski. Ti so prešli najprej na institucijo kot takšno. Spomnimo zgolj na zniževanje RTV-prispevka, na katerega se je ostro odzvala Evropska radiotelevizijska zveza. Ali pa na obračun z nadzornim svetom navkljub opozorilom Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora in instituta Pravne fakultete o nezakonitosti razrešitve; ali pa na pozive političnih veljakov k neplačevanju RTV prispevka in še bi lahko naštevali. Kar pa bi nas moralo še posebej skrbeti, so osebni napadi na posamezne novinarke in novinarje, ki se v zadnjem obdobju le še stopnjujejo. Skrajno žaljiva retorika z uporabo besednjaka, nevrednega tega civilizacijskega okvira, ima namreč le en sam namen – posameznice in posameznike, ki delujejo v medijih, prisiliti k samocenzuri. Temu tudi služi današnja splošna razprava, ki ni le nelegitimna, pač pa jo lahko označimo tudi kot nelegalno. Naša ocena sledi na mnenju Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki opozarja, da pristojnosti Državnega zbora in položaj RTV Slovenija, obravnave poročanja ne le RTV Slovenija, pač pa tudi drugih medijev, in njegovega ocenjevanja ne dopuščajo; zato so primerne druge legalne in bolj legitimne poti. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo zato prepričani, da do razprave o vsebini, ki jo je predlagala Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, sploh ne bi smelo priti. Menimo, da gre za zlorabo instituta priporočila ter instrumentalizacijo Državnega zbora. S cinizmom, ki sicer bolj pritiče predlagatelju, bi celo rekli, da le-ta zlorablja položaj, saj kot pomemben deležnik v zasebni televizijski postaji obračunava z drugo ter poleg političnega zasleduje tudi ekonomski interes. Več kot očitno je torej, da želi predlagatelj točke v deklarirani domnevni skrbi za neodvisno in nepristransko delovanje RTV Slovenija le-to prikazati kot odvisno in pristransko ter ji s tem načeti verodostojnost; zaposlenim na njej pa poslati nedvoumen politični signal. Zaposleni na Radioteleviziji Slovenija so ljudje, zavezani svojim poklicnim standardom, etiki; odgovorni pa so najprej javnosti. Njihova naloga ni nekritično posredovanje piar sporočil te ali one politične stranke, kot bi si morda želeli politiki; pač pa morajo prepogosto ločiti zrnje od plev. In slednjih se je v stranki predlagateljev v zadnjem obdobju nabralo kar precej. Verjetno prav vsake pleve s političnih polj pač ni mogoče umestiti v televizijski prime time. Spoštovane in spoštovani! Kaj si strokovna oziroma zainteresirana javnost misli o takem političnem intervencionizmu v javni zavod posebnega kulturnega in nacionalnega pomena pa je najbolje pokazala z neudeležbo, kot so zapisali v stanovskem združenju, kvazijavni debati, ideološkem boju in nabiranju političnih točk. Žal je to domet te razprave. Na podlagi navedenega v Poslanski skupini Socialnih demokratov soglašamo s sklepom Odbora za kulturo, da priporočilo Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ni primerno za nadaljnjo obravnavo. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Združena levica bo predstavila gospa Violeta Tomić. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! V Združeni levici nikakor ne bomo podprli priporočil Slovenske demokratske stranke glede delovanja javne RTV Slovenija. Po eni strani zaradi tega, kaj in na kakšen način Slovenska demokratska stranka priporoča. Po drugi strani pa zato, ker gre zgolj za novo epizodo v napadih in obračunavanjih z novinarji in uredniki oziroma nasploh z vsakim medijem, ki poroča za odtenek kritično do Slovenske demokratske stranke oziroma do njihovega večno nedolžnega ljubljenega vodje Janeza Janše. Naj vas spomnim na deskreditacije o pankerskem žurnalizmu, o odsluženih prostitutkah, o potencialnih teroristih ter tudi na pozivanje k neplačevanju naročnine in RTV-prispevka. Vendar se s temi priporočili odpirajo druga pomembna vprašanja. Prvo, ki se nam odpira, je vprašanje novinarstva danes. Žal je celotna sfera novinarstva v zadnjem desetletju doživela mnogo udarcev in težko zbere sploh kakršnekoli moči za odzive. Izgubljeno je bilo mnogo profesionalne avtonomije, izgubljeno je bilo mnogo solidarnosti. Imamo množico prekarnih novinarjev, ki nimajo zagotovljenih niti osnovnih delavskih pravic, prisiljeni pa so v vse bolj intenzivno delo, kar vodi v copy-paste novinarstvo; posledično pa to, da v medijih beremo piarovska sporočila, ki jih ustvarjajo politični in ekonomski centri moči. Zagotovo pa je vpliv kapitala in politike neposreden. Eden najbolj zloglasnih primerov politične trgovine je vsekakor tisti s časopisom Delo in Pivovarne Laško, ki jo je izpeljala prav vlada Janeza Janše. Namesto da bi politika zagotavljala vse večjo avtonomijo javnim medijem tudi v finančnem smislu, da bi vzpostavljala pogoje, ki zmanjševali tržne pritiske, da bi dejansko medije pretvarjala v servise javnosti, bi si radi podredili novinarstvo, kolikor ga je še ostalo, javno RTV pa še dodatno oslabili in ji zmanjšali ugled. SDS je v tem res najbolj ekstremna, daleč od tega pa da bi bila edina. Delovanja RTV Slovenija ne smemo nekritično braniti, treba je jasno in glasno povedati, da je tako imenovani Grimsov zakon o RTV na stežaj odprl vrata za politikantstvo na javni RTV. RTV je postala poligon za politično vmešavanje, celo politično mrcvarjenje, kar ne pomeni, da pritiskov pred tem ni bilo. In tudi ne pomeni, da tudi brez tega RTV ne bi imela obilo lastnih problemov. Ne moremo namreč kar spregledati nekritičnega novinarskega povzemanja neoliberalnih institucij in njihovih smernic. Ne moremo pri zdravi pameti mirno opazovati povsem nekritično poročanje o aktivnostih skrajne desnice, njenemu rasizmu in ksenofobiji; po drugi strani pa smo opazili, da na shodu proti tajnim sporazumom CETA in TTIP v središču Ljubljane javna RTV sploh ni poročala, čeprav so njihove kamere na dogodku bile. To pomeni, da se je prispevek nekje ustavil, kljub temu da je šlo za zelo aktualne dogodke. Lahko pa spremljamo zgodovinski revizionizem, potvarjanje zgodovinskih dejstev in blatenje narodnoosvobodilnega boja, ki so dobili kar domovinsko pravico v oddaji Pričevalci in še kakšni pred njo. Zakon o RTV Slovenija ne potrebuje zgolj temeljite reforme, ampak celo malo revolucijo. Če se za konec ustavimo bolj natančno pri samih priporočilih, precej nesmiselno je, da Državni zbor kot zakonodajno telo poziva Vlado, se pravi izvršni del oblasti, na javni servis, ki bi moral biti avtonomen, naj ta spoštuje zakon, ki je predpis, ki zahteva dosledno upoštevanje. Še bolj nesmiselno je, da Slovenska demokratska stranka želi neodvisen nacionalni medijski svet, ki naj ga nadzira Evropska komisija. Ne le da je to samoposebi protislovno; še huje je, če upoštevamo to, kakšne politike nam vsiljujejo iz Bruslja in koliko škode, posredno tudi na medijih kot sredstvih obveščanja, so ti ukrepi povzročili ljudem v Sloveniji. Priporočila so po eni strani smešna, po drugi pa nevarna in škodljiva; zato je popolnoma jasno, da podpore Združene levice nimajo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil gospod Jernej Vrtovec. Izvolite.
Spoštovani kolegice in kolegi, predsedujoči, lep dober dan! Od nekdaj so bili in so mediji pomemben dejavnik, ki oblikujejo, sooblikujejo našo družbo. Še posebej danes so elektronski mediji. Med njimi ima prav posebno mesto v naši družbi tudi javni zavod RTV Slovenija, ker namreč v najširšem smislu zajema in posreduje, bi moral posredovati relevantno dogajanje ter vzgaja državljane s predvajanjem vsebin, ki niso nujno komercialno zanimive. Nova Slovenija ima v odnosih z mediji, torej tudi z novinarkami in novinarji, bogate izkušnje, dobre izkušnje, res dobre izkušnje. Smo namreč mnenja, da mediji in politiki potrebujemo drug drugega. In iz tega sledi, da preprosto moramo sodelovati za dobrobit delovanja družbe, sicer blokiramo normalno delovanje naše skupnosti, kar pa ni dobro predvsem za državljanke in državljane. Vsak od nas pa se mora vprašati, kakšen odnos ima do drugega in kaj lahko napravi za izboljšanje teh odnosov. Na tak način se lahko marsikaj reši. Težko pa bomo politiki narekovali delovanje medijem in to tudi ne bi bilo prav. Krščanski demokrati smo tudi v temeljni program matične stranke zapisali, da imajo dostopnost medijev in telekomunikacije ter znanje in usposabljanje državljank in državljanov za njihovo uporabo velik pomen za večjo učinkovitost pri delu, za razvoj gospodarstva in boljšo kakovost življenja. Zato je treba podpirati izobraževanje državljanov vseh starostnih skupin za uporabo novih medijev in telekomunikacij ter spodbujati njihov razvoj in dostopnost v vseh slovenskih krajih. Na tem mestu moramo izpostaviti besede v. d. generalnega direktorja javnega zavoda RTV Slovenija mag. Marka Fillija, ki je na seji odbora pojasnil, citiram: "V javnem zavodu RTV Slovenija upoštevajo načela etike ter želje državljank in državljanov in se temu primerno odzivajo na njihove pozive in kritike, opravljajo svoje poslanstvo in skrbijo za javno družbo v skladu z zakonom. Zaposleni ne spadajo pod okrilje nobene politične sredine in delajo profesionalno." Ob slišanem je zanimivo po drugi strani slišati nezadovoljstvo varuha pravic gledalcev gospoda Ambrožiča, ki je že večkrat javno izpostavil ravno nasprotno, kot je dejal gospod Filli. Dejal je, da "se celo počuti, kot da deluje v ilegali. Za obravnavo njegovih poročil namreč ni časa," tako pravi, "na sejah programskega sveta se njegovih pozivov ne sliši." In to, spoštovani kolegice in kolegi, zagotovo ni prav. In s tega stališča nam ni prav tudi v Novi Sloveniji. Kajti tudi v Novi Sloveniji želimo javni zavod RTV Slovenija kot ustanovo, ki bi bila v službi resnice državljank in državljanov, saj le tako lahko opravlja svoje resnično poslanstvo.
Hvala lepa, gospod Vrtovec. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo, predsedujoči. Gospod minister, drage kolegice in kolegi! Priporočil, ki jih predlagajo poslanke in poslanci Slovenske demokratske stranke, seveda ni možno sprejeti. Glede priporočil številka 1, 2 in 4 – se pravi, 1 in 2, da naj Državni zbor priporoči Vladi Republike Slovenije, naj pozove vodstvo RTV Slovenija, za dosledno izvajanje določb Zakona o Radioteleviziji Slovenija ter dosledno spoštuje poklicna merila in načelo novinarske etike; in pod 4, da naj Državni zbor pozove RTV Slovenija, naj spoštuje določbe zakona, ki se nanašajo na zagotavljanje verodostojnih, neodvisnih in nepristranskih informativnih oddaj –, ta priporočila pomenijo grób poseg v zakonsko določeno institucionalno in uredniško avtonomijo RTV Slovenija. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je v svojem mnenju o predlaganih priporočilih med drugim zapisala, citiram: "Pristojnosti Državnega zbora in položaj RTV Slovenija torej obravnave načina poročanja (kateregakoli medija, ne le RTV Slovenija) in njegovega ocenjevanja poročanja ne dopuščajo." Ne dopuščajo; sklepi in priporočila, ki jih lahko Državni zbor sprejema v zvezi s problematiko avtonomije medijev, pa so lahko le posledica celovite in splošne obravnave ter usmerjeni k ukrepom, ki bi takšen položaj lahko utrdili." To je mnenje Zakonodajno-pravne službe. Koliko je mnenje Zakonodajno-pravne službe vredno oziroma zavezujoče za Poslansko skupino Slovenske demokratske stranke in tudi za kakšno drugo, smo videli ravno s stališč predlagatelja. Verjetno so ta mnenja Zakonodajno-pravne službe tudi neko napotilo predsedujočemu. "Pristojnosti Državnega zbora in položaj RTV Slovenija obravnave načina poročanja in njegovega ocenjevanja ne dopuščajo." Tukaj se pa govori z imeni in priimki ter oddajami. To se nam zdi, Stranki modernega centra, kot rečeno, grób poseg v zakonsko določeno in zagotovljeno uredniško avtonomijo RTV Slovenija. In zaradi tega, ker verjamemo, da se bo razprava še razvnela, kot je napovedala gospa Bah Žibert, da se bo obračunavalo s posameznimi novinarji in s posameznimi oddajami, mi stojimo na stališču, da je to nedopustno vmešavanje v državnem zboru. Zaradi tega iz načelnih razlogov, pa naj bodo to pomisleki z leve ali desne, tovrstno razpravo v tem hramu demokracije odklanjamo. Stališči Zakonodajno-pravne službe in tudi Vlade izpostavljata, da bi poziv v priporočilih številka 1 in 2 k doslednemu izvajanju določb Zakona o Radioteleviziji Slovenija v praksi pomenil odmik od načela pravne države. To bi potem lahko pomenilo, da je zakone treba spoštovati in izvajati šele na podlagi poziva vlade oziroma vladnega priporočila, kar je seveda popoln nesmisel. Kot navajata Zakonodajno-pravna služba in Vlada Republike Slovenije, je vprašljiva pristojnost vlade, da poziva javno RTV Slovenija k čemerkoli. Vlada ima zgolj pristojnost imenovanja štirih od enajstih nadzornikov v nadzorne svete RTV ter ima dolžnost, da zagotavlja primerno financiranje javnega zavoda. Na drugi strani organi RTV Slovenija niso dolžni poročati vladi. Nadzorni svet sicer letno poroča Državnemu zboru, vendar pri tem ne gre za poročanje o vsebinah poročanja in programih, ampak samo podajanje informacij o poslovanju zavoda. Dolžnost države pa je, kot je bilo že večkrat izpostavljeno, da zagotovi avtonomijo in uredniško neodvisnost RTV Slovenija. Dalje, kar je treba posebej poudariti, RTV Slovenija ima za uresničevanje programske avtonomije in neodvisnosti, ki je zagotovljena v 2. členu Zakona o Radioteleviziji Slovenija, zakonsko urejen programski svet ter varuha pravic gledalcev in poslušalcev. Ta dva organa zagotavljata nadzor v okviru avtonomije, ki je zakonsko zagotovljena Radioteleviziji Slovenija. Ta dva organa sta tudi vez med javnostjo in ustvarjalci programov na radiu, televiziji ter uporabniki spleta MMC ter teleteksta. Stališča pristojnih na RTV do priporočila Slovenske demokratske stranke so jasna, so bila povedana na seji Odbora za kulturo in v Stranki modernega centra jim pritrjujemo. Marko Filli je na seji odbora povedal, da ima RTV Slovenija na novinarskem razsodišču malo primerov, kot medijska organizacija pa imajo najmanj obravnav v sodnih postopkih in skoraj nimajo obsojenih novinarjev; iz česar lahko sklepamo, da novinarji RTV spoštujejo poklicna in etična merila svojega poklica. Tudi predsednik programskega sveta gospod Zupanič je menil, da predlagana priporočila niso primerna. Seje Odbora za kulturo se nista želela udeležiti direktorica TV Slovenija in direktor Radia Slovenija; gospa in gospod sta pa poslala pismo, iz katerega je jasno razvidno njuno stališče. Tam sta zapisala, citiram: "Javne RTV Slovenija, naših novinarjev in urednikov ni mogoče presojati in nadzirati na način priporočil te ali one politične stranke. V tem kontekstu nedvoumno sporočava, da to točko dnevnega reda razumeva kot politični pritisk na avtonomijo javnega servisa in to odločno zavračava." Glede priporočila števila 3, to je ustanovitve neodvisnega nacionalnega medijskega svčta, ki bi moral biti po zamisli Slovenske demokratske stranke nadziran s strani Evropske komisije, da se zagotovi skladnost z evropskimi vrednotami, se postavljajo številna vprašanja, o katerih pa v Slovenski demokratski stranki, kjer so se tega spomnili, najbrž niso razmišljali. Ta vprašanja so: kateri so evropski standardi, ki so omenjeni v predlogu tega priporočila, in kje so zapisani; kako naj bi bil nacionalni medijski svet neodvisen, če ga ustanovi Vlada Republike Slovenije; kako naj bi bila nadziran s strani Evropske komisije; kateri komisar oziroma uradnik Evropske komisije naj bi ta nadzor nad slovenskim nacionalnim medijskim svetom izvajal in na podlagi katerega predpisa; katere evropske vrednote točno imajo v mislih, ki bi bile na ta način zagotovljene; in kateri primer nacionalnega sveta za medije v državah Evropske unije je že ustanovljen in na ta način deluje ter bi želeli, da se po njem zgledujemo v Sloveniji? Kljub temu da so bili v Slovenski demokratski stranki zaprošeni, da v tem smislu dopolnijo gradivo že za sejo Odbora za kulturo, katero so sami zahtevali, se to ni zgodilo. Če strnem, vsebina priporočil je nezakonita, nesmiselna in neizvršljiva, zato priporočila niso primerna za nadaljnjo obravnavo. V tem smislu v Stranki modernega centra vztrajamo pri tem, da jih ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa, dr. Matić. Besedo dajem gospodu Bojanu Podkrajšku, ki bo predstavil mnenje Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za dano besedo. Cenjeni minister s sodelavcem, kolegice in kolegi, lep pozdrav tudi v mojem imenu! Dejstvo je, da prej kot bomo razumeli, da je za stanje v Sloveniji soodgovoren tudi javni medij, to je zavod RTV, prej v življenje bolj prijazno za vse državljanke in državljane v Republiki Sloveniji. Moram povedati, da je jasen namen vseh teh priporočil, ki jih Slovenska demokratska stranka prinaša v ta državni zbor, da se o teh priporočilih pogovarjamo. Na veliko začudenje pa tega ne razumete v ostalih poslanskih skupinah in želite na tem področju politično obračunavati. Naj predstavim stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k predlogu neodvisnega in nepristranskega delovanja RTV Slovenija. Poslanke in poslanci Slovenske demokratske stranke namreč opozarjamo, da smo vse pogosteje priča prispevkom, ki resnično vzbujajo dvom v nepristranskost in verodostojnost poročanja javne RTV Slovenija in ki kažejo tudi na odmik oziroma kršitev sprejete zakonodaje. V zvezi s tem se vse pogosteje poraja vprašanje o izvajanju poslanstva javnega zavoda RTV Slovenija, ki je tudi javni zavod posebnega kulturnega in nacionalnega pomena, ki ga financirajo s prispevki državljanke in državljani Republike Slovenije. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke z zaskrbljenostjo ugotavljamo tudi, da se novinarji ne držijo pravil, ki jih zavezujejo k odgovornosti, natančnosti, nepristranskosti, verodostojnosti in preverjanju dejstvu – naj ponovnim, preverjanju dejstev –; pri čemer spoštovanje poklicnih meril in načel novinarske etike ter morale, še posebej zagotavljanje le-tega v informativnem programu RTV Slovenije. Kot javni zavod posebnega kulturnega in nacionalnega pomena namreč opravlja javno službo, ki je določena z Zakonom o Radioteleviziji Slovenija. Ravno na to opozarjajo mnogi gledalci, ki zahtevajo od javne RTV Slovenija spoštovanje zakonov in poklicnih meril, še posebej toliko bolj, ker jih zakon zavezuje k obveznemu plačevanju RTV-prispevka. Zato tudi ne bi smelo prihajati do zavajanj uporabnikov. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo prepričani, da bi morala RTV Slovenija še posebej spoštovati lastna pravila in s tem tudi zagotavljati uresničevanje svojega poslanstva. Kot edina javna televizija bi morala biti RTV Slovenija prva, ki zagotavlja demokratične standarde novinarskega poročanja; in tega naj tudi ne preprečuje drugim medijskim hišam. Za zagotovitev neodvisnega in nepristranskega delovanja RTV Slovenija poslanke in poslanci Slovenske demokratske stranke Državnemu zboru v sprejetje predlagamo priporočila, ki so v dobrobit vseh tistih, ki plačujejo naročnino, to so spoštovani državljanke in državljani Republike Slovenije. Hvala za pozornost.
Hvala, gospod Podkrajšek. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev k predlogu priporočila. Besedo ima predstavnica predlagatelja predloga priporočila gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa. Meni se zdi, da je pomembno, da odgovorim kar takoj na nekatera mnenja v stališčih, ki jih lahko vsak ima; ampak prav je, da pa potem tudi pogledamo, kako je s tem. Mislim, da je minister lepo povedal, da imamo organe, ki naj bi skrbeli za tako imenovano izvajanje in uresničevanje zakonskih določil. Imamo nadzorni svet, imamo programski svet. Jaz sem si pogledala poročila nadzornega sveta. Tukaj imam tudi magnetograme; če bo kdo želel, si jih lahko pogleda. Nekatere nepravilnosti na RTV Slovenija se dogajajo že leta in leta. Če vas ne gledam kot kolege poslanke in poslance, ampak državljanke in državljane, vas sprašujem, kaj se bo zgodilo, če vi ne boste spoštovali zakona in boste grobo kršili zakon. Boste za to odgovarjali, ali ne? Boste. Kaj boste storili, če ste dolžni plačevati davke tej državi, tako kot ostali državljani, če boste dolžni plačevati obvezni prispevek, pa vaša mnenja ne bodo slišana oziroma bo dovoljeno, da nekateri večno kršijo zakon. Se pravi, da očitno nekaj ni v redu. Na drugi strani, Vlada je v svojem stališču povedala, da se ne more neposredno vmešavati in da imamo zato programski svet. Bomo o sestavi nekoliko kasneje. Ampak naj uvodoma povem samo nekaj, v Slovenski demokratski stranki smo tovrstni predlog seje najprej sklicali na matičnem odboru, tudi po tako imenovanem drugem programskem svetu, in tudi danes, ker menimo, da je ta očitno brezzobi tiger. Zdaj pa bom povedala, zakaj. Odgovorna urednica na Televiziji Slovenija je takrat, ko je programski svet želel razpravljati o uresničevanju zakonodaje in merilih, programskemu svetu napisala, da je to pritisk na delo novinarjev. Zanimivo, kajne?! Odprto pismo programskemu svetu zoper uredništvo, upravni odbor, Društvo novinarjev Slovenije in tako naprej. Tudi oni pišejo, da se programski svet ne sme ukvarjati s programskimi vsebinami in vprašati, zakaj neka objava je, druge pa ni. Potem mi povejte, kdo v državi lahko to vpraša?! In zdaj nam očitate, da meljemo nekaj, kar ni, ne vem, v skladu z nekimi načeli. Saj ne govorimo vnaprej, jaz nisem dala nobenega pomisleka o tem, kakšno bo delovanje v prihodnje. Govorimo o vseh stvareh, ki so se dogajale za nazaj in so znano dejstvo. O njih je razpravljal programski svet. Kakšen politični pritisk Slovenske demokratske stranke?! Politični pritisk je kvečjemu sestava programskega sveta. Poglejte si, kakšna je; pa naj bi bil strokovno imenovan. Kolegica iz Socialnih demokratov, te so bile pa močne, oprostite, te so bile pa močne. Najprej očitate, da se je vse začelo politizirati z zakonom. A bežite no. Kdo pa je bil predsednik svčta? Verjetno gospoda Kocijančiča bolj poznate kot jaz, ampak zanimivo, tudi o njem ni bilo prispevka, ko so se pojavili neki dvomi o njegovih podjetjih. Ampak res pa je, da so se pod njegovim delovanjem sprejela nekatera merila, in danes očitno v tem državnem zboru o teh merilih ne smemo govoriti, čeprav je zelo lepo in natančno povedal, zakaj jih sprejemajo. Če je kriv zakon, saj ste kar pohiteli takrat, da bi ga spremenili, spomnite se. Ampak ljudstvo vam je povedalo – ne, nimate prav. Potem nenehno plačevanje in pozivanje nekaterih, da ne bodo plačevali RTV-prispevka. In potem je za vas to samo tako imenovani veljak, eden od politikov, predsednik naše stranke. Potem pa ima res veliko moč, da toliko organizacij, toliko podpisov je danes zbranih na račun ukinitve prispevka. Če bi veljalo, da je z RTV Slovenija vse v redu, potem verjetno teh pozivov ne bi bilo. Dajte si prebrati te peticije, vsebinsko si preberite, za kaj gre. Če v medijih pišejo, da se lahko s službenimi avtomobili vozijo na morje in tako naprej; na drugi strani pa ves čas govorimo o pomanjkanju sredstev, potem ni čudno, da ljudje skočijo v zrak in rečejo: A mi, ki smo pa že itak na meji finančne in socialne ogroženosti, smo pa dolžni to plačevati?! Ukvarjajte se s tem, da bo RTV deloval tako, da takšnih pozivov ne bo, ker bodo ljudje menili, da imajo od nje tisto, čemur je bila namenjena in je res. Gre za to, da se vzpostavi nek uravnotežen prostor tudi na področju medijev, kar naj bi pripomoglo k uresničevanju demokracije. Naprej, Združena levica, jaz seveda kolegico Violeto Tomić razumem, ona je igralka, ona celo petinsko dela še danes na področju filma in ostalega ustvarjanja. Ona si verjetno v prihodnje še nadeja kakšno sodelovanje z RTV Slovenija. To absolutno razumem. Ni pa prav, da na eni strani poudarjate nek tvit s seje; mislim, da smo tam veliko govorili, zaradi mene lahko tudi danes govorimo, ker je bilo pojasnjeno, zakaj je nastal; in da se nihče, ampak res nihče ni ukvarjal s tem, zakaj je nastal. Morda je nastal tudi zato, da se zaščiti naše preproste člane in volivce; ne glede na to, kakšnega pogroma je bil deležen tisti, ki ga je napisal. Govoriti o tem, da ima Slovenska demokratska stranka svojo vojsko, da tiste, ki protestirajo, plačujejo, da smo organizator in plačniki posameznih shodov. To naj bi morali nekateri državljanke in državljani od javne RTV, ki mora vsako informacijo preveriti, kar goltati, goltati, goltati in s tem živeti. Seveda na ta račun pade kakšna težka, ampak če bi bili malo objektivni vsi tukaj notri, ki ste danes nastopali; z eno besedo niste omenili plakata Smrt janšizmu. Poziv k umoru je za vas manj pomemben kot nek tvit, ki govori o medijski prostituciji. Poznate izraz, že dolgo obstaja. Bilo je govora o Pričevalcih, da se tam nekaj dogaja, ne razumem, Pričevalci so neka oddaja, kjer posamezniki izpričajo svojo življenjsko zgodbo. Ne vem, zakaj bi bilo z njo karkoli narobe, 600 grobišč imamo po Sloveniji, ki so bila v času vojne in po vojni, celo danes v Hudi jami s tistimi kostmi ravnamo prav nepietetno. Tukaj res ne vidim nobenega pritiska. Koliko proslav vidim jaz na javni RTV z rdečimi zvezdami, govorimo o totalitarnem režimu; na drugi strani pa pravimo, da se zavzemamo za demokracijo. Celo v tem državnem zboru, hramu demokracije, je dovoljeno, da nekateri nosijo simbole totalitarnih režimov, pa zato ni nobenih problemov. Kar se tiče Stranke modernega centra, mislim, da je šel gospod Matić korektno čez nekatera mnenja, se strinjam. ZPS je podala neko mnenje, vi ste ga razumeli tako, jaz sem v nekaterih delih razumela pa tako, da smo tudi malo premalo konkretni, vsaj kar se tiče medijskega sveta. In potem, kje je tista meja, o kateri lahko razpravljamo. Jaz trdim, da v zakonodajni veji oblasti lahko razpravljamo o vsem, kar piše v zakonu. In jaz sem povedala, da bomo razpravljali o uresničevanju zakona in načelih, ki so v njem zapisana. Tukaj pa ste nam, gospod Matić, naredili veliko uslugo. Vi ste dal narediti eno primerjavo, kako je v drugih državah. So neodvisni medijski sveti, so; in to v državah, ki veliko dlje govorijo o demokraciji. Seveda mi nismo v priporočilih, ker govorimo o priporočilih in ne predlogu sprememb zakona, navedli, katere od teh možnosti bi bile najprimernejše za Slovenijo. To je lahko še stvar pogovora in dogovora. Najbolj ste pa usekali mimo, ko ste rekli, kako pa naj bi to delovalo v okviru Evropske komisije in tako naprej. Poglejte si stran 3; saj smo v Evropski uniji, Evropski parlament poudarja, da mora Evropska komisija poskrbeti, da države članice na svojem ozemlju zagotavljajo pravilno izvajanje Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, kar se odraža v pluralizmu medijev, enakemu dostopu do informacij in spoštovanju neodvisnega tiska. Evropska komisija; zato v okviru Evropske komisije. Zakaj v okviru evropskih vrednot? Mislim, da je to najbolj žalostno, če bi morala to pojasnjevati, vendarle se ja imamo za Evropejke in Evropejce. Skratka, v ničemer ne pritiskamo. Želimo pa, da se stanje na RTV Slovenija izboljša. Imamo tretji program za prenašanje vseh sej, Državni svet vedno znova, ko so na mizi poročila – pa so poročila nadzornega sveta, ne programskega –, omenja nespoštovanje in neuresničevanje tega, da se tudi njihovo delo prenaša. In kako se lahko dogaja, da posameznih sej enostavno ni; ni, tudi v posnetku ne?! Jih ni. Potem pa najdemo izgovore, češ da v nekaterih prostorih ni primernih kamer. Dajte no. En dan so primerne, drug dan pa je kar neprimerna za prenos seje. Saj tako neumni pa menda vsi skupaj nismo, pa državljani tudi ne, ko sprašujejo, zakaj neke seje ni. Je pa res, da so bile nekatere pobude, tudi takratne kolegice gospe Bačič, da bi se TV Slovenija 3 ukinila; ko so popravljali zakon, kjer so vam državljani rekli_– ne, ne bomo ga. Tudi zaradi tega ne, ker vsaj na ta način vidimo nekatere stvari tako, kot so v državnem zboru – brez komentarjev, brez Satiričnih očes in tako naprej. Za to TV Slovenije 3 ne potrebujemo, to naj se dogaja v nekem drugem programu, enki, dvojki. Pa na trojki gledamo športne prenose formul. In vi govorite, da mi s sklicem takšnih sej presegamo, posegamo in ne vem še kaj. Nikamor ne posegamo, nič ne presegamo. Podobno smo poslušali, to sem povedala, tudi za slovenska sodišča. Ne smete, ne morete se pogovarjati o sodnikih, pa čeprav gre pri obojem za javni servis. Za javne servise. Dolžni smo govoriti o tem, kajti ta javni servis razpolaga z denarjem davkoplačevalcev, ta javni servis ima v poročilih nadzornega sveta praktično vsa leta težave. In ugotovitve programskega sveta, ki je pred časom moral spokati svoje kuferčke, pa nič zato, minister ima vse pristojnosti, da predlaga tiste, ki jim zaupa. Programski svet je namreč sestavljen tudi iz komisij, da bo tudi za javnost nekoliko lažje. Komisija za multimedijske vsebine ugotavlja, da prihaja do nedopustnega toleriranja napak in neukrepanja s strani vodstva. Poziva vodstvo, da zagotovi spoštovanje zakona, poklicnih meril in programskih standardov. Kaj rabite še več?! Prej ste povedali, da imamo formalne organe, to je programski svet. Ta je ugotovil napake, odstopanja od standardov, zgodi se pa nič. Direktorji ostajajo na svojih stolčkih, ob tem pa programski svetniki še dobivajo polena pod noge, češ da so nepristojni, da se o tem pogovarjajo. Mogoče nekaj več o novem programskem svetu, ampak ta bo bojda zdaj delal zelo zaprto, lahko bodo prišli samo določeni na seje svčta, posnetki bodo razvidni čez nekaj časa; ne vem, kaj se bo zdaj tam noter dogajalo, da je potrebno takšno skrivanje. Ampak očitno odslej ne bo več nobenih problemov in verjetno ne bo tudi več transparentov ali pa bomo zdaj videli transparent – smrt komu drugemu. Me zanima, kako se boste odzvali takrat. Za tovrstne pozive vam ni bilo mar. Zato vse ostalo, kako zagovarjate novinarje pri svoji svobodi in tako naprej, zelo pozdravljam; ampak zaščitite tudi državljanke in državljane. Tudi tisti, ki so bili prizadeti, tako ali drugače. Tožb s strani RTV na račun njihovega dela pa je ravno s strani državljank in državljanov kar veliko. Kar veliko in niso prav nič politične, samo da ti ljudje morajo tožbe plačati sami, odvetnike plačati sami, vlagati stvari sami; na drugi strani pa RTV z njihovim denarjem plačujejo odvetnike, da ščiti nepravilnosti.
Hvala lepa, gospa Bah Žibert. Replike, dr. Matić, še ni. Kolikor vidim, boste lahko razpravljali v nadaljevanju pa boste potem povedali svoje mnenje. Nadaljujemo z razpravo. Kot prvi je na seznamu gospod Saša Tabaković, pripravi naj se gospa Marija Bačič ter dr. László Göncz. Izvolite, gospod Tabaković.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi, hvala za besedo! Da ima problematika medijske krajine v Republiki Sloveniji dolgo sivo brado, to ni neka posebna novost. Jaz sam jo razumem v zagotavljanju delovnih pogojev novinarjev ter tudi k spodbujanju h kvalitetnim delovnim procesom novinarjev z namenom, da bi namesto novičarskega populizma, ki se je razpasel do naslutenih možnosti v Republiki Sloveniji, vseeno raje skozi nek prosperitetni cilj spodbujali raziskovalno novinarstvo. Raziskovalno novinarstvo je danes pri nas na psu. Je upehano, ga skorajda ni, predvsem tudi zaradi pretekle sprege med mediji in politiko; še bolj pa tudi zaradi želje določenih političnih struj, da si na nek način medije podredi oziroma z njimi manipulira. Manipulira na način, ker se potem enostavno na takšen način tudi lažje manipulira z javnostjo. Če temu ne bi bilo tako, potem verjetno ne bi imeli v preteklosti afere okoli brezplačnikov, ki jo je tudi obravnavala parlamentarna komisija v Državnem zboru, ne bi imeli tudi obžalovanja ali pa nesmiselnega tviteraštva vodje opozicije oziroma najbolj vidnega vodje opozicije, seveda tudi ne bi imeli pozivanja k neplačevanju RTV-prispevka. Jaz se deloma lahko strinjam, da je človek včasih nezadovoljen, kot je že povedala kolegica Bah Žibert, ampak se mi zdi, da to enostavno ne more biti opravičilo za neko nezakonito delovanje. Ne morem se tudi strinjati, da je popolnoma vseeno, ali k nepokorščini poziva recimo neko združenje, ali pa k nepokorščini poziva gospod z zelo dolgo politično kilometrino; še posebej zato, ker je užival skoraj vse funkcije v državi z izjemo predsednika republike. Mislim, da stvari med civilno iniciativo in takšnim političnim veljakom enostavno ne morejo biti primerljive, in s tem se ne morem strinjati. Če se odmaknem od nekega političnega diskurza in se usmerim na mnenje Zakonodajno-pravne službe, lahko vidimo, da priporočilo poziva vlado k nelegitimnemu poseganju v nacionalno RTV. V prvi točki priporočila je poslanska skupina zahtevala od vlade, naj na splošno pozove RTV k doslednemu izvajanju določb zakona, čeprav v gradivu ni bilo natančno predloženo, kateri členi zakona se ne izvajajo oziroma katera zakonska ureditev ni dosledno spoštovana. Že dejstvo, da je neko razmerje urejeno z zakonom, naslovniku enostavno nalaga obveznost, dolžnost določenega ravnanja. Če bi priporočilo v smislu te točke vzeli dobesedno, potem bi to lahko, sicer zelo absurdno, pomenilo, da je treba zakone spoštovati in izvajati na podlagi poziva vlade oziroma vladnega priporočila. To je popoln absurd. Sicer vem, da je marsikdo iz Slovenske demokratske stranke in tudi iz Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke obupal nad sodno vejo oblasti, to se je večkrat pokazalo tudi v preteklosti, tudi že na včerajšnji plenarni seji Državnega zbora; ampak jaz moram vseeno povedati, da verjamem v pravni protokol države Republike Slovenije. Enostavno verjamem, da so sodišča tista, ki presojajo, v kolikšni meri je določena zakonodaja spoštovana v izvajanju, in potem to možno neizvajanje sodišča temu primerno tudi sankcionirajo. Poudarjam, zato imamo sodišča, zato imamo nek pravni protokol; in to seveda ne more biti politika. Moram povedati, da sem malo presenečen, da stranka, ki ima demokracijo v imenu, vseeno pa bodimo natančni, interesno parcialno obravnava slovensko medijsko krajino, ker se ne odziva na vse primere, kot sem jih že prej naštel. Sploh pa ne moremo različnih potez različnih političnih veljakov, kako bi temu rekel, zagovarjati in argumentirati na način nekih vzročnih posledic. Zakonodaja je takšna, kakršna je; in zdi se mi, da smo pred zakonom vsi enaki, in je prav, da jo vsi tudi enako spoštujemo. Zakon o RTV zelo jasno govori, da je dolžnost ustanovitelja zagotoviti primerno financiranje za izvajanje javne službe in zagotoviti tudi institucionalno avtonomijo ter uredniško neodvisnost RTV. Zato je v zakonu o RTV zelo jasno določena vertikala nadzornih organov RTV, programski svet skrbi za programsko politiko, programska politika mora zastopati čim širši interes javnosti. Prav tako imamo tudi varuha pravic gledalcev in poslušalcev RTV, ki prav tako opozarja na ta interes. Potem imamo generalnega direktorja, ki vodi strokovno in poslovno RTV Slovenija, in nadzorni svet. Nadzorni svet RTV pa, kot je že tudi v ostalih zavodih utečeno, varuje predvsem interese gospodarskega poslovanja. Vlada Republike Slovenije z izjemo pristojnosti za imenovanje štirih od enajstih članov nadzornega sveta in tudi pristojnosti, da na podlagi različnih ekonomskih razlogov za največ 10 % spreminja višino RTV-prispevka, nima nobenih drugih zakonskih možnosti oziroma mehanizmov, preko katerih bi lahko vplivala na delovanje RTV. Enostavno nima. In tudi RTV Slovenija prav tako nima nikakršnih zakonskih obveznosti, da bi poročali Vladi Republike Slovenije. O svojem delu lahko poroča izključno in samo Državnemu zboru, pa še to samo za področje poslovanja in ne za področje uredniške politike. In s tem se seveda absolutno strinjam, ker ne vem, kam pridemo, da bi se neka veja oblasti začela na tak način direktno vmešavati v uredniško politiko. Jaz si vseeno malo drugače predstavljam demokracijo. Seveda se mi lahko o marsičem pogovarjamo, ampak se mi zdi, da je treba vedeti, kje so neki okvirji dialoga in kje so določene pristojnosti določenih institucij, kot je tudi Državni zbor. Ker če tako ne bo, potem zelo hitro pridemo na nek dialog, ki se lahko zelo zvulgarizira. Ne pristajam na način delovanja, kot je bilo že večkrat populistično rečeno, recimo delovanje ulice. Vse skupaj, če bi se politika vmešavala v uredniško politiko, bi to dišalo po nekih drugih časih, ki pa smo jih, upam, že zdavnaj prerasli. Kadar obravnavamo morebitno kršitev poklicnih in etičnih pravil, je prav, da se ta obravnavajo; ampak zato imamo spet določen protokol. Imamo častna razsodišča, v zakonu imamo tudi pravico do popravkov, v končni fazi imamo tudi tožbo, kjer se lahko tisti, ki ima občutek, da so mu kršene pravice, tudi pritoži, sodi oziroma gre v tožbo na sodišče in podobno. Moramo spoštovati ta protokol in zdi se mi, da ni prav, da politika na nek način v ta protokol posega. Tudi osebno menim, da priporočilo, ki ga imamo, zagotovo ni prava pot, kako naslavljati vprašanja, ki so, se strinjam, v določeni meri pereča. Najmanj se pa tukaj jaz lahko osebno strinjam s 3. točko oziroma pobude za neodvisen nacionalni medijski svčt, ki naj bi bil nadziran s strani Evropske unije. Mislim, da vseeno v priporočilu ni jasno, v kakšnem pravnem smislu bi sploh to lahko izgledalo. Kot je bilo že rečeno tudi stališču, kot je tudi že komentirala kolegica Bah Žibert, mislim, da je za naš pravni sistem to zelo delikatno vprašanje. Zdi se mi, da je potrebna malo širša razprava, tudi strokovna. Na splošno pa sam takšnemu pristopu nasprotujem. Res je to, da se je zgodil medijski pregled, imenovan medijska svoboda iz leta 2013, kjer se navaja ta možnost ustanavljanja medijskega svčta. Ampak če tukaj pogledamo zelo natančno, če beremo te resolucije, ki govorijo o pluralnosti in medijski svobodi, enostavno se moramo zavedati, da te niso pravno zavezujoče in da se ureditve, kot jo imamo pri nas, odražajo tudi primerljivo na ureditvah članicah Evropske unije. To pomeni, da tudi statut RTV zelo primerljiv z drugimi državami članicami Evropske unije. Moram pa še nekaj povedati, kar me tudi malo pesti, ta nenehna potreba po nadzoru. Pred dvema letoma smo se komaj rešili trojke, torej bonitetne ocene se izboljšujejo, gospodarstvo se izboljšuje. Komaj smo se rešili tega nadzora, že čutimo neko potrebo, da pa vseeno potrebujemo nek nadzor; pa četudi je to nadzor medijev s strani Evropske unije. Mislim, da moramo biti malo bolj samozavestni kot narod in malo bolj ceniti svojo, kako bi temu rekel, državotvornost in v končni fazi tudi suverenost. Priporočilo, ki ga danes obravnavamo, po mojem mnenju, vseeno bi težko sam presodil, da je stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke dobronamerna ureditev medijske krajine. Če bi to bilo res, bi se po mojem morali danes predvsem pogovarjati o tem, kam je izginilo raziskovalno novinarstvo, kje je, ko se v kakšni zgodbi ali pa tudi v kakšnem dokumentarnem filmu malo izpostavi; da je potem takoj deležno zelo močne kritike ter tudi, pod narekovaji, nekega političnega preganjanja. Kaj se dogaja s samozaposlenimi novinarji in zakaj se jih vse bolj in bolj sili v espeizacijo? Mislim, da so to tista vprašanja, ki bi jih moral Državni zbor naslavljati. Če se motim, pa mislim, da se ne, ampak če se motim, bo vsekakor pokazal čas in politični razvoj tega državnega zbora že jeseni, ko bomo obravnavali predloge Ministrstva za kulturo, ki se bodo dotikali urejanja podobe slovenskih medijev. Do takrat pa žal enostavno ne morem podpirati intenc Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, kot jo obravnavamo danes. Hvala lepa.
Hvala, gospod Tabaković. Za besedo je prosila predstavnica predlagatelja gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Moram reči, da je bila razprava gospoda Tabakovića v enem delu zelo zanimiva. V začetku nam je očital, da se ukvarjamo zgolj z RTV Slovenija, na drugi strani pa je sam omenil, da se pač ne ukvarjamo kot medijski krajini v celoti. Jaz mislim, da je ravno ta medijski svčt tisti drugi del, o katerem bi lahko govorili o medijskem prostoru v Sloveniji, na kakšen način se ta izvaja. Je pa res, in to sem tudi povedala, da je potreben za to še premislek, da je potrebna o tem razprava, zato je to priporočilo. Mi nismo določili, da posnemajmo to državo, damo sem notri in tako je. Kar se tiče nadzora, pri katerem ima svoje pomisleke, ki so v neki meri tudi na mestu; pa vendar na drugi strani, če ima človek čisto vest, nima težav z nadzorom. Seveda pa mora biti ta nadzor jasno določen, mora se vedeti, kdo ga nadzira. Pri nas v Sloveniji ter v prejšnjem sistemu smo imeli z nadzori res kar velike težave, ampak če je ta nadzor zelo jasen in pripomore k zadovoljstvu državljank in državljanov, tudi pri uresničevanju zakonodaje in izboljšanju stanja, jaz tukaj pač ne vidim strahov. Saj tudi na finančnem področju smo priča nadzoru, pa verjetno ta na nek način le pomaga pri tem, da se dolg, zadolževanje in vse ostalo ne dviga v nebo. Največji očitek ali pa to, s čimer ves čas poskušate današnjo našo razpravo postaviti v bok temu, da je neprimerna, da je celo nepotrebna, da posegamo predaleč, se naslanjate na mnenje Zakonodajno-pravne službe. Jaz še nisem slišala – dve leti ste sedaj, nekdo je rekel, da je drugi polčas –, da bi se vi kot koalicija tako zelo ukvarjali z mnenjem Zakonodajno-pravne službe. Ker če bi se, potem ne bi odvzeli mandata poslancu v tem državnem zboru. Potem ne bi sprejeli kar nekaj zakonov, ker je bilo jasno napisano, da so v nasprotju z zakonodajo, celo z Ustavo in nekimi drugimi določili. Najdite še kaj drugega, kajti s priporočili kot takimi nismo posegli v konkretno izvajanje zakona, ampak smo povedali, da dvomimo v uresničevanje načel. Želeli bi pojasnila, zakaj do tega prihaja, če prihaja, in da se skuša narediti vse, da se zakonodaja in merila, ki so bila sprejeta, mimogrede, takrat, ko je svčt vodil bivši predsednik SD, uresničujejo. Še ena zadeva, ki se mi tukaj zdi pomembna in jo je izpostavil gospod Tabaković, je bila, da bi si želel razpravo o nekih drugih vprašanjih o RTV, kot so: zakaj nimamo kakovostnih dokumentarnih filmov, nekih drugih oddaj, kaj je z novinarskim delom, s plačevanjem tega. Sem opozorila na začetku na poročila nadzornega sveta, ko se nekatere stvari ponavljajo iz leta v leto in se nič ne spremeni. Ker očitno tisti, ki bi morali terjati odgovornost od odgovornih, tega ne storijo in se to počne v nedogled. Je pa res, da poslanec, ki celo prihaja iz koalicije, res nima težav, da predlaga predlog točke oziroma predlog za sklic seje Odbora za kulturo in opravimo tudi takšno razpravo. Jaz jo vedno pozdravljam, meni se zdi, če o tem govorimo, da je to še kako dobrodošlo. Omenjeno je bilo tudi, da smo mi lahko z nečim nezadovoljni. Ne, ne gre za nezadovoljstvo; gre za spoštovanje načel, načel verodostojnosti, resničnosti. Načelo, da se stvari preverijo, da nekdo ne napiše, kar se mu zdi, in potem za to niti nihče ne odgovarja. Jaz mislim, da tako pač ne gre, da tudi mi, ko karkoli povemo, moramo vedeti, kaj govorimo. Vemo, kaj se zgodi, če daješ neke napačne informacije. To so na nek način javni servis. Tukaj z nami sedi spoštovani sekretar, on bo verjetno osebno odgovarjal za svoje delo, če bo naredil nekaj narobe. Ne vem, ali bo jutri še lahko sploh sedel na stolčku, ali bo moral kazensko odgovarjati, finančno odgovarjati in tako naprej. Pa ni nedotakljivih javnih uslužbencev, tega ne more biti. In o tem je treba govoriti. Da pa ne bo bilo rečeno, kot sem že prej povedala, da govorimo nekaj na pamet, sem izpostavila konkretni primer, in to iz različnih strani; ni šlo samo za Slovensko demokratsko stranko, šlo je tudi za druge. Nekomu je to pač dovoljeno in sprašujem preprosto, zakaj. Kajti merila in zakon morajo veljati za vse zaposlene. Tukaj se strinjam, za vse mora veljati enako. Da ne boste rekli, da spet operiram s konkretnimi imeni, ampak govorim, da se to pojavlja. Statistika, časovnica bi verjetno pokazala še kaj drugega, če bi lahko do nje prišla, koliko minut se za kakšno stvar porabi. Ali pa statistika udeležbe v posameznih oddajah, kamor se na primer povabi strokovne komentatorje. Dajte no, kar poglejte, da jih vsi natančno popredalčkajo v nek politični prostor. Poglejmo tukaj uravnoteženost, pa spet ne govorim konkretno, da mi ne bo kdo očital, da karkoli presegam. In še enkrat, o tem smo v Slovenski demokratski stranki govorili tudi, ko je bil en drug programski svčt, tudi sklicali sejo na to temo, s tem nimamo težav. Ampak nekaj pa mora biti narobe. Očitno smo edini, ki na to opozarjamo. Zadnjič je kolega Jani Möderndorfer izrekel eno zanimivo izjavo na odboru – če vam kaj ne paše, si lahko vsaka stranka ustanovi svoj medij in naj pač tam objavlja, karkoli hoče. Ja, naj si ga ustanovi, vsaka svojega. Ni pa pošteno, da je nacionalni medij pod kremplji točno določene politične opredelitve. To pa je problem. Pustimo ga na miru, pa verjetno takih razprav ne bo. Pa si ustvarite svoj medij.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Bačič. Pripravita naj se dr. László Göncz in gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana kolegica! Poslanci imamo različna mnenja, s čimer ni nič narobe; pač pa iz tega lahko nastane, kot pravijo, en dober produkt, ko se krešejo mnenja. Naj preidem k materiji, ki jo danes obravnavamo. Predlagatelj poziva k spoštovanju zakona, ki ga je kot produkt največje politične uzurpacije avtonomije javnega servisa spisal njen poslanec. Ne bom izrekla imena, gospod se je ravnokar usedel. Ob tem ne postreže z argumenti, kako naj bi bil zakon kršen, na kar opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba, pač pa navrže zgolj pavšalne politične ocene. Nenavadno je, da Slovenska demokratska stranka poziva k nečemu, kar je samoumevno – k spoštovanju zakonodaje. Morda v tem konkretnem primeru tudi zakon za Slovensko demokratsko stranko ni samoumeven. Spomnimo se zgolj poziva vašega predsednika k državljanski nepokorščini, torej k nespoštovanju zakona o RTV glede plačevanja obveznega RTV-prispevka. Ker zakone Državni zbor sprejema z namenom, da se spoštujejo, te seje ni mogoče razumeti drugače kot nelegitimen pritisk; če pozorno beremo mnenje Zakonodajno-pravne službe, pa celo nelegalen pritisk na novinarje in urednike RTV. Tudi v Društvu novinarjev menijo, da takšna razprava ne sodi v državni zbor. Menijo namreč, da gre za poskus političnega vpliva na javno RTV Slovenija in predstavlja tudi grožnjo nepristranskosti poročanja. V tem vidijo poskus absurdne politične intervencije, namenjene pritisku na novinarje javne Radiotelevizije. Novinarji in uredniki Radiotelevizije Slovenija so ljudje, zavezani svojim poklicnim standardom, etiki; odgovorni pa so seveda najprej javnosti. Njihova naloga ni nekritično posredovanje piar sporočil te ali one politične stranke, kar bi si morda v politiki včasih želeli. Sklicevanje na tako imenovane standarde in namere po nekakšnem nadzoru Evropske komisije pa v kontekstu zveni kot slaba šala. Stranka, ki na področju medijev ne spoštuje postulatov demokratičnosti medijskega prostora, stranka, ki s svojimi eskapadami na medijskem področju povsem zanika Resolucijo Evropskega parlamenta z dne 21. maja 2013 o Listini Evropske unije: določitev standardov za svobodo medijev v Evropski uniji, posebej opozarja na izzive in pritiske, ki so posledica nedopustnih političnih in finančnih vplivov ter gospodarske krize in zadevajo uredniško neodvisnost, zaposlovanje osebja, negotovo zaposlitev, samocenzuro, nevtralnost in kakovost informacij ter dostop in financiranje. RTV je torej dolžna zaščititi novinarje in urednike pred pritiski, napadi in sodnim preganjanjem zaradi njihovega novinarskega dela. Socialni demokrati tega priporočila nikakor ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo želi predstavnica predlagatelja gospa Anja Bah Žibert.
