Dobro jutro želim in dober, uspešen dan vsem! Nadaljevali bomo 33. sejo državnega zbora Republike Slovenije. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O SODELOVANJU MED DRŽAVNIM ZBOROM IN VLADO V ZADEVAH EVROPSKE UNIJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim kolegom Antonom Anderličem. V zvezi s tem je skupina desetih poslancev z menoj kot prvopodpisanim zahtevala, da se opravi razprava v državnem zboru. Naj samo spomnim, da so jeseni potekali zelo intenzivni in tudi uspešni pogovori z vodji poslanskih skupin, pri čemer je bil dosežen dogovor, da je to besedilo primerna podlaga za vložitev zakona v proceduro. Gre za zahteven zakon, ki zahteva dvotretjinsko večino. Kolega Anderlič bo verjetno imel uvod kot prvopodpisani. Kolega Anderlič bo predstavil besedilo. Prosim.
Spoštovani! Odkar je bil izveden referendum in trdna odločenost Slovenk in Slovencev oziroma državljank in državljanov Republike Slovenije, da želijo vstopiti v Evropsko unijo, se pridružiti državam, ki tam že so, je bilo treba razmišljati tudi o tem, v kakšnih pogojih bo država, institucije države, predvsem vlada in državni zbor, delovale po vstopu in tudi že v teh zaključnih fazah. Zato je po spremembi ustave v 3. členu ustave že zapisano, da bo državni zbor sprejel poseben zakon, ki bo uredil razmerja med vlado in državnim zborom. Gre za to, da bi na eni strani zagotovili neko možnost za sprotno, fleksibilno, odgovorno reagiranje vlade na tisto, kar bo kot zakonodajalka pravzaprav počela v novih pogojih v okviru Evropske unije, inna drugi strani, da to ne bo šlo mimo najvišje izvoljenega organa predstavnikov ljudstva, torej državnega zbora, parlamenta. V tem času je bilo kar nekaj idej. Bile so preizkušane variante, ki jih uporabljajo, po domače rečeno po tako imenovanem finskem modelu, pa na drugi strani danskem modelu. Gre za to, da bi nekateri radi, da je čim manj posvetovanja z državnim zborom in čim manj zavezujočih stališč državnega zbora za vlado. Na drugi strani pa seveda neka bojazen, da pa vlada le ne bi prehitro odločala o stvareh, ki bi imele usodne dolgoročne posledice za državo, državljane in državljanke Republike Slovenije. In v tehtanju ene ali druge ureditve je potem nastal nek kompromis, ki ga imate v predlogu zakona in ki so ga podpisali tako rekoč poslanci iz vseh poslanskih skupin, s tem, da je jasno, da v tej splošni razpravi, kakor tudi v razpravi v drugi obravnavi in na koncu še pri oblikovanju končnega besedila, da bo prišlo tudi do tega, da bodo poslanci pravzaprav s svojimi stališči lahko ta zakon dopolnili. V tej proceduri vlada ni sodelovala kot predlagateljica zakona, kar je razumljivo, se je pa vključila s pripombami, stališči, ki so tudi sestavni del teh gradiv in bomo o njih verjetno tako danes kot v fazi priprav besedila za drugo branje tudi spregovorili in ustrezno upoštevali, v kolikor bo tako mnenje poslancev in poslank. V tem delu bo pač potrebno spremeniti tudi poslovnik državnega zbora, torej v tistem delu, ko govorimo o, na eni strani, odnosu vlade in poročanja delovnim telesom državnega zbora. Predvideno je, da bi imeli tako imenovana evropska delovna telesa oziroma dve evropski delovni telesi in pa seveda delovna telesa, ki so sicer matična za posamezna področja v državnem zboru za problematiko, ki se bo obravnavala. Zato bo potrebno v nadaljevanju to predvideti tudi v koordinaciji dela v državnem zboru, pri načinu dela državnega zbora, da bo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]prišlo do izraza vse tisto, kar je treba slišati od matičnih delovnih teles in seveda, kar bi morala upoštevati delovna telesa, tako imenovana evropska. Hvala.
Hvala lepa, kolega Anderlič, prvopodpisani pod predlog zakona. Sedaj bom dal besedo predstavnikom poslanskih skupin. Po vrsti, najprej predstavniku vlade. Želite? Prosim, gospod Engelman, namestnik direktorja službe vlade Republike Slovenije za evropske zadeve. Se opravičujem, seveda imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Menim, da je v tem zakonu treba upoštevati dobre izkušnje iz minulega obdobja vključevanja Slovenije v Evropsko unijo, na katere se mi zdi, da je bilo tudi opozorjeno včeraj. In zaradi katerih je Slovenija prepoznana v mednarodnih očeh kot najbolje pripravljena pristopnica. Naj izpostavim predvsem dveznačilnosti, ki sta v obravnavi tega zakona še posebej pomembni, to pa je dobro sodelovanje med državnim zborom in pa vlado v vsem tem obdobju in pa velika transparentnost celotnega procesa in še posebno slovenskih stališč tako pri obravnavi v državnem zboru kot pa tudi v javnosti. In ni razlogov, da s tako prakso ne bi nadaljevali tudi v pogojih članstva v Evropski uniji. Vlada je obravnavala predlog zakona in sprejela stališče, da predstavlja navedeni predlog primerno osnovo za začetek obravnave v državnem zboru, hkrati pa je mnenje vlade, da bi bil primeren razmislek o tem, da se nekatere rešitve mogoče dopolnijo. Pri tem je izhajala predvsem iz razlogov, ki jih nalaga uspešno delovanje države v Evropski uniji, za kar pa je v bistvu potrebno upoštevati predvsem, da je potrebno že v začetnih fazah oblikovati celovito in enotno stališče do posamezne zadeve, da je število zadev, ki se obravnavajo na ravni Evropske unije, zelo veliko, da je v posameznih fazah treba sprejemati hitre odločitve, saj posamezni kompromisni predlogi prihajajo dobesedno na klop ter da je posebno potrebno urediti obdobje po vstopu Slovenije v Evropsko unijo, ko se bomo vključevali v postopke, ki tečejo že nekaj časa in so v nekaterih primerih tik pred sprejemom. Zaradi lažjega dela in večje jasnosti je zato vlada za ponazoritev svojih stališč priložila mnenju tudi predlog možnih dopolnitev zakona z obrazložitvami. Če jih nekako strnem, se nanašajo predvsem na določbe zakona, ki opredeljujejo postopke, ki so zaradi narave dela v svetuali evropskem svetu težje izvedljivi ali pa v nekaterih primerih, se nam zdi, celo neizvedljivi. Zato vlada meni, da bi bilo primerno podrobneje določiti postopek obveščanja državnega zbora, da bi to potekalo primarno preko informacijskega sistema, elektronskega informacijskega sistema, kajti papir v Evropski uniji postaja zgodovina. Potem pa tudi na sodelovanju državnega zbora pri oblikovanju stališč, kjer sodimo, da bi bilo primerno upoštevati nek urnik, ki je vezan na postopke v evropskem svetu in svetuEvropske unije, tako da bi se pač stališča oblikovala v določenem roku oziroma v nasprotnem primeru, v kolikor parlament ne bi obravnaval stališča, da se avtomatično potem sprejme stališče vlade kot uradno stališče, kar je praksa, bom rekel, tudi v drugihparlamentih. Poleg tega pa vlada meni, da bi bilo potrebno jasno določiti predstavljanje stališč vlade v času do vstopa v Evropsko unijo in pa tudi obveščanje državnega zbora o evropskih zadevah, ki so se začele že pred vstopom Slovenije v Evropsko unijo,saj, bi rekel, tu veljajo neka posebna pravila, ki so žal enaka za vse pristopnice. Potem so pripombe na določbe zakona, ki urejajo vprašanja razmerja med izvršilno in zakonodajno oblastjo. Vlada sodi, da bi bilo potrebno celovito izpeljati tako imenovani finski model, ki velja v Evropski uniji za najuspešnejšega. Povedano zelo preprosto, vlada sodi, da ne more prelagati odgovornosti o sprejemanju stališč na državni zbor. Prav tako pa tudi državni zbor ne bi mogel posegati v pristojnosti vlade. Pripombe gredo potem tudi na določbe glede definicije organov institucije Evropske unije. Vlada predlaga, da se v celotnem zakonu navajata samo evropski svet in svet Evropske unije. Saj sta to edini instituciji oziroma organa, kjer vlada uradno predstavlja in zastopaRepubliko Slovenije in kjer lahko tudi posredno odloča tudi državni zbor. Pripombe gredo potem tudi na spremembe glede definicije ustanovitvenih pogodb, kjer je potrebna distinkcija med posameznimi deli primarne zakonodaje, tudi zaradi določb v pogodbi EU. Hkrati vlada tudi sodi, da bi se morale vse evropske zadeve obravnavati glede javnosti po enakem postopku, da ni razloga za različno obravnavo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]na to, ali je v pristojnosti vlade ali državnega zbora, in da je mogoče potrebno še razmisliti o nekaterih redakcijskih popravkih, ki bi privedli do večje jasnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj bomo slišali predstavitev skupin. Najprej bo stališče poslanske skupine Nove Slovenije predstavil kolega Peterle. Za njim kolega Pohorec. Najprej kolega Peterle, poslanska skupina Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani predstavniki vlade! Poslanska skupina Nove Slovenije meni, da je uspelo predlagateljem po temeljiti politični in strokovni obravnavi pripraviti primerno podlago za obravnavo zakona v prvem branju. In meni, da bi bilo potrebno nadaljevati naše sodelovanje v duhu, kot smo ga vzpostavili med parlamentom in vlado v času pridruženega statusa k Evropski zvezi. Na hitro, kaj pomeni pristop Slovenije k Evropski zvezi. Za nas je najpomembnejše to, da vlada začne s 1.5. polnopravno nastopati tudi v zakonodajni vlogi, do takrat pa že izraža svoja stališča v različnih formacijah sveta in pravzaprav že trenira vlogo polnopravnega člana. Se pa žal ne dogaja to, da bi v tej uvajalni vlogi prihajala po mandatirane pozicije v tem državnem zboru. Kaj pomeni sprememba ustavnega člena? 3.a člen pomeni to, da je vlada dolžna informirati državni zbor pravočasno. Parlament ima možnost, torej lahko, ne pa mora obravnavati vse, kar dobi s strani vlade. Kadar pa sprejme parlament stališče, je pa vlada to dolžna po 3.a členu ustave upoštevati. Kaj pomeni zakon, o katerem govorimo? Pomeni možnost za preciziranje določil 3.a člena ustave, pomeni vzpostavitev močnega odbora za evropske zadeve po skandinavskem oziroma po finskem vzoru, ki naj bi odločal v imenu celotnega državnega zbora, in tukaj imamo različne pozicije. Poslanska skupina Nove Slovenije je posebej pozorna na 11. člen in meni, da bi bilo treba, zlasti ker so različni pogledi na zavezujočost političnih odločitev državnega zbora, zelo precizirati, glede katerih vprašanj pa bi kazalo vendar sprejeti zavezujočo pozicijo v celotnem državnem zboru, se pravi v plenumu, in s tem okrepiti pozicijo državnega zbora, ko gre za izrazito državotvorne oziroma bistvene zadeve, če tako rečem. Za drugi del, ko pa ni te, bi rekel, najvišje instance, je pa treba zelo natančno precizirati, kako bo lahko vlada fleksibilna, ko bo sledila našim državnim interesom, v primeru, ko bo njeno stališče drugačno od stališča državnega zbora. Pri tem, mislim, da nas čaka še nekaj dela. Drugače pa beremo zelo dosledno 3.a člen ki pravi "vlada upošteva". Seveda, poznamo primere iz drugih držav, v katerih imajo razdelane postopke, kako poteka usklajevanje, ko mora vlada v samem svetu zaradi drugačnih pozicij drugih spremeniti pragmatično oziroma fleksibilno pozicijo, s katero jeprišla iz svoje lastne države. Tu želimo, da so procedure jasne, transparentne. Kar zadeva javnost, je evropski trend, tudi izkazan v konvenciji, da bi obravnavali zakonodajne zadeve v javnosti. Kot poslanska skupina smo za to, da bi temu trendu javnosti sledili, razen seveda v primerih, ko razlogi narekujejo drugače; ne moremo tukaj skrivati, v Bruslju pa delati popolnoma transparentno, pred očmi javnosti. Glede tega, kar vlada postavlja, bi rad rekel, da si moramo biti pri obveščanju na jasnem o dvojem, da ne bo nobenega dvoma, za katere informacijske tokove gre. Vse kaže, da bo portal na evropski ravni omogočal direkten dostop do vsega, kar se bo pokazalo kot predlog, osnutek, pozicija, odločitev na ravni Evropske zveze. Na razpolago bo dovolj časa, da se državni zbor pozicionira. Državni zbor lahko sprejme stališče ne glede na to, ali ga vlada pošlje ali ne. Tisto, kar pa moramo v zakonu zahtevati, pa je, da je parlament nemudoma obveščen, potem ko vlada svoje stališče sprejme, ker drugače parlament tudi ne more svojega stališča postaviti oziroma mandatirati vlade, kot je to delala v času pogajanj. Za ta del mene skrbi, da bomo sproti obveščeni; kar bo iz Bruslja, bo tako ali tako direktno dostopno po elektronski poti. Kar se zavezujočnosti tiče, sem že rekel, bodimo natančni, da nas ne bo pozneje zaradi pretrdih ali premehkih procedur bolela glava. To so v desetletjih funkcioniranja preizkusili na Finskem in drugod, se pravi, nam ni treba tople vode izumljati. Glede javnosti sem povedal. Torej, v imenu poslanske skupine bi si želel, da v duhu, kot je veljalo doslej, pripravimo čim bolj enotno, čim bolj soglasno ta zakon, pa da ga začnemo tudi čim prej izvajati, ker mislim, da bi bilo slabo, da časa do 1. maja ne bi izkoristili za uvajanje obeh institucij. Namreč, težko bo iz mesečne frekvence dela odbora ali dveh sestankov na mesec preiti v tedenske sestanke. Nekatere države članice, ki to zelo resno jemljejo, imajo dvakrat na teden sestanek, v sredo in petek recimo, in to teče ure in ure, ker gredo sistematično skozi pozicije, s katerimi gre vlada na svet, pa naj gre to za finančno perspektivo, naj gre za statute, za protokole ali razne direktive in tako naprej. Zato je poslanska skupina Nove Slovenije za to, da čimprej pridemo do tega zakona, postavimo odbor in začnemo z novim stilom dela. Rad bi pa povedal še nekaj, kar se mi zdi ena od najpomembnejših zadev v tej zvezi, in to je vloga matičnih delovnih teles. Če bomo dosledno sledili finskemu modelu, potem se bo seveda tista prva, glavna vsebinska razprava zgodila na zadevnem vsebinskem področju, najprej na matičnem delovnem telesu. Recimo, če bomo govorili o finančni perspektivi, je predpostavka, da to najprej obravnava odbor za finance in potem v širšem kontekstu odbor za evropske zadeve ob prisotnosti ljudi iz vlade, državnega sveta in civilne družbe in tako potem pridemo do stališča. V zvezi s tem bi še to rekel, da imamo zaenkrat različne poglede na to, na pravico do pobude, kdo lahko inicira pobudo tudi, ko gre za razpravo na ravni državnega zbora. Jaz bi bil pri pobudah relativno širok, oziroma poslanska skupina Nove Slovenije, ne bi tega zelo omejeval. Smo pa mi za to, da bi pa zelo natančno povedali, za katere stvari so take pobude lahko formalno na razpolago oziroma na voljo. Treba je formalno še to reči, kar je vlada v javnosti tudi povedala, niso njena stališča zavezujoča, je pa prav, da jih natančno pogledamo in vidimo, ali lahko na tej podlagi naš skupen osnutek izboljšamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil gospod Valentin Pohorec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Po referendumu o vključitvi Slovenije v Evropsko unijo in po včerajšnji ratifikaciji smo že tako rekoč v Evropski uniji in moramo odgovoriti še na nekaj vprašanj, ki so pred nami. Kako bo to sodelovanje med vlado in našim parlamentom? Kajti delo v Evropski uniji je le malo drugačno kot pa dosedanji način dela v sami Republiki Sloveniji. Ta zakon je zdaj pred nami, odslikava neko realnost, v kateri smo se znašli. Nacionalni parlament ali državni zbor Republike Slovenije ohranja zakonodajno funkcijo, ampak vendarle na tistem delu, ki je še naprej pod popolno suverenostjo države Republike Slovenije. Del te suverenosti pa smo prenesli na organe Evropske unije, zato moramo zdaj to razmerje zastopanosti in pooblastil v odnosu naš nacionalni parlament in organi Evropske unije seveda tudi s tem zakonom urediti. Zakonodajalec s tem, ko je vlada dobila določena nova pooblastila in širša pooblastila v odnosu do zadev v Evropski uniji, vendarle ne izgubi - in s tem zakonom bomo to še utrdili - nadzora nad vlado. Ta bo še vedno odgovorna parlamentu in to nalaga tudi 4. člen zakona o vladi. Vlado bomo še naprej lahko nadzorovali tudi z instituti, ki jih imamo v ustavi in v našem poslovniku, tako da se ne bojimo, da smo s tem izgubili popolno moč nad tem delom odločanja. V naši poslanski skupini smo mnenja, naj državni zbor preko svojih pristojnih odborov aktivno spremlja delo vlade v organih Evropske unije in naj nas tudi obvešča o teh svojih aktivnostih. Pri tem se nam sicer postavlja vprašanje ali bo posebni evropski odbor, ki bo ustanovljen za spremljanje zadev EU, iz čisto praktičnega vidika gledano, v stanju ažurno spremljati ali pa tudi posredovati stališča vlade. Namreč ne smemo pozabiti, da se bodo nekatere zadeve odvijale izredno hitro, hitreje kot si danes znamo predstavljati, tudi sredi noči, tudi skozi vikend, da bo potrebno v petek, soboto ali pa tudi nedeljo sklicati ta odbor, če bo hotel biti prisoten z vsebino in aktualnostjo in taka stališča vlade tudi posredovati. To ne bo tako lahko kot si mogoče lahko samo zapišemo v nek zakon. Treba bo to tudi uresničevati potem v praksi, kajti ta operativnost takega odbora je pomembna zadeva. Ocenjujemo tudi, da je potrebno dodatno premisliti glede zavezanosti vlade pri upoštevanju stališč državnega zbora. Menimo, da bi ta zavezanost morala obstajati, posebej ko se nanaša na pomembne zadeve in usmeritve za nadaljnje delo v zvezi s pomembnimi zadevami v Evropski uniji. Tukaj mislimo na ta 11. člen predloga zakona, ki predvideva tudi plenarno obravnavo posameznih zadev v državnem zboru, če bo tako zahteval ta odbor za evropske zadeve, bodisi četrtina poslancev, kar je pomembna novost oziroma pomembno določilo, ali pa na podlagi sklepa kolegija, kjer tudi vemo kako kolegij do takega sklepa pride. Mislim, da je tista četrtina poslancev vendarle pomemben del tega zakona in institut, ki bo omogočil, če tudi kolegij takega sklepa ne bi hotel z večino sprejeti. Menimo, da bi bilo potrebno natančneje definirati še obveznosti vlade, ki bi iz takih sklepov izhajale. Mi smo mnenja, da ti instrumenti nadzora državnega zbora nad delom vlade, nad tem, kako bo vlada upoštevala naša mnenja stališča, strategije in podobno. Moramo jih potem v nadaljevanju seveda natančneje tudi še zapisati in potrditi. Med drugim podpiramo upoštevanje mnenja vlade, ki se nanaša na te nomotehnične popravke, kar smo dobili. In jih je državnemu zboru posredovala pred to sejo. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev meni, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo in ga bo tudi podprla in bo sodelovala tudi v nadaljnji ureditvi zakona, ki bo ustrezal potem tudi tem novim pogojem našega dela. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil gospod Miran Potrč. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Spoštovani gostje, kolegice in kolegi! Državni zbor je včeraj ratificiral sporazum o polnopravni vključitvi Slovenije v Evropsko unijo. Verjamemo, da bodo to storile še preostale članice Unije in da bo Republika Slovenija s 1. majem postala polnopravna članica družine evropskih demokratičnih držav. To je bil že dolga leta naš cilj. Predpostavlja za nas pa tudi nove obveznosti. Za sprejem tega sporazuma, s katerim Republika Slovenija del svojih suverenih pravic prenaša na organe Unije, smo sprejeli potrebne dopolnitve ustave. Zaradi posebej pomembne vloge, ki jo pri sprejemanju odločitev v Uniji dobiva vlada, smo se obvezali, da vprašanja sodelovanja državnega zbora in vlade v teh postopkih uredimo s posebnim zakonom. Ta zakon smo dalj časa pripravljali v dogovorih med poslanskimi skupinami in predlagano besedilo je doživelo podporo večine poslanskih skupin in bilo tudi vloženo. Podprla ga je tudi poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov. Menimo, da predlagano besedilo sledi našim temeljnim zahtevam. Vlada v okviru odločanja v institucijah Evropske unije pridobiva izpostavljeno vlogo, vendar je vedno le predstavnik dela državljank in državljanov ter strank v državnem zboru, to je vladajoče koalicije. Demokratično izvoljeni predstavnik vsega ljudstva, vseh državljank in državljanov Slovenije pa je le državni zbor kot celota. Zato je nujno v procesih odločanja v Evropski uniji zagotoviti, da bo v vseh fazah postopka in pri sprejemanju vseh odločitev vlada morala o vprašanjih, o katerih seodloča, ter o svojih predlogih in stališčih, ki jih bo zastopala in uveljavljala v imenu Republike Slovenije, zagotavljati sodelovanje državnega zbora. Še več, sprejete usmeritve in stališča državnega zbora bo morala tudi upoštevati in v čim večji meri uveljaviti. Glede tega temeljnega vprašanja in razmerja ne bi smelo biti dvoma. Mnogo vprašanj, o katerih se bo odločalo v organih Evropske unije, več faz postopka in roki za sporočanje lastnih stališč v posamezni fazi terjajo ustrezno organiziranost državnega zbora za opravljanje teh nalog. Po vzoru najboljše prakse v državah sedanje petnajsterice smo se odločili, da te vloge vedno in v vsakem primeru ne more opravljati državni zbor kot celota. V njegovem imenu naj jo opravlja za ta namen posebej oblikovanodelovno telo za evropske zadeve, glede nekaterih vprašanj pa odbor za zunanjo politiko. Njegova sestava mora odražati proporcionalno sestavo državnega zbora kot celote. Pri pripravljanju njegovih odločitev pa morajo sodelovati tudi matična delovna telesa.To pa ne pomeni, da o evropskih zadevah razpravljajo in odločajo le poslanke in poslanci, člani tega odbora. Ne, zagotoviti je treba, da se o vseh vprašanjih, o katerih se odloča v Evropski uniji, v vseh fazah postopka pravočasno seznanijo vse poslanke inposlanci. Tako lahko prek razprave in oblikovanja stališč v poslanskih skupinah vplivajo na sprejemanje odločitev evropskega odbora, lahko pa tudi ocenijo, da gre za vprašanja, o katerih zahtevajo odločanje državnega zbora kot celote. In prav slednje, kdaj in pod kakšnimi pogoji naj se omogoči odločanje državnega zbora kot celote, je bilo vprašanje, o katerem so bila do konca stališča poslanskih skupin najbolj različna. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov pri tem nismo želeli, kot nekatere druge stranke, izhajati zgolj iz sedanjega položaja vladne koalicije ali opozicijske stranke. To se nam je zdelo kratkovidno, saj zakona ne sprejemamo le za en mandat in položaj vsake od strank se lahko spremeni. Predvsem pa naj bi zakon oblikovali tako, da bo v skladu z interesi vseh državljank in državljanov Slovenije, vendar ne le na videz, ker bo zelo zapletal proceduro, temveč tudi dejansko, ker bo ta procedura omogočala tudi pravočasno odločanje, da se bodo sprejete odločitve državnega zbora lahko uveljavile v organih Evropske unije. Zato smo menili, da mora biti zahteva za odločanje državnega zbora kot celote utemeljena z določenimi kvalificiranimi predlagatelji, saj bi sicer vsaka opozicijska stranka lahko onemogočila sprejemanje pravočasnih odločitev. In menili smo, da ne kaže že vnaprej predvideti in predpisati, kako naj v tem primeru odločitev državnega zbora zavezuje vlado, saj bo interes in potreba v vsakem posameznem primeru narekovala opredelitev o tem, koliko zavezujoč naj bo takšen sklepza vlado. Zavedamo se namreč, da sposobnost uveljavljanja naših interesov v organih Evropske unije ne bo odvisna predvsem od tega, koliko bodo naša stališča za vlado zavezujoča, temveč od tega, koliko bodo naša stališča utemeljena, ne le z našimi, temveč tudi s skupnimi evropskimi interesi, koliko jih bomo znali utemeljiti, kako si bomo pridobili zaveznike že v predhodnih fazah odločanja, tako da je veto na predlagano odločitev, ki jo lahko zahteva od vlade državni zbor, samo skrajno sredstvo, ki ga je mogoče uporabiti le izjemoma. V Združeni listi socialnih demokratov torej menimo, da predlagani zakon daje podlage za ustrezno ureditev odnosov med državnim zborom in vlado v zadevah pristojnosti Evropske unije. Da je v tem pogledu dovolj zavezujoč in hkrati dovolj načelen, da bo v skladu z njim mogoče ravnati v različnih situacijah, s katerimi bomo soočeni. Zato ga bomo poslanke in poslanci Združene liste socialnih demokratov tudi podprli.
Hvala lepa, kolega Potrč. Kolega Cukjati bo predstavil stališče Slovenske demokratske stranke, za njim kolega Štemberger. Najprej kolega Cukjati.
Hvala za besedo. Spoštovani! Pred slabim letom smo sprejeli spremembo ustave, ki v 3.a členu pravi tudi naslednje: "Vlada sproti obvešča državni zbor o predlogih evropskih aktov in odločitev ter o svoji dejavnosti. Državni zbor lahko o tem sprejema stališča, vlada pa jih upošteva pri svojem delovanju. Razmerja med državnim zborom invlado podrobneje ureja zakon, ki se sprejme z dvotretjinsko večino glasov navzočih poslancev." Ta sprememba ustave je seveda omogočila tudi včerajšnjo ratifikacijo pristopne pogodbe, nam pa nalaga, da sprejmemo zakon in ta zakon je sedaj pred nami. Moram povedati, da v Evropi nekako vlade sprejemajo evropske zakone in kaj lahko se zgodi, da bi se evropske vlade tega mehanizma zelo poslužile in same sebi pisale zakone. Zaradi tega velja opozorilo iz izkušenj vseh dosedanjih članic Evropske unije, da naj vendarle nacionalni parlamenti pazijo na to delitev oblasti, da vendarle nacionalni parlamenti ohranijo vpliv na sprejemanje tudi evropskih zakonov in seveda vpliv preko svojih vlad. Opozarja na tako rekoč parlamentarni deficit, ki se javlja prav iz tega naslova, če lokalni, nacionalni parlamenti ne zagotovijo svojega položaja pri obravnavanju teh vprašanj in pri sprejemanju evropske zakonodaje. Že takrat se je pojavilo vprašanje, kakšno pa naj bo to razmerje, kako naj bo državni zbor vezan na odločitve svojega lastnega parlamenta, kadar bo zastopal stališča države v Evropi in pri sprejemanju evropskih zakonov. Že takrat se je jasno pokazalo, da nekateri želijo ohraniti veliko svobodo vlade pri upoštevanju teh stališč, veliko svobodo, drugi pa so želeli oziroma smo želeli vendarle v nekaterih zadevah bolj jasno obvezati vlado za stališča, ki jih sprejema nacionalni parlament. In tako se je v obrazložitvi k tej ustavni spremembi pojavilo tudi besedilo, ki ga bom prebral: Beseda "upošteva" še ne pomeni avtomatično, da je vlada v posameznih stališčih državnega zbora zavezana k določenemu ravnanju v okviru navedenih mednarodnih organizacij, hkrati pa omenjena beseda takšne vezanosti vlade tudi ne izključuje. Način upoštevanja stališč državnega zbora, torej katera stališča so zgolj instruktivna za vlado, katera pa so obvezna, ter v kolikšni meri so obvezna, pod kakšnimi pogoji, na kakšen način, bo uredil zakon, ki ga bo sprejel državni z dvotretjinsko večino glasov navzočih poslancev. Tako je bila lani zasnovana zadeva, zasnovano urejanje odnosov med našim parlamentom in vlado. In tako imamo sedaj predlog zakona, ki predvideva, da enkrat letno državni zbor sprejema stališča o političnih usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v prihodnjem obdobju. To so neke splošne politične usmeritve, ki so, bi rekel, nek kažipot vladi, katere stvari naj poudarja, katere manj in v katero smer naj zastopa svoja stališča. Seveda so taka stališča enkratna, kot neka resolucija, kot neka, bi rekel, načelna stališča za vlado, manj obvezujoča, ne morejo biti obvezujoča, kajti vlada se vendarle na splošno pri svojih odločitvah tudi ravna glede na trenutno situacijo. Zato je predvideno v 6. členu, da pa vendarle dve delovni telesi našega parlamenta, to sta delovno telo za evropske zadeve in pa delovno telo, pristojno za zunanjo politiko, vsako zadevo sproti obravnavata, vsak predlog proučita in dajeta vladi neke smernice, neka stališča, ki pa za vlado niso obvezujoča. Večina dela bo potekala tako, velika večina vseh problemov se bo reševala na teh odborih, vendar sklepi teh odborov za vlado niso obvezujoči, kar je normalno. Vladi puščajo veliko manevrskega prostora, da pri svojem ravnanju in pri delu v evropskih institucijah upošteva tudi druge okoliščine, ki jih trenutno spozna. Rečeno je le, da kadar vlada v postopku uveljavljanja teh stališč, ki sta jih sprejela odbora, oceni, da njihova uveljavitev ali popolna uveljavitev ne bi bila v korist Republiki Sloveniji, lahko odloči drugače. O tem seveda pa obvesti državni zbor in navede okoliščine, ki so utemeljevale takšno ravnanje. Po dolgotrajnem usklajevanju na kolegiju, kjer smo želeli najti rešitev, ki jo podpirajo vse stranke, pa smo uspeli najti neko formulacijo, ki omogoča, da nekatere pomembne zadeve neobravnavajo samo odbori, pač pa tudi državni zbor na svojem plenarnem zasedanju. In na teh zasedanjih lahko državni zbor pa sprejme bolj obvezujoča stališča. Seveda, državni zbor se skliče na zahtevo kolegija državnega zbora, na zahtevo posameznega odbora, ki je ocenil, da gre za tako pomembno zadevo, o kateri ne more sam odločati, in da želi oceno na seji državnega zbora, ali pa četrtina poslancev. No, in na tej seji lahko državni zbor sprejme tudi stališče Republike Slovenije. To stališče pa je za vladolahko obvezujoče. Naj k temu členu preberem obrazložitev, ki podrobneje govori o tej zadevi. Takole pravi: "V takem primeru državni zbor o evropski zadevi razpravlja in sprejme stališča Republike Slovenije. Ta stališča so po vsebini lahko različna in obsegajo ali splošne in vsebinsko ohlapnejše opredelitve do obravnavane zadeve, ki predstavljajo zgolj usmeritev za nadaljnje postopanje. Na primer, "glede tega vprašanja si je treba prizadevati", in podobno. Lahko pa so ta stališča zelo konkretna, in predstavljajo vsebinsko obvezno naročilo, na primer, "glede tega vprašanja za Republiko Slovenijo niso sprejemljive drugačne rešitve kot," in tako naprej. Seveda so možne tudi vmesne kombinacije, s čimer državni zbor prek vsebinske naravnanosti stališč neposredno določa tudi, koliko in glede katerih vprašanj so za vlado zavezujoča." Mislim, da smo našli zelo ustrezno rešitev. Pod to rešitev so se podpisali vse vodje poslanskih skupin, razen ene stranke, ki na splošno ne soglaša z vključevanjem v Evropsko unijo. Upamo, da bo ta usmeritev tudi obstala. Kajti v predlogih vlade smo že zasledili amandmaje, ki govorijo drugače. In sicer, da tudi v takem primeru državni zbor ne bi mogel sprejeti obvezujočih stališč. Menimo, da bi bilo škoda popustiti pritisku vlade. Mi vlado razumemo, da želi ohraniti čim večjo svobodo. Morda je za vlado sploh tudi zakonodajno delovno telo moteča zadeva. Verjetno bi vlada najraje kar sama sprejemala zakone in vsa stališča. Vendar v naši demokraciji smo se pač odločili za demokracijo. To sepravi, da ima tudi državni zbor svojo vlogo. Čeprav na tej seji še ne bomo sprejemali amandmajev, vendar naj bi opozoril na nevarnost, da bi vladne stranke tej težnji vlade popustile. Upam, da bodo vladne stranke vedele in se bodo zavedale položaja, da v primeru obravnave odnosa med vlado in državnim zborom morajo tudi one zastopati to osnovno demokratično načelo, da ima pri nas oblast ljudstvo, ki jo izvršuje seveda preko svojih poslancev. In da bomo ohranili to, kar smo z veliko težavo dosegli, usklajenpredlog. Tudi opozicija, tudi mi smo se morali pri usklajevanju odpovedati marsikateremu členu, marsikateremu amandmaju, vendar smo to sprejeli v upanju, da bomo vendarle tukaj našli usklajen predlog. Našli smo ga, veseli smo tega, zahvaljujemo se tudi predsedniku državnega zbora, da je vztrajal pri pogajanjih in pri usklajevanjih. Mnogo ur je preteklo, mnogo časa smo žrtvovali za to, vendar upamo oziroma menimo, da se je splačalo.
Hvala lepa, kolega Cukjati. Kolega Štemberger bo predstavil stališče poslanske skupine Stranke mladih, za njim kolega Podobnik poslanske skupine SLS. Najprej pa kolega Štemberger, prosim.
Spoštovane kolegice in kolegi! Predlog zakona, o katerem danes razpravljamo, je specifičen v več pogledih. Eno je, da je ta zakon nujen, torej potrebno ga je čimprej sprejeti, vendar tokrat ne zato, ker tako meni vlada, ampak zato, ker ga zahteva ustava v svojem novem 3.a členu. Pa tudi zato, da se konkretno pripravimo za delovanje v novih pogojih dela, ki jih prinaša pridružitev Evropski uniji. Očitno je, da se bo veliko spremenilo in tudi delo v državnem zboru ne bo izjema. Specifičen je tudi zato, ker gre za nekaj resnično novega in pravzaprav presenetljivega, saj se državni zbor odreka delu zakonodajne pristojnosti in jo posoja v izvajanje vladi. Vsem nam je jasno, zakaj to počnemo in vsi takšen zakon bolj ali manj podpiramo, sicer pa so še odprta vprašanja oziroma samo eno in upamo, da bomo tudi to zagotovo na pravi način rešili. Tudi sam proces sprejemanja tega zakona je specifičen in unikaten, nastaja kot bolj ali manj soglasen dogovor vseh strank. Ta način dela je lahko dober uvod in pravilna usmeritev, kako naj državni zbor deluje pod novimi pogoji. Torej čimbolj soglasno in v interesu Slovenije, politične in ideološke razlike pa naj bodo čimbolj izgubljene, naj čimbolj izgubijo na pomenu. Pametno je, da bi uspeli pri najpomembnejših projektih v prihodnosti doseči kar najširši konsenz, ki se bo čimbolj približal volji prebivalcev. To velja tako za evropski kot tudi za naš slovenski, domač prostor. Iskanje konsenza in sodelovanje mora biti načelo tudi za naše predstavnike v evropskih institucijah, da nikoli ne pozabijo, da zastopajo predvsem Slovenijo in šele potem politično opcijo, ki ji pripadajo. Sam predlog v Stranki mladih Slovenije ocenjujemo kot dober in zato ga tudi podpiramo. Razumljivo je, da določeni členi vzbujajo skepso, vendar je pri novih rečeh vedno tako. Na primer strah vlade, da se bo državni zbor preveč ukvarjal s tehničnimi podrobnostmi, je odveč, saj mislim, da je 4. člen jasen, državni zbor se naj ukvarja samo s tistim, kar je njegova pristojnost, torej zakonska materija. Kar pa je predmet nekih podzakonskih ureditev, s tem se državni zbor ne bo ukvarjal. Zelo pomembna je tudi ureditev, kot jo določata 8. in 9. člen, torej način obveščanja. Dejstvo je, da parlament od Evropske unije ne bo dobil ničesar, vse gre prek vlade, ki mora dosledno izpolnjevati zakonske določbe. Strah je tu na naši strani, ali bomo dobili ocenostanja in vse, kar nam gre po zakonu, da bomo lahko sodelovali. Določba, da lahko vlada, po domače rečeno, dela po svoje, če ne dobi mnenja telesa, mislim, da je na mestu, saj bo treba marsikdaj zelo hitro odreagirati. Pravna ali politična odgovornost vlade je dobro vprašanje, vendar pa tudi tu velja, da nima smisla sprejemati nekaj, česar se v praksi ne bo dalo izvajati. V Stranki mladih Slovenije podpiramo nadaljnjo obravnavo in upamo na čimprejšnje sprejetje tega zakona. Hvala.
Hvala lepa, kolega Štemberger. Kolega Janez Podobnik bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, za njim kolega Peče.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Predlog zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije je - da ne bi uporabljal kakšne zelo take, visoke besede - eden zelo zelo pomembnih zakonov, ki bo za prihodnje mandate določal utrip delovanja državnega zbora, slovenskega parlamenta. V celoti pa so njegova vsebina in rešitve določene s spremembo ustave, 3.a členom. Kolegi so to že prebrali, vendar če za uvod povem, smo zapisali, da v postopkih sprejemanja pravnih aktov in odločitev v mednarodnih organizacijah, na katere Slovenija prenese izvrševanje dela suverenih pravic - in to smo včeraj z mednarodno pogodbo z 80 glasovi za in niti enim proti na podlagi referendumske volje ljudi tudi storili - torej, prenesli smo izvrševanje dela suverenih pravic in o teh stvareh vlada sproti obvešča državni zbor, torej bomo določili mehanizme obveščanja. Državni zbor pa lahko o tem sprejema stališča, vlada pa jih upošteva. Razmerja med državnim zborom in vlado iz tega odstavka pa podrobneje ureja zakon, ki ga imamo pred seboj. Streznitev oziroma realnost novih razmerij, ki so zapisana v evropski pogodbi in pravilih Evropske unije, so pač zapisane v tem zakonu, prinaša pa jih sprememba ustave. Danes pa, pa če smo še tako veliki parlamentarci, ne moremo več iti prek rešitve, ki smo jo zapisali v ustavo pred slabim letom dni. Je pa res, da se danes pogovarjamo o statusu in pristojnostih nacionalnih, posebno pa tudi evropskega parlamenta. Nova evropska ustava, hvala bogu, bom rekel, prinaša večjo veljavo evropskega parlamenta. In se bo zdaj zgodil ta paradoks, da si bomo lahko okrepili vlogo nacionalnega parlamenta samo na način, da bo imel evropski parlament večjo moč in večjo veljavo. Kar se tiče odnosa do Evropske unije in sprejemanja odločitev, smo si to pot zakoličili s spremembo ustave. Kot je bilo prej že povedano, se lahko zgodi, da se bo spremenil tudi osnovni koncept odnosa in delovanja parlamenta. Namreč, ko bo parlament stopal v dialog z vlado na teh področjih v okviru tega zakona - in tu je ta paradoks politike - bo močan, če bo politično čim manj razdeljen. Velike, radikalne delitve v nacionalnih parlamentih jih bodo slabile v odnosih do njihovih nacionalnih vlad. In seveda, kar je pa tukaj neka kontradikcija sama v sebi, kajti bistvo parlamentarizma je v njegovi veliki različnosti. Ampak nekatera nova razmerja, ki nas pač sedaj čakajo, ko vstopamo v pravni red in odnose v Evropski uniji, so taka, da bomo lahko prepričljivo tam zagovarjali nacionalne interese, če bomo v domačih logih manj politično razdeljeni. Jaz sem trdno prepričan, da je temu tako. In tukaj vidim tudi velik izziv slovenski politiki, da se bo poskušalo ločevati tam, kjer bo to zelo dobro za državo. Ob nekaterih drugih vprašanjih pa bi morali naše razlike obrusiti in se poskušati na nek način pri nekaterih vprašanjih čim bolj poenotiti. Glavna dilema se nanaša na vlogo državnega zbora, ki bo preko vlade vključen v zakonodajni postopek. Kolegi so o tem zelo podrobno govorili. Jaz tega ne bi ponavljal. Jaz sem zelo pozorno prebral mnenje vlade. Jaz mislim, da je dobro to mnenje vlade. Jaz sem sedaj v dilemi, in v poslanski skupini tudi, na katero stran se postavimo. Ali na stran državnega zbora, jaz sem eden od podpisnikov tega zakona, ali pa preprosto priznam, da ima vlada v nekaterih stališčih prav. Tako da nas čaka tukaj relativno težka pot. Menim pa, tudi kot nekdo, ki ve, kako se včasih pri takih stvareh streže, da bo potrebno s čim večjim konsenzom sprejeti zakon in potem priznati, da bodo odnosi med nacionalnim parlamentom in nacionalno vlado, v odnosu do odločitev v Evropski uniji, dinamičen proces. In če bomo ugotovili, da so naše rešitve, nekatere rešitve take, ki bodo morda blokirale ali zavirale vlado, da bo sprejemala najboljše odločitve, bo pač naslednja ekipa državnega zbora s potrebno dvotretjinsko večino prisotnih poslancev zakon dopolnila. Tako da, tukaj zadeva sama po sebi ni brezupna. Rad bi pa opozoril še na to, o čemur smo naše kolege v usklajevanjih, ko smo pripravljali ta zakon, poskušali z argumenti prepričati, pa očitno nismo bili uspešni. Eno od ustavnih kategorij, državni svet je "mrknil" iz teh relacij in ga nikjer ni. Ne vemo, če je to dobro. Zgornji dom, principi senatov, zgleda da kljub vsemu ne bodo izginili iz evropske politične prakse. Slovenija ima neko izvirno rešitev na tem področju. In dokler jo imamo, je ne bi v celoti pač zavračali. Žal bo državni svet vključen v te naše relacije samo na način, kot pač določata ustava in poslovnik. In če smo iskreni, je to zelo obrobna pozicija. In praktično njegova mnenja, ki pridejo na naša delovna telesa, se praviloma izgubijo v kupih papirjev. In ustavnemu institutu, ki se mu reče državni svet, na ta način ne dajem nobene veljave. Včasih pa bi ga bilo potrebno poslušati. Še posebej zato, ker v njem vendarle najbolj avtentično domujejo regionalni, lokalni, občinski in drugi interesi. In če jih želimo na nek način, na politično moder način umikati neposredno iz državnega zbora, in pravimo, da je državni svet prostor za njih, naj se potem izrazijo in naj bodo vsaj povabljeni, ko se bomo v dialogu z vlado in na podlagi postopka o tem zakonu odločali. Kar se pa tiče samih pripomb - danes je prva obravnava - pa je vlada pripravila nekaj stališč. Samo nekatere bi rad komentiral. Vlada meni, da je definicija politične usmeritve v 13. členu preširoka glede na pristojnosti državnega zbora in predmet urejanja tega zakona, ki izvira iz ustavnega pooblastila, iz tretjega odstavka 3.a člena. Predlaga črtanje besedila besede "političnih". Vlada se očitno zaveda možne pasti, v katero bi prišli. Ampak vendarle jaz menim, da 13. člen govori za čas do 1. maja. Če pravilno razumem vsebino tega člena, bo ta člen se použil, ko Slovenija vstopi v Evropsko unijo, in najverjetneje ne bo nič narobe, če v členu ostane izraz "politične usmeritve". Kajti to je pred 1. majem, "državni zbor opravi razpravo in sprejme stališča o političnih usmeritvah." Namreč členi od 1. do 11. se tako ali tako začnejo uporabljati s 1. majem 2004. Bolj težke in resne pa so nekatere usmeritve vlade, ki govorijo o vprašanju izvedljivosti postopkov. Vlada pravi, da je potrebno pri oblikovanju stališč podrobneje določiti le-ta, in tudi določiti roke oziroma časovni načrt, ki pač upošteva postopke dela v evropskem svetu in svetu EU. Ker se lahko zgodi, da se bodo postopki dela v evropskem svetu in svetu EU tudi mordaspremenili, pa tudi roki in časovni termini, je rešitev tudi v tem, da bi te roke in ta podrobni mehanizem zapisali v poslovnik državnega zbora in ne bi bili vsebina tega zakona. Morda bi bilo to tudi iz tega pravnosistemskega vidika bolj konsistentno. Jasno, vlada pravi, da bi bilo primerno dopolniti določbe 4. člena zakona tako, da zavežejo državni zbor k upoštevanju časovnega urnika, ki je vezan na postopke dela v evropskem svetu in svetu Evropske unije. Se razume, saj smo vsi na istem čolnu. Državni zbor in vlada nista dva različna svetova iste države, ki se ji reče Republika Slovenija. To je treba rešiti, morda ponovno v poslovniku. Vlada tudi meni, da bi bilo primerno dopolniti tudi tiste določbe zakona, ki se nanašajo na obveščanje državnega zbora o EU zadevah, in predlaga, da je državni zbor v postopku obravnavanja in sprejema EU zadev v svetu EU sproti obveščen o EU zadevah preko elektronskega informacijskega sistema in tako naprej. O tem smo se, ko smo pripravljali zakon, pogovarjali, menili, da se ta zadeva da rešiti. Je pa še eno vprašanje, ki je morda najbolj vsebinsko in ga bomo najtežje rešili in tudi težko oblikovali potrebno dvotretjinsko večino. Namreč, če bomo spremenili nekatere rešitve, bo potreben pač kvorum za to. Vlada meni, da je treba v skladu s predhodnim odstavkom črtati prvi odstavek 9. člena, da bo imel državni zbor do vseh EU zadev enak dostop kot vlada. Določitev, ali posamezna EU zadeva sodi v pristojnost državnega zbora, v skladu s prvim odstavkom 4. člena, je mogoča šele poproučitvi gradiva in oblikovanju predloga stališč po opravljeni analizi posledic predloga za slovenski pravni red. Vlada preprosto potem ugotovi, iz tega razloga sodi, da je sedanja določba prvega odstavka 9. člena neizvedljiva. To pa je vsebina, o katerije govoril kolega Cukjati. To je ključna vsebina, o kateri je prej govoril kolega Cukjati. In tukaj predlagamo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke, da dogovor, ki smo ga z veliko težavo oblikovali, in to je bila ključna vsebina dogovora, da smo pač vse poslanske skupine podpisale predlog tega zakona, da če bomo šli dopolnjevat predlagani zakon, da to, da se z vlado temeljito pogovorimo, ali je res določba prvega odstavka 9. člena neizvedljiva oziroma kaj pomeni dikcija, da se lahko stališče opravi šele po opravljeni analizi posledic predloga na slovenski pravni red. Morda smo bili tukaj kot zakonodajalci, ko smo pripravljali predlog zakona, nekoliko nejasni in bi lahko mi sami nek popravek naredili, da bi bil ta člen v celoti izvedljiv. Kajti če ta člen ni v celoti izvedljiv, potem je v nekem smislu to eden ključnih členov celotnega zakona, potem se postavlja vprašanje, koliko bo celoten zakon uresničljiv in izvedljiv. Sicer pa v poslanski skupini osnovne usmeritve zakona podpiramo in bomo s poslanskimi kolegi sodelovali tudi pri pripravi zakona za nadaljnje obravnave. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Podobnik. Kolega Sašo Peče bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke in kolegica Irma Pavlinič Krebs bo sklenila predstavitev stališč poslanskih skupin.
Spoštovani prisotni! Dovolite za začetek popravek navedbe govornika pred menoj. Ni res, da so predlog zakona podpisale vse poslanske skupine, in ni res, da so vsi poslanci včeraj glasovali za ratifikacijo. Dejstvo je, da je bilo 80 poslancev za od 84 prisotnih. To je bistvena razlika in ne odraža enotne volje ne slovenske politike in ne popolne enotnosti v tem državnem zboru. Osebno in v imenu poslanske skupine verjamemo, da bi podobna zakonska rešitev, kot je opredeljena v predlogu zakona, ki ste ga podpisali predstavniki vseh poslanskih skupin, razen Slovenske nacionalne stranke, verjetno bila sprejemljiva in je sprejemljiva za nekatere druge evropske države. Ocenjujemo pa, da predlagana rešitev nikakor ni sprejemljiva za Republiko Slovenijo. Dejstvo je, da predlog zakona v vsebini, kot nam ga ponujate v sprejem, po naši oceni zahteva od družbe in politike razmerja vlade Republike Slovenije do parlamenta Republike Slovenije, načela zaupanja, spoštovanja in upoštevanja ene veje oblasti do druge veje oblasti. Dejstvo pa je, da v naši državi, žal, ni ne spoštovanja, ne zaupanja in ne upoštevanja med vlado Republiko Slovenijo in parlamentom. Vsi poznamo zadnjedogodke, ki potrjujejo moje besede, da ena oblast dela z drugo oblastjo s figo v žepu, in sicer ravno v zgodbi o izbrisanih, kjer je ena veja oblasti nakazovala možnost pogajanja, medtem pa delala čisto nekaj drugega. Mislim, da je to zelo pomemben primer ki se je zgodil celo prejšnji teden in nakazuje na to, da je žal v tej naši državi zelo težko priti do konsenza, če kmalu ne pridemo do tako imenovane "fair play" politične igre, ki pa je ni in se bojim, da je, žal, kmalu tudi ne bo. Predlagatelj zakona, gospod Anderlič, je v uvodu povedal, da zakon temelji na referendumski volji. Res je, na referendumu so se ljudje v veliki večini odločili za vstop v integracije EU. Ocenjujemo pa, da referendum nima ničesar skupnega s tem zakonom in mu ne more predstavljati osnove. Zato se dejansko ne strinjamo s predlagateljevim prvim argumentom glede obveznosti tega zakona, ki nastopajo iz referenduma. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da je predlagateljeva težnja in temelj, na podlagi katerega je spisal in pripravil zakon, izključno uzakonjanje koncentracije oblasti. V naši državi naj bi - poudarjam, naj bi - še vedno veljala ustavnopravna ureditev z vrhovnim aktom, to je ustavo Republike Slovenije, ki že v svojih uvodnih splošnih določbah določa in opredeljuje, da imamo v Sloveniji deljeno oblast na zakonodajno, izvršno in sodno, z namenom preprečevanja korupcije oziroma preprečevanja zlorab oblasti. Z omenjenim predlogom zakona pa seveda poskušate izenačiti oziroma izključiti eno vejo oblasti. Torej zakonodajno vejo oblasti izključiti iz zakonodajnega postopka tako domače kot nove, tuje materije. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da to ni modro. Da je seveda dosti bolje, v kolikor bi ostala obstoječa ureditev. In da, če že imamo institucije, potem naj te institucije delajo in ne le zgolj spremljajo, kakor skušate doseči v vladajočih strankah. Je pa res, da koncentracija moči bo povzročila zlorabo te moči. In dejstvo je, da to našo državo tako v parlamentu kot v vladi že dolga leta v bistui nepovezanovodi ena politična organizacija. Prav tako ocenjujemo, da tudi drugi temelj, ki ga je navajal predlagatelj, to je prenos suverenih pravic Republike Slovenije na mednarodne institucije na podlagi teženj posameznikov v ustavi ni zahteval tovrstne spremembe, torej tega zakona o izničenju zakonodajne veje oblasti. To ne drži. Ponavljam, nacionalni stranki je seveda tudi žal, da je prišlo do tovrstne ustavne spremembe, kajti vedeli smo, da ustavna sprememba ne bo zgolj in pa izključno v vsebini, kot je bila zapisana, ampak se odražala v tovrstnih in sorodnih zakonih, ki so v nasprotju z ustavo Republike Slovenije oziroma, natančneje povedano, s splošnimi določbami ustave Republike Slovenije. V poslanski skupini nacionalne stranke izražamo bojazen, ne veselje ob tem zakonu, tako kot smo izražali bojazen včeraj, ko je v tem državnem zboru veljala neka vsesplošna evforija. Po naši oceni se bo zakon odražal v negativnem smislu in predvsem na področju netransparentnosti. Z drugimi besedami, uzakonjate netransparentnost zakonodajnega postopka, odločitvenega postopka in postopka o vedenju. In kadarkoli govorimo o kakršnemkoli zakonu, vsi, vsaj besedno, težimo k želji po večji transparentnosti. Ko pa je govor o našem lastnem delu, pa seveda to transparentnost izničujete. S tem zakonom se bo zakonodajni postopek naredil popolnoma nepregleden oziroma netransparenten. Drugo, s tem zakonom izključujete zahteve javnosti po pasivnem spremljanju zakonodajnega postopka. Dejstvo je, da ne poslanci, vsi poslanci, in ne javnost izključno zaradi tega zakona ne bodo poznali odločitev, ne bodo vedeli, kdo jih sprejema, kakšna so stališča, ampak se bo politično enoumje, ki ga predstavljajo seveda Liberalna demokracija v vladi Republike Slovenije in Liberalna demokracije v državnem zboru, prelevilo in zameglilo na celotno slovensko politiko. Skratka, po naši oceni se bojimo, da bo to pripeljalo do tiste poteze, ki smo jo nekoč v tej naši državi v skupnem večjem področju, imenovanem SFRJ, že imeli. Za vse nepravilnosti, ki se bodo odvijale, boste pokazali kolektivnega krivca. Čeprav seveda ta krivec ne bo kolektiven, ampak se bo individualno skril v ta kolektiv. No, in seveda naslednja negativna zadeva. Državni zbor boste izključili oziroma hočete izključiti iz zakonodajnega postopka in s tem zopet kršiti ustavo Republike Slovenije. Prav tako pa za zaključek izražam še zadnji pomislek. Omenili ste tudi, da se bo zakon odražal v včerajšnjem smislu, kar pomeni, da se bo tu v državnem zboru na visoko in veliko govorilo o kvaliteti tako imenovanih evrozakonov, o njihovi potrebi in da boste vsi evroevforiki, torej celotna slovenska vlada in pa 80 poslancev javnosti državljanom in državljankam Republike Slovenije izključno prikazovali in napihovali tistih nekaj pozitivnih stvari, izhajajoč iz Evrope, vseh ostalih stvari pa ne boste. In seveda posledice - in da ne bom za to govornico izkoriščal - te vaše evroevforije se čutijo že v tem tednu zaradi tega, ker ne znate poskrbeti za drugo kot zgolj izključno za svojo lastno politično moč, ljudi vtej naši državi pa puščate ob strani. V Slovenski nacionalni stranki protiustavnega zakona ne nameravamo podpreti. Še zmeraj verjamemo v ustavo Republike Slovenije, verjamemo v delitev oblasti in verjamemo, da se ravno skozi načelo delitve oblasti preprečujejo zlorabe. Hvala.