Res je, Slovenska demokratska stranka ne spoštuje posameznih zakonov oziroma zavez Evropske unije. Dajte no. Ali ste potrdili resolucijo o totalitarizmih?! Bežite no! In potem tukaj govorite o neodvisnih medijih. Kdo sedi danes v programskem svetu? Vaša članica, ženskega odbora. Lepo vas prosim, veste, to je pa sprenevedanje! Jaz imam tudi rada diskusijo in uživam v njej. Ampak sprenevedanje se mi zdi pa višek, pa nisem želela govoriti o posameznikih, ampak tako je. Danes je na čelu programskega svčta spoštovana nekdo, ki je javno rekel, da ne samo to, da mora oziroma da neka politična opcija ne sme več ponavljati razreda, ampak je sploh več ne sme biti! Dajte si prebrati njegove izjave. Ti bodo skrbeli za uravnotežen medijski prostor v Sloveniji?! Ne vem. Ampak jaz nimam težav. Kot rečeno, tudi pri prejšnji sestavi, kamor ste predsednika vedno radi uvrščali v tako imenovan naš prostor, smo sklicali podobno sejo in povedali, da se dogajajo nepravilnosti. Kakšen pritisk na novinarje? Saj lahko delajo, kar hočejo, pa se jim nič ne zgodi. Ja, poznam pa določene pritiske. Vam bom povedala konkreten primer. Urednica informativnega programa je želela v službo vzeti novinarja, ki je občinski svetnik. In ko so se ostali znotraj sistema dvignili in rekli, da tako pa to ne gre, saj gre za politično osebo; je rekla, da nismo več v totalitarizmu, da boste to govorili. Na drugi strani je pa nekdo, ki je legendarno dolgo vodil neko otroško oddajo, ker je dal glas, se pravi niti pojaven ni, niti ime ne, nastopil v referendumski kampanji, sicer za nepolitično stranko, bil naslednji dan na cesti. To je spoštovanje meril? To je spoštovanje zakonov? Mislim, da ne. Etika in morala. Veste, kdaj bomo etični in moralni tudi na področju medijev? Takrat, ko bo naredila napako naša poslanka. Naša poslanka, na primer ko govorimo o politični uravnoteženosti, in je ne bodo 14 dni čakali pred vrati, kaj se je dogajalo z njeno preteklostjo dvajset let nazaj, jo klicali 24 ur na dan, posegali v njeno zasebno življenje tako dolgo, da je zaradi tega odšla s poslanskega mesta. Na drugi strani imamo pa tukaj notri, spoštovani, poslanke, za katere se ve, da je bil pri njenem prejšnjem delu kršen zakon; pa ni nobenih tem. Vse tiho, sploh ne vemo, kako se je zgodba končala. In vi, socialno čuteča stranka, šlo je za neplačevanje socialnih prispevkov, veste, pa vam celo v koaliciji ni problem biti. Ne imeti dvojnih meril. Bodimo pošteni, bodimo fer, naša želja je bila takšna, lahko se sklicujete na Zakonodajno-pravno službo, ampak potem se dajte vedno. In zdaj dvignite vsi svoje roke in povejte – katastrofa, proti Zakonodajno-pravni službi smo bili, vzeli smo mandat kolegom in kolegicam iz Slovenske demokratske stranke, onemogočili smo delo njihovi poslanski skupini in enemu od poslancev; vsaj sram nas je, če že odgovornosti ne sprejemamo.
Hvala lepa. Besedo ima dr. László Göncz. Pripravi naj se gospod Janko Veber in gospa Anita Koleša. Izvolite, dr. Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Jaz bom začel takole, da verjetno ne moremo oporekati temu, da o problematiki RTV razpravljamo, saj gre za javni medij, kjer je taka razprava ali pa razprava nasploh o tem upravičena. Je pa drugo vprašanje potem, če so priporočila pripravljena tako, da je to sprejemljivo za vse ali pa samo za del Državnega zbora, to je pa potem že stvar politične odločitve. Bi bilo naivno pričakovati, da je glede na vpliv RTV Slovenija, da bi bila politika kdajkoli tukaj lahko indiferentna. Kot je bilo že danes večkrat poudarjeno, gre za zelo pomembno področje v celotni socializaciji družbe z vidika informiranja RTV. In seveda tukaj so interesi zelo močni. Jaz tovrstne razprave in pa nasploh razprave v zvezi z organiziranostjo vsebino javne ustanove jemljem kot nekaj normalnega. Seveda je pa druga stvar, kakšne so naše razprave kot poslancev oziroma politikov v tem hramu demokracije. Jaz tukaj se nagibam in pa zavzemam sicer za vsebinsko različnost, ampak hkrati za strpnost, ker nikakor ne bi smeli biti generatorji tistih težav, ki potem še bolj naredijo našo družbo za razklano ali pa za kakorkoli turbulentno. Torej iz tega vidika jaz menim, da imamo odgovornost pri izrekanju lastnih besed. Kar se tiče zelo strokovnih zadev, ki so bile delno omenjene, delno so bile omenjene tudi v gradivu. Jaz menim, da za to tu ne bi trošil besede, omenil bi zgolj tisto, kar je bilo tudi na delovnem telesu omenjeno, da Vlada oziroma tudi programski svet podpirata, da se na področju organiziranosti programskega sveta kot tudi nadzornega sveta naredi korak naprej, se naredi korak v pravo smer, da se res v največji možni meri zagotovi vsaj formalna neodvisnost programske politike RTV. Pri tem se moram strinjati in vse tovrstne pobude bom podprl. Sicer jih še ne poznamo, upamo da bodo šle dejansko v to smer. Zato se ne dotikam, namenoma se ne dotikam objektivnosti kot take, ker objektivnost v medijih je zelo komplicirana zadeva. Vemo vsi, v športu lahko izberemo točno, ,kako je kdo hitrer, kdo je koliko preskočil. Pri objektivnosti medija je to vprašanje dosti bolj kompleksno in zato se v to spuščati, je zelo tvegana poteza, torej tega nikakor ne bi rad počel. Ampak če pa že govorimo o javnem mediju, potem bi vsekakor v zvezi s programsko politiko omenil to, da se ta naj nikakor ne zaganja v neke konkurenčne poteze s komercialnimi mediji. Ne trdim, da je to počela, ampak to nikakor ne bi smelo biti vodilo, kakor tudi nekakšna samo promocija ali pa forsiranje nečesa v razmerju do drugega tudi ne bi bilo primerno. Na koncu naj omenim zgolj dve stvari. Jaz zelo osebno sem mnenja in se ideološko ne bom opredeljeval, da žal neki metodološki stereotipi iz obdobja, ko je še bil eden in edini medij v nekem prejšnjem sistemu, se je malo privlekel v današnji čas, torej v celoti še teh stereotipov nismo ali pa niso uspeli opustiti. To je moje osebno mnenje. S konkretnim primerom lahko to ilustriram z enim stavkom tako, da so na primer pri poročanju iz nekatere evropskih držav zelo stereotipne tovrstne interpretacije, ampak tudi naj omenim z drugi strani naše bolj ozko področje, torej narodnostno področje. Mi imamo dva medija v okviru tega sistema, in sicer madžarski radio in madžarski TV program. Pri tem moram iskreno poudariti, da nikoli nismo zasledili nekega vpliva ali pa kakršnegakoli pritiska in lahko potrdim, da v tem primeru res govorimo o avtonomnosti.
Hvala, dr. Göncz. Besedo ima gospod Janko Veber. Pripravi naj se gospa Anita Koleša in gospod Primož Hainz. Izvolite, gospod Veber.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! No, ko se pogovarjamo o javnem mediju, je treba, najbrž da, zelo jasno povedati, da je zelo pomembno, koliko ta medij lahko ostaja neodvisen. Prav od tega, ali ima resnično tudi vir financiranja, neodvisen od politike, od tega, kar se dogaja v proračunu, in tako naprej in če se dotaknemo RTV prispevka, ki ga plačujejo ljudje glede na svoj električni priključek, je to eden od virov, ki je zelo pomembne za to, da se lahko zagotavlja delovanje javnega medija. V zgodovini delovanja javnega medija smo doživeli, da je prav s strani predlagatelj bil podan predlog, da se zmanjša RTV prispevek. S kakšnim namenom? Ali da se mu omogoči ta samostojnost, neodvisnost ali da se ga omeji in poskuša pripeljati v situacijo, da bo moral zaprositi za dodatna sredstva iz proračuna ali pa se celo preoblikovati v deloma komercialni medij, ki je potem odvisen od interesnih sfer, ki imajo denar in ti ta denar namenijo, če se odzivaš potem na njihove interese. Tako da mislim, da je treba zelo jasno povedati, da so predlagatelji znotraj svojega delovanja v slovenskem prostoru naredili zelo grob poseg v javni medij ravno s tem, ko so želeli zmanjšati in zmanjšali dejansko ta prispevek. Sam pa moram povedati, da imam res užitek, ko se pogovarjamo z novinarji v parlamentu, predvsem novinarji, ki strokovno pokrivajo posamezna področja, običajno ti novinarji resnično imajo zelo veliko informacij, so zelo dobri poznavalci posameznega področja in vedno je užitek imeti dialog in izmenjavati stališča s takšnimi novinarji. In v največji meri to lahko zagotavljajo prav novinarji, ki so v službi javnega medija. Komercialni medij ima povsem druge interese in si želi na trgu ustvarjati čim večji priliv. Tako da je ta interes bistveno drugačen, če se pogovarjamo z novinarji javnega medija. To, da se poskušamo danes ponovno pogovarjati oziroma se pogovarjamo, ker je zahteva s strani predlagateljev dana, o tem, da se tudi preko Državnega zbora poskuša vplivati na delo javnega medija, je samo še eden od novih poskusov, ki je v vrsti delovanja predlagateljev. Enega sem že prej opisal – skozi prispevek oziroma zmanjševanje prispevka, drugi je ta, da se danes v parlamentu predstavniki političnih strank pogovarjamo o tem, kaj si mislimo o mediju. Vsaka politična stranka bi želela imeti čim večji vpliv tudi na javni medij, to najbrž ni nobena skrivnost. Dejstvo pa je, da se je z zakonom, ki je bil sprejet leta 2005 in ker je tudi od predlagateljev samo gospod Grims danes tukaj na nasprotni strani, ki je tudi avtor tega zakona, zelo jasno zapisano, da je programski svet sestavljen iz članov, ki jih oblikuje večina Državnega zbora, torej kar 21 od 29, torej 72 % teh članov imenuje Državni zbor. In tukaj je ta izhodiščna zadeva, ki bi jo najbrž res bilo treba izčistiti, kako in kaj se je dogajalo ravno s to sestavo programskega sveta, ko se menja oblast, ko se menja večina in tako naprej. In mislim, da če bi ta analiza pokazala, da se dejansko ta zakon odziva na način, da omogoča trenutni oblasti vpliv na to, kako se oblikuje tudi programska shema, potem je treba spremeniti zakon. Pa me pravzaprav zanima, ali je predlagatelj pripravljen spremeniti zakon prav v tej točki, ker je bil sam eden od avtorjev tega dogajanja. Sicer pa še enkrat poudarjam, mislim, da je potrebno zagotoviti vse pogoje z neodvisnimi viri za javni medij in seveda vzpostaviti tudi ustrezen mehanizem nadzora porabe teh sredstev. Tukaj imamo lahko kot Državni zbor pomemben vpliv, da vidimo, ali se dejansko ta sredstva porabljajo z vsemi pravili ali ne, v nekem poročilu, ki ga lahko dobimo, čeprav ima po zakonu javni zavod tudi vse inštitucije, ki to nadzirajo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anita Koleša, pripravita naj se gospod Primož Hainz in mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, predstavnik Ministrstva za kulturo! Upam, da lahko imam svoje mnenje, da je današnja seja v pretežni meri namenjena nekemu političnemu pritisku na našo javno radijsko in televizijsko hišo. Mislim, da nima smisla, da se zdaj tukaj sprenevedamo in obračamo besede. Državni zbor, dejstvo je, da nima prav nikakršnih pristojnosti presojati, ali je neko novinarko delo pristransko ali nepristransko, neodvisno ali odvisno. Takšne in podobne akcije neke politične stranke pripomorejo k temu, da se novinarji ali pa uredniki primejo za srce in se vprašajo, ali jim je treba ali ne, ali jim je treba poročati o nekem politiku tako ali drugače. Verjetno drugače, kot misli s tem srcem, ker me bo potem pač poslal na pranger ali s kakšnimi drugimi pritiski označil moje novinarsko delo. Zanimivo je, da predlagatelji pravijo, da poročanje radijske in televizijske hiše kaže na odmik oziroma na kršitev sprejete zakonodaje oziroma pravil. Tukaj smo že poudarili in to mislim, da je treba še enkrat povedati, kljub temu, da bi naj bilo tukaj drugače, ampak dejstvo je, da če nekdo krši zakon, pa četudi je to novinar, se dobro ve, kaj mu sledi, in tudi če krši pravila, se ve kaj sledi. Govorili smo o pristojnih organih in zato mislim, da je tukaj popolnoma brez pomena, da se sprenevedamo in da govorimo o tem, da je Državni zbor za to pristojen. Predlagatelja zelo skrbi poročanje RTV, hkrati pa pravzaprav ne zvemo, kdo je ocenil poročanje za nepristransko in verodostojno. Bilo je rečeno sicer o nekih pritiskih znotraj programskega sveta, ki so se vršili pa se potem niso izvedli itn., ampak ali je to stvar zdaj Državnega zbora, da o tem govorimo. Ne vem. Jaz mislim, da ne. Potem, kako naj to poročanje načenja doslednost pri izvajanju zakona o radioteleviziji. Niti ne izvemo, na kakšen način je ogrožena medijska avtonomija. No, če tudi malo zanemarimo to nekako za moje pojme bolj nerazumno zahtevo po doslednem upoštevanju zakona in drugih pravil, ki se nanašajo na radio in televizijo oziroma to našo nacionalno medijsko hišo, bi se mogoče malo ustavila pri želji predlagatelja, da naj bi razprava v Državnem zboru pomenila, da mogoče citiram, »pomoč pri napredku za zagotavljanje pravic državljank in državljanov Slovenije, plačnikov RTV, kadar prihaja do nepluralnosti, nepristranskosti, zavajanja in neukrepanje pri tovrstnih početjih, ki so v nasprotju z zakonom ali akti«. Jaz bi rekla, da tu gre za eno absurdnost te zahteve. Mogoče iz enega samega zornega kota – »zagotavljanje pravic državljanom, kadar prihaja do nepluralnosti«, mogoče si tukaj sposodim en del razmišljanja predsednika programskega sveta, gospoda Mirana Zupaniča, ki nas je spomnil, da je vprašanje pluralnosti pravzaprav vprašanje, če smo zmožni drug drugemu priznati, da smo različni, da imamo tudi različne vrednote, da spoštujemo to različnost. Nepluralnost, nezmožnost drug drugemu priznavati, da smo različni, da imamo različne vrednote, da imamo tudi različno svetovne nazorske opredelitve, to je tisto, to je ta nepluralnost, o kateri nekako govori tu predlagatelj. SDS, predlaga, da mora nekdo, verjetno, da vodstvo RTV Slovenija, ukrepati, kadar prihaja do nepluralnosti. To pomeni, da bi moralo vodstvo RTV ukrepati proti tistim, ki niso zmožni priznavati pluralnosti družbe ali rečeno drugače, ki niso zmožni razumeti, da ni edina in prava resnica samo moja resnica. Se spomnite, kako je začela to razpravo predlagateljica? Rekla je, prav je, da ste povedali svoje mnenje, ampak prav je, da povemo, kako je. Je pa to seveda tudi vprašanje zato, ker govorimo o naši nacionalni televizijski in radijski hiši, ki pa mora biti nekakšen generator minimalnega družbenega konsenza našega medsebojnega komuniciranja. In zato je verjetno to vprašanje pluralnosti zelo zelo pomembno. Glede na to, da je predsednik tega programskega sveta omenil še nekatere predloge, za kar pa je odgovoren naš parlament oziroma so to stvari političnega razmisleka, pa mislim, da vendarle seja Odbora za kulturo ni bila zaman, posebej še, če k temu dodamo še tisto opozorilo, ki ga je obrazložila ali pa nam ga položila na srce tudi gospa Petkovič. Namreč, kam peljejo medijska prizadevanja v nekaterih državah predlagatelju tako ljube Višegrajske skupine. Vemo, kje so danes njihovi mediji. Poslušala sem eno izmed Poljakinj, ki je omenila, da njihove volitve pravzaprav peljejo ali jih usmerjajo rumeni mediji. To je seveda ena zelo zelo žalostna ugotovitev. In mislim,da se moramo takšnih medijskih poti, ki nam jih morda želi vtirjati danes s temi stališči, predlogi nekdo, zelo zelo bati. Rekla bi še to, da me od spremljanju in poročanju informativnih programov, ker se tu pogovarjamo predvsem o informativnem programu, nekako bolj kot karkoli drugega žalosti, recimo temu, odsotnost dobrih novic. Jaz mislim, da bi morda v tem primeru lahko tudi sama dodala kakšno pripombo, ampak seveda nikakor mi pa na pade na pamet, da bi si vzela pravico novinarjem ali urednikom dopovedovati, kako je njihova avtonomnost omejena z mojim pogledom na novinarsko svobodo. Hvala lepa.
Hvala, gospa Koleša. Besedo dajem predstavnici predlagatelja, gospe Anji Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo. Bom začela tam, kjer je kolegica končala. Omejenost avtonomije. Ali je omejenost avtonomije to, da pozivaš k spoštovanju načel, kot je zakonitost, verodostojnost, preverba podatkov, objektivnost? Je to avtonomija? To ni avtonomija. Avtonomija je nekaj povsem drugega. Nobene težave nimamo z avtonomijo. Mi imamo težave z uresničevanjem načel in zakona. In veste, pri vsaki zadevi, ki jo pač sprožimo, je takoj govora o pritisku na avtonomijo. Mi govorimo o stvareh, ki so se že zgodile, za nazaj. In o njih je razpravljal tudi programski svet, torej nekaj mora biti na tem. Zdaj enkrat verjamete programske svetu, enkrat pa ne verjamete. Samo za primerjavo, ker bilo to izpostavljeno in je bilo tudi obravnavano, gospa Jelena Ašić, ko je govorila o tem, da snuje SDS svojo vojsko, brez podlage, brez indicev, je bil izrečen opomin. In ker gre za javni servis, spoštovani, vas prosim, da vse akte zakonov damo notri pred kakšnimi drugimi sankcijami opomine, ampak samo opomin in potem se konča zgodba s tisto stvarjo. Ne plačaš RTV, dobiš opomin, ampak to je konec, ker se zgodba ne nadaljuje naprej. Dobiš pa oddajo, napreduješ. To ni avtonomija, veste. Ta kolegica, mislim, da sploh ni dobila opomina, ampak je bilo celo povedano, da bi mogla to povedati malo drugače in da gre za avtorsko oddajo – lepo vas prosim, v avtorskih oddajah pa lahko objaviš prosto malo nepreverjeno in neresnično informacijo in je to konec zgodbe. Opomina, da bom popravila zadevo, je bil deležen nekdo drugi, ki je vodil radijsko oddajo, mislim da Studio ob 17.00, kjer je nekdo, in to ne kar nekdo, ampak predsednik ustavnega sodišča vstal sredi oddaje in je šel, ni prišel do besede. Dajte, no, saj ne govorimo tukaj samo o problemih SDS, govorimo o problemih RTV. Jaz se strinjam, nismo mi tukaj poklicani, da zdaj rečemo, kakšne sankcije morajo biti, to je stvar odgovornih urednikov in nenazadnje potem stvar tudi direktorjev, ampak ti ne ukrepajo. Če bomo imeli neki javni zavod in se bodo tam delale nepravilnosti, v prihodnje ne smemo v to posegati, ker imajo direktorja, nadzorni svet itd., čeprav vsi na račun denarnic davkoplačevalcev. Ker za to nismo pristojni, da opozarjamo očitno na neizvajanje zakona. Tukaj je tudi nekaj dvojnih meril. Vaša razprava, ko je bil res en drug programski svet je bila, pred tem ste nekaj govorili, tukaj je magnetogram, »da pridemo morda do nekih rezultatov, ki bodo te nezakonitosti opravili oziroma ne bo možnosti zanje, in da morda popravimo še kaj, kar bo resnično Televizijo Slovenija napotilo k temu, da bo izvajala takšen parlamentarni program«. Vi ugotavljate nezakonitost, spoštovani, ampak danes več to za vas ne predstavlja problem. Res je, bodimo odkriti, bodimo konstruktivni in povejmo vse plati, tudi jaz jih bom. Zahvaljujem se tudi za razpravo gospoda Vebra, ki je pač podal nekako pravzaprav vprašanje, ali smo za spremembo zakona na področju sestave programskega sveta, kajti očitno, da ta zadeva ni v redu. Ne, zadeva je zapisana čisto v redu. Nobenih težav tukaj ne bi smelo biti. Poglejte, kaj piše: »Člani programskega sveta morajo svoje delo opraviti neodvisnost ter nepristransko in so dolžni uresničevati samo interese RTV Slovenija kot javne radiotelevizije. Pri opravljanju svoje funkcije so dolžni upoštevati Ustavo RS in določila tega zakona ter skrbeti za uresničevanje načel določenih v 4. členu tega zakona ter Statuta o delu, ki se nanaša na programe in njihova ustvarjanja.« 4. člen, sem prej jasno povedala, govori o načelih. In ko je programski svet želel govoriti o teh načelih, so dobili pisma zopet ista, kot smo jih dobili mi: Odgovorni uredniki – ne to pa ne, vi pa o tem ne boste govorili; Društvo novinarjev – to pa ne, o nas se pa ne govori. Ja, kaj bomo zdaj naredili, spoštovani? Verjetno tisti, ki ste s takšnim stanjem povsem zadovoljni ne glede kaj piše v zakonu, nič. Mi pa se bomo borili do zadnjega, da se zakoni v tej državi spoštujejo in veljajo za vse, tako za novinarje, tako za javne uslužbence, tako za tiste, ki nosijo odgovorne funkcije in so izpostavljeni javnosti tako s svojimi plačami, tako s svojim delom in od njih se lahko zapiše kar koli se hoče. Je pa povedal spoštovani novi predsednik programskega sveta tudi nekaj zanimivega na tej seji odbora, ki je bila sicer prekinjena zato, da ne bi do razprave prišlo, kar ni bil sam poslovniški trik, ampak po mojem uvaja neka nova merila, da po novem bomo lahko sklicali sejo, predlagali priporočila, v uvodu bo predlagatelj svoje povedal, potem bo dvignil roke prvi poslanec in z močjo ne z argumenti, ampak z močjo ocenil, da priporočila niso primerna in se bomo poslovili. Torej, mi smo nekoč ta poslovnik Državnega zbora, kar se tiče dela Državnega zbora na plenarnih zasedanjih spremenili ravno zato, da se omeji čas, kajti časa je dovolj na odborih. Po novem tam sploh ne bomo mogli govoriti, kajti s tem se je dovolilo v Državnem zboru uvesti novo prakso. Morda je to zanimiva tema tudi za Zakonodajno-pravno službo. No in kaj je rekel predsednik na tej seji programskega sveta? Pa saj če imamo kakšno črvivo jabolko, ne moremo posekati drevesa. Res je, veliko novinarjev, tudi na RTV Slovenija je več kot delavnih, več kot sposobnih, pripravljajo dobre stvari, ampak, veste, rekel je pa nekaj drugega, to jabolko damo v gajbo, tako kot vsa ostala jabolka, saj tisti, ki se bolj s kmetijstvom pa vsakdanjim življenjem pri prehranjevanju pa shranjevanju zadev spoznate, veste, da eno črvivo pa gnilo jabolko povzroči hitro črvivost na vse ostale. Sicer pa res – zakaj bi nekdo delal drugače, če je dovoljeno nekomu nekaj drugega? Kaj hitro za takšne stvari pade tudi motiv. Zakaj bi se nek novinar držal načel, če se nekemu drugemu ni treba? Seveda pa ni tako preprosto, ker kot sem povedala, nekateri letijo naslednji dan na cesto, nekateri pa so za svoja početja, ki ravno tako niso v skladu z zakonom, nagrajeni. In ne gre za neka naša mnenja, gre za to, da je dejansko bilo nekaj narobe, ker je o tem razpravljal programski svet. Zdaj mi pa povejte, kdo je politiziral? Programski svet, ki je opozoril na več zadev, ki so se dogajale tudi kar se tiče pritožb, ali tisti, ki so lahko v prostorih javne RTV televizije izobesili napis Smrt janšizmu! In nič se ne zgodi. V javnih prostorih javne RTV Slovenije so pozivi k umoru očitno nekaj povsem avtonomnega. Prav tako je povsem avtonomno, da v dvigalu, ne vem koliko časa, mesec ali dva visi listek, tiralica za politikom, in beži, no, spet Janezom Janšo. Ampak vi se danes ukvarjate s tem, zakaj on poziva k neplačevanju RTV prispevka. Dajte se ukvarjat s tem, da do takih pozivov ne s strani politikov ne s strani organizacij – dajte si pogledat, veliko jih je, različni so argumenti za to – ne bo, ker ne bodo potrebni. Vedno bo kaj narobe, to vsi dobro vemo. Ampak to gre predaleč in zato so takšne seje potrebne. Ne se jih bati! Še vedno boste imeli dovolj prostora v medijih, ampak ne se jih bati.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Primož Hainz. Pripravita naj se mag. Branko Grims in gospa Janja Sluga.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Ne bom ponavljal tistega, kar sem rekel v stališču poslanske skupine, kjer smo se izrekli proti tej razpravi o temi, kot je bila predlagana, ker sama po sebi pomeni nek določen politični pritisk. Bi pa rad povedal, da Radiotelevizija Slovenija, nacionalka, ni samo politična ustanova, mi se danes pogovarjamo res samo o politiki, in to v najbolj grobem pomenu besede. To je naša največja kulturna ustanova, na to dimenzijo bi vas v tej razpravi opozoril, če se bo kdo še na to obrnil, da ne bomo izgubili rdeče niti, za kaj pravzaprav pri vsej stvari gre, pri televiziji namreč, ne bi pobudnikih te razprave. Žal pa moram tudi sam na področje politike zaiti, ker je bilo o tem veliko govora. Moram reči, da ta zakon, tak kot je, omogoča določeno spolitiziranost tudi RTV, rekli so mu Grimsov zakon oziroma gospod mag. Branko Grims se je sam hvalil, da je to njegov zakon. Ampak tudi tu moram reči, ne more biti mag. Branko Grims vsega kriv sam, politiko vedno naredijo ljudje, tako ali drugačno. Noben zakon ni tak, da se ga ne da spolitizirati. Dejstvo je, da pravzaprav televizija ne more biti boljša, kot je družba okoli nje, in je to zrcalna slika. Seveda ne bom nikoli pozabil – sicer sem to enkrat že rekel pred letom ali nekaj meseci –, ko je dr. Krešo Petrovič, doktor sociologije na visoki šoli, Fakulteti za šport, ko so ga spraševali, kakšen je šport, rekel: »Šport je tak, kot so ljudje«. In popolnoma enako velja za televizijo, ne more biti boljša in tudi ne more biti slabša, znotraj tega moramo najti neko ravnotežje. Kar se novinarjev tiče, imam jaz tudi kdaj kakšno pripombo, ko gledam televizijo. Zvečer gledam kakšno okroglo mizo ali pa Odmeve, recimo, in veste, kaj me najbolj prizadene – ne politična stališča, to me popolnoma nič ne moti, ker vsak jih ima, tudi novinar ima politična stališča, ampak moti me to, ko novinar reče, to pa to, sogovornik bi moral reči samo še ja, ker pa reče dve besedi več, ga pa on prekine in reče: »Nimamo časa.« To me moti – sogovornik ne dobi priložnosti povedati stavka do konca. To me pa resnično moti, bolj kot kakršnakoli spolitiziranost tega novinarja. Ker če je novinar spolitiziran, imam pač svoje mnenje o njem, si mislim svoje. Mene pa moti, če ima uglednega sogovornika – in sogovorniki so praviloma zelo dobri –, da mu ne pusti povedati stavka do konca. To pa je, moram reči, neka moja redna, bom rekel, kar malo nervoza, ko to gledam včasih, kako se to na silo dela, se gleda samo na uro in je pri tem potem dostikrat vsebina malce pozabljena. Kar se tiče uravnoteženosti, o kateri govori kolegica Anja Bah Žibert, pa ne samo ona. Namreč, uravnoteženost je nekaj, kar je po moje – to je težko. Novinar naj pač ima svoje mišljenje in me to popolnoma nič ne moti, ampak ta uravnoteženost me vedno spomni na tako imenovano časovnico, ki je bila tudi omenjena. Veste, spomnim se, ko smo počasi, po kapljicah spuščali Cerkev v nacionalno televizijo, pa je nadškof dobil besedo, recimo, pa je čestital, ali pa Jože Smole božič in tako naprej, veste kaj so drugi dan peli telefoni. Nadškof je imel več besede, je imel 3 minute in pol, medtem ko tisti član CK pa je govoril samo 2 minuti. To je časovnica, popolnoma izkrivljena zgodba, ki jo poznamo iz bližnje preteklosti in mislim, da danes pa nam tega skoraj ne bi bilo treba ponavljati v tako grobi obliki. Kar se tiče omenjenega Odbora za obrambo, 13. aprila, tu moram reči, da soglašam s tistimi, ki ste to omenili oziroma je gospa omenila. Namreč dejstvo je, da ta oddaja ni bila predvajana, dejstvo je, da nam je direktorica dr. Ljerka Bizilj obljubila, da bomo dobili poročilo, kaj se je zgodilo, zakaj ni bilo posneto oziroma zakaj ni bilo predvajano, pa tega nismo dobili, pa je tega že kar nekaj časa. To nam seveda televizija dolguje. Mislim, da bi bilo to lepo, tudi če rečemo, napaka, kakorkoli, jaz ne vem, ampak recimo. Drugače pa seveda, če pa ni bila napaka, potem pa moram reči, da so bili argumenti okrog tistega sestreljenega helikopterja slovenskega pilota, ki je bil sestreljen zaradi primera, da v Sloveniji vojna je, vendar na strani neugodni za desnico in zato je lahko tudi v tem nek vzrok, zakaj se zadeva ne predvaja. Samo ugibam, ker ne vem, ker pač poročila še nimamo, ampak, argumenti, ki so bili tam izneseni, ponoči, ob dveh, koliko je bila ura, so bili zelo zanimivi. Kaj me še moti na televiziji, če smo že pri tem, pa ne bom o politiki, seveda pa so to reklame. To sem enkrat že rekel, mislim da, na seji odbora. Namreč, ko prižgem proti večeru ali zvečer televizijo ali recimo med dnevnikom – pa reklame. Jaz sem seveda en tistih, ki trdi, da mora biti nacionalna televizija plačana, da mora imeti fiksno toliko in toliko denarja, zato so tudi na televiziji neke vrste javni uslužbenci, ampak ko tekmujejo s komercialnimi oddajami, to me pa resnično moti. Sredi filma, sredi filma reklame, čez 20 minut reklame. In moram reči, da to me moti. Ampak, saj pravim, to očitno nima s politizacijo nič skupnega. Na koncu, seveda če dovolite, da končam samo s to mislijo, s katero sem začel, nacionalna televizija je kulturna ustanova z mnogimi področji, ki jih pokriva, od otroških programov, glasbenih programov, klasičnih programov, kulture, torej oddaje, ki so po moje zelo na nivoju. Mislim, da bi se lahko, če kulturo omenjam, tudi kulturno vedli do te naše največje ustanove. Kar pa se tiče še enkrat, da direktno rečem, sem pa absolutno proti gonji, proti temu, da bi televizija ne dobila rednega prispevka za to, da lahko opravlja svojo veliko kulturno dejavnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert, kot predstavnica predlagatelja. Izvolite.
Ja, jaz se moram z nekaterimi mnenji gospoda Hainza strinjati, ampak danes je po moje neumno, da govorimo o tem, o čemer se strinjamo, ker pač imamo v tistih glavnih zadevah pa očitno različna mnenja. Omenil je, da gre za kulturno ustanovo. Se absolutno strinjam, zato sem bila zelo presenečena, ko sem slišala od raziskovalca tako imenovane polpreteklosti in tako imenovanih udbovcev in SDV-jevcev, koliko tega je na naši RTV Slovenija. Tako da upam, da ni to kultura. Prav tako je povedal gospod Hainz – zdaj je že v vlogi podpredsednika Državnega zbora –, to pa je zaskrbljujoče, da so dogajanja na javni Radioteleviziji odraz družbe okoli nje. Torej je poziv k usmrtitvam odraz stanja v naši družbi. Potem pa moramo res vsi skupaj močno premisliti, kaj počnemo in prevzeti odgovornost, ker če je to po vaše tako, potem ni čudno, da se dogajajo umori po bolnicah, ker očitno je to za nekoga sprejemljivo, ker v javni RTV to delajo, to je pa odraz družbe. Jaz se s tem ne strinjam in na takšen način ne pristajam. Skratka, kar se pa tiče časovnice, se absolutno strinjam, ker pa ste zelo prefinjeno poskušali tisto nepredvajanje seje o tako imenovani sestrelitvi helikopterja celo obrniti v to, da je nepredvajanje bilo v korist Slovenske demokratske stranke, vam pa še enkrat povem, morda niste prej slišali, mi smo podali sum kaznivega dejanja zoper odgovorne na RTV Slovenija zaradi tega. Mi smo podali sum kaznivega dejanja. In jaz mislim, da tam ni bila težava, da bi imela desnica, ampak bili so pa predstavljeni nekateri dokumenti, ki niso prav nič prijetni za gospoda Kučana, ki na sejo ni prišel.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branko Grims. Izvolite.
Ja, vsem prav lep pozdrav! Tolikokrat sem bil danes omenjen tako, da bi se vsem zahvalil, da toliko mislite name. Kar se tiče samega zakona, vsekakor si ne lastim vseh členov, da ne bo nesporazuma. Tisti del o financiranju je notri dal kar sam minister v dogovoru z RTV Slovenija, jaz sem bil takrat proti, če hočete to vedeti, ampak me niso hoteli poslušati, tako da tisto gotovo ni moj del pa še upoštevali smo takrat vse pripombe, pazite vse, ki so jih dala mednarodna združenja novinarjev in pa RTV hiš, javnih, katerih predstavniki so bili takrat na obisku v Sloveniji in so pač te konkretne pripombe sporočili. Čisto vse smo upoštevali v zakonu. Toliko, da v tem delu je pač zakon bil dopolnjen. Osnova je pa res, da sem jaz naredil, ampak ne boste verjeli, da ko ste vsi to omenjali, ste pozabili še nekaj dodati. Da ta zakon je bil dvakrat potrjen na referendumu in ima zagotovo svetovni rekord, jaz bi trenutek hvaležnosti namenil tudi gospe Širci, ki je šla s tako nemogočim nasprotnim predlogom, da je bil potem moj še enkrat potrjen, ampak vsekakor bi se vsem levim zahvalil za njihovo nespametno ravnanje. Tisto, kar je pa največ vzburjalo takrat polemike, to ste pa tudi vsi spustili, pa vas moram malo spomniti. To so določbe o novinarski etiki, ki so zapisane v tem zakonu. Koliko je bilo vpitja: Kaj to dela v zakonu? To mora ven iz zakona! Pa so samo prepisani iz novinarske etike kot take, ki obstaja kot listina že dolgo. Nič posebnega. Zakaj je bilo to tako moteče. Če ima nekdo namen etično ravnati, če ima namen spoštovati novinarsko etiko, če ima namen profesionalno ravnati, ga to pa res ne more motiti, bo rekel, hvala bogu, še na zakonski ravni je to zaščiteno. Če ga pa moti, je pa nekaj hudo narobe. In zdaj smo pa tam. Prejle je ena gospa iz SMC tako lepo rekla, da kakšni so tisti mediji, kje v kakšni drugi državi. No, ampak preden pridemo do tega v Sloveniji, si najprej poglejmo, kaj pravi teorija o tem. Na politologiji obstaja učbenik profesorja Ferfile, govori konkretno o ZDA sicer, ampak ima pa notri eno misel, ki je izjemna. Pa ga citiram po spominu, profesor Ferfila je tam zapisal, da v ameriški pač politologiji velja, »da ni največja novinarska laž, kadar poročajo pol resnice, kadar gre za kakšno laž, ampak da je največja novinarska laž, najbolj zavrženo dejanje v novinarstvu sistematično zamolčanje nečesa, tabu tema«. In tabu tem, gospe in gospodje, je v Sloveniji zelo veliko. To pa je potem problem. Kajti ljudje gredo na volitve v dobri veri, da imajo neko realno sliko, dejansko pa seveda določenih stvari sploh ne vedo, sanja se jim ne, ker se v njihovih očeh ni zgodilo. Zakon konkretno. Zdaj pa tisto, zaradi česar ste vse sklepe blokirali in zaradi česar danes poslušamo take neumnosti, da bi se recimo gospe iz SD lepo zahvalil za to, da je dokazala upravičenost tistega starega Murphyjevega zakona, da papir prenese vse, mikrofon v parlamentu pa tudi. Kadar pride potem do takih stvari, dajmo pogledati, česa ni bilo. Recimo prenosov sej. Kaj pravi zakon? Po zakonu je dolžna RTV Slovenija prenašati vse seje delovnih teles, druge aktivnosti in seveda vse seje Državnega zbora. Ali to izvaja? Ne izvaja. Torej bi moralo za to vodstvo takoj odgovarjati, komplet vso, ker krši zakon. To je zavestna kršitev zakona. In poglej čudo, manjkajo ravno tiste seje, kjer se govori o slovenski osamosvojitvi, kjer se govori o varnosti v tej državi, kakšna tiskovna konferenca, kjer se predstavi, koliko teroristov je dokazano šlo čez Slovenijo in je zato torej odgovorna aktualna slovenska oblast, kazensko, pravno in politično, tudi za zločine, ki so jih potem ti ljudje storili na ozemlju Evropske unije, ker so jih sedanjih vladajoči spustili čez Slovenijo brez ustrezne preveritve, ker so dali iz Vlade navodilo policiji in službam, da naj ne izvajajo schengenske in druge zakonodaje. Ravno o tistem se pa ne poroča. Kakšno naključje, kajne? Temu se pa reče tabu tema. In potem je problem, kadar se to naredi, ker se krši zakon. Pa mislite, da je to edini problem, kadar se krši zakon? No, sedaj pa poglejmo, govorili ste toliko o novinarki etiki, profesionalnosti, samostojnosti in realnem nevtralnem celovitem obveščanju kot ustavni pravici. Kaj še pravi Murphyjev zakon? Za najbolj visoko donečimi besedami so vedno najbolj nizki interesi, pritlehni. No, pa poglejmo konkreten primer. Na internetu, tisti, ki obvladate Facebook veste, da je včasih veljalo, da če si na bil Facebooku včlanjen v neko skupino, če te je hotel včlaniti nekdo drug, si dobil v potrditev ali soglašate s tem, da ste član te skupine. Zdaj tega ni več. Zdaj pride tako kot tisti, nekdo vam je lajkal eno potrditev, gotovo. Potem lahko to iščeš nekje po notranjih nastavitvah, če imaš za to seveda toliko časa v svojem življenju, da nonstop to nadzoruješ ali pa pač samo to pogledaš in če se vmes kaj zgodi, za to niti ne veš. In tako recimo se je zgodilo nekomu, da nekaj časa ni nič pregledal, v katerih skupinah je, potem je dobil pa opozorilo, da naj bi bil član neke čudne skupine z imenom Legija smrti, pa je šel ta človek tisti večer na internet pogledati, tista skupina je res obstajala, ampak njega tam med člani ni bilo. Potem si je mislil, to je brezveze, to je nekdo eno raco spustil. Pa glejte, kaj se zgodi na RTV Slovenija, to je pa res primer novinarske etike, dajte to poslušati, gospe in gospodje, ker je tako poučno za našo medijsko sceno. Približno dva tedna po tem izgine ta spletna stran v celoti s Facebooka in še dva tedna po tem, ko tudi strani ni več, ko torej ničesar ne moreš več preveriti, ničesar ne moreš dokazati, ničesar ne moreš pregledati, ima pa v najbolj gledanem terminu RTV Slovenija večminutno oddajo, kjer zmerjajo tega človeka, kakšen da je, ti prasec, član je Legije smrti, se zgražajo, naredijo potem še okroglo mizo, povabijo sogovornike, da ga še tam zmerjajo, kakšen da je. V najbolj gledanem terminu RTV Slovenija. Res, to je pa vzor novinarske etike in neodvisnosti, kajne. In potem nekomu zaradi tega, ker je napisal eno kritiko, malo bolj sarkastično, te iste novinarke, prizadete v svoji visoki profesionalnosti in novinarski etiki, vložijo še tožbo. V vsaki normalni državi, gospe in gospodje, bi tisti človek, ki je to doživel na lastni koži, tožil RTV Slovenijo in te novinarje, v vsaki normalni državi, za zavajanje javnosti, za pristransko poročanje, za nepopolno poročanje, za tisto, čemur se reče, da zamolčiš tisti del resnice, ki stvar pokaže v pravi luči, da on nikoli tega ni vedel, da on nikoli ni dal nobenega soglasja in da on s tem preprosto nima nič. Ampak v Sloveniji seveda ne tožiš, kajti ta isti človek ima eno drugo izkušnjo, ker so mu celo družino razglasili za naciste, je šel v tožbe. Za te tožbe je do zdaj pokuril 44 tisoč evrov, v najboljšem primeru mu bo morda dosojena polovica tega denarja, kar pomeni, da je dvakrat kaznovan, najprej so ga mediji diskreditirali, in kar je mnogo huje, diskreditirali so njegovo družino, njegovi otroci so bili zato izpostavljeni pritisku v šoli, tudi pretepanju in uničevanju predmetov pa še čemu. A glej ga hudirja, in zdaj bo še sodstvo to tako naredilo, da bo še enkrat kaznovan, ker bo še 20 tisoč evrov najmanj iz svojega žepa na koncu plačal. Mediji bodo zagotovo poročali: »Poglejte ga, kakšno je dobil!« To, koliko se pa za to porabi, so pa vsi tiho, to je pa slovensko pravosodje. Bomo o tem še kdaj drugič. In seveda zato ta človek v to ni šel, v tisto tožbo, ampak to ne pomeni, da je bilo to ravnanje novinark skladno z novinarsko etiko in še manj, da je bilo skladno z Zakonom o RTV Slovenija. Pa je zato kdo odgovarjal na RTV Slovenija? Kje pa, lahko smo prebrali izjavo, da ima za tisto tožbo, pazite, zaradi tega, ker je tako svinjarijo nekdo objavil, lažnivo od prve do zadnje in zavajajočo, lažnivo in zavajajočo od prve do zadnje minute, ima podporo kolektiva in vodstva RTV Slovenija, verjetno tudi finančno. Konec zgodbe. Tako se pa izvaja Zakon o RTV Slovenija, beri, se ga krši po dolgem in počez. Mimogrede, tista oseba sem bil jaz, če kdo ne ve. Tukaj pa poslušamo, da je z zakonom nekaj narobe, z zakonom ni nič narobe, narobe je to, da se ga od prvega dne sabotira in se ga noče izvajati, noče se ga izvajati ravno v tistih delih, ki narekuje profesionalnost, novinarsko nevtralnost, neodvisnost in da je treba spoštovati ustavno načelo obveščanja. Ali veste, kaj je ustavno načelo obveščanja? Da mora biti vsakomur na enostaven način, njemu dosegljiv način, vsak trenutek o vseh relevantnih problemih družbenega življenja dostopna informacija, osvetljena z različnih vrednostnih zornih kotov. To pa je popolno spoštovanje ustavne norme in evropskih norm, če hočete. Ali je to v Sloveniji? Ja, pa ja da! Kar povejte, koliko je tisto poročanje, o katerem sem prej govoril, skladno s tem načelom. Ne, da ni, ampak je popolno nasprotuje, negacija tega načela, vsako sekundo. In zato je nekdo plačan. In je še to negacija in zato bi moral nekdo odgovarjati. V tem je pa problem. Seveda boste rekli, poglejte, saj nevtralnih medijev ni, ampak gospe in gospodje, to je evropska in svetovna politološka pa če hočete tudi druga znanost že zdavnaj do neke mere sprejela. Jasno, čisto nevtralnih medijev nikoli ni, jih ne more biti v praksi, bodimo pošteni sami do sebe, lahko so pa uravnoteženi in visoko profesionalni. To je bila moja želja, da sem šel takrat tisti zakon pisati. In zato sem notri dal določbe, ki ščitijo neodvisnost novinarstva, ampak od njega pa zahtevajo, od novinarja, da spoštuje načela novinarske etike in je v tem dosleden, da objavi celovito informacijo, to piše v zakonu, in da spoštuje ustavne norme, ker bi moralo biti vendar samoumevno. To se pravi, da je vsaka informacija osvetljena z različnih vrednostih zornih kotov. Pa je tako v Sloveniji? Naj dvigne roko tisti, ki to verjame. Nihče ni dvignil roke. No, s tem, vsaj vidim, smo našli skupno točko. To, gospe in gospodje, pa je predmet, o katerem je dolžan spregovoriti potem Državni zbor, ker gre za kršitev zakonodaje, ki jo je sprejel Državni zbor, in za kršitev ustavnih norm. Državni zbor pa je tudi ustavodajalec, kadar odloča o ustavnih načelih in seveda odloča z ustrezno, najmanj dvotretjinsko večino vseh glasov. Zato je vsa pravica in tudi dolžnost parlamenta, da o tem pregovori. Tiste, ki ste pa preprečili, da bi se o tem sprejelo kakršno koli odločitev, ne da bi predlagali neko svojo rešitev, vas je pa lahko sram. Kot rečeno, večja, v bistvu še večja kršitev človekovih pravic vseh gledalk in gledalcev, kot tisto, če o nekom objaviš laž, takrat je seveda tej konkretni osebi na najbolj grob način kršena njena osebna integriteta pa seveda tudi človekove pravice s tem, je tisto, ko nekaj sistematično zamolčiš. In veliko vas je bilo, ko ste govorili o tem, kakšna je sestava delovnih teles in kako odloča zdaj ta koalicija, ko odloča o RTV Sloveniji, in kako deluje RTV Slovenija. Na vašem mestu, gospe in gospodje, se jaz s tem ne bi hvalil, res ne. Točno ta državni zbor, ko je odločal o potrditvi mandatov, celo predsednika dosedanjega, predsednika, pazite, Sveta RTV Slovenije, ni ponovno potrdil, samo zato, ker so mu očitali, da naj bi bil, v bistvu niti ne blizu nasprotni strani, ampak da ni dovolj rdeč, dajmo po domače povedati, za kaj je šlo. In zato je bil izločen, pa je dr. znanosti, nevtralno je vodil, še tisti, ki so bili čisto na nasprotni strani, so mu to priznavali, pa ga niste potrdili, potrdili ste nekoga, ki je politično čisto vaš. Toliko o tem. Ali pa je bilo prej kaj bolje, ker so nekateri govorili o prejšnjem zakonu, kjer so imeli nekateri pooblastilo, da so kar sami imenovali notri v svet RTV svoje ljudi, svoje predstavnike, in to naj bi garantiralo politično nevtralnost? To ste mnogi zdaj zagovarjali, na tri šihte. Ali pa je bilo res tako? Dajmo malo premisliti. Kdo pa je bil dolgoletni predsednik Sveta RTV Slovenija po prejšnjem zakonu? Aha, Janez Kocijančič, bivši predsednik Zveze komunistov oziroma naslednice Zveze komunistov oziroma sedanjega SD, to se pravi, predsednik politične stranke je bil na čelu RTV Slovenija več let. Toliko o politični nevtralnosti. Kaj je že rekel legendarni predsednik nemškega Ustavnega sodišča Hercog, ko so imeli eno podobno kolobocijo v Nemčiji, če bi vedel, kako se pod krinko neodvisnosti politika globoko zažre in kremplje zasadi v tkivo javne radiotelevizije, ne bi nikdar podpisal tiste ustavne odločbe, kot sem jo. Šlo je pa za ta točno isto rešitev, kot jo je imela nekoč Slovenija v svojem zakonu, prejšnjem, tistem, ki ga zdaj ni več. Seveda, če je bil, zato pa ga SD in gospod Veber in tista gospa, ki je imela tako veliko za povedati, tako hvalijo – ker je bil njihov predsednik potem na čelu RTV Slovenija. To je pa res politično nevtralno, to je pa res politično neodvisno. Predsednik politične stranke na čelu javne radiotelevizije. Krasno, moram reči. In zato takšnih rešitev, lepo vas prosim, nekomu, ki je še pri zdravi pameti pa nekaj ve, res ne hvalite,ker ste smešni pa še bedasti zraven, bodimo pošteni sami do sebe. In potem seveda tudi drugače zazveni tisto, kar je gospa iz SMC rekla, »ja, na Poljskem so pa mediji rumeni tisti, ki odločajo o javnem mnenju«. Ja, v Sloveniji so pa rdeči. Kaj je boljše? Ali pa so ti rdeči mediji zato kaj manj rumeni? Ja, glede na tisto, kar sem vam prej povedal prav nič. Jaz osebno sem prepričan, da si noben rumen medij na Poljskem ne dovoli objaviti takšne evidentno nesramne, škodljive, lažnive, manipulativne polresnice zato, da oblati nekoga, ki se ga bojijo na nasprotni strani, ki jo je objavila RTV Slovenija v tistem prispevku o meni, ki sem ga prej omenil. Močno dvomim, da je kakšen takšen prispevek na Poljskem objavljen, ker preveč dobro poznam Poljsko in imam kar nekaj prijateljev in globoko spoštovanje do Poljakov, tako mimogrede. Seveda pa vem, zakaj vam je trn v peti Poljska. Na Poljskem v parlamentu ni več niti ene leve stranke. Samo desna sredina in desna, konec. Zato pa je Poljska gospodarsko uspešna. Zato nas Poljska prehiteva po vseh kriterijih, nekoč pa je bila za nami 10-kratno, ne za 2-krat, 10-kratno v mnogih kriterijih. To je pa stvar volitev. In potem pridemo do tistega, kako ljudje volijo. Volijo tako, da so prepričani, da imajo celovito informacijo o dogajanju v državi. Ampak prej smo dokazali, da se jim laže o posameznikih, ki se jih blati, ene pa se vzdiguje v nebo, kakšnega Tűrka recimo. In potem seveda doživi tisti na mednarodnem terenu svoj trenutek resnice. Po drugi strani se zamolči bistvene dogodke, ki so pomembni za to, da imajo ljudje celovito sliko. Zamolči se jim dejstva. Recimo, vsi slovenski mediji so v prime time objavili – osrednji govorim, tudi RTV nacionalna, jasno, o njej danes teče beseda –, sliko tistega ubogega otroka, ki je utonil tam. Ampak kolikor se jaz spomnim, ni bila na enak način potem objavljena, beri, skoraj ni bila objavljena vest, da je bila to režirana slika, in da je tisti otrok utonil zato, ker je njegov oče vozil čoln in švercal druge migrante v Evropo. To pa je že malo bolj nerodna zadeva. To pa se ni objavilo. Ampak, veste kaj pa je še mnogo huje, da se ni objavilo, nihče, pa kolikor jaz vem, če pa kdo je, se pa globoko opravičujem, ni na enak način objavil slik krščanskih fantkov, obešenih po ulicah v Siriji in Iraku. Nihče ni objavil slik tri leta starih deklic, obglavljenih samo zato, ker so bile deklice iz krščanskih družin na Bližnjem vzhodu, kjer se dogaja nad kristjani genocid. O tem pa niti besede. Ko pa pridemo do takšnih dvojnih meril, pa začnemo govoriti še o zlorabi otrok v politične namene, za točno določeno politiko, o pristranskem poročanju in seveda o zavajanju ljudi, ki potem nekaterih bistvenih podatkov sploh ne vedo. Tam je pa šale konec, gospe in gospodje. Kajti potem se ljudje odločajo povsem drugače, ampak jaz seveda razumem slovenske medije, potem ko uvažajo tuje vojske in tuje vojaške, dve tretjini tistih prinaša vojno zanje in tudi sposobni so za vojno po vseh lastnostih, po starosti, po vsemu, moški, se tuje vojake uvaža na evropsko ozemlje in se jih spušča nelegalno preko slovenske meje po odločitvi Vlade Republike Slovenije. Če pa bi se objavilo slike, kaj so, ne bom rekel ti isti ljudje, morda pa tudi kakšen med njimi, kajti tudi to je dokumentirano že zdaj, in to več kot enega, počeli z otroki iz krščanskih družin na Bližnjem vzhodu, potem pa ne bi bili ljudje ravno tako navdušeni nad tovrstnim odpiranjem meja, ampak bi se vprašali, kdo spravlja ljudi v nevarnost. Ne samo v nevarnost, ampak bi se vprašali tudi, kdo spravlja blaginjo Evrope v nevarnost, ker jo cepi, ker takšna norost, kot se tukaj dogaja s temi migranti zdaj že leta, seveda cepi Evropsko unijo, krepi sile, ki trgajo Evropsko unijo narazen. Brexit brez migrantske zgodbe ne bi nikoli uspel. Danes pa se vsi obnašajo, kot da je vse v redu. Evropska unija je že razpadla, gospe in gospodje, če kdo tega ne razume. Dajmo stvari imenovati s pravim imenom. Medkulturni dialog, o katerem smo govorili v tem prostoru, ko sem vodil sejo vseh parlamentarnih delovnih teles, vseh držav Evropske unije v času, ko je Slovenija tako uspešno predsedovala Evropski uniji, je sprejel kot sklep, enoten, soglasen, gospe in gospodje, da je stvari treba poimenovati s pravim imenom. In Evropska unija je razpadla. Krivi za to pa so tisti v Bruslju, ki so se odločili, da enega dela lastne zakonodaje sploh ne bodo spoštovali, seveda zato, da so se fino slikali, kako so multikulti v levičarskih medijih, ki so mimogrede vsi po vrsti plačani od Sorosa. Kako je s tem v Sloveniji, si lahko tudi ogledate na internetu, je zelo poučno. Potem vse tisto obveščanje zazveni malo drugače, morda bi kdo kdaj načel tudi vprašanje načela korupcije v slovenskem medijskem prostoru, skorumpiranosti s strani tujega, recimo Sorosovega kapitala, ki priteka preko raznih mirovnih inštitutov, pa saj drugih ne vem zdaj na pamet, da ne bom komu krivice naredil, ampak je teh naslovov tam nekje 20, 30, od koder je to prihajalo v Slovenijo in se potem pretaka v medije. In vpliva na javno mnenje. Pa še kako vpliva! Kar je popolnoma nedopustno, da se razumemo. To je čisti kriminal. To je veliko bolj nevarna oblika kriminala kot kakršnokoli financiranje političnih strank iz tujine, ki je itak prepovedano po zakonu in pod nadzorom, to pa ni pod nadzorom. Nevarno je zato, ker vpliva na temeljno ustavno pravico, brez katere je vsaka demokracija samo farsa. To je pravica do obveščenosti. Zato je to tako nevarno. Ampak o tem se v Sloveniji ne piše in ne govori. Če pa vsaj v tistem mediju, ki bi moral biti za zgled, ki bi moral biti referenca vsem drugim medijem, to je RTV Slovenija, spregovorimo o Državnem zboru, se pa išče vse možne izgovore, samo da se ne bi spregovorilo o pravih stvareh, o dejstvih, jasno in brez sprenevedanja, da bi se stvari imenovalo na pravi način, čeprav je točno to tista točka, kjer so bili nekoč vsi soglasni, v Sloveniji levi in desni in v celotni Evropski uniji vsi, brez izjem, da je stvari treba imenovati s pravim imenom, tudi takrat in še posebej takrat, kadar je to nekoliko neprijetno, ker nam nastavi ogledala našega lastnega ravnanja. In zaradi tega, gospe in gospodje, se ne sprenevedajmo, da je poročanje, obveščanje in vse ostalo v Sloveniji skladno z ustavnimi načeli. Se, lepo prosim, ne sprenevedajmo, da so stvari idealne znotraj edinega medija, ki je javen, ki je tak, da bi moral imeti, kot rečeno, referenčni vpliv na vse ostalo, to je RTV Slovenija. Daleč od idealnega sveta. Medij poročajo pristransko, zamolči določene teme, tam se en krog ljudi zelo trudi, pa je vedno znova odrinjen. Za kogar se ugotovi, da kakorkoli poskuša biti res nevtralen ali pa da bi celo izpolnjeval tisto ustavno načelo, da mora biti ista stvar prikazana z različnih vrednostnih zornih kotov, zlasti je to seveda pomembno v najbolj gledanih oddajah, kot so TV dnevniki, in mnogo bolj kot v vseh ostalih, tiste se po navadi potem zelo hitro postavi čez vrata. In kar je katastrofa vseh katastrof, to se ne dogaja samo znotraj informativnih oddaj, to seže veliko dlje! V otroškem mediju je nekdo, ki je zelo uspešno vodil oddajo, zato ker se je javno se postavil za družino, za otroke, izgubil službo. Pa naj se zdajle RTV Slovenija spreneveda kolikor se hoče. To je katastrofa. To je dokaz, da taka RTV Slovenija nima kaj iskati, da bi jo bilo treba razpustiti zato, ker ne spoštuje lastnega zakona, gospe in gospodje. Samo zato. Kajti v tem zakonu so notri določbe, pojdite si to prebrati, ki povedo, da je uredništvo in vsak novinar zase in celotno vodstvo dolžno spoštovati načela novinarske etike, dolžno zagotavljati celovitost poročanja, dolžno spoštovati ustavne norme, dolžno spoštovati človekovo integriteto, ne da se ga oblati za nekaj, kar on niti vedel ni, kaj šele da bi kadarkoli s tem soglašal ali pa imel o tem pozitivno mnenje. To, gospe in gospodje, je pa realen problem RTV Slovenije. In tiščati glavo v pesek, tu nič ne pomaga. O tem bomo morali še spregovoriti. Vedno znova in znova. Kajti kot je rekel dr. Jože Pučnik, demokracija ni cilj, demokracija je pot, na kateri je mnogo stran poti. In samo odkriti, javen dialog omogoča, da se potem demokracija kot pot nadaljuje. Za to gre.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Janja Sluga, pripravita naj se gospod Bojan Podkrajšek in dr. Dragan Matić. Izvolite, gospa Sluga.
Jaz se zahvaljujem za besedo. Moj predgovornik je v bistvu zelo nazorno pokazal, za kaj smo v Poslanski skupini Stranke modernega centra mnenja, da tovrstna razprava ni primerna za Državni zbor. Namreč, naš predsednik Odbora za kulturo dr. Dragan Matić je, kot je že sam danes povedal, dvakrat poskušal zavrniti tovrstno razpravo na Odboru za kulturo. Seveda, zaradi predhodnih izkušenj, ker se je še vsakič ta razprava izrodila v nekaj, čemur ni namenjena. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je v svojem mnenju zelo jasno povedala, o čem se lahko razpravlja, in nikakor se ne morem strinjati, da je to, kar so zapisali, mogoče razumeti na več različnih načinov. Nasprotno. Naj citiram: »Pristojnosti Državnega zbora in položaj RTV Slovenija obravnave načina poročanja kateregakoli medija, ne le RTV Slovenija, in njegovega ocenjevanja ne dopuščajo.« Ne vem, kako si je lahko ta stavek razlagati kakorkoli drugače, kot tako, kot je napisan. Nekakšna rdeča nit te zahteve in tudi vseh prejšnjih na isto temo je problematiziranje plačevanja prispevka, politični pritiski, seveda je pa končni cilj to, kar počnemo danes – razprava o vsem mogočem, različne variacije na isto temo, seveda pred kamerami. Upam, da so ljudje pozorno poslušali, kar je bilo danes povedano, in so si uspeli ustvariti svojo sliko. Aktivnosti SDS kot predlagatelja v tem smislu in smislu napada tako na novinarje kot na druge medijske hiše, kot na RTV Slovenija se niso začele s tem sklicem, njihova zgodovina sega že veliko nazaj, od labodjega speva do lakajev, do navodil o poročanju z domoljubno noto, do nekomuniciranja z medijem Mladina in političnih pritiskov na gospo Petrovčič. Nadaljevalo se je z brezplačniki in v zadnjem času z opankami in prijateljicami noči. Jaz mislim, da je to neprimerno, in tudi velika večina javnosti misli tako. Zato se je tudi zgodilo to, kar se je zgodilo, da smo na Odbor za kulturo vabili določene ljudi, da pridejo, pa so se seveda opravičili, kaj pa jim drugega preostane. Tako je Društvo novinarjev Slovenije poslalo opravičilo, v katerem so napisali, da v navedenih priporočilih ni opaziti nobenega konstruktivnega predloga, ampak le poskus politizacije programa javne radiotelevizije, torej le želja po razpravi o dvomih, o nepristranskosti in verodostojnosti poročanja na javni radioteleviziji. Podoben odgovor je prišel tudi s strani direktorice, gospe Ljerke Bizilj, in direktorja, gospoda Lamprehta, in ne bi se mogla bolj strinjati z njima. Namreč, predlagatelj vseskozi govori o etičnosti, o demokratičnosti, neodvisnosti in avtonomnosti, potem pa predlaga priporočila, kot jih predlaga, ki zanikajo vse te štiri vrednote, ki sem jih zdaj navedla. Prvo priporočilo, ki se nanaša na to, da Državni zbor priporoča Vladi, da pozove vodstvo in tako naprej, da ne bi zdaj brala celega priporočila. Jaz mislim tako, vsem nam, še posebej pa predlagatelju je jasno, kakšne pristojnosti ima vlada. Lahko rečem le to, da zakon je zakon, kakršenkoli že je, se ga je treba držati. In ne vidim nikakršnega smisla, da Državni zbor ali pa Vlada ali kdorkoli v tej državi poziva nekoga drugega, naj se drži zakona ali pa naj celo navede opravičljive razloge, zakaj se ga ne drži, kaj to lahko spremeni. To mi ni jasno in bi mi zelo pomagali, če bi povedali, kako bo to karkoli rešilo. Če želi Poslanska skupina SDS vodstvu nekaj naložiti, potem naj to sama reče, naj tega ne prelaga na Vlado. Kot sem rekla, Vlada tu nima nikakršnih pristojnosti, in to, kar dejansko predlagate, je protizakonito. Najprej pozivate k avtonomnosti in neodvisnosti, potem pa v isti sapi vodstvu nekaj nalagate. Ravno tako pa se ta hiša kot zakonodajalec seveda nima kaj vtikati v način poročanja in podajanja informacij kateregakoli medija ne zgolj RTV Slovenija. Kar pa se tiče tega, da se RTV Slovenija ne drži zakona, jaz mislim, da je bila marca v tej hiši seja odbora, kjer smo se pogovarjali o tretjem programu RTV Slovenija. Takrat smo se v razpravi poslanci strinjali, da obstajajo neke stvari, ki bi jih bilo treba glede oddajanja tretjega programa popraviti. O tem imam enako mnenje tudi danes, da ne bo pomote. Takrat smo sprejeli neke sklepe, ki jih bom zdaj prebrala: »Odbor za kulturo poziva vodstvo RTV Slovenija, da zagotovi sredstva za nemoteno delovanje parlamentarnega programa RTV Slovenija«. Drugi sklep: »Odbor za kulturo ugotavlja, da parlamentarni program RTV Slovenija že vse od začetka predvajanja sicer izpolnjuje poslanstvo določeno z zakonom, a hkrati tudi presega vsebine, ki jih je dolžan prenašati. Odbor za kulturo zato parlamentarno politične stranke oziroma poslanske skupine poziva, da opravijo razmislek o zakonodajnih rešitvah, ki bi parlamentarnemu programu RTV Slovenije omogočili celovitejšo obravnavo dogajanja v politiki na nacionalni, evropski in svetovni ravni, povezano z delovanjem Državnega zbora in s tem razvoj parlamentarnega programa v navedeni smeri.« Zato vas sprašujem, zakaj se niste vi pridržali tega sklepa in predlagali sprememb Zakona o RTV Slovenija. »Odbor za kulturo ugotavlja nujno potrebno po celoviti prenovi operativnega dogovora med Državnim zborom in javnim zavodom RTV Slovenija in poziva predsednika Državnega zbora, da nadaljuje z napori za prenovo le-tega.« Te aktivnosti potekajo. Torej, kot je bilo že danes rečeno, že takrat smo se strinjali, jaz verjamem, da vsakdo, ki sedi tukaj v tej dvorani, in vsak državljan te države ima zagotovo pripombe na poročanje, na predvajanje vsebine, na to, kako so novinarji oblečeni, na to, kako se kdo smeji, na to, kako komu daje besedo. Seveda, to so vse legitimna mnenja, ampak domet Državnega zbora je pa v teh sklepih in niti milimetra dlje. In kar zadeva vaše drugo priporočilo – spoštovanje poklicnih meril in načel novinarske etike v programih RTV Slovenija. Kot sem rekla, RTV Slovenija ima z zakonom določeno avtonomijo in uredniško neodvisnost, ima programski svet, ima varuha pravic gledalcev, prav tako pa tudi Zakon o medijih določa, da mora delovanje medijev temeljiti na avtonomnosti urednikov, novinarjev in drugih avtorjev pri ustvarjanju in širjenju programskih vsebin. Torej, poseg te institucije v ta pravila je še toliko bolj nedopusten in vtikanje v njihovo delo je še toliko bolj nedopustno. S tretjim priporočilom – sploh ne vem, kako bi v bistvu komentirala to. Najprej pravite, da bi bil neodvisen nacionalni medijski svet, ki bi ga pa ustanovila Vlada in nadzirala Evropska komisija. Kako gre vse to skupaj, pa še v enem stavku, mi malo ni jasno,. Kako naj bi bil ta svet potem neodvisen, če bi ga nekdo ustanovil in drugi kontroliral, nadziral, nič o tem, kaj naj bi počel, kako naj bi bil sestavljen, kakšen bi bil njegov odnos do vseh tistih, ki sem jih prej naštela, ki že obstajajo, in kaj bi Evropska komisija nadzirala, kako svetuje, ker svet namreč pomeni, da je to, da svetuje, organ svetuje in Evropska komisija bo nadzirala kako svetuje. To [[…]]ne vem. Zadnjo točko priporočila razumem kot neposreden vpliv politike na neodvisno in nepristransko poročanje novinarjev. Kot sem že rekla, menim, da Državni zbor ni pristojen naročati RTV Slovenija, da naj spoštuje zakon, ravno tako ni pristojen, da nalaga Vladi Republike Slovenije nekaj, za kar ta ni pristojna, torej ji nalaga protizakonito ravnanje. V bistvu je tudi to priporočilo enako kot obe tisti prejšnji zahtevi za sklic nujne seje, kot sem rekla, namenjeno zgolj diskreditaciji enega samega medija, in to je RTV Slovenija. Ne upošteva nit mnenja Zakonodajno-pravne službe, katerega sem en del citirala. Resnično resnično občudujemo vašo vztrajnost, ker jaz mislim, da je tako tukaj v tej dvorani kot tudi tistim, ki to sejo spremljajo, zdaj pa že kristalno jasno, kaj se želi s tako razpravo doseči. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika mag. Branko Grims, izvolite. Predlagatelj, izvolite. Proceduralno, izvolite. Gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Predsednik, jaz bi samo prosila, da kolegico Sluga opozoriti, da sklepi odborov nikoli niso nad zakoni, in kot drugo, da ne more nesprejeti sklep posploševati, kot da smo ga vsi sprejeli. Dejstvo je bilo, da je na tisti seji tudi nekaj sklepov, ki niso bili sprejeti, in zato ne moremo reči, da če večina nekaj sprejme, da se s tem vsi strinjamo.
Replika. Mag. Branko Grims, izvolite.
Hvala. Najprej je bil ta nastop zdaj krasen primer tiste najbolj pogoste manipulacije, ki jo srečamo v slovenskih medijih, žal tudi vključno z javnim RTV programom, ko se reče, danes je parlament to in to odločil ali v parlamentu je bilo sprejeto, in se popolnoma zamolči vsa razprava, vse kar je bilo drugih pripomb in se zamolči, in to najbolj pogosto, da je opozicija opozarjala, nasprotovala, storila vse, da se tiste neumnosti ne bi sprejele, ampak to je sveto in zveličavno, podobno je s temi sklepi, ki jih je gospa citirala, ko je rekla, ja zakaj se pa niste na te sklepe sklicevali, saj smo zanje glasovali. Zelo enostavno, to ste vi sprejeli in je to vaša odgovornost, pa vi jih izvajajte, saj zato pa imate oblast, samo ne to potem nam podtikati. To velja za katerekoli sklepe, ki jih nismo mi podprli, ne samo za te, ki ste jih prej našteli, nekatere med njimi. Drugi del te zgodbe pa je, sami ste zdaj povedali najboljšo potrditev kot dokaz, kaj je narobe pri vsej tej zgodbi. Če vas moti, da zahtevamo spoštovanje zakona, spoštovanje ustave, spoštovanje človekovih pravic in doslednost v spoštovanju človekovih pravic in osebne integritete posameznika ter spoštovanje novinarske etike in doslednost v spoštovanju načel novinarske etike, potem, oprostite, je nekaj z vami hudo narobe. Če pa to isto moti tudi funkcionarje na RTV Slovenija in nekatere novinarje, potem je pa tudi s temi še toliko bolj nekaj narobe. Kaj se pa to pravi, da vodstvo RTV Slovenija, uredništva in novinarje moti zahteva za spoštovanje zakona, zahteva za spoštovanje ustave, ustavnih načel, osebne integritete in človekovih pravic ter zahteva za spoštovanje novinarske etike in doslednost v spoštovanju novinarske etike in uresničevanju tistih ustavnih načel, ki zahtevajo, da je vsaka relevantna informacija enostavno dostopna in osvetljena iz različnih vrednostnih zorih kotov. Potem, gospe in gospodje, je s takimi novinarji, s takimi uredništvi, s takimi funkcionarji in s tako javno RTV hišo in s tako koalicijo, ki je za to odgovorna, in vlado, ki to uresničuje in nadzira, nekaj zelo hudo narobe. In to je temeljno sporočilo današnje seje. Nekaj je zelo hudo narobe. Potrebna bo kritična distanca od ljudi do tistega, kar jim osrednji mediji servirajo. Če bo to doseženo, bo že veliko.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek. Izvolite. Pripravi naj se dr. Dragan Matić.
Ja, spoštovani podpredsednik, hvala za dano besedo. Kolegice in kolegi! Danes govorimo o javnem zavodu, o javnem mediju, to je RTV Slovenija. Seveda v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo takrat, ko je bilo še malo toplo poletje, vložili ta priporočila, ampak že takrat so eni govorili, da je to nesmisel. Najbolj me vedno zmoti v tem Državnem zboru, ko se koalicija organizira in na neke težave, ki jih opozicija opozarja, zavzamejo stališče, da te težave niso primerne za nadaljnji postopek. Kot da ne živimo v isti državi. Tudi ko sem kolegico, ki je zdaj odšla iz dvorane, gospo Sluga poslušal, ima človek občutek, kot da živimo v Švici. Jaz sem že enkrat za govornico v dvorani danes povedal, da za stanje v Republiki Sloveniji je tudi soodgovoren medij, o katerem danes govorimo že cel dopoldan. To je dejstvo in dokler si tega vsi skupaj ne priznamo, ali levi ali desni ali sredinski, rumeni ali rdeči ali modri. S tem vprašanjem, bolj ko se nam odmika iz sedanjosti v prihodnost, se bomo še večkrat srečevali prihodnosti. Pa naj povem en primer, ki je bil ta teden, ko je včasih opozicija nerazumljena. O zakonu, o enem od zakonu ta teden, ki je prišel v Državni zbor iz odbora, smo vsekozi, dva meseca opozarjali, da seveda koalicija na tistem zakonu dela kozlarije, po domače povedano. Dva meseca smo bili obsojani, da nimamo prav, da predvsem nagajamo dobrim zakonom. Včeraj pred glasovanjem se je zgodilo naslednje, prijavi se k besedi vodja ene od koalicijskih strank in pove, da so poslanci te stranke za ta zakon prispevali podpise, ampak da so bili zavedeni in da tega ni poznal in da se opravičuje in da bo glasoval proti. Dva meseca je bilo potrebno, da nekateri razumejo, kaj želimo v Slovenski demokratski stranki pa še v kateri od strank opozicije povedati. Tako tudi o tem mediju, o katerem danes govorimo. Zelo nespodobno je, da so ta priporočila bila zavrnjena na Odboru za kulturo s tezo, da so neprimerna za nadaljnjo obravnavo. Spoštovane poslanke in poslanci z vseh strank! Sprašujem se, zakaj se bojimo tega vprašanja že vrsto let. Ali se kdo boji, da ga več televizija ne povabi v kakšno oddajo? Ali se kdo boji, da bo ne vem kakšno službo izgubil? Kolegice in kolegi, imel sem priložnost govoriti z nekom, ki vodi Odmeve, pa zna povedati, kakšna je njihovo delo. Cel popoldan pripravlja oddajo, zvečer pa pride veliki šef, vzame kuli in prečrta vsebino in seveda s kulijem napiše, kaj je treba in koga je treba povabiti v Odmeve. Na Odboru za kulturo je bilo tudi povedano, da se dva pomembneža iz televizije ne bosta udeležila tega odbora. Ampak jaz sem jih že imel priložnost srečati in poslušati v Državnem zboru in ko smo izpostavili tudi probleme, v katere so vnesena ta priporočila, so se ti ljudje povsem strinjali, ampak povedali, da imajo mnogo težav na poti oziroma na stopnicah, da bi prišli do cilja. Seveda, jaz se tudi sprašujem, zakaj potem opravičilo, da ne more sodelovati na takšnem odboru, na katerem je točka, ki se dotika te javne hiše, javnega zavoda, javnega medija, ki soustvarja slovensko podobo. Imel sem se priliko nekoč pogovarjati z enim od predsednikov nadzornega sveta te ustanove, ki je znal povedati takrat, ko je bil predsednik, da mnogo ljudi dobiva plačo v tem zavodu, ki sploh nikoli ne prestopi vrat zavoda. Pa še bi lahko naštevali. Še bi lahko naštevali, ampak, če danes izklopijo kamere, pa da gremo vsi skupaj na kavo, bomo vsi o teh težavah upali govoriti, ko pa je treba javno spregovoriti, je pa večina na Odboru za kulturo izglasovala, da so ti bistveni problemi, na katere v Slovenski demokratski stranki opozarjamo že več let, nespodobni in da si ne zaslužijo nadaljnje obravnave. Jaz sem trdno prepričan, da je kakšno priporočilo možno dodati. Še več bi jih moralo biti. Mi smo tudi pripravljeni prav gotovo poslušati še katero od strank, vas spoštovane poslanke in poslanci, da kaj dodamo. Je pa nesprejemljivo in nespodobno, da o težavah, ki jih gledamo vsi skupaj že vrsto let, ne upamo javno govoriti. Moram pa opozoriti, da je to naš javni zavod, v katerega dajejo denar naši državljanke in državljani, ki ga plačujejo vsak mesec, in tudi država zagotavlja denar. To, spoštovane poslanke in poslanci, pozabljate. Mene zanima, kdo vam je mentor, kdo vam naroča, da se ne smete pogovarjati. Naslednja točka bo zdravstvo. Ali vam je tudi na tem segmentu kdo naročil, da je to nespodobno in da si ne zasluži obravnave v Državnem zboru. Pa ne pozabiti, ta priporočila je vložila Slovenska demokratska stranka, ki je dobila 200 tisoč pa še plus glasov na zadnjih volitvah, ki je ta hiša zelo skrbela, da bi jih dobila čim manj. Kakšni bi bili danes rezultat, da bi ta stranka dobila 15 poslancev več? Potem se tisti direktorji tam ne bi opravičili na Odboru za kulturo. Bi sedeli tam. Tako pa točno vejo, da jim to ni treba. Naj počasi zaključim. V letošnjem letu sem bil en teden v bolnišnici in ker je bil čas pa možnost, v sobi je bila televizija in sem si en dan zadal cilj, da gledam skozi ves dan, koliko je bilo možno, prvi program Televizije Slovenija. Da ne bom samo kritiziral. Mnogo pozitivnega sem videl skozi ves dan. Tako za odrasle, tako za otroke. Ta hiša ima mnogo pozitivnih ljudi, mnogo strokovnjakov. Dokler se zvečer ni začel dnevnik, Studio City, pa Odmevi. Takrat se pa konča. Takrat pa se konča ta pozitivna slovenska televizija. Nisem strokovnjak za medije, me pa zanimajo razmere v Sloveniji, zato sem danes tudi v parlamentu, ker mi ni vseeno kako ljudje živijo. Ta medij pa je za to soodgovoren. Spoštovane poslanke in poslanci, naj zaključim s tistim stavkom, s katerim sem začel. Prej ko bomo spoznali, da je ta naš javni medij soodgovoren za stanje v Republiki Sloveniji, soodgovoren, kako bodo naše državljanke in državljani živeli jutri, prej nam bo boljše. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima doktor Dragan Matić, nato v sklepnem delu dobi besedo še predlagateljica gospa Anja Bah Žibert. Izvolite doktor Matić.
Hvala za besedo. Če gremo od zadnjega konca, ko se je gospod Podkrajšek spraševal, zakaj je bilo izglasovano na Odboru za kulturo, da so ti sklepi neprimerni pa kdo je mentor, da nam naroča, da ne smemo tega potrditi in pa da je nespodobno, da so bila priporočila neprimerna in kakšni so motivi za to pa, da če se bojimo, da nas ne bo v oddajah RTV [[…]]neke špekulacije in o tem kaj, se na kavah pogovarja s kom in tako dalje. Mu moram pač odgovoriti, da je odgovor zelo preprost. Priporočila so neprimerna zaradi tega, ker Vlada Republike Slovenije pač nima pristojnosti, da poziva vodstvo RTV Slovenija, da karkoli počne, ker pač tega ni. Iz tega naslova je to neprimerno, da bi se sploh obravnavalo, ker protizakoniti akti oziroma protizakonita priporočila ne morejo naprej v obravnavo, če je povsem nesmiselno oziroma protizakonito. Potem, zakaj naj bi ustanovili nek nacionalni medijski svet, ki mora biti nadziran s strani Evropske komisije, in zakaj mora to ustanavljati vlada, je tudi popoln nesmisel, ker pač to nikjer v Evropi ne obstaja. Nikjer v Evropi nacionalnega medijskega sveta, ki naj bi bil bojda neodvisen, ne nadzira Evropska komisija, da bi ga pa vlada kje ustanavljala, mi pa tudi ni znano. Ampak o tem nekoliko kasneje. Da se vrnemo k tem zadevam, ki jih je gospa Bah Žibert govorila, kako je bilo to zavrnjeno na dveh sejah Odbora za kulturo. Prvič je bilo seveda zavrnjeno zaradi tega, ker je bil cel kup takih konkretnih navedb, kateri novinar, ob kateri priložnosti, o katerem poročanju je po njihovi oceni delo nekorektno in ker [[…]]Še enkrat moram prebrati mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je povedala, »da pristojnost Državnega zbora in položaj RTV Slovenija obravnave načina poročanja in njegovega ocenjevanja ne dopuščajo.« Jih je bilo treba pozvati, da naj pač spremenijo gradivo, ki so ga predložili. Potem so to umaknili sicer iz gradiva, ampak živ krst ni uspel razumeti, kaj vendarle želijo s tem, da s tretjim priporočilom »Državni zbor priporoča Vladi Republike Slovenije, da v skladu z Evropskimi standardi ustanovi neodvisen nacionalni medijski svet, ki mora biti nadziran s strani Evropske komisije, da se zagotovi skladno z evropskimi vrednotami«. Tega pa nekako niso uspeli podkrepiti z nobenim smiselnim gradivom, da bi jih razumeli, v katero smer želijo razpravljati. Recimo, načeloma bi se lahko pogovarjali o tem kot o nekem sistemskem ukrepu. In prav je, da se mi je zahvalila prej gospa Bah Žibert, ker sem naredil nalogo namesto njih. Pri Odboru za kulturo se seje ne sklicujejo na podlagi dveh ali treh fotokopij nekih člankov iz časopisov, kakor je slučaj pri delovnih telesih, kjer jih vodijo njihovi poslanci. Takrat jim mediji pač pridejo prav, ko ugotovijo, da mediji pišejo, kar bi lahko bila iztočnica za njihov razprave in hitro skličejo kakšno delovno telo. Tukaj na Odboru za kulturo vendarle jaz pričakujem malo več, nekaj vsebinskega. In ker oni pač niso bili v stanju narediti, sem povprašal jaz, kako je to glede nadzora Evropske komisije. Obrnil sem se na gospoda Zorana Stančiča, vodjo predstavništva Evropske komisije v Sloveniji. In kaj mi je odgovoril? Citiram, to je iz njegovega dopisa: »Okvirno medije regulira med drugimi Direktiva o avdiovizualnih medijskih storitvah, ki pa na načelni ravni opredeljuje zgolj širša načela. Bolj natančno so podane zahteve o širjenju avdiovizualnih programov drugih držav, preprečevanju sovražnega govora, oglaševanju in podobno. Evropska komisija nima nekega nadzornega telesa, zgoraj omenjena direktiva pa predpisuje kontaktni odbor, sestavljen iz predstavnikov držav članic. Namen tega odbora ni nadzor. Sama organiziranost oziroma upravljanje medijev v Direktivi o avdiovizualnih storitvah ni opredeljena.« To se pravi, to je, kako je zadeva urejena na relaciji Evropska komisija posamezna država članica. Potem sem še naprej delal domačo nalogo, ki je SDS pač ni zmogel, in sem šel pogledat primerjalni pregled medijske svobode. In zdaj kaj pa piše tukaj notri, med drugim, citiral bom samo nekatere pasuse: »Pomembno vlogo pri zagotavljanju svobode medijev ima tudi Evropska listina o svobodi tiska. Listino je maja leta 2009 podpisalo 48 evropskih novinarjev iz 19 držav s podporo Evropske komisije, da bi zaščitili tisk pred vmešavanjem vlade, novinarjem pa zagotovili dostop do virov informacij.« Gospodje iz SDS pa hočejo, da Vlada ustanovi domnevno neodvisen medijski svet. Dalje: »Nazadnje je Evropski parlament v resoluciji iz maja 2013 v listini Evropske unije povedal, da države članice in Evropsko unijo pozval naj spoštujejo, zagotavljajo, varujejo in spodbujajo temeljno pravico do svobode izražanja in obveščanja in naj zato ne ogrožajo svobode medijev, na primer s poskusi neprimernega in političnega vplivanja ali pritiskov ter vsiljevanjem strankarskega nadzora, cenzure medijev ali z omejevanjem ali neprimernim oženjem svobode« in tako dalje in tako dalje. Dalje je tudi v tej raziskavi jasno napisano: »Evropski parlament tudi opozarja, da Evropska unija ima pristojnosti na področjih, ki so povezana z mediji, kot so notranji trg, avdiovizualna politika, konkurenca, vključno z državno pomočjo, telekomunikacijami in temeljnimi pravicami.« Dalje pa, Evropska komisija je večkrat odgovarjala na pobude iz Evropskega parlamenta in podpredsednica Evropske komisije je junija 2012 na Forumu o pluralnosti medijev v Bruslju poudarila, citiram: »Trenutno Evropska unija nima pravne pristojnosti za ukrepanje na področju medijskega pluralizma, kot del svojega normalnega poslovanja. V praksi je vloga komisije, da vključuje poimenovanje in sramotenje države ad hoc, ko se pojavijo težave.« Konec citata. Jaz še nisem slišal, da bi nas Evropska komisija sramotila zaradi tega, ker naj bi bili mediji zatirani oziroma da bi bili nepluralni oziroma, da bi bilo s tem kar koli narobe. Če gremo naprej pogledati, kako je z medijskimi sveti po Evropi. Avstrija, Svet za tiskane medije, ki sta ga ustanovili leta 1961 Združenje avstrijskih časopisov in Unija avstrijskih novinarjev, nobene vlade ni slišati, da bi bila zraven. V Belgiji, prav tako imamo belgijska združenja časopisnih založnikov, novinarjev in dnevnikov, ki so leta 1982 ustanovili Svet za tiskane medije. Potem na Danskem podobno. Potem na Finskem imamo, založniki in novinarji so ustanovili prostovoljni samoregulirani svet za množične medije, njegov osnovni namen je, da razlaga dobre strokovne prakse in tako naprej. V Italiji ni sploh institucije, ki bi nadzorovala izvrševanje pravic do medijske svobode, v Luksemburgu je prav tako Svet tiskanih medijev, kjer so predstavniki časopisnih urednikov in novinarjev in tako dalje in tako naprej. To so sveti, ki so avtonomni, to so sveti, ki jih ne ustanavljajo vlade. Poglejte, jaz sem naredil domačo nalogo namesto SDS, ta njihov predlog je popolna neumnost. Niti nima Evropska komisija pristojnosti, da bi kar koli nadzirala v posamezni državi članici, nobene, niti nikjer vlada ne ustanavlja tovrstnih svetov. In potem gospod Podkrajšek se tukaj zgraža, kako mi nismo ta priporočila, ki so tako zelo osnovana in trdno utemeljena, priporočali še naprej, da si bo Vlada polastila nekih pristojnosti, ki jih sploh nima, da bo pozivala javno RTV Slovenijo, da naj prizna, da ne izvršuje zakonov in potem naj pove, zakaj tega ne počne. To je neke vrste podobno oziroma je tragikomično podobno nekemu inkvizicijskemu postopku, ko ti rečeš, mi vemo, da si ti čarovnica, zdaj pa samo priznaj, zakaj si čarovnica pa kdaj si začela čarati, potem bomo pa mi naprej videli, kaj bomo s teboj naredili. Mislim, to je po logiki sami, kako si predstavljajo ta priporočila, je tudi popolnoma nekaj, kar je povsem neprimeren pristop in pomeni grobo vmešavanje politike v nekaj, kar je z zakonom jasno določena avtonomija – 2. člen Zakona o Radioteleviziji Slovenija. Naj ob koncu poudarim, da je ne glede na to, kar je bilo danes rečeno, in ne glede na vsa ta priporočila, ki so povsem neutemeljena, neosnovana, pomembno, da nastaja strategija razvoja medijev v Republiki Sloveniji do leta 2024, da smo že videli neke osnutke, na katere smo imeli tudi mi zelo resne pripombe, da pričakujemo, da bo nova verzija strategije razvoja medijev zagotovila med drugim tudi javno, ne pa državne oziroma vladne radiotelevizije, in da se bodo vzpostavili morda vsi tisti mehanizmi, ki so danes lahko pomanjkljivi in da bo ta razprava široka, pluralna, zlasti ob sodelovanju novinarjev samih, njihovih stanovskih društev, same radiotelevizije in da bomo prišli do nekih kvalitetnih izboljšav, ker glede tega se pa že strinjam, da je ta zakon zastarel in bi ga bilo v mnogočem treba posodobiti, vendar po mojem prepričanju daleč od teh mehanizmov, ki jih priporoča SDS v teh priporočilih, ki smo jih [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Replika mag. Branko Grims, izvolite.
Še enkrat, ne vem, kako naj na lep način, tako, da bo vsem razumljivo, poudarim. Kadar se obravnava nek zakon, ima vso pravico parlament opravljati tudi nadzorstveno funkcijo, kako se potem ta zakon izvaja v praksi. Celo dolžnost ima to, pa jo zelo pogosto pozablja ali pa nekateri očitno sploh ne veste, da to je in da to sledi iz samega načela zakonodajne veje oblasti. Podobno je nadzorstvena funkcija v okviru njenih pristojnosti na strani Vlade. Vlada je po vladnem zakonu odgovorna za dogajanje na kateremkoli področju družbenega življenja, vsak minister konkretno odgovarja za tisto področje, za katero je po zakonu pristojen in se tej pristojnosti ne more izogniti. To se pravi, ko pa gre za ustavo, pa je ustavodajalec prav ta državni zbor, v trenutku ko začne odločati na kvalificiran način, z dvotretjinsko večino po ustreznem postopku, ki ga določata ustava in poslovnik. In seveda ima še kako ne samo pravico, ampak tudi dolžnost opozarjati, če se stvari ne izvajajo tako, kot bi se morale, kot sledi iz načel in določil ustave, ustavnih norm torej. Tukaj je še posebej občutljiva tema področje varovanja človekovih pravic, spoštovanja človekove integritete v medijih, da se o človeku ne laže, da se na zavaja, da se ne širi polresnic. Pravica do osebne integritete je ustavna pravica, a veste, in seveda to veste, saj ste trikrat pogoreli na svojem odboru, ko smo obravnavali te teme in ker ste hoteli že kar sejo prekiniti, ker vam je tako pod ritjo gorelo. Kdor ne verjame tega, naj si gre pogledati posnetke tistega dogajanja. Tam je bil čas in prostor, da bi bila vsa argumentacija obširno predstavljena, tukaj je seveda ni. Lahko pa povem še nekaj, ko ste imeli toliko za povedati, kaj je pristojnost Evrope. Evropski parlament je sklicujoč se na Evropsko konvencijo o varovanju človekovih pravic poudaril, da mora Evropska komisija poskrbeti, da države članice na svojem ozemlju zagotavljajo pravilno izvajanje listine Evropske unije o temeljnih pravicah, kar se odraža, citiram, gospod Matić: »skozi pluralizem medijev, enak dostop do informacij in spoštovanje svobode in neodvisnosti tiska«. Točno tisto, kar mi govorimo danes že cel dan. Naše zahteve niso v ničemer drugačne, kot tisto, kar sledi iz teh norm. Kaj smo torej mi želeli? Želimo in zahtevamo, in to pravico nam daje ustava, da se spoštuje načelo človekove integritete, človekove pravice, ustavna načela vključno s pravico do informiranosti, do obveščenosti, do sodelovanja pri upravljanju javnih zadev na osnovi korektnih in celovitih, iz različnih vrednostnih zornih kotov osvetljenih in ves čas enostavno dostopnih informacij. To je tisto, kar manjka. In seveda, kaj še manjka? Doslednost v spoštovanju načel novinarske etike pri poročanju, da se stvari preveri, da se ne objavlja polresnic, neresnic, da se ljudi informira celovito, da imajo ljudje v resnici pogled, o čem se v praksi v državi dogaja in odloča. Kajti samo to je lahko temelj demokracije. Demokracija takrat, kadar ta pogoj o pluralnosti medijev, celovite obveščenosti, doslednega spoštovanja novinarske etike, človekovih pravic in človekove integritete ni spoštovan, je samo farsa.
Ja, hvala lepa. Torej besedo ima predlagateljica gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. Zdaj naj bi zaključila. Morda bom zaključila, morda bom pa zadevo na novo odprla. Res je, spoštovani Matić, nekaj vam pa dam prav. Le kako naj ta vlada ustanovi nek neodvisni medijski svet? Tukaj imate pa prav. Kako smo naivni, da bo aktualna vlada sposobna ustanoviti neodvisni medijski svet. Res je. Bo treba počakati za kakšen drug čas. Ampak ta vlada še nečesa drugega ni sposobna. Ni sposobna niti zagotoviti uresničevanje zakona, kajti vi dobro veste, kako je programski svet sestavljen. Nekaj gre res na račun politične pripadnosti – je tako?–, politične zastopanosti, drugo gre pa za strokovnjake. Pa poglejmo, kaj ste po novem imenovali. Branka Bezjak – kandidatka na listi SDS v Ptuju, članica sveta ženskega foruma SD. Alojzij Bogataj, leta 2011 kandidat Desusa na predčasnih parlamentarnih volitvah. Damir Orehovec, mariborski svetnik SMC. Potem imate gospoda Mitja Rotovnika, povsem neodvisna oseba, soustanovitelj Foruma 21. Potem imamo neke zelo pomembne medijske strokovnjake – Domen Savič. Kaj sem danes poslušala o neprimerni tvitih? Dajte si pogledati, kaj ste imenovali v programski svet. In še, ko govorite o neprimernih tvitih, mene bolj skrbi, da nekdo za tem mikrofonom pošilja nekam matere, in začnite se ukvarjati s svojimi problemi. In ta neodvisni programski svet, ki ima novega predsednika, in povedala sem, da ta novi predsednik je javno izrazil, da mora biti ena politična opcija odstranjena iz prostora države. Se pravi, se je dal nad volivce, on je zdaj predsednik sveta. In kaj je bila njihova prva akcija oziroma njihova odločitev? Zapirajo delovanje programskega sveta za javnost. O delovanju programskega sveta na javni RTV Slovenija več niti državljani ne nihče drug ne bo vedel, kaj se dogaja. Zakaj je potrebno to zapiranje? Si predstavljate, da bi bila neka druga vlada, ki bi odločila, da se bo delovanje programskega sveta zaprlo za javnost, potem bodo pa objavljali neke posnete? Pa ne samo, da bila tule ena točka dnevnega reda, po mojem bi spet kje kakšne lutke obešali, pa trkali po vratih, po domovih državljank in državljanov in jim grozili za svoje odločitve, čeprav so bili legitimno in legalno izvoljeni na volitvah. A to pa ni problem, spoštovani? Seveda se bomo pogovarjali o RTV, ker je to naša dolžnost in smo za to tudi plačani. Zato ker, kot sem povedala, nad njimi je zakon, o njih se sme govoriti, o njihovem delu moramo biti obveščeni in ni res, da morajo za vsako ceno prazniti naše denarnice. In zato še enkrat, ne se ukvarjati s tem, kdo poziva k neplačevanju RTV prispevkov, ukvarjajte se, zakaj do teh pozivov prihaja. Hvala lepa, predsedujoči.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Časa nam je še nekaj ostalo. Ali je še kakšna želja za razpravo? [[Ne.]] Hvala lepa. Potem zaključujem razpravo o predlogu priporočila. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 27. 9., v okviru glasovanj, po zaključeni 24. točki dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O SPREMEMBAH ODLOKA O USTANOVITVI SAMOSTOJNEGA VISOKOŠOLSKEGA ZAVODA FAKULTETE ZA INFORMACIJSKE ŠTUDIJE V NOVEM MESTU. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga odloka dajem besedo predstavnici Vlade. Jih ni. Dobro. Predlog odloka je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici dr. Mirjam Bon Klanjšček. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 19. seji, 6. septembra letos, obravnaval Predlog odloka o spremembah Odloka o ustanovitvi samostojnega visokošolskega zavoda Fakultete za informacijske študije v Novem mestu, ki ga je v obravnavo in sprejem Državnemu zboru predložila Vlada. Zakonodajno-pravno služba je predlog odloka proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo Republike Slovenije, pravnim sistemom in Zakonodajno-tehničnega vidika ter dala pripombo k 2. členu, njihova predstavnica pa je opozorila na vprašanje potrebnosti dopolnitve tretjega odstavka 5. člena odloka s študijskim področjem umetnost. V poslovniškem roku ni bilo vloženih amandmajev s strani kvalificiranih predlagateljev. V okviru krajše razprave so bila izpostavljena predvsem vprašanja o potrebnosti študijskega področja, o programih, ki se bodo ustanovili v okviru področja umetnosti, ter o zaporedju sprejemanja aktov fakultete in odloka v zvezi z novim študijskim področje. Ker k predlogu odloka na matičnem delovnem telesu ni bilo sprejetih amandmajev, Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino Državnemu zboru predlaga, da Predlog odloka o spremembah Odloka o ustanovitvi samostojnega visokošolskega zavoda Fakultete za informacijske študije v Novem mestu sprejme v predloženem besedilu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč Poslanskih skupin. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, kjer bomo Predlog odloka o spremembah Odloka o ustanovitvi samostojnega visokošolskega zavoda Fakultete za informacijsko študijo v Novem mestu podprli. Gre namreč za dejstvo, da se bolje izkorišča obstoječi sistem oziroma infrastruktura, ki jo fakulteta za svoje dejavnosti ima, in ko dodaja novo študijsko področje, in sicer umetnost, bo to narejeno na način, da se bo pravzaprav izpolnila multimedijska produkcija. Namreč, gre za dejstvo, da ne gre za klasično umetnost, kot sta slikarstvo in kiparstvo, ampak za digitalno umetnost oziroma multimedijsko produkcijo. Tako bo uvedba in trženje novega študijskega programa za izpopolnjevanje prispevala k gospodarnejši izrabi infrastrukture fakultete. To lahko preberemo tudi v obrazložitvi samega odloka in utemeljitvi potrebe po tem, da se odlok spremeni. Ampak vendarle želimo ob tej priložnosti ponovno opozoriti na problem, ker nimamo opredeljeno, kaj je javna služba, v Zakonu o visokem šolstvu, in kaj se financira z javnimi sredstvi, kaj pa se lahko financira na trgu. Zaradi teh nejasnih določil ni dobro urejeno razmerje med rednim in izrednim izobraževanjem ter posledično ni jasna razmejitev med javnim in tržnim interesom visokošolskih zavodov. Zagotovo imamo vsi še pred očmi in v mislih tudi vse težave, ki so nastopile prav zaradi teh anomalij, in ko smo se srečali z aferami, ki so povezane z avtorskimi honorarji. Če bi imeli urejeno, kaj je javni program, bi za to tudi zagotavljali ustrezna javna sredstva in teh težav ne bi bilo. Posledično lahko menimo, da je tudi sam proces sprejemanja aktov nekoliko ali pa v celoti v nasprotju s hierarhijo aktov, ki jih sprejemamo. Namreč, tudi v tem primeru je bil najprej spremenjen statut fakultete, kjer so opredelili ta program, danes se pa v Državnem zboru srečujemo z odlokom, s katerim pokrijemo pravzaprav to odločitev na fakulteti. Seveda je odlok po hierarhiji višji pravni akt in prav bi bilo, da se sprejme najprej odlok, potem pa se posledično spremeni tudi statut fakultete. Lahko predvidevamo, da je razlog tudi za takšno proceduralno obravnavo ali pa napačno obravnavo prav v tem, ker nimamo opredeljene javne službe v Zakonu o visokem šolstvu. Če bi to bilo jasno opredeljeno, je tudi jasno opredeljen vir financiranja in tudi s strani Državnega zbora ni nobenih težav, ko sprejmeš tak odlok, ker veš, da je to javna služba, da je to obveznost financiranja z javnimi sredstvi, in posledično se potem lahko ureja tudi statut. Tako je v nadaljevanju urejanja visokošolskega področja ne samo v Novem mestu, ampak povsod v Sloveniji res ključno to, da se opredeli, kaj je javna služba v visokem šolstvu in posledično tudi, koliko sredstev namenjamo za to, da ta javna služba lahko funkcionira normalno, brez takih težav, kot sem jih prej omenjal, v obliki afer. Ne glede na to bomo v tej fazi, kot sem povedal, ta odlok podprli in zagotovili fakulteti, da obstoječo infrastrukturo še optimalneje izkoristi in s tem lažje izpolnjuje svoj izobraževalni program. Dolgoročno pa je treba čim prej urediti javno službo. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Irena Kotnik bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog odloka o spremembah Odloka o ustanovitvi samostojnega visokošolskega zavoda, Fakultete za informacijske študije, v Novem mestu. Ključna sprememba, ki se je tokrat odlok dotika, je vpeljava dodatnega študijskega področja umetnosti z namenom doseganja ciljev, in sicer, izboljšanje kakovosti in ravni znanja. Fakulteta se je za novo študijsko področje odločila zaradi izboljšanja kakovosti visokošolskega izobraževanja in povečanja njenega pomena za trg dela, prav tako pa tudi zaradi izboljšanja ravni znanja in spretnosti z razvojem novih in inovativnih izobraževalnih programov. Ta cilj se namerava na fakulteti doseči tudi s pripravo študijskih programov za izpopolnjevanje, ki pa jih veljavni Zakon o visokem šolstvu opredeljuje kot obliko vseživljenjskega učenja, ki je namenjeno predvsem izpopolnjevanju, dopolnjevanju, poglabljanju in posodabljanju znanja. V Poslanski skupini SMC bi na tem mestu želeli spomniti na 6. člen veljavnega Zakona o visokem šolstvu, ki govori o avtonomiji visokošolskih zavodov. V skladu s tem univerze in samostojni visokošolski zavodi, ki jih ustanovi Republika Slovenija, delujejo po načelu avtonomije, ki jim med drugim zagotavlja samostojno urejanje notranje organizacije in delovanja s statutom v skladu z zakonom ter izdelavo in sprejem študijskih in znanstvenoraziskovalnih programov. Temu pritrjujejo tudi posamezni ustanovitveni akti vseh javnih visokošolskih zavodov, ki vsebujejo določbo, ki daje zavodu možnost določitve dodatnega študijskega področja v statutu, pri čemer je za tovrstno določitev potrebno soglasje ustanovitelja oziroma Vlade Republike Slovenije. Na seji Odbora za izobraževanje znanost šport in mladino ter tudi pri preteklih obravnavah sprememb in dopolnitev odlokov v tem mandatu, je bilo večkrat izpostavljeno vprašanje o pravilnosti postopka sprejemanja dopolnitev ustanovitvenih aktov fakultet. V Poslanski skupini SMC ocenjujemo, da bi veljalo v prihodnje in na splošno opraviti razmislek o smiselnosti sedanjega postopka dopolnjevanja ustanovitvenih aktov, predvsem z vidika prej omenjenega načela avtonomnosti. Ob tokratni obravnavi pa je smiselno opraviti vsebinsko presojo o tem, ali je širitev študijskega področja smiselna in potrebna ter predvsem ali sledi osnovnemu namenu delovanja fakultete, za katerega je bila ta ustanovljena. V poslanski skupini SMC ocenjujemo, da je umestitev novega študijskega področja smiselna in pri tem poudarjamo, da ne gre za klasično umetnost, ampak predvsem področje digitalne umetnosti oziroma multimedijske produkcije. Zato smo to spremembo podprli že na samem odboru in jo bomo tudi danes. Naj zaključim še, da daje novela Zakona o visokem šolstvu, ki jo imamo v parlamentarni proceduri, neposreden odgovor na bojazen o možnostih ustanavljanja novih univerz, saj pogoje za ustanovitev zaostruje, ti pa so v trenutno veljavnem zakonu določeni preohlapno. Zato poslanske skupine ob nadaljnjem sprejemanju novele pričakujemo, da bomo poslanke in poslanci zmožni racionalne presoje o pomembnosti in potrebnosti sprejetja te novele in tudi kasnejšega sistemskega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala podpredsednik za dano besedo. Predstavniki ministrstev, kolegi in kolegice, lep pozdrav! V Poslanski skupini SDS bomo podprli odlok o spremembah Odloka ustanovitve samostojnega šolskega zavoda Fakultete za informacijske študije v Novem mestu. Dovolite pa, da kot predstavnik volilne enote, kjer je tudi sedež fakultete, čestitam vsem tistim, ki so si izborili nove prostore. Sam sem imel priložnost te prostore spoznati in moram reči, da imamo za razliko od prejšnjih prostorov, kjer so se tako zaposleni, predvsem za študenti stiskali v majhnih učilnicah, takšno fakulteto, kot si jo Dolenjska tudi zasluži. In tudi v poslanski skupini se strinjamo s tistimi, da je nujno podpreti program Multimedijska produkcija. Vsaka širitev uporabnih študijskih programov, predvsem pa tistih izven Ljubljane, bo mladim omogočala, da se bodo hodili izobraževati oziroma študirati v bližje kraje in zato je tudi nov program možnost za vse mlade iz Posavja, Dolenjske, Kočevskega in Bele krajine, da bodo študirali doma in da bodo potem doma tudi ostali. Ob tej priložnosti pa bi želel predvsem predstavnike ministrstva pozvati, da razmislijo o tem, ko pripravljajo načrt zaostritev pogojev za nove univerze. V Poslanski skupini SDS smo vedno proti centralizaciji in bomo tako ravnali tudi pri vseh ostalih zakonskih predlogih, ki jih bo ta vlada prinesla. Še bolj pa je po našem mnenju potrebno kmalu dobiti sistemski Zakon o visokem šolstvu in ne neko na pol nedodelano novelo zakona in pa nenazadnje tudi nov Zakon o raziskovalnih dejavnostih, kajti kaj nam pomagajo novi uporabni študijski programi, če pa temu ne sledi država s primernim financiranjem teh programov. Skratka čestitke Fakulteti za informacijske študije, tako za nove prostore, kot tudi za nov program.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu predloga odloka matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmaja na seji zbora ni možno vlagati. Odločanje o predlogu odloka bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v torek, 27. septembra. S tem prekinjam 17. točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO Predloga priporočila v zvezi s problematiko podaljševanja čakalnih dob v slovenskem zdravstvu. Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložila skupina 20 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom priporočila je skupina 20 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga priporočila dajem besedo predstavnici vlagatelja, gospe Jelki Godec. Izvolite.