Hvala lepa, kolega Peče. Stališča poslanskih skupin bo sklenila kolegica Irma Pavlinič Krebs, ki bo predstavila stališče poslanskega kluba LDS. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Kolegice poslanke, kolegi poslanci! Velik problem velike družine evropskih držav po 1. maju, petindvajsetih oziroma 450 milijonov evropskih državljanov je, kako naj institucije Evropske unije delujejo, da proces sprejemanja odločitev vEvropski uniji in nadzor nad tem procesom postaneta bolj demokratična in odgovorna ter bližje državljanom in državljankam. Bodoča reforma ob teh spoznanjih, bodoča reforma Evropske unije gre v tej smeri. Naša naloga in priložnost ta trenutek pa je, da s 15. v slovenskem prostoru delujemo v skladu z najboljšimi praksami članic Evropske unije in se tako že v štartu skušamo izogniti grozeči odtujenosti. Sprejem zakona, ki sledi ustavni spremembi, je take vrste priložnost. Ugotovimo lahko nesporno, da s pristopom k Evropski uniji vlada pridobi pristojnosti, ki presegajo pristojnosti v okviru njenega sicerjšnjega ustavnega delovanja, saj posredno preko odločanja v svetu Evropske unije, ki je v Evropski uniji, res da v večini primerov ob sodelovanju evropskega parlamenta, pridobi pristojnosti zakonodajnega odločanja glede izvrševanja dela suverenih pravic, prenesenih na organe Evropske unije. Sprememba ustave zato državnemu zboru zagotavlja možnost in pristojnost, da neposredno spremlja, vpliva na odločanje in politično ocenjuje dejavnost vlade glede evropskih zadev. Dejstvo je, da državni zbor v postopek sprejemanja odločitev v Evropski uniji ni vključen in ne sodeluje. Njegova edina možnost je sodelovanje preko vlade v okviru notranje ustavnopravne ureditve. Vezanost vlade na stališče državnega zbora je lahko torej le notranjepravna, saj vlada navzven do organov Evropske unije predstavlja in zastopa Republiko Slovenijo povsem brez omejitev. Tako je Državni zbor Republike Slovenije na seji 7. marca 2003 razglasil spremembe ustave Republike Slovenije, s katerimi je v okviru prvega poglavja dodal nov 3.a člen, ki daje ustavno podlago za pristop Republike Slovenije k Evropski uniji in zaradi abstraktne dikcije tudi k morebitnim drugim mednarodnim organizacijam. Četrti odstavek 3.a člena ustave določa: V postopku sprejemanja pravnih aktov in odločitev v mednarodnih organizacijah, na katere Slovenija prenese izvrševanje dela suverenih pravic, vlada sproti obvešča državni zbor o predlogih takih aktov in odločitev ter o svoji dejavnosti. Državni zbor lahko o tem sprejema stališča, vlada pa jih upošteva pri svojem delovanju. Razmerja med državnim zborom in vlado iz tega odstavka podrobneje ureja zakon, ki se sprejme z dvotretjinsko večino navzočih poslancev. To je torej ustavna podlaga in priložnost za sprejem zakona, ki ga imamo v splošni obravnavi. Iz te dikcije četrtega odstavka 3.a člena torej jasno izhaja, da, prvič, vlada sproti obvešča državni zbor, drugič, obvešča ga o predlogih pravnih aktov in odločitev ter o svoji dejavnosti, tretjič, da državni zbor lahko o tem sprejema stališča, četrtič, da vlada ta stališča upošteva in seveda podrobnosti uredi ta zakon. Ustavna določba omogoča obveščenost državnega zbora o evropskih zadevah in možnost sodelovanja v postopkih oblikovanja odločitev ter tudi nadzora nad delovanjem vlade v evropskih zadevah. Stališča, ki jih sprejema državni zbor, vlada upošteva pri svojem delovanju. Želim poudariti, da to ne pomeni, da vlada izgubi funkcijo samostojnega izvajanja svoje ustavne vloge, saj predlagani zakon, ki je pred nami, podrobno ureja, v katerih zadevah je vlada vezana pridobiti stališča državnega zbora in kako jih upošteva. In ob natančnem prebiranju zakona lahko opazimo seveda to v 4. členu predloga, ki jasno pravi: Državni zborsodeluje pri oblikovanju stališč Republike Slovenije pri tistih evropskih zadevah, ki bi po svoji vsebini v skladu z ustavo in zakoni spadale v njegovo pristojnost. Po izkušnjah držav članic Evropske unije lahko ugotovimo, da je od evropskih zadev takih 15%. In če to pretvorimo v številko, po izkušnjah Finske, države, ki, ko njeni predstavniki sporočijo podatek, da bi torej v tem primeru Državni zbor Republike Slovenije obravnaval maksimalno od 80 do 100 tovrstnih zadev. Ta določba 4. člena, isto določbo ima tudi država Finska v 96. členu svoje ustave, je ključna v celem zakonu in pove natančno to, da bo naš državni zbor obravnaval samo tiste evropske zadeve, ki bi po vsebini sodile v predmet zakonskega urejanja. Ni se torej bati in tudi ni v interesu državnega zbora, da bi se podrobno ukvarjal s tehničnimi direktivami s področja notranjega trga, ki sodijo v pristojnost urejanja s podzakonskimi akti ministrov. Zagotovo se pa bo ukvarjal z zakonodajo Evropske unije, ki bo pomenila poseg v obstoječe zakona ali sprejem novih ali neposredno veljavo teh predpisov v Sloveniji, ki jih bomo morali neposredno uporabljati pri svojem delu in življenju. Prav tako je ključen 11. člen predloga, ki izjemoma dopušča tudi plenarno obravnavo. Predstavnikom vlade je tu, glede na njihovo pripombe potrebno pojasniti, da je zahteva četrtine poslancev za sklic izredne seje določena v ustavi, v 85. členu, in je tako bolj kot ne brezpredmetno pozivanje k eni tretjini poslancev za možnost torej sklicati izredno sejo. Kakšna bo vezanost odločitev na plenarni seji, pa bo po predlogu zakona odvisno od vsakokratne odločitve državnega zbora, kar je seveda odvisno od zadev, ki jih bo obravnaval. Popolnoma odveč mislim, da je tudi nekakšno strašenje vlade o hitrosti EU postopkov, kar bi onemogočalo sodelovanje in hromilo sodelovanje nacionalnih parlamentov. Povprečni čas je cirka 18 mesecev, od predloga komisije do sprejema na svetu Evropske unije. V tem času lahko državni zbor oziroma njegova delovna telesa sprejmejo svoja stališča, ne samo enkrat, ampak večkrat in je uspešna praksa skandinavskih in tudi drugih parlamentov dokaz za to. Da zaključim. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo predlog zakona seveda podprli, in sicer zato, ker državni zbor naj bi na podlagi predloženega zakona še naprej ohranil aktivno vlogo na področjih, ki bi sicer spadala v njegovo pristojnost. Vladi pa je na drugi strani s predlaganim zakonom v celoti dopuščena neokrnjena iniciativnost v skladu z njeno ustavno vlogo nosilca izvršne funkcije ter samostojnost v okviru njenih siceršnjih ustavnih pristojnosti. Bistveno načelo, ki ga v celoti podpiramo, tega zakona je torej, da državni zbor ohrani svojo zakonodajno funkcijo glede zadev, ki bi sicer spadale v njegovo pristojnost, vse ostalo pa ostaja v pristojnosti vlade, kjer pa bi se državni zbor seveda lahko dodatno vključil takrat in v tistih zadevah, kjer bi vlada to ocenila za potrebno ali če bi državni zbor to izrecno zahteval. In ne nazadnje, s sprejemom tega zakona, vsaj upamo, se bomo vsajdelno izognili tudi tako imenovanemu demokratičnemu deficitu, ker sem prepričana, da bodo poslanke in poslanci v novem sklicu glasniki tudi evropskih politik. Hvala lepa.
Hvala spoštovani kolegici. S predstavitvijo stališč poslanskega kluba Liberalne demokracije je sklenila predstavitev stališč vseh poslanskih skupin. Sedaj bomo šli na splošno razpravo poslank in poslancev, in sicer po vrstnem redu, kot ste bili prijavljeni. Kolega Drobnič ima prvi besedo, prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Skrajni čas je, da sprejmemo zakon o sodelovanju med državnim zborom in vlado o zadevah Evropske unije. To je potrebno zaradi funkcioniranja vlade in seveda zaradi nove institucionalne in dejanske forme in življenja, ki se nam obeta z letošnjim letom. Pravzaprav pa vstopamo v te priprave in tudi to skupno življenje že sedaj. Pravzaprav bi morala vlada že v sedanjih postopkih upoštevati stališča parlamenta, bolj upoštevati, kajti o ključnih stvareh pa vendarle odloča državni zbor. Državni zbor ima pristojnost v zvezi s to zakonodajo oziroma naj bi jo imel, da spremlja delo vlade pri njenem sodelovanju v institucijah Evropske unije, tam, kjer pač je njeno mesto. Vpliva na odločanje, to je ključno vprašanje, zato smo tudi mi izpostavili v razpravi in tudi v pripravi zakona možnost, da se definira obveznost stališč pri nekaterih ključnih vprašanjih. To bomo morali rešiti v okviru amandmajskega dopolnjevanja. Politično ocenjuje dejavnost vlade, tudi to je en element, ki ga moramo zagotoviti, ne samo skozi način institucionalne zaupnice, ki nam že sedaj omogočala skozi ustavo, ampak tudi seveda neposredno delo. Nekoliko me moti to pojmovanje državnega zbora, političnih strank in vlade v procesih delovanja v okviru Evropske unije. In sicer, poglejte kolegice in kolegi, kadar se izpostavi, da je to stališče državnega zbora ali vlade, je to državotvorno, je to celovito, je to koristno za Slovenijo, če pa se oglasi ali pa če je v mislih neko stališče stranke pa takoj pade konotacija, to pa je na meji izdajstva ali pa česa podobnega. In vse tisto, kar se bo pač odvijalo v okviru Evropskega parlamenta skozi parlamentarno strukturo, takoj se pojavlja karakterizacija, to je pa nevarnost, da pridejo zadeve v strankarske vode. Katera stranka v našem parlamentu pa si prizadeva proti interesom Slovenije? Je pa vprašanje, katere instrumente uveljavlja, da bi se javna blaginja uveljavljala; to pa je, to pa so različne poti. Tako da se ne morem znebiti vtisa, kot da pri nas nekako še vedno živi ideja Socialistične zveze delovnega ljudstva ali pa v prvotni obliki Osvobodilne fronte. Saj ni garancija samo to, da se vsi poenotimo pa da vsi dvignemo roke in vsi enako mislimo. Vzpostavljamo nove mehanizme, in kar se uveljavljanja novih mehanizmov tiče, sem vesel. Sem pa ravno tako kot gospod Peče zaskrbljen, kako bomo to počeli, zlasti na lastnem dvorišču, in kako bomo svoje interese, gospodarske, kulturne in ne vem kakšne še lahko uveljavljali na evropskem nivoju. Zato bomo imeli institucionalno strukturo, je pa vprašanje o naši moči, znanju, vedenju, da bomo to omogočili. Za to pa potrebujemo promptno obveščanje direktno s strani Evropske unije, ali pa, ko vlada oblikuje svoja stališča, da nas, parlament, o tem obvešča. Da vlada sama po sebi oceni potrebo, ali je treba državni zbor obvestiti ali ne, s tem konceptom se seveda ne strinjam - s konceptom oziroma predlogom, ki ga je podala kolegica pred mano iz LDS, Liberalne demokracije Slovenije, da naj to vlada sama presoja. Mi trdimo drugače oziroma to dopolnjujemo s tem, da je pač treba o vprašanjih, ki so za Slovenijo ključna, sprejeti zavezujoča stališča in ta pomenijo za vlado dosledno uveljavljanje. Kaj pomeni zavezanost? Zavezanost pomeni tudi, da je vlada zavezana pri odločitvah v instituciji, v kateri sodeluje, naj bo evropska komisija ali kar si že bodi, da se tega trdno drži. Ali pa potem poišče, glede na zagate, ki so, drugačno stališče na osnovi mandata, ki ji ga podeljuje državni zbor, o ključnih vprašanjih, zagotovo, sicer pa mora glasovati proti. To je tisto. Kjer pa imajo ta stališča drugačno stopnjo, posvetovalno ali kakršnokoli že, pa v luči ustreznih razmerij in zagotavljanja interesov slovenske države presoja o najprimernejši poti in najprimernejši odločitvi.V tem je razlika, in to smo želeli v tem besedilu poudariti. Ne glede na to, da smo to besedilo podpisali, trdimo, da besedilo ni tako dobro izpopolnjeno, da bi predstavljalo zadosten, potreben instrument za odločanje oziroma za delovanje vlade in državnega zbora v procesu vključenosti v Evropsko unijo. Že takrat smo napovedali, da bomo predlagali spremembe. Glede nadaljnjega izvajanja, kako spretni bomo in kako bomo uveljavljali svojo lastno voljo, bo pa odvisno tudi od nas, kako bomo tu ravnali. Omenjeno je bilo elektronsko glasovanje. Elektronsko glasovanje se je zapletlo že zadnjič pri nekem zakonu, ali ga je upoštevati ali ne. Vložen je bil predlog amandmaja poslanske skupine Nove Slovenije, ki je bil napisan tudi v skladu s poslovniškimi določili,v pismeni obliki, vendar elektronsko. Ampak elektronsko pisanje je še vedno pismena oblika, je tako? Pa se to pač ni upoštevalo. 129. člen - predsednik se je rahlo nasmehnil, vendar jaz dajem to parabolo oziroma ta vzorec zato, da se ne bi toliko zapletalo. Zato, kako bomo to pošiljali, ali bo papirnato ali bo elektronsko ali bo oboje, ali bomo še dodatni požegnali in ne vem, kaj še vse, ampak zato, da bomo tehnologijo maksimalno izrabili za to, da bi lahko več delali na vsebinskih vprašanjih, to je poantatega. To je poanta. Predvsem pa, da ne bi ostali na kabinetnem odločanju, kabinetno odločanje, zaprto. Moramo delati javno, to so javne zadeve. Samo, če imamo argumente za to, da bi šlo to v škodo slovenski državi, slovenskim javnim interesom, takrat je možno kakorkoli že temu se izogniti, vendar morajo biti kriteriji za izognitev strogo jasno postavljeni. Parlament lahko zahteva obravnavo in sprejme stališča na katerokoli vprašanje, parlament se sam odloča, vlada ga je dolžna obveščati o vseh stvareh in v predpisu je tudi napisano, parlament pa seveda sam presoja, kaj je v njegovem interesu oziroma, za kaj se čuti dolžnega tudi, da to opravi. In zato je ta predlog, ki je bil v postopku oblikovanja osnovnega besedila, da se omogoči pobuda poslancem, v določenem številu poslancev, zelo dobrodošel, da poslanci, napisanih je pač 25, dajo pobudo in na to pobudo se resno obravnavajo predlogi oziroma gradiva in se v zvezi s tem tudi sprejemajo stališča. Sam menim, da poslovno besedilo izpolnjuje pogoje za nadaljevanje postopka naprej, da pa še združimo nekaj moči pa nekaj tudi intelektualnega napora in besedilo izpopolnimo tako, da nam bo to služilo kot dober instrument za delo. Ta zakon ni cilj, ta zakon je orodje za to, da bomo dobro delali. Hvala.
Hvala lepa. Nasmehnil sem se samo zato, ker sem se pač spomnil na ta zaplet ali problem, ki je nastal z vložitvijo amandmaja pri zakonu o trgovini preko elektronskega medija. Ta problem se ureja, to bi rad povedal, ne samo vam, tudi državnemu zboru, da je pa tukaj čisto nekaj tehničnih problemov, ki morajo biti rešeni tako, da ne bo nikakršnega dvoma o politični volji vlagatelja amandmaja ali zakona, tudi za tistega, ki je dolžan oceniti, ali je v skladu s pravili vložen ali ne. Tako da tukaj gredo stvari naprej. Kolega Brejc, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ta zakon sprejemamo pravzaprav v enem obdobju, ko sami natančno ne vemo, kako se bodo zadeve odvijale in so nam kot podlaga zgolj izkušnje drugih. Tu vidimo, da na eni strani nekatere države zelo zelo trdo prijemajo svojo vlado in zahtevajo poročanje v celoti in vežejo stališča itd., do primerov, ko so vlade pravzaprav zelo samostojne pri evropskih zadevah. Meni se zdi nekoliko nenavadno, da sprejmemo zakon, ki državnemu zboru pravzaprav omogoča izražanje političnih stališč, ker državni zbor lahko politično stališče izraža ne glede na to, kar v tem zakonu piše. Se pravi, nekako ta vsebina zakona, ker imadržavni zbor že pravico sam pri sebi, da izraža politična stališča, je nekoliko prazna. Sedaj v evropskih zadevah državni zbor pravzaprav nima neke prave, predvsem pa ne primarne zakonodajne funkcije. V bistvu je ta zakon bolj spoštovanje ustavne norme kot pa neka čvrsta pravna struktura, ki bi določala sodelovanje vlade in parlamenta. Gre namreč za vprašanja, o katerih pristojnostih se pravzaprav pogovarjamo. Če govorimo o izvirnih pristojnostih, deljenih pristojnostih ali pa podpornih aktivnostih, je seveda vloga parlamenta lahko zelo različna. Vlada, ko se pogaja v svetu in obravnava neke pristojnosti, ki sodijo v ta najtežji sklop vprašanj izvirnih pristojnosti Evropske unije, bo zelo vezana na stališča mnogih drugih in bo seveda v tem parlamentu težko prepričala večino, če bi večina mislila drugače kot vlada v neki konkretni zadevi. Recimo da gre za vprašanje carinske unije ali pa pretok blaga, oseb, storitev itn., ta prvi sklop. Če gre pa recimo za deljene pristojnosti, je pa seveda fleksibilnost že večja. Da ne govorim pa o tretji skupini pristojnosti Evropske unije, kjer se Evropska unija pojavlja kot nek podporni mehanizem. Se pravi, tam ima pa parlament možnost, da seveda mnogo trše ali pa bolj odločno postavi kakšno stvar. Zadeva je paradoksna mogoče zato, ker so te prve pristojnosti najtežje, ker najbolj posegajo v tisto, kar je skupno. Zato se mi zdi, da je prav, da se zavedamo teh posebnosti Evropske unije in da razumemo, da bo v tako zapleteni institucionalni strukturi pri 25-ih članicah verjetno včasih težko zagotoviti popolno soglasje in dati vladi recimo neko zavezujoče stališče. Torej, sedaj konkretno govorimo o nekaj členih, bi želel opozoriti, da je mogoče nekoliko pretirana ali pa neustrezna formulacija, da vlada enkrat letno, da državni zbor enkrat letno opravi neko splošno politično razpravo in neko resolucijo v zvezi s tem oblikuje, sprejme. Mislim, da je odveč sprejemati resolucije v državnem zboru. Da bo to spet en papir, ki ne bo nikomur koristil, bi bilo pa zelo koristno, če bi, dokler bo še ta sistem rotacije predsedstva, se pravi vsakih 6 mesecev ob predstavitvah teh programov posameznih predsedstev - tako kot je bilo recimo v odboru za zunanjo politiko, recimo sedaj irskega predsedstva, pa potem tako naprej - da bi vlada seveda takrat ob teh predstavitvah v državnem zboru povedala svoje jasno stališče o tem, kako gleda na programe posameznih predsedstev. In ker bo evropska komisija sprejela nek program za celoten mandat, je logično, da bomo na začetku tega mandata morali imeti zelotemeljito razpravo o glavnih programskih ciljih evropske komisije, Evropske unije s tem. In seveda potem vsakih šest mesecev, dokler bo ta sistem pač v veljavi, konkretno razpravljali o stvareh. Skratka, jaz se ne zavzemam za nek poseben politični akt, recimo neko resolucijo, ker se bojim, da bo to pač papir, o katerem se bomo do onemoglosti izčrpavali, na koncu se bo pa pokazalo, da nima nobene funkcije. Podobno se dogaja v evropskih institucijah, ko se do onemoglosti pričkamo o neki formulaciji, na koncujo sprejmemo, si čestitamo in gre naravnost v predal. Se pravi, apeliram na to, da smo tu kar se da racionalni. Vprašanje odprtosti, zaprtosti sej, to je lahko seveda politično vprašanje, ki ima neko večjo težo. Jaz bi si tu vendarle izgovoril neko tako formulacijo, da postavimo načelo odprtosti. Načelo odprtosti sej, tudi ko gre za evropske zadeve, vendar pa je povsem razumljivo, da pa bi upoštevali zahteve vlade takrat, ko bi postavila zahtevo po zaprtosti seje. Včasih so to le občutljive teme, gre za pogajalska izhodišča in mislim, da je prav, da ko o tem govorimo, vemo, da ni vseeno, kaj, kako se postavimo v neki predhodni fazi. Že tako ali tako je v evropskem parlamentu, vsaj zdaj po teh izkušnjah kot opazovalec lahko rečem, težavno iskanje soglasja o neki skupni zadevi. Pa vendarle pretežno se gradi v iskanju skupnega, ne gradi se na razlikah. V nacionalnih parlamentih, posebej v slovenskem se pa morda bolj gradi na razlikah kot na skupnem. Seveda ti različni pristopi imajo potem lahko tudi različne posledice. Zato jaz mislim, da je dobro, da so seje odprte za javnost, razen takrat, kadar vlada zahteva oziroma meni, da bi bilo prav, da se zaradi naših pogajalskih izhodišč, interesov Slovenije omeji javnost oziroma je seja zaprta. V 9. členu omenjamo pettedenski rok, tam je govora o tem, da torej vlada pošlje državnemu zboru predlog stališč Republike Slovenije, ki vsebuje oceno vplivov in posledic predlogov EU zadev na Republiko Slovenijo, takoj ko ga sprejme, vendar najkasneje v petih tednih po prejemu EU zadeve. To je seveda kar razumno, kajti postopki v evropskem parlamentu so dolgotrajni, včasih so tudi tam več kot leto dni, štirinajst mesecev ni nič posebnega. Veseli me, da ste se zmenili o tem, da je to instrukcijski rok, da ne bo kakšne zadrege kdaj kasneje. Nekatere pripombe vlade, jaz sem jih podrobno pogledal, se mi zdijo kar utemeljene, ker so praktične. Jaz se bojim, da v tem hipu težko predvidimo, kolikšen bo obseg tega dela. Vemo pa precej zagotovo, da bo to ob petkih. In vemo tudi, da je treba razmeroma hitro reagirati na posamezne zahteve, ki se oblikujejo v Bruslju. Vemo tudi, da se po nekaterih mnenjih zlasti izkušenih kolegov iz teh evropskih institucij 50% zadev od celote obravnava v Bruslju, se pravi, precej precej stvari se vendarle tam odvija. To pomeni veliko breme tudi za državni zbor in zato mislim, da bo treba biti, kako naj rečem, razumno selektiven; imeti v tem kontekstu nadzorno funkcijo, ampak vendarle razumeti, da so pač kakšne stvari tudi take, da lahko vlada prevzame odgovornost in reče, takole bo. Zdaj nisem, seveda, za to, da bi imela vlada čisto proste roke, daleč od tega, in zelo soglašam tudi z 11. členom, ki se mi zdi bistven. Ampak vendarle, treba je razumeti, da življenje pač pokaže včasih tudi kakšne drugačne plati, ko se je treba hitro obrniti, in bi seveda naše dolgotrajno celodnevno razpravljanje ne pripomoglo k temu, da bi prišli do boljših rešitev, pač pa bi rok zamudili. Zato mislim, da je zakon, kot je napisan, treba v tej prvi razpravi podpreti in mu odpreti prostor za drugo branje, amandmaje in tako naprej. Mislim, da so vodje poslanskih skupin opravili dobro delo, so se potrudili, da so vendarle uskladili nek tekst, neko besedilo zakona. Je pa seveda popolnoma jasno, da bomo šele v, recimo, naslednjih desetih, dvanajstih mesecih lahko videli, koliko smo bili uspešni, ko smo načrtovali to sodelovanje med vlado in državnim zborom. Zato v tem primeru ne bi bil preveč kritičen, ko bo čas pokazal, da je treba ta zakon spremeniti. Skratka, mislim, da je za drugo obravnavo primerna podlaga. Hvala.
Hvala lepa, kolega dr. Brejc. Na povabilo našega predsednika odbora za zunanjo politiko se pri nas v Ljubljani mudi delegacija odbora za zunanje zadeve Velike narodne skupščine Republike Turčije. Članice in člani delegacije, na čelu s predsednikom, pa so zdaj na galeriji in jih lepo pozdravljam [[Aplavz]] . Želim jim vse lepo ob obisku v naši deleži ter najboljše vtise po vrnitvi domov! Nadaljujemo. Sedaj ima besedo kolega Rokavec.
Hvala za besedo. Dejstvo je, da v tem trenutku ne vemo, kakšna bo relacija med državnim zborom in vlado, ki se bo konkretno izpostavila po 1. maju 2004. Vendar v vsakem primeru ocenjujem, da si bo vlogo v tem procesu, v teh pogojih sodelovanja izboril oziroma si bo moral izboriti državni zbor sam. Menim, da je besedilo zakona, ki ga imamo pred sabo, ustrezna podlaga za nadaljnji postopek in tudi za končno sprejetje. Vendar menim, da so nekatere stvari v tem zakonu še vedno dokaj nejasne. Namreč, popolnoma se strinjam z rešitvijo v 9. členu. Prepričan sem, da bo sama logistika možna, ker tudi vemo, kako se odločitve v Evropski uniji sprejemajo, da bi v tem časovnem okviru lahko državni zbor oziroma tako imenovani veliki odbor zavzel potrebna stališčain potem s temi stališči opremil tudi vlado pri njenem zastopanju v institucijah Evropske unije, svetu Evrope in tako dalje. Vendar menim, da je 10. člen pa nekoliko drugi odstavek nejasen. Če ga citiram, pravi: "Kadar vlada v postopku uveljavljanja stališč Republike Slovenije iz prejšnjega odstavka oceni, da njihova uveljavitev ali popolna uveljavitev ne bi bila v korist Republiki Sloveniji, lahko odloči drugače. O tem takoj obvesti državni zbor in navede okoliščine, ki so utemeljevale takšno ravnanje." Potem pa seveda rešitev se pušča odprta. Normalno verjetno bi v takem primeru državni zbor moral oceniti, ali je res bila odločitev vlade v nasprotju s koristjo Republike Slovenije ali pa se je dejansko državni zbor pri sprejemanju stališč, ki jih je sprejel, naložil vladi, mogoče prenaglil, oziroma ni dovolj pretehtal celovitosti vprašanja, ki bo seveda narekovalo določeno sprejetje stališča. Vendar kljub vsemu menim, da, vsaj v postopku približevanja Republike Slovenije Evropski uniji, do sedaj nismo bilipriča takim odločitvam vlade, kljub temu, da je seveda bila Republika Slovenija edina izmed pristopnih kandidatk k Evropski uniji, ki je seveda imela to jasno zavezo pogajalske skupine in vlade, da mora stališča oziroma usmeritve potrjevati državni zbor. In nismo imeli težav. Zato menim, da tudi v tem konkretnem primeru niso umestni pomisleki in bojazni vlade, da bi tukaj prišlo lahko do zapletov. Menimo, da več bo tega medsebojnega sodelovanja, lažje bo seveda tudi, in bolj uspešno, učinkovito bo zastopanje slovenskih interesov v institucijah Evropske unije. In tukaj pa verjetno je smiselno, da ustavno načelo delitve oblasti prelijemo v dejansko pristno medsebojno sodelovanje, ki ima formalno na zakonski ravni svoj zavezujoč okvir, ki pa bo potem na vsebinski in konkretni ravni pripomogel k temu, da bo dejansko Republika Slovenija, oziroma vlada, ki bo zastopala Republiko Slovenijo v institucijah Evropske unije, lahko čimbolj učinkovita. In v tem konkretnem primeru menim, da dejansko so te bojazni odveč. Imam pa seveda sigurno še eno vprašanje, ki se že cel čas rojevanja tega zakona tudi postavlja. Res je, da smo v ustavi zapisali, da bo poseben zakon urejal način sodelovanja med vlado Republike Slovenije in državnim zborom o evropskih zadevah, in da tukaj seveda nismo omenili izrecno institucije državnega sveta. Vendar praksa uči, da če neko zadevo zapišeš dvakrat, to nikoli nič ne škoduje. Prej koristi. Če je več subjektov povabljenih, da lahko sodelujejo, seveda pripomorejo tudi k izboljšavi končnih odločitev. Zato še vedno menim in apeliram, da bi bilo smiselno v nadaljnji proceduri zakona na primeren način vključiti tudi sodelovanje pri delovanju velikega odbora tudi predstavnikov državnega sveta. Na ta način menim, da bi dejansko tudi primerno zaokrožili vse institucije, ki po moji oceni so poklicane, da sodelujejo v tem procesu, ki bi mu lahko na koncu rekli z besedami, da dejansko Slovenija nadgradi svojo suverenost z učinkovitim zastopanjem v Evropski uniji. Hvala.