Spoštovani, najlepša hvala! Jaz moram reči, da je danes prav zanimiva situacija, tukaj pred mano namreč niti oziroma kolegica Kotnikova je prisotna, drugače pa od SMC še eden sedi. Torej lahko vidimo, kakšen je odnos do največje problematike v slovenskem zdravstvu – do čakalnih dob. Jaz upam, da mogoče kje poslušajo. Je pa to tudi točka, ki smo jo torej vložili v Slovenski demokratski stranki na temo podaljševanja čakalnih dob, ki je prav tako dočakala zavrnitev na matičnem odboru, torej vsa priporočila, ki smo jih predlagali, so bila s strani koalicije soglasno zavrnjena. Kljub temu da so se koalicijski partnerji, torej sedanje vlade, v svojem koalicijskem sporazumu zavezali, da bodo krepili javni zdravstveni sistem na način, da bodo imele vse zavarovane osebe enake možnosti do zdravstvenega varstva, ko ga bodo potrebovale in bodo do njega upravičene. Dostopno, kakovostno in učinkovito zdravstvo bo prioriteta te koalicije so zapisali. Zato so se tudi zavzeli, da bodo pripravili nov predlog Zakona o zdravstveni dejavnosti in kot prednostno Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Zapis iz koalicijskega sporazuma nas vsekakor lahko navdaja z optimizmom, danes pa lahko vidimo v bistvu, kakšno je realno stanje – ignoranca do koalicijskega sporazuma s strani največje koalicijske partnerice in pa seveda tudi to, da do sedaj, v polovici mandata to še ni izpolnjeno. Vlada vsako leto pripravi tudi normativni plan, v katerem je za posamezna področja določi, kdaj bodo kateri zakoni sprejeti, kdaj jih bo dala v proceduro, kdaj bodo sprejeti na Vladi, kdaj bodo sprejeti v Državnem zboru oziroma predlagani v Državni zbor, in iz tega normativnega plana za leta 2014, 2015 in 2016 je razvidno, da se priprava ključnih zakonov na področju zdravstvenega varstva odmika in odmika se v leto 2017. Sprejetje novel Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju in Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki bi bili temelj za korenite spremembe v slovenskem zdravstvu, se torej odmikajo iz leta v leto. Kot vemo, do danes Ministrstvo za zdravje torej ni pripravilo, kaj šele poslalo v potrditev v Državni zbor omenjenih zakonov. Izvajajo pa se pilotski projekti, naročajo se analize, zapravlja se davkoplačevalski denar, čakalne dobe pa se podaljšujejo, nezadovoljstvo uporabnikov javnega zdravstva narašča, ne le uporabnikov, tudi izvajalcev zdravstvenega varstva. Podatke o čakalnih dobah zbira Nacionalni inštitut za javno zdravje in tako je po znanih podatkih z datumom 1. avgust 2016 v naboru 13 specialističnih ambulant na prvi ambulantni pregled čakalo malo več kot 114 pacientov, nad dopustno dolgo je na prvi ambulantni pregled čakalo 13 tisoč oziroma skoraj 14 tisoč pacientov, kar je za 17,9 več kot v enakem obdobju prejšnjega meseca, torej meseca julija. Če primerjamo to z letom 2015, so se čakalne dobe za prvi specialistični pregled povečale za 6 %, tisti, ki pa čakajo nad dopustno dolgo, teh bolnikov pa je za 26 % več. Analiza z letom 2013 kaže, da je to povečanje za 30 % oziroma da jih več čaka nad dopustno, nekje 28 tisoč 200 oseb več, kar je recimo, če primerjamo z občinami, za celo občino Kamnik. Po znanih podatkih tudi na dan 1. 8. 2016 skupaj tako pri ambulantah kot pri storitvah nad dopustno mejo čaka 39 tisoč 865 pacientov, kar prestavlja 18,5 % vseh čakajočih. Če naštejem samo nekaj ambulant, ki v povprečju presegajo dopustno mejo čakalnih dob, ki znaša 90 dni, so to po statistiki Nacionalnega inštituta za javno zdravje: revmatološka ambulanta, v povprečju se na prvi pregled čaka 365 dni, eno leto torej, in polovica vpisanih v čakalni seznam čaka 465 dni ali več; v urološki ambulanti se v povprečju na prvi pregled čaka 102 dni, polovica vseh čaka 88 dni; v ortopedski ambulanti 101 dan in polovica vseh vpisanih na seznamu čaka nekje 100 dni ali več. Predolgo čakanje na posege in obiske pri specialistih vodi tudi v poslabšanje možnosti ozdravitve in pravočasno ukrepanje. Najdaljše čakalne dobe so dolge tudi več kot leto dni, kar je za čakajoče bolnike lahko tudi usodno. Dostopnost do zdravstvenih storitev je ena izmed temeljnih pravic državljanov, velikokrat bolniki ob tem, ko čakajo na pregled, potožijo, da se jim kršijo pravice do enakopravnega dostopa in obravnave. Z nezadovoljstvom bolnikov in svojcev se veča tudi nezaupanje v slovenski zdravstveni sistem, ruši se ugled slovenskih zdravnikov, medicinskih sester in drugega osebja v slovenskem zdravstvu. Tega bi se morali zavedati na Ministrstvu za zdravje, ministrica Milojka Kolar Celarc s svojo ekipo. Tega bi se morali danes zavedati tudi v največji koalicijski stranki, ki, še enkrat poudarjam, je zelo zelo slabo zastopana in kaže na ponovno odnos do priporočil, ki jih predlaga opozicija. Se pa zdi, da so na Ministrstvu za zdravje skorajda povsem na drugem planetu, če lahko tako rečem. Namreč ministrstvo se je po besedah ministrice že v letu 2015 zavedalo, da je področje čakalnih dob za njih prednostno področje. Začeli so izvajati projekt z naslovom Za boljše upravljanje čakalnih dob. Namen projekta, če si ga preberete v uradnih dokumentih Ministrstva za zdravje, pa v ciljih in namenih torej ni zapisano skrajšanje čakalnih dob. Namreč piše: »Cilji projekta so: pripraviti pregled trenutnega stanja glede nekaterih čakalnih dob v Sloveniji, prepoznati vzroke za njihov nastanek in oceniti posledice predolgo čakalnih dob.« Če bi bila danes tukaj seveda tudi ministrica in bi jo lahko vprašali oziroma v nadaljevanju, zakaj takšni projekti, ki ugotavljajo zadeve, ki, lahko rečemo danes, po vseh okroglih mizah, sestankih in tako naprej, ki so bili v preteklih mesecih izvedeni, nekako te analize že poznamo. Zakaj medtem ko vi zbirate podatke na ministrstvu in poučujete in seveda se tudi za te analize koristi davkoplačevalski denar, se v bistvu, lahko rečemo, dogajajo katastrofe na terenu in analize se dobesedno izvajajo na terenu. Pregledali bodo na ministrstvu nekatere čakalne dobe, vsaj tako piše v ciljih projekta. No, nekaj teh je vsekakor zbranih na Nacionalnem inštitutu za javno zdravje. Prepoznati vzroke za čakalne dobe, o tem lahko rečemo, da čivkajo že vrabci na veji. Če njih ne poslušajo na ministrstvu, bi lahko prisluhnili vsem tistim, ki so že pred tem, torej pred to vlado, delali analize, podajali ne le vzroke za čakalne dobe, ampak tudi rešitve. Kakšne so posledice predolgih čakalnih dob, pa lahko vsi skupaj spremljamo vsak dan pred kakšno bolnišnico, po statistikah invalidskih upokojitev, smrtnih žrtvah in konec koncev tragičnih ekscesih v bolnišnicah. Sedanji v. d. direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje je na seji matičnega odbora podal tudi finančni pregled za skrajšanje čakalnih dob in dejal je, da po vseh teh kategorijah, ki jih je razdelil, bi potrebovali nekje slabih 40 milijonov. V zdravstvu se pretaka pa nekje okoli 3,2 milijarde evrov. Torej, ministrica, na koncu koncev se hvali s 7,9 milijoni evrov denarja za skrajšanje čakalnih dob. Ta denar je v bistvu le pesek v oči, nekako populističen projekt, ki pa v osnovi diskriminira bolnike. Dodatno naj bi po tem projektu opravili 200 operacij rame. Zakaj ne, recimo, atroplastike kolka, kjer so čakalne dobe tudi po dve leti in več ali pa operacije krčnih žil, kjer so čakalne dobe več let. Ja, lahko preberemo tudi strokovne razlage, zakaj ne in zakaj te operacije lahko čakajo, ampak bolniki sprašujejo, zakaj pa ne jaz, zakaj operacija rame, zakaj ne operacija mojih krčnih žil. Ali boste raje na ministrstvu dopustili, da hodijo pacienti k tujim zdravnikom v tujino in jih na koncu potem tudi doma, kot smo slišali, dostikrat zdravijo, če lahko rečem v narekovajih, tudi popravljajo domači zdravniki. Ministrica se tudi rada pohvali, da je bila sprejeta Resolucija o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016–2025. To je bilo v začetku letošnjega leta. Zanimivo je, na kar opozarjajo tudi nekateri bivši ministri, da najprej sprejeta resolucija in potem se delajo analize. Ravno obratno bi moralo biti. Torej naredimo analizo in potem glede na to napišemo resolucijo in vse ukrepe, ki so potrebni, da določen problem rešimo. V tej resoluciji so navedeni tudi trije ukrepi, od analize do pilotskega projekta na področju čakalnih dob, in rok za končno poročilo je zapisano 2017. Vprašanje je, ali ministrstvo zavaja s temi roki, kdaj bo kakšen zakon sprejel in kakšen projekt končal. Namreč, po tem, kar piše v resoluciji, bi naj analiza čakalnih dob potekala 2015–2016. Rezultati naj bi bili objavljeni 2017. Glede na izsledke tega projekta pa naj bi bil sprejet zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o pacientovih pravicah, in to leta 2018. V normativnem planu je zapisano, da je skrajni rok za sprejem tega zakona 29. 9. 2016, torej čez nekaj dni. In ko pregleduješ dokumente s strani ministrstva, resolucijo, normativne plane, potem več ne veš, kdaj bo kakšen zakon sprejet, kajti roki se razlikujejo za leto dni. Slabo stanje v zdravstvu je eskaliralo v enormnih čakalnih dobah, v nezadovoljstvu bolnikov, tragičnih dogodkih, ki se ne bi smeli nikoli zgoditi. Neodzivnost ministrstva, predvsem ministrice Kolar Celarc, zatiskanje oči pred realnim svetom in realnimi problemi, povzroča nezadovoljstvo med zdravniško stroko. Na skrajni čas sprejema novele zakonov, sprejetja ključnih zakonov, sprejetja odločitev v zdravstvu pozivajo različne interesne skupine ne samo Zdravniška zbornica, kjer smo lahko včeraj na izredni skupščini slišali ostre kritike na račun ministrstva in tudi kritike na naš račun, na račun poslancev. Pozivajo državljani, pozivajo tudi poslanci ne le v opoziciji, pozivajo ministrico tudi koalicijski poslanci, da še danes in ne jutri naredi odločilne korake, ki bodo pripomogli k zmanjšanju čakalnih dob. V Slovenski demokratski stranki smo vložili priporočila, kot sem dejala, so bile na matičnem odboru sicer zavrnjena, in sicer priporočila, ki, moram reči, da se čudim, da so bila sporna za koalicijo. Namreč, predlagali smo, da se takoj naredi vse, kar je možno, da se skrajšajo čakalne dobe, da se naredi ločen načrt, kratkoročen načrt in dolgoročni načrt, da se odpravijo čakalne dobe, da se v roku treh mesecev poroča Državnemu zboru, katere aktivnosti so bile izvedene na Ministrstvu za zdravje v zvezi s skrajšanjem čakalnih dob, in da se prouči posledice predolgo čakalnih dob za zavarovance, za javne finance in seveda da se o teh ugotovitvah seznani Državni zbor. Vsa ta priporočila so bila zavrnjena s strani koalicije. Zavrnjena so bila tudi z besedami, da je naše zdravstvo dobro, skoraj odlično in da je ministrstvo že naredilo skoraj vse, da se čakalne dobe skrajšajo. Spomnim naj še enkrat na presečne datume, ki jih je ministrstvo zapisalo v resoluciji, normativnih planih in svojih aktih. Razlikujejo se za leto dni. Zato sprašujem kolege in kolegice v Državnem zboru, ali bomo nemo gledali propadanje slovenskega javnega zdravstvenega sistema. V Slovenski demokratski stranki – naš odgovor je vsekakor ne. Še naprej bomo ne le opozarjali, ampak tudi aktivno sodelovali pri vseh dejavnosti, ki bodo pripomogle k temu, da bodo slovenski državljani, slovenski bolniki dobili tisto, kar jim po Ustavi Republike Slovenije pripada – dostopno in kvalitetno javno zdravstvo. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Predlog priporočila je na 15. seji 7. 9. 2016 obravnaval Odbor za zdravstvo kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor točk predloga priporočila ni sprejel, je bila obravnava predloga priporočila na seji delovnega telesa končana. Za predstavitev poročila matičnega delovnega telesa dajem besedo predsedniku odbora gospodu Tomažu Gantarju. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Vsem lep pozdrav! Kot rečeno, Odbor za zdravstvo je na 15. seji 7. 9. kot matično delovno telo obravnaval predlog priporočila v zvezi s problematiko podaljševanja čakalnih dob. Predlog priporočila je bil objavljen na spletni strani Državnega zbora in v Poročevalcu z dne 17. 6. Odbor je bil ob tem seznanjen z mnenjem Vlade Republike Slovenije z dne 7. 7. in z mnenjem Zakonodajno-pravne službe z dne 22. 7. 2016. Amandmaji niso bili vloženi. Uvodno dopolnilno obrazložitev k predlogu priporočila je v imenu predlagatelja predstavila gospa Jelka Godec. Poudarila je, da se slovensko zdravstvo že nekaj let srečuje z daljšanjem čakalnih dob, najdaljše čakalne dobe presegajo leto dni, nekatere pa so katastrofalno dolge, in navedla operacije, kot v svoji uvodni predstavitvi. Podatki za posamezna področja so nepopolni, saj Nacionalni institut za javno zdravje nekaterih področij ne spremlja, kar pomeni, da je število čakajočih lahko še znatno višje. Slovenska demokratska stranka na probleme, ki so se nakopičili v zdravstvu, vseskozi opozarja. V začetku svojega mandata je Vlada kot eno svojih prioritet napovedala zdravstveno reformo, vendar do danes še ni bil predložen noben sistemski zakon. Ministrica področja ne obvladuje, saj zadnji dve leti le obljublja, k reševanju problemov pa ne pristopa in ne sprejema ukrepov. Odgovorila in svoje stališče je predstavila tudi ministrica za zdravje gospa Milojka Kolar Celarc in poudarila, da se s problemom čakalnih dob soočajo vse razvite države. Kot vzroke za dolge čakalne dobe je navedla številne razloge, med pomembnimi pa so tudi zastareli in neprimerni obračunski modeli financiranja s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, pomanjkanje finančnih virov, slaba organiziranost in učinkovitost ter upravljanje zavodov in neustrezno vodenje in struktura čakalnih seznamov. Povedala je, da je pilotni projekt upravljanja čakalnih dob, ki se je začel v letu 2015, v nekaterih bolnišnicah in zdravstvenih domovih že dal prve rezultate. Na podlagi teh rezultatov bodo predlagani sistemski ukrepi. Posebej je poudarila, da je Vlada kot kratkoročni ukrep namenila 7,9 milijona evrov za določene dodatne storitve, ki so bile izbrane po zdravstvenih merilih kot najbolj nujne, 8 milijonov evrov pa za dodatne specialistične preglede in osnovno diagnostiko. Ministrica je tudi napovedala, da bo po 13 letih v celoti implementirana e-napotnica, tako da s 1. januarjem 2017 papirnatih napotnic ne bo več. Z uvedbo e-naročanja bomo imeli prvič do zdaj vzpostavljen elektronski centralni register čakajočih. Vsak posameznik se bo s številko napotnice lahko prijavil k posameznemu izvajalcu, dobil datum in s tem tudi pregled nad tem, kje so vrste najkrajše. Svoje poglede sta predstavila tudi direktor Združenja zdravstvenih zavodov in v. d. direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje. V široki in polemični razpravi je bilo s strani članov odbora iz vrst opozicije izrečenih veliko očitkov na delo ministrice ter obstoječe vlade oziroma koalicije, ki na področju zdravstva, razen obljub o reformi, za sistemsko ureditev področja ni naredila ničesar. Poslanci koalicije pa so poudarjali, da so se problemi na področju zdravstva kopičili vrsto let in jih je nemogoče odpraviti v kratkem času. Člani odbora pa so si bili enotni v tem, da na področju zdravstva brez dodatnega denarja ne bo šlo. Odbor je v skladu s 128. in 171. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o predlogu priporočila skupaj in ga ni sprejel. Na podlagi razlage Komisije za poslovnik v zvezi z drugim odstavkom 61. člena Poslovnika Državnega zbora z dne 9. 12. 2009 je predsednik odbora ugotovil, da je obravnava predloga priporočila v zvezi s problematiko podaljševanja čakalnih dob v slovenskem zdravstvu na matičnem delovnem telesu končana. Hvala.
Hvala lepa, gospod Gantar. Za predstavitev mnenja Vlade dajem besedo predstavnici Vlade, in sicer gospe Sandri Tušar, državni sekretarki na Ministrstvu za zdravje.
Spoštovani poslanci! Ministrstvo za zdravje je leta 2015 pristopilo k reševanju problematike čakalnih dob, in sicer s kratkoročnimi in dolgoročnimi ukrepi. V uvodu pa naj najprej povem, da se s čakalnimi dobami srečuje večina razvitih evropskih držav in predstavljajo neuravnoteženost med zmožnostmi izvajalca zdravstvenih storitev in povpraševanjem po zdravstvenih storitvah, zato si prizadevamo oblikovati rešitve na tem področju na celovit način s sprejemom svežnja ukrepov. Dejavniki, ki vplivajo na povpraševanje po zdravstvenih storitvah, so starajoča se populacija, razvoj novih tehnologij, ozaveščenost pacientov glede njihovih pravic, skrb za lastno zdravje ter ne nazadnje zahteve pacientov, neprimerni modeli financiranja, pomanjkanje finančnih virov, slabša učinkovitost in suboptimalne organiziranosti izvajalcev, slabo upravljanje čakalnih seznamov. Glede na vse navedeno je ministrstvo lani pričelo z uvedbo pilotnega projekta za boljše opravljanje čakalnih dob, katerega namen je bil pripraviti pregled trenutnega stanja, prepoznati vzroke za nastanek čakalnih dob, oceniti posledice predolgih čakalnih dob in seveda skrajšati čakalne dobe. Partnerji, sodelujoči v pilotnem projektu, so bile izbrane bolnišnice in nekateri zdravstveni domovi. Že sedaj ugotavljamo, da bi pri posameznih dejavnostih z reorganizacijo znotraj zdravstvenega zavoda v okviru obstoječih sredstev lahko dosegli skrajšanje čakalnih dob in števila čakajočih. Nadaljujemo z drugo fazo pilotnega projekta, katerega nameni in cilji so usmerjeni v skrajšanje čakalnih dob, intenzivno sodelovanje primarne in sekundarne ravni z vzpostavitvijo telefonskih konzultacij s specialisti in s tem zmanjšanje števila nepotrebnih napotitev, izobraževanje osebnih zdravnikov, prepoznavanje vzrokov za nepotrebne napotitve, povečanje dostopnosti do specialistične obravnave pacientom, ki storitev potrebujejo, povečanje kakovosti obravnave in zadovoljstva pacientov, boljša izraba finančnih in kadrovskih virov. Poleg omenjenega projekta smo s ciljem skrajševanja čakalnih dob v letu 2015/2016 izvedli še naslednje kratkoročne ukrepe. Spremenili smo način financiranja posameznih zdravstvenih storitev, od 1. 1. 2016 se plačajo vsi pregledi z magnetno resonanco, prav tako so plačani vsi pregledi in posegi ter zdravljenje za rakave bolnike. Ta vlada je odobrila enkraten dodaten program za skrajševanje čakalnih vrst v višini 7,9 milijonov evrov za izbrane posege ter 8 milijonov evrov za vse prve specialistične preglede, vključno s pripadajočo diagnostiko. Vse izvajalce zdravstvene dejavnosti smo pozvali k pripravi načrtov ukrepov za skrajševanje čakalnih dob za prve specialistične preglede in diagnostiko do konca letošnjega leta v okviru lastnih zmogljivosti. Uvajamo eNaročanje in, kot je bilo že omenjeno, s 1. 1. 2017 papirna napotnica ne bo več potrebna. Dolgoročni sistemski ukrepi, ki bodo implementirani preko nove zakonodaje, pa so naslednji: nadgradnja napotnice z več stopnjami nujnosti, nadgradnja elektronskega vodenja čakalnih seznamov ter eNaročanje, prenova Zakona o pacientovih pravicah in uskladitev Pravilnika o najdaljših dopustnih čakalnih dobah za posamezne zdravstvene storitve in o načinu vodenja čakalnih seznamov, možnost vodenja ločenih seznamov za paciente, ki niso sposobni za operativni poseg ali pa želijo čakati dopustno čakalno dobo zaradi točno določenega izbranega zdravnika. Na koncu naj ponovno poudarim, da so čakalne dobe in reševanje problematike na tem področju prioritetna naloga Ministrstva za zdravje. K temu smo se zavezali tudi v Resoluciji o nacionalnem planu zdravstvenega varstva – Skupaj za družbo zdravja, in sicer da bomo zagotovili učinkovitost spremljanja čakalnih dob in transparentno umeščanje na čakalne sezname ter dodatno financiranje v primeru upravičenega povečanja potreb. Poudarili smo, da bomo nadgradili sistem za obvladovanje neupravičenega napotovanja in uvrščanja v čakalne sezname ter uvedli informacijski sistem, ki bo podpiral delo zdravnikov in drugega zdravstvenega osebja pri njihovih odločitvah glede poteka zdravljenja.
Hvala lepa. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo gospod Matjaž Hanžek. Izvolite.
Čakalne dobe v zdravstvenem sistemu so resen in kompleksen problem, toda noben problem ni tako kompleksen, da se ga ne bi dalo rešiti, če poznaš vzroke in če imaš politično voljo, da bi te vzroke odpravil. Glavna vzroka za čakalno dobo sta napačno načrtovanje kadrov in pomanjkanje finančnih sredstev. Za načrtovanje kadrov je najbolj odgovorna Zdravniška zbornica, ki razpisuje specializacijo zdravnikov, za financiranje je odgovorna vsakokratna koalicija, ki načrtuje javne prihodke in njihovo delitev. Torej so to vzroki in odgovorni akterji. S tem pa pridemo do politične volje. Od obnove kapitalizma v Sloveniji nobena koalicija ni hotela odpraviti monopola Zdravniške zbornice pri načrtovanju specializacije in pri izdajanju licenc za zdravnike iz tujine. Prav tako ni nobena koalicija odpravila dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ki je socialno nepravično in ki izčrpava zdravstvo. Skratka, nobena koalicija ni hotela poseči v interese zdravniškega lobija in v interese zavarovalniškega lobija. Da ne bo pomote; ne obtožujem zdravstvenih delavcev in zdravnikov sploh, ampak manjšino vodstva zdravstvenih organizacij, ki se s finančno podporo Ameriške trgovinske zbornice in Zavarovalniškega združenja Slovenije zavzema za to, da bi bil zdravstveni sistem večinoma privaten, zdravstveno zavarovanje pa komercialno. Vodstvo teh organizacij se zavzema za sistem, s katerim bi tako izvajalci kot financerji zdravstvenih storitev zahtevali določeno maržo. Zaradi te marže bi bilo denarja za storitve še manj, kot ga je zdaj. Kako ta sistem deluje, vidimo na primeru dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Komercialne zavarovalnice porabijo ogromno denarja za marketing, za kapitalske rezerve, za visoke plače vodilnih in za profit. Zato od 470 milijonov premij dopolnilnega zavarovanja, ki jih plačamo prebivalci, v zavarovalnicah ostane še 60 milijonov. Če bo koalicija popustila zavarovalniškemu lobiju, ki bi rad komercialno zavarovanje razširil še na obvezno zavarovanje, se bomo približali ameriškemu modelu zdravstva dveh hitrosti; enega za bogate in drugega za ostale. Za primerjavo: Združene države Amerike za zdravje namenijo skoraj 9 tisoč 500 dolarjev na prebivalca, v Sloveniji pa samo nekaj čez 2 tisoč 100 dolarjev na prebivalca. Da ne omenjam razlike v materialni blaginji. Kljub temu je pri nas pričakovana življenjska doba za celo leto daljša kot v Združenih državah. Pričakovana dolžina življenja pa je kazalec zdravja prebivalstva, na katerega seveda ne vpliva samo zdravstveni sistem, zelo pomembno, ampak še vse ostalo. Da ne govorim tukaj o 40 milijonih Američanov brez ustreznega zavarovanja, proti kateremu se mnogi lobiji, o Ameriki sicer govorim, upirajo. Kot sem že rekel, nobena koalicija ni posegla v interese zdravniškega in zavarovalniškega lobija. Razlika med desnico in trenutno koalicijo modernega centra je samo v tem, da je ta vlada v koalicijskem sporazumu dejansko obljubila, da bo zmanjšala pristojnosti Zdravniške zbornice in da bo nadomestila dopolnilno zavarovanje z javno dajatvijo. Po naši oceni šibek člen pri tem ni toliko ministrica za zdravje kot koalicijski partnerji. Tudi kandidatka na za novo finančno ministrico ni obljubila, da bo zagotovo ukinila dopolnilno zavarovanje, kakor pa vemo, tudi premier Cerar nikoli ni potrdil, da bi vlada ukinila dopolnilno zavarovanje. Zagotovo pa je ministrica naredila veliko napako, da se ni povezala s tistimi organizacijami, ki jim je odprava dopolnilnega zavarovanja v največjem interesu, to pa so sindikati. Upam, da se to napako še da popraviti. V določenih panoga so čakalne vrste posledica pomanjkanja zdravnikov, na splošno pa pomanjkanje sredstev. Sistemska rešitev je torej omejevanje koncesij in prenos odločanja o specializacijah stran od cehovskih organizacij. Sredstva za plačilo storitev bi povečali z uvedbo javne dajatve namesto dopolnilnega zavarovanja. Sredstva za nabavo opreme bi dobili s povečanjem proračuna Ministrstva za zdravje, tega pa seveda ni mogoče doseči z davčno olajšavo za 7,4 % najbolje plačanih v državi, ki jo koalicija pravkar sprejela, ampak samo s solidarno obdavčitvijo visokih dohodkov, zlasti od kapitala, premoženja velike vrednosti in dobička. V teh priporočilih ni nobenih dolgoročnih usmeritev za izboljšanje javnega zdravstva. V Sloveniji pripravljamo reformo zdravstva že četrt stoletja, v normalnih državah to zahteva med 5 in 10 let časa, problem pa je, da vsaka vlada začenja znova brez celostnega pogleda na zdravje ljudi in na kaj zdravje vpliva. Del takšnega pogleda je tudi zdravstveni sistem, pomemben za zdravje, a ne edini. V tej zmedi brez razvojnega koncepta je vsak minister vržen v bitko med različnimi lobiji, ki jih skrbi le za njihove ozke interese. To je tudi eden izmed osnovnih vzrokov za čakalne vrste. V priporočilih je tudi precej netočnih navedb, s katerimi se diskreditira javni zdravstveni sistem in pripravlja teren za privatizacijo, kar bi bistveno poslabšalo življenje naših prebivalcev. Na te napačne navedbe glede ukrepov imenovanih čakalnih dob je odgovorilo ministrstvo. Dodal bi samo to, da je v čakalnih seznamih veliko ljudi efektivno vpisanih, ponekod 50 % vpisanih noče ali ne more na poseg, ko jih pokličejo. Nekateri hočejo točno določenega zdravnika, tudi pregled nad vrstami je vedno širši, zato je podatek višji. Kar se tiče poziva, da je treba povečati sredstva za zdravstveni sistem, lahko rečem, da predlagatelj govori eno, dela pa nasprotno. Kolikor mi je znano, SDS ne podpira ukinitve dopolnilnega zavarovanja in uvedbe javne dajatve. Temu javno nasprotuje tudi Fides. Torej predlagatelji niso za to, da bi 60 milijonov evrov, ki jih ostaja zavarovalnicam z javno dajatvijo preusmerili v zdravje ljudi. Na ta način se mimogrede niti za cent ne bi povečala obdavčitev gospodarstva. Hkrati bi vas spomnili, da je SDS letos podprl novelo, ki jo je predlagala Nova Slovenija, Zakona o prispevkih za socialno varnost. S socialno kapico bi po ocenah Ministrstva za finance izgubili 338 milijonov evrov letno od približno 2 milijard, kar pomeni skoraj malo več kot 15 %. S tem bi se javna sredstva radikalno zmanjšala, ne povečala. Povečal bi se kvečjemu delež doplačil iz žepa posameznikov. Ob tem bi še enkrat opozoril koalicijo, zlasti pa ministrico, da se mora povezati z organizacijami, ki podpirajo ukinitev dopolnilnega zavarovanja. Proti sebi imate organizirano koalicijo zdravniških organizacij in komercialnih zavarovalnic, ki jih finančno podpirata, kot sem že rekel, Ameriška trgovinska zbornica in združenje farmacevtskih multinacionalk. Ti med drugim financirajo tudi raziskave profesorja Tajnikarja na Ekonomski fakulteti. Zato potrebujete aktivno podporo sindikalnih central. Ministrica se najbrž spomni, da so jo sindikalne centrale že maja javno pozvale, da naj jih vključi v pripravo reforme že v začetni fazi, vi pa vztrajate pri tem, da jih boste vključili šele, ko bo zakon poslan v javno razpravo. Takrat bodo koncepti že dokončni in bo samo 30 dni časa za pripombe. Takrat bo zagotovo pravi pogrom s strani zdravniško-zavarovalniškega lobija, tako kot je bilo lani jeseni zaradi omejevalnih koncesij z novelo Zakona o zdravstveni dejavnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Hanžek. Poslanska skupina Nova Slovenija – krščanskih demokratov. Njeno stališče bo predstavil gospod Jernej Vrtovec. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi in spoštovana gospa državna sekretarka, stanje v slovenskem zdravstvenem sistemu – ne rabimo več ponavljati, ampak vseeno – je zelo resno. Že več kot desetletje se kopičijo številne težave, pravih rešitev pa, sem prepričan, kljub iskrenim naporom še vedno ni na obzorju. Ker ni rešitev, državljanke in državljani in tudi zdravstveni uslužbenci izgubljajo potrpljenje, zaupanje. V tem primeru upravičeno. Čakalne dobe – kaj je ključno oziroma nad čem smo lahko zgroženi? Prav nad tem, da se dogaja krivica. Kajti, za denar, ki ga državljani vplačujemo v zdravstveno blagajno, ne dobimo tistega, kar smo si zaslužili. Ljudje s svojimi skromnimi prihranki v bistvu trošijo za prve preglede pri specialistih zasebnikih, ker v javni mreži ne pridejo pravočasno na vrsto. Zaradi tega je ta sistem zelo krivičen, takšen sistem, kot ga danes poznamo. V tem obstoječem zdravstvenem sistemu se nihče ne počuti dobro; ne uporabniki in tudi ne izvajalci zdravstvenih storitev. Torej za denar, ki ga vplačujemo v zdravstveno blagajno, ki ga namenjamo v zdravstveni sistem, ne dobimo v bistvu pravočasnega ali pa hitrega pregleda, hitre oskrbe, takšne, ki bi bila seveda upravičena za ta denar. Zdravstveni sistem v takšni obliki, kot je danes, ne funkcionira in postaja, kar smo lahko že opazili, vse bolj nevaren tako za državljane kot tudi za zdravstvene uslužbence. Bolniki žal tudi umirajo, ker niso deležni pravočasnih zdravstvenih pregledov in posegov. Posledice čakalnih dob so: poslabšanje zdravstvenega stanja in povečanje tveganja za trajne posledice in smrt pacientov, neenakopravna obravnava pacientov pri dostopu do zdravstvenih storitev, gospodarska škoda, varnostno tveganje za izvajalce zdravstvenih storitev. Poleg tega, da so ogrožena zaradi čakalnih dob in vrst, ki so – se strinjam gospa državna sekretarka – prisotne tudi po vseh ostalih razvitih državah Evropske unije, ampak ne v tolikšni meri kot v Sloveniji, se dogaja tudi gospodarska škoda. Naključno je ta trenutek tudi, da upoštevamo, koliko čakalne dobe stanejo državni proračun, koliko stanejo delodajalce in koliko tudi samozaposlene osebe. Koliko denarja mi izgubimo zaradi tega, ker nimamo urejenega zdravstvenega sistema. In številke se, vsaj kar se tiče državnega proračuna in ZZZS, gibljejo tam okoli blizu 90 milijonov evrov. Dejstvo je, da so čakalne dobe, prvič, posledica neurejenosti in, drugič, tudi pomanjkanja denarja. In končno se bomo v tej državi morali dogovoriti, kakšne so naše zmožnosti, koliko mi lahko plačujemo. Kakšne so naše zmožnosti? Ta trenutek te jasne razmejitve nimamo, ampak samo obljubljamo, da bomo vse plačali, ampak tega ne zmoremo. In potem nastanejo dolge čakalne dobe oziroma primanjkuje finančnih sredstev. V Novi Sloveniji na podlagi podatkov žal ugotavljamo, da so se čakalne dobe v času upravljanja funkcije ministrice za zdravje Milojke Kolar Celarc močno povečale, skoraj podvojile. To niso izmišljeni podatki. Ti podatki so uradno objavljeni na Nacionalnem inštitutu za varovanje zdravja. Namreč, od začetka nastopa funkcije, se pravi septembra 2014, pa do 1. 8. 2016 se je delež čakajočih nad dopustno čakalno dobo s 37 odstotkov povečal na 63 odstotkov in to kljub, kot smo prej lahko slišali, silnim naporom, ki naj bi jih Ministrstvo za zdravje vlagalo v to, da se čakalne dobe skrajšajo. Ampak težko govorimo o učinkovitem ukrepanju, če se čakalne dobe v bistvu v dveh letih tako enormno povečajo. Naj spomnim, da je predsednik Vlade lani oziroma letos januarja meseca dajal: "Učinki pri ukrepanju čakalnih dob se bodo poznali v roku dveh mesecev, najkasneje pa do jeseni." Sedaj govorimo o koncu leta, govorimo že o naslednjem letu, čakalne dobe pa se iz meseca v mesec, žal, podaljšujejo. Pri tam pa ponovno poudarjam, urediti je treba strukturo, urediti je treba sistem in tudi povečati finančna sredstva. Tudi ukrepi, ki jih je predstavila ministrica za zdravje 20. junija 2016, torej tega leta, so nezadostni, saj v bistvu predstavljajo le skromne 3 % oziroma 3-odstotno zmanjšanje čakalnih dob. Torej, ta finančna podpora zmanjševanju čakalnih dob v višini skoraj 8 milijonov evrov predstavlja le 3-odstotno možnost zmanjšanja. To je pa mnogo premalo. Mnogo premalo je, hvalevredno, ampak mnogo premalo, da bi to tudi državljanke in državljani na lastni koži tudi potem občutili. Ministrica za zdravje po našem mnenju ni pripravila tiste ključne in ustrezne zakonodaje niti spremenila Pravilnika o najdaljših dopustnih čakalnih dobah za posamezne zdravstvene storitve in o načinu vodenja čakalnih seznamov, ki je izključno v njeni pristojnosti. In tukaj kršimo številne zakonodaje, predvsem pa delamo, kot sem dejal, tudi krivico ljudem. V Novi Sloveniji bomo vložili vse napore, ki bi lahko prispevali k zmanjševanju čakalnih vrst. Tudi ta predlagana priporočila smo na odboru podprli in tudi danes, kljub temu da o njih ne glasujemo, pozivamo k podpori, k ukrepanju, da se spreminja zakonodaja, ki bi pomenila, da bodo ljudje prej obravnavani pri zdravnikih in tako imeli človeka vreden zdravstveni sistem. Kajti, poudarjam, državljanke in državljani si namreč to zaslužijo. Če nekaj vplačamo, potem pričakujemo na drugi strani kvalitetno storitev, hitro storitev, ne pa, da čakamo za ta denar mesece in tudi leta. Tukaj v tej dvorani prisotni, sem prepričan, da si ob tem, ko gremo k zdravniku in dobimo opozorilo, da bomo na vrsti za specialističen pregled čez pol leta ali čez eno leto, lahko privoščimo, da potrkamo ali pokličemo privatnika in dobimo storitev v roku enega tedna. Tisti z minimalno plačo ali upokojenci si pa tega ne morejo privoščiti. Zaradi tega je, žal, ta naš javni zdravstveni sistem krivičen in ni človeka vreden.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Problemi v zdravstvu so in se kopičijo že vrsto let, čakalne dobe so in vedno bodo, to je dejstvo, je pa dejstvo, da so se v zadnjih dveh letih enormno in nedopustno povečale. Ljudje pa od te vlade, na žalost, nimajo drugega kot obljube. Ne današnja razprava ne interpelacija ne bosta izboljšali stanja v zdravstvu. Samo zavedanje koalicije, da je stanje alarmantno in da so pri vodenju resorja potrebne spremembe, samo to lahko reši zdravstvo. Očitno tega zavedanja v koaliciji še ni kljub alarmantnim podatkom, ki jih imamo vsi pred seboj. Število tistih, ki nedopustno dolgo čakajo na pregled oziroma poseg, je blizu 40 tisoč, 40 tisoč ljudi čaka dlje, kot bi bilo dopustno. Veste, koliko je to? To je več, kot ima prebivalcev Mestna občina Novo mesto; in to cela občina. Še eno prispodobo si bom dovolila, to je toliko, kot bi se ti ljudje postavili v vrsto eden ob drugega in ta vrsta bi bila dolga od Kranja do Ljubljane. Od Kranja do Ljubljane! Si lahko to predstavljate?! Če pa upoštevamo vse čakajoče, pa to lahko nazorno pokažemo z Mestno občino Maribor, to je druga največja slovenska občina. Toliko kot ima prebivalcev ta občina, toliko ljudi čaka na obravnavo v slovenskem zdravstvu in če bi se vsi ti ljudje postavili v vrsto enega ob drugega, bi bila ta vrsta dolga od Ljubljane do Celja. Od Ljubljane do Celja. Dejstvo je, da odgovornosti za to ne moremo in ne smemo pripisati ne tej vladi, še manj tej ministrici. Je pa odgovornost te vlade in te ministrice, da se v dveh letih ni premaknilo nič na bolj, stvari se samo še slabšajo. Vsi pred to vlado in to ministrico, vključno z mano in nami, bi na področju zdravstva lahko naredili več. Ampak – smo vsaj nekaj majhnega dodali v pravo smer. Mi smo v najtežjem finančnem letu 2013 našli dodatna sredstva in ukrepali urgentno, ne najbolj sistemsko, ampak smo. V zadnjih dveh letih pa gredo stvari samo še s slabšega na še slabše. Kot sem rekla, dejstvo, da vsega tega ne moremo in ne smemo in niti nočemo pripisati ne tej ministrici ne tej vladi; drugo dejstvo, da so se vrste čakajočih, o katerih sem prej govorila, v zadnjih letih podaljšale, v zadnjih dveh letih podaljšale. In to ogromno, za več kot 30 %, skoraj za polovico je bilo prej omenjeno. Bom skušala tudi povečanje nazorno pokazati. Dve leti nazaj, ko smo vlado vodili mi, bi ljudje, če se postavijo v vrsto eden ob drugega, ljudje, ki čakajo na posege v zdravstvu, tisti z nedopustnimi čakalnimi vrstami, stali v vrsti, ki bi bila dolga od Kranja do Medvod, danes je ta vrsta dolga že do Ljubljane. Še nekaj številk, ki kažejo odnos te vlade do zdravstva, bom nanizala. Govorila sem z zdravnikom, ki mi je povedal, da je v mesecu avgustu 40 bolnikom napisal izvid, da nujno potrebujejo operativni poseg, da pa jim na žalost ne more povedati, kdaj bodo do tega operativnega posega prišli. Da jim bo v začetku naslednjega leta javil, kako se bodo stvari odvijale dalje. Vsi ti bolniki so seveda doma, na bolniškem dopustu in to na strošek zavarovalnice. Če izhajamo iz tega, za povprečnega Slovenca oziroma povprečnega zaposlenega Slovenca pomeni, da Zavod za zdravstveno zavarovanje da za njegovo bolniško 1 tisoč 200 evrov na mesec. Za 40 ljudi to pomeni 48 tisoč evrov. In ker bodo na poseg čakali vsaj do januarja 2017, to pomeni 7 mesecev. Ko to seštejemo, je stroške oziroma cena za zavarovalnico za teh 40 ljudi, ki so na bolniški, 336 tisoč evrov. In to je podatek za samo enega zdravnika! Koliko je to posegov in koliko bi lahko skrajšali čakalne vrste s tem denarjem, gospe z ministrstva za zdravje?! Še en zaskrbljujoč podatek. V letošnjem proračunu boste za zdravstvo namenili 40 milijonov manj, kot smo mi leta 2013. V finančno najtežjem letu, letu 2013, smo v zdravstvu iz državnega proračuna dali 40 milijonov več, kot boste vi letos. Še več, niti tega, kar je bilo sprejeto tukaj v Državnem zboru za zdravstvo, ne boste porabili. Državni zbor je za zdravstvo namreč namenil 78 milijonov evrov, vi ste v poročilu o izvrševanju proračuna, ki ga je potrdila Vlada in smo ga dobili v Državnem zboru, zapisali, da je 78 milijonov preveč in da boste do konca leta potrebovali samo 65. To je vladni dokument in to je zelo žalostno, da niti tega, kar vam je ta Državni zbor odobril, ne znate, nočete, ne morete, niste sposobni porabiti. Ob pomanjkanju denarja vi ne znate porabiti niti tega, kar je Državni zbor namenil zdravstvu. Ne gre za nas, ne gre za Državni zbor, ampak gre za ljudi. Zato, spoštovana koalicija, upam, da boste čim prej spregledali in se zavedali, da so potrebne spremembe zdaj takoj. Lep jesenski dan, dobra družba, konstruktiven razgovor je včeraj dejala ministrica ob izredni skupščini Zdravniške zbornice. Tudi danes je lep jesenski dan, tudi danes smo v kolikor toliko dobri družbi, razgovor bo nekaj manj konstruktiven, ampak to je na žalost premalo za spremembe, ki so več kot nujne v zdravstvu.
Hvala lepa. Gospod Branko Zorman bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki ministrstva, kolegice, kolegi! Dovolil si bom za začetek malo poenostaviti to sicer zelo resno temo, ali imamo v Sloveniji čakalne dobe. Jasno je, da jih ima. Ali so te čakalne dobe predolge? Za vsakega, ki je na čakalnem seznamu, so te dobe nedvomno predolge. Ali so vse te upravičenosti do kritik do predolgih čakalnih dob upravičene po posameznem primeru, je seveda stvar diskusije. Ali se ta vlada zaveda problema čakalnih dob? Absolutno! Ali je ta vlada za to kaj storila? Absolutno! Ali bo ta vlada še kaj storila za to? Absolutno! Zdaj nastanek seveda tako dolgih čakalnih dob ima več vzrokov, o katerih je bilo že nekaj povedano, več bo povedano potem v razpravi in se zato na tem mestu ne bom poglabljal v to. Veseli nas, da je ministrstvo, tako kot sem že povedal, aktivno pristopilo k reševanju tega problema tako s kratkoročnimi ukrepi, ki zadevajo finančne injekcije za reševanje tega problema in za izkoriščanje, kot tudi organizacijske, saj vemo, da zgolj denar tega problema ne bo rešil. To so seveda kratkoročni ukrepi. Le-ti ne bodo dovolj, lahko se ponavljajo in verjetno se bodo morali ponavljati, vendar sami ne bodo rešili te situacije. Zato bo treba v nadaljevanju seveda spremeniti tudi zakonodajo, del te zakonodaje je že v proceduri, del v prihodu do konca leta, ta zakonodaja bo omogočila tudi operativno potem platformo za izvajanje vseh ukrepov, ki so potrebni, in na koncu ne bo šlo brez dodatnega denarja. Tudi tukaj je Ministrstvo za zdravje zelo aktivno v tej smeri, je predlagalo neke nove rešitve, ki jih do zdaj še nismo poznali v naši državi, med drugim tukaj omenjen tako imenovani tobačni cent, ki bo v zdravstvo pripeljal 65 milijonov, in skupek vseh teh ukrepov bo nedvomno imel na koncu rezultat bistveno skrajšanje čakalnih dob. Ali je mogoče, da bodo čakalne dobe nič dni, en dan? Ni mogoče, ker to ni mogoče nikjer na svetu. Še v najbolj razvitih državah, najbolj bogatih državah čakalne dobe so. Morda ponekod tudi daljše kot v Sloveniji, odvisno od socialnega in finančnega položaja posameznika. V Sloveniji pa temu ni tako, ker imamo vsi enake pravice in vsi enako dostopnost. Ta dostopnost je enaka za vse, ne glede na njihov socialni status in to je tista prednost slovenskega sistema, ki ga v tujini ne poznajo in bi si ga v marsičem želeli imeti. Že na seji matičnega odbora smo priporočilo predlagatelja SDS v zvezi s čakalnimi dobami zavrnili, utemeljili, zakaj ga zvračamo. Danes bomo seveda tekli še en krog in ponovno govorili o tem, tako da na tem mestu končujem, več pa potem v razpravi mojih kolegic in kolegov. Hvala.