Hvala lepa, kolega Rokavec. Šel bom po vrsti, ker vidim, da nekaterih kolegov ni. Kolega Pečeta ni. Kolega Germič. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Torej, danes je bilo že velikokrat citirano dejstvo 3.a člena in seveda pristojnosti, ki se prenašajo med državnim zborom in vlado glede na pravila delovanja Evropske unije. Države članice Evropske unije se namreč s pristopom k Evropski uniji strinjajo s prenosom suverenosti na številnihpodročjih, kar pomeni, da o številnih zadevah, ki spadajo pod pristojnosti EU, ne morejo samostojno več odločati, temveč sodelujejo v zakonodajnem procesu in postopkih znotraj Evropske unije, katerih seveda bistvena značilnost je, kot je bilo danes že tudi ugotovljeno, nekako porušena klasična struktura delitve oblasti. Veliko je bilo tudi v času sprejemanja osnutka ustavne pogodbe v Evropski uniji govora o demokratičnem deficitu in seveda veliko naporov je bilo vezanih ravno na prenovo institucij Evropskeunije, ko se naj predvsem evropskemu parlamentu predvidi bistveno večja vloga pri zakonodajnih postopkih. Nacionalni parlamenti seveda v teh vlogah današnjih pravil opravljajo funkcijo zakonodajalca le v zadevah pod polno suverenostjo v državi. Seveda sedaj se postavlja vprašanja, na kakšen način urejati v posameznih državah odnos do tistih vprašanj, ki bi po notranji ustavni ureditvi bila pristojnost zakonodajne veje oblasti in se seveda ureja s prenosom teh pristojnosti na nivo Evropske unije in so po pravilih delovanja Evropske unije v pristojnosti vlade. Tukaj je, mislim da, Slovenija že do sedaj v pristopnih letih imela zelo dober način, kjer so se pravzaprav vsa stališča v postopku pogajanj torej uresničevala in preverjala skozi posamezni odbor državnega zbora. Seveda, kot posledica teh izkušenj delovanja državnega zbora in seveda dobrih praks drugih parlamentov imamo tukaj pred nami tudi zakon, na kakšen način naj seveda v prihodnje uredimo odnos med državnim zborom in med vlado. Tukaj se mi zdi izredno pomembno opozoriti, da sam naslov zakona nosi besedo "sodelovanje", torej, sodelovanje med državnim zborom in vlado v zadevah, ki se dotikajo Evropske unije. In tukaj se mi zdi, da je zelo pomembno graditi naprej vsebino tega zakona, tako s stališča državnega zbora kot s stališča vlade. In tukaj bi mogoče, kljub temu, da bo državni zbor imel po ustavi vlogo, ki mu jo nalaga, torej nadzor in tako dalje. Po mojem smislu je zelo dobro, če bi v okviru zakona presegli samo te nadzorne funkcije parlamenta, ampak da bi to sodelovanje med parlamentom in vlado potekalo tako, da bi seveda stališča, ki so tudi v zakonu zapisana in tudi [[...]] [[Nerazumljivo.]] , da predlog zakona izredno omenja stališče Republike Slovenije. To se mi zdi izredno pomembno pri nadaljnji graditvi tega zakona, torej kjer se poudarja, da je bistvo stališč, ki jih vlada zagovarja pred svetom v Evropski uniji kot zakonodajnim organom, prav v tem, da so to slovenska stališča in ne morda vladna ali parlamentarna stališča. To se mi zdi tista dobra osnova, ki sem jo imel kot predsednik skupine prijateljstva s finskim parlamentom priložnost spoznati neposredno pri obisku finskega parlamenta, kjer sem ravno imel priložnost čutiti to vzajemnost in sodelovanje. Torej, sodelovanje, kjer je bilo to, bi rekel, pravzaprav v izhodišču dela med parlamentom in vlado, ne pa pretežno v tem, da parlament bi seveda uveljavljal te nadzorne funkcije in iskal potem razloge za iskanje razlogov, zakaj vlada sprejema določena stališča. Tukaj se mi zdi eden ključnih elementov tega zakona in vezano skozi ta zakon bi povezoval tudi vsebino 4. in 9. člena. Zakaj? V 4. členu opisujemo pristojnosti dveh na novo nastalih ali pa dveh z vsebino na novo opredeljenih odborov, to je odbora za evropske zadeve in pa odbora za zunanjo politiko, ki pa v svojih odločitvah - v drugem odstavku tega člena piše - se opirata na - torej se opravičujem, v 6. členu - ti delovni telesi opirata na stališča in predloge matičnih delovnih teles. Če seveda želimo vzpostaviti takšno hierarhijo postopka ali postopkov zaporednosti se mi zdi izredno pomembno potem opredeliti vsebino 9. člena. To pa je način obveščanja. In seveda skozi način obveščanja, ki seveda predvideva postopnost in večfaznost obravnave posameznih dokumentov, se mi zdi, da je vzpostavitevinformacijskega sistema med svetom Evropske unije, vlado in parlamentom, to je nacionalnim parlamentom izredno izredno velikega pomena. Kajti odločitve in sprejemanje stališč v matičnem delovnem telesu naj bo usklajevano skozi interese tudi, ki jih bo zastopala vlada in nekako potrjevane v odboru za evropske zadeve. In potem predstavljamo kot stališče Slovenije v svetu Evropske unije. To se mi zdi eno izmed izredno pomembnih vprašanj. Kajti na ta način seveda lahko tudi bistveno zmanjšamo očitek demokratičnega deficita pri sprejemanju posameznih odločitev. Zato se mi zdi izredno pomembno, da bo hitrost sprejemanja zakona ena izmed temeljnih prioritet, kajti čas 1.5. se izredno hitro približuje. Hkrati pa se mi zdi, da je izredno pomembno za sprejemanje tega zakona slediti tudi predlogom sprememb poslovnika, ki bodo odločali o spremembah in relacijah, vezanih na matična delovna telesa in na delovni telesi, ki bosta na koncu oblikovali zaključna mnenja. Pri tem bi pa mogoče glede na to, da govorimo tu predvsem o relacijah med vlado in nacionalnim parlamentom, opozoril še na eno dejstvo - dejstvo, da v zakonodajnem postopku sodeluje tudi evropski parlament. Zdi se mi izredno pomembno, da bi bil interes nacionalnega parlamenta, da spremlja dogodke tudi v evropskem parlamentu, iz preprostega razloga, ker se lahko evropski parlament v določenih stališčih bistveno razlikuje od stališč v svetu Evropske unije. Zato se mi zdi, da bi bilo tudi z vidika te razprave zelo smiselno pospešiti aktivnosti za spremljanje dogodkov v evropskem parlamentu, ki bodo kot vir informacij služili v procesu oblikovanja stališč slovenskega parlamenta. Seveda pa menim, da je zakon, kot je predložen, dobra osnova in da rešitve, ki bodo dograjene v drugi obravnavi, utemeljujejo nadaljevanje postopka tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Germič. Kolegica Potrata, potem kolega Jerovšek.
Hvala za besedo, gospod predsednik. O zakonu, njegovih ciljih in načelih je bilo že veliko spregovorjenega, sama pa bi se rada lotila tistega cilja, ki se mu reče obveščanje državnega zbora in obveznosti vlade v zvezi s tem. Te reči so definirane v 8. členu predlaganega zakona, nekaj pa se v zvezi s tem povezuje tudi s 15. členom, pa bi rada natančneje pojasnila, kje vidim probleme ali za katere stvari bi rada videla, da bi bile natančneje določene, da bi bile rešene tako, kot smo si predstavljali, ko smo trdili, da bo Evropska unija prijazen dom za vse in bo v njej mogoče uresničevati tudi svojo jezikovno identiteto. Za kaj gre? Za dobro informacijo in kakovostno odločanje je v bistvu zelo pomembno razumevanje besedil. Pogosto imamo ljudje težave v razumevanju celo takrat, kadar govorimo v svoji materinščini. Naj ne bo preveč anekdotično, ampak če samo pomislim, kako narobe sem bila razumljena v svoji včerajšnji razpravi, kar je mogoče razbrati iz današnjega zapisa v Delu, ni nobenih zagotovil, da bi se bolje razumeli, če gre za komunikacijo v tujem jeziku. Nikjer namreč ne najdem določil o tem, morebiti sem pa preslabo obveščena, kako bo potekalo obveščanje, v katerem jeziku, ali bodo dokumenti posredovani v dveh jezikovnih različicah ali samo v eni. To je vprašanje, ki me vznemirja zaradi tega, ker je popolnoma jasno, da je znanje tujih jezikov za visokega državnega uslužbenca ali uslužbenko pogoj. Pa ne samo enega. Celo več tujih jezikov. Za državnozborskega poslanko ali poslanca pa to ni pogoj za izvolitev. In mislim, da je prav tako. Ker je to eden od izločitvenih elementov. Pa spet prosim, da ne bi bila napak razumljena, popolnoma normalno se mi zdi, in tudi v skladu z našimi izobraževalnimi cilji je, da bi stopnja obvladovanja tujih jezikov v naši državi bila čim višja. Govorimo, da naj ne bi vsak znal samo enega tujega jezika, ampak vsaj dva tuja jezika, če ne celo več. Ampak gre preprosto za nekatera čisto formalna stališča v zvezi s tem. Če naj bo v Evropski uniji uresničevano načelo uradnega jezika slovenščine kot enega izmed uradnih jezikov, potem je treba skrbeti na vseh ravneh, da se to načelo upošteva. Vsak od nas je imel priložnost spoznavati različne jezikovne prakse. Kar nekajkrat sem že doživela, da so pomembni funkcionarji, predstavniki držav iz Evrope, svojo pozornost in spoštovanje do državnega zbora Republike Slovenije pokazali tudi na tak način, da so vsaj v uvodu spregovorili nekaj stavkov v slovenščini. Tudi število tistih, ki so se začeli učiti slovenščino, nenehno narašča. Ampak tisto, kar me skrbi je to, da še vedno nimamo prevedenega vsega pravnega reda, da je zaostajanje v prevajanju velik problem in da je težko verjeti, da bo pri prevajanju tudi v prihodnje kaj manj problemov. Sedaj pa, če temu dodam še, da bodo iz Evrope prihajali dokumenti v tujem jeziku, čas, v katerem bo državni zbor moral reagirati, pa bo zelo kratek, je zelo malo zagotovil za to, da bo to načelo o slovenščini spoštovano. Rada bi vendarle nekaj zagotovil za to, bolj oprijemljivih, da se bo to načelo bolje spoštovalo, kot je to mogoče razbrati iz nekaterih pripravljenih obrazcev ali dokumentov. Da bom konkretna. 15. člen pravi, da mora vlada do 1. maja 2004 vzpostaviti informacijski sistem za evropske zadeve. Na komisiji za evropske zadeve smo obravnavali neko gradivo, v katerem so bili priloženi tudi obrazci, s katerimi bo vlada spremljala dokumente, ki bodo prihajali iz Evrope ali pa bodo od nas posredovani v Evropsko unijo. In že tam je mogoče razbrati, da tega, kako bo slovenščina zastopana kot prvi jezik, ne kot drugi jezik, da tega načela ne upoštevamo popolnoma, ker piše naslov dokumenta, in spodaj v oklepaju, čisto na drobno tudi slovenski, če je dokument že preveden v slovenščino. Ne morem biti zadovoljna s pojasnilom, da do 1. maja slovenščina še ni uradni jezik v Evropski uniji. To vem. Ampak glede na to, da se sedaj vzpostavlja sistem, bi ta sistem moral biti nastavljen tako, da bi v prihodnje tudi dobro deloval. Kako bo, ko bodo prihajali iz Evropske unije dokumenti, ne samo v angleščini, ampak tudi v francoščini, pa v kakšnem drugem tujem jeziku? Kako bo mogoče zagotavljati javno dostopnost informacij Od vsakega, ki bi imel pravico kakšno informacijo dobiti. Tudi ni mogoče zahtevati, da bo znal francosko, če gledam na to, po podatkih, koliko ljudi v Sloveniji sploh francosko zna, sodne zadeve pa navadno v francoščini potekajo. Tako teh problemov, ki so z jezikom zvezani, ki so zvezani z oblikovanjem arhiva dokumentov, je veliko in bojim se, da se bomo s pravimi težavami srečevali bolj pogosto in na različnih ravneh, kot si zdaj mislimo. Rada pa bi, da bi se vsaj zavedali, da je za normalno funkcioniranje slovenščine, ki je razvit jezikovni sistem, nujno potrebno zagotoviti tudi pisanje in govorjenje v slovenščini, tudi v tej strokovni zvrsti jezika, ki se ji reče pravni jezik ali pa politični jezik. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolegica Potrata. Sedaj ima besedo kolega Jerovšek.
Hvala lepa. Gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi. Ko obravnavamo ta zakon, ki naj ureja razmerja med parlamentom in vlado, v pogojih, ko bo Slovenija polno pravna članica Evropske unije, moram reči, da se mi zdi, da skoraj malo pretiravamo z misterioznostjo teh razmerij. Jasno je, da imajo vse države posebno delovno telo in da ga moramo tudi mi imeti. Vendar glede na to, da je sedaj izbran model, ko bo državni zbor oblikoval zgolj stališča, ki vlado le politično zavezujejo, mislim, da niti ta odbor, niti parlament ne bo imel dovolj velikega vpliva na odločitve vlade. Jaz mislim, da bi v začetni fazi delovanja znotraj Evropskeunije morali bili izbrati model, ki je bližje danskemu, avstrijskemu delu, ko vlada dobiva zavezujoča stališča. Že doslej se je namreč tukaj v slovenski javnosti, po mojem zavestno, oblikovalo stališče nekaj časa, kot da parlament izgublja sofunkcijo, sopomembnost, zakonodajno iniciativo. In celo takšna vprašanja, kaj bo še delal parlament, v pogojih, ko vstopamo v Evropsko unijo. Jaz vem, da velik tega ozadja, ki za tem stoji, je to, ker se potem taka stališča širijo, saj bo tako ali tako evropski EU, evropski parlament in vsi drugi bodo sprejemali odločitve. Državni poslanci pa bodo kljub temu sedeli tukaj in vlekli velike plače in privilegije, kar se seveda potem z nekim zamikom stalno pojavi. Jaz mislim, da si naša vlada pravzaprav v evforiji ob začetku, ko bomo vstopili v Evropsko unijo, ne bo preveč prizadevala, da preide po stališča v državni zbor. Ta odločitev, ali je potrebno ali ni potrebno, je v njeni pristojnosti, razen če parlament izrecno zahteva. Mislim, da bo v začetni fazi situacija, ko bomoral parlament izrecno zahtevati, vendar pa je tukaj past, ali bo parlament dovolj močan pri tej iniciativi, da izrecno zahteva od vlade določena pojasnila, da pride s stališči, kajti v našem parlamentu se je sedaj že preveč pristojnosti preneslo na kolegij in mislim, da mu ta zakon daje nove pristojnosti, novo moč kolegiju in pravzaprav dejansko parlament izgublja na nekem segmentu svojo funkcijo. Tako bodo te kritike v javnosti na nek način po tem zakonu delno upravičene. Neke pristojnosti, odločitve sezopet prenašajo na kolegij, tam pa vemo, da lahko dve največji stranki oziroma največja stranka z enim zaveznikom izpelje kar hoče. Tako jaz mislim, da bi o tem zakonu in teh rešitvah bilo še potrebno dodelati nekatere stvari, tudi drugačne rešitve ne bi bilo slabo, če bi jih vnesli, kajti kot pravim, ne računam na samodisciplino slovenske vlade, da bo spoštovala to razmerje med parlamentom in vlado, ampak kot sem že rekel, računam oziroma sem skoraj prepričan, da si bo v začetku vlada jemala večjo težo. Začela pa bo prihajati v parlament v tistem trenutku, ko se bo soočila s težavami. To bo sicer zelo hitro. To bo zelo hitro, kajti verjetno se bo pokazalo, da pristopna pogajanja z Evropsko unijo le niso bila tako strašno uspešna, kot je vlada uspela prepričati slovensko javnost. Ne nazadnje zadeve, kot so Tobačna tovarna, če ni v popolnoma direktni povezavi, že nakazujejo, da bodo velike težave v predelovalne industriji in še marsikje. Seveda bo za vlado pot v kanozo zelo težka. Ne bo je rada sprejela, da bo morala tukaj pred državnim zborom priznavati, da se je v pogajanjih na marsikaterem segmentu sama slabo pogajala. In zaradi tega tudi pravim, mislim, da o tej začetni fazi ni dobro, da so stališča parlamenta za vlado zgolj politično zavezujoča. Po mojem osebnem prepričanju bi bilo bistveno boljše, če bi se približali bolj modelu Danske in Avstrije, da bi vlado zavezovali pri nekaterih zadevah. Vendar upam, da je do tretje obravnave še nekaj možnosti, da nekatere stvari popravimo in moram tudi reči, da nisem pristaš tega, da je princip dela na zaprtih sejah. Vem, da je včasih treba, da se nekatere stvari naredijo na zaprtih sejah, vendar bi moral biti primarni princip odprta seja z možnostjo zaprtja seje, če se tako oceni. Tukaj na tem segmentu se daje neka skrivnostnost, neka teža. Te zaprte seje imajo svojo mistiko, niso pa tukaj mistične zadeve, na podlagi katerih se bo to delalo in na podlagi teh zaprtih sej se bo tudi dajala prevelika teža predsedujočemu. Predsedujoči pa - sem skoraj prepričan - da si bo vladna elita, parlamentarna elita nekaj mesecev pred volitvami vzela pravico, da predsedujoče postavi sama iz svojih vrst in tako bodo pred javnost prihajala stališča, ki bodo po mojem včasih tudi različna od tega, kar se je na zaprtih sejah dogajalo. Tako je o teh zadevah še potreben zelo temeljit premislek. Hvala lepa.
Kolega Kacin.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi. Zdi se mi, da je predlog, ki so ga vodje poslanskih skupin poslali v obravnavo dobro pripravljen in da ga lahko pospremimo v drugo obravnavo, ampak vseeno se mi zdi ob vsem tem, kar je zapisano, predvsem pa, v zvezi s tistim, kar v zakonu ni zapisano, potrebno omeniti tri stvari. Prvič. Državni zbor se bo znašel v novi situaciji, ko bomo imeli poslanci bistveno več možnosti za politično presojo posameznih predlogov. Naša vloga bo v prihodnje drugačna, v primerjavi s sedanjo vlogo, manj amandmajev bomo pripravljali, ne bomo jih vlagali ne bomo cefrali besedil, ki bodo prihajala v obravnavo, pač pa bomo presojali, ali so dokumenti zreli za obravnavo. Da bi to presojo lahko opravili, pa bomo nujno potrebovali informacije o tem, kako so presojali v drugih parlamentih, ne kako so presojali v drugih državah, ampak kako so presojali v drugih parlamentih. Tukaj izhaja ena velika potreba, da okrepimo naše zastopstvo v evropskem parlamentu, da bodo strokovni sodelavci in sodelavke, ki bodo v evropskem parlamentu spremljali, kaj se v zvezi z neko materijo dogaja, na nek način naveza z državami članicami in nacionalnimi parlamenti. To bo stvar, ki bo zelo pomembna za realno vrednotenje vsebine tega dogajanja. Zato se mi zdi, da moramo v naslednjih branjih vendarle, ko gre za uresničevanje tega dokumenta najti način tega zakona. Ne samo to, da bodo naši evropski poslanci in poslanke lahko prišli na zasedanje evropskega odbora ali pa odbora za zunanjo politiko in spremljali obravnavo te materije, da bi naslednji ponedeljek lahko naša vlada o tem odločala, ampak moramo zagotoviti tudi možnosti in priložnost, da bo ta neposredna povezava s strokovnimi delavci parlamenta v Bruslju delovala tako, kot je potrebno. Drugo vprašanje, ki bi ga rad omenil, je, ne replika, ker ne želim ugovarjati temu, kar je prej povedal kolega Jerovšek, ampak rad bi opozoril, da je to tako celovita, tako zahtevna materija, da je že prav, da se pogovarjamo za zaprtimi vrati. Vsi tisti, ki bodo v evropskem odboru presojali o teh rečeh, potrebujejo predvsem mir in zbranost in tudi pravico, da priznajo, da nekaj ne vedo, ne pa, da zaradi navzočnosti medijev in javnosti potem kradejo čas bogu in sebi in poskušajo dopovedati, kaj vse že o tem vedo, pa marsikdaj, marsičesa ne vemo. Vsi veste, da veliko bolj resno, korektno in spoštljivo ravnamo drug z drugim takrat, ko javnosti ni zraven. Če govorimo o interesu državnega zbora in nacionalnem interesu, potem se je vendarle treba zavzemati za zaprte seje, kjer se lahko o marsičem dogovorimo in koordiniramo. Tretja stvar, ki bi jo rad omenil. Zdi se mi, da bo nacionalni parlament sedaj razbremenjen marsikaterega nepotrebnega dela in da se pravo delo v nacionalnem parlamentu sedaj šele začenja. Ves ta mandat, kolegice in kolegi, smo bili mi pod pritiskom harmonizacije naše zakonodaje z Evropsko unijo in stvari smo se lotevali na pol ali pa na tretjino, sedaj se bo pa vendarle zgodilo, da bomo imeli teh projektov nekoliko manj in se jim bomo lahko tudi posvetili. Nastopil bo čas, ko bo nacionalni parlament tudi v očeh naše javnosti lahko prepoznan kot kreativen in spoštovanja vreden organ. Jaz pač pričakujem, da nam bo drugačen način dela, predvsem pa razbremenitev z nekaterimi stvarmi, omogočil, da nacionalni parlament v očeh naše javnosti dobi realno oceno in predvsem priložnost za svoje samodokazovanje. Zato bi rad zaključil, rekoč, zakonski predlog je dobra popotnica, v naslednjih branjih ga lahko dopolnimo in zdi se mi pomembno, da ga ne ceframo po nepotrebnem. Hvala lepa.
Kolega Sok.
Spoštovani predsedujoči! Spoštovane kolegice, poslanke in poslanci! Pravzaprav si je v tem trenutku težko predstavljati, kako bo to delovalo v praksi. Jaz mislim, da bo šele sama izvedba pokazala, kakšne rešitve so najboljše za delovanje slovenskega parlamenta. Sama preslikava nekakšnega finskega modela v slovensko stvarnost še ne pomeni, da bo pri nas to delovalo tako, kot deluje na Finskem. Poglejte, če sam pravilno razumem, kako naj bi to šlo, bi naj matično delovno telo oblikovalo po določenem zakonu, v določenem poglavju, o določeni temi neko mnenje. V teh dveh odborih bi se potem naj izoblikovalo stališče. S tem stališčem bi naj vlada potem nastopila napram evropskemu parlamentu. Po potrebi pa bi lahko vlada tudi to stališče, če bi pač ocenila, da ni v dobrobitSlovenije, spremenila. Jaz si skoraj upam napovedati, da tako kot sedaj potekajo politične razmere med slovensko vlado in pa slovenskim parlamentom, da bo v bistvu v praksi redno prihajalo do tega, da bo vlada stališča teh dveh odborov po lastni presoji spreminjala. Zakaj to trdim? Zato, ker to doživljamo tudi danes. Ko smo sprejemali in sprejeli novi poslovnik, je v novem poslovniku bilo jasno zapisano, kdaj lahko slovenska vlada predlaga sprejemanje nekega zakona po nujnem postopku. Točno piše, ko gre zainterese na vojaškem področju, pri naravnih nesrečah, potem pa se že predlog za nujni postopek konča. Vseeno pa doživljamo vedno znova in znova, da vlada prihaja s svojimi predlogi po nujnih postopkih malo da ne z vsakim drugim zakonom. Vedno najde nek razlog, zaradi katerega bi naj bil potreben nujni postopek, pa čeprav nima nobene veze z vojaškim področjem ali pa z neko naravno nesrečo. Ali bo ta relacija med matičnimi delovnim telesom, evropskim delovnim telesom in pa vlado delovala, v tem trenutku je najbrž težko napovedati. Morebiti se bo izpolnilo le-to, kar je povedal predhodnik pred menoj, da ta državni zbor ne bo več obremenjen s takšno množico pravne zakonodaje. Se pravi, da bo teh zadev veliko manj in da se bo zaradi tega lahko pač tistim temam, ki bodo na dnevnem redu, nekoliko temeljiteje posvetil. Če pa bo pripad zadev takšen, kot je danes, potem pa si seveda ne morem predstavljati, kako naj bi ta zadeva v skladu s tem zakonom, kot je tukaj zapisano, v praksi delovala. Če bo pripad zadev takšen, kot ga imamo danes, potem bo ta zakon potrebno v kratkem spremeniti. Drugo, kar je, tudi sam bi rad pritegnil tistim, ki zahtevajo oziroma predlagajo, da se 7. člen drugače zapiše. Nisem prepričan, da se mora odločati na nekakšnih za javnost zaprtih sejah. Evropska unija je konec koncev demokratična skupnost, za katero so se na referendumu odločili vsi prebivalci Republike Slovenije. Jaz mislim, da kot predstavniki državljanov, se pravi tisti, ki bodo izvoljeni na državnozborskih volitvah v ta slovenskiparlament, ne smejo ničesar skrivati. Je prav, da v zakonu ostane neka možnost, da se seja za javnost zapre, ne more pa biti v zakonu zapisano, da so a priori vse seje za javnost zaprte, odprte pa samo tiste, za katere pristojno telo tako sklene. Jaz mislim, da mora biti zadeva obrnjena ravno obratno, se pravi, seje so za javnost odprte, po potrebi pa se lahko seja za javnost zapre, če je pač ocena delovnega telesa takšna, da se odloča o tako pomembni zadevi, za katero ni dobro, da bi javnost bila takoj in nemudoma z njo seznanjena, ampak da se pozneje pač javnost seznani na podlagi tiskovne konference. Prav tako imam določene pomisleke v zvezi s 15. členom. 15. člen je nekoliko načela že kolegica Potrata. Opozarja, da vlada mora do 1. maja 2004 vzpostaviti informacijski sistem za evropske EU - zadeve. Težko verjamem, da bo to izpostavljeno tako, kot bi si to želeli. Predvsem gre za to, da moramo poskrbeti prvenstveno za to, da bodo evropski akti prevedeni v slovenski jezik, pa ne zato, da bi poslanci lažje razumeli in spremljali, ampak zato, da jih bodo razumeli slovenske državljanke in pa državljani. Zaradi njih je potrebno poskrbeti, da bodo vse zadeve pravočasno prevedene v slovenski jezik in da jim bo tudi omogočen dostop do teh pravnih aktov, da jih bodo lahko razumeli. V tem kontekstu, ki obvezuje vlado, kaj je potrebno narediti do 1. maja, pa je potem povsem nepotreben tisti zadnji stavek, kjer piše: Vlada z odredbo predpiše način opravljanja in dostopnosti do tega sistema. Jaz sem prepričan, da mora biti dostop do tega sistema uzakonjen v tem zakonu, ne da ga vlada predpiše z nekakšno odredbo, ne da si vlada na tem področju vzame ekskluzivno pravico odrediti, komu je dostopen pristop in komu ne, ampak zakon mora to določiti, in sicer določiti na takšen način, da bo dostop do teh informacij zagotovljen vsem državljankam in pa državljanom. To sta dve konkretni pripombi, se pravi, pripombo, ki sem jo podal na 7. in 15. člen, da zaključim. Ne poznamo sistema, kako deluje; nekateri ste imeli to priložnost da ste si ga od daleč ogledali. Vendar to, kar je mogoče sprejemljivo in kar deluje na Finskem, ni rečeno, da bo delovalo v Sloveniji. Slovenija bo nujno - tudi ko bo ta zakon sprejet, če bo sprejet v takšni obliki, kot je napisan - morala razviti nek svoj lasten sistem, s svojo, slovensko specifiko. In prav je, da tisti, ki ste to dikcijo sestavili, prisluhnete vsem tem pripombam in poskušate upoštevati tudi pomisleke s strani opozicije, ki smo jih podali na ta predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika morebiti še kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem torej splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes v okviru glasovanj ob 17.15 uri. Prekinjam to točko dnevnega reda. Predstavnici vlade in vsem vam se najlepše zahvaljujem. Ob 13.25 uri bomo prešli na obravnavo 14. točke dnevnega reda, to je na prvo obravnavo predloga zakona o varstvu okolja. Do takrat sejo prekinjam.
Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O VARSTVU OKOLJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina desetih poslancev, s prvopodpisanim Alojzom Sokom, zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku vlade, ministru za okolje, prostor in energijo magistru Janezu Kopaču, da poda dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Danes ima na voljo nekaj več časa, glede na obsežnost 15 minut. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Mi imamo zakon o varstvu okolja, velja že več kot deset let in v tem času so se pokazale nekatere nedoslednosti v samem zakonu, predvsem pa je glavni razlog, da danes obravnavate ta zakon, cela vrsta evropskih direktiv, ki so bile sprejete že po tem našem zakonu o varstvu okolja. Zato smo morali seveda zakon temeljito predelati. Naj poudarim, da je to zakon, ki ga moramo sprejeti še pred 1. majem letošnjega leta, in še podzakonske akte na njegovi podlagi, ki jih vzporedno tudi pripravljamo. Tako da se nam nekoliko mudi. Morda boste rekli, zakaj z njim prihajamo tako pozno. Naj povem, da recimo za en del zakona, to je tisti v zvezi s trgovanjem z emisijami toplogrednih plinov tudi Evropa še nima dokončno dorečenih pravil in bomo mi verjetno prosili ali matični odbor ali skupino poslancev, da vložijo amandma, ki bo konkretiziral nekatere stvari glede na to, kaj se bo v Bruslju zgodilo v naslednjih dveh mesecih. Direktive Evropske unije so v tem primeru neka pomikajoča se tarča, ki jo lovimo s tekstom, kakršen je tu in z morebitnimi korekturami, ki bodo še sledile. Vse skupaj pa smo dolžni, ne glede na to, da je Evropa tako pozna, sprejeti pred 1. majem. Po sprejetju zakona o varstvu okolja, ki sedaj velja, je bilo sprejetih cela vrsta mednarodnih dokumentov, ki nas zavezujejo in jih je treba implementirati: konvencija o podnebnih spremembah, s kiotskim protokolom, aarhuška konvencija o dostopu do informacij in udeležbe javnosti pri odločanju ter o dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah in cela vrsta direktiv Evropske unije. Pomembne, take, ki pomenijo korenit poseg v zakonski tekst glede na sedanje stanje, so direktiva o presoji vplivov, planov in programov na okolje. Določene vrste planov in programov, ki so predmet celovite presoje vplivov na okolje, določa ta direktiva in določa tudi postopek, ki se zaključi s potrdilom ministra. Naj povem, da bodo v bodoče predmet presoje vplivov na okolje vsi prostorski akti občin ali države, ki se bodo začeli pripravljati po 21. juliju letošnjega leta. To je direktiva, ki bo segla pravzaprav v vsako lokalno skupnost, ne samo na državno raven. Druga taka direktiva, ki ji sledimo v tem tekstu, ves čas govorim samo o stvareh, ki so drugačne, glede na sedanji zakon o varstvu okolja, čeprav gre za nov zakon, ker bi bilo sicer preveč členov, ki bi posegali v obstoječe člene, pa smo rekli, da je najbolje sprejeti kar nov predlog zakona. Skratka, naslednja taka direktiva je direktiva o ocenivplivov določenih javnih in zasebnih projektov na okolje. To je direktiva o presoji vplivov na okolje, po domače. Spremembe, ki pa so tu, so predvsem posledica nove zakonske ureditve na področju urejanja prostora in graditve objektov, ki ne predvideva večlokacijskega dovoljenja, ampak zahteva, in to smo v zakonu uredili, presojo vplivov na okolje kot samostojen postopek, ki se bo zaključil z okoljevarstvenim soglasjem, ki je samostojna odločba pred izdajo gradbenega dovoljenja. V zakonu je urejen tudi postopek sodelovanja držav članic Evropske unije in držav pogodbenic ESPO konvencije, če bi imela izvedba nekega projekta čezmejni vpliv. Mi namreč že sedaj dajemo, na primer, sosednji Avstriji, Italiji, Madžarski in tudi Hrvaški, ki je podpisnica ESPO konvencije, mnenje, ki je pravzaprav zavezujoče mnenje, o nekem projektu, ki se dogaja tik ob meji, pa bi utegni imeti čezmejni vpliv na okolje. Zaradi tega, recimo, da ilustriram, je sosednja Republika Italija začela razmišljati o spremembi poteka trase železnice, ki bi tekla čisto blizu vodnega zajetja v Brestovici na Krasu. Tudi mi smo dolžni svoje projekte ob meji pošiljati v mnenje sosednjim državam in ta postopek je tu urejen. Tretja pomembna sprememba je uvedba okoljevarstvenega dovoljenja za delovanje določenih vrst naprav oziroma za opravljanje določenih dejavnosti. To je posledica direktive o celovitem preprečevanju in onesnaženja okolja, v žargonu se reče IPPC direktiva, ki je strah in trepet približno 140 podjetij v Sloveniji, katerih proizvodnja imapomembne vplive na okolje. To so železarne, cementarne, tovarna dušika, kemične tovarne in tako naprej. Po predlogu zakona morajo pridobiti okoljevarstveno dovoljenje tudi upravljavci drugih naprav oziroma dejavnosti, ki s svojimi emisijami onesnažujejo okolje in bodo določeni s predpisi o mejnih emisijskih vrednostih, ter tisti, ki predelujejo ali odstranjujejo odpadke in bodo določeni s predpisi, ki urejajo ravnanje z odpadki. Za te naprave se je izpolnjenost okoljevarstvenih zahtev glede emisij do sedajugotavljala v postopku za pridobitev gradbenega dovoljenja oziroma lokacijskega. Poslej bo to samostojen postopek. In kar je pomembno, ta postopek se bo periodično obnavljal, torej ne bo dano to dovoljenje enkrat za vselej, ampak se ga na vsakih nekaj letperiodično obnavlja in podjetje je dolžno vsakokrat sproti dokazovati, da uporablja najboljšo razpoložljivo tehnologijo. Sicer takega dovoljenja v periodičnem obnavljanju ne more dobiti. Naslednja direktiva, ki je tu vključena in jo do sedaj nismo imeli v domačem pravnem redu, je direktiva o obvladovanju nevarnosti večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi, tako imenovana Seveso direktiva. Na podlagi priloge iz te direktive vlada določi vrsto in količino nevarnih snovi, ki se nahajajo v obratu, za katerega je treba pridobiti okoljevarstveno dovoljenje in pogoje. Naslednja pomembna novost tega zakona je, zaradi demokratizacije odločanja in vključevanja naJširše javnosti v zadeve varstva okolja, implementacija aarhuške konvencije in pa zakona o dostopu do informacij okoljskega značaja. Ta zakon o varstvu okolja skupaj z zakonom o dostopu do informacij javnega značaja, ki je bil že sprejet, v postopkih sprejemanja planov in programom ter konkretnih odločitev, povezanih z okoljem, ureja postopek vključevanja javnosti v te odločitve. Predlog zakona skladno s temi akti daje poseben položaj nevladnim organizacijam, ki delujejo v javnem interesu na področju varstva okolja. V postopkih izdaje okoljevarstvenega soglasja in okoljevarstvenega dovoljenja za naprave, ki lahko povzročajo onesnaževanje okolja večjega obsega, bodo imele položaj stranskega udeleženca in s tem možnost uveljavljanja pravnih sredstev. Prav zaradi tega pa je v zakonu predviden poseben postopek za ugotavljanje tega javnega interesa, ki se zaključi z odločbo ministra, nevladne organizacije pa bodo morale za pridobitev tega statusa izpolnjevati predpisane pogoje. Predlog zakona sistematično nadgrajuje ekonomske instrumente varstva okolja, ki jih je uvedel že veljavni zakon o varstvu okolja, predvsem zaradi doslednejše uveljavitve enega od temeljnih načel varstva okolja, to je načelo plačila za obremenjevanje okolja; torej onesnaževalec mora plačati. Poleg že uveljavljenih ekonomskih instrumentov predlog zakona uvaja nov ekonomski instrument, to je trgovanje z emisijami toplogrednih plinov. S tem instrumentom so v celoti prevzete določbe direktiv Evropske unije na to temo in zahteve kiotskega protokola, ki se nanašajo na trgovanje z emisijami. Upravljavci določenih naprav, v katerih potekadejavnost, ki povzroča emisije toplogrednih plinov, morajo za njihovo obratovanje po 1. januarju 2005 pridobiti dovoljenje. Predmet trgovanja so emisijski kuponi, ki so v tonah ogljikovega dioksida kot ekvivalenta izražene pravice do emisije toplogrednih plinov, ki jih država za uresničevanje kiotskega protokola in omenjene direktive podeli upravljavcem naprav. Razdelitev se opravi brezplačno, na podlagi državnega načrta razdelitve emisijskih kuponov za določeno časovno obdobje, najprej za triletno, od leta 2005 do 2007, nato pa za petletno obdobje, od leta 2008 do leta 2012. Kot pa sem omenil že uvodoma, s tem sicer implementiramo direktivo Evropske unije, vmes pa nastaja še nova direktiva o trgovanju, ki je ta hip ne poznamo; verjetno bo njena dokončna vsebina znana 2. marca, ko je Svet ministrov za okolje v Bruslju. Morda bomo potem zaradi te na novo sprejete direktive morali prinesti še kakšen amandma k temu poglavju o trgovanju z emisijami toplogrednih plinov. Predlagam torej, da zakon obravnavate. Seveda bomo veseli morebitnih dodatnih konstruktivnih napotkov. Naj pa povem, da pravzaprav zelo velik del zakona predstavlja enostavno prevzemanje določil direktiv Evropske unije, tako da pri zelo mnogih zadevah nimamo neke samostojnosti, da bi lahko stvari urejali po svoje. Predlog zakona, kot sem omenil, bi moral biti sprejet še pred 1. majem, vključno s podzakonskimi akti, zato vas prosim, da ga obravnavate čim hitreje, ne samo danes, ampak tudi potem, ko bo šlo za drugo in tretjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister, za uvodno razlago. Poleg gospoda ministra sodelujeta v tej točki dnevnega reda še državna podsekretarja, magister Radovan Tavzes in gospod Dušan Pihler. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin v zvezi s tem zakonom in dajem besedo kolegu Alojz Soku, za stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Ne vem, aja, sedaj se je izpisal čas. V obrazložitvi tega zakona, ki ga imamo pred sabo, je vlada zapisala, citiram: "Veljavni zakon o varstvu okolja je poenostavil temelje modernega varstva okolja v Republiki Sloveniji. Poenotil je princip varstva okolja in ga iz do tedaj običajnega načina reševanja večjih okoljskih problemov, usmerjenega v uporabo tehničnih rešitev omejevanja onesnaževanja, prevedel v kontekst zagotavljanja trajnostnega razvoja. Koncept trajnostnega razvoja se v vedno večji meri uveljavlja v moderni skupnosti, še posebej pa v državah članicah Evropske unije, in sicer kot soočenje gospodarskega in pa socialnega razvoja, ki ne gre na račun obremenjevanja okolja, s poudarjanjem principa linearne gospodarske rasti, ampak kot razvoj, ki omogoča preživetje tudi bodočim generacijam, in poleg skrbi za preprečevanje in zmanjševanje onesnaževanja na virih poudarja tudi manjšo in bolj smotrno rabo naravnih virov ter ohranjanje biotske raznovrstnosti." In potem vlada dalje pravi: "Z izvršilnimi predpisi vlade in ministrstva, pristojnega za varstvo okolja, so bile v slovenski pravni red prinesene zahteve večine direktiv, ki se nanašajo na emisije, stanje kakovosti okolja, torej imisije, monitoring, ravnanje z različnimi vrstami odpadkov, presojo vplivov na okolje in tako dalje. Tako je slovenskipravni red na področju varstva okolja skoraj v celoti usklajen s pravnimi akti Evropske unije." Vlada tudi pravi da cilji novega zakona ostajajo enaki. Enaka ostajajo tudi temeljna načela, ne spreminjajo se niti poglavitne rešitve v novem zakonu. Če je vsemu temu tako, se seveda samo po sebi postavlja vprašanje, zakaj potem potrebujemo nov zakon o varstvu okolja. Minister je danes tukaj rekel, da zaradi tega, ker bi novi zakon pomenil poseg v preveliko število členov, zato da je bolje iz tega razloga sprejeti novi zakon. Vendar še enkrat opozorim. Pred tem je vlada v obrazložitvi napisala, da je slovenski pravni red na področju varstva okolja skoraj v celoti usklajen z zakonodajo Evropske unije. Tu seveda se nekaj ne ujema, nekaj ne "štima", če se tako izrazim. Samo zaradi vnosa neke dodatne direktive Evropske unije, na primer direktive o uvedbi okoljevarstvenega dovoljenja za delovanje določenih vrst naprav oziroma za opravljanje določene dejavnosti, ali direktive o demokratizaciji odločanja, ki vključujenajširšo javnost na podlagi aarhuške konvencije, zaradi direktiv Evropske unije zakona pravzaprav ni potrebno spreminjati, ker se le-te lahko uporabljajo tudi neposredno. Tudi zaradi sodelovanja javnosti ne, kajti če bi hoteli, bi javnost lahko vključevali že sedaj. To se je prav lepo pokazalo pri razpravi o nacionalnem energetskem programu oziroma o resoluciji, kjer je nekako prišlo na dan to, da je pravzaprav zainteresirana javnost pri sami pripravi nacionalnega energetskega programa bila izločena. Tudi ekonomske instrumente varstva okolja, kot so plačila za obremenjevanje okolja, po novem ekološki kuponi, bi bilo možno enostavno vključiti v že obstoječi zdajšnji zakon o varstvu okolja. Zdi se, da je edino, zaradi česar potrebujemo nov zakon, ustvarjanje možnosti, da boste na podlagi tega zakona lahko izdajali celo vrsto podzakonskih predpisov, od pravilnikov, odredb, sklepov, odločb. Skratka, zdi se, da bo šlo za eno obliko birokratiziranja brez primere. Tudi se zdi, da je vzrok nadaljnja centralizacija, saj s tem zakonom področje dimnikarske dejavnosti, pregledovanje in pa nadzorovanje dimnovodov in pa zračnikov, prenašate kot obvezno gospodarsko javno službo iz občine na državo, medtem ko bo čiščenje kurilnih naprav, dimnovodov in zračnikov, izvzeto iz javne gospodarske službe in prepuščeno tržnim zakonitostim. Povsem jasno je, da sta ti dve dejavnosti tako tesno povezani, da bi jih bilo potrebno reševati v medsebojni soodvisnosti. Predpostavka, da bo zaradi tega prenosa obvezne gospodarske javne službe na državo, kakor tudi takse za onesnaževanje okolja, prispevalo k zmanjševanju emisij toplogrednih plinov, pa nima nobene prave argumentirane osnove. Vsa ta dela namreč opravljajo tudi sedaj za to usposobljeni kadri z licenco, kontrolirani pa so s strani državnih inšpekcijskih služb in je iz tega zornega kota povsem vseeno, ali je za podelitev koncesije v skladu z zakonodajo pristojna občina ali država. V vsakem primeru mora biti koncesija podeljena na podlagi zakona, ki ureja to področje, in pa na podlagi zakonsko določene oddaje s koncesijo. Po načelu subsidiarnosti bi to moralo ostali na lokalni ravni, kar bi pomenilo tudi manjše stroške. Tudi siromašenje občin za eventualne takse, ki se bodo zbirale v proračunu, bo pomenilo, da se bo denar preusmerjal k tistim, ki že itak imajo več sredstev, namesto da bi ostajal tam, kjer se ta sredstva plačujejo. Novost tega zakona je tudi, da proglašate nekaj, o čemer smo v tem državnem zboru že razpravljali, da proglašate divjad za državno lastnino. S tem priznavate, da je sprejeti zakon o divjadi in lovstvu v tem trenutku neusklajen s sedaj veljavnim obstoječim zakonom o varstvu okolja in tako popravljate oziroma usklajujete zakonodajo za nazaj. Na to vas je opozoril tudi državni svet. Nadalje. Ta zakon kot večina zakonov, ki so bili sprejeti, širi in veča državno birokracijo, saj ponovno uvajate nove inštitute na področju varstva okolja, tokrat svet za varstvo okolja. Mogoče bi bilo bolje razmisliti in prepustiti to področje civilnim okoljevarstvenim inštitucijam in njim nameniti nekoliko večja sredstva za njihovo delovanje, seveda, za opravljeno delo, ne pa takole kar na reverz. Novi zakon naj bi, kot priznavate, izboljšal stanje na področju varstva okolja, predvsem na področju varstva zraka. Toda samo s povečano birokracijo to ne bo možno. Zelo pomembno je, vsaj na področju varstva zraka, kakšen nacionalni energetski program bo sprejel ta državni zbor. Sicer pa je stanje v okolju slabo, in to predvsem zato, ker se predpisi, ki smo jih že vgradili v obstoječi pravni red ne izvajajo kot bi se morali. Predvsem pa manjka temeljitih konceptualnih rešitev na tem področju in pa finančnih spodbud za reševanje okoljskih problemov. Naj naštejem le nekaj najbolj perečih problemov v naši državi. Kakovost površinskih tekočih vod že nekaj let stagnira. Problem je v dinamiki izgradnje čistilnih naprav. Sredstva za to področje so pičla. Občinam, ki naj bi investirale v to področje, pa se nalagajo vedno nove in nove naloge in jim tako zmanjkuje prepotrebnih sredstev za nove investicije. Vlada tudi nima scenarija, kako zmanjšati emisijo odpadnih vod iz industrijskih panog, ki so največji onesnaževalci. Ali boste lahko te obrate enostavno po letu 2007 zaprli, to se me že spraševal, ko smo v tem državnem zboru obravnavali poročilo o stanju okolja za leto 2002, vendar na postavljeno vprašanje nisem dobil odgovora. Kaj boste naredili, da se bodo te industrijske panoge prilagodile zahtevam, ki bodo z oktobrom 2007 začele veljati. Obremenjevanje podzemnih voda s fitofarmacevtskimi sredstvi se veča. To pa zato, ker se v kmetijski proizvodnji zahteva vedno več in več. Nekoč se je marsikje na kmetijskih zemljiščih vršilo izsuševanje, danes pa se na teh istih zemljiščih uvajajo namakalni sistemi, to pa seveda nujno pomeni tudi plan in pa pričakovanje povečane proizvodnje, s tem pa tudi večjo porabo pesticidov in drugih fitofarmacevtskih sredstev, ki nazadnje končujejo v podtalnicah. Tudi nova davčna zakonodaja piše prav na področju kmetijstva črn scenarij. Tako vsekakor ne bo možno zmanjševati proizvodnje, ampak proizvodnjo na področju kmetijstva pospeševati, s tem pa seveda tudi, kot sem že dejal, povečevati onesnaževanje. Vlada govori o strategiji biološke raznovrstnosti v tem zakonu in pa programu razvoja podeželja do leta 2006. Toda sistemskih razvojnih usmeritev ni. Večino denarja, namenjenega za razvoj podeželja, potrošijo razvojne agencije, ki so zrasle v tej naši državi kot gobe po dežju. Samo en primer. Kaj pomeni propagiranje eko kmetovanja, če pa so potem zahteve za trgovanje tako visoke da jih kmetje ne morejo izpolniti. Naj omenim primer, ki smo ga doživeli letos. Šlo je za zastrupitve z ajdovo moko. Pridelovalci morajo plačevati sedaj drage analize, čeprav je pregled ajdovega zrna na prisotnost navadnega kristavca čisto navadna in pa rutinska analiza. Tona ajde oziroma nekaj več, kolikor zraste na enem hektarju, ne prenese teh stroškov. In tako je, kar se tiče tega primera, ki sem ga omenil, biološkemu kmetovanju s to kmetijsko rastlino naenkrat konec. Kdo pa bo proizvajal ajdo, da bo z izkupičkom od prodaje lahko pokril stroške analiz, ki jih mora zagotoviti? Državne inšpekcijske službe v teh in takšnih primerih nastopajo včasih kot nekakšne majhne četice Jakobincev in takoj likvidirajo neko proizvodnjo, če je treba, tudi na najbolj drastičen način. Nadalje, podpisali smo kiotski protokol, količina toplogrednih plinov pa nam v zadnjih letih, namesto da bi upadala, narašča. Od leta 1990 se je poraba kurilnega olja in utekočinjenega naftnega plina podvojila. Kurilno olje in zemeljski plin sta v letu 2000 predstavljala 60% slovenske energetske porabe. Ob tem pa meteorologi opozarjajo, da se ozračje počasi segreva in da so vzrok za to segrevanje fosilna goriva. Podnebne spremembe so vse pogostejše in tudi v Sloveniji čutimo, kako se to odraža na našo klimo. Vlada v energetskem programu govori o zmanjšanju toplogrednih plinov na osnovi uporabe obnovljivih virov energije. Vendar kaj smo do tega časa na tem segmentu dejansko storili? Na primer, lesna biomasa. Vlada pripravlja program že od leta 2000, ob tem pa se lahko mirno vprašamo, kako naj bi to dejansko funkcioniralo, ob dejstvu, da je fizične sile na podeželju vse manj in da pravzaprav projekt lesne biomase potrebuje veliko fizičnega dela. Poleg tega pa ni odveč, če omenim, da so bili najboljši slovenski gozdovi, iz katerih bi lahko pridobivali lesno biomaso, podeljeni v 20-letno koncesijsko razmerje gozdnim gospodarstvom, ki jih pa pridobivanje lesne biomase, ki je delovno zelo intenzivno, ne zanima, kajti njih zanima kvečjemu dobiček, ki ga lahko ustvarijo. Nadalje, med obnovljivimi viri energije vlada govori o vetrni energiji, ki pa nima veliko perspektive, saj prihaja v intervalih. In nekatere študije, med njimi nemške, kažejo neekonomičnost vetrne energije, poleg tega pa ima vetrna energija tudi stranske pojave, kot je iznakažena krajina, pa tudi vpliv na živalski svet. V Sloveniji je kot perspektivna na področju obnovljivih virov energije le hidroenergija, pa četudi se v tem trenutku zdi, da je s stališča cene ta energija nerentabilna. Elektroenergetska intenzivnost se povečuje, in sicer kot posledica delovanja vlade oziroma pristojnega ministrstva, in to predvsem zaradi subvencioniranja velikih porabnikov. Takšno ravnanje je posledica interesov vlade, ki je na eni strani lastnica večine energetskih podjetij in istočasno tudi lastnik velikih porabnikov, energetsko intenzivnih podjetij. Sledenje interesom obstoječih centrov moči v energetskih in energetsko intenzivnih podjetjih, kot so Talum, Petrol, Istrabenz in nekatera druga distribucijska podjetja, kaže na pomanjkanje razvojnega koncepta. Ta strategija in te odločitve seveda ne pomenijo trajnostnega razvoja, ki ga je vlada z velikimi črkami zapisala na več mestih v tem zakonu. Nadalje, v okviru obnovljivih virov energije omenjate solarno energijo, ki pa prav tako potegne za seboj drage investicije glede na količino proizvedene energije. Seveda bi lahko najbolj zmanjšali toplogredne pline na področju prometa. Toda država v tem trenutku nima nobene prometne politike. Samo 10% investicijskih vlaganj vlagamo v železnice in vse ostalo v cestno infrastrukturo. Promet pa prispeva četrtino k emisijam CO2. Do leta 2010 pa bo ta delež še bliskovito narasel, še zlasti, če bo promet tako naraščal kot v tem trenutku. Prometna politika je res gibalo razvoja, zato bi morali narediti več na investicijah v železnice. Na primer, drugi tir proge Koper-Divača. Vlada v ta namen ni vložila skoraj nič, menda okrog 500 milijonov slovenskih tolarjev, namesto več kot 10 milijard, rajši se je zanašala na sredstva Evropske unije, iz katere pa, prav tako kot sedaj izgleda, očitno ne bo nič. Zmanjševanje toplogrednih plinov bi moralo biti vgrajeno v operativni program zmanjševanja toplogrednih plinov na vseh področjih in v vseh sektorjih našega gospodarstva. Povečevanje toplogrednih plinov kaže na neučinkovitost vlade pri spodbujanju pozitivnih sistemskih sprememb, ki bi vodile k zmanjševanju emisij. In tudi novi zakon ter preusmerjanje ekološke takse na tem področju iz občin na državo ne bo bistveno prispevalo k pozitivnemu učinku, o tem sem prepričan. Trajno bi bilo treba zmanjševati porabo energije v stavbah s pospeševanjem rabe pravilnih izolacijskih materialov, z vgrajevanjem učinkovitih ogrevalnih sistemov. Prav tu bi lahko najučinkoviteje zmanjševali obremenjujoče emisije iz malih kurišč in učinkovito uporabljali lesno biomaso. Odpadki predstavljajo nerešen problem, in sicer je to dvojni problem. Na eni strani nerešen problem sežiganja odpadkov in sploh, ali je sežiganje smiselno zaradi nastajanja dioksina, ki nastaja pri sežiganju mešanih komunalnih odpadkov, na drugi strani pa sistem učinkovitega ločevanja zbiranja odpadkov in njihovega usmerjanja v recikliranje ter s tem ohranjanje surovinske baze v naši državi. Vlada pravi, da zakon naj ne bi imel finančnih posledic za proračun in ali je to sploh mogoče. Seveda je možno vse stroške prevaliti na povzročitelje onesnaževanja. Lahko da bomo sicer z ekološkimi rentami, dajatvami obremenili industrijo, vendar bo to pomenilo zlom številnih gospodarskih subjektov, za katere pa nimamo pripravljenih rezervnih scenarijev. Scenarijev prestrukturiranja, socialnih programov in podobno. Resna vlada bi morala v obrazložitvi zakona podati vsaj osnovno ceno višine proračunskih prilivov na račun trgovanja z emisijskimikuponi, ki se bodo celo prodajali na dražbi. Ta zakon je očitno začetek zelene davčne reforme, ki jo vlada sprejema na koncu svojega mandata in jo bo v celoti naprtila vladi, ki bo prišla za njo. Toda kaj bo z delovnimi mesti, če bomo povečali davki? Na to naj odgovori ta vlada, ki tri leta na tem področju ni naredila veliko. Postavlja se vprašanje, ali bo operacionalizacija novega zakona, ki zahteva veliko podzakonskih aktov, kaj boljša od trenutno veljavnega zakona, ki je vse potrebno za izvajanje učinkovitih mehanizmov varstva okolja že vnesel v svoja določila. Nevladne organizacije se pritožujejo, da ne morejo dobiti realnih in ažurnih podatkov. Ali bo novi zakon kaj izboljšal na tem področju? Ali bodo nevladne organizacije lahko sodelovale tudi pri izvedbi energetskih projektov in ne samo pri pripravah programov, kjer jih vlada lahko upošteva, ponavadi pa jih seveda ne. In tudi ni verjeti, da bi jih v bodoče. V Sloveniji je neučinkovitost vlade na okoljevarstvenem področju velika. Vprašanje je, kako dolgo bo možno to skrivati v razmeroma še vedno dobro ohranjeni naravi. Samo s spreminjanjem zakonov in z njihovim neizvajanjem to zagotovo ne bo šlo. Treba se bo odločiti in sprejeti prave programe, nujno bo potrebno v vsem tem ohraniti industrijo, ki pomeni vir prihodka in zaposlovanja. Z drugačno prometno politiko bo mogoče zmanjšati toplogredne pline, pri tem pa na račun zmanjšanja toplogrednih plinov v prometu tudi do neke mere ohraniti slovensko premogovništvo, ki poleg hidroenergije pomeni edini zanesljivi naravni energetski vir v Republiki Sloveniji. Samo na takšen način bo možno izpolniti zahteve iz kiotskega protokola in se pravočasno pripraviti tudi na protokol Kioto 2, ki bo sledil po letu 2012. Hvala lepa.
Hvala lepa. Franc Lenko dobi besedo za stališče poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci! Kolegice in kolegi poslanci! Temeljno načelo varstva okolja je, da morajo biti življenje in zdravje vseh živih bitij ter življenjsko okolje v katerem bivajo, zavarovani z vsemi možnimi sredstvi. Nenadzorovana uporaba tehnologij in prekomerno izkoriščanje naravnih virov lahko te zavarovane dobrine ogrozita. Predmet urejanja sta pretirano onesnaževanje in obremenjevanje okolja. Predlog zakona, ki sicer ne spreminja tega temeljnega koncepta, in rešitev obstoječega zakona o varstvu okolja, danes sprejemamo predvsem zaradi doslednejšega prenosa zahtev, ki se pojavljajo na nivoju Evropske unije, torej zaradi prilagajanja njeni pravni ureditvi. Varstvo okolja postaja v zadnjih letih eno osrednjih vprašanj v Evropski uniji. S sprejetjem že veliko zakonov s tega področja in z obravnavo današnjega zakona, pa lahko rečemo, da se tudi v Sloveniji vse bolj osredotoča na to problematiko. Učinkovito varstvo okolja nujno postavlja določene omejitve idej svobodne trgovine, kar pa ni vedno nujno lahko, saj natančnih študij glede negativnih vplivov ni, kar nekatere države odvrača od podpisa nekaterih osnovnih konvencij varstva okolja. Načelo trajnostnega razvoja je ključno izhodišče za oblikovanje prava Evropske unije na obravnavanem področju. Ob tem moramo poudariti, da je pojem trajnostni razvoj gnetljiva besedna zveza, ki je lahko hitro zlorabljena in lahko vodi v idealiziranje oziroma pragmatično uporabo zgolj tedaj, ko to ustreza. Učinkovito varstvo okolja torej nujno postavlja določene omejitve idej svobodne trgovine. Vendar zakonska osnova nikoli ni dovolj, če se ne poslužujemo tudi drugih ukrepov, kar še posebej velja na področju varstva okolja, saj so kazni nemalokrat nizke v primerjavi z dobičkom korporacij, ki onesnažujejo. Učinkovitost okoljevarstvenih programov je odvisna predvsem od neprestanega boja, čeprav je določene stvari vseeno težko spreminjati. Bistven problem verjetno predstavljajo življenjske navade ljudi, ki jih ni mogoče na vrat na nos spremeniti. Ena izmed rešitev se ponuja v izobraževanju, druga v povečanju odstotka državnega proračuna za tanamen. Zavedati se moramo tudi, da je v igri z okoljem le človek tisti, ki aktivno posega, narava oziroma okolje pa je le odsev njegove reakcije. Predlog novega zakona predlaga predvsem uvedbo tako imenovanih horizontalnih institutov, ki se nanašajo na splošna vprašanja varstva okolja. Nedvomno prinašajo instituti za nekatere nedvomno tudi ekonomske koristi. Nič ni narobe, če se tudi na ta način zagotavlja boljše življenjsko okolje. Direktive Evropske unije sicer od 1.5.2004 veljajo neposredno same po sebi. Ne nazadnje moramo upoštevati tudi odločitev luksemburškega sodišča, ki je na področju varstva okolja oziroma v tej zvezi proste trgovine nanizalo že ogromno sodnih rešitev. Razmisliti bi bilo morda potrebno o kazenskopravnem urejanju kršitev na področju okolja. Vse to so vprašanja, ki se odpirajo in mnoga od njih se še bodo. Zato je nujno, da sprejmemo osnovo, ki bo omogočala doslednejšo in preglednejšo obravnavo. Zaradi tega in zaradi specifičnosti slovenske ureditve pa se v poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev strinjamo s predlogom zakona in smatramo, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa za to stališče. Janko Veber bo podal stališče poslanske skupine Združene liste.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! V Združeni listi socialnih demokratov menimo, da je varstvo okolja naloga, ki jo moramo resnično opraviti zelo skrbno. Seveda pa lahko ugotavljamo, da se v vsakdanjem življenju ne srečujemo s pretirano skrbjo za okolje, in upamo si trditi, da moramo tudi s tem zakonom nekako doseči, da bi bila ta zavest v Sloveniji na višji ravni. Zato se nekako tudi oblikujejo interesne skupine, ki zagovarjajo absolutno zavarovanje okolja, kot tudi na drugi strani skupine, ki vidijookolje zgolj zato, da uveljavijo ozek ekonomski učinek, ki pa ima lahko tudi dolgoročne nepopravljive posledice. Tem razmeram se že nekaj časa poskušamo v Sloveniji odzvati z oblikovanjem svojega pravnega reda in z vstopom Slovenije v Evropsko unijo. Seveda poskušamo tukaj povzeti tudi oziroma upoštevati pravne akte Evropske unije. Ravno upoštevanje novih dejstev, tako v domačem pravnem redu kot tudi v pravnem redu Evropske unije, je eden od pomembnih razlogov, da danes obravnavamo nov predlog zakona o varstvu okolja. Zastavljene rešitve so pomembne tako za razvoj lokalnih skupnosti, države kot celote, Evropske unije in globalno gledano tudi celega sveta, saj se rešitve poskušajo približati uresničevanju dekleracije o okolju in razvoju iz Ria de Janeira, iz leta 1992, in tudi tako imenovanega dokumenta AGENDE 21. Največja dopolnitev oziroma rešitev tem zakonu je prav gotovo okoljevarstvno dovoljenje za gradnjo in delovanje določenih vrst naprav. Vendar tukaj želimo opozoriti, da moramo biti izredno pozorni na to, da v ukrepih ne bomo pretiravali, da ne bi z administrativnim pristopom zmanjšali interesa za vlaganje v Slovenijo oziroma da ne bomo postali nekonkurenčni najrazvitejšim državam. Predvsem bo tukaj zelo velika odgovornost na vladi, ki bo imela pristojnost, da bo določala vrednosti emisij z naprav in predpisovala ravnanje, za katero je pač potrebno pridobiti okoljevarstveno dovoljenje. Menimo, da bi bilo za to potrebno tudi že v fazi sprejemanja tega zakona pridobiti ustrezne informacije, kako bodo pravzaprav ti podzakonski akti pripravljeni in kakšne bodo potem te rešitve dejansko v praksi. Menimo, da si nikakor ne moremo privoščiti tako drastičnih ukrepov kot smo jih, recimo, v Sloveniji že uvedli denimo na področju kmetijstva. Če bomo to uvedli tudi na področju okolja, potem se zagotovo lahko pojavi zelo velik problem konkurenčnosti velikega dela slovenskega gospodarstva. Tukaj je zagotovo zelo pomembna vloga tudi nevladnih organizacij. Tudi to je ena od pomembnih pridobitev tega zakona. Menimo, da bo pristojnost, ki jo bodo nevladne organizacije imele, ko bodo lahko vlagale oceno ustavnosti in zakonitosti planov in programov na področju varstva okolja, zagotovo eden od zelo zahtevnih postopkov. Tem zahtevnim postopkom naj bi seveda tudi poskušali slediti ekonomski instrumenti varstva okolja, ki jih uvaja ta zakon. Poleg dosedanjega načela, plačila za obremenjevanje okolja, se uvaja tudi nov ekonomski instrument, to je trgovanje z emisijami. To je nov princip, ki pa seveda lahko prinaša tudi nevarnosti. Te nevarnosti, ki jih vidimo, se bi lahko odražale predvsem v tem, da bi panoge, ki sicer imajo že sedaj zelo visoko dodano vrednost ali pa višjo dodano vrednost, bi seveda dosegale še boljše rezultate pri poslovanju in predvsem pri obvladovanju okoljevarstvenih ukrepov, dočim okolje in organizacije, v katerih prevladuje predvsem delovno intenzivna panoga, pa bodo za svoj obstoj kupovale kupone, s katerimi si bodo poskušale legalizirati višjo stopnjo onesnaževanja, s tem pa tudi degradacijo okolja, v katerem takšne organizacije delujejo. Tukaj želimo opozoriti na nevarnost, da bi v Sloveniji prišlo do Slovenije dveh hitrosti. Če že opozarjamo na ta problem, ko stopamo v Evropsko unijo, da nikakor Evropska unija ne sme postati zveza držav, v katerih bomo sledili dvema hitrostma, menimo, da bi lahko kot primer, z Evropsko unijo se poskušali potruditi in oblikovati rešitve, s katerimi bi preprečevali Slovenijo, bom rekel, dveh hitrosti. Ta zakon, v tej vsebini, zaenkrat ne daje natančnega odgovora, da do tega ne bi prišlo, zato tudi v tej splošni obravnavi na to opozarjamo. Z določitvijo mejnih vrednosti emisij in standardov kakovosti bo ravno tako imela vlada zelo pomemben vpliv, in menimo, da bi njena naloga morala biti naravnava v to smer, da bi bil razvoj Slovenije seveda čimbolj enakomeren. Ukinjajo se seveda tudi nekatere dajatve. Gre za tako imenovano ekološko rento. Dejstvo je, da se je z ekološko rento poskušalo v dosedanji praksi rešiti prenekateri problem, ko se je poskušal umestiti v prostor objekt ali naprava, ki je seveda pomembna za širše okolje, jo pa umeščaš v neko lokalno okolje. Tukaj običajno trčimo na zahteve, ki so odraz bojazni, da se v tistem okolju izgubi uporabna vrednost nepremičnine, da se zmanjša bivalna kakovost v tistem okolju, ter da se izgubi dobiček. S tem zakonom se to, če prav razumemo, prepušča civilnemu zakoniku. Seveda je to ena od možnih oblik in tudi nekako poskušamo razumeti, da Evropska unija ravno tako ne predvideva izplačil ekoloških rent, vendar menimo, da bi bilo najbrž treba zelo pozorno preučiti evropski pravni red tudi v tem pogledu in ga poskušati resnično v čim večji meri uveljavljati na našem področju, kajti primeri v Evropski uniji so zagotovo utemeljeni oziroma izpeljani na podlagi nekih praks in postopkov, ki bi najbrž bili potrebni tudi povzetka v naših nekaterih drugih aktih. Najbrž ni civilni zakonik edini tisti, ki bi lahko ta vprašanja urejal. Poleg tega, da se ekološka renta ukinja, ugotavljamo tudi, da se s tem zakonom centralizira zbiranje taks. Do sedaj je ta princip bil vendarle nekako vključen tudi v lokalno okolje. Če si uspel pravočasno pripraviti in urediti vso potrebno dokumentacijo, je ta taksa nastajala v okolju, kjer se je tudi zbirala oziroma ustvarjala. S tem zakonom temu naj ne bi bilo več tako. Ta taksa se zbira v državnem skladu. Seveda so rešitve, ki jih vidimo v drugih nalogah sklada. Odgovor nekako na to, da bi se iz teh sredstev sofinancirale naložbe, tako v infrastrukturo varstva okolja državnega in lokalnega pomena, sofinanciralo spodbujanje izrabe obnovljivih virov energije, učinkovite rabe energije in vsa proizvodnja toplotne in električne energije, in financiralo namene, za katere se lahko uporabijo sredstva sklada za vode, v skladu z zakonom. Torej gre nekako vendarle nazaj, za poskus vračanja teh sredstev. Ampak vendarle, pri razdelitvi teh sredstev bo najbrž prihajalo do tega, da nekatera območja sredstva, ki jih bodo zbirala na svojem območju, v krajšem ali pa daljšem obdobju ne bodo mogla črpati, kar lahko pripelje do tega, kar opozarjamo že v uvodu, da lahko pripelje do Slovenije dveh hitrosti. Zato menimo, da bi bilo v nadaljevanju vendarle potrebno razmišljati o tem, da se vsaj del teh taks ohranja tudi v okolju, kjer se ustvarja. Še posebej vidimo to zaradi tega, ker bi morali v tem zakonu nekako tudi izčistiti odnos med državnim in lokalnim interesom. Ko ugotavljamo v tem zakonu, da bodo obvezne občinske gospodarske javne službe omejene ali pa opredeljene kot oskrba s pitno vodo, odvajanje in čiščenje komunalne in odpadne vode, odlaganje ostankov predelave in odstranjevanje komunalnih odpadkov, ob teh javnih službah, ob teh storitvah se zbirajo tudi takse, ki se odvajajo potem v državni proračun oziroma v državni sklad. Gre za mehanizem, ki ga izvajajo lokalne skupnosti prek svojih obveznih gospodarskih javnih služb, pa vendarle sredstva se v celoti odvajajo v državni proračun. K temu bi rad dodal tudi dejstvo, da tudi zakon o rudarstvu, zakon o vodah, zakon o skladu kmetijskih zemljišč Republike Slovenije, ki nekako govorijo o izrabi in gospodarjenju naravnih dobrin, torej sredstva iz teh naravnih dobrin se ravno tako zbirajo v državnem proračunu, vendar mehanizem ustvarjanja je pa na lokalnem nivoju. Ta zakon sicer daje možnosti, da se del koncesijskih dajatev ohrani v okolju, kjer se pač ta koncesijska dajatev tudi ustvari, vendar prepušča to zgolj koncesijskemu aktu. Vemo, da so koncesijski akti že sklenjeni in je najbrž zelo težko pričakovati, da bi prišlo samo s to načelno odločbo oziroma usmeritvijo v tem zakonu da bi bilo pač primerno ohranjati del teh sredstev v lokalnem okolju, rešiti tudi problem spremembe koncesijskih aktov. Tukaj menimo, da bi zakon vendarle moral biti konkretnejši in resnično omogočati, da del koncesijskih dajatev ostaja v okolju, kjer sete tudi ustvarjajo. S tem menimo, da bi resnično prišlo do skladnejšega razvoja oziroma enakomernejšega razvoja, kajti nekatera območja razpolagajo z naravnimi dobrinami, druga razpolagajo, bom rekel, z gospodarskimi družbami, ki bodo trgovala lahko z emisijami in s tem bi se seveda lahko vzpostavil nek mehanizem skladnejšega in enakomernejšega razvoja Republike Slovenije. Poleg teh razhajanj bi želeli opozoriti tudi na dejstvo, da bo vendarle potrebno nekako najbrž izčistiti interes tudi Komunalne zbornice Slovenije, da ne bo prihajalo do polov na tem področju. Komunalna stroka zagotovo potrebuje resnega sogovornika napram vladi Republike Slovenije in tudi to je eno od tistih vprašanj, ki bi zagotovo lahko prineslo do uravnoteženega razvoja. In ne nazadnje se vendarle pojavlja tudi vprašanje pri izvajanju meritev in pregledovanju kurilnih naprav in dimnih vodov. Ta služba prihaja iz lokalne javne službe v državno javno službo, vendar se pri tem opušča storitev čiščenja kurilnih naprav in dimnih vodov. Tudi ta prehod ni dorečen in bi bilo potrebno ta odnos izčistiti in verjetno tudi opredeliti, da tudi samo čiščenje tudi v bodoče ostaja organizirano kot obvezna gospodarska javna služba. Pri vsej tej problematiki bi želeli izpostaviti tudi problem svetlobnega onesnaževanja, na katerega opozarjamo že kar nekaj časa, predvsem iz naših vrst, poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Vendar ugotavljamo, da tudi ta zakon ne poskuša vzpostaviti mehanizma, ki bi učinkoviteje reguliral tudi to področje, ki pa ni zanemarljivo, kajti svetlobnega onesnaževanja je vse več, lahko trdimo, da celo narašča bolj kot morda druge emisije. Vprašljivo se nam zdi tudi to, da je zaradi učinkovitega spremljanja stanja v okolju vendarle treba proučiti tudi tisti člen v zakonu o varstvu okolja, ki govori o roku za pripravo in obravnavo okoljskega poročila. Ta rok je trenutno zelo nedefiniran, kajti okoljsko poročilo naj bi obravnavali nekje enkrat v štirih letih, lahko tudi prej, vendar najmanj v štirih letih. Verjetno selahko zgodi, da bomo poročilo obravnavali zgolj enkrat v štirih letih, kar pa je premalo. Menimo, da bi se z upoštevanjem teh usmeritev in nasvetov s strani poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov ta zakon dalo v nadaljnjih obravnavah izboljšati, in tako tudi pričakujemo, da bi bilo več posluha s strani predlagatelja zakona in da bi s skupnimi močmi oblikovali zakon, ki bo resnično vzpostavil učinkovito varstvo okolja. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj bomo slišali stališče Slovenske demokratske stranke oziroma njene poslanske skupine in Jožeta Tanka.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Vsem lep pozdrav, tako kolegom poslancem in tudi ministru s sodelavci! Priznati je treba, da je ministrstvo za okolje, prostor in energijo zelo produktivno, saj je v zadnjem času pripravilo več pomembnih zakonov, kot je na primer zakon o urejanju prostora, zakon o graditvi objektov, v proceduri imamo resolucijo o energetskem programu, stanovanjski zakon, zakon o gensko spremenjenih organizmih in tako naprej. Vendar pa se v primerih, ko je hitrost sprejemanja zakona pomemben dejavnik, pogosto zgodi, da trpi tudi popolnost oziroma kvaliteta. In v praksi se srečujemo tudi s tem, da zakone, ki so koalicijsko usklajeni, strokovno podprti, že kmalu po objavi popravljamo, dopolnjujemo ali tudi črtamo člene. V opoziciji, vsaj v naši poslanski skupini, smo se zelo angažirali pri vseh zakonih s področja dela tega ministrstva in smo pripravili tudi vrsto dobrih in utemeljenih dopolnilnih predlogov. Redki so bili sprejeti v predloženem, osnovnem besedilu, precej pa jih je koalicija z majhnimi preoblikovanji spremenila, posvojila in dosegla, da se nikjer ni več pojavil niti osnovni predlagatelj, in to niti kot stranka niti kot posameznik. Skratka, koalicija je pokazala moč, da ne priznava nikomur v tej državi, da je sposoben kaj narediti, in v precej primerih tudi pomanjkanje idej rešuje z zadostno količino mišične mase. Menim, da tak način dela ni najbolj primeren in da smo vse prevečkrat priče tudi kasneje raznim spremembam na ustavnem sodišču, razveljavitvam, pa tudi kakšnim drugim akcijam. Dejstvo je, da imamo urejeno samo medijsko odmevno krovno zakonodajo in da manjka velika večina podzakonskih aktov, ki načelne zakonske rešitve operacionalizirajo in sploh omogočajo implemenatacijo oziroma realizacijo ideje iz zakona v praksi. Prav zaradi tega, ker dajemo tako izrazito prednost medijsko odmevnim načelom in deklaracijam, imamo praktično 100% sprejete evropske krovne zakonodaje in le kakih 30% potrebnih izvedbenih predpisov. To se vse potrjuje tudi v nerealiziranih obveznostih vlade, saj manjka več sto izvedbenih aktov. Pa ne samo na tem področju, ampak na vseh področjih. Zato tudi v poročilih, ki se nanašajo na stanje okolja, permanentno ugotavljamo, da ne dosegamo ciljev, ne samo kiotskega protokola, tudi iz drugih dokumentov in da nismo sposobni, recimo, izvesti ciljev učinkovite rabe energije, obnovljivih virov energije, in še in še bi lahko naštevali. In potem se izgovarjamo na razne datume in tudi zamude poročil. Še bistveno večji problem pa predstavlja uveljavljanje zakonodaje s področja tega dela ministrstva, saj se na terenu v upravnih in inšpekcijskih postopkih srečujemo z ignoriranjem zakonov in drugih predpisov, pa tudi z velikimi izjemami in tolerancami. Prav tu pridejo vse prevečkrat do izraza razne povezave, lobiji, mižanje na obe očesi ali pa gledanje skozi prste, kar ima večkrat za posledico nerazumne odločitve odgovornih in tudi politike, tako lokalne, kakor tudi državne. Marsikje ni uradnih odzivov, ni odzivov uradnih organov, na primer inšpekcij, niti na opozorila in konkretne prijave. Tako nam prav nič ne pomaga, da imamo z Evropo primerljivo zakonodajo, da imamo v njej zapisane dobre in smiselne rešitve, če pa izredno šepa izvedba in realizacija. Pred kratkim smo obravnavali poročilo o stanju okolja, ki nam je razkrilo vrsto konkretnih slabosti, saj so trendi na vseh ključnih področjih, ki največ prinesejo h kvaliteti okolja in kvaliteti življenja, izredno slabi. Cilje, ki smo si jih zadali s pristopom k raznim konvencijam in sporazumom, ne dosegamo, pa čeprav smo si za izhodišče izbrali najslabše, to je najneugodnejše štartno leto. To pomeni, da sta teorija in praksa daleč vsak k sebi. Tudi zadnje poročilo, ki ga je posredovala vlada, potrjuje te navedbe. Kljub prestrukturiranju industrije in družbe, kljub uporabi sodobnejših, ekološko sprejemljivejših in učinkovitejših, torej varčnejših tehnologij, kljub zmanjšanju obremenitev okolja zaradi agro ukrepov, kljub številnim osveščevalnim akcijam in uvedbi raznih dni, kot so dan zemlje, dan brez avtomobila in tako naprej, se trend poslabševanja pogojev ne zaustavi. Ko smo sprejemali zakon o urejanju prostora, je naša poslanska skupina opozorila, da ta zakon vsebuje nekatere rešitve, ki dajejo pri posegih v prostor izrazito prednost kapitalu pred ohranitvijo krajine in okolja. Opozarjali smo, da ta zakon sprošča posege v prostor tudi tam, kjer je možno pridobiti ekvivalentne površine ali pa uporabiti že obstoječe, opuščene kapacitete. Prav zaradi fleksibilnih določil se kar pogosto brez potrebe selijo proizvodnje in drugi objekti s podeželja in manjših centrov v večje centre in avtocestni križ. S tem ostajajo na podeželju opuščene in degradirane površine, ostanejo trajne rane v okolju, nedaleč stran pa se odpirajo nove kapacitete in obremenjujejo kmetijske površine oziroma tako imenovano kulturno krajino. Posebej izstopajoč je primer Ljubljanskega barja, ki se ga je kljub temu, da so mokrišča posebno varovan del naravne dediščine, uničuje tudi z objekti, ki bi jih lahko gradili drugje. Drugo pomembno področje, kjer so nam stvari popolnoma ušle iz kontrole, je promet. Tu se najbolj prepulzivno razvijajo vse tiste vrste prometa, ki največ prispevajo k slabim rezultatom energetske in ekološke bilance. Kljub temu, da smo izrazito prehodna, tranzitna država, bi se dalo z načrtnimi in stabilnimi vlaganji, s ciljno usmerjenimi sredstvi, doseči tudi drugačna gibanja in kazalce. Slovenija je povsem zanemarila razvoj železniškega omrežja, saj so vlaganja relativno majhna, omrežje je dotrajano in zastarelo, zaradi česar se tovorni promet še bolj intenzivno seli na naše ceste, ali na druge koridorje, kot bi se sicer. Vsa Evropa se intenzivno ukvarja s posodabljanjem železniških omrežij in koridorjev. Za ta namen je rezervirala ogromna sredstva, saj želi ekološko mnogo bolj sprejemljiv železniški promet narediti tudi dovolj konkurenčen. Mi pa smo v teh prizadevanjih zaostali. Komaj smo, kot kaže, ujeli zadnjo možnost, da nas je Evropa, evropska komisija uvrstila na prioritetni seznam investicij. Vendar če je to edino, kar smo bili sposobni doseči in storiti, in če ne bomo zagotovili zadostnih lastnih razvojnih sredstev, potem bo odpadlo tudi evropsko sofinanciranje. Tudi na področju potniškega prometa so gibanja zelo slaba, saj se izrazito zmanjšuje linijski avtobusni in železniški promet. Celo tu, kjer država namenja subvencije, tako izvajalcem kakor tudi najpomembnejši skupini uporabnikov, šolajoči mladini, in sicer skupno kar okrog 10 milijard, ta sredstva oziroma te pomoči ni sposobna namensko vezati na uporabo storitve in posledično na ekološke cilje. To je samo nekaj primerov nespretnih ravnanj politike, ki predlaga in sprejema zakone, ki namenja namenska sredstva in se dovolj ne potrudi, da bi se naredili resnični koraki v pravo oziroma ciljno smer. Prav zato so in bodo temeljna načela, ki so zapisana v ta zakon, bolj ali manj mrtva črka na papirju. Podobno je stanje na področju energetike, predvsem na področju obnovljivih virov, saj nismo sposobni izkoristiti resursov, ki nam jih ponuja naše okolje. Tudi sredstva, ki jih ta država realno kot proračunske vire namenja za obnovljive vire in za ukrepe učinkovite rabe so bistveno manjša od potrebnih in zapisanih v nacionalnem energetskem programu. Soočamo se z dejstvom, da imamo precej večje oči od možnosti. In ker nerealno planiramo, ker si postavimo nerealne cilje, predvidevamo tudi nerealne postopke. Ostane pa realen problem, ostane dejstvo, da se stanje okolja poslabšuje. Podobno počasi pa se stvari spreminjajo tudi na področju ravnanja z odpadki. Tu je le nekaj realnih dejstev, dejstvo pa je, da so takse, ki jih je uvedlo MOPE oziroma ministrstvo za okolje, prostor in energijo in ki jih v primeru investiranja pusti lokalni skupnosti,primer dobre prakse reševanja okoljskih težav in obremenitev. To je vsekakor mnogo boljše, kot če bi ta sredstva zbirali na integralnem proračunu in jih potem po nekem ključu na tak ali na drugačen način delili med izbrane okoljske investitorje. Je pa precej žalostno, da se na okoljske probleme precej uspešneje odzivajo predvsem slabotnejše manjše občine. Mislim, da ni smiselno, da bi se ta edina resna razvoja sredstva, ki jih država namenja lokalnim skupnostim, pod enakimi pogoji, prenesla v integralni proračun, ki bi jih vlada oziroma razni dragi in strokovno politični uradi in agencije bratsko delili in prerazporejali za odmevne projekte v bogatih občinah. Mislim, da je prav, da bi vsaj na tem področju ohranili enakopravnost. Kot primer, ali kot primer slabe prakse lahko navedemo Ljubljano, ki je center slovenske inteligence, je metropola, v kateri so že desetletje na oblasti ali člani napredne Združene liste ali Liberalne demokracije, pa ta občina ni sposobna izbrati niti variante čistilne naprave, kaj šele, da bi na tem področju, kaj konkretnega storili. Ozaveščena civilna družba se v tem primeru slabo odziva. Tudi država ne uporabi instituta nadomestnega ukrepanja in prav tako v tem in temu podobnih primerih ne ukrepajo niti inšpekcije. Ni prav, da bi se za reševanje takih problemov vključilo praktično celo državo. Seveda za stanje in politiko na tem področju ne moremo samo kritizirati ministrstva za okolje, prostor in energijo. Problem je v tem, da ta država nima opredeljenih generalnih prioritet in ciljev, niti nima opredeljenih poti za dosego teh ciljev. Pri načrtovanju proračunov se je uveljavil sistem kvot oziroma v naprej odrejenih odstotkov in vsak minister se bori za svoj odstotek proračuna in mora ob pomanjkanju realnih programov na koncu leta poskrbeti, da mu slučajno kaj ne ostane na računu. Da je tako, se vidi tudi iz velikih razlik med planiranim, veljavnim in realiziranim proračunom, med postavkami veljavnega, planiranega in realiziranega proračuna, kar potrjuje, da je sprejem proračuna bolj protokolaren dogodek ali postopek, namenjen slikanju in demagogiji, kot pa na čvrstih programih in trdnih predpostavkah temelječ dokument. Na tak način je izjemno težko sistematično izvajati in reševati potrebna sistemska vprašanja. Tudi zaradi takšnega pristopa ni možno zasledovati rešitev trajnostnega in sonaravnega razvoja, ki se skozi ta zakon in tudi ostale zakone vlečejo kot stalnica in na koncu ostane vse več ali manj kot načelo, kot deklaracija, ni pa čvrstega pristopa v praksi. Zakon je potreben že zaradi tega, da bo, vsaj upamo, uredil vsa tista vprašanja, ki so odprta in so se pokazala kot pereča. Vendar ponovno opozarjamo, da ni dovolj samo uskladitev krovne zakonodaje z Evropsko unijo, ni dovolj samo sprejem novega zakona, ki starega v nekaterih delih nadgrajuje. Nujno je treba sprejeti tudi podzakonske akte, predvsem pa zagotoviti zadostna sredstva, jih programsko in tudi racionalno porabiti za programe in projekte ter poskrbeti za dosledno uveljavitev okoljske in ostale zakonodaje v praksi. Sedaj veljavni zakon ni zaživel v zadostni meri prav zaradi navedenih razlogov. Skratka, ni bilo programov, ni bilo dovolj sredstev, ni bilo izvedbene zakonodaje, pa tudi ministrski in inšpekcijski del, ki sta bila na nek način za to zadolžena, te svoje naloge nista opravila. Na koncu je evidentno samo to, da se ministrstvo zadovolji s sprejetjem medijsko odmevnega zakona, potem pa mu več ali manj vse "pade dol". Zakon ima še eno posebnost, da prenaša vse obveznosti, ki so zapisane, v naslednji mandat. S tem prenaša v naslednji mandat tudi vse obveznosti ali pa vse probleme okoljskega prestrukturiranja in po tej plati to ni ravno "gentlemanski" dokument. Vendar bomo v naši poslanski skupini ta dokument podprli in zelo verjetno pripravili tudi nekatere dopolnitve k določenim področjem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Peter Levič bo podal stališče Stranke mladih.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. V Stranki mladih Slovenije se strinjamo, da je obstoječi zakon o varstvu okolja na mnogih področjih kvalitetno reguliral varstvo okolja. Bolj problematično je dejstvo, da so prenekatere določbe zakona ostale le črka na papirju, za kar je zagotovo iskati vzrok tudi v slabem in neučinkovitem inšpekcijskem nadzoru, ki je na področju varovanja okolja edini porok, da se omejitve, ki jih predpisuje zakonodaja, dejansko uresničujejo. Strinjamo se, da obstoječi zakon ni zadostna podlaga za prenos mnogih direktiv Evropske unije v slovenski pravni red. Zato je prav, da se v novem izvede dosledna prilagoditev zahtevam prava Evropske unije s področja varstva okolja in se na podlagi tega omogoči izvajanje pravnih aktov Evropske unije tudi v Sloveniji. Zelo pomembno ocenjujemo implemenatacijo konvencije o podnebnim spremembah, katere podlaga je sprejet in ratificiran kiotski protokol in podpisana, a žal še vedno neratificirana, aarhurška konvencija o dostopu do informacij o okoljskih zadevah. S tem bomo namreč oprali vse izgovore, ki se jih mnogi poslužujejo pri ugotovitvah, da v Sloveniji ne izpolnjujemo ciljev in namena omenjenega protokola in konvencije, češ, da kiotski protokol še ni vstopil v veljavo, ker ga na veliko ogorčenje svetovne ekološke javnosti ne ratificirajo največji proizvajalci toplogrednih plinov, z ZDA, Rusijo in Kitajsko na čelu. V Stranki mladih Slovenije v okviru splošne razprave opozarjamo na tri bistvene pripombe, ki jih naslavljamo na predlagatelja, v pričakovanju, da jih bo do druge obravnave upošteval in vsebinsko vnesel v predlog zakona. Prvo je opozorilo, da naj, če ga do sedaj še ni, pri sprejemanju krovnega okoljskega zakona upošteva priporočila nevladnih okoljskih strokovnjakov, da se ne bo ponovila zgodba iz nacionalnega energetskega programa, ko je pristojno ministrstvo pomemben del strokovne javnosti premalo upoštevalo, posledica pa je slabše pripravljen nacionalni program, kot bi sicer lahko bil. Drugo področje, na katerega opozarjamo, so po naših ocenah nesprejemljive spremembe pri okoljskih dajatvah, taksah, ki jih vnaša predlog zakona v 110. in 111. členu, ki občinam ukinja možnost predpisovanja okoljskih dajatev oziroma taks, in vse okoljske takse predvideva kot prihodek integralnega državnega proračuna, kjer pa namenskost uporabe ni zajamčena, saj se lahko takse uporabljajo, ne glede na to, kje so bile izbrane. S tem se bodo sredstva izvira taks iz manj razvitih območij lahko prelivala v bolj razvita območja, kar sicer lahko privede do tega, da bo na primer prebivalec Kozjanskega sofinanciral izgradnjo čistilne naprave v Ljubljani, čistilne naprave v manjših in bolj odmaknjenih okoljih pa bodo morale čakati boljše čase, ker niso najvišja prioriteta. Prav tako predlog zakona po dobrih 10 letih aktivnega in uspešnega delovanja ukinja Komunalno zbornico Slovenije, ki je bila ustanovljena leta 1993 na podlagi veljavnega zakona o varstvu okolja, saj v 110. členu predpisuje, da članstvo v zbornici je za javno podjetje in javne gospodarske zavode, ki opravljajo dejavnost varstva okolja ni obvezno. Komunalna zbornica v 10 letih delovanja nedvomno opravičila svoj obstoj in za njeno ukinitev ni nobenega argumentiranega in logičnega razloga. Gre namreč za grob poseg v pridobljene pravice komunalnih podjetij. Nesprejemljiv je tudi izgovor, da je za to zbornico mesto v zakonu o gospodarskih javnih službah in ne v zakonu o varstvu okolja, saj v obstoječem zakonu o gospodarskih javnih službah zbornice ni, ker jo pač določa ustrezen zakon o varstvu okolja, ki je bil sprejet istočasno. Predlog novega zakona o gospodarskih javnih služba pa še ni pripravljen. Zato v Stranki mladih Slovenije menimo, da je treba v prehodnih določbah ohraniti status Komunalne zbornice vse do uveljavitve novega zakona o gospodarskih javnih službah. V poslanski skupini Stranke mladih Slovenije bomo predlog zakona v prvem branju podprli. Pričakujemo pa, da bo predlagatelj naše predloge pri nadaljnjem postopku sprejemanja zakona tudi upošteval.