Hvala, gospod Zorman. Stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo prestavila gospa Nada Brinovšek.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem v dvorani! V Slovenski demokratski stranki smo junija v proceduro vložili priporočilo v zvezi s problematiko podaljšanja čakalnih dob v slovenskem zdravstvu in s tem priporočilom smo želeli opozoriti na vse slabše razmere v zvezi s čakalnimi dobami. Nedvomno je, da slovenski zdravstveni sistem potrebuje korenite spremembe, cilj vseh sprememb pa mora temeljiti na izboljšanju zdravstvenega sistema, ki bo omogočal vsem državljanom enak, poudarjam, enak pristop do zdravstvene oskrbe. Potrebe državljanov oziroma pacientov morajo ponovno postati središče zdravstvenega sistema, ob tem da mora denar slediti bolniku in ne obratno, da bolnik sledi denarju, kot se to predvideva za financiranje pediatričnih urgentnih centrov. V Sloveniji za zdravstvo namenimo kar 3,2 milijardi evrov na letni ravni in iz naslova prispevkov se zbere 2,4 milijarde, iz naslova dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja 400 milijonov, tako rekoč iz privatnih žepov pa tudi 400 milijonov evrov. Le 3 % sredstev pa je namenjeno iz državnega proračuna, kar je najnižja stopnja med državami članicami EU in OECD. Zanimivo je dejstvo, da ste koalicijske stranke seveda z delom svoje ministrice za zdravje nezadovoljne, vendar pa jo še vedno podpirate in čakate, čakate kot v čakalni vrsti, na neke čudežne spremembe, ki jih ministrica obljublja, da jih bo pripravila, tokrat do novega leta. Ja. In čakamo seveda tudi mi, tukaj v Državnem zboru že več kot dve leti na še kako potrebne spremembe, ki bi seveda morale temeljito poseči v ta naš zdravstveni sistem. Kar bo zaznamovalo delo te ministrice, se pravi, ministrice za zdravje, v tem mandatu, bodo nedvomno dolge čakalne vrste in te čakalne vrste so se v času njenega vodenja, kot je bilo danes že slišati, povečale za več kot 30 %. Letos maja meseca je kar 246 tisoč bolnikov čakalo na zdravniški pregled, preiskavo ali pa operacijo. In pozor, v tej številki ni zajetih čakajočih, ki v vrsti čakajo za zobozdravstvene storitve. Torej 246 tisoč bolnikov čaka na nek sprejem, to pa, dragi kolegi poslanci pomeni, vsak osmi Slovenec, vsak osmi Slovenec torej stoji v neki oziroma čaka v neki čakalni vrsti na pregled oziroma poseg. Tako kot navajajo mediji, bom tudi sama rekla, toliko čakajočih bolnikov je katastrofa za državo, tako kot so katastrofa poplave ali pa tudi žled. Čakalnih vrst ne bodo skrajšale analize, resolucije, pilotni projekti, protokoli in kadrovske menjave. Potrebni so ukrepi in to takoj brez čakanja. Res je, da bi po besedah bivšega v. d. direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje za odpravo čakalnih vrst potrebovali 120 milijonov evrov. Zavod za zdravstveno dejavnost je seveda želel, da se njegov presežek iz leta 2015 v višini 60 milijonov nameni za odpravo čakalnih vrst, Vlada pa je seveda glavnino razpoložljivega presežka v blagajni raje namenila za zvišanje cen zdravstvenih storitev oziroma ga razdelila zdravstvenim zavodom v obliki priznanega zvišanja cen storitev. No, res pa je, da je Vlada od tega presežka 7,9 milijona namenila za izbrane posege in 8 milijonov za prve preglede. Če se tukaj ustavim na izbranih posegih, ti posegi so po mojem mnenju v nasprotju z ustavo, ki navaja, da je država dolžna poskrbeti za pravičen in dostopen zdravstveni sistem vsakemu državljanu; poudarjam, vsakemu državljanu. Izboljšanje zdravstvenega sistema, ki je ključna prioriteta te vlade, je žal, bom rekla, v čakalni vrsti tako kot tudi naši bolniki. Vlada navaja, da je izboljšanje zdravstvenega sistema ključna prioriteta te vlade. Poglejte, državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje pa je v TV oddaji Tarča izjavila, citiram, "naš zdravstveni sistem je univerzalen, dostopen, solidaren in pravičen ter ga moramo takšnega, kot je, ohraniti". Zdaj, glede na to njeno izjavo predvidevam, da se bo tudi čakalna vrsta vladnih prioritet in ne samo čakalne vrste bolnikov krepko podaljšala in to ne samo do novega leta, ampak tudi verjetno do konca mandata te vlade. Seveda pa lahko rečemo, da je bila prioriteta Ministrstva za zdravje v tej prvi polovici njenega mandata predvsem kadrovanje. V čakalni vrsti na ministrstvu pa so korupcija, normativi in standardi, javna mreža, konkurenčnost, odgovornost, plačilo programov po opravljenih storitvah; skratka, sistemske spremembe. Državljani si lahko le želimo, da ta čakalna doba korenitih sprememb, ki jih pripravlja ministrstvo, ne bo segala čez petsto dni tako kot pri posegih in pa čakalnih dobah krčnih žil. Dolge čakalne vrste zanesljivo vplivajo tudi na povečanje bolniškega staleža. Po podatkih Zavoda za zdravstveno zavarovanje so se stroški za bolniški stalež, daljši od 30 dni, lani povečali za 19 milijonov. K temu pa je seveda treba prišteti še stroške delodajalcev, ki plačajo zaposlenim boleznino za prvih 30 dni. Oziroma če hočete drugače; poglejte, statistika kaže, da je bilo v lanskem letu v bolniškem staležu dnevno okoli 37 tisoč zaposlenih oziroma bolnikov, letos 57 tisoč zaposlenih oziroma bolnikov. Se pravi, lani 37 tisoč letos 57 tisoč, in marsikdo od teh bolnikov je v bolniškem staležu tudi zaradi tega, ker je predolgo čakal v čakalni vrsti. S tem denarjem, ki se nameni za nadomestilo za bolniško odsotnost oziroma ki ga zavarovalnica nameni, bi seveda lahko odpravili tudi dobršen del čakalnih vrst. In še opozorilo, zaposleni s povprečno mesečno plačo skupaj s svojim delodajalcem plača za obvezno zdravstveno zavarovanje dobrih 200 evrov – vsak mesec 200 evrov –, poleg tega pa še okoli 28 evrov mesečne premije za dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Zdaj tu sprašujem, mar si državljani res ne zaslužimo zdravstvenega varstva kot to določa ustava. Naj ponovim še enkrat, dragi kolegi, ustava določa, da je država dolžna poskrbeti za pravičen in dostopen zdravstveni sitem vsakega državljana. Ustava tudi ne dopušča razlikovanja med državljani Slovenije in migranti. Pa vendar se to dogaja, seveda v prid migrantov. Ministrstvo za zdravje je v letošnjem letu izvedlo analizo zdravstvenih storitev, pri katerih je bilo na podlagi različnih virov ugotovljeno, da je treba dodatno ukrepanje za skrajševanje čakalnih dob. Sprašujem vas ponovno, dragi kolegi, poslanci, ali res mislite, da je bilo treba glede na alarmantno stanje na področju čakalnih dob res izvesti analizo, ki je ugotovila, da je treba dodatno ukrepanje za skrajševanje čakalnih dob? Tako kot je že rekla prej kolegica Jelka, že vsi vrabci na vejah čivkajo, da so dolge čakalne dobe rakrana ravno tega slovenskega zdravstva. Zdaj, ministrstvo pa je, kot je že rečeno, potrebovalo analizo, da je to ugotovilo. Tu se mi nehote zastavlja vprašanje, koliko sredstev je ministrstvo namenilo za to analizo. Upamo vsaj lahko, da te analiza ministrstvo ni dalo delati kakšnim tujim institucijam. Vse te dolge čakalne vrste pa nedvomno povzročajo veliko nezadovoljstvo tako v stroki, ki je dobra in sodi v sam svetovni vrh, kot tudi nezadovoljstvo naših državljanov. Posledica tega je odhod naših bolnikov na zdravljenje v tujino in tudi odhod naših zdravnikov na delo v tujino. Marsikdo od tistih, ki čaka, čaka – bom rekla – predolgo čaka v neki čakalni vrsti, se odloči in si plača sam iz lastnega žepa neko zdravstveno storitev, seveda pri zasebniku. Nedvomno zaradi dolgih čakalnih vrst prihaja do povečanega tveganja pri zdravljenju, višjih stroškov zdravljenja, daljše odsotnosti z dela, daljše in seveda vse zahtevnejše rehabilitacije in slabšanje zdravstvenega stanja bolnikov in ne nazadnje tudi vseh naših državljanov. Torej smo se s problematiko dolgih čakalnih vrst srečali tudi na matičnem odboru za zdravstvo. Žal, no na tej seji smo mi hoteli oziroma vložili priporočilo, kako zmanjšati čakalne dobe v slovenskem zdravstvu. V zvezi s tem priporočilom smo predlagali, da ministrstvo naredi vse potrebno, da se čakalne vrste seveda čim prej skrajšajo in da v roku treh mesecev ministrstvo poroča matičnemu odboru o aktivnostih ministrstva na tem področju. Ampak, spoštovana koalicija, še danes ne razumem, da ste bili proti tem našim priporočilom. Zdaj pa razumi, če moreš. Torej, da zaključim. V dolgi čakalni vrsti na Ministrstvu za zdravje čakajo sistemske spremembe, prav tako kot čakajo v dolgih čakalnih vrstah naši državljani. Žal. Hvala.
Hvala lepa, gospa Brinovšek. Besedo ima poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo pa Tomaž Gantar.
Hvala lepa ponovno. Še enkrat vsem lep pozdrav! Kot že rečeno, vprašanje čakalnih dob je v bistvu prisotno v večini držav, s tem da so razlogi ponekod seveda drugačni. Nekateri so skupni, kot na primer uvajanje novih metod zdravljenja, staranje prebivalstva, tudi velika informatizacija, se pravi ljudje so seznanjeni z novimi postopki in seveda neminovno, dokler se zdravstveni sistem ne uskladi, ne organizira ekip, ne zagotovi financiranja, se običajno v začetku tudi pojavljajo čakalne dobe. S tem da so glavni razlogi pri nas za takšno enormno povečanje gotovo drugje. Praktično je ni vlade, ki se v preteklih mandatih ne bi ukvarjala s čakalnimi dobami, mislim, da kar relativno uspešno. Na ta način so bile odpravljene čakalne dobe, na primer za operacijo na srcu, v svojem času za žolčne kamne, za kile, tudi sivo mreno in še nekatere druge. Smo pa v naši poslanski skupini mnenja, da je ob sedanjem porastu čakalnih dob, ko se je samo v zadnjih dveh letih število čakajočih povečalo za preko 30 %, stanje v resnici nevzdržno in zahteva takojšnje ukrepanje. Zavedamo se, ob tem da je neustrezno tudi evidentiranje čakajočih, in verjamemo, da bo šele projekt eNaročanje, ki je v teku, pokazal pravo sliko in s tem tudi lažje določanje prioritet, v kateri smeri je treba, pač glede na zdravstveno stanje bolnikov, prej ukrepati. Med glavne razloge v Sloveniji za takšno stanje lahko brez dvoma umestimo po eni strani pomanjkanje zdravnikov – veste, da smo po številu zdravnikov na repu v Evropski skupnosti – in na drugi strani seveda povečevanje potreb, predvsem pa pomanjkanje denarja. Praktično ne poznam sistema v tej državi, ki bi na določenih področjih delal bodisi neke proizvode, storitve ali karkoli brez plačila. Mislim, da je edini sitem, kjer se to dogaja že vrsto let, seveda zdravstveni. Slednje je privedlo javno zdravstvo do točke, ko so pravice v javnem zdravstvu v resnici ogrožene in vedno bolj tudi res samo črka na papirju, česar ne moremo sprejeti. Dejstvo je tudi, da se v zdravstvu vsa ta zdravljenja, preseganje programov, običajno 3 do 4 %, dogajajo pač v škodo predvsem na koncu bolnikov. Od Ministrstva za zdravje pričakujemo, da pripravi učinkovite kratkoročne in dolgoročne ukrepe za zmanjšanje čakalnih dob, nekaj je bilo naštetih in verjamem seveda, da bodo uspešni. Zatiskanje oči pred dejstvom, da predolge čakalne dobe ogrožajo in poslabšujejo zdravstveno stanje prebivalstva, pa je seveda nesprejemljivo. Med sistemskimi rešitvami v naši poslanski skupini pričakujemo, da Ministrstvo za zdravje brez kakršnegakoli zavlačevanja pripravi nov Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju in ta bo opredelil nove vire in tudi način financiranja zdravstva. Namreč, neustrezno in nezadostno financiranje je tisto, ki danes najbolj ogroža delovanje javnega zdravstvenega sistema in če želimo slabo temu javnemu zdravstvenemu sistemu in našim bolnikom, potem bomo še naprej vzdrževali sedanje stanje brez sprememb, sicer bomo pa pristopili k tistim ukrepom, ki so nujno potrebni in jih postavili kot prioriteto. Današnje težave, ki so posledica tega stanja, spravljajo v hude stiske zdravstvene delavce in tudi bolnike. Bolniki iščejo zato rešitve za svoje zdravstvene težave vedno pogosteje v tujini, predvsem tisti bolniki, ki si to lahko privoščijo. Poleg tega pa tudi mnoge zdravnike takšen sistem enostavno vodi k iskanju službe v državah, kjer se pomena zdravstva bolj zavedajo kot v naši državi. Pričakujemo torej takojšnje ukrepanje, sicer bomo bitko za dostopno in kakovostno javno zdravstvo zelo kmalu dokončno izgubili. Hvala.
Hvala lepa, gospod Gantar. In še zadnje stališče Poslanke skupine SD, zanjo mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Pri odgovoru na vprašanje, katere so glavne slabosti slovenskega zdravstva, prebivalci na prvo mesto postavljajo čakalne dobe. Del razlogov tiči v omejenih sredstvih in človeških virih, vendar pa prav uspehi, katerim smo bili priča tudi v tem tednu, pričajo, da sredstva pri tem niso vselej glavni dejavnik. Odsotnost spodbud, slaba organizacija, prepočasno uvajanje metod plačila, premajhna skrb za produktivnost in premajhna skrb za prioritete v pogodbah med plačnikom in izvajalci so prav tako zelo pomembni dejavnik. Čakalne dobe so velik problem, to je dejstvo. Po nekaterih podatkih imamo preko 250 tisoč ali celo po nekaterih podatkih 500 tisoč čakajočih na eno od zdravstvenih storitev v javni zdravstveni službi. Za vse čakajoče ne vemo, ker ne spremljamo vseh čakalnih dob in števila čakajočih za vse storitve, kar je nedvoumno pokazatelj slabega delovanja našega sistema. Še bolj zaskrbljeni pa smo lahko, če poznamo proces obravnave pacientov, saj je treba čakalne dobe in število čakajočih sešteti. Pacient tako najprej čaka na obravnavo pri specialistu, na primer recimo 700 dni, nato za obravnavo za diagnostično storitev ponovno 250 dni in če je treba še na operativni poseg tudi okoli 500 dni. Skupaj lahko pacient hipotetično čaka tudi 4 leta. V čakalnih vrstah je torej vsak osmi prebivalec Slovenije. Število čakajočih pa se je po podatkih Nacionalnega inštituta za javno zdravje v zadnjem letu povečalo kar za 10 %. Za nas je to zaskrbljujoče. Trenutno kar 32 tisoč 396 čakajočih bolnih nedopustno čaka na prvi pregled, preiskavo ali operacijo. Med 246 tisoč 459 bolnimi kar 131 tisoč 167 oziroma 53 % ljudi čaka na prvi ambulantni pregled, 70 tisoč 677 oziroma 29 % na preiskavo in 44 tisoč 615 oziroma 18 % ljudi na operacijo. Dolge čakalne dobe zanesljivo vplivajo tudi na podaljševanje bolniškega staleža. Po podatkih Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije so se stroški za bolniški stalež, daljši od 30 dni, v letu 2015 povečali za 19 milijonov evrov oziroma 9 %. K temu moramo prišteti tudi stroške delodajalca za prvih 30 dni. Menimo, da bi s tem denarjem lahko odpravili dobršen del čakalnih vrst. Socialni demokrati se zavzemamo za učinkovit, kakovosten, odziven, vzdržen sistem zdravstvenega varstva za vse, ki bo temeljil na tradiciji, solidarnosti, vzajemnosti in pravičnosti ter bo usmerjen k preprečevanju in zgodnjemu odkrivanju bolezni ter še posebej učinkovito zdravljenje. Takšen zdravstveni sitem je za nas eden izmed temeljev socialne države. Socialni demokrati se zavedamo problema čakalnih dob in kako poguben je njihov vpliv na javno zdravstvo. Dostopnost do zdravstvenih storitev in predvsem pravočasnost sta temeljni zahtevi, ki ju moram izpolnjevati oziroma ki jih morajo izpolnjevati javni zdravstveni sistem, če želimo o njem govoriti kot o učinkovitem. Če reformo razumemo kot spremembe, ki predstavljajo prekinitev obstoječih praks, potem slovenski zdravstveni sistem potrebuje celovito reformo. Zavedati se moramo, da ohranjanje statusa quo pomeni nevarnost razpada sistema javnega zdravstva. Trenutni sistem zdravstvenega varstva postopoma ustvarja dva zdravstvena sistema, ki ločuje državljane na dve skupini; na takšne, ki jim premoženjsko stanje omogoča, da si potrebne storitve lahko zagotovijo proti plačilu, in na takšne, ki tega ne morejo in do njih ne pridejo ali pa nanje čakajo tako dolgo, da to škoduje njihovemu zdravju. Za Socialne demokrate je to nedopustno. Vsi prebivalci moramo imeti možnost, da neodvisno od svojega gmotnega stanja uresničujemo svoje potrebe po kakovostnih in pravočasnih zdravstvenih storitvah. Socialni demokrati prav tako vztrajamo, da se potegne jasna ločnica med javnim in zasebnim izvajanjem zdravstvene dejavnosti. Privatizacija zdravstvenega sistema in izenačevanje javnega in zasebnega zdravstva vodita k neenakopravni enaki obravnavi bolnikov. To pomeni neenako kakovost bolnikov glede na bolnikov socialni položaj in neenakopravno dostopnost. Zato zavračamo pobude, da bi javni sistem zagotavljal osnovno zdravstveno varnost manj premožnim in deprivilegiranim slojem prebivalstva, vzporedni zasebni sistem pa bi zagotavljal boljše možnosti premožnejšim skupinam. To enostavno ne gre. Pri vprašanjih zdravja, moramo imeti vsi ljudje enake možnosti. Enake možnosti pri ohranjanju in izboljševanju zdravja pa lahko zagotovi samo dostopen in kakovosten javni zdravstveni sistem. Zato moramo zagotoviti zadostno financiranje javnega zdravstvenega varstva in izboljšati dostopnost do zdravstvenega varstva. Čakanje na pregled pri specialistu se mora skrajšati pod en mesec, čakanje na preiskavo z magnetno resonanco in operacijo kolka ali kolena pa pod tri mesece. Tudi drugim najpomembnejšim zdravstvenim storitvam je treba predvideti najkrajšo čakalno dobo. Zavedamo se, da težav, ki se kopičijo že vsaj dve desetletji, ne bomo rešili čez noč, niti v enem letu ne. Tudi zato, ker morda nekje obstaja kakšna interesna skupina, ki jim je takšno stanje, žal armada bolnikov, ustreza, ker imajo oziroma imamo veliko samoplačnikov. Morda znotraj te skupine najdemo tudi tistega, ki dela vse, da bo ta armada bolnikov še večja, da se očrni javno zdravstvo in poveličuje zasebno. Socialni demokrati na to ne pristajamo. Zdravje ljudi ne more biti tržno blago in proti temu se bomo odločno borili še naprej. Zato, spoštovana ministrica, Socialni demokrati dajemo apel na vas: skrajni čas je za spremembe, in to še v tem letu! Pomanjkanje denarja ne sme biti izgovor, da bi bile predolge čakalne dobe, umreti ne sme noben bolnik zaradi tega, zato je treba čim več in čim prej prednostno financirati čakalne dobe in s tem zagotoviti dostopno in kakovostno javno zdravstvo za vse. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Muršič. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev o predlogu priporočila. Dovolite mi, da preden nadaljujemo in dam besedo gospodu Janku Vebru, da dam besedo še gospe Jelki Godec kot predstavnici predlagatelja. Izvolite, gospa Godec, beseda je vaša.
Najlepša hvala. Moram reči, da glede na razprave poslanskih skupin oziroma predstavitev stališč me čudi, da ima ministrica takšno podporo v vladi. Namreč, vse koalicijske stranke, razen seveda SMC, so apelirale, ali med vrsticami ali konkretno z besedami: Apeliram na ministrico, da naj nekaj stori, in to danes. Ne razumem v bistvu več te koalicije, ki podpira ministrico, ki ugotavlja, da je Ministrstvo za zdravje naredilo premalo, da ministrica ne ukrepa dovolj hitro, poziva ministrico tudi preko poslanskih vprašanj, ki jih spremljam s strani koalicijskih kolegov poslancev in koalicijskih strank, da poziva ministrico tudi s poslanskimi vprašanji, kdaj bo zakonodaja, kdaj bodo zadeve rešene. Ampak, ministrica uživa podporo, celo tako, češ, pustimo jo do novega leta, do novega leta, da potem pač, če ne bo šlo, bomo pa od predsednika Vlade zahtevali, da jo odstavi. Pol leta bomo podaljšali agonijo tega slovenskega zdravstvenega sistema. Danes mislim, da je usklajevanje na Vladi, ali vrh koalicije, ali kakorkoli ali Vlade, ki tudi o tem govori – mislim, da tako sem zasledila v medijih. Pravim še enkrat, če imate toliko stvari povedati na področju zdravstva, potem ne vem, kako lahko to ministrstvo, ta ministrica ima podporo v Vladi. Torej, gre samo za ohranjanje vlade, miru v vladi potemtakem. Ko ste govorili, da se zavzemate za javno zdravstvo – mislim, še enkrat bom poudarila, peščica nas, ki je tule, in pa državljani želijo imeti kvalitetno dostopno javno zdravstvo. Ker pa tega ni v Sloveniji, ni kvalitetno, ni dostopno, se bohoti zasebni sektor že danes. Že danes. Zakaj? Ker v javnem sektorju, saj ste odgovorili, v javnem zdravstvu ne pridejo na vrsto, gredo samoplačniško. To je sedaj problem. Zakaj se bohoti zasebno zdravstvo? Ne zato, ker bi v Državnem zboru ena politična stranka dve, tri rekle, da moramo imeti zasebno zdravstvo. Zato, ker nimamo kvalitetnega dostopnega javnega zdravstva. Zato se bohotijo zasebniki, ker je kaos v javnem zdravstvu. Zato se bohotijo zasebniki, zato se okoriščajo zasebniki, ne vsi, ampak ker enostavno ne prideš na vrsto v javnem zdravstvu, gre pač k zasebniku. Ampak kdo lahko gre? Tisti, ki si to lahko privošči. Tu je diskriminacija. In vi govorite: za vse enako dostopno javno zdravstvo. Pa ne se hecati, no! Ni enako dostopno. Tisti, ki si lahko privoščimo ali pa privoščijo, gredo pa pač k zasebniku. Večina Slovencev si tega ne morejo privoščiti in čakajo v vrsti. Vsi prispevki, ki so bili v medijih, na različnih televizijah, jaz nisem slišala enega pacienta, ki bi rekel, da je zadovoljen, da je prišel takoj na vrsto – ne govorim sedaj naslednji dan, ampak v doglednem času – nisem slišala. Vi govorite, da so vsepovsod v svetu čakalne dobe problem. Ja, seveda so, saj so vsepovsod čakalne dobe. Ampak ne tri leta! Za koronarografijo štiri mesece v Sloveniji, v Angliji štiri tedne, v Nemčiji šest tednov. Potem, mislim, da sem že zadnjič navajala, za operacijo kolena pri nas 700 dni na Jesenicah. Čakalna doba, ki je pri nas najkrajša, to je 120 dni, je v tujini – Danci, Irci, Španci – najdaljša čakalna doba. Ne govoriti ljudem, da je vsepovsod enaka čakalna doba, da so vsepovsod problemi! Ja, še enkrat, so čakalne dobe, ampak ne dve leti, ne tri leta. Ne šest let za ortodonta pri otroku, da vstopi v sistem – dve leti, da pride na pregled za ortodonta – dve leti in šest let za stalni aparat! Otrok, star 8 let – 6 let. Zdaj si pa izračunajte, koliko je to – 14 let! In če slučajno zobozdravnik prepozno reče, da bi moral iti k ortodontu, pridete v starostno skupino 16 let, ko aparat ni več brezplačen; in stalni aparat stane 3 tisoč 200 evrov. Kdo v Sloveniji v javnem zdravstvu vam bo to dal? Nihče. K zasebniku greš. Kdo si lahko to privošči? Tisti, ki ima denar. Nimamo enakega dostopnega javnega zdravstva in ne zavajajte tu ljudi, ker ni res! Čakanje z bolečinami za pregled ščitnice, ultrazvok ščitnice z bolečinami, je tri mesece. Z bolečinami, ko mora pacient na šest ure jemati po dva lekadola, to je še najmanj, ki ga lahko prenese. Tri mesece z bolečinami. Ne more v službo, ne more normalno funkcionirati doma. Tri mesece leži v postelji in čaka na pregled. Tisti, ki si to lahko privošči, dvigne telefon, pokliče privatnega zdravnika – v treh dneh je na vrsti. Zato se bohoti zasebno zdravstvo. To je tisto, kar je narobe. V prvi vrsti. Skrajševanje čakalnih dob z denarjem – ja, seveda, poslušali smo danes pa tudi včeraj na Zdravniški zbornici; seveda, okej, potreben je denar – ampak ni samo to, verjetno ne. V današnjem časopisu Finance piše, da bo ministrica namenila oziroma da ste ministrstvo dosegli 35 milijonov v naslednjem letu in potem še, se opravičujem, 49 milijonov. Kolikšne so pa izgube bolnišnic? Kaj boste s tem pokrivali? Sam UKC Ljubljana ima 12 milijonov v polletju izgube, pravi, da na račun tega, ker so opravili več storitev, kot pač se jim plača. Zato je dobro povedati tudi, za kaj točno se bo ta denar porabil, kje se bo porabil, kakšni bodo rezultati, ali bomo s tem denarjem pa s tistimi vašimi 7,9 milijona res krajšali čakalne dobe, ali je to samo tista kapljica vode na ogenj? Pa še to vam še enkrat povem, da je to diskriminatorno. Lahko rečete kakorkoli, da za operacijo krčnih žil lahko pacient čaka, ampak to povejte pacientom, ki rečejo, zakaj moram jaz čakati tri leta, a njim boste pa plačali, da pridejo takoj na vrsto za operacijo rame. Nezadovoljni so pacienti, nezadovoljni so zdravniki. Predvsem zdravniki, ki so izgoreli, apatični, ne vem kaj vse smo poslušali. Jaz jim verjamem. Tudi če bi bila zdravnica in da imaš dnevno toliko pacientov, kot jih imaš. Slišali smo tudi do 60 pacientov. In da moraš ob tem razlagati pacientom, zakaj ne moreš z njim se pogovarjati pol ure ali pa 10 minut. Potem mi pa povejte, kako boste skrajševali čakalne dobe s tem denarjem? Torej dali boste denar, ali boste imeli dodatne zdravnike, dodaten delovni čas za te zdravnike, za te preobremenjene zdravnike? To je pač vprašanje vsakega, ki ima pomisleke, ker če zdravniki pravijo, da so preobremenjeni – kako bodo potem pripomogli k skrajševanju čakalnih dob? Torej vprašanje je, ali boste s tem denarjem financirali nove programe, nove zdravnike. Kaj bo s tem denarjem, kaj točno? Dočim za javni sektor za povišanje plač pa bo šlo 327 milijonov. Toliko o razmerju in o tem, kaj je prioriteta vlade. Upam, da teh novih toliko in toliko milijonov na Ministrstvo za zdravje ni kupovanje koalicijskega miru. Samo to upam, da bo čez pol leta ali pa decembra – ker pač z ene strani je boljše, da do decembra ima ministrica čas –, da bo takrat ministrica prišla s konkretnimi predlogi, ne z milijoni, s konkretnimi sistemskimi predlogi, spremembami na področju javnega zdravstva in ne s tem, da bojo koncesije ukinili, ker koncesije so del javnega zdravstva, so v mreži javnega zdravstva in to ni zasebno zdravstvo, kar je narobe v medijih predstavljeno, da so koncesije zasebniki. Koncesije so del javnega zdravstva, so dodana vrednost javnega zdravstva. Marsikje, če ne bi bilo koncesionarja, bi bile čakalne vrste še daljše, ljudje ne bi imeli niti zdravnika v določenih krajih. To pa moti, ker določene stranke, določeni ljudje tudi v Državnem zboru govorijo o koncesionarjih kot o nekaj slabega, kot zasebnikih, ki si dajejo v žep in ne vem kaj vse. Del javnega zdravstva so in po zakonu se morajo koncesionarji in javno zdravstvo obravnavati enako. Mislim, da je to še celo kolega iz SMC, poslanec, zadnjič govoril. Koncesionarji morajo biti obravnavani enako. Jaz bi, če gospe ministrice ni danes z nami, rada vedela, kam bodo šli ti milijoni, za katere namene, kako bodo porabljeni – več zdravnikov, več programov, novi specializanti, usposabljanje osebja – za kaj bodo te zadeve šle? Vsi govorite pa še o nekih interesnih skupinah v zdravstvu. Vsi v Državnem zboru to govorijo. Pa dajte že enkrat povedati, katere so te interesne skupine, ki zavirajo, da bi se v Sloveniji vzpostavil kvalitetni javni zdravstveni sistem! Katere so te interesne skupine, mene res zanima. Kaj te interesne skupine delajo, kaj delajo? Ali vam narekujejo, kako morate izpeljevati spremembe v zdravstvu? Kaj so v bistvu te interesne skupine? Danes sem slišala, mislim da v dveh predstavitvah stališč, o interesnih skupinah. Prosila bi odgovor, predvsem, kam ti milijoni gredo, da ne bomo potem čez leto dni govorili, da so šli v interesne skupine in da bodo čakalne dobe po možnosti na istem nivoju kot so danes. Hvala.
Hvala lepa, gospa Godec. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravita naj se gospa Ljudmila Novak in gospod Marijan Pojbič.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Mislim, da je nesporno dejstvo, da so čakalne dobe v Sloveniji nesprejemljivo dolge, katastrofalno dolge, in da moramo nemudoma odreagirati na to stanje. Ko analiziramo to stanje, ugotovimo, da je del problema znotraj samega zdravstvenega sistema, del problema je pa tudi znotraj celotne strukture države oziroma upravljanja in vodenja države kot celote. Namreč, ko pogledamo podatke, je drastično povečanje čakalnih dob nastopilo tudi z nastankom gospodarske in finančne krize in s sprejemom tudi Zakona o uravnoteženju javnih financ, ki je drastično znižal sredstva prav za javno porabo. Tako bi samo še enkrat opozoril, kako zelo pomembno je, da nadzorujemo tako poslovanje bank kot tiste, ki so seveda pomemben servis za gospodarstvo, gospodarsko rast, bruto družbeni produkt, posledično tudi polnjenje proračuna in zagotavljanje potem javnih storitev. Dejstvo je, da nam je bančni sistem in posledično tudi gospodarstvo šlo iz rok s pregrevanjem pred finančno krizo, ko so se banke in gospodarstva zadolževala v tujini pod zelo ugodnimi pogoji, ko je bila gospodarska kriza, je nastopil razpad bančnega sistema in zelo velike težave pri gospodarstvu in posledično težave, tudi če se danes osredotočimo, na področju zdravstva. Ko res analiziraš te podatke, ki so jih poznavalci razmer zbrali, je zastrašujoč podatek, da recimo pacient, ki čaka na obravnavo pri specialistu 700 dni, nato na obravnavo na diagnostično storitev 250 dni, potem še na operativni poseg, recimo, 500 dni, se zgodi, da čakaš pravzaprav lahko 4 leta na to, preden se ti zaključi ciklus ustrezne zdravstvene obravnave. Zato ni presenečenje, da ljudje v Sloveniji tudi zaradi tega umirajo in da je to nedopustno, kar se nam dogaja na tem področju. Zato tudi ena od reakcij z moje strani pobuda, da zmanjšamo čakalne dobe na največ 90 dni, in tudi z nekaterimi enostavnimi ukrepi to lahko dejansko poskušamo doseči. Eden prvih, ki bi jih dejansko Vlada že morala sprejeti, je prerazporeditev sredstev, tudi znotraj proračunske rezerve določen denar je, ki bi ga lahko namenili takoj zdravstvu. Seveda je možno tudi s prerazporejanjem določenih sredstev z drugih postavk, ki niso tako življenjsko pomembne, če lahko tako rečem, kot je ravno zdravje ljudi, in bi takoj imeli učinek pri tem, da omilimo te posledice. Posledice so pa resnično zelo hude, kajti dlje ko čakaš na obravnavo, zdravstveno stanje se ti poslabšuje, dlje si na bolniškem staležu, večji strošek je za zdravstveno blagajno, večji strošek je za delodajalca in ko to vse seštevaš, je pravzaprav ta potreba po sredstvih zaradi predolgih čakalnih dob zelo velika. Če bi danes takoj sprejeli odločitev, da se nameni 30 milijonov iz proračunske rezerve, s prerazporeditvijo 20 za obravnavo pacientov, bi seveda dobili sredstva nazaj v proračun tudi skozi večjo produktivnost podjetij, skozi manjše stroške pri bolniški in tako naprej. Tega občutka očitno ne zmoremo, da smotrno gledamo na porabo javnih sredstev. Zdravstveni sistem kot sam ne more funkcionirati kot sam. Poudarjam, država kot celota mora funkcionirati, da potem lahko zagotavljamo vse storitve, kot bi jih dejansko morali. In kljub vsemu mislim, da je potrebno odkrito in realno povedati, da v teh dveh letih je vendarle vlada namenjala več sredstev za stroške v zdravstvenih storitvah, torej povečevale so se cene zdravstvenih storitev, s tem se je seveda zmanjšal tudi obseg opravljenih storitev, ker je bilo pač več sredstev namenjenih za stroške,in to je eden od ukrepov, ki je tudi znotraj samega sistema povzročil v tem obdobju večje, daljše čakalne dobe. Po podatkih, ki jih pač imamo na razpolago, lahko ugotovimo, da so se s prvim julijem, recimo 2015, zvišale cene zdravstvenih storitev za 16 milijonov in potem še dodatnih 14 milijonov za zvišanje amortizacije. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije je na to opozarjal, da ni smotrno dajati sredstev za zvišanje cen, ampak za financiranje programov, da zmanjšamo čakalne dobe. Tako si je odkrito treba priznati, da tudi te odločitve niso šle v smer zdravja ljudi, niso šle v smer reševanja čakalnih dob, ampak povišanje cen in pač servisiranja tistih, ki so iz teh cen lahko nekaj tudi pridobili. Rešitve, ki jih je potrebno iskati v tem obdobju, poleg tega kar sem povedal – takojšnja sredstva iz proračunske rezerve –, so tudi v tem, da poskušamo paciente, ki čakajo, recimo, v Izoli predolgo na neko storitev, vendarle poskušati usmeriti, da to storitev opravi, recimo, na Koroškem, Štajerskem, Dolenjskem, tam, kjer je čakalna doba za tisto storitev, ki jo čaka, manjša. Torej to lahko naredimo z majhnim logističnim ukrepom in prerazporediš lahko tiste, ki čakajo na to storitev v posameznem okolju na drugo lokacijo, kjer je ta čakalna doba manjša. Mislim, da izjemno pomembno je, da vendarle poskušamo vzpostaviti centralni register pri čakalnih vrstah. Če imaš ta centralni register, potem lahko izvajaš to, kar sem povedal: imaš pregled čakajočih in lahko sprotno odreagiraš, kako boš zmanjšal to čakalno vrsto z usmeritvijo tja, kjer je pač ta vrsta krajša. Hkrati seveda to pomeni tudi, da ima lahko vsak pacient dostop do tega, koliko časa bo dejansko čakal na to vrsto in kdaj lahko pride na pregled ali poseg. Torej bi vsak dejansko moral imeti sam vpogled v to, kako dolgo bo čakal na posamezno storitev in to je mogoče zgolj, če organiziramo na enem mestu centraliziran pregled vrst v zdravstvu. Nujno potrebno je, seveda če hočeš to početi, da premeščaš z ene lokacije na drugo, imeti tudi standarde in normative. Ti morajo veljati povsod po Sloveniji, po vseh zavodih na enakem nivoju; v katerikoli zavod vstopiš, moraš dobiti enako raven obravnave. Torej te normative in standarde je treba dejansko sprejeti čim prej in imaš stvari potem urejeno na vseh lokacijah, tako kot ljudje tudi dejansko pričakujejo. Naslednji ukrep, javna naročila – najmanj, kar je treba znotraj zdravstvenega sistema vzpostaviti, je sistem javnega naročanja z enega mesta za celoten zdravstveni sistem. Še uspešneje seveda, če to naredimo za državo kot celoto, ampak naj ostane zdaj znotraj zdravstvenega sistema. Kako je mogoče, da ob dejstvu, ko smo ugotovili, da so žilne opornice v UKC Ljubljana močno preplačane, pri drugih zavodih še vedno kupujejo te opornice po bistveno višjih cenah, kot se je pokazalo, da je realna cena? Če imaš centralni način javnega naročanja, se to ne more dogajati. In to je lahko eden od ukrepov, ki ga lahko izvedemo v zelo kratkem času in ga je nujno potrebno dejansko tudi vzpostaviti. Sistem javnega naročanja je zgrešen, če opravlja vsak zavod za sebe, in prihaja do teh anomalij, ki sem jih izpostavil. Seveda je ena od pomembnih zadev tudi pogled na to, kako imamo organiziran sistem plačevanja zdravstvenega zavarovanja. Trenutni dvostebrni sistem seveda pomeni, da plačujemo tako obvezno zdravstveno zavarovanje kot tudi posebej še dodatno zdravstveno zavarovanje in na koncu nihče natančno ne ve, kaj si sploh s tem plačal, kakšna storitev ti pripada. Po drugi strani pa ugotoviš, da imajo, recimo, zavarovalnice, ki ponujajo možnost zavarovanja, dodatnega zdravstvenega zavarovanja, dobičke letno tudi 60 milijonov evrov. Torej je denar, ki ga plačujemo za to, šel v dobičke, ne pa v zdravje ljudi, ne v plačevanje storitev, ampak v dobičke zavarovalnic. To je vir, ki je nesprejemljiv. Zato ena od tistih reform, o kateri se pogovarjam, je zagotovo ta, da se vzpostavi enostebrni sitem plačevanja in ukinitev plačevanja dodatnega zdravstvenega zavarovanja. Namreč, če vzamemo to obdobje, recimo 20 let, kar to velja v Sloveniji, 60 milijonov na leto dobičkov, ki ne gre za zagotavljanje zdravja ljudi, čeprav so to plačali, bi v 20 letih imeli na razpolago 1,2 milijardi evrov. To pa je že znesek, s katerim bi lahko govorili, da ima Slovenija resnično najbolje urejen javni zdravstveni sistem. Pri tem enostebrnem sistemu je tudi potem izčistiti vprašanje prispevne stopnje, zdaj je 6,36 %, če to dvignemo na 9 % neto bruto plače, imamo tudi zelo jasen znesek, ki ga dobiš od posameznega zavezanca za plačilo te prispevne stopnje in nimaš nobenih posrednikov vmes, ki bi pravzaprav odlivali ta denar, in vsak posameznik bi točno vedel, koliko je plačal dejansko v to zdravstveno blagajno in kdaj bo prišel, recimo, na obravnavo, ko bo tudi pomoč potreboval zaradi poslabšanja zdravstvenega stanja. To so ukrepi, za katere mislim, da jih ni treba posebej analizirati ali pa iskati neke posebne študije, ampak jih je mogoče začeti izvajati v zelo kratkem času. Če k temu mogoče samo navržem v razmislek, recimo Zakon o lekarniški dejavnosti, ki ga ravno tako poskušamo spraviti v proceduro – ali je smotrno, da se tudi dobički v lekarnah, ki jih ustvarijo s svojim poslovanjem, s svojim tržnim delom, namenjajo za infrastrukturo, za urejanje cest in drugih zadev, ali je bolje, da ostanejo znotraj zdravstvenega sistema. To je tudi eden od virov, ki je že na razpolago in za katerega se bo treba tudi v kratkem odločiti v Državnem zboru, kako vidimo razvoj zdravstvene dejavnosti tudi znotraj sistema lekarniške dejavnosti. Hvala.
Hvala lepa, gospod Veber. Besedo ima gospod Marijan Pojbič, pripravi naj se [[...]]Se opravičujem, gospa Ljudmila Novak, pripravita naj se gospod Marijan Pojbič in gospa Erika Dekleva. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani podpredsednik! Zdravje je ena izmed največjih vrednot in takrat, ko ga izgubimo, vsi vemo, da imamo samo eno željo, da bi čim prej ozdraveli; ali mi ali naši najbližji. Zato, ko govorimo o dolgih čakalnih dobah, ne smemo govoriti samo o številkah, ampak se moramo zavedati, da so tukaj zadaj ljudje. Ljudje, ki trpijo telesno, ki trpijo tudi duševno, prav tako njihovi svojci, in da vse to pomeni tudi veliko denarja, ki ga morajo dati za bolniške, za odsotnost ali podjetja ali tam, kjer smo zaposleni, ali pa tudi zdravstvena blagajna. Torej, najprej so ljudje, potem je pa zadaj veliko stisk in na koncu pa tudi veliko denarja. Če smo ugotovili, da se te čakalne dobe nenormalno povečujejo, potem je nujno takojšnje, hitro, čimprejšnje ukrepanje. Ampak, kaj slišim od tistih, ki so deležniki v tem sistemu, v zdravstvenem sistemu? Da ni posluha, da ni dialoga – sedaj že bo imela skoraj vsaka stranka svoj predlog zdravstvene reforme, tudi v Novi Sloveniji ga imamo, ampak žal ni posluha. Tudi mi ugotavljamo, da ni pravega dialoga. Mislim, da smo že v začetku leta prosili ministrico, da bi predstavila naše predloge, pa tudi odgovora nismo dobili, in enako slišim tudi od Zdravniške zbornice in nekaterih drugih deležnikov. Torej, če imamo možne rešitve, če je celo več teh predlogov, več možnih reform, pa bi vendarle morali pogledati, kaj je v tem najboljšega, ministrica bi tukaj morala to uporabiti, iti v dialog in ne trmasto vztrajati pri svojih rešitvah in svojih raziskavah. Tudi včeraj je bilo rečeno na tej skupščini Zdravniške zbornice, da bo potrebno več denarja. Samo več denarja – verjetno, nujno bo potrebno več denarja, ker je tudi več potreb, ker se starostna doba povečuje, torej bo tudi vedno več potreb, ampak samo povečanje denarja ne bo rešitev, če ne bo ta denar tudi pregledno in dobro uporabljen. Tukaj pa smo že tudi danes nekajkrat izpostavljali in znano je, da javni denar ni vedno najbolje uporabljen. V javnih zavodih verjetno tudi ne vedno najbolje in ko se nabavlja material po tako visokih cenah in ga primerjamo potem z drugimi državami, potem se lahko držimo samo za glavo. Torej ne samo več financiranja, tudi kdo bo več financiral, ni bilo povedano, od kod ta denar, ali bodo delodajalci več plačali ali bomo mi iz naših žepov več plačevali. Torej, več bo treba plačevati, ampak naj bo potem tudi ta denar pregledno uporabljen in namensko uporabljen. Seveda ob takih dolgih čakalnih dobah ni čudno, da se ljudem včasih utrga film, kot pravimo, se razburijo in da so zdravniki deležni tudi groženj in celo smrti, kot smo že videli pred kratkim. Ni čudno. Sprašujem se, ali so že tudi predlogi na Sodišče za človekove pravice za zdravljenje v nerazumnem roku – ne samo za sojenje v nerazumnem roku, ampak tudi za zdravljenje v nerazumnem roku, kar lahko povzroči smrti, in gotovo je, kar nekaj takih primerov že imamo, ali pa za psihične bolečine zaradi tega, ker vemo, da od diagnoze, če je ta huda, pa do posega, v tistem času je največ psihičnih težav, dvomov, strahu in podobnega. Torej, ne bom se čudila, če bomo kmalu imeli tudi takšne tožbe. Zdravniki odhajajo, in to ne tisti, ki so komaj doštudirali, ampak tisti, ki imajo bogate izkušnje, ki so v najboljših letih, ki bi lahko največ dali od sebe; in imamo dobre zdravnike, vendar če nimajo na razpolago možnosti, če jih pri tem celo oviramo oziroma jim tudi ne damo, da bi zaslužili s svojim znanjem, potem bo takih odhodov čedalje več in ne vem, ali bomo potem spet reševali ta problem z uvažanjem zdravnikov; ni pa vedno rečeno, da ti, ki jih uvažamo, da so tudi najbolje usposobljeni in najboljši. Prepričana sem, da imamo v Sloveniji dobre zdravnike in bi morali narediti vse, da jih obdržimo. No, ko sem pred leti obiskala neko državo, sem opazila, da ima tam veliko ljudi zelo slabe zobe ali pa jih sploh nima in sem se začudila, zakaj je tako. Ja, čisto logično! Zaradi tega, ker nimajo denarja, da bi si lahko privoščili zobe. In to se dogaja sedaj tudi v Sloveniji, tudi včeraj smo slišali, da samo še pulijo zobe, medtem ko ni več denarja, da bi tudi lahko tistim, ki si ne morejo plačati oziroma saj vendarle nenehno vplačujemo; naši delodajalci plačujejo prispevke, sami plačujemo in iz tega ne dobimo tega, kar potrebujemo. Torej, standard državljanov se pozna po zobeh ljudi in žalostno bo, če bo vedno več ljudi brez zob. Ta priporočila, ki so tukaj napisana, mislim, da bi jih morali vsi podpreti in še dopolniti, ne samo opozicija, ampak vsi poslanci, ker ko poslušamo vaše razprave, se vsi zavedamo teh problemov bolj ali manj. Tudi to bi lahko bil dodaten pritisk, da se vendarle nekaj hitreje naredi in ukrepa. Ko sem poslušala kolega poslanca Vebra, mi je prišlo na misel, da morda bi pa moral dobiti on ta resor, ker ve, kako je treba stvari rešiti. Ampak imam pa pomisleke, ko sem poslušala kolegico Muršič, ko je govorila, da moramo za vso silo ohraniti javno zdravstvo, borili se boste proti zasebnemu. Poglejte, na tak način javno zdravstvo prav uničujemo in morajo ljudje hoditi k zasebnim zdravnikom, da lahko rešijo svoje probleme. V Novi Sloveniji smo za to, da se ohrani sistem javnega zdravstva, ampak da se dodela, izpopolni in tudi primerno financira in organizira. Vendar vemo, da so tudi koncesionarji del javnega zdravstva in da dejansko dopolnjujejo to ponudbo. Treba je izdelati košarico pravic, ki jih imamo, in jasna pravila med javnim in zasebnim. Upam, da tisti pilotni projekt, ki ste ga uvedli, kako so zdravniki obremenjeni, da bo tudi dal kakšne rezultate in boste potem tudi primerno ukrepali. Vem, da so splošni zdravniki, še posebej na podeželju, zelo zelo obremenjeni. Vprašanje pa je, če so tudi v bolnišnicah vsi enako obremenjeni ali kje je vendarle tisti preskok, kjer bi se dalo še izboljšati ta naš sistem. V neki drugi vladi, ko sem se pogovarjala z določenimi ljudmi iz zdravstva na odgovornih funkcijah, so rekli, ja, ne da se, kajti v vladi vsaka stranka hoče svojo reformo in vleče v svojo stran. Če je glavni interes ali namen neke stranke, da prepreči vse, kar je zasebno, potem je težko potem priti do pravih rešitev in pravih pravil. Glavni interes mora biti, da se izboljša zdravje ljudi, dostopnost do zdravstvenih storitev, pravočasno ukrepanje, racionalno trošenje denarja. To bi moralo biti. Čim boljše storitve, čim več denarja tudi za raziskave. Vemo, da so na nekaterih področjih naši zdravniki med najboljšimi, pa če ne bodo imeli tudi pogojev za to, tudi tega svojega znanja ne bodo mogli pokazati v Sloveniji, ampak bodo šli kam drugam. Žal pa potem srečujemo v naših ambulantah vedno nove zdravnike, ki pa, vemo, da prihajajo od drugod, ampak rešujejo tudi naš problem, ki ga ne znamo drugače rešiti. Zgrozila sem se, ko vedno znova slišim, kakšno je pomanjkanje otroških zdravnikov. Otroci, ki so naša prihodnost, pa da tako malo vlagamo v to, da bi imeli dovolj otroških zdravnikov. To pa je žalostno! Ali pa nočejo iti tja, kjer bi jih najbolj potrebovali. Priporočila imamo, lahko bi jih dopolnili. Ker so bila zavrnjena, ne bomo več o njih glasovali, ampak tudi poslanci iz vladnih strank bi morali tu sodelovati in tudi preko priporočil izvajati pritisk na ministrico. Vem, da ko bo interpelacija na programu, čeprav bi mnogi radi pritisnili gumb, da jo podpirate, je ne boste, da se vlada ohrani. Tu pa bi imeli možnost, da poveste svoje mnenje. To je naša moč, da odločamo v parlamentu s svojim glasovanjem in s tem tudi povemo, kaj želimo, kaj hočemo, kaj pričakujemo. Če to možnost zapravimo, potem smo pač lahko samo nezadovoljni s svojo odločitvijo, ko v pravem trenutku nismo pritisnili pravega gumba. Jaz priporočila podpiram. Vsekakor pa si želim, da bi vendarle ukrepali čim prej, kajti tu gre za ljudi. Slišali smo, čakalne vrste od Kranja do Ljubljane, ampak to niso avtomobili v čakalni vrsti, ampak ljudje z velikimi težavami.