Hvala. Na vrsti je Ivan Božič za stališče poslanske skupine SLS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Sodelavci ministra, kolegice in kolegi vsem dober dan! Predlog zakona o varstvu okolja, EPA 1073-III , predlagatelj Vlada Republike Slovenije. Predlagatelj zakona o varstvu okolja je v oceni stanja med drugim zapisal, da so cilji predloga v veliki meri primerljivi oziroma celo enaki kot v veljavnem zakonu. Tudi temeljna načela ostajajo enaka. Večina rešitev tako ostaja nespremenjena, spremembe zadevajo zagotovitev zadostne podlage za prenos določenih direktiv Evropske unije te dodatno uskladitev terminologije zakonodaje Evropske unije. Ne oporekamo navedbam, da je potrebno državni zakon spremeniti zaradi vzpostavitve pravnega okvira za izvajanje pravnih aktov Evropske unije. Prav tako menimo, da je uvedba okoljevarstvenega dovoljenja za delovanje določenih vrst naprav oziroma za opravljanje določenih dejavnosti, ki se nanašajo na zahteve direktive o celovitem preprečevanju in nadzorovanju onesnaževanja okolja, pozitivna novost. Izpolnitev pogojev, ki jih določa direktiva, naj bi namreč omogočila preprečevanje onesnaževanja in nadzor nad onesnaževanjem okolja kot celote. Predlog zakona predvideva tudi nekatere druge pozitivne novosti. Naj omenim okrepljen položaj javnosti pred vstopom do okoljskih informacij ter poseben položaj nevladnih organizacij, ki delujejo v javnem interesu na področju varstva okolja in bodo imele kot stranski udeleženec možnost uveljavljanja pravnih sredstev. V Slovenski ljudski stranki smo zadržani predvsem do novosti,ki odvzemajo pristojnosti lokalnim skupnostim. Menimo sicer, da ni problematična, da določi takse za onesnaževanja okolja države. Vendar pa menimo, da morajo biti takse za komunalne odpadke in takse za odplake del namenskih virov občinskih proračunov,ki se jih nameni za investicije lokalne skupnosti na tem področju. Predlog zakona predvideva, da bi se čiščenje kurilnih naprav, dimnih vodov in zračnikov preneslo iz sistema lokalne javne gospodarske službe med tržne dejavnosti. V Slovenski ljudski stranki menimo, da ni argumentov, ki bi podpirali takšno spremembo oziroma govorili njej v prid. Zavedati se moramo, da v Republiki Sloveniji še ni pogojev in razmer, potrebnih za delovanje trga na tem področju. Uvedba trga na tem področju, uvedba trga v razmerah, ki zanj niso zrela, pa lahko pripelje do slabšanja stanja. Prav tako menimo, da ni domišljena rešitev, ki predvideva uvedbo trga z nekim datumom in ne upošteva koncesij, ki so že podeljene za daljše obdobje in ne upošteva zakonsko pričakovanih odškodnin, ki bodo takemu ravnanju tudi sledile. Menimo, da bi bilo bolj smiselno načrtovati spremembe zakona z iztekom veljavnosti koncesijskih pogodb v izogib omenjenim odškodninskim tožbam. Področje, ki ga ureja zakon, je kompleksno, zaradi česar je posplošeno urejanje problematike neprimerno in nesmiselno. Menimo, da je odvzem pravice pobiranja taks lokalnim skupnostim, ker predlagatelj ocenjuje, da je namen mogoče doseči le na državni ravni, premalo domišljen in preveč splošna trditev. Menimo, da je čas, da država spozna, da je njena uspešnost neposredno odvisna od uspešnosti njenih lokalnih skupnosti. Centralizem, kateremu smo pogosto priča, vodi in bo vodil k nazadovanjem lokalnih skupnosti, kar pa nikakor ne sme in ne more biti v interesu države, zlasti ne sedaj, ko vstopamo v Evropsko unijo, kjer so lokalne skupnosti že stoletje pojem samouprave in se pridobljenih pravic ne odrekajo. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog zakona podprli in upamo v drugem branju tudi dopolnili. Hvala lepa.
Hvala za to stališče. Zmago Jelinčič Plemeniti bo podal stališče Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Moji predgovorci so pravzaprav zelo pedantno razčlenili zakon, ki ga imamo pred seboj v prvem branju. Zakon je precej kompleksno pripravljen, vendar nedodelan. Jaz se ne bom spuščal v posamezne segmente, navrgel bom pa kar nekaj zadev, za katere sodimo v Slovenski nacionalni stranki, da bi jih morali zakonsko opredeliti, ne pa jih pustiti precej nedoločene in brez konkretnih obdelav. Ena teh zadev je zagotovo, da nikjer v tem zakonu ne vidimo recimo kaznovanja uničevanja biotopa. Vrnimo se malo nazaj, nekaj mandatov in v čas, ko je eden od članov Združene liste socialnih demokratov bil pravzaprav glavni pobudnik, da se je v Tamarju uničil kompleten biotop v dolini. Že takrat je Slovenska nacionalna stranka predlagala, da bi moralo biti to dejanje sankcionirano, vendar tudi v KZ, to se pravi v kazenski zakonik, to ni bilo sprejeto, ker so bili poslanci Združene liste socialnih demokratov proti temu. Mislim, da bi to morali uvesti notri v tisti oddelek 10, pod kazenske določbe, kjer bi že samo po sebi morali popraviti, da uničevanje določenih zadev v okolju ne bi bili zgolj prekrški, ampak da bi bila nekatera dejanja kvalificirana kot kazniva dejanja. Tudi če se spustimo na plačevanje prekrškov, sodimo v Slovenski nacionalni stranki, da bi morali tisti, ki povzročijo škodo, najprej plačati in poravnati vso narejeno škodo, potem bi morali plačati tudi globo, in na koncu bi morala v nekaterih najhujših primerih slediti tudi kazenska odgovornost, ki pa bi morala biti dobro zastavljena. Sankcioniranja kršilcev namreč na področju varovanja okolja ni. Po vsej Sloveniji imamo ogromno število raznih črnih odlagališč, ki jih nihče ne kontrolira. Tudi če izvejo, kdo je kaj odložil tam, se nič ne zgodi. Policija tega noče videti, noče preganjati, kajti raje preganjajo kakšne druge zadeve, ki jim pri svojem ministru, članu Združene liste socialnih demokratov, prinesejo točke. Ravno tako mislim, bi morali v zvezi s tem obdelati tudi primer, kot je primer recimo Ljubljansko barje. Ljubljansko barje je posejano s črnimi gradnjami. Nihče se noče tega lotiti. Morda zaradi tega, ker je tam notri cela vrsta izbrisanih, in morda zaradi tega, ker določeni računajo na njihove glasove na naslednjih volitvah. To, da uničujejo slovensko krajino, to jim je čisto vseeno. Ena od zadev so zagotovo tudi pri alternativnih virih vetrnice, ki jih nameravajo postaviti za pridobivanje električne energije. Ne vem, če vam je jasno, da je baje gospod Drnovšek obljubil španskemu kralju ob obisku, da bodo zagotovo postavili vetrnice, pa naj gre tista slovenska krajina k hudiču, saj ni pomembno, kajti gradile naj bi to španske firme in določena podjetja pod vodstvom liberalne demokracije bi imela tam zraven razne koncesije in pa druge bonitete. Zagotovo nikjer nisem zasledil oziroma v naši stranki nismo zasledili kaj bolj konkretnega o nacionalnih oziroma narodnih parkih. Nič nismo naredili na tem področju in flora in favna v Sloveniji izginjata. Že kar nekaj vrst tako flore kot favne je izginilo in težko, da bomo obdržali tisti naziv, da je Slovenija dežela, ki ima največ različnosti v flori in favni v Evropi na tako majhnem mestu. Kot kaže, gremo v to smer, da bomo na prvem mestu med tistimi, ki uničujejo določene živalske in rastlinske vrste. Ravno tako uničujemo tudi vodo. Nikjer ne vidim kakšnih posebnih zadev, da bi se zaščitila talnica; to gre enostavno mimo. Tudi pri ravnanju z odpadki se samo okvirno določa, kaj je treba storiti. In še enkrat pravim, pri sankcioniranju ni nobene takšne sankcije, zaradi katere bi lahko kdo kaj močno gor plačal. Slovenija je znana po tem, da imamo vsako leto vsaj petnajst pomorov rib, da ne govorimo o pomorih ptic pevk, da ne govorimo o pomorih žab in ostalih dvoživk in tako naprej. Fitofarmacevtika je še zmeraj dovoljena v neomejenih količinah. Pesticidi se uporabljajo po dolgem in počez in kadar se pride do ugotovitev, da zaradi določenega okolja, ki je preveč zastrupljeno, da ne bidelovalo na ljudi na tistem območju, se to enostavno prikrije, mediji o tem nekaj malega napišejo, raje pa tudi ne, kajti uredniki že poskrbijo, da tisti novinarji, ki so preveč nadležni, ne pišejo več o takih temah. Zagotovo je ena zelo pomembnih stvari pri varovanju okolja sonaravno gospodarjenje. In o tem tudi ni ničesar. Navajamo celo vrsto standardov, ki jih bo treba spoštovati, in vendar so ti standardi v veliko primerih precej ohlapni. In še enkrat se bom vrnil k tistemu delu, kjer se govori o kazenskih določbah. Kazenske določbe so ostale enake, kot so bile določene z zakonom o prekrških. Tisti zakon ravno tako določa, da mora pravna oseba plačati kazen v razponu od 100.000 do 300 milijonov tolarjev. Za neko pravno osebo 30 milijonov tolarjev ne pomeni nič. Govorim o določenih proizvajalcih fitofarmacevtike oziroma pesticidov, ki s temi sredstvi zaslužijo tako enormne količine denarja, da se jim splača plačati tudi 30 milijonov, da zadevo proizvajajo naprej. Zakon ne ureja tega, zato v Slovenski nacionalni stranki apeliramo na ministra, da v drugem branju to popravi in v kazenske določbe uvede tudi to, da mora tisti, ki naredi škodo, vso škodo povrniti, šele nato sledi globa, ki jo mora plačati, in v primeru hudih kršitev oziroma hudih problemov, ki nastanejo zaradi teh napak, pa mora slediti še kazen. V Slovenski nacionalni stranki smo pričakovali ta zakon prej, bistveno prej. In tu gre malo graje ministru za okolje in prostor, kajti zakon je vložil malo pred volitvami, tako da lahko dostikrat mislimo, da je zakon pripravljen kot predvolilna zadeva in da mu ni kaj dosti do tega, da bi se uredilo. Če pa bo zakon sprejet v tej obliki, bo pa to tako ali tako morala urejati druga oblast, ki bo sledila tej oblasti. Zato pa, če nič drugega, gospod minister, upam, da boste upoštevali te pripombe, pa da bo tista druga oblast imela vsaj malo bolj trdna oprijemališča za kaznovanje tiste, ki uničujejo slovensko okolje. Hvala lepa.
Hvala. In še stališče poslanskega kluba LDS, ki ga podal Branko Janc.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki vlade! Veljavni zakon o varstvu okolja, sprejet leta 1993, je postavil temelje sistemskega varstva okolja v Republiki Sloveniji. Poenotil je principe varstva okolja, sektorski način urejanja varstva okolja pa je nadgradil z vzpostavitvijo pravnega okvira za omogočanje trajnostnega razvoja. Na podlagi tega zakona je bila do zdaj uveljavljena vrsta izvršilnih predpisov, ki se nanašajo na mejne emisije in emisijske vrednosti, pravila ravnanja, presojo vplivov na okolje, monitoring stanja okolja in njegovih obremenitev ter na takse za obremenjevanje okolja. Sprejeti so bili tudi operativni programi, ki vsebujejo ukrepe za izboljšanje stanja okolja, in drugo. Ti predpisi omogočajo implementacijo upravnih, strokovnih in nadzornih mehanizmov na področju varstva kakovosti zraka, voda in tal, varstva pred hrupom in sevanji, pa tudi implementacijo instrumentov za regulacijo rabe in izkoriščanje naravnih dobrin. Na podlagi zakona o varstvu okolja je bil sprejet nacionalni program varstva okolja, ki vsebuje dolgoročne cilje, usmeritve in naloge na področju varstva okolja, pa tudi vrsto iz njega izhajajočih operativnih programov. Na podlagi zakona o varstvu okolja so bila pripravljena poročila o stanju okolja, ki smo jih obravnavali in sprejemali v državnem zboru. Zadnje poročilo o stanju okolja za leto 2002 smo v državnem zboru sprejeli decembra lanskega leta. V veljavni zakon o varstvu okolja je že vgrajena vrsta načel in instrumentov mednarodnih okoljevarstvenih pogodb in deklaracij, kot na primer deklaracija OZN o okolju in razvoju iz Ria de Janeira, baselska konvencija, konvencija o klimatskih spremembah in konvencija o biotski raznovrstnosti ter temeljna načela in nekaterezahteve zakonodaje Evropske unije. Ker se Republika Slovenija v času uveljavitve zakona o varstvu okolja še ni formalno odločila o polnopravnem članstvu v Evropski uniji, vanj niso bile dosledno prenesene in upoštevane zahteve pravnih aktov Evropske unijena področju varstva okolja, ki so bile veljavne že v času njegovega sprejema. Koncept veljavnega zakona o varstvu okolja se je s svojimi sistemskimi rešitvami izkazal kot učinkovit pravni okvir za prenos direktiv Evropske unije, ki urejajo področje varstva okolja. Z zakonom in izvršilnimi predpisi so bile v slovenski pravni red prenesene zahteve večine direktiv, ki se nanašajo na emisije, stanje kakovosti okolja, monitoring, ravnanje z različnimi vrstami odpadkov, presojo vplivov na okolje in tako dalje. Tako je slovenski pravni red na področju varstva okolja skoraj v celoti usklajen s pravnim redom Evropske unije. Vendar pa zaradi doslednejše prilagoditve pravnim aktom Evropske unije, ki so veljali že ob uveljavitvi zakona o varstvu okolja, še bolj pa zaradi velikega števila novih pravnih aktov Evropske unije, veljavni zakon ni več zadostna podlaga za prenos zahtev, relevantnih direktiv Evropske unije, ki zaradi ustavnopravnih razlogov terjajo zakonsko ureditev. Tako je eden od najpomembnejših razlogov za sprejem novega zakona o varstvu okolja dosledna prilagoditev zahtevam prava Evropske unije na področju varstva okolja, ki so bile znane ob uveljavitvi zakona o varstvu okolja. Prenos tistih pravnih aktov Evropske unije, ki z zakonom o varstvu okolja v slovenski pravni red še niso preneseni, in vzpostavitev pravnega okvira za omogočanje izvajanja pravnih aktov Evropske unije, ki na območju držav članic veljajo neposredno. V poslanskem klubu LDS smo prepričani, da predlog novega zakona o varstvu okolja vse to primerno ureja. Hvala lepa.
Hvala lepa. To so bila stališča poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo dajem kolegu Alojzu Soku.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Čisto na kratko. Jaz sem bil prepričan, da je ta zakon koalicijsko usklajen in da ga bodo stranke vladajoče koalicije tukaj v parlamentu zagovarjale. Tako pa slišim, da problematizirajo rešitve v tem zakonu. Govori se, da nasprotujejo temu, da se takse centralizirajo inda se vodijo kot del državnega proračuna. Govorijo, da bi to oslabilo občine, kar vsekakor seveda drži, celo govorijo, da bi na podlagi tega prihajalo do Slovenije dveh hitrosti. Spoštovani kolegi iz vladajoče koalicije in iz vlade, mi danes že imamo Slovenijo dveh hitrosti, mi že imamo razviti in nerazviti del. In to, kar predvideva ta zakon, je točno to, da bodo tiste sredine, ki so bogate, ki že imajo dovolj sredstev za vlaganja, lahko vlagala še več, da pa tiste sredine, tiste revnejše občine, ki pa jim je seveda z drugimi zakoni naloženo, da morajo poskrbeti za varstvo okolja, za izgradnjo čistilnih naprav in tako naprej. Torej to je, jaz bi rekel, narobe svet. To je narobe svet. Mi smo povedali, kaj vse v tem zakonu ne vidimo, kaj vse je že dosedanji zakon načrtoval, uzakonjal, vendar slovenska vlada do sedaj tega ni storila. Sedaj pa prihaja pred slovensko javnost dejansko zaradi tega, kar je že tudi bilo povedano, zaradi bližajočih se volitev z nekim novim zakonom in pa z novimi zahtevami, ki pa jih bo morala seveda vsekakor izvajati neka nova vladajoča koalicija, ki bo pač sestavljena po letošnjih državnozborskih volitvah. To je dejansko vsa zgodba tega zakona. Z ostalimi zakoni pa, če seveda vlada nekih drugih mehanizmov, finančnih spodbud ne bo namenila v spodbujanje varovanja okolja, enostavno ni mogoče doseči. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo bom dal predlagatelju, ministru za okolje, prostor, energijo. Prosim.
Hvala za besedo. Želel sem se odzvati na vse razpravljalce v imenu poslanskih skupin kasneje in se tudi bom. Da pa se ne bi ponavljalo tole, kar je sedaj omenil gospod Sok, bi pa vseeno rad predhodno oziroma že vmes med vašimi nastopi povedal, da to, kar govorite, absolutno ni res. Ne vem, kje to v zakonu vidite, tako gospod Veber kot gospod Sok. Očitno gre za nesporazum. Takse so v obstoječem zakonu o varstvu okolja državne takse, torej taksa za obremenjevanje z odpadki, taksa za odpadno vodo. Vse to so že sedaj državne takse. Ta zakon tega popolnoma nič ne spreminja. In te takse se obračunavajo, so državne, vendar se v primeru, da obstajajo investicije v občini, gospod Tanko je govoril o dobri praksi, da je to najlepši primer dobre prakse, se zadržujejo v občini. In tako bo tudi poslej.Torej pri izvajalcu javne službe. Ta pa je pri lokalnih javnih službah seveda v občini, nikjer drugje ga ni. Tako ta zakon sploh ne omogoča kakršnega koli mehanizma, da bi se okoljska taksa iz ene občine prelivala v drugo. Tega v tem zakonu ni. In ne govorite, da sedaj uvajamo neko centralizacijo ali kaj podobnega, ker tega v tem zakonu ne morate najti. Mogoče gre za nesporazum, ampak tega v tem zakonu ni.
Hvala. Besedo dajem Jožetu Avšiču.