Hvala lepa, gospa Novak. Nadaljujemo z gospodom Marijanom Pojbičem. Pripravita naj se gospe Erika Dekleva in Maruša Škopac. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Najprej ne morem mimo tega, vso razpravo tukaj v Državnem zboru sem poslušal in poslušal razprave, predvsem me je zmotila razprava SD in njihove poslanke, pa moram reči, da razpravo kolega Gantarja podpiram, tako kot je razpravljal, vendar hkrati moram opozoriti na to, da sta obe ti dve stranki praktično v vseh vladah ne vem koliko časa že nazaj. V vseh vladah; in nosijo definitivno popolno odgovornost za stanje v zdravstvu – takšno, kakršno je. Popolno odgovornost! In tukaj jamrati in govoriti in poskušati, kako bi rekel, apelirati, da kaj naj ministrica v naslednjem nekem časovnem obdobju naredi, mislim, da je to smešno, da je to norčevanje iz naših državljank in državljanov, predvsem pa iz pacientov, vseh tistih, ki čakajo v čakalnih dobah. To je totalno norčevanje. Prepričan sem, če bi ta koalicija, tako vlada, kot jo je vodil Borut Pahor, pa potem Alenka Bratušek pa sedaj tudi dve leti že SMC, če bi skozi kontinuirano, skozi časovno obdobje v teh vladah, o katerih sem govoril, vsaj svoje delo opravil, mislim, da stanja takšnega, kakršno je sedaj, ne bi bilo. Tukaj ne rečem, da tudi mi tisto leto dni, kar smo imeli vlado vmes, ampak to je bistveno premalo, da bi lahko kaj karkoli pametnega naredili. Pa mislim, da smo takrat naredili izjemno veliko; reforme in tako. Poglejte si malo, kaj je bilo v enem letu sprejetega za časa vlade, ki smo jo imeli mi, kaj pa je bilo sprejetega zdaj za časa vlade, ko jo vodi SMC. Mislim in vas prosim, ne s takšnimi razpravami tukaj tisti, ki ste maksimalno odgovorni za to, kar se dogaja v zdravstvenem sistemu, tukaj jamrati, se jokati in praviti, kaj bi vse bilo treba narediti, ker ste pa imeli vse v rokah in imate še tudi tokrat vse v rokah; in SMC in SD in Desus. Imate škarje in platno v rokah, zakaj ničesar ne storite? Zakaj? Zakaj hodite sem v parlament jamrat? Imate svojo vlado, imate vse v rokah – ampak nič, nič in nič. In še to, čakalne dobe se podaljšujejo, v zadnjem letu za 6 %. Da ne govorimo o številkah, recimo, kot je bilo navedeno iz naših priporočil, na primer operacija krčnih žil – čakalna doba 518 dni. To je nenormalno, mislim, da to absolutno ne sme biti! Za revmatološko ambulanto – čakalna doba 466 dni, za operacijo kile pri odraslih 220 dni in tako naprej bi lahko našteval. To je absurd, tega v nobeni evropski državi ni in tega mi nihče ne bo rekel, v nobeni evropski državi ni. Ministrica je na zadnji seji Odbora za zdravstvo, kjer sem tudi sam bil, povedala, da je to nekako normalna zgodba v vseh evropskih državah. Ni normalno, ker to ni normalno, ker je doba bistveno, bistveno predolga! In ne govoriti o javnem zdravstvu. V Sloveniji javnega zdravstva na pravi način za vse državljanke in državljane Republike Slovenije ni. Ker imamo tiste, ki si lahko pregled plačajo in določene zdravstvene usluge plačajo, in imamo tiste, ki si tega ne morejo. In tisti, ki si tega ne morejo, morajo čakati v čakalnih vrstah. Kakšna je to pravična dostopnost, za vse enaka? Za vse državljanke in državljane, kakšna pravičnost je to? Za enega 500 dni, za drugega, ki si lahko plača, pa dan ali dva ali pa nekaj ur. Kakšno javno zdravstvo je to, vas sprašujem, spoštovane kolegice in kolegi, in kako potem ljudem vsiliti zgodbo, da imamo v Sloveniji ne vem kako dobro javno zdravstvo! Ne, nimamo ga. Ne obstaja. To povejte. Pa obrazložite ljudem na pravi način, zakaj. Še nekaj, ne morem verjeti in enostavno in resnično moram reči, da sem izjemno razočaran nad tem, da so bila na Odboru za zdravstvo zavrnjena vsa naša priporočila. Neverjetno je, da tukaj v Državnem zboru neprestano, s kakršnimikoli, za katerokoli stvar pridemo, s kakršnimikoli priporočili, vse zavrnete. Na drugi strani pa tukaj jamrate, da je problem ta, problem ta, problem ta, problem ta. Kolegica Ljudmila Novak je prej lepo povedala, dodelati bi morali ta priporočila še, ne pa jih vse zavrniti na Odboru za zdravstvo. Kako potem lahko rečete meni in vsej slovenski javnosti, da ste za to, da bi pomagali oziroma da želite rešiti problem čakalnih dob? Kako lahko na eni strani vsa priporočila, ki smo jih podali, zavrnete, koalicija, na drugi strani pa tukaj govorite samo zato, da bi na tak način poskušali si nabirati politične glasove, pa govorite tukaj, kako je vse narobe in kaj je treba vse narediti – in tukaj vsi veste vse, kar je treba narediti. Na odboru, ko smo o tem glasovali, ste pa glasovali kompletna koalicija proti. Se pravi, dva obraza. To ni pošteno, to zame ni korektno in nedopustno je, in vseskozi se dogaja, da te levičarske vlade imate vedno dva obraza. Bolj gre proti volitvam, potem ste pripravljeni marsikaj popustiti, pred tem pa gledate samo to in edino to, kako napolniti žepe tistim, ki vam pomagajo, da lahko prevzamete oblast. To pa pomeni korupcijo. Nadaljeval bom. Imam tri ključne stvari, na kakšen način lahko mi iz te situacije pridemo. Tri ključne stvari. Prva je, in ključ kompletnega problema je, nesprejeta celovita zdravstvena reforma. Mislim, da je to ključ. V dveh letih delovanja te koalicije, do tega trenutka, tako kot sem povedal na odboru, v Državni zbor v zvezi z reševanjem te problematike je prišlo toliko iz ministrstva, toliko glejte, toliko kot sem tam pokazal, še enkrat vam pokažem, toliko je prišlo. Tako pridno je delala ministrica. Tako pridno! Od mene in stranke SDS ima oceno nič, ker ni naredila praktično nič! In kako ima potem lahko vašo podporo?! Druga stvar. Ta sistem potrebuje, če hočemo kolikor toliko sistem zapeljati v pravo smer, minimalno 200 milijonov evrov. Sistem potrebuje minimalno 200 milijonov evrov. Kot je moja kolegica prej predstavila in povedala tudi podatke, s podatki podkrepila, kako je ta koalicija in vlada pripravila proračun za 2017, 2018 in koliko milijonov je tam pripravljenih za to, da bi ta problem reševali, je jasno, kakšni so interesi in cilji te koalicije in kaj so njihove prioritete. S tem je vse povedala. Vse s številkami je bilo podkrepljeno. Se pravi, mislim, da naslednje leto je nekih 30 milijonov, potem pa 40 ali nekaj takšnega, ali obratno, se opravičujem, ker ne vem točno na pamet, ampak mislim, da nekaj takšnega, lahko pa tudi poiščem tudi dokument, v katerem je jasno zapisano, koliko dobijo zdravstveni sistemi v letu 2017 in koliko v 2018. Mi pa zdaj potrebujemo 200 milijonov, če hočemo urediti stanje in situacijo v kompletnem zdravstvenem sistemu. Sprašujem koalicijo, kdaj bo govorila eno tukaj, potem pa ko se pripravljajo proračuni in sprejemajo proračuni, pa delalo drugo. Kdaj bomo tukaj enkrat ugotovili in rekli, da to, kar smo rekli, bomo tudi storili? Tretja stvar, ki se vsaj meni osebno zdi ena najpomembnejših, je pa neukrepanje na področju koruptivnih dejanj v zdravstvenem sistemu. Se spomnite te gospe, ki sem zadnjič omenil, gospe Čokl? Se spomnite, kaj je ona povedala? Ministrica je tam globoko, z vso vehemenco zatrjevala, da bodo to zadevo raziskali do konca. In kaj so naredili, kaj ste naredili, kaj je ministrstvo na tem področju naredilo doslej, do tega trenutka? Nič. Nič! Dragi moji, poglejte, zanimiv članek, 2015, ki se mi zdi prav, da ga preberem, gre pa za UKC Ljubljana: Andražu Kopaču UKCL inštalirali pomočnico. Kdo je Simona Potočnik? Če potem to preberete, vam je slabo. Ključno pa je nekaj tukaj zapisanega. Piše naslednje: Korupcija je izguba, medtem pa se podobno metanje denarja skozi okno mirno nadaljuje tudi pri številnih drugih materialih v bolnišnicah, ki spet stokajo in jokajo zaradi izgub. Če bi v zdravstvu počistili s korupcijo pri nabavah, bi se marsikatera izguba javnih zdravstvenih zavodov razblinila kot milni mehurček. Spoštovana koalicija, spoštovani predstavniki ministrstva! Zelo mi je žal, da ministrice ni tukaj, ker je toliko žalostno, da je ni tukaj pri pomembnih vprašanjih. Ko to preberete, tisto, kar je gospa Čokl govorila in tako dalje – ne vem, kdaj boste rekli, sedaj pa naredimo temu enkrat konec. Teh 200 milijonov evrov, o katerih sem govoril, ki jih zdravstveni sistem potrebuje, če bi tukaj presekali te njihove kanale – spomnite se samo gospoda Janeza Zemljariča, spomnite se, koliko je bilo diskusije o tem, o lobiranjih in tako dalje. In ko je gospa Čokl govorila o tistih firmah na Primorskem – oziroma saj vsi točno veste, o čem govorim, ne rabim posebej izpostavljati posamična imena – Franci, hvala. Pa saj, če bi to presekali, ne bi potrebovali drugega denarja, pa bi lahko drug denar dali v gospodarstvo ali kamorkoli in bi zdravstveni sistem imel dovolj denarja, da bi lahko čakalne dobe takoj, v najkrajšem možnem času, spravili v situacijo, ki je sprejemljiva, ki je podobna evropskim državam. Ne! Mi ne naredimo nič, zato ker je primerna Vlada, prava koalicija, se pravi, prava koalicija, ki ji je zelo malo mar za tistega ubogega človeka, za ubogega kmeta, za ubogega upokojenca, za tistega, ki ima minimalno plačo, jim je čisto vseeno. Važno je, da imajo lobisti, da imajo tisti veliki ravbarji polne žepe, da se vozijo lepo z ladjami po morju, s krasnimi avtomobili, gledaš njihove otroke in tako dalje, BMW, ki je vreden pet mojih avtov in tako dalje, pa se nihče nikoli ne vpraša, od kod tem ljudem denar. Mi vemo, od kod je denar, ampak ne ukrepa se na tem področju nič in to je stvar koalicije. V tem trenutku ima škarje in platno v rokah, ima policijo, ima pravosodje, ima vse organe, ki so potrebni, ima notranjo kontrolo, tudi v samem sistemu. Vem, da se gospod Gantar z menoj strinja, ko govorim o korupciji v zdravstvenem sistemu, vem, da se strinja, ker je bil minister, in ve, kako stvari stojijo. Ampak seveda, ta zadeva ni enostavna, ker ko se zoperstaviš lobijem in tistim cevem, preko katerih odteka denar iz sistema, si v nevarnosti. Te mafijske združbe so nevarne, ampak mi imamo in morali bi vsaj imeti pravno urejeno državo, ki ima podsisteme, ki lahko tej mafiji stopijo na prste. Ne vem, kako dolgo bomo še mi to tukaj gledali zraven in prikimali, bolje da imamo mir, se nič ne zgodi, naj teče zadeva tako, kot teče. To ni prav. To ni prav, ker slovensko ljudstvo, slovenski davkoplačevalci in realni sektor počasi tega več ne bo zmogel. Počasi tega več ne bo zmogel. Tega se vsi zavedamo tukaj. Na drugi strani pa še vidite, ko sem zadnjič govoril o tem, 4 tisoč 500 ali ne vem koliko, že skoraj 5 tisoč novih zaposlitev v enem letu ali pa v času tega mandata v državni in javni upravi. Veste, koliko je to denarja? Koliko je tukaj tistih – saj sem postavil ustno vprašanje zadnjič in upam, da bom dobil konkreten odgovor. Ta odgovor bom tudi slovenski javnosti pokazal, ali to drži ali to ne drži in zakaj mi delamo stvari, ki niso nujno potrebne, če na drugi strani vemo, da, imamo stalno večjo skupino ljudi, ki živijo na pragu revščine. Mi si na drugi strani privoščimo to, da dodatno obremenjujemo naše gospodarstvo, da še vedno več ljudi gre na zavod za zaposlovanje ali pa živi z minimalno plačo, s katero ne more niti živeti prav niti umreti in si ne more nobene zdravstvene storitve plačati posebej, mora čakati v vrsti in se mu poslabša v tistem času zdravstveno stanje in tako dalje. In potem, koliko problemov, da ne bom govoril, koliko ljudi potem gre na invalidsko in tako dalje – saj sami veste, kaj to pomeni. Potem je to cel krog, cela veriga. Upam in verjamem v to, da tisti, ki ste danes tukaj jamrali, koalicijski, gospe in gospodje, da boste udarili po mizi pa rekli, imamo tega dovolj. Imamo tega dovolj. In ministrica, ki ni sposobna [[…]]In tisto ključno, kar sem še prej pozabil, bom še zdaj poudaril, in to je, nesposobnost ministrice v dogovarjanju z ostalimi deležniki, ko gre za zdravstveni sistem, za funkcioniranje zdravstvenega sistema. Tukaj mislim predvsem na zdravstveno zbornico in sindikat zdravnikov Fides. Kakšna ministrica je to, ki ni sposobna niti najmanjšega dogovora s temi ključnimi akterji? Kakšna ministrica je to? Vem, ko je bil gospod Gantar, ni bilo nobenega problema, se spomnim, so odlično sodelovali, kar je logično, ker je to v korist vseh nas, državljank in državljanov, predvsem pa pacientov, vseh tistih. Ona bi morala, ona je prva poklicana za to, da dokaže svoje sposobnosti. Kako si lahko minister, če se nisi sposoben niti znotraj svojega kroga dogovoriti določenih stvari, ki so za državo nujno potrebne in pomembne? Kakšen si to minister? In to dve leti traja in vi kot koalicija – nič! Zdaj ste ji lepo možnost dali do novega leta in čisto enostavno, ona bo tri, štiri ali pa dva ta zakona, o katerih smo govorili, prinesla v Državni zbor – vprašanje, kako bo ta zakonodaja pripravljena –, in bomo to zakonodajo mleli do konca tega mandata in na koncu ne bo sprejeta; in ona ni bila odstavljena. Tega se bojim, resnično vam povem, da se tega bojim. Ker če se ni sposobna s temi deležniki dogovoriti, potem ni variante, da bo prinesla primerno usklajenega predloga zakona, kateregakoli izmed teh zakonov, ki so potrebni, nujno potrebni za reformo, ne bo prinesla usklajenega – in kaj to pomeni? Potem se bojo šele začeli problemi in potem se bomo samo pogovarjali in kregali tukaj, stvar bo šla pa po stari poti naprej. Čakalne dobe se bojo podaljšale, nezadovoljstvo zdravnikov, nezadovoljstvo zdravstvene zbornice in tako dalje. In kaj temu sledi? Prej ko slej lahko pridemo do točke, ko govorimo o razpadu sistema. In to zato, ker tisti, ki sedite tu v parlamentu, niste ukrepali pa rekli: Dosti imamo! Če v dveh letih ministrica nima dovolj časa, da bi se izkazala, dokazala njene sposobnosti in pokazala, da resnično ima voljo, ima jasno vizijo in v ozadju podporo koalicije, če tega ni, potem na žalost tak človek na tej poziciji ne more biti. Ne more biti. Tudi koalicija mislim, da se tudi kompletna opozicija strinja – tako osebo je treba takoj zamenjati. Dve leti je prek in prek dovolj, da se dokaže. Če tega ne zmore in če ne zmore – ali pa je lahko še druga dilema, da je preveč povezana znotraj nekih ekip, ki ji, seveda logično, potem onemogočajo, ker so ji pomagali priti na ta položaj, zato da bi lahko uresničevali svoje interese, svoje cilje, tiste, bom rekel, bolne in takšne in drugačne na račun ubogega naroda, ubogih tistih ljudi, ki ustvarjajo, in ubogih pacientov, ki čakajo po 500 ali pa 600 dni v čakalnih vrstah. To je nedopustno, skrajno neodgovorno. Spoštovani kolegi in kolegice iz koalicije, pričakujem od vas, da boste v tem kontekstu tudi ustrezno ravnali in tudi ustrezno reagirali, ker šele takrat boste pokazali svojo državotvorno držo in tudi pomagali. Tukaj lahko računate na opozicijo, da bomo skupaj ta voz, o katerem se danes pogovarjamo, potegnili kak korak dalje. Sam, kot en posameznik, ali pa stranka ali pa del koalicije ne morem na tem področju narediti nič. Prepričan sem, da se je gospod Gantar z marsikaterim delom moje razprave strinjal, sem prepričan. In če bi tukaj znali skupaj stopiti in če ne bi bili zadaj lobiji tisti, ki preprečujejo zgodbo, in če bi bila ministrica verodostojna, ne bi bila nikjer nič povezana z denarjem, bi lahko verodostojno delala. Udarila bi po mizi in rekla: Od tega trenutka ta pogodba nima tukaj kaj več iskati! Gotovo! Deset takih pogodb – nimajo več kaj iskati, nov razpis, novi ponudniki, zgodbo peljemo dalje. In veste, potem bi presekala kanale, od koder gre denar – tu pa gre v ladje pa v jahte in ne vem v kaj vse. Potem ne bi še potrebovali tega, kar smo včeraj naredili, ker ne morem mimo tega, da mora nekdo za moped s kolesom plačati 28 evrov za registracijo. Sramota. Sramota za koalicijo. Oprostite, sicer ne sodi tu zraven, ampak s tem obremenjujete državljanke in državljane, namesto da bi delali to, kar sem rekel, tisto, kar je ključno za to, da bi reševali to državo in ustvarjali pogoje, da bi ljudje lahko lepše in boljše živeli. In da ne bi razslojevali še bolj ljudi na stalno večjo skupino tistih na robu preživetja in na drugi strani stalno ožjo skupino tistih, ki so ultra bogati. To ni prav in upam, da bo počasi ta koalicija razumela to, kar mora presekati. Sicer bo to neka druga vlada morala narediti. O tem bojo pa odločali volivke in volivci. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Pojbič. Besedo ima gospa Erika Dekleva. Pripravi naj se gospa Maruša Škopac in magister Branko Grims. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Nekako imam vedno smolo, da razpravljam vedno po kolegu Pojbiču in potem je nekako težko oblikovati razpravo brez odziva. Ampak danes se bom izjemno potrudila, da se nekako ne odzovem na te gostilniške razprave. Bom pa tokrat povedala, da sem se v nekem delu strinjala s kolegico Godec. Sama se je namreč čudila koalicija in moram povedati, da se tudi sama mnogokrat čudim, kakšna koalicija je na tej strani, ki apelira in poziva ministrico k takojšnjim rešitvam, čeprav vedo, kaj dela in kdaj pripravlja in kakšna je časovnica. Ampak pustimo to. To je pač žalostna politična realnost. Kar je dejstvo, je, da imamo dolge čakalne dobe v Sloveniji, dejstvo je tudi, da smo se o njih že na dolgo in široko pogovarjali in dejstvo je tudi, da so se vsi poizkusi prejšnjih vlad in vseh ministrov, vsi poizkusi so nekako padli v vodo. No, morda razen poizkus vlade Alenke Bratušek, ker takrat niti poizkusa ni bilo. Nihče teh predolgih čakalnih dob do sedaj ni uspel skrajšati in to seveda nikakor ni razlog, niti opravičilo, da tega ne naredimo mi. Sama sem na odboru v razpravi skušala kolege spomniti na težave in nekatere izjave prejšnjih ministrov, ampak absolutno ne zato, da bi s prstom kazala na kakšno vlado prejšnjo, česa ni naredila. Daleč od tega! Dobro se zavedam, da kar je bilo narejeno ali še bolje, kar ni bilo narejenega, ni bilo in od tu naprej moramo delati sedaj mi. Bolj sem skušala, ko sem brskala po preteklih mandatih, poiskati razloge, zakaj pravzaprav ti problemi v naši Sloveniji tako dolgo obstajajo. Kar je meni čudno, je dejstvo, da so se vlade menjevale, tako desne kot leve, da so se menjevali ministri, v teh ministrskih ekipah so bili zdravniki in nezdravniki in vendar je problem ostal, določeni akterji pa ostajajo isti. Zato sem se sama spraševala, ali morda ni problem nekje drugje. Vas bom spomnila na leto 2011 in na vlado Janeza Janše. Pa še enkrat, ne zato, da bi vam želela povedati, da v tistem mandatu niste naredili nič, ampak v oči mi je padel članek, ki je imel naslov: V Fidesu imajo zvrhano mero vsega. Konrad Kuštrin pravi, da težava niso zdravniki, ampak vlada. Vaša vlada. Želijo si premikov na kadrovskem področju. Kuštrin meri, da v Sloveniji primanjkuje do 2 tisoč zdravnikov, kar povzroča njihovo preobremenjenost. Čedalje več se jih zaradi preobremenjenosti in nizkih plač odloča za delo v tujini. Povsem identični očitki. In še danes smo lahko poslušali Ljudmilo Novak, kako je govorila o preobremenjenosti zdravnikov in kako ti zaradi neznosnih in slabih pogojev v Sloveniji odhajajo v tujino. To isto je bilo leta 2011. Vsi se zavedamo, da so zdravstvene storitve in z njimi povezane predolge čakalne vrste na eni strani povezane z razpoložljivimi kadri in na drugi strani z organizacijo sistema. Jasno je, da je obe ti dve stvari mogoče optimizirati. Seveda lažje je hitreje poseči v organizacijo dela kot v kadre in če nastajajo predolge čakalne vrste tudi zato, ker ni dovolj kadrov, tega ministrica v dveh letih ni mogla spremeniti. Seveda ima s kadri in s specializacijami veliko Zdravniška zbornica, ki z javnim pooblastilom razpisuje specializacije ali bolj povedano, omejuje dostop do zdravniškega poklica. Verjamem, da pa sama organizacija dela bo bistveno drugačna in bo boljša z uveljavitvijo eNapotnice in eNaročanja. S 1. 1. 2017 bomo dejansko lahko spremljali dejanske realne čakalne dobe po Sloveniji. Mislim, da bomo takrat zelo hitro videli, kakšne so. Verjamem tudi, da je to eden izmed pomembnih korakov, ki bo te čakalne vrste skrajšal, nikakor pa ne bo edini in ne sme biti edini. Obstajajo kratkoročni in dolgoročni ukrepi, ki jih načrtuje ministrica, vsi smo že večkrat slišali, kakšni so. Ministrstvo bo zagotovilo dodatna sredstva za skrajševanje čakalnih vrst za pet programov. Pa bom kljub vsemu še enkrat povedala in jih natančno naštela: obeta se 500 dodatnih operacij hrbtenice, 200 dodatnih operacij rame, 600 dodatnih artroplastik kolen, 91 dodatnih posegov in operacij na perifernem žilju, 400 dodatnih operacij dimeljske kile pri odraslih. Kolegica Jekla Godec to problematizira kot kršitev 5. člena Zakona o pacientovih pravicah. Vse te dodatne operacije vidi kot prednostno obravnavo nekaterih pacientov. V isti sapi pa seveda priporoča Vladi, da napravi ločen načrt za takojšnje skrajševanje čakalnih dob, enako kot je to storila v letu 2006, in ko ministrstvo uporabi enak pristop kot leta 2006, ko so bila dodatna sredstva namenjena prioritetno za, recimo, ortopedske programe, nastane problem. Nekoliko bi se na kratko odzvala tudi na očitke, da se delajo samo strategije in pišejo analize in da konkretno nimamo nič na mizi. V preteklosti se je reševalo mnogo problemov v zdravstvu, tudi čakalne vrste, sprejeti so bili različni ukrepi brez analiz. To je danes povedala tudi Alenka Bratušek. Tudi oni so, kot je rekla, ukrepali urgentno, ne pa sistemsko in morda je rezultat danes tak prav zaradi tega. Naša ministrica je zato spremenila sistem, začela je z analizami in upam, da bodo pripeljale do rezultatov in do sistemskih rešitev, ki jih Slovenija in zdravstvo nujno potrebuje. Vsi vemo, da čakalne vrste ne nastanejo le zaradi pomanjkanja denarja. To smo danes tudi že večkrat slišali. Nastanejo tudi lahko zaradi slabega vodenja čakalnih seznamov in slabe razporeditve bolnikov. Čakalni seznami vsebujejo tudi paciente, ki jim zdravstveno stanje ne omogoča posega ali pa obstajajo kakšni drugi osebni razlogi, da se ne odločajo za operacijo in se samo prenaročajo. Seveda obstajajo tudi taki, ki želijo dolgo čakati, ker želijo obravnavo pri točno določenem zdravniku. Nemalo primerov je, da je realizacija mnogo hitrejša od na začetku predvidene čakalne dobe. Pilotni projekt še ni zaključen, pa vendar so že znani nekateri rezultati in že sedaj vemo, da na primer več kot 20 % čakajočih predstavljajo pacienti, ki se zaradi razlogov osebne narave ne odločajo za poseg. 20 % je takih. Razlog je mnogokrat tudi neustrezno zdravstveno stanje in na primer, če se navežem na tistih 700 dni čakanja na operacijo kolena na Jesenicah, najbrž je mogoče to operacijo kolena dočakati prej v kakšnem drugem kraju, je pa tudi, da na operacijo kolena čaka skoraj 58 pacientov z neustreznim zdravniškim stanjem. Torej, več kot polovica je takih, ki na to operacijo enostavno v tem trenutku ne morejo. Za hrbtenico je takih 30 %. Ob takih podatkih potem vsi ti grafi, ki jih razkazuje kolega Vrtovec, izgubijo ves pomen; namreč, ne kažejo realne slike, ne vodijo k nekim rešitvam in prav gotovo ne k boljšanju stanja. Seveda razumem, da ste v opoziciji in da zagovarjate povsem drugačen koncept, to je ne nazadnje tudi legitimno, je pa treba povedati in razumeti tudi, kakšen koncept zasleduje ta vlada in ta ministrica in zato so morda primerjave, kot jih je uporabila kolegica Brinovšek, s Tajvanom povsem odveč. Tudi sama je na odboru izpostavila, da tam čakalnih vrst ni. Zakaj? Zato, ker je 90 % zdravstva v zasebni lasti! V kolikor je to pot, ki jo vidite in zagovarjate – v redu, boste pač počakali na svoj mandat in te stvari spremenili, vendar pa sama ne bi želela živeti v taki Sloveniji, ker vem, da če je 90 % zdravstva v zasebni lasti, potem to pomeni, da si takoj na vrsti in to tudi plačaš iz svojega žepa. Povedala bom, da sem pred tremi leti imela sama operacijo, ki je stala 7 tisoč evrov. Iz žepa nisem dala nič. Če bi morala, bi morala po kredit. Upam, da si tega ne želimo, zato verjamem, da bomo imeli [[…]]Ne, ne verjamem, vem, da bomo imeli rešitve na mizi v prihodnjih mesecih in da jih bomo takrat enotno tudi podprli. Hvala.
Besedo ima gospa Jelka Godec kot predlagateljica.
Hvala lepa. Gospe Deklevi hvala za priznanje vaše koalicije, da se tudi vi sprašujete, kakšno koalicijo imate. V informacijo pa: druga Janševa vlada je nastopila svoj mandat 10. 2. 2012 in 2011 je bila vlada SD, LDS in Zares, ki je vladala od 7. 11. 2008 do 10. 2. 2012. V informacijo, LDS in veliko vaših kolegov je bilo takrat tudi v stranki LDS in verjetno pozna zadeve, kako so funkcionirale leta 2011. Toliko samo v informacijo, da ne bi pač gledalci mislili, da ne vem, kdaj je pač bila druga Janševa vlada. Podatke, torej, pa imate na internetu. Kar se tiče specializacij, za kar je vse kriva Zdravniška zbornica, pa ne, da bi jo branila – je res, Zdravniška zbornica razpiše specializacije, in zadnjič smo slišali na odboru, mislim, da je sekretarka povedala, s soglasjem ministrstva. Torej, ministrstvo je legitimno, konec koncev bi lahko rekli, ne damo soglasja za tako nizko število specializantov – ne vem, to bo generalna sekretarka, ki ima še eno uro časa, gospa sekretarka verjetno povedala, ker ministrice danes ni. Pa bi vseeno prosila, glede na to, da so se ob določenih razpravah zelo zabavale, nam pa odgovorijo le na to, ali je res, da specializacije razpiše Zdravniška zbornica in ministrstvo da soglasje k tem kvotam, ki jih pač predlaga Zdravniška zbornica. Ko bomo prečistili, je rekla kolegica, oziroma bo ministrica prečistila vse te čakalne dobe, napotnice, ki niso prave, ljudi, ki niso v stanju, da grejo na operacijo, in tako naprej, bomo dobili pravo stanje. Ko boste v te čakalne dobe dali še zobozdravnike, boste dobili pa še kakšne hujše številke. Kolegica je rekla, da ni dala niti evra za svojo operacijo, jaz pa sem dala za svojega otroka, zato ker je bil tako dolgo na čakalni dobi, da je prišel v obdobje za stalni aparat, ko sem morala sama plačati, ker mu javno zdravstvo tega več ni omogočalo. Jaz pa sem dala – s kreditom. Zato pravim, ne mi govoriti o enako dostopnem javnem zdravstvu. Vprašam pa se, pa javno povem, jaz sem zmožna tak kredit odplačati, je pa veliko sošolcev mojega otroka, ki pa tega ni sposobno plačati. In prav tako padejo v to starostno skupino, ko niso več upravičeni. Žalostno stanje. Kar se tiče tega, da ta ministrica ima koncept. Nima ga! V dveh letih ni pripravila zakonodajnih sprememb, zdaj pa beremo, da je danes bil nek posvet, včeraj Vlada, in zdaj naenkrat, ne boste verjeli, oba ključna zakona na zdravstvu – do konca leta, plus dolgotrajna oskrba. To je pa res, tako kot je rekel kolega iz SMC, absolutno deluje ministrstvo. Zdaj vem, kaj je to absolutno; torej dve leti nič, potem pa absolutno narediš in res, v dveh mesecih rešiš zdravstvo. Prej pa, ko smo slišali že ne vem kolikokrat, v 20 letih ni bilo mogoče. To je absolutno! Supermani ste! V dveh mesecih, prej pa dve leti nič. Ministrica se ni pogovarjala, ni bilo nobene javne razprave, ni bilo ničesar, zdaj pa v dveh mesecih tri zakone, o katerih smo poslušali ne vem kako dolgo, pa priznam tudi v prejšnjih vladah, da pač se ne da, da je potreben čas in tako naprej. Zdaj pa – dva meseca, da se ohrani koalicija, pa če bojo ti zakoni tudi tako slabi, da bojo še daljše čakalne dobe. Kar se tiče Tajvana, to moram odgovoriti. Kolegica Brinovškova je res govorila o privatnih bolnišnicah na Tajvanu, ker je 90 % takšnih, vendar tam država financira tako privatne kot javne bolnišnice enako. Osnovno zdravstvo dobijo vsi državljani enako, če pa ti želiš imeti v sobi klimo, pa posebej fino posteljo, pa plačaš. Saj tudi pri nas za klimo moraš plačati, saj pol bolnic klime nima poleti. To je ta razlika in ker pač ni zadnjič nadaljevala in se to kar nenehno meče pod noge, češ da hočemo imeti zasebno zdravstvo, jaz govorim: tam so vsi enako izplačani po storitvah, konkurenčnost med bolnišnicami. Kaj pa imajo, kar pa pri nas ni – tudi revizija denarja oziroma revizija plačanih storitev. Ne pa pri nas – zdaj ni več gospod Fakin, ampak zavarovalnica da denar, potem pa ne vemo več nič. Ali so bili pravi kolki vstavljeni, ali je bila operacija – nič, ni revizije. Tam je rekel minister, tule sedi človek, ki daje denar, tule sedi človek, ki revizijo dela. In jaz bi živela v taki državi z razliko od nekaterih kolegov. Bi. In tam ni čakalnih dob, je pa res – to pa priznavajo vsi – da primarnega zdravstva pa nimajo. Tam se direktno pride do specialista. Pri nas imamo to dobro, to se priznava, primarno zdravstvo. Ampak kaj, če ljudje ne grejo k zdravniku, ker pravijo, ne grem, ker so predolge čakalne dobe. Rajši bom potrpel, pa tiste tri aspirine pojem – in na koncu pristane na onkologiji. Ker se nenehno govori o teh čakalnih dobah, predolge so in starejši ljudje so navajeni čaje spiti pa počakati, na koncu pa pride tako daleč, da preskoči ta primarni in gre naprej. Ko poslušam koalicijo, se opravičujem Desusu, SD, ampak SMC poslance – vsega so krivi pacienti. Pacienti so krivi, ker so v vrsti, pa ne pridejo, ker so v vrsti tu pa tam. Ne vem, prosim sekretarka, če mi razložite, kako je mogoče, ker tega še do sedaj nisem doživela, da si lahko v čakalni dobi v Ljubljani in v Mariboru na eno napotnico. Jaz, če sem želela do določenega zdravnika iti, sem morala iti po napotnico in jo odnesti drugam. Ni bilo variante, da sem v dveh čakalnih vrstah! To mene zanima, kateri so tisti, ki čakajo, kako je mogoče, da čakajo pri dveh zdravnikih na eno napotnico, ker primarni zdravnik ti ne izda dveh napotnic, samo eno. Samo eno. Poleti sem imela tri takšne primere, ko sem se prestavila – ne jaz ampak ožji družinski člani, ki smo se želeli prestaviti od enega zdravnika k drugemu in sem morala iti po napotnico in zdravnico mojo lepo prositi, dajte mi, ker ne želim več biti tu, ampak grem drugam. Zdaj mi pa to razložite, koliko bo teh procentov tega, ko boste to ven potegnili. Zakaj nekateri pacienti niso primerni za operacijo kolena ali ne vem čas? Ja, zato, ker že čakajo tako dolgo, da že več ni primeren, ker je že kakšno drugo bolezen dobil vmes. Se pa strinjam, da tisti pacienti, ki jih pokličejo, pa rečejo, da gredo rajši na dopust kot na operacijo – s tem se pa strinjam. To je pa nedopustno, neodgovorno od pacientov. Ampak ne morete govoriti, da so sedaj vsega pacienti krivi, ker je čakalna doba na revmatologiji 500 dni. Na koncu so vsega državljani krivi, plačujejo, potem so pa še krivi, da ne pridejo na vrsto. To je najboljši izgovor. Res bi prosila, gospa sekretarka, da mi razložite ene zadeve. Najprej tisto, kar sem spraševala, kam bodo šli ti milijoni, ker v UKC kar raste ta dolg in to na račun večjega števila posegov. Kaj boste to dali, da boste poplačali te zadeve ali da boste poplačali nove zadeve? Ker ko poslušam različne strokovnjake, se mi zdi, da vsak druge milijone navaja; eden govori o 40 milijonih, eden 120 milijonov, 200 milijonov. Moraš si sam narediti sliko, ampak ministrstvo pa ne odgovori konkretno. Govorite o teh zadevah, kaj vse boste za teh 7 milijonov naredili, konkretno bi pa sedaj bilo zelo dobro povedati tudi, kako boste konec koncev s temi milijoni delali, ki jih boste v naslednjem proračunu oziroma ste si jih verjetno že zagotovili – ministrica si jih je zagotovila. Toliko.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje gospa Sandra Tušar.
Hvala za besedo. Poskušala bom nekako odgovoriti najprej gospe Godec, in sicer kar se tiče porabe tega denarja. Najprej, kar se tiče 7,9 milijona. Ni veliko, strinjam se, vendar ta denar bo porabljen namensko za točno te storitve, ki so napisane v tabeli vladnega gradiva in ste si ga verjetno ogledali. Dodatnih 8 milijonov bi lahko porabili, če nam uspe izpeljati prve specialistične preglede. Moram povedati, da sem se tudi osebno zelo angažirala za to, da bi zdravstveni zavodi čim bolj izkoristili svoje kadrovske vire in da bi zdravniki povečali dostopnost do teh prvih specialističnih pregledov in diagnostike tudi izven rednega delovnega časa. Ti posegi, za katere je bil denar namenjen, bodo opravljeni vsi oziroma večina njih izven delovnega časa v popoldanskih urah, ob sobotah in nedeljah. Kar se tiče dodatnih sredstev v proračunu, ki ste jih omenili in si jih je ministrica zagovorila, sredstva iz proračuna so namenjena ob sedaj veljavni zakonodaji za investicije. Tukaj bo šlo za dokončanje ljubljanske urgence in za nekaj drugih projektov. Kar se pa tiče prispevkov, za katere je po zdajšnjih ugodnih napovedih jasno, da bo prispevkov pobranih več in se bodo stekli v zdravstveno zavarovalnico, ta denar pa bo namenjen dodatnim programom in tudi skrajševanju čakalnih vrst. Potem bi rada razložila glede ene napotnice. Ja, to, kar ste rekli, da z eno napotnico lahko prideš samo na eno čakalno vrsto drži. Vendar kljub temu, da to ni prav, so vseeno nekateri pacienti dobili več napotnic za isto storitev. Ti pacienti se bodo avtomatsko izločili, potem ko bo uveljavljeno eNaročanje in bo dejansko pregledna celotna situacija po Sloveniji, odgovorne osebe bodo pacienta kontaktirale in se bo moral odločiti, pri katerem izvajalcu bo to storitev opravil. Kar se tiče tega, ko ste rekli, da pacient ni sposoben opraviti operacije, da je to zato, ker tako dolgo čaka. Verjetno so tudi taki med čakajočimi, vendar so tudi številni, ki ob uvrstitvi na čakalni seznam imajo pridružene bolezni, ki jim ne omogočajo, recimo operativnega posega. Omenili smo operacijo kolena, potem operacija na hrbtenici, ki so dokaj kompleksne operacije in zahtevajo zdravega, če ne zdravega, pa pacienta z urejeno kronično boleznijo. Več vas je omenilo ekonomsko škodo zaradi bolniškega staleža. Strinjam se z vami, vendar naj vas spomnim, da že sedanja zakonodaja in sedanji pravilnik o najdaljših dopustnih čakalnih dobah in urejanju čakalnih seznamov govori o tem, da pacient, ki je v bolniškem staležu, ima znotraj stopnje nujnosti absolutno prioriteto. Tako tudi na tem področju aktivno sodelujemo z Zavodom za zdravstveno zavarovanje, zato da bi dosegli sporočanje bolniškega staleža iz območnih enot k izvajalcem, zato da bi izvajalci vedeli, da so pacienti v bolniškem staležu, kajti sedaj po sedaj veljavni zakonodaji, če bi jih uvrstili prednostno, bi s tem kršili pravilnik. Tako mora biti izvajalec, zato da lahko ta prednostni kriterij izkoristi, s to informacijo seznanjen. Od Zavoda za zdravstveno zavarovanje smo dobili poročilo, da večina območnih enot ne izvaja aktivnega sporočanja za čakajoče paciente. Moram reči, da prihajam iz okolja, kjer je bilo to drugače, in smo iz območne enote Kranj redno prejemali dopise, da imamo v čakalnih vrstah paciente, ki so v bolniškem staležu, in smo potem lahko te paciente tudi prednostno obravnavali znotraj ene stopnje nujnosti; hitro, redno. Potem bi rada vseeno se nekako navezala na gospo Bratušek, ki je povedala primer, da se je pogovarjala z zdravnikom, ki naj bi 40. pacientom povedal, da nujno potrebujejo operativni poseg, pa da ne ve, kdaj jim bo ta poseg lahko nudil. Nujni poseg pomeni, da operacijo potrebuješ takoj in ne more biti predmet čakalnega seznama. To ve vsak zdravnik, vsak strokovnjak, ki paciente zdravi. Lahko, da je s tem nujno mislil stopnjo nujnosti – hitro, kar pomeni šest mesecev za večino zdravstvenih storitev oziroma tri mesece za večino zdravstvenih storitev in šest mesecev za ortopedske storitve. Ni pa gospa Bratušek povedala, ali je ta zdravnik paciente seznanil, da imajo možnost, pravico, da so obravnavani nekje drugje, ali jim je celo ponudil sodelovanje pri tem, da bo paciente preusmeril k drugim specialistom. Tega odgovora ne vemo, tako da te informacije oziroma ta razprav je bila na tej stopnji pomanjkljiva. Interesne skupine smo omenjali. Mislim, da se vsi zavedamo, da dejansko v zdravstvu je res veliko interesnih skupin in interesne skupine tudi vas obiskujejo, ker je iz razprave jasno, da ste vsaj nekaterim interesnim skupinam glasnik. Pa je prav, ker je prav, da se slišijo glasovi teh interesnih skupin tudi v javnosti. Gospod Veber je opozoril na prerazporejanje pacientov, da naj se tega zdaj lotimo. To je že tudi en del odgovora magistrici Bratuškovi. To je sedaj že zapisano in to bi vsi izvajalci morali delati. Vendar iskreno povem, da zdravniki tega ne delajo in predvsem ne delajo radi. Povem vam, da na obisku v Kliničnem centru, kjer smo obravnavali urološke paciente, paciente z rakom, sem vprašala odgovorne, ali ste pacientom predstavili, da se grejo lahko zdravit tudi drugam, da so regionalne bolnišnice pripravljene priskočiti na pomoč, je predstojnik rekel: "Ja, jaz sem to naredil." Sem rekla: "Ampak ne gre samo za tebe. Gre za vse, za vse urologe." Ne rečem, da jih je dovolj, ampak za zdravljenje rakavih bolezni, prioritetno zdravljenje, s tem pa seveda, da se za neka druga stanja, ki niso tako zelo po strokovni plati urgentna, za rakova stanja je zagotovo zadosti specialistov, če bi seveda paciente bolj enakomerno prerazporedili. Je pa pacienta treba s tem seznaniti, mu povedati, da je to njegova pravica, in tudi realno predstaviti, koliko časa bo čakal na točno določenega specialista. Še eno informacijo smo dobili ravno na tem istem pogovoru. Ko sem vprašala: "Ali ste vse paciente, ki jih imate na čakalnem seznamu, poklicali in vprašali, ali še potrebujejo storitev, na katero čakajo, operacijo," – da ne bo tako tehnično zvenelo –, je bil odgovor: "Ne, smo poklicali, približno 50 odstotkov pacientov je bilo že operiranih." Pa ni res. Niso krivi pacienti. Pacienti so do neke mere tudi žrtve tega, da jim včasih ne povemo vsega, da jim ne povemo točno, kakšno je njihovo zdravstveno stanje in kako nujno, hitro, v kolikšnem času bo njihova bolezen napredovala in bo res potreboval nek operativen poseg. Ne morem mimo krčnih žil. Vem, da imajo tudi pacienti s krčnimi žilami pravico do zdravljenja, vendar je naraven potek bolezni krčnih žil zelo počasen. Pogostost je ekstremno velika – več kot 70 odstotkov žensk, starih 70 let ima krčne žile, pa ne potrebujejo vse operativnega posega. In če znaš pacientu na primeren način predstaviti, potem razume. Res se mi zdi manipulacija, da poskušamo ob omejenih sredstvih enačiti dostopnost do koronarografije in dostopnost do operacije krčnih žil. Zato smo mi prednostno se letos odločili, da damo dodatna sredstva za dodatne koronarografije, za operacije hrbtenice, kolena, rame. Zakaj rame? Zato ker je veliko teh pacientov v bolniškem staležu, ker ne morejo delati. Pacienti s krčnimi žilami niso v bolniškem staležu in preden predejo do zdravnika, imajo ti pacienti krčne žile v povprečju 10 let. Gospod Veber je tudi omenil standarde in normative. Verjetno je v tem kontekstu svoje razprave mislil enotne standarde kakovosti samih zdravstvenih storitev in ne standardov in normativov v smislu modre knjižice Zdravniške zbornice. Revmatologija. Dostopnost do specialističnih pregledov v revmatološki ambulanti, v revmatološki dejavnosti je po objavljenih čakalnih dobah res slaba, vendar poslušam profesorja Tomšiča, ki ga kot strokovnjaka globoko cenim in verjetno ne samo jaz, ampak tudi pacienti ga cenijo, in on pove, da pacienti z revmatoidnim artritisom, še z nekimi drugimi boleznimi, ki res lahko povzročijo trajno okvaro zdravja, imajo pri nas zelo zelo dobro dostopnost in to je približno 24 ur od tega, ko ga zdravnik napoti, do tega, ko je pregledan pri specialistu revmatologu in začeto zdravljenje. Kljub temu smo se za vse te tisoče pacientov, ki čakajo na revmatologa res ekstremno, nedopustno dolgo, dogovorili z vsemi revmatologi, da bodo zdaj v teh jesenskih mesecih delali dodatne ambulante, in sicer dve ambulanti na mesec vsak specialist. Približno tisoč 600 pacientom bomo na ta način omogočili pregled, dogovorili smo se z njimi, da bodo to naredili, zato ker želijo, ker resnično želijo nekaj na tem narediti. To, kar sem zdaj navajala, so vse kratkoročni ukrepi in verjetno učinek teh kratkoročnih ukrepov ne bo tako zelo velik, da bi se lahko to zelo dobro odrazilo na eNaročanju, v NAČAS, ki je objavljen na Nacionalnem inštitutu javnega zdravja. Tukaj moram povedati, da se je v zadnjih letih ekstremno povečalo število poročevalcev. To se pravi, število izvajalcev, ki o čakalnih dobah sploh poročajo, in to na pobudo te ministrice. Če kdo dvomi o teh podatkih, naj si pogleda poročilo Nacionalnega inštituta za javno zdravje za leta 2010 do 2015 in bo videl, da je bilo še 1. 2. 2013 število poročevalcev 284, število oddanih seznamov 2 tisoč 330, medtem ko 1. 2. 2015 je bilo teh poročevalcev 540, to se pravi z 284 na 540. In en del povečanja čakalnih dob in čakalnih seznamov gre tudi na rovaš tega. Rada bi še opozorila na to, da ko bomo spremljali čakalne dobe na vseh tisoč 100 storitev, toliko kot je predvideno v eNaročanju, bo število čakajočih še bistveno večje. Naša naloga je, da dejansko naredimo tudi sistemske ukrepe, sistemski ukrepi pa so sprememba zakonodaje, sprememba Zakona o pacientovih pravicah. Pravilnika bosta predstavljena novembra, do konca leta. Prav tako veste, da je ministrica povedala tudi, da bo prinesla Predlog zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, s katerim bo jasno tudi, kakšne spremembe v financiranju zdravstva so predvidene. Gospa Novak je rekla, da samo več denarja verjetno ne bo rešilo čakalnih dob. Absolutno ima prav, ne bo jih rešilo, vendar več denarja potrebujemo, če želimo več programov, več zdravstvenih timov, ki lahko opravijo več storitev. Tako bo zagotovo za zdravstvo potrebno več denarja. Drugače pa, ko je že bilo omenjeno, da samo pulijo zobe, je pa ta trditev zelo izvzeta iz konteksta. Res je včeraj o tem na Zdravniški zbornici govoril en od kolegov, vendar on je želel povedati, ne da zdaj vsi tako delajo, ampak da zdravniki, ki pridejo iz tretjih držav, da je njihova strokovna usposobljenost, vsaj nekaterih, na takšnem nivoju, da to delajo. Upam, da sem vsaj na en del odgovorila, pa bom seveda tudi še naprej, če bo treba. Hvala.
Besedo ima gospa Maruša Škopac, pripravita naj se mag. Branko Grims in gospod Tomaž Gantar.
Najprej bi se odzvala na besede kolegice Godec, ki je rekla, da želimo prikazati, kot da so pacienti krivi vsega. Daleč od tega! Dejstvo je, da je težava čakalnih vrst večplasten in kompleksen problem. In kolegica Dekleva je želela eksplicitno opozoriti, da je to verjetno pa mogoče en del tega problema in je opozorila tudi na ta vidik. Ena izmed težav čakalnih vrst v zdravstvu so nedvomno demografski trendi. Dejstvo je, da se naša populacija in prebivalstvo stara. Medicinska tehnologija in znanje o medicini napredujejo. Dejstvo je, da so pacienti vedno bolj izobraženi o svojih storitvah in svojih pravicah in da vedno bolj skrbijo za svoje zdravje. Temu primerno se obisk pri zdravniku povečuje. To je ena izmed težav, s katerimi se bo treba dolgoročno soočiti in poiskati dolgoročno rešitev, ker odšel ne bo. Nedvomno je velik problem tudi pomanjkanje denarja, in tako kot je bilo povedano, ta problem, tudi če najdemo denar, ne bo rešil vsega. Izvor pomanjkanja denarja je delno tudi vpliv krize. Zaradi vpliva krize in zmanjšanja zaposlenosti so se zmanjšali prispevki v zdravstveno blagajno. Vemo, da se zdravstvena blagajna ne more financirati iz proračuna in da lahko se pokriva samo iz prispevkov, ki so zbrani iz plače oziroma ostalih prispevkov za zdravstveno zavarovanje. Ena izmed težav, ki so bile tudi omenjene na razpravi, so nedvomno neprimerni obračunski modeli financiranja v zdravstvu, ki so nekateri v veljavi že od leta 1983, drugi pa od leta 2005. Sigurno bo to potrebno spremeniti in to je tukaj naloga Zavoda za zdravstveno zavarovanje, da se loti obračunskih modelov, da jih revidira in vzpostavi na stanje, kakršno je danes, in na današnje metode zdravljenja. Tudi problem, ki tvori oziroma ki soprispeva k dolgim čakalnim vrstam, je absolutno pomanjkanje zdravnikov. Mnogi strokovnjaki so že sredi 90. let ugotavljali, da bo zaradi načrtovanih upokojitev, podaljšanja študija medicine in podaljšanja pripravniškega staža prišlo do pomanjkanja zdravnikov. Dr. France Cukjati je že leta 2000, ko je bil državni sekretar za osnovno zdravstvo, ugotovil, da v Sloveniji primanjkuje 500 zdravnikov splošne prakse. Se pravi, to ni nov problem, ni za ta problem oziroma zdravniška stroka za ta problem ve že vsaj od leta 2000. In potem se tukaj čudim in naslavljam vprašanje na Zdravniško zbornico in na vse tiste, ki so sooblikovali zdravniško politiko, zakaj se ni povečeval vpis na fakulteto in zakaj se že takrat niso sprejeli ustrezni ukrep, ki bi jim danes prinesli, privedli do tega, da bi imeli večje število zdravnikov na razpolago. Rešitve, kot je že povedala gospa državna sekretarka, so kratkoročne in so dolgoročne. Kratkoročna rešitev je dodaten denar in eno izmed takih rešitev je ta vlada že ponudila in je ponudila dodaten denar za skrajševanje čakalnih dob na operativnih posegih in tudi dodatna sredstva za prve specialistične preglede. Dejstvo je, kot sem rekla, je to kratkoročna rešitev. Pokazalo se je, da tudi že v preteklosti, ko so bili poskusi skrajševanja čakalnih dob in so bili ti poskusi urejani z dodatnimi sredstvi, da to ni odpravilo čakalnih dob, kar nam pove, da samo denar za skrajševanje čakalnih dob ni dovolj, da je treba poiskati druge vzroke, ki do danes niso bili raziskani. Ravno s tem namenom se je Ministrstvo za zdravje lotilo pilotnega projekta, da bo na točno specifični bolnici z vnaprej pripravljenim programom in načrtom, kaj bodo spremljali in kako in na kakšen način, da bodo poiskali rešitve, ki bodo temeljile na dejanski praksi. Veliko je bilo že govora o eNapotnici. Dejstvo je, da okrog 1. oktobra bo večina bolnic na eNapotnici, od 1. 1. pa načeloma papirne napotnice več ne bo. Tudi tukaj pričakujemo, da bo dejansko, kakor je bilo danes že velikokrat povedano, prišlo do prečiščenja čakalnih vrst in da se bodo dejanske čakalne vrste pokazale. V potrditev temu, kar je gospa državna sekretarka povedala; tudi jaz poznam gospoda, ki se je name obrnil, ker je zbolel za rakom na prostati in v Kliničnem centru v Ljubljani je bila čakalna doba šest mesecev in po poizvedovanju sem mu svetovala, da se obrne na slovenjgraško bolnico. Lahko povem, da je bil v roku enega meseca operiran. Se pravi, da je tudi tukaj potrebno, da morajo tudi tukaj zdravniki odigrati to svojo vlogo, da paciente obvestijo, kje so možnosti, da pridejo na vrsto mnogo hitreje kot pa, recimo, v točno določeni ustanovi. Mogoče bo tudi naša razprava pripomogla k temu, da bodo pacienti prepoznali spletno stran Nacionalnega inštituta za javno zdravje, kjer so čakalne dobe javno objavljene, in mogoče jim bo to pomagalo, da bodo na spletni strani poiskali in se mogoče prijavili na pregled tam, kjer bo čakalna doba najkrajša. Tako kot je že gospa Godec povedala, dejstvo je, da so mnogi zdravniki zaradi oblice dela preobremenjeni in izgoreli. Pa niso vsi enako obremenjeni, bom pa povedala, da tudi ti preobremenjeni in izgoreli zdravniki delajo za dodatno plačilo še izven svoje matične ustanove, kadar dobijo dodatno plačilo. Kje še lahko poiščemo sredstva za zdravstveno blagajno? Dejstvo je, da v preteklosti so se iz integralnega proračuna plačevale specializacije, pripravništva in terciar, dandanes se to plačuje iz zdravstvene blagajne. Mislim, da smo si enotni, da to ni strošek zdravstvene blagajne in da bi se ta strošek moral ponovno vrniti in plačevati iz sredstev integralnega proračuna. In gospa Godec, kakor sem prebrala, je gospod Sušec izjavil, da je to 100 milijonov letno in to je toliko, kolikor ste vi rekli na seji Odbora za zdravstvo, da primanjkuje sredstev za zdravstvo. Državna sekretarka, in tudi ministrica, je predstavila že kar nekaj rešitev, kako želimo pripeljati dodatna sredstva za zdravstvo. Eno izmed njih je tobačni cent, pri katerem računamo na 65 milijonov dodatnih sredstev za zdravstvo, druga pa je sprememba Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, s katerim želimo ta sredstva pripeljati v proračun naše zdravstvene blagajne. Srčno upam, da ko bomo imeli ta predlog na mizi, da boste podprli naša prizadevanja, da se zdravstvena blagajna napolni.
Besedo ima gospod mag. Branko Grims, pripravita naj se gospoda Tomaž Gantar in Jani Möderndorfer.
Še enkrat vsem prav lep pozdrav! Danes se te točke dnevnega reda zelo lepo nadaljujejo. In če je kaj, lahko ugotovimo, da je boj za svobodo javne besede in za to, da stvari poimenujemo s pravim imenom, skladno seveda z medkulturnim dialogom, z načeli, ki so bila tukaj potrjena, pogoj za obstoj samostojne Slovenije in blaginje in seveda tudi ustreznega zdravja in varnosti v njej. To lepo odraža tale razprava danes. Kaj, recimo, smo poslušali? Krasno fetišiziranje javnega zdravstva. Zdaj vas pa vprašam, kaj pa je pravzaprav od tega javnega zdravstva še ostalo. Kadar rabim kakšen resen poseg, si ga moram sam plačati. Kadar je rabil poseg bivši predsednik države, vsi ga dobro poznate, ima modre oči, je šel v Švico na privatno kliniko. Ni šel v Slovenijo na javno zdravstvo, lahko pa, da je šel na stroške, zdaj tega ne vem, ampak ne bom trdil. In poglej hudirja, ko pogledaš zavarovalnice in njihove ponudbe – kaj v zadnjem času ponuja zavarovalnica? Da se lahko kar zavaruješ za to, da greš preko vrste javnega zdravstva. Čakajte, kako, če je zakon to [[…]]? Ja, ampak so določeni doktorji, ki so jim plačali, pa jim potem oni to pokrijejo [[…]]Skratka, da se nehamo zafrkavati, pod krinko javnega zdravstva, ki je največja javna pralnica denarja v Sloveniji, se točno ve, kdo so dobavitelji, kakšne so cene, koliko pretirane so cene v Sloveniji, se skrivajo v resnici samo osebni interesi. Zdravniki to trpijo, ker drugače dela ne dobijo, razen tistih redkih, ki si upajo iti brez koncesije in brez vsega, ampak tega je v Sloveniji izredno malo. Po drugi strani pa vsi tisti, ki na tem parazitirajo, podobno kot parazitirajo na šolstvu pa na javnih podjetjih pa na vsem tem, od tega zelo dobro živijo in to tudi daje politična moč. Takšna gora denarja na kupu, ko jo kanaliziraš v medije, seveda potem lahko odloča o volitvah. Zato se to krasno navezuje tudi s tisto točko od maloprej. Prej v tem parlamentu je že predstavnik zdravstva razgalil, kako se sredstva, namenjena bolnikom, iz javnega zdravstva zlivajo v en izmed najbolj razvpitih javnih glasil v Sloveniji. Zelo zanimivo. Kje pa je zdaj tisto javno zdravstvo, ki se toliko sklicujete nanj? Pa vse tiste vrednote? Ker v resnici gre za vrednote, kot vedno. Kaj pravi star zakon, Murphyjev zakon? Karkoli vam že govorijo, vedno govorijo o denarju. Zdaj pa poglejmo, o čem je bilo danes govora. Govora je bilo o čakalnih vrstah, ki da zahtevajo dodaten denar in da to ni samo denar, ampak tudi stvar organizacije. Čakajte – kdo je že odgovoren za organizacijo? A ministrica? Bežite no! In kaj potem v praksi pomeni organizacija – ja spet dodaten denar, za dodatne zaposlitve pa za delo, dodatno plačane nadure, če hočete, tistim, ki že sicer delajo. Zato da jim ni treba privatno potem popoldne malo šmuglati pa iste paciente sprejemati v bolnici pa potem zvečer doma. Ker to se v praksi dogaja, kar vsi dobro veste. Toliko o javnem zdravstvu. Ker vsak sistem, ki nima resne konkurence, postane seveda sam sebi namen, se zbirokratizira, birokracija pa ima samo en cilj, da sama sebe povečuje. To ni krivda zdravnikov, ni krivda medicinskih sester, te so praviloma premalo plačane, preobremenjene, nosijo največji delež težav, ampak to je krivda ministrstva, gospe in gospodje. In zdaj, kaj je že rekel Ronald Reagan? Ne poslušati visokih besed, sledi denarju, kajti prave vrednote se pokažejo takrat, ko se vidi, za kaj v resnici neka vlada v politiki porablja denar. In glej ga šmenta, kaj je bilo razkrito ob razpravi o čakalnih vrstah? Za odpravo čakalnih vrst smo slišali zavarovalnice, vseh, bi bilo potrebnih 120 milijonov evrov, za odpravo kritičnih, zaradi katerih umirajo ljudje, smo slišali, bi bilo potrebnih približno 40 milijonov evrov. A je to res tak problem? Malo poglejmo vrednote te vlade. Recimo, ko je šlo za ustanovitev javnega podjetja, ki ga vodi gospod Židan, po domače rečeno strankarskega podjetja, za predvolilno pranje denarja bi se temu reklo, če imenujemo stvari s pravim imenom, tako kot zahteva to medkulturni dialog. 40 milijonov za to koalicijo ni problem – takoj! Ni problem, kupujmo volilne glasove. 123 milijonov za ilegalne migrante za to koalicijo – ni problem, takoj na mizo, zato ker so to bodoči volivci in zato ker je treba še na različne druge načine kanalizirati denar. Samo tretjina tega denarja bi zadoščala za odpravo kritičnih čakalnih vrst, zaradi katerih umirajo ljudje – po izjavi samih bolnišnic. In končno obstaja še en vir, vsi mogoči in nemogoči, tako imenovana nevladna združenja pa inštituti pa kaj vse se je napaslo po Sloveniji v času vladavine levičarjev. Tega je toliko, da tega nihče med nami ne zna našteti. In financirajo se iz javnih sredstev na državnem nivoju – pa naj se ne bi, ampak se – pa potem se na lokalnem nivoju pa še na različne druge načine se kanalizira tja denar. Koristi od njih ni nobene, škoda pa je velika. To so tisti, ki potem praviloma tistih nekaj sto mandeljcev, ki takole protestira, kadar je treba koga diskreditirati pa vpiti kakšna levičarska gesla ali pa se napraviti pa s kakšnimi remelni čakati, če bi kdo nasedel na njihove provokacije in kazati, kako so pripravljeni na nasilje. Tam gre, gospe in gospodje, na desetine milijonov evrov vsako leto denarja davkoplačevalcev, vse to pa je seveda točno politično pogojeno. Če bi samo ta denar preusmerili v zdravstvo, ne bi bilo nobenih čakalnih vrst več, lahko bi korektno plačevali zdravnike in še zaposlili dodatne in lahko bi korektno plačevali medicinske sestre in še zaposlili dodatne. In lahko bi celo poskrbeli še za dodatno materialno osnovo v bolnicah, da bi bila povsem primerljiva s tisto v Švici ali pa kjerkoli na Zahodu. Ampak seveda to odraža vrednote, če bi bila vam vrednota zdravje ljudi, varnost ljudi, življenje ljudi, bi ves ta denar, o katerem sem govoril, šel v zdravstvo. Ker pa vam je vrednota oblast in rabite ljudi, da za vas skačejo, pa da vam potem pisarijo, lansirajo stvari preko medijev, ki poročajo do konca pristransko, da ne rečem, da včasih še grdo lažejo, uporabil bi še kakšen drug izraz, pa bi zvenel kot ena poslanka SMC včeraj, pa seveda denar uporabljate tako, kot sem povedal; in to odraža vaše vrednoto. Vam ne gre ne za varnost, ne za blaginjo, ne za življenje, ne za zdravje ljudi, ampak gre za oblast. Oprostite, take politike ne sprejemam, pa nikoli je ne bom. Samo upam, vroče upam, da vsaj v teh razpravah bodo vendarle volivci opazili, za kako velik konflikt vrednot v resnici gre. Kako ogromna je razlika med vašimi besedami in dejanji. Besedami, ko prisegate na varnost, na zdravje, na spoštovanje pravne države, in za tisto, za kar v resnici uporabljate denar, kar se vidi iz proračuna, in sem ravnokar opisal. In tega nihče ne more zanikati. Takrat upam, da bo Slovenija izbrala drugače in da bomo v Sloveniji končno spet vzpostavili vse tisto, kar bi moralo biti samoumevno: varnost, blaginjo, uspešno podjetništvo in dosledno spoštovanje človekovih pravic, človekovega dostojanstva in pravne države. Živim za ta dan in delam za ta dan.
Besedo ima gospod Tomaž Gantar, pripravita naj se gospod Jani Möderndorfer in gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Kar veliko je bilo rečenega, z veliko stvarmi se da strinjati. Morda še vseeno še enkrat, treba se je zavedati, da v državah Evropske skupnosti so predvsem v letih do 2008 stroški v zdravstvu naraščali za okrog 4 % na leto, v času krize nekoliko manj. Večina držav je tem potrebam sledila, Slovenija žal ni bila med njimi. Mi smo šli v obratno smer. Potem smo morali celo jemati sredstva zdravstvu, okrog 400 milijonov jih je izgubilo v času krize. Na drugi strani pa je treba vedeti, da se temu obsegu dela kljub vsemu tudi samo zdravstvo ni moglo izogniti. O razlogih smo govorili že veliko; od staranja do novih tehnologij, postopkov, vse, kar sodi zraven, ker ljudje spremljajo, ker se ljudje zavedajo, zahtevajo in ker jim je navsezadnje ta zdravstveni sistem tudi ponujal ves čas. S tem da je bilo po obdobjih treba gasiti; gasiti z ukrepi, kot so nekateri, ki so potrebni danes, poleg seveda sistemskih ukrepov. Eno od področij, ki je bilo ves čas aktualno, je bilo iz vseh teh razlogov tudi področje čakalnih dob. Samo danes trditi, da se je pustilo iz toliko let nazaj problem, za katerega pa danes pričakujemo od ministrice rešitev preko noči, je seveda krivično. Moramo vedeti, da se medicina spreminja. Pred, ne vem, 15 leti seveda ni bilo čakalne dobe za kolenske proteze, ker praktično kolenskih protez ni bilo. Ko se jih je začelo vgrajevati, je to pomenilo nov strošek v zdravstvu, tudi novo potrebo po zaposlenih v zdravstvu in tako naprej. Enako je bilo, ne vem, pred 15 leti smo govorili o težavah zaradi čakalnih dob na operacijo na odprtem srcu, danes pa čakajo večinoma na vstavitev stenta v koronarno ožilje. Pa je čakalna doba zaradi tega, ne pa za operacijo na odprtem srcu, čeprav se tudi tiste še vedno delajo. In spet imamo potrebo po novem kadru v zdravstvu in po novih sredstvih. Na žalost tega nihče od zdravstvene oblasti, pa ne bom rekel samo – predvsem ne ministra, verjetno ostalih v vladah pa predsednikov vlad ni želel razumeti in ni hotel razumeti. In da obstaja problem financiranja zdravstva [[…]]Poglejte, praktično po osamosvojitvi države, ker da se je ustanovilo dopolnilno zavarovanje, ki ga danes tako kritiziramo, je bila posledica pomanjkanja denarja v obveznem zdravstvenem zavarovanju. To je bil edini razlog, da se je šlo v dopolnilno zdravstveno zavarovanje. In če smo pri teh kritikah, pa ne mislim sedaj zagovarjati teh zavarovalnic, tudi analiza WHO, o kateri je ves čas že tudi danes bilo govora, je ugotavljala, da ravno zaradi teh zavarovanj so izvajalci, ki vsa leta presegajo programe, ki jih obvezno zavarovanje ne plačuje, lahko vsaj del stroškov si pokrivali zaradi dopolnilnih zavarovanj, ker tam ni bilo omejitev, da ne bi svojega deleža storitev v ceni plačali. Ampak še enkrat, kot sem že v predstavitvi povedal, praktično ga ni sistema v tej državi, kjer bi toliko let nekdo zastonj delal, izvajal storitve, ki v zdravstvu so bile izvajane. Spomnim se, jaz sem bil direktor pred približno 15 leti v Splošni bolnišnici Izola. Tudi jaz sem bil kot direktor na eni strani med tnalom in nakovalom. Svet zavoda je zahteval uravnoteženo poslovanje, tudi tedanji minister, minister Keber, me je držal za vrat, da moramo brez izgube delati, ker sicer direktor boš letel takoj – to, kar se je pač redno dogajalo. Na drugi strani sem pa imel kolege, ki so imeli pritisk bolnikov. Takrat se spomnim primera CT preiskav, ki so bile tudi relativno nove v tistem obdobju, kjer je bila enostavno masa čakajoči, ne vem koliko brezplačno opravljenih preiskav in zahteva seveda uprave, da se to ne dogaja, in bolnikov, ki so čakali mesece in mesece že takrat, dokler se ni po določenem času, letu, dveh nekaj na državnem nivoju spremenilo in so se tiste čakalne dobe začele skrajševati. In vedno znova smo se zaradi pomanjkanja denarja vračali v ta ciklus; danes na enem, jutri pa na drugem področju. In danes ni nič drugače. Mogoče je drugače v toliko, da so zadeve prišle tako daleč, da javni zdravstveni sistem enostavno tega ne zdrži več. Danes se soočamo s problemom na eni strani, ki nas lahko bolj skrbi, ker ga ne bo moč čez noč rešiti, to je pomanjkanje kadra, ni zdravnikov. Mislim, da se lahko vsak zaveda, koliko časa traja izobraževanje enega zdravnika – poleg osnovne izobrazbe na medicinski fakulteti, specializacije in vsega, kar mora narediti. To so odrasli ljudje stari preko, ne vem, 33, 34 let, ki potem še nekaj časa rabijo, da postanejo dobri. In mi jih praktično iz sistema naganjamo, zato ker jim politika na eni strani neodgovorno obljublja praktično nebesa v zdravstvu, na drugi strani pa se soočajo vsak dan z bolniki, ki pričakujejo od njih vse. Vse to, kar se jim obljublja. O tem smo včeraj poslušali na izredni skupščini Zdravniške zbornice. Zdravniki, ki so tam govorili, niso politiki, ne manipulirajo z nikomer, niti z javnim mnenjem, ampak so govorili o svojih stiskah. Kolega, šef kardiologije iz Maribora, je povedal, kar je tudi posledica pomanjkanja denarja, da ob pokvarjenem aparatu rentgenskem za vstavljanje stentov v srčno ožilje, da prvih 30 bolnikov, ki so jih poklicali, ko so aparat končno dobili – pet jih je umrlo v tem času. Zelo verjetno kakšen med njimi, če ne vsi, tudi zato, ker je predolgo čakal, pa so jih samo 30 prvih poklicali! Ampak žal smo v tem primeru tudi zdravstveni ministri vedno naleteli na gluha ušesa. Vem, da ima podobne težave danes tudi zdravstvena ministrica, ker enostavno, kot je slikovito rekel profesor Kenda po eni seji sveta zavoda v Kliničnem centru: pač, če kupuješ mercedes v Sloveniji, ne more stati pol manj kot v Avstriji, to je pač dejstvo. Mi nudimo našim bolnikom storitve, tisti, ki pridejo, na visokem nivoju. In verjemite, da tisti, ki pride v sistem, pa naj bo bogat, naj bo reven, naj bo kdorkoli, rdeč, črn, zelen, kakršenkoli že je, dobi najboljšo možno storitev, ki seveda ni plačana ali je pa bistveno premalo plačana. Zato govorim. Seveda se strinjam s tem, da samo denar ne reši problema, v zdravstvu je nakopičenih mnogo težav. Upam pa si trditi, da je ključni razlog danes in za čakalne dobe in za mnoge probleme, ker je tega denarja bistveno premalo. To pa je postal omejujoč faktor pri zdravljenju bolnikov in tudi pri čakalnih dobah. Seveda, če mi danes ocenjujemo čakalne dobe, vrednost teh operacij približno pa teh specialističnih pregledov, pride naokrog 100, 120 milijonov. Pa samo to; brez vseh tistih nakopičenih izgub ob neplačanih pacientih iz prejšnjih let! In veste, ko govorimo o javnem zdravstvu, mislim, da to podtikanje, ki se dogaja v zadnjem času – pa zdaj rečem kot zdravnik –, da si želi kdorkoli v tem kontekstu privatizacije – daleč od tega! Veste, zdravniki smo včasih malo čudni, pa rajši zdravimo zahtevnejše bolnike, ker nam je to, recimo, en poseben izziv. Pa so to najdražji in najhujši bolniki. Verjemite, da v privatnih ustanovah delati na ta način, je po navadi dolgčas, ker delaš tisto, kar se izplača. To, kar je zahtevno, pa delajo tam, kjer stroški bremenijo. In to za mnoge zdravnike ni interesanten posel. Taki očitki seveda ne pijejo vode, da bi si želela stroka tega. Nasprotno, mislim, da sedanji sistem seveda lahko marsikomu odgovarja. Govorilo se je, zdaj pred mano je magister Grims govoril, tudi o korupciji in koliko denarja se pokrade. V tem sistemu in v tem predvsem javnem sistemu se pokrade toliko denarja in tega niti skupna javna naročila, pa seveda še marsikaj, ne bodo rešila. Ta sistem odgovarja določenim, po drugi strani pa je ta sistem postal največja grožnja javnemu zdravstvu, ker vedno več ljudi, ki hoče do nečesa priti, pride do tega s tem, da bo plačalo tisto storitev. Proti temu so se borili 200, 300 let nazaj, govorimo – poznamo Bismarckov sistem pa druge. Namen vseh teh je bil vzpostaviti nek socialni sistem, kjer človeku ne bo treba plačati iz žepa pa zato propasti, prodati hiše in vsega, kar ima, da se bo lahko zdravil. Ampak to se je začelo dogajati sedaj. Zato je sedaj postal ta sistem krivičen predvsem do revnih. Vsi ostali lahko grejo v tujino, lahko založi, pa bo nekaj dobil povrnjeno, revni bolniki pa tega danes ne morejo več. Glavna omejitev, glavna, definitivno je pomanjkanje denarja. Seveda tudi kadra in še ostali problemi, ampak pomanjkanje denarja. Zato tudi težko sprejmem kritiko – kolegica je govorila prej o nefer kritiki s strani koalicijskih partnerjev. Veste, vedno je v koaliciji, to dostikrat poslušamo, ko se pogovarjamo, kako ste bili toliko let v vladi. Seveda in si soodgovoren, če si v vladi oziroma v koaliciji in zato, če se koga tudi dobronamerno opozori, da mora malo spremeniti smer ali pa nekje malo pospešiti, jaz tu ne vidim neke nedopustne kritike nekoga, ki pač svojega dela ne opravlja vedno optimalno. Pa zato ne mislim, da sem ga opravljal jaz, ne nazadnje sem tudi odstopil, ker reforme nisem mogel izpeljati. Ampak so tudi moji kolegi pred mano. Kar je bilo rečeno že večkrat, da se čas ni začel šteti z začetkom te vlade, je dejstvo. Na ministrstvu, vedo kolegice, je predlogov zakonskih sprememb, reform, ampak kompletnih zakonov, pogosto usklajenih, že kar nekaj. In tudi ti moji bivši kolegi, seveda ali smo vsi bedasti in totalno nesposobni bili, kar ne izključujem, lahko je tudi kakšen bil, lahko tudi jaz, ampak se je delalo veliko. So se izpeljevale spremembe, so se reševali problemi in verjemite mi, tudi brez takšnih analiz, ki jo je WHO opravil – ta analiza tistim, ki poznajo zdravstvo, praktično ni povedala nič novega. Mi je pa žal, da ministrica nekaterih ugotovitev te analize ni uporabila niti v resoluciji in upam, da jih bo vsaj pri pripravi ustrezne zakonodaje. Ker je ta analiza jasno povedala, da imamo ogrožujoč sistem financiranja zdravstva, praktično iz enega samega vira, to je zdravstveno zavarovanje, da smo država, ki iz svojega proračuna praktično najmanj da za zdravstvo. Imajo tudi svoje stališče in mnenje o dodatnih in ostalih zavarovanjih, ampak to ne govorim ne o OECD, ne o Svetovni banki, govorim o WHO kot organizaciji, ki za bolnike skrbi in nima interesa služiti tej ali oni zavarovalnici, ampak vedo, kaj govorijo, ker poznajo zdravstvene sisteme drugih držav. Zato pričakujemo rešitve. Ministrici sem povedal že v začetku, da bomo s tem zapravili 2 leti; točno to, kar se je zgodilo, ker bi lahko verjetno nekaj sprejeli, bo pa vedno težje sprejeti že zaradi tega, ker se mandat preveša v drugo polovico. Tako bi želel, da se kritike zato tudi pri kolegih znotraj koalicije jemljejo predvsem dobronamerno, ker so dane dobronamerno. In ker imam občutek, da se ne razume vedno, predvsem ne zdravstvena ministrica, ampak predsednik Vlade in kolegi v Vladi – to izkušnjo sem tudi jaz imel –, kaj se v resnici dogaja v zdravstvu. Veste, da je nekomu vseeno, da bolniki umirajo praktično zato, ker čakajo – zdaj malo karikiram, čeprav se dogaja, prej sem primer povedal – in da se to lepo mirno vse lahko presliši, poleg tega da nam, se pravi, kolegi, v katere smo vložili ogromno časa, denarja; bolnišnica, ki je nekoga naročila za specializacijo in ga šolala, poglejte, danes pa reče, konča izpit – to so tudi povedali včeraj, ne vem iz katere bolnišnice, mislim, da iz Novega mesta –, naredi specialistični izpit in naslednji dan gre v Švico v službo. To je katastrofa za državo, ker tega zdravnika rabimo, bolnišnica je na njega računala in bo šel. Šel bo pa – zakaj? Ker so zadeve neurejene, ker se dnevno izvaja na njih pritisk, ker jim grozijo bolniki, ker jim grozijo uprave, ker porabijo preveč, ker delajo preveč [[…]]Poglejte, to j res nevzdržno stanje. Zato pravim, da je alarmantno in absolutno seveda ne kriva te vlade, te ministrice ali pa tega predsednika vlade. Smo pa prišli do točke, kjer se verjetno ne da več za naslednjih toliko let zamikati in odmikati problemov. Moram reči, da me jezi, ko poslušam tukaj na eni strani znotraj iste koalicije finančnega ministra, ministrico, ki trdi, da tega denarja za zdravstvo ne bo dala, na drugi strani pa obljube ministrice, da to pa delam zato, ker bom tukaj toliko denarja dobila [[…]]Čakajte, se hecamo? Mislim! Še vedno gledam, res, da delamo veliko škodo ljudem in delamo veliko škodo zdravstvu. Mi in posledično seveda pogosto, kar je bilo tudi rečeno, tudi mediji, ki zelo radi potem igrajo na to karto, ker je fino nekoga najti, na katerega se lahko jeza stresa. In zdravstveni delavci so kot naročeni za to, zraven še včasih malo nespretni, ker saj pravim, niso politiki, ampak [[…]]Poglejte, mislim, da to sigurno ne vodi v tisto zdravstvo, ki si ga želimo in ki ga ljudem obljubljamo, in upam, da bomo nekaj na tem spremenili. Še enkrat pa pravim in sem prepričan, da bo ta koalicija in ta vlada v resnici ocenjena na podlagi tega, kar bo naredila na področju zdravstva. Ker če bo tukaj padla – ne bom napovedoval rezultata. Hvala.
Besedo ima Jani Möderndorfer, pripravita naj se gospa Anja Bah Žibert in gospod Ivan Prelog.
Hvala lepa, predsednik. Prej sem naštel, da nas je 12, zdaj nas je pa samo še 11 ali pa 10, ki nas zanima ta razprava. To zdaj lahko pove marsikaj, lahko pa tudi nič. Ampak v resnici nisem zadovoljen, da še tisti, ki so predlagali to razpravo, po navadi, vsaj tako smo včasih delali, da tisti, ki predlaga neko razpravo, da vsaj oni promptno stojijo, tako kot je treba. Je že v redu. Ne glede na to pa ocenjujem, da ta razprava je in se potrjuje, tako kot sem rekel že na odboru ,v resnici nič drugega, kot samo uvod v interpelacijo, ki ste jo pripravili. V resnici imam problem, ker v resnici ne vem, ali govorim o čakalnih dobah, ali govorimo o interpelaciji, ali govorimo o zdravstvenem sistemu, ali govorimo o korupciji ali govorimo [[...]]O čem pravzaprav govorimo? Mi govorimo kar malo o vsem skupaj. Vemo pa, da nekaj, kar so že nekateri moji predhodniki povedali, če nekaj leta in leta delaš narobe, preprosto čez noč tega ne moreš spremeniti. Ne moreš. To je treba preprosto večkrat ponoviti. Moram reči, da kolegico Godec zelo cenim, ker resno pristopi k stvari, se pripravi in tudi na nek način stoji za tistim, kar trdi. To pa seveda še ne pomeni, da vse to tudi drži. Pa ji tega ne očitam, da se ne bomo narobe razumeli. Pa vendar, danes sem v eni od razprav poslušal, vmes me ni bilo, ampak verjemite mi, da sem vsakega razpravljavca poslušal, ker točno vem, ker sem si vse zapisal, kaj je kdo kaj rekel, sem eno kolegico slišal, da je rekla, da se je bum zgodil zadnji dve leti v čakalnih vrstah – ni bilo na tisti strani to rečeno. Če bomo šli zelo natančno pogledat podatke, bomo videli, da še zdaleč čakalne vrste niso nastale pred dvema letoma, ampak so nastajale mnogo mnogo let nazaj. Je pa res, da še do danes ne vem, če lahko verjamem tem številkam, ki jih imam pred seboj, ker nimamo natančnih podatkov. Imamo podatke, s katerimi operira Nacionalni inštitut za javno zdravje, imamo podatke, s katerimi vsake toliko časa operira Fides, imamo podatke, s katerim operira zbornica, potem pridejo podatki, kar tako malo, pa še od poslancev, ki jih malo, takole čez roko pa čez palec, namečejo in potem nastane ena velika zmeda. Danes bom razpravljal samo o podatkih Nacionalnega inštituta za javno zdravje in tukaj pred menoj je en zbir, zato da si bomo znali plastično predstavljati to, o čemer pravzaprav govorim. Že v času Marušiča, bom začel pri njem, kot minister pa ni imel – že v njegovem času je več kot jasno, da v resnici je bilo prijavljenih pol manj storitev, kot jih je danes, zato lahko operiramo z navideznimi številkami oziroma s številkami, katere so pač takrat sporočali. Vemo, da vse bolnišnice enako ne poročajo, vemo, da imajo tudi v vsaki bolnišnici popolnoma drugačen sistem evidentiranja čakalnih vrst. Nekje imajo ene čakalne vrste, nekje imajo tri čakalne vrste, nekje ročno vpisujejo, nekje elektronsko; skratka, zelo različen spekter, kar že vnaprej govori, da lahko prihaja do verjetnostnih pomot. In če gledamo pri takratnemu ministru Marušiču, je v resnici maja leta 2011 bilo 27 tisoč 582, celotna številka čakajočih hitrih in pa rednih – vemo, kaj ta termin v resnici pomeni. Potem, da si bomo znali predstavljati, je nastopil po padcu Pahorjeve vlade minister Gantar in takrat ob njegovem nastopu se je zgodila številka 28 tisoč 20 v čakalni vrsti, po teh podatkih, in tam nekje okoli od januarja pa vse do julija oziroma avgusta 2012 je ta številka nekako se držala, potem se je pa zgodil bum. Sedaj pa moramo vedeti, ali se je zgodil bum, zato ker se je začelo malo bolj resno evidentirali, ali se je dejansko zgodil, ker so se določene potrebe kar naenkrat zgodile – ta podatek meni ni jasen in iz te krivulje to ni moč trditi, zato bi bilo danes reči, da je minister Gantar sedaj kriv za to, da se je to zgodilo – daleč od tega! in tudi, ko bom komentiral vse ministre in nikogar ne želim šikanirati, želim vam samo potrditi, kaj se je v resnici dogajalo s temi številkami –, se mu je zgodil neverjeten skok, namreč čez 100 tisoč čakajočih se je zgodilo v čakalni vrsti. Tam nekje okoli 130, 140 tisoč je takšna ocena. To se odvija vse do konca njegovega mandata, tu je všteta tako Janševa vlada kot potem že vlada tudi Alenke Bratušek in vmes nastopi, ko prevzame začasno za tri mesece, minister Karl Erjavec. Začasno – vemo, kako to gre, da se najde nov minister in tako naprej in že v tistem vmesnem času je številka s 147 tisoč 665 skočila na 157 tisoč. V treh mesecih! Če gremo naprej še malo bolj natančno pogledat, bomo lahko videli, da vmes takrat je bila ta znamenita najkrajša dobra ministra – mislim, da je samo še minister za zunanje zadeve pred dvajsetimi leti imel še krajši mandat, to je bil en mesec, mislim da Zoran Talar zunanji minister – ko je nastopila dr. Alenka Trop Skaza za en mesec in pol. In v njenem času je šlo s 157 tisoč na 160 tisoč. Govorim okrogle številke, ne bom vas maltretiral s podrobnimi številkami, natančnimi. Potem pa se zgodi mandat Alenke Bratušek. Po mesecu in pol je odstopila Alenka Trop Skaza in nastopi Alenka Bratušek, ki vodi vse tja do 18. 9. 2014, in se s 160 tisoč že poveča na 165 tisoč. Tako je 165 tisoč 524 čakajočih bilo ob nastopu ministrice Kolarjeve. Ta številka danes, vsi vemo, ker jo vsi ponavljamo na glas, je nastala pa potem v nadaljnjih dveh letih. Kaj to pomeni? Kaj sem v resnici želel povedati? Noben od ministrov, res je, imeli smo smolo, sploh noben ni dokončal svojega mandata, ni doživel interpelacije zaradi čakalnih vrst. Noben od teh ministrov! Ampak, te čakalne dobe so zdaj kar naenkrat postale kardinalen problem. In so, da se razumemo, da me ne bo kdo za jezik držal, da čakalne dobe niso problem. Seveda so! Ampak vmes se je dogajalo tudi marsikaj drugega še. Ne pozabiti, da v času Janeza Janše smo imeli najhujše varčevalne ukrepe v zgodovini Slovenije in samo na področju zdravja je šlo 440 milijonov stran. To je seveda tudi en dodaten lahko vzrok. Danes lahko samo špekuliram, ker natančnih podatkov pravzaprav sploh nimamo in ne moremo z njimi operirati, da je prišlo do tako velikih čakalnih vrst. Nekaj ste jih danes našteli. Našteli ste seveda specializacije. Moj predhodnik, kolega Gantar, je govoril o tem, da preprosto zdravnika ne moreš vzgojiti v enem ali dveh letih. Preprosto ne gre. Vi se spomnite pred mnogimi leti je bil problem, ker smo imeli v državi samo eno medicinsko fakulteto in je bil blazen pritisk, pustimo, da je bil tudi politični, da se mora zgoditi še ena medicinska fakulteta – in se je zgodila v Mariboru. Z načrtom, da bomo imeli večjo produkcijo tega kadra zaradi tega, ker smo z neko projekcijo že vedeli, kaj nas v resnici čaka v prihodnosti. Pa vendar ta fakulteta ni dala tega rezultata, kar pomeni, da se je moralo še nekaj drugega zgoditi vmes. Pustimo odliv možganov, odliv možganov se dogaja v vsaki državi. Govorimo o procentu, ki jih normalen in razumen, govorim pa tudi o procentu, ki nas lahko skrbi. In danes, ko imamo problem in ko imamo pomanjkanje, je to seveda lahko zelo resen problem. Še posebej ob dejstvu, da jih davkoplačevalci financiramo, izobrazimo, potem pa grejo. Včasih je bila, ko si bil v službi v delovnem razmerju, vsaj pogodba, če te je firma plačevala, si podpisal pogodbo in če si prej šel kot v 8 letih – mislim, da je bil en tak povprečen rok, odvisno, kaj je v pogodbi pisalo – si moral vsaj šolnino vračati, če ti je plačevala šolnino. Pri nas nobenemu nič ni treba vračati, ampak pišemo pa članke o tem, kako je naš slovenski zdravnik uspešen v tujini in se pohvalimo s tem, da je dober tam. In ko ga vprašamo, z veseljem nam pove preko Skypa, ali da ne misli priti ali pa ta zadnji primer, ki sem ga slišal, ko se je samo nasmejal in ni dal komentarja, kar nam da jasno vedeti, v čem je pravzaprav problem. Kdo je odgovoren za ta problem? V tej državi smo se zmenili in z zakonom zelo jasno določili, z Zakonom o zdravniški službi, kdo je tisti, ki je odgovoren za razpisovanje specializacije. In tisti, ki razpisuje specializacije, ne more danes ugotoviti, koliko je potreb in primanjkljaja in potem šele danes razpisati, ker vemo, da bomo takšnega specializanta dobili najkasneje – če imamo seveda že zdravnika, ki čaka v vrsti in se že jutri prijavi na razpis – čez 3, 4 leta, pa potem še vsaj 5 let, da bo to potem resno samostojno opravljal in z vso prakso in tako naprej, da rečemo, to je to. In seveda srečo mora imeti še, da bo imel dobrega mentorja, da bo delal v okolju, ki je prijazno, dobro; skratka vse mora biti več ali manj dobro. Največkrat se pa potem zgodi, da imamo tukaj problem, če pogledamo samo primer urologije, imamo resen problem. Kaj smo delali zadnjih 15 let na področju specializacije urologije? Katastrofa. Resna katastrofa. Zato se dostikrat vprašam, danes je bilo dvakrat to omenjeno, čakalne vrste so – ne me prijeti za [[…]], bom rekel tako, da zdaj nekaj prav posebnega hočem povedati –, ampak v resnici zaskrbljujoče še z enega drugega vidika, z vidika korupcije. Da nekdo v resnici, to se meni zdaj [[…]]Mislim, povezujem. Da je nekdo umetno ustvarjal ne čakalnih vrst, ampak da specializantov ni; ker pa specializantov ni, se pa začnejo domine podirati. Ker ni dovolj specializantov oziroma specialistov kasneje, potem seveda imamo problem s kadri, potem se zgodi še ekonomska kriza, zmanjša se način financiranja in potem se kar naenkrat naredi ena takšna snežna kepa, ki je pravzaprav ne moremo več ustaviti, lahko naredimo samo še sneženega moža in skačemo okoli njega in ugotavljamo, da imamo resen problem. Ministrstvo daje soglasje, na odboru smo se pogovarjali, koliko je takšnih primerov, kjer ministrstvo ni dalo soglasja na to, kar je predlagala Zdravniška zbornica v okviru specializacije, pa smo se o tem pogovarjali že pri urologih, pa smo se o tem pogovarjali že pri anestezistih, pa se pogovarjamo o tem še pri vseh ostalih, da ne bom rekel manjkajočih delih. Zakaj, recimo, ni problem pri enih drugih področjih specializacije, ampak samo pri nekaterih? Res je, tudi o tem smo se že pogovarjali, da včasih pred leti so eni specializanti manjkali, kasneje, drugo obdobje 5, 10 let, pa naslednji specialisti. Potem imamo naslednji problem, ki mu rečemo različne čakalne vrste. Različne čakalne vrste seveda pomenijo predvsem to – danes sem poslušal enega, ki je rekel, mislim, da je bila kolegica Godec, ko je rekla, da z eno – ne, saj greš lahko, nič slabega ne bom povedal –, ko je omenila, da je v resnici vprašanje, kako se nekdo postavi v dve čakalni vrsti, če je pa sam ena napotnica napisana. Nekdo napotnico dobi, je ne uporabi in gre še enkrat po napotnico. Reče, da je napotnico izgubil, založil, karkoli naredil [[…]]Ja, že, že [[…]]Dokler ne bomo imeli elektronskega sistema, bo to izredno težko preverjati. Tudi to je mogoče. Potem imamo pa še tretji način čakalne vrste, to pa je tisto, kar je bilo že večkrat omenjeno, imamo nekoga, ki se postavi v vrsto in potem seveda poišče, tako kot ste nekateri danes z one strani vehementno ponavljali, zasebno prakso in ne pove, da je šel drugam. Ampak on še vedno čaka v vrsti na papirju. On je svoj problem že rešil in ta številka se seveda veča. Potem imamo tudi čakalne vrste, zato ker se nekdo postavi v vrsto, pa vmes bodisi zaradi zdravstvenih razlogov, zboli, ali pa zaradi katerih koli drugih razlogov, eni imajo poroko, pa rečejo, ne grem zdaj. Poglejte, kakorkoli obrnemo, to so dejstva in takšnih primerov je, kolikor hočete; pa sem zdaj samo en primer povedal. Lahko so tudi še drugi razlogi. Eni mogoče zaradi službe ne gredo, ker vedo, da če bodo na tistem delu manjkali, se lahko kaj v službi zgodi, ali pa bodo celo premeščeni, ali pa karkoli; skratka različne potrebe. Zdaj pa seštejte vse te številke skupaj in verjamem, da ta številka, s katero danes operiramo, ni realna. Ugriznil se bom v jezik, če bo številka še večja, ko bomo uvedli elektronske napotnice. Prepričan sem, da bodo številke manjše, ampak to ne pomeni, da smo s tem rešili problem. Ker bomo morali delati najprej na tem, da bomo imeli dovolj timov, potem bomo morali delati na preglednosti čakalnih vrst, potem bomo morali pa še tisto narediti, kar nekateri seveda vsi vehementno ponavljamo, to pa je zagotoviti dodaten denar. Kolega je prej govoril o mercedesu in primerjavo je dal. Jaz sem večkrat, dvakrat sem vsaj v tej dvorani in na odboru omenil primer bolnišnice Gradec in Univerzitetni klinični center. Primerjava teh dveh bolnic s približno enakim številom postelj, približno enakim številom zaposlenih, no tam jih je malenkost več, s približno podobno kvaliteto in enakim, podobnim obsegom storitev. Vendar tam skoraj enkrat več denarja, pri nas pa pol manj. In potem se zgodi to, o čemer je govoril kolega Gantar, da smo to iz leta v leto zamikali in ta balon enkrat mora počiti. Ali je počil zdaj? Ali je počil že prej, pa se nekateri niso tega zavedali? Oziroma je tudi problem še naslednji: kadarkoli in katerikoli minister za zdravje je hotel in se je odločil, da bo začel spreminjati zakonodajo, si je polomil zobe, ker potem so nastopile interesne skupine, o katerih je govorila državna sekretarka in o katerih je govorila tudi gospa Godčeva; ne vem pa, če sta govorila o istih interesnih skupinah. Vi ste verjetno govorili o nevladnih organizacijah, bom rekel o tistih, ki imajo vso pravico se vključevati in zahtevati in pričakovati odgovore, kakšno naj bo javno zdravje oziroma zdravniki rečejo temu zdravstvo, jaz pa govorim ves čas o javnem zdravju, ali pa tisto, o čemer je govorila kolegica Godec. Interesne skupine, že napol lobiji, napol neke mafijske združbe, za katere pa je treba danes zelo jasno povedati. Za božjo voljo! Gospa Godčeva je prav ocenila, ko je rekla: "Povejte mi, kdo so to!" Jaz pa bom rekel, kolegica Godec, če veš, kdo to je, prosim, povej. Jaz bi pa rad vedel, kdo so te interesne skupine, ker jih je treba eliminirati. Treba jih je prijaviti in treba jih je odstraniti kot tujek v telesu, ki nima kaj tam početi. Zato pravim, da večina poslancev, ki nas danes tukaj sedi in marljivo posluša in poskuša spremljati in ustvarjati eno diskusijo, verjamem, da imamo vsi isti cilj. To je, da imamo uspešno javno zdravje oziroma zdravstveni sistem v Republiki Sloveniji. Res pa je, da če pogledamo desno stran, je tam en drug koncept mišljen v glavi, na tej strani je pa drugačen koncept. Temu bi rekel nekdo s političnimi pamfleti, da hočemo imeti in zganjati tu socializem in ne vem kaj še vse. Oprostite, jaz nobenega socializma ne zganjam, govorim o javno dostopnem zdravstvenem sistemu in včeraj na zbornici je dr. Bitenc rekel naslednji stavek: da čakalne vrste generirajo razvoj oziroma odhod pacientov iz čakalnih vrst k zasebniku. Kaj je s tem mislil, ne bom razglabljal. Ampak dejstvo je, da to drži. Vprašanje je samo, kdo to želi in kdo tega ne želi. O tem vam hočem povedati. Zato sem prej omenil, da so čakalne vrste lahko zelo nevarne zaradi tega, ker v resnici se moraš vprašati, kdo jih generira in kateri vzroki so prisotni in kdo dejansko ima res vpliv na to. Kdo? Zakon? Zakon ne rešuje vseh problemov, to ste tudi že večkrat povedali. Tudi denar ne bo rešil vseh problemov. Da bomo prišli pa do zdravnikov, bo trajalo pa še nekaj časa oziroma ne samo zdravnikov, tudi timov, še vseh ostalih, ki sodelujejo v tem procesu. Zato je za mene pomembno, da razčistimo, kaj je javni zdravstveni sitem. Žal vem, da marsikaterega utrujam, še posebej vas, ki se več ali manj s to materijo ukvarjate in jo poznate in da slovenska javnost ne ve, o čem govorimo. Namreč, govorimo predvsem o tem, da javni zdravstveni sistem ima svojo mrežo in znotraj teh mrež in danes sem slišal gospo – nisem prepričan, če je to res ona rekla, moram preveriti [[…]]Ja, je, ja, ona je rekla, ja. Slišim, da boste ukinili koncesije. To je rekla! In potem je poudarila, ni res, koncesije oziroma koncesionarji so del javnega zdravstvenega sistema. Tako je! Zato vas lepo prosim, kadarkoli omenjate koncesije, ne govorite o zasebnikih. To za mene niso zasebniki. Zasebno sicer s svojim kapitalom, premoženjem, ki so ga vložili v ambulanto oziroma v opremo in tako naprej, opravljajo delo, vendar plačilo za svoje storitve dobivajo iz zdravstvene blagajne in so zato del javne zdravstvene mreže in za mene to niso zasebniki. Veste, kje nastane problem? Problem nastane takrat, ko ta zasebnik, tako imenovani zasebnik, ki ga nočem imenovati zasebnik, dobi samo 20 ali 30 odstotkov programa koncesije. Potem imam problem, ker ne vem, kdaj je začel delati za javno zdravstveno mrežo in kje se to konča in začne delati kot zasebnik. Zato bi bil zelo vesel in bi predpisal, da se izjemoma lahko samo podeli in to samo tam, kjer je ugotovljeno – in to je verjetno v manjših krajih –, da so potrebe po samo po 20-, 30-, 40- ali pa 50- odstotni koncesiji programa, drugače pa bi uvedel celotne programe. Naj dela zasebnik oziroma koncesionar celoten delovni čas, osem ur na dan, ves teden, pet dni v tednu in je stvar zaključena in bo jasno. Kaj bo on delal popoldan, kaj bo on delal zvečer in kako bo razpolagal s svojim delovnim časom, mene osebno več ne zanima. On bo imel samo še z drugimi predpisi problem, če bo seveda delal prekomerno in v to silil svoje zaposlene. Ampak na načelni ravni upam, da ste me razumeli, o čem govorim. Namreč dejstvo je, da je to za mene javna zdravstvena mreža. Medtem ko imamo potem še tretjo kategorijo, to pa so čisti zasebniki. Čisti zasebniki, ki je tudi prav, da so. Zakaj pa ne? Seveda. Oni pa dopolnjujejo dodatno ponudbo, ki jo državljani hočejo imeti, in to je ne nazadnje tudi trg in v bistvu izziv za to, da med seboj zdravniki tudi tekmujejo strokovno, napredujejo, ker v bistvu te sinergijske povezave pritiskajo enega in drugega, da se dodatno izobražujejo, dodatno raziskujejo in stvar se premika naprej. Koliko je tega razmerja? Danes sem slišal tudi enega poslanca – sploh ga ne bom niti več omenil, nima smisla, ker me vedno, sicer na začetku me je še zabaval, zdaj me je še nehal zabavati –, da v resnici je javni sistem zanič in da imamo mi dvorazredne paciente oziroma državljane; eni, ki si to lahko omogočijo, eni pa ne. No, saj o tem je tudi predlagateljica govorila. Vendar poglejte, znotraj zdravstvenega sistema ni dveh možnih različnih pravic, ampak samo ena. To, da pa nekdo misli, da če je šel h koncesionarju, da je to neka druga pravica, to mešajo ljudje. To ni zasebnik. Ima zasebno dejavnost, ampak dela na podlagi programa. To je treba kar naprej ponavljati, žal še vedno tega večina ljudi, žal nekateri poslanci tega ne poznajo in ne razumejo. Gremo naprej. Lahko govorimo tudi o tem, da je potreben dodaten denar. Glejte, danes smo septembra. Če danes damo 500 dodatnega denarja, se ne bo nič zgodilo do decembra – več, če me razumete. Zato sem prepričan, da ko bomo dobili prave podatke na podlagi elektronske napotnice, bomo prvič resno lahko izračunali, kaj v resnici je tisto, kar je primanjkljaj. Takrat bomo tudi naredili zelo jasen operativni načrt – govorim o Ministrstvu za zdravje in to tudi pričakujem od njih, ko bodo imeli te podatke, da bodo naredili v bistvu izračun in se začeli pogovarjati o pravih podatkih. Tudi zdravstvena blagajna je tukaj vpletena. Takrat bomo dobili tudi jasno številko in se bomo resno začeli pogovarjati, ne pa, da tam nekdo kriči: "200 milijonov takoj! Kratkoročni ukrep! Potem pa še ne vem koliko!" Kam? V kaj? Če ne ve nihče, ali bomo dali za investicije, ali bomo dali za storitve, ali bomo dali za time, ali bomo dali za preglede, ali bomo dali [[…]]Kaj bomo dali? Zato se mi zdi, danes kar naprej samo na to opozarjamo, je resen problem. Drugo pa je seveda, ko govorimo o izgubah v bolnicah. Vsi vemo, da blagajna zdravstvena trpi zaradi investicijskih izgub. Tam je problem najresnejši, ki ga leta in leta že ne uredimo za nazaj. No, potem pa imamo še [[…]]Kolegica Ljudmila Novak je rekla, da več denarja, to ne bo dovolj, da bi koalicijski poslanci morali pritisniti na ministrico. Pa dobro, ali imate res tak občutek, da se mi ne pogovarjamo med seboj? Seveda se! In tudi z ministrico se kar naprej pogovarjamo in terjamo določene odgovore in jih tudi imamo. Drugače danes ne bi tukaj stali in se z vami pogovarjali in zagovarjali določenih tez. Vsi bomo na koncu potegnili črto in videli, kaj je res in kaj ni res. Ampak, še enkrat, oprostite, zaradi čakalnih vrst je treba samo delati zelo sistematično na tem, katere stvari se bodo spreminjale. Ministrica je povedala tako na odboru, večkrat v javnih medijih, v javnih nastopih, kaj vse je pripravila. Ne nazadnje tudi skozi vladno proceduro, sami veste, da prihaja in še bo prihajalo. Še najmanj dva zakona sta tista, ki morata biti še dodatno izpeljana do konca leta oziroma vložena v postopek. Naj omenim še en podatek, ki se mi zdi zelo pomemben, danes ali večkrat, sedaj smo se že kar navadili, veste, to je tisto, ko nekdo dvakrat, trikrat ponovi eno stvar, potem to postane tako družbeno sprejemljivo, da potem kar vsi ponavljamo eno in isto, pa se sploh ne zavedamo, kaj pravzaprav s tem počnemo. In danes, pa na odboru, pa zadnje čase kar naprej poslušam, kako je naš zdravstveni sistem zanič in ne funkcionira. Oprostite, žalite vse zdravnike, ki so kvalitetni in dobri in delajo na svojem področju, po drugi strani pa bi bilo zanimivo pogledati javnomnenjske raziskave, kaj si mislijo dejansko ljudje. Junija meseca je bila objavljena v Delu anketa, ki govori o tem, kako ocenjujete zdravstveni sistem. Samo teh, ki so ocenili dobro in zelo dobro je bilo 75 %. Sedaj imam pa resen problem. Oni ne čutijo tega, o čemer se mi pogovarjamo. Seveda čutijo, ampak če boste videli in pogledali, boste lahko ugotovili, da imamo še en problem, na katerega vsi pozabljamo. Mi imamo prosto izbiri zdravnika, ki se tepe s pravico dostopnosti do zdravnika. To ponavljam vseskozi. Mene to spominja na šest, sedem let nazaj, ko je bil v Mestni občini Ljubljana resen problem, ko nisi mogel priti do vrtca in so bile čakalne vrste zelo podoben problem. Ampak, kaj je bil glavni problem? Vsi so hoteli iti v vrtec tam spodaj pod blokom; tisti vrtec, ne v tistega ali tretjiega ali četrtega kjerkoli v Ljubljani, prav v tega. Zato imamo tudi vprašanje, ali v čakalni vrsti nekdo hoče iti k tistemu zdravniku, za katerega ve, da je dober, ker mu je to povedal sosed, prijatelj, teta, mama, stric – nekateri sploh še nikoli niso bili niti v Slovenj Gradcu, sploh ne vedo, kako izgleda bolnica, ali pa, da ne bom samo slovenjgraško omenjal ali pa še kakšno drugo in tako naprej – in se mu zdi odročno se peljati, banalen razlog, kdo bo šel na operacijo tja, ker kako bodo pa mene obiskovali. In ne želi iti tja. Zato se mi zdi še posebej pomembno, da v tako majhni Sloveniji imamo problem oditi v Celje, imamo problem iti v Postojno, v Novo mesto ali kamorkoli drugam. V tujini to ni noben problem. Na drugih področjih bistveno daljše kilometre presegajo in vsak dan, v službo se vozijo po 150, 200 kilometrov na dan. Tukaj pa za en operativni poseg ali pa pregled ali karkoli drugega. Nekateri boste rekli, da problem je denar. Ja, lahko, seveda, da je lahko tudi to problem. Ampak veste, čemu se vse odpovedo, samo da bi prišli do zdravnika? Zato mislim, da to ni ta glavni problem, kar pa ne opravičuje, da so čakalne vrste. Zato ne obračati mojih besed. Jaz vam samo razlagam, da tudi ko mu poveš, da ima možnost, nekateri raje čakajo v vrsti, zato da pridejo do izbranega zdravnika, ker njemu zaupajo in nobenemu drugemu, ali pa, ker so se tako odločili. Na tej točki razglabljati o čakalnih vrstah, češ, tako kot je bilo rečeno: koalicija, niste sprejeli priporočil, ki smo jih pripravili, in ta priporočila bi bila lahko mogoče ena od tistih rešitev. Na odboru sem povedal, zakaj teh priporočil ne moremo sprejeti. Sam en podatek, zato da si bodo ljudje lahko predstavljali, kaj ste v resnici predlagali. Predlagali ste, da se naredi nekaj, kar je bilo narejeno od leta 2006 do 2007, če tam preberem, "Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi Republike Slovenije in Ministrstvu za zdravje, da proučite vse možnosti in naredite vse potrebno, da se čakalne dobe čim prej skrajšajo." Pika. Lep stavek, nič ne pove, razen to, naredite že nekaj, da se bodo skrajšale vrste. In drugo, sedaj pa, pozor, to je pa bistveno, "Nujno je potrebno napraviti ločen načrt za takojšnje skrajšanje čakalnih dob, kot v obdobju 2006–2007, in načrt za dolgotrajnejšo rešitev". 2006–2007 je bil načrt narejen, namreč narejeni je bil ta načrt, da se je dalo denar za zmanjševanje čakalnih vrst. Rezultat tega je, da imamo danes še 2-krat, 10-krat več vrst, kot smo jih imeli takrat. Po teh podatkih. Da bo ironija, smo leta 2012 440 milijonov še vzeli zdravstvu, zato da se ne bi moglo izvajati tisto, kar bi zmanjševalo tudi čakalne vrste, ne samo čakalne, še kaj drugega. Moj namen danes razpravljati seveda ni več o teh priporočilih, ker so pasé, ker smo jih zavrnili že na odboru, ampak ker ste zahtevali razpravo na podlagi poslovnika in postopka, je treba povedati, da upam, da se zavedamo, da v resnici na nek način s takšnimi razpravami, ki sicer so dobrodošle, če imamo skupen cilj in tudi način, kako bomo do tega prišli. Če pa nimamo skupnega načina, potem bomo vedno stali na dveh bregovih in vedno se bomo obtoževali, da to ni prav, kar se počne. Smo tega zmožni? Ne vem. Smo upam lahko, da smo tega zmožni. Kolegici Godec verjamem, da njen glavni cilj je samo zmanjševanje čakalnih vrst, ker pa sva oba politika in sediva v parlamentu, pa veva, da je končni cilj tega predloga v bistvu generalka za interpelacijo. Če to pomeni, da se bomo še tam še enkrat pogovarjali in poskušali obnoviti abecedo, ki jo ponavljamo že kar naprej – če bo prinesla le kakšen rezultat. Bojim se, da takšne razprave ne prinašajo rezultata. Upam pa, da tisti, ki to sledijo, si bodo znali sami razsoditi. Predlagam pa predlagateljici, in to samo še malo, da se ne bomo tako resno poslovili, predlagam, da kadar vlagate predlog za razpravo o problematiki podaljševanja čakalnih dob, da rečete svojim strokovnim sodelavcem, da ste še vedno ženskega spola in ne moškega, kajti zapisali so, da bo sodeloval poslanec Jelka Godec. Toliko, malo za hec. Hvala lepa.
Zdaj imamo predlagatelja, Vlado. Replika je mogoča. Najprej replika, ker domnevam, da Tomaž Gantar hoče na to odgovoriti. Ali je mogoče? Prav. Besedo za repliko ima gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa, predsednik. Mislim, da je nekaj stvari, o katerih je bilo zdaj govora, le treba obrazložiti. Sicer ne vem, od kod ima kolega Möderndorfer hudo slabe izkušnje z zdravniki, ampak je v njegovem izvajanju le moč zaslediti, da praktično namerno generirajo čakalne dobe, ker seveda so v ozadju drugi interesi. Verjetno popoldansko delo in služenje in podobno, pa tudi odgovornost pri specializacijah – tudi o tem smo že govorili. Kar se tiče čakalnih dobi. Še enkrat moram povedati, tudi kot direktor sem bil v istem položaju, tudi sedanji direktor Kliničnega centra je sam opozoril, da v kolikor storitve, ki jih opravijo, ne bodo plačane, jih bo prepovedal. Zdravniki jih hočejo delati, ampak nihče jih ne plača in zato jih vodilni ljudje v zdravstvenih ustanovah ne pustijo izvajati. Tudi jaz sem bil direktor in tudi jaz sem jih poskušal na enak način omejevati, da ne bi delali programa, ki ga nihče ne plača. Ob tem, da je produktivnost dela zdravnikov, če lahko tako govorimo, pa se mi zdi to grob izraz produktivnost, ko govoriš o delu z ljudmi, povsem primerljiva zadevam zdravnikov v drugih evropskih državah. Ne dela nihče nič manj. V povprečju naredijo več dela. Včeraj smo poslušali o zdravnikih, ki pregledajo 60 in več pacientov na dan, kar je nenormalno in nečloveško. Da bi potem takšnemu človeku nekdo očital, da generira čakalno dobo namerno, to je res perverzno. Potem tudi vpliv na število specializantov oziroma zdravnikov. Ne vem točno, od katerega leta je ta sistem, da Zdravniška zbornica sprejema programe specializacij, ampak prej so sprejemali direktorji bolnišnic in zdravstvenih zavodov, in ponovno direktorji in politika smo bili tisti, ki smo omejevali zaposlovanje zdravnikov, ker so nas za vrat držali, ker programi niso bili financirani in ker se enostavno predstavlja, če rečem, bilančni strošek dela – največji strošek pač v poslovanju vsake bolnišnice. Si to danes očitati, da so zdravniki tisti, ki so zaradi ponovno svojih interesov omejevali, da nekoga ne bo [[…]]Mislim, to se mi zdi res popolnoma krivično do teh ljudi, ki se jim, mislim, da večini, res lahko zahvalimo, da je danes še vedno tako, kot je, ker bi bilo lahko bistveno slabše, če tega ne bi delali, ker niso dobivali plačanih nadur za opravljeno delo. Samo podatki Kliničnega centra so bili katastrofalni, da ne govorimo drugje in tako naprej. No, da ne bom zdaj kot zdravnik preveč v to se spuščal, samo v resnici mislim, da ni argumentov za takšne trditve, da je to skregano s pametjo. Potem tudi govora je bilo [[…]]
Replika je tri minute.
[[…]]veliko o tem, da z varčevanjem ste vzeli zdravstvu, smo vzeli zdravstvu.
Gospod, replika je triminutna.
Takoj. Poglejte, varčevanje. Zdravstvo je izgubilo, zato ker so se firme zapirale, ker so se plače nižale. Noben ukrep ni bil v smeri, zdravstvu dajmo vzeti 100, 200 milijonov. Ampak posledično so bili manjši prispevki in manjši prilivi v zdravstveno blagajno in to je razlog, da je zdravstvo izgubilo 400 milijonov, ne pa ukrepi katerekoli vlade. Seveda to pritrjuje temu, kar ves čas pravim: omejitveni dejavnik je pomanjkanje denarja. V času krize, ko je zdravstvo izgubilo toliko denarja, so se čakalne dobe drastično povečale. Pač dejstvo. Do ponovno zgrešene rešitve, da imajo bolnišnice lahko izgubo, ne smejo pa imeti zdravstvene blagajne – to je sprejela politika, ne zdravstveni delavci. Politika, ki se je v Bruslju slabo dogovorila. Zato pravim, težko sprejemam te kritike na zdravstvene delavce, pa tudi na varčevalne ukrepe, kjer smo [[…]]
Zdaj gre pa res že malo predaleč časovno.
Sem zaključil. Hvala, sem mislil, da sem povedal.
Saj trošite svoj čas, ampak replika je načeloma triminutna.
Hvala.
Postopkovno gospod Mitja Horvat. Dr. Mitja Horvat.
Najlepša hvala, predsednik, za besedo. Sicer si želim takih razprav. Zelo živahno bi bilo in najverjetneje bi nas bilo več v Državnem zboru na seji, če bi imeli tovrstne razprave, ampak to je nekaj, kar moramo bodisi opozoriti, da je bila to dvakrat zloraba replike. Prvič zaradi tega, ker je bil prekoračen čas, in drugič, ker ni šlo za repliko. V takem primeru je naš poslanec v tem položaju, da zdaj ne more odreagirati na to, kar je bila replika, ker to ni bila replika, ampak je bila razprava. Tako mislim, da je ali treba opozoriti na take primere ali pa zdaj, ko spreminjamo poslovnik, morda postopkoven predlog, ne za ta trenutek, ampak za premislek, ali ne bi morda kaj v Poslovniku Državnega zbora spremenili, zato da bi bila taka živahna razprava potem mogoča, da jih ne bomo šteli pod zlorabe. Najlepša hvala.
Zdaj še ena postopkovna, potem bom pa odgovoril. Postopkovno gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsednik. Ja, bil je prekoračen čas. Dejstvo je, da naprava ni delovala in tega ni povedal kolega, jaz to dodajam, ker se mi zdi to pomembno. Poslanec ni bil kriv. Bil je opozorjen, naj neha, ampak v tistem trenutku verjetno niti na časovnici ni videl, v katerem času je. Zato se mi zdi, da je bila ta postopkovna nekoliko mimo. Bi pa veljalo, da če že govorimo in opozarjamo na čas, da to storimo tudi, ko na primer govori predsednik Vlade, in da se poslanski kolega upa dvigniti tudi takrat in sporočiti predsedujočemu, da je prekoračen čas. Hvala lepa.
Najprej, čas pri repliki se odšteva od tistega časa, ki je namenjen za posamezno poslansko skupino, in ni prav posebej zabeležen in zamejen. Tako bi ga moral dobesedno izključiti, tega pa nikoli še nisem naredil in si nekako želim, da ne naredim, ker je razprava bistvo tega parlamenta. Zato bom podprl vsak predlog, ki bo prispeval k temu, da bi z ustrezno spremembo poslovnika imeli še kaj drugega kot repliko, ker replika je res mišljena na to, da zanikaš nekaj, kar so narobe razumeli. Tako običajno mi repliko razumemo kot odgovor, torej bi potrebovali nekaj takšnega kot odgovor. Mislim, da ni treba pretiravati, ne rabimo postopkovnih, zato da podaljšujemo čas. Razumemo, vse to drži, ne bom pa nobenega niti opominjal niti karkoli drugega, ampak je prav, da nadaljujemo razpravo. Najprej se je javila predstavnica Vlade, potem dobi besedo predstavnica predlagatelja, potem pa pridemo nazaj na tisto listo, ki smo jo imeli. Vsekakor pa, če bo kdo začutil potrebo po repliki, jo bo do bil, če bo imel še čas na razpolago, ker prispeva konec koncev k tistemu, kar moramo narediti. Je pa res, da bi se bilo dobro držati tega, da je replika na tisto, če so te napačno navedli, to je pač naša osnovna ideja. In tukaj do določene mere razumem in razumimo tudi to prekoračitev in nadaljujemo. Najprej dajem besedo državni sekretarki na Ministrstvu za zdravje gospe Sandri Tušar.
Prej sem gospe Godčevi pozabila odgovoriti na specializacije, ker je bilo eno od vprašanj tudi to, ali zbornica podeljuje specializacije v soglasju z ministrstvom. Ja, na koncu dejansko predlog zbornice potrdi Ministrstvo za zdravje. Težko komentiram, kako je bilo to prej, povem pa, da sedaj v zadnjem času zelo aktivno sodelujemo in tudi gremo čez predlog zbornice skupaj. Na sestanku so prisotni tudi glavni koordinatorji specializacij, tako da ocenjujem, da je sodelovanje in dogovor v zadnjem času dober. Moram opozoriti na še eno stvar, in sicer da bo do leta 2020 tisoč 300 zdravnikov več dokončalo specializacije, kot se jih bo upokojilo. Tako imamo tukaj priložnost, da z zaposlitvijo teh dodatnih zdravnikov in seveda z dodatnimi timi res aktivno zmanjšamo čakalne vrste. Ampak to pa seveda pomeni dodaten denar, tako kot sem prej omenila. Ne denar zdaj; ja, zdaj ima celoten zdravstveni sistem omejitve in ima omejitve v kadrih. V naslednjih letih pa bo teh omejitev pomembno manj, vendar pa bomo morali zagotoviti dodatni denar. Pa bi se rada navezala na tisto zahtevo, da naj bodo operacije kolka dosegljive v 90 dneh. Ocenjujem, da v zdajšnjem sistemu to enostavno ni mogoče, čeprav mogoče nismo daleč stran. Namreč, realizirane čakalne dobe so letošnje leto za operacijo kolka oziroma 1. 6. 2016 153 dni, lani 1. 6. 129 dni, leta 2014 1. 6. 161 dni. Tako realizirane čakalne dobe niso tako zelo daleč od tistih, ki jih dejansko želimo. Podatek ki ga tukaj preberemo v OECD, je, da Slovenija na prebivalca nameni tisoč 983 evrov. Za primerjavo, Nemčija 4 tisoč, Švica 5 tisoč in 300. Skratka, mi takšnega zdravstva, kot ga imajo te razvite zahodne države, enostavno s temi sredstvi, kot jih zdaj investiramo v zdravstvo, ne more imeti. Mislim, da bo novi predlog Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju upošteval tudi nekatere rešitve, zato da bo več denarja prišlo v zdravstveni sistem in tudi da bo samo financiranje zdravstvenega sistema bolj odporno na eventualne krize, kar se je izkazalo pač v letih krize, ko smo bili izključno odvisni od prispevkov od plač. Hvala zaenkrat.
Besedo ima predstavnica predlagatelja predloga, gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala. Hvala sekretarki za pojasnilo. Pravite, da bi z novim zakonom tudi radi nastavili nekako oziroma dali nastavek za več denarja v sistem. Mene zanima, ali ste se pogovarjali s finančnim ministrstvom ali pa z Ministrstvom za gospodarstvo. Slišali smo, da je manj denarja prišlo v sistem tudi zato, ker ni bilo plačevanja s strani delodajalcev, ker ni bilo gospodarstvo oziroma so se firme zapirale in tako naprej. Torej v Sloveniji bo treba narediti tudi nekaj na tem področju, da bo več denarja v sistemu. Ampak danes smo slišali, da je to ministrstvo zelo inovativno in da kaj takšnega še ne poznamo in to je tobačni cent. To ni nič inovativnega. To je novi davek. To ni inovativnost. Pobirati še več davkov od ljudi ni inovativno. Vaša vlada to dela nenehno. In tobačni cent je nov davek. Torej to ni inovativnost. Verjetno pa bo treba več denarja dobiti tudi kje drugje, torej tudi s tem, da se bo gospodarstvo izboljšalo in tako naprej. No, ampak o tem verjetno kdaj drugič. Ja, kolega Jani, je to uvertura v interpelacijo; sicer ne načrtovano, ker se pač medtem ko smo mi sklicali to sejo o čakalnih dobah oziroma dali to pobudo, so se pa zgodile stvari, ki so sprožile tudi to, da smo dali interpelacijo, ampak lahko jemljemo to tudi kot uvod v to. Danes govorimo o vsem, kot je bilo rečeno, da pa sploh ne vemo, o čem govorimo – seveda govorimo o vsem. Ker to, ko govorimo, ne vem o čem vse je bilo rečeno, je v bistvu posledica, na koncu koncev so čakalne dobe. Zato je pametno govoriti tudi o obremenjenosti zdravnikov, koliko denarja, o korupciji, o vsem tem. Na koncu to znese konec koncev tudi na nek način nek odstotek v čakalne dobe. In kolega vedno poudarja, da v Državnem zboru bo pač on govoril, kar želi – potem se držimo tega, ne pa, da se, recimo, kolega omeji, češ da se ne sme govoriti predolgo, ker je pač povedal v obraz tisto, kar vam gre. Potem se dvigne roka: "Proceduralno prosim, da se ne govori več kot tri minute." Kar pa je bilo rečeno, čemu vse se ljudje ne odpovejo, da dobijo neke stvari, tudi na koncu koncev zdravstveno storitev. Ja, marsičemu se odpovedo, da dobijo hrano. Marsičemu. Ampak lahko je govoriti tistemu, ki živi v centru, ki mu ni problem, težko pa je tistemu, ki živi v Halozah ali pa v Prekmurju, pa ga v Izolo poslati. Enostavno je, če dobiš 300 milijonov za Ljubljano, potem govoriti, da periferija pa naj počaka. Moram reči, da pač živim na periferiji in te vsakodnevne stiske, pa ne rečem, da jih v Ljubljani ne vidite, ampak so tako močne, da nekateri iz Planine ne morejo v Celje. Enostavno ne morejo. In poslati takšnega človeka v Izolo ali pa kam drugam, dlje, je strašen problem. Je problem. Ne moremo kar tako, ja bodo pa malo potrpeli. To so izjeme, seveda. Ali pa moram reči, da je vedno več takšnih ljudi v Sloveniji, da več niso izjeme. Absurdno pa je to, da se govori, da so rezultati kratkoročnih ukrepov 2006 pripeljali do tega, da so danes povečane čakalne dobe. To je pa čista bedarija. To pa je res absurd. 2006 – kratkoročni ukrep je naredil danes takšne čakalne dobe, kot jih imamo. ZUJF. Sicer je gospod Gantar že nekaj povedal, ne bom tega ponavljala, ampak ZUJF – ja, saj ste pa imeli možnost ZUJF ukiniti! Alenka Bratušek je imela vse možnosti ZUJF ukiniti! Vlada Mira Cerarja ima možnost ZUJF ukiniti. Ne, podaljšujete ZUJF, ker paše, ker je dober! Drugače bi ga lahko kolega Jani komot ukinili. Saj ga vsi kritizirate! Ampak ne, vsi ga držite na mizah, ker očitno je pripomogel k temu, da se tudi zdaj kažejo ti kazalci, ki se že kažejo kot rast zadev v Sloveniji – ne bom o teh zadevah razlagala. Tako da ne mi s tem, da so 2006 kratkoročni ukrepi povzročili današnje čakalne dobe in da je ZUJF tisti največji zločin stoletja, ki se je zgodil v Sloveniji. Ker če je, potem bi vi ta zločin lahko prekinili takoj leta 2013, ko ste nastopili vlado. Brez problema! Ker ste imeli vse vzvode, še danes imate veliko koalicijo, bi lahko to naredili. In ne želim poslušati o teh zadevah, sicer kolega Jani je že dalj časa v Državnem zboru kot jaz, pozna zadeve, bil je na Vladi, skoraj že pravim, da je lahko minister za zdravstvo. Ampak ne! Rajši soli pamet nam vsem, ki – to pa upam, da je bilo rečeno iz srca – res s temi predlogi in z vsem tem želim, da se skrajšajo čakalne dobe, da se pomaga ljudem in da se ne govori, pa kaj, pa naj grejo v Izolo na pregled. Ne morejo! Vsi ne morejo. Ker situacija na periferiji pa ni tako rožnata, kot je v Ljubljani ali pa v večjih centrih in je treba tudi tem ljudem pomagati. Bi pa tudi jaz rajši videla, da gre tja, kjer bo prej dobil oskrbo, ampak je to skoraj misija nemogoče. Tudi sem zelo vesela, da je bil kolega Jani včeraj na Zdravniški zbornici, ker je zamenjal ploščo o tem, kako so vse zdravniki krivi, danes je celo malo zdravnike vmes pohvalil, ampak med vrsticami se je slišalo marsikaj, ker tudi na prejšnji seji je rekel, da zdravniki niso poenoteni. Da bo marsikaj bo treba spremeniti in če navajam besede z odbora: "Najprej naj zdravniki povedo, kako si oni to zamišljajo. Tudi med zdravniki ni enotnega mnenja. Vodstvo Zdravstvene zbornice razlaga nekaj, kar po regijah določeni zdravniki, če vprašajo se tudi s svojim vodstvom ne strinjajo." Včeraj smo videli, da se 15, mislim, da je bilo 15 delegatov, da so se vsi strinjali z vodstvom in skupaj so sprejeli to deklaracijo o izhodu iz krize javnega zdravstva – ne vem točno naslova, se opravičujem. Dobro, da ste bili včeraj tudi tam poslanci koalicije, da ste slišali zadeve. Interesne skupnosti – ja hodijo h nam, jih tudi prijavimo. Ampak jaz nisem govorila o teh interesnih skupnostih, vi ste mislili tudi Zdravniško zbornico, seveda hodijo, predstavijo zadeve, verjetno pri vseh poslanskih skupinah. Govorila sem o tem, kar pravi Jani, da on želi vedeti, kdo so tisti, ki pač dajo v žep. Zanimivo, ker je bil pa strašen problem ustanoviti preiskovalko na področju korupcije, takrat je bilo pa drugače. Danes pa: zelo sem zainteresiran, kdo so ti ljudje. Ampak mislim, da jih marsikdo verjetno pozna bolje kot jaz, ki zaenkrat še nisem imela stika, pa upam, da ga nikoli ne bom imela – vsaj takšnega ali drugačnega ne. Ampak vesela sem, da je prišlo danes do te razprave, pa tudi če je za nekatere glede na število poslancev brezpredmetna ali nesmiselna. Na začetku ste imeli eno poslanko, eno poslanko. In ne mi govoriti o tem, kako je kdo zainteresiran za to debato. Samo upam, da bo na interpelacijo prišla gospa ministrica, samo to upam. Hvala.
Replika gospod Jani Möderndorfer.
Spoštovana kolegica Godec, tako je, vse drži, kar sem rekel, lahko še enkrat preberete, in nobene plošče ne obračam. Rekel sem zelo jasno, da so tudi zdravniki med sabo različni. Imamo dobre, imamo slabe in tako naprej. Dejstvo pa je, ker ponavljate to, kar je govoril kolega Gantar – danes nisem nič rekel in z nobeno besedo nisem omenil, da oni so tisti, ki generirajo čakalne dobe, ampak sem rekel, da vemo, kdo generira čakalne dobe, da pa so seveda razlogi, da jih je več. Kateri pa dejansko učinkuje, pa ne vemo. Zato sem vas opozoril, da imamo problem, ker ne vemo, kaj generira čakalne vrste stoodstotno, ko bomo imeli natančne podatke, bomo s tem lahko operirali, pa da. Kar se tiče tega, ste me seveda narobe razumeli, ko ste rekli, da ljudje nimajo denarja. Seveda nimajo denarja. Marsikdo ga nima in tudi težko pride v Izolo, v Celje ali kamorkoli, vendar večina od teh, če bi jim bilo predstavljeno, bi imeli možnost izbire in se odločiti in verjamem, da bi jih velika večina se tudi odločila. Tisti, ki pa res nimajo denarja, po veljavnem zakonu zdravstvena blagajna vrne stroške, če zavarovanec predloži račune potnih stroškov, lahko celo zahteva spremljevalca. Tako smo na spolzkem terenu, da rečemo, da nimajo možnosti niti priti do zdravnika. Res pa je, da morajo to narediti in verjamem in prepričan sem, da marsikdo tega niti ne ve, ker niso podučeni pacienti o svojih pravicah. To pa je. Tukaj bi se pa lahko z vami strinjal. Ampak to ni razlog, da ne morejo priti k zdravniku. So pa še tudi drugi razlogi, so tudi infrastrukturni, pa še kaj drugega. Vse ostalo, kar se pa tiče moje razprave; ne vem zakaj, kadarkoli razpravljam, pravite, da vas podučujem. Če to tako jemljete, je to vaš problem. Jaz samo razpravljam tako kot vi, pa vas nikoli ne omenim, da me kaj podučujete. Samo razpravljate. Res pa je, vaš koncept ali moj koncept pa sta hudo različna. To pa ja. Zato bova midva težko našla skupni imenovalec, ampak lahko bova pa prišla do istega cilja; in če bova, bom zelo vesel. Hvala.
Besedo ima sedaj gospa Anja Bah Žibert, pripravita naj se gospod Ivan Prelog in gospa Nada Brinovšek.
Hvala lepa. Bom pa jaz začela nekoliko drugače, mislim, da je kolega Jani Möderndorfer prej rekel, da bo na koncu končal z manjšo šalo in se je pošalil s slovnično napako oziroma z napačno poimenovanjem spola v predlogu. Zanimivo, no. Moja bo nekoliko drugačna. Gledala sem na uro. Pravzaprav sem prav opazovala uro in razpravo kolega Janija Möderndorferja in sem si mislila naslednje – bom to sedaj pač povedala tudi na glas –, da je verjetno po vloženi interpelaciji ministrice, ker takoj, ko je bila ta vložena, smo jo naslednji dan videli s čelado tam na gradbišču in si je ogledovala, kako raste bolnišnica. Prej je nismo nikoli videli, takrat smo jo pa. Zdaj verjamem, da ste ji to vi svetovali na nek način, ker tisto je bil piar, vaš nastop pa odličen piar, ker če nekdo ne bi res čakal v čakalnih vrstah, kar se tiče državljank in državljanov, bom nekaj več o njih potem povedala, bi mislil, pa saj pri nas ni nič narobe. Čakalne vrste rastejo, ne more jih nekdo odpraviti, ne more se pričakovati – res je. Lahko pa se o eni stvari strinjam, da niso nastale čez noč, absolutno ne, ampak da izgovori, zakaj te so, ne bodo nič doprinesli. Dejstvo je, da so, dejstvo je, da naraščajo, in dejstvo je, da v dveh letih ni ukrepov. Saj morda nekdo ne misli, da je to problem, lahko pač neka vlada tega ne bi dala v prioriteto. Vi ste bili takrat vsaj tako pametni, da ste to zapisali v koalicijsko pogodbo, ampak v dveh letih tukaj ni bilo nobenega napredka. Mislim, da so take seje takrat potrebne, več kot potrebne, da o tem spregovorimo. In ja, za čakalne vrste so različni razlogi, ampak mi smo tudi s pomočjo medijev, o katerih smo danes veliko govorili, prišli tako daleč, da danes krivijo državljanke in državljani, ko morajo čakati, ko ne vedo, ali bodo preživeli ali ne, zdravnike. Tistega prvega, normalno, tam, kjer čakajo. Priča smo bili seveda tudi dejanju, ki je samo še njihovo delo dodatno, ne bom rekla sedaj ogrozilo, ampak močno otežilo. Dejstvo je, da se zdravniki vse bolj soočajo tudi z izgorelostjo. Poglejte si smrtnost pri zdravnikih in dejstvo je, da gredo tudi v tujino. Ker to je res nevzdržno; po eni strani želiš pomagati in, tako kot je bilo rečeno prej, imajo po 60 pacientov na dan. Potem se od njih zahteva popolna strokovnost in tisti celotni čas je zelo zelo pomembno, da pacienta spremljajo, da slučajno česarkoli ne spregledajo. Na drugi strani jim trkajo pacienti, ker čakajo in želijo naprej. Skratka, je kaos. Tudi jaz se zavezam za javno zdravstvo, vendar javno; veste, ko pa pride tako daleč, da v bistvu čakajo v čakalnih vrstah tako imenovane tudi strokovno sporne zadeve, se pravi, da več ne morejo niti tisti pacienti [[…]]In to je res, kar ste prej kolega Möderndorfer govorili, da imamo različne čakalne vrste. Ampak ko smo pa tako daleč, da čakajo na čakalno vrsto ti pacienti, to pa mislim, da je zadnji alarm. In danes se to dogaja. Ne me imeti za populista, ko bom zdaj rekla stavek, da to ni več javno zdravstvo, ampak to je nevarno zdravstvo. Ampak ne zaradi zdravnikov, ampak zato ker je nekaj hudo narobe. Veste, pogledala sem si malo čakalne vrste, tudi kje drugje jih lahko najdete, na Zavodu za zdravstveno zavarovanje in tako naprej. Pedopsihiatrija, izpostavljam otroke in izpostavljam področje, ki je še kako v porastu. Vi veste, kako se je v zadnjih letih področje psihiatrije oziroma pacienti s temi težavami zelo povečalo. 180 dni! Veste, kaj je to 180 dni za otroka, ki je v takšni stiski in potrebuje takšno pomoč? Da ne govorim o tistih, ki nekako evidenčno sodijo pod strokovno sporno čakalne dobe. Prej je bilo rečeno tudi o kakšnih drugih. Zgrožena sem, da v Sloveniji, na primer v Trbovljah, čakajo za stomatološki pregled tisoč 460 dni. Veste, stomatološki pregled je tako [[…]]Res j tisto, kar je bilo prej rečeno, lahko gredo v drug kraj, ampak veste, to pa so takšni obiski, ki so lahko vsak teden. To dejansko predstavlja težavo in ti starši z otroci čakajo. To so vse takšni problemi, ki seveda ne sodijo v tisto kategorijo usodnosti, ampak predstavljajo probleme. Ko sem nekoliko gledala čakalne vrste, sem bila opozorjena tudi na eno zadevo, ki se meni zdi zelo pomembna – modra knjižnica. Ali bi spremembe na tem področju tudi pripomogle k zmanjšanju čakalnih vrst? Naj povem, psihiatri, mislim da, že dve leti prosijo, da se spremenijo normativi in da se spremenijo standardi po tako imenovani modri knjižnici, pa nihče ne naredi nič. To potem za seboj potegne čakalne vrste. In res je, ko bomo pa še to naredili, bomo šele videli, kakšne so čakalne vrste. Ampak, poglejte pol mandata je tukaj, vi nas pa prepričujete, da niti še nimamo prave statistike, kakšne so čakalne vrste. Ne! Mislim, da se nekih stvari enostavno, kar se tudi tiče dela ministrice, ne da opravičiti. Res je, težko je področje zdravstva, kar se tiče dela ministrov, zagotovo,s tem se strinjam. Marsikdo, tako kot ste rekli, si lahko polomi zobe, kajti gre res za težko področje, ker govorimo na eni strani o državljankah in državljanih, ki potrebujejo pomoč, na drugi strani govorimo o sistemu, o zdravnikih in tako naprej. Je težko področje, ampak to nas ne sme ustaviti pri tem, da stvari vidimo, da jih ne opravičujemo in da naredimo korak naprej. Mislim, da v dveh letih je bilo storjenega – nič! Zato je potem tudi nestrpnost v družbi vedno večja. Mislim, da si ne bomo pomagali, če bomo iskali neke razloge v preteklosti, zakaj tako. Res je bilo rečeno, že ta ubogi ZUJF. Pa saj je zdaj gospodarska rast, ste rekli, pa gospodarstvo cveti. Gospodarstvo cveti, spustite denar notri. Saj ga zdaj pa je, ker je ZUJF varčeval. Samo vi ste ga podaljšali, tega potem ne razumem. Ne bom dolga, ker mislim, da ste drugi veliko o tem govorili, pa tudi ne morem reči, da je to neko področje, ki ga sicer pokrivam. Je pa dejstvo, da se pogovarjam s številnimi zdravniki; na drugi strani tudi s pacienti. Zgodbe so res takšne, da lahko rečemo: samo še en velik kaos v sistemu. Treba bo res zavihati rokave, ne hoditi s čeladami, pa iskati fototermin, ampak resno pristopiti k nekim spremembam. Saj verjetno učinki ne bodo čez noč, ampak vsaj naj se naredijo zadeve in teh ni bilo. Mislim, da smo se v tem mandatu še na nek način – hvala bogu, da imamo Slovensko demokratsko stranko v tem državnem zboru, ker sicer se skorajda o zdravstvu ne bi pogovarjali. Pa bi se morali več, ne glede na to, kdo je sklicatelj, kdo je predlagatelj. Več bi se morali pogovarjati o tem področju, tudi na kakšen način zadeve pripeljati iz mrtvega teka. Saj veste, interpelacija – v redu, gre pač za politično odgovornost, pa gre predvsem za delovanje. Ne vem, v čem bi bil problem, da je to neka uvertura pred interpelacijo. Saj čakalne dobe so tudi razlog za interpelacijo. Pač, interpelacija je zato, ker nekdo uspešno ne opravlja svojega dela po oceni nekoga drugega, in da so pač stvari, ki so slabe. Mislim, da imate tukaj težko delo – zagovarjati trenutno stanje v zdravstvenem sistemu. Mislim, da ima koalicija težko delo, pa še po mojem tudi malo moralnega mačka, če tovrstno stanje zagovarja. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Ivan Prelog, pripravita naj se gospa Nada Brinovšek in gospod Branko Zorman.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani vsi prisotni! Izpostavil bi rad, da so dolge čakalne dobe za zdravstvene storitve pomembno politično vprašanje v mnogih evropskih državah in da Slovenija v tem pogledu ni nobena izjema. Ministrstvo in Vlada se prioritetno usmerjata predvsem v takojšnje skrajšanje čakalnih dob za paciente z življenjsko ogrožajočimi stanji, hkrati pa se že vzpostavljajo rešitve na ravni celotnega zdravstvenega sistema. Ministrstvo se je zavezalo, da bo zagotovilo učinkovito spremljanje čakalnih dob in transparentno umeščanje na čakalne sezname, da bo dodatno financiralo v primeru upravičenega povečanja potreb. Tem ciljem tudi uspešno sledi. Vlada je v juliju 2016 namenila skoraj 8 milijonov evrov za skrajšanje čakalnih dob na najbolj kritičnih področjih ter pri prvih pregledih pri specialistu za pridobitev poslovne diagnostike. Hkrati z omenjenim interventnim programom za skrajševanje čakalnih dob Ministrstvom za zdravje že pripravlja spremembo zakonodaje na tem področju. Treba se je zavedati, da zaradi naraščajočega trenda staranja prebivalstva čakalne dobe postajajo problem, katerega ni mogoče v celoti odpraviti, temveč ga je treba dolgoročno upravljati in voditi v tej smeri, da so omenjene posledice čakanja za bolnika nične oziroma čim manjše. Ob takšnih temah se lahko ustvarja mnenje, da je slovenski zdravstveni sistem zanič, kar ne drži, za kar smo z analizo zdravstvenega sistema pridobili tudi mednarodno primerljive podatke. Ti podatki namreč kažejo, da se naš zdravstveni sistem uvršča med povprečne države Evropske unije, po nekaterih kazalnikih celo med boljše. So pa spremembe nujno potrebne, predvsem na področju financiranja, upravljanja in vodenja, kamor v pretežni meri zapade tudi problem čakalnih seznamov. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Nada Brinovšek, pripravi naj se gospod Branko Zorman in potem za zaključno besedo predstavnica Vlade.
Hvala za besedo, predsednik. Danes smo dostikrat slišali, da se življenjska doba Slovencev daljša in da je potrebna daljša oskrba in ne nazadnje glede na razvoj vsega, tudi boljša oskrba. Ampak to pa nikakor nikakor ne more opravičevati dejstva, da je na čakalnih listah najmanj 246 tisoč ljudi. 246 tisoč pomeni v tem trenutku vsak osmi Slovenec. Ampak, če je kdo prej pazljivo poslušal državno sekretarko, da vsi izvajalci pa še ne pošiljajo podatkov o dolgih čakalnih vrstah in da je teh okoli tisoč 100 in ko bodo vsi izvajalci pošiljali podatke o dolgih čakalnih vrstah, bo ta podatek oziroma številka 246 tisoč znatno višja. Poleg tega pa v tej številki še ni čakalnih vrst s področja zdravstva, zobozdravstva, se opravičujem. Torej, če nekako povzamem, mislim, da bomo prišli na številko, da bo vsak tretji Slovenec nekje na neki čakalni vrsti za pregled, ali poseg, ali karkoli drugega. Prej je bilo s strani Janija malo očitka, da se pogovarjamo kar tako povprek, počez o enih številkah, 60 milijonov, 200 milijonov, 120 milijonov in tako naprej za odpravo čakalnih vrst. V. d. direktor Fakin je, mislim da, nekaj mesecev nazaj na seji matičnega odbora rekel, da za odpravo čakalnih vrst trenutno potrebujemo 120 milijonov evrov. Mislim, da to ni rekel kar tako, v eni evforiji, ampak na podlagi nekih podatkov. Poglejte, tega denarja ni, vsaj tako pravi Vlada, ko pa gre za pokritje kakšne finančne bančne luknje, se najde tudi več milijard. Za naslednje leto slišimo, da bo šlo 327 milijonov za plače javnih uslužbencev. Tudi to se bo našlo. Našlo se je 300 milijonov za občino Ljubljana, res se bodo tu financirali projekti infrastrukture pa nekatera druga obeležja – ampak! Se pravi, če za vse drugo najdemo, bi lahko našli tudi za odpravo dolgih čakalnih vrst. Vem, da bo kdo rekel, saj zdravstvene storitve se plačujejo iz zdravstvene blagajne, ne iz državnega proračuna. Ampak tudi finančne inštitucije se ne financirajo iz državnega proračuna, pa se je takoj našlo 5 milijard evrov, da se je pokrila ta bančna luknja. Vse te dolge čakalne vrste povzročajo nedvomno slabšanje zdravja naših državljanov oziroma bolnikov, višje stroške, povzročajo višja nadomestila – sem prej v stališču navedla –, višina zaradi bolniške odsotnosti, beg naših zdravnikov v tujino. Ne nazadnje tudi bolniki hodijo v tujino na zdravljenje. Zdravniki imajo nemogoče pogoje za delo zaradi dolgih čakalnih vrst. Skratka, nezadovoljni so tako bolniki kot tudi naši zdravniki. Ampak ministrstvo se ukvarja, namesto da bi se ukvarjalo z odpravo dolgih čakalnih vrst, kar smo slišali, da je v tem trenutku tudi prioriteta Vlade, se pa ukvarjajo že cel mandat z analizami, z resolucijami, pilotnimi projekti in seveda kadrovanjem – ja, gospa državna sekretarka, to je smešno tudi meni včasih, smešno veste. Glede kadrovanja ne morem mimo tega, da je v letošnjem letu ministrstvo sprejelo protokol o izbiri kandidatov v svete javnih zavodov. 88 kandidatov v svetih javnih zavodov je bilo predčasno razrešenih zaradi tega, ker bojda niso izpolnjevali pogojev iz tega protokola in ministrstvo je pač potem imenovalo strokovne ljudi – jaz bi mogoče rekla rajši svoje ljudi. Zdaj pa, če pogledamo, kako so pa ti ljudje strokovni, ti člani svetov zavodov. No na to so nas opozorili včeraj na izredni skupščini Zdravniške zbornice, ko je bilo govora o nasilju, ki se dogaja zadnje čase v bolnišnicah, in je eden izmed članov sveta javnega zavoda predlagal, da naj bolnice pripravijo listo nezaželenih pacientov in tako se bojo bolnice obvarovale nasilja. Se pravi, lista nezaželenih bolnikov bo vse rešila. Meni je bilo to, da ne bom rekla smešno, čudno ali pa še boljše žalostno. Kar nekaj nas je bilo včeraj tudi na tej izredni skupščini Zdravniške zbornice, nekaj povzetkov smo že slišali danes, jih ne bom ponavljala. Ampak, rada bi opozorila oziroma povedala, kar so povedali zdravniki oziroma poslanci skupščine Zdravniške zbornice. Opozorili so, da zdravstvo životari na plečih zdravnikov. Ne nazadnje opozorili so tudi oziroma so mnenja, da se bojijo, da ne izgubljajo bitke, ampak da izgubljajo vojno. Mislim, da se je tu treba malo zamisliti. Rada bi še enkrat poudarila, da za dolge čakalne vrste nikakor niso krivi bolniki, nikakor niso krivi zdravniki, vemo, da so naši zdravniki dobri zdravniki, se trudijo in v marsikaterem pogledu oziroma na marsikaterem področju sodijo v sam svetovni vrh. Res je, da s to današnjo točko nismo hoteli opozoriti, kdo je kriv in koliko je kriva ta ministrica za dolge čakalne dobe, s tem našim priporočilom za današnjo sejo smo pač hoteli opozoriti, kako zmanjšati čakalne dobe v slovenskem zdravstvu, ampak draga koalicij,a na razpravi, na matičnem odboru smo si bili edini [[izklop mikrofona]].
Besedo ima gospod Branko Zorman potem pa se za sklepni del pripravita predstavnica Vlada in predstavnica predlagatelja. [[Ne.]] Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnica predlagatelja. Besedo ima predstavnica Vlade, državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje gospa Sandra Tušar.
Hvala za besedo predsednik. Spoštovani poslanci! V razpravi so nam naložili moralnega mačka, češ da zagovarjamo, da je v zdravstvu vse v redu. Moralnega mačka vračam nazaj, saj zlorabljate primere nasilja in jih povezujete populistično s čakalnimi dobami. Na Ministrstvu za zdravje se ne slepimo, da je v zdravstvu vse v redu; ni vse v redu in delamo korake, da bi stvari izboljšali. Zdaj bom pa poskušala se ponovno osredotočiti samo na čakalne dobe in ne na vse probleme, ki ste jih v zvezi s tem izpostavili. Opisali smo vam danes že večkrat in tudi že na Odboru za zdravstvo in ministrica je večkrat v javnem nastopanju povedala, da smo pristopili tako s kratkoročnimi ukrepi in da smo pristopili in da delamo tudi na dolgoročnih sistemskih ukrepih. Med kratkoročnimi ukrepi sem že navedla danes, da so to dodatna finančna sredstva za enkratni dodatni program in dodatna finančna sredstva za prve specialistične preglede in za dodatne diagnostične preiskave. Aktivno smo se ukvarjali in dogovarjali z izvajalci, ki bodo skrajševali čakalne vrste na področju revmatologinje in tudi tu bo narejeno tisoč 600 dodatnih pregledov do konca leta. Od dolgoročnih ukrepov pa predvidevamo spremembo Zakona o pacientovih pravicah, spremembo pravilnika o najdaljši dopustnih čakalnih dobah, potem eNapotnico, eNaročanje, s katerima bomo jasno lahko sploh ocenili, kolikšno je število čakajočih, na katere storitve, in potem v naslednjem letu z dodatnimi finančnimi sredstvi naslovili te najdaljše čakalne dobe, najdaljše čakalne vrste tudi in predvsem tiste, ki so iz strokovnih razlogov nedopustne. Ne nazadnje pa bo eden od sistemskih ukrepov tudi priprava novega Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, s katerim bo urejeno financiranje in tudi pač dodatna sredstva z zdravstvo. Že na odboru sem rekla, da nam ne morete očitati, čeprav se trudite, vendar ne morete očitati, da ne delamo nič. Lahko, da učinki še niso najbolj vidni, vendar verjamem v to, da učinki bodo vidni; tako teh kratkoročnih ukrepov kot dolgoročnih, če jih bomo seveda uspeli izpeljati do konca. Hvala.
Besedo ima še predstavnica predlagatelja predloga gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala za to besedo. Prioriteta Vlade je bila zapisana med drugim oziroma na prvem mestu skorajda: zdravstvo. Podpora predsednika Vlade ministrici Kolar Celarc je velika. To poudarja nenehno in vsepovsod. Torej, ministrica ima njegovo polno podporo za vse spremembe v zdravstvu in od nje pričakuje tudi, da bo to storila čim prej. Danes ste velikokrat dejali, bo narejeno, bo narejeno. To bi moralo biti narejeno! Glede na to, da je Vlada poudarjala, da je prioriteta zdravstvo. Gospa državna sekretarka, danes niti enkrat niste omenili tragičnih dogodkov, ki so se zgodili, še tisto, kar sem rekla, da je pač zdravnik delal s šestdesetimi pacienti, mi je šlo težko z jezika. In nisem zlorabila dogodka, ki se je zgodil pred kratkim, z namenom, da bi razlagala čakalne dobe. Če je to kdo storil, potem povejte tistemu, ki je to naredil. In si ne dovolim, tu si pa ne dovolim takšnega napada z vaše strani, da zlorabljam tragične dogodke za izvajanje te seje. V Sloveniji, bom rekla tako; ne da nič ne naredite, ampak verjetno se lotevate zadeve z napačne strani ali skorajda prepočasi, pada zaupanje v zdravstveni sistem. Tudi jaz bom povzela tisto, kar je bilo včeraj na Zdravniški zbornici, ker sem bila presenečena v bistvu nad takšno enotnostjo zdravnikov in nad vsemi temi opozorili, grajo ministrstva, Vlade in tudi konec koncev, kot sem dejala v uvodni besedi, tudi poslancev. Ni me pustilo ravnodušno včeraj tisto izvajanje, se mi pa zdi, da je marsikoga pustilo zelo zelo ravnodušnega. V Sloveniji imamo dobre strokovnjake, dobre zdravnike, to dokazujejo vsak dan, in mislim, da bi te zadeve morali v medijih, pa tudi mi, v Državnem zboru večkrat bolj poudarjati kot jih. V bistvu jih skoraj ne. Te dobre zdravnike, dobre strokovnjake, ki so preobremenjeni, tako vsaj sami pravijo, bomo zdaj uporabili za skrajševanje čakalnih dob. Tudi tu, ker bodo delali izven delavnega časa, gospa sekretarka, bodo delali za svoj žep. Ne samo, kadar delajo privatno. Tudi tukaj, ampak tukaj na vašo zahtevo; ampak dejali ste, da v sodelovanju in dogovoru. To so zdravniki, ki so včeraj dejali, da so izgoreli. Pa niso vsi, to je vsepovsod, tudi v šolstvu je tako. Eni učitelji delajo veliko, pa tudi kaj zastonj, eni pač pridejo lepo skozi, pa je vse v redu. Ampak, tisti, ki pridejo lepo skozi, jih vodilni delavci nikoli ne uporabijo za to, da bi še kaj več naredili. Ne! Tiste, ki delajo maksimalno, ki opravijo vse, kar se jim reče ali pa še več, potem tiste uporabimo še za dodatno delo, ker vemo, da bodo tisti to naredili. Ostali, ki gredo pač skozi sistem do penzije zelo počasi, bodo tudi tukaj padli skozi in jim ne bo treba delati nadur, zato da bodo skrajševali čakalne dobe. In te izgorele zdravnike bomo zdaj uporabili za to. Zdravniki so povedali, da je po tem dogodku vedno več tudi nasilja, seveda pacienti izrabljajo te zadeve, jaz pravim, da to ni prav, da to ni primerno, da ni izgovor to, da čakaš toliko časa, in potem groziš zdravniku. Se mi pa tudi ne zdi prav, da zdravnik, ki obravnava pacienta že komajda, ker ima pač čakalno vrsto zdravnik tudi na primariju. Ne vem koliko ljudi sedi, pa čakaš eno uro, dve uri, si že tako ali tako nervozen, da ta zdravnik razlaga pacientu še pacientove pravice, ker ga komaj v tistih treh, štirih minutah pregleda. In zdaj naj mu ta zdravnik razlaga še pacientove pravice, v katero bolnišnico naj gre, kam naj gre – saj ti zdravnik pove, seveda. Reče, napotnica tale, pojdite k temu in temu specialistu in tako naprej. Ta zdravnik, ki ima tri minute, če jih ima, za enega pacienta, naj zdaj razlaga še pacientove pravice. Ja, bravo! Mislim, da če zdravnikom rečete, da za to plačo naj delajo še več, pa naj še pacientove pravice razlagajo, mislim, da boste potem imeli še eno izredno skupščino na Zdravniški zbornici. V dveh letih, mislim, to si moramo priznati, zakonodaja ni bila predlagana ne v javnosti, ne na Vladi, ne v Državnem zboru. To je dejstvo. Dejstvo pa je, da vi želite oziroma tako napovedujete, da boste to zdaj naredili v dveh mesecih. V dveh mesecih boste predlagali zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstveni dejavnosti do 31. 10., potem ureditev področja čakalnih dob in priprava sprememb Zakona o pacientovih pravicah, 31. 12. 2016 seveda, Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju – 31. 12. 2016. Že prej sem povedala, meni so to zdi misija nemogoče, ali pa ste do zdaj skrivali zadeve, tako da niti, bom rekla, ko vi pravite, interesne skupine tega niso vedele. Vmes pa so se vam zgodili trije predlogi sprememb zdravstvenega sistema, trije predlogi. Zdaj pa po mojih informacijah, ni kolegov iz Nove Slovenije, na njih se niste odzvali, pri nas se niste odzvali na naše predloge, ne na predloge Zdravniške zbornice. In vi nam boste zdaj v dveh mesecih dali na mizo tri pomembne zakone, vsaj jaz jih razumem kot pomembne, pa mislim, da tudi vi, ker ste jih vi navajali. Poleg tega pa boste inovativni in boste uvedli tobačni cent. Novi davek! Mislim, da bo december hudičevo buren; za vas, za nas pa verjetno tudi v Državnem zboru, tri pomembne zakone bomo dobili na mizo. Tri pomembne. S tem da ta Zakon o zdravstveni dejavnosti govori samo o področju koncesij, nič drugega, popolnoma nič drugega. To smo pa že tako videli, kako izgleda, tako da tukaj bo malo hitreje šlo, ampak december lahko pričakujemo buren, tako za nas, kot sem dejala, za vas in seveda za paciente. Ti pa takoj najbolj pričakujejo spremembe, in to takojšnje. Ampak mislim, da paciente nič kaj preveč ne zanima zakon, njih zanima, da bodo obravnavani enakopravno, da bo dostop za vse enak. Kolikor toliko enak; lahko govorimo o idealih, ampak vemo, da ni mogoče, da se bodo te čakalne dobe znižale, tako da ne bomo poslušali o teh ekscesih v zdravstvu tako ali drugače, na eni ali drugi strani. Torej, pacienta zanima samo to, da bodo dobili zdravstveno oskrbo za tisto, kar plačujejo, in da ne bodo zamahnili z roko nekateri, ko govorimo o solidarnosti v zdravstvu, češ tega pri nas sploh ni, in da ne bo se zasebno zdravstvo bogatilo na račun kaosa v javnem zdravstvu. Tega se ne sme dovoliti, ampak kot sem že prej dejala, ravno zaradi kaosa v javnem zdravstvu pa – sedaj bo koalicija rekla, da pretiravam, ampak vzemimo z rezervo – razpada javnega zdravstva, ki se mi zdi, da resda že več ne veš [[…]]V glavnem, vsi nezadovoljni, zato zasebniki bogatijo, zato jim je fino, ker vsak tisti, ki ima denar reče O. K., dam sto evrov pa grem na pregled jutri ali pa čez tri dni, ne pa čez tri mesece. Žal. Ampak to lahko naredijo samo tisti, ki si to lahko privoščijo, ne pa tisti, ki so tudi plačevali v zdravstveno blagajno, pa tega ne morejo narediti. Tako da, gospa državna sekretarka, rajši bi videla, da je ministrica tukaj, pa ne zaradi tega, da bi vam oporekala strokovnost ali karkoli, ampak mislim, da je ministrica tista, ki bi morala konec koncev biti tukaj, kadar se govori o tako pomembnih zadevah. Ne vem, ali imam samo jaz občutek, ampak gospa ministrica dobesedno ignorira Državni zbor, tudi na sejah odbora večkrat vidimo vas ali gospo Pirnatovo. Gospe ministrici povejte, da njo pričakujemo takrat, ko so pomembne teme, ko so mogoče manj pomembne, pa seveda vas; ampak še enkrat, ne da bi oporekala vam vašo avtoriteto oziroma pristojnosti, tako da želim vam pa res obilo delovnih dni, prijetnih delovnih dni do konca leta, v decembru pa pričakujem vse te zakone na mizi. Hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Nihče. Potem razpravo zaključujem. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga priporočila končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda ter prekinjam 22. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v torek, 27. 9. 2016, ob 9. uri. Lep vikend, miren in sončen!