Hvala za besedo. V svoji razpravi sem, ki sem jo nekoliko predrugačil, ravno o tem želel govoriti, kar je sedaj pojasnil gospod minister, tudi kot odziv na nekatere razprave, ki so bile v imenu poslanskih skupin že izrečene. Tudi jaz nisem slišal, da bi iz koalicijskih vrst prihajalo sporočilo, da ne bo zakon podprt kot primerna podlaga za drugo branje. Seveda pa je splošna razprava v prvem branju v plenarnem delu namenjena temu, da povemo, kaj se nam zdi spornega v zakonu in se v naslednjih fazah dogovorimo, ali se take sporne rešitve, in na kakšen način, popravijo z amandmajem v drugem branju. To je namen seveda te današnje razprave. Morda gospod minister ni samo ene zadeve povedal, to je, in morda je to zavedlo tudi gospoda Vebra. Zakon ukinja možnost predpisovanja taks za obremenjevanje okolja lokalnim skupnostim. To pa je res. Do sedaj veljavni zakon ima to določilo da to razveljavlja. Mislim, da to ni niti tako sporno in zaradi tega ne bi smeli preveč kritiziratito zakonsko rešitev, kajti mislim, da se tudi ne moremo strinjati z načinom, recimo, ki ga je ubrala ena od slovenskih občin koncem lanskega leta, in z odlokom predpisala takso za vse kamione, ki po tisti občini vozijo. In kam bi prišli, če bi vse občine v Sloveniji predpisale takse za kamione, vsaka za svojo občino? Saj pride do popolne zmešnjave. In v tem delu mislim, da je taka rešitev v redu in pravilna, kajti varstvo okolja ni zadeva vsake posamezne občine, ampak je dejansko zadeva države, v sodelovanju z lokalnimi skupnostmi in vsemi objekti in subjekti, ki delujejo. No, da se vrnem k svojim mislim, ki sem jih mislil danes tu povedati. Prav gotovo je res, da zakon ohranja vse, kar pravzaprav koncept, ki ga je dosedanji zakon že imel uveljavljenega, da prilagaja notranje državno pravo direktivam Evropske unije in drugim aktom, h katerim je Slovenija pristopila. Res pa je tudi, da je nekaj tudi čisto lastnih rešitev, ki so vsebovane v tem zakonu in ki jih urejamo ali pa jih bomo urejali po svoje. To je morda tudi področje, ki je bilo danes že omenjeno, področje upravljanja dimnikarskih storitev v skladu z zakonom o dimnikarski službi iz ranjke Jugoslavije, ki bo s tem zakonom ukinjen. In tudi sam se pridružujem tistemu mnenju, da čiščenja ne bi kazalo prepustiti trgu, kajti gre za dejansko aktivnosti, ki jih ena strokovna ekipa opravlja v vseh fazah in morda je celo treba čiščenje včasih najprej opraviti, šele potem se lahko prekontrolira stanje kurilnih naprav, dimnikov in podobno. Verjetno se bomo o tem v nadaljevanju, v drugi fazi lahko dogovorili. Verjetno je nekoliko sporno tudi določilo o takojšnjem prenehanju oziroma prenehanju konec letošnjega leta vseh koncesijskih pogodb, ki so jih občine sklenile v skladu z veljavnim zakonom, kajti tudi to zadevo bo treba preveriti, kakšne pravne posledice lahko iz tega izhajajo. Če neko podjetje, ki opravlja za eno ali več občin in je strokovno usposobljeno, v skladu z zakonom, in ima vso opremo, v skladu z zakonom, takoj izgubi licenco in je potem ne pridobi nanovo, kar se po javnem razpisu lahko tudi zgodi. Tudi to vprašanje, verjetno, bo treba amandmajsko urediti. Dokaj podrobno sem se poglobil v tisti del zakona, ko govori o nacionalnem programu varstva okolja, o operativnih programih, o poročilih. Morda gre za nekaj tudi nedoslednosti, ki jih vidim v tem, da nacionalni program varstva okolja, ki je dolgoročni program, temelji v enem delu tudi na poročilu o stanju varstva okolja, ki je štiriletni akt. In seveda, ko bomo spremembo ali pa nov nacionalni program sprejemali, bo ta temeljil na poročilo zadnjega štiriletnega obdobja, veljal pa bo preko teh štirih let, kajti operativni programi se pripravljajo pa za štiri leta in ta pripravlja ministrstvo in jih sprejema vlada. Morda je še malo bolj sporno določilo, da pripravlja program varstva okolja poleg države tudi mestna občina, ali pa skupnost občin. Tu se zadeva neko področje, ki ga imamo dejansko v našem pravnem redu še nedorečenega. Če bi imeli zakon o pokrajinah, bi verjetno tu pisalo nekaj drugače. Tako ne vidim posebnega razloga, da zakon nalaga mestnim občinam - nalaga, kajti pravi, mestna občina pripravi program - in kot opcijo in možnost pušča tudi drugim občinam. Seveda zaradi raznolikosti mestnih občin in tudi drugih mest v Sloveniji menim, da ne bo v redu, recimo, da bo Slovenj Gradec moral pripraviti program varstva okolja, Krško za nuklearno - vi pa ne; ali pa Zagorje, Trbovlje, Hrastnik in podobno. Skratka, tudi to stvar bi kazalo pretehtati in jo morda prepustiti v dopolnjevanje takrat, ko bomo imeli pokrajine. Ocenjujem pa, da bi bilo treba na nižji ravni take programe imeti. Vendar bi morala biti Slovenija pokrita v celoti, tako pa izpadejo tiste občine, v katerih so locirani tudi pomembni potencialni onesnaževalci okolja, ki bi jim vas v okviru lokalnih sredin bi morala biti posvečena posebna skrb. Eno vprašanje imam tudi v zvezi z izobrazbo za okoljskega izvedenca - je droben, toda tudi izvedljiv popravek z amandmajem -, kjer je zahtevana univerzitetna izobrazba. Saj to je v redu, vendar menim, da bi tudi visoka strokovna izobrazba, ki je po zakonu o visokem šolstvu ena od izobrazbenih stopenj v Sloveniji, ki je dokaj enakovredna univerzitetni, bila primerna, še posebej zaradi tega, ker naj bi na ravni fakultet izobraževali predvsem akademske in znanstvene kadre, na ravni strokovnih šol pa strokovnjake za posamezna področja. In mnenje ali pa revizija nekega programa ne sme temeljiti samo na znanstvenih podlagah, pač pa tudi na strokovnih rešitvah, ki se kažejo v praksi in ki jih ponavadi tisti, ki neposredno delajo v stroki, tudi dobro poznajo prek svojega preteklega dela. Malo problematiziram tudi določilo, da so v nadzornem svetu javnega sklada lahko samo predstavniki dveh ministrstev, to je ministrstva za okolje, prostor in energijo ter ministrstvo za finance. Tu bi kazalo tudi razmisliti, da bi iz javnega interesa vključevali predstavnike sveta za varstvo okolja, pa še koga. Skratka, mislim, da je to zelo velika odgovornost same vlade prek tega instrumenta in delovanja sklada, varstvo okolja pa ni samo zadeva vlade in odgovornost vlade pač pa vseh, ki v tej spregi delujejo. Zaenkrat bi imel toliko. Verjetno bomo na odboru, ko se bomo srečali z vso razpravo in odgovori, še kaj spregovorili. Samo kot pripomba ali pa kot dejstvo, ki me moti, vendar me moti tudi na drugih ravneh, in sicer število inšpekcijskih služb, ki delujejo na področju varstva okolja oziroma ki kontrolirajo zakonodajo, ki skrbi za naše okolje. Teh inšpekcij je odločno preveč in se strinjam s tisti, ki opozarjajo na to, da obstoja tudi bojazen, da bo s tem zakonom ob izdajanju soglasij in dovoljenj še več birokracije in birokratskih postopkov. In menim, da bi bilo morda dobro očistiti tudi to področje inšpekcijskih služb in okoljevarstveno inšpekcijo morda drugače organizirati. Če pogledate [[mislim, da je to v 186. členu, vendar ni natančno tako]] , je ogromno inšpekcij, ki imajo po ostalih zakonih pravico in dolžnost kontrolirati stanje v okolju, in je to izredno razdrobljeno. Že, recimo, področje dimnikarstva, o katerem sem že govoril, nadzira inšpektor za naravne in druge nesreče. Saj morda je včasih, ko so bili požari glavni problem, to še do neke mere držalo, toda danes bo ta dimnikarska služba bolj posvečena temu, da bo kontrolirala emisije. Zaradi tega požarov pravzaprav v Sloveniji niti ni veliko. In to inšpekcijo,inšpektorja za naravne in druge nesreče - skratka, saj me razumete, o čem govorim - mislim, da imamo teh razno raznih inšpektorjev, ki bdijo nad okoljem, veliko preveč, učinki so pa vedno obratno sorazmerni. Hvala lepa.
Hvala, kolega Avšič. Ana Marija Tisovic ima besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovane kolegice in kolegi. Po mojem bi moral zakon o varstvu okolja biti prednostno napisan za kvalitetno življenje ljudje in ne samo za to, da bi ugodili evropskim direktivam in globalnim listinam. Če bi imel predlagatelj zakona to pred očmi, bi bilo bolj jasno, kaj si zares želi na področju varstva okolja zakonsko urediti. V temeljnih določbah zakona je nakazana potreba po uveljavljanju trajnostnega razvoja, po celovitosti in sodelovanju, vendar ni nobenih podrobnejših usmeritev za usklajevanje delovanja posameznih resorjev. Tako zasledim lahko v 4. členu 2. točka, da so omenjene samo dejavnosti na vseh področjih gospodarskega in socialnega razvoja, med tem ko prostor sploh ni omenjen. Menim, da je varstvo okolja zelo tesno povezano s strategijo prostorskega razvoja Slovenije. Če to ne bo uglašeno, se bojim, da se kvaliteta življenja ljudi v Sloveniji ne bo izboljšala. Veliko pozornost predlog zakona namenja okoljevarstvenim dovoljenjem in presoja in vpliva na okolje, manj pa vzrokom za degradacijo okolja. Pripombe imam tudi na 51. člen tega zakona. Tu so podane naloge sveta za varstvo okolja Republike Slovenije. Svet bi moral dobiti veliko bolj aktivno vlogo pri bolj učinkovitem varovanju okolja. V poglavju spremljanja stanja okolja in informacije okolja bi bilo zelo koristno dodati tudi novo obliko monitoringa, katerega naloga bi bila predvsem ugotavljati pomanjkljivosti in neusklajenosti v delovanju različnih resorjev, ki tudi posredno pripomorejo k degradaciji okolja. Če mi dovolite primer. Vzroki za znižanje podtalnice in s tem v zvezi melioracije ali pa onesnaževanje podtalnice zaradi kemikalij, ki jih uporabljajo v kmetijstvu. Vem, da je uskladitev prostorskega razvoja v Sloveniji na eni strani in varstvo okolja na drugi zelo težka, da bi zagotovila kvalitetno življenje, zato še enkrat poudarjam, kako važno je postaviti pravo strategijo varstvo okolja in kako potrebna je nenehna kontrola stanja okolja. Zakaj so nas morali iz EU opomniti, kako se držimo kiotskega protokola, ki smo ga ratificirali, in zakaj je naš minister za okolje moral potem nekako priznati, da pravzaprav nima točnih podatkih o onesnaženosti našega okolja s toplogrednimi plini. Potrebno je namreč spremljati onesnaženost ne samo s toplogrednimi plini, ampak tudi s prizemnim ozonom, s kemikalijami, ki obremenjujejo zemljo tako v kmetijstvu kot tudi pri odlaganju nevarnih kemikalij; in seveda, kar je najpomembnejše, je pa, tudi na te stvari potem reagirati. Varstvo okolja je proces, ki traja, in mora biti za to zelo prilagodljiv. Slovenija je po svoji raznolikosti zelo bogata in še koliko toliko čista dežela, zato je naša dolžnost, da to stanje ne samo ohranjamo, ampak ga tudi izboljšujemo, da bo naša dežela prijazna za bivanje vsem našim državljanom in privlačneja in zanimiva tudi za turiste. Hvala lepa.
Hvala. Samo Bevk. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor. V obrazložitvi predloga zakona o varstvu okolja, ki ga je vlada sprejela konec novembra lanskega leta, piše, da morajo biti zaradi vstopa Republike Slovenije v Evropsko unijo zakon in nekateri na njegovi podlagi izdani podzakonski predpisi uveljavljeni najkasneje do 1. maja 2004. Zakon bomo do predvidenega roka prav gotovo spravili pod streho. Zaskrbljen pa sem, kako bo s podzakonskimi predpisi, posebej, če pogledam, koliko časa vlada odlaša s sprejetjem uredbe o svetlobnem onesnaževanju okolja, ki ima svojo podlago v prvem odstavku 27. člena veljavnega zakona. 8. maja 1997 sem na seji državnega zbora predstavil poslansko pobudo vladi Republike Slovenije za sprejem uredbe o zmanjšanju in nadzoru svetlobnega onesnaževanja. Minister za okolje, doktor Pavel Gantar, je pobudo takrat sprejel, naletela pa je tudi na dober odmev v javnosti. Na problem svetlobnega onesnaževanja so pri nas prvi opozorili slovenski astronomi, saj je zaradi naraščajočega svetlobnega onesnaževanja v Sloveniji resno ogrožena dejavnost največjega astronomskega observatorija na Črnem vrhu nad Idrijo. Observatorij je najpomembnejši evropski observatorij za opazovanje kometov, in med prvimi na svetu. Naj omenim, da je astronom Herman Mikuš na tem observatoriju kot prvi Slovenec v zgodovini odkril dve novi nebesni telesi, asteroida. Astronomi imenujemo svetlobo, ki se izgublja v nebo, svetlobno onesnaževanje. Le-ta še posebej prizadeva astronomska opazovanja, saj se številna nebesna telesa na osvetljenem nebu preprosto izgubijo. Namen vladne uredbe o svetlobnem onesnaževanju je poleg varstva območja največjega slovenskega observatorija in nekaterih drugih večjih tovrstnih objektov tudi zmanjšanje motenj selitev ptic in žuželk, zmanjšanje porabe energije - po nekaterih ocenah bi namreč lahko prihranili do 40% sredstev za javno razsvetljavo -, varstvo naravnih vrednot, ustrezna razsvetljava javnih objektov in kulturno zgodovinskih spomenikov ter ulic in cestne infrastrukture. Dejstvo je, da je prevelika količina svetlobe smrtonosna za nočne insekte, negativno vpliva na ptice ter siromaši biotsko raznovrstnost. Premočna in neustrezna svetloba pa je seveda moteča tudi za nas, ljudi. Naj omenim, da je ministrstvo za okolje na javni predstavitvi mnenj aprila 2001 v državnem zboru vladno uredbo že predstavilo. Matični odbor za okolje pa je sprejel zaključek, ki se glasi, navajam: "Odbor državnega zbora za infrastrukturo in okolje in udeleženci javne predstavitve mnenj o svetlobnem onesnaževanju okolja predlagajo vladi Republike Slovenije, da mnenja, pripombe in predloge iz javne predstavitve prouči in ustrezno upošteva pri pripravi predloga uredbe o svetlobnem onesnaževanju okolja." Naj omenim, da smo ob tej priložnosti tudi izdali posebno publikacijo, ki velja za najbolj temeljito strokovno in obsežno delo o svetloben onesnaževanju v širšem mednarodnem merilu. Knjiga namreč obsega kar 200 in več strani poglobljenih tekstov s to tematiko. S to uredbo seveda ne predlagamo, da ugasnemo luči. Astronomi, okoljevarstveniki in ljubitelji narave potrebujemo le boljšo razsvetljavo, ki sveti navzdol, kjer svetlobo potrebujemo, in ne navzgor, kjer se izgublja v nebo in nikomur ne koristi. Dobra razsvetljava - naj omenim, da velja večerna osvetlitev fasade državnega zbora za odličen primer ustrezno osvetljene javne stavbe, ni premočna, ne osvetljuje neba in je energetsko varčna. Naj ponovim, da bi z izvajanjem te uredbe lahko prihranili do 40% stroškov, ki jih imajo država in lokalne skupnosti ter gospodarski subjekti z javno razsvetljavo. Navedena vladna uredba ima svojo zakonsko podlago tudi v drugem poglavju obravnavanega zakona, ki določa ukrepe na področju varstva okolja ter mejnevrednosti emisij. Kljub temu predlagam, da vlada omenjeno uredbo čim prej sprejme, saj to omogoča že sedaj veljavni zakon o varstvu okolja. Obenem pa predlagam, da vsakokratno poročilo o okolju, ki ga mora ministrstvo na podlagi 104. člena predloga zakonapripraviti, vključuje tudi podatke o svetlobnem onesnaževanju okolja. Za konec bi dodal in odprl še eno temo. Prav na kratko bi se dotaknil še enega problema, to je pomora rib v naših rekah. Na to sem opozoril že v okviru poslanskih vprašanj julija lani. Prav lanskega leta smo bili zaradi zelo vročega in sušnega obdobja priče številnim pomorom rib v slovenskih rekah. V javnosti sta še posebej odmevala dva primera, v reki Ljubljanici in Cerknici, ki je pritok reke Idrijce. Naj omenim, da se kljub ovadbi vprimeru pomora v reki Cerknici stvari zelo počasi odvijajo. Mislim, da je sedaj ob obravnavi tega zakona prava priložnost, da se postopki v zvezi s pristojnostmi pri ukrepanju ob podobnih primerih poenotijo, saj so si v teh dveh primerih podajali žogico kar tri ministrstva, predvsem pa okoljsko ministrstvo in ministrstvo za kmetijstvo. Kljub temu da sem opozoril na dva žgoča problema, bom zakon o varstvu okolja v prvi obravnavi podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Beuermanna. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. V svoji kratki razpravi bom opozoril predvsem na eno zadevo. In sicer, ne mislim govoriti o sami vsebini zakona, ker menim, da je tak, kakršen je pripravljen, dobra osnova za nadaljnjo proceduro in ga je treba podpreti, kot danes napoveduje večina predstavnikov poslanskih skupin. Rad bi opozoril na to, da zakon pravzaprav poskuša vključiti in nadgraditi nekatere zadeve, ki jih določajo zadnje direktive Evropske unije, in hkrati tudi implementirati nekatere mednarodne pravne akte, kot sta kiotski protokol in aarhuška konvencija. In ravno v zvezi s tem bi želel povedati nekaj besed. Kiotski protokol je naš parlament ratificiral lanskega junija in na to sem bil ponosen. Aarhuške konvencije pa naš parlament še ni ratificiral. Ras, da v uvodu v zakon piše, da je postopek ratifikacije v teku, ampak moram opozoriti na to, da že lep čas pričakujemo, da se zakon o ratifikacije aarhuške konvencije pojavil v parlamentarni proceduri, še posebej zato, ker se mi zdi, da s tem zakonom dokončno res implementiramo drugi in tretji steber aarhuške konvencije. To sta stebra, ki govorita o pravici javnosti do soodločanja pri ekoloških oziroma pri okoljskih zadeva in pa tretji steber, ki govori o sodnem varstvu te pravice in pa seveda pravice iz prvega stebra, ki govori o pravici javnosti do dostopa do informacij, ki imajo okoljski značaj. Mi smo seveda že sprejeli zakon o dostopu do informacij javnega značaja tudi v lanskem letu in s tem na nek način ta prvi steber pravno uredili. Zato ne vidim res nikakršnega razloga, da ne bi pohiteli z ratifikacijo aarhuške konvencije in seveda praktično prišli hkrati do dveh zakonov; do ratifikacije in pa do novega zakona o varstvu okolja. Morda bi samo eno zadevo v zvezi s samim zakonom pa vendar povedal, ki se je na nek način tudi tiče aarhuške konvencije, in sicer gre za dejstvo, da osnutek predloga novega zakona o varstvu okolja ne vsebuje več deklarativne določbe o javnosti okoljskih podatkov. Mene to, moram priznati, zelo moti in napovedujem, da bom ustrezen amandma vložil ob drugem branju. Hvala lepa.
K besedi vabim gospoda Mamića. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Dosti je bilo povedanega danes, pa ne bi rad ponavljal stvari, ker sem bil [[...]]Zdi se mi, da je bilo premalo govora o odpadkih, ki jih vidimo tako rekoč na vsakem koraku, od tega, da je zbiranje odpadkov že nastal velik slovenski problem, posebno pa, kaj bo s tistimi odpadki v določenem času. Recimo to, da se zbira tudi nekje ločeno, ampak ločeno se zbira in se vse skupaj nese na deponije, tja kjer so odpadki. Kakšen smisel ima ločeno zbiranje potem? In če je že ločeno zbiranje, to bi se moralo nekako sistemsko urediti, da bi se potem tisto uporabilo kot nadomestna energija ali pa uporabiti kot odpadni material za nadaljnjo predelavo, tako kot se dela v svetu. Mislim, da bi o tem moralo biti več govora. Potem, kar se tiče samega sežiganja; mislim, da bi tudi moralo biti že zdavnaj vsaj kakšna sežigalnica v Sloveniji - dve ali tri bi verjetno že reševale ta problem. Res je to, da lahko rečemo, da tudi če Slovenija ničesar ne naredi za Evropsko unijo, to ne pomeni nič. To je ena kaplja v morju, ampak vsak človek ima svojo vrednoto in vsi tisti - tam, kjer je ljudi 50 milijonov, je glas enega človeka enako vreden kot glas enega v Sloveniji. Tako se s tem ne bi smeli obremenjevati, če ima kdo kakšen pomisleke, zato sem omenil to. Rad bi še omenil nekaj. Gospod Bevk je govoril o onesnaževanju. Ne vem, kaj je s tem hotel povedati, razen tistih astronavtov - pardon, tistih, ki opazujejo nebesna telesa: ali to pomeni tudi, da bi morali imeti ulice temne ponoči, vsa mesta v temi in tako naprej. Ne vem, kaj je hotel s tem povedati, bilo bidobro malo razjasniti. Ker nimam več časa moram končati. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Vizjaka. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani minister, predstavniki vlade. Verjetno smo si v tem parlamentu vsi enotni glede potrebnosti in tudi glede neke strategije glede varovanja okolja v Sloveniji in mislim, da si tu ni kaj očitati ali velja - in v kateri meri velja - spoštovati standarde, ki jih je razvila Evropa in ki jih tudi sami razvijamo. Vendar verjetno se dostikrat razlikujemo v podrobnostih glede tega, kako to storiti, kdo naj to stori in na kakšen način, zlasti pa tu naletimo dostikrat na vprašanje financiranja. In prav okoli tega bi v tej prvi obravnavi spregovoril predvsem navezujoč se na 110. in 111. člen zakona, ki opredeljuje okoljske dajatve za onesnaževanje okolja. Pozorno sem poslušal ministra, ko je že na podlagi razprav poslanskih skupin jasno demantiral, da tu ni pričakovati sprememb. To se pravi, predvsem govorim tu o namenskosti porabe takse za obremenjevanje voda, za katere vemo, da jih danes lahko v posameznih lokalnih skupnostih namenjamo za investicije v objekte, to se pravi čistilne naprave, kanalizacijska omrežja, ki so namenjena čiščenju odpadnih voda in s tem varovanju okolja. Vendar, če beremo koncept tega zakona, vidimo, da vlada lahko povzročitelju onesnaževanja predpiše okoljske dajatve. In povzročitelji - pa ve se, kdo so. To so pač zavezanci za plačilo takse, tisti ki to onesnaževanje povzročajo. To so posamezniki. To pomeni, recimo, da bodo tako kot do sedaj ti zavezanci pač plačevali takse, tako kot jih danes plačajo prek položnic, višino bo določal, kot vidim, zakon o izvrševanju proračuna za vsako proračunsko leto. Vendar se pojavi potem problem, ki izhaja iz tega zakona - namenskost porabe te takse v nekem lokalnem okolju. Nikjer namreč ne piše, da bo lahko občina ali kdo drug uveljavljal ta zbrana sredstva za investicije, kajti po 111. členu bo seveda vlada lahko v posebnem predpisu določila, da ima zavezanec pravico do vračila že plačanih okoljskih dajatev. To se pravi, zavezanec, ki je nek občan, ne gre za - ja, tako piše, gospodje: "Vlada lahko v predpisu iz prvega odstavka prejšnjega člana določi, da ima zavezanec pravico do vračila že plačane okoljske dajatve, če ta sredstva porabi za izvedbo ukrepov za prilagoditev predpisanim mejam vrednosti, ali pravilom ravnanja, ali izvedbe drugih ukrepov, s katerimi prispeva k zmanjšanju onesnaževanja okolja pod predpisano raven." Zavezanci, se pa vidi jasno iz 10. člena, kjer so to osebe, ki povzročajo onesnaževanje. Skratka, mislim gospodje, da smo si lahko enotni, da bi veljalo obstoječ sistem ohraniti. Obstoječ sistem, to se pravi sistem, po katerem lahko okolje, lokalna skupnost, v kateri se pač zberejo te državne takse, s konkretnimi projekti - ki jih odobri ministrstvo, tako kot doslej -, seveda do nekega roka v letu, seveda potem tudi ta sredstva vlaga. In če jih namensko nameni za odobren projekt, jih ni treba odvajati v državni proračun. Mislim, da je tokorektna rešitev, ki je sedaj v veljavi. In gospoda ministra sem razumel, da ni namen to spreminjati. Če je temu tako, bi prosil, zaradi jasnosti, da je tudi morebiti to jasneje napisano v določbah zakona, kajti to se mi zdi ključno. Iz vaših gest sem nekoliko potolažen, ker vidim, da nameravate ohraniti to dobro prakso, ki jo je omenil tudi moj poslanski kolega Jože Tanko. Seveda pa ta zakon ne daje več možnosti pobiranja lokalnih taks. Poglejte, strinjam se tudi s kolegom Avšičem, ko je govoril, da se ta, norma lahko zlorablja tudi za take namene, da se - ne vem - predpiše kar neka okoljska taksa, ki nima pravzaprav nobene zveze potem tudi z ukrepi za zmanjševanje nekega onesnaževanja okolja. Mislim pa, da bi veljalo razmisliti o možnosti zbiranja, tudi lokalnega zbiranja taks, če se seveda ta denar izključno in na podlagi odobreni projektov in na podlagi naknadnega preverjanja namenja za bodisi saniranje grdega ravnanja z okoljem ali pa seveda za nove projekte, ki dvigujejo raven varstva okolja. Naj navedem nek primer. Recimo, sanacija črnih odlagališč. Sanacija črnih odlagališč po lokalnih skupnostih je stvar lokalnih proračunov in seveda država oziroma lokalne skupnosti morajo zažirati nekatere druge zakonske obveznosti, ki jih imajo dolžnost financirati iz proračunov, na račun tega, ker ne želijo, da živijo v nekem čistejšem okolju. Potem vzpostavitev teh tako imenovanih ekoloških otokov - ali sedaj se to drugače imenuje - oziroma vseh teh možnosti ločenega zbiranja odpadkov. Nenazadnje tudi z novo usmeritvijo teh centralnih regijskih deponij bo cela kopica investicij v te zbirno-sortirne centre, v opremo za stiskanje, prevažanje, zbiranje odpadkov, ki so seveda del že državnih taks, mislim pa, da je prav, da bi dali možnost na ta način uvajati tudi lokalne takse. Še enkrat poudarjam: lokalne takse, če so namensko porabljene za ukrepe in investicije, povezane z varstvom okolja. Te lokalne takse so seveda lahko od okolja do okolja različne. Nekje so, nekje jih sploh ni. Mislim, pa da zapreti vrata tej možnosti v zakonu - velja skratka razmisliti, ali pustiti to možnost ali ne. Sam bi predlagal, da to možnost tudi pustimo, predvsem zaradi tega istega cilja, to se pravi, da se s temi sredstvi lahko namensko zbere denar za ukrepe, povezane z varovanjem okolja. Zanima me morebiti še en podatek, ki ga ministrstvo prav gotovo ve, in sicer: v državah članica Evropske skupnosti in tudi drugod, nenazadnje prek taks ali takih ali drugačnih dajatev, naši državljani plačujejo te ukrepe v varstvo okolja. Zanima, če primerjamo Slovenijo in taksni sistem, ki, recimo, velja ta trenutek oziroma za obremenitve gospodinjstev ali naših državljanov z taksami oziroma z dajatvami, povezanimi z varstvom okolja; kje smo v evropskem prostoru? Ali smo nizko, ali smo srednje, alismo visoko - skratka, kako je povprečni slovenski davkoplačevalec obremenjen s temi dajatvami vis-a-vis te nove sredine, kamor prihajamo? Mislim pa, da je tudi seveda s spremembo družbenega reda v Sloveniji in tudi s prestrukturiranjem industrije in tudi z zmanjševanjem teh proizvodnih dejavnosti že storjen ogromen, ogromen korak Sloveniji naprej k boljšemu okolju, kajti večina problematične industrije je šla v stečaj ali je kako drugače ugasnila, ostajajo zgolj - po moje - ta glavni energetski objekti s termoelektrarnami, ki znatno še onesnažujejo zrak. Kar se pa voda tiče, pa mislim, da je tudi narejen korak naprej. Skratka, seveda bom z veseljem podprl vse rešitve tega zakona, ki bodo bile naravnane v tej smeri, da karkoli bo ta zakon predpisoval dajatev, da se res 100% namenja tudi dejansko v ukrepe varovanja okolja. Zato morebiti mi tudi iz tega 110. in 111. člena ni povsem jasno, ali se bodo vse okoljske dajatve hkrati tudi namenjale ukrepom. Ali jih bo to le 80%, pa se bo 20 izgubilo v integralnem proračunu? Skratka, mislim, da bi veljalo napisati tudi to, da se vse zbrane dajatve namenjajo tudi tem ukrepom, ne pa, da se jih bi namenjal zgolj del ukrepom. Toliko. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Juri, izvolite.
Hvala, podpredsednica. Bom kratek. Naše pripombe na zakon je že podal kolega Veber, tako da nimam kaj dodati temu. Bi pa vendar ob tej priliki opozoril ne samo ministrstvo, ampak vlado kot tako, pa vse nas, da verjetno tudi ta zakon, kljub temu da je dobro pripravljen, da prinaša vrsto pomembnih rešitev - ne bomo zadostili temu, da obremenjevanj okolja oziroma okolje samo, ki ga z industrijo, gospodarstvom, prometom obremenjujemo, opremimo do te mere, da bo samega sebe nekako saniralo oziroma se bodo rane, ki nastajajo zaradi razvoja, same po sebi zacelile. Zato je zelo pomembno, da posvetimo posebno skrb osveščanju ljudi. Morda to ni striktno zakonska materija, ampak gre za strategijo nastopanja vseh nas, da tudi prek medijev, prek ustreznega marketinga začnemo javnost bombardirati s pričakovanji do vsakega posameznega našega državljana in državljanke kako naj se vede do okolja. Vemo, kaj pomeni strategija sortiranih odpadkov, toda v tistem trenutku, ko mora sam občan poskrbeti za to, da se v izvoru sortira, je situacija šibka; vsi se tega ne držijo. In tako kot sam zaznavam v drugih, morda bolj razvitih državah Evropske unije, je ta kampanja vsakodnevna in je skoraj kot kladivo, na televiziji, na radiu in v časopisih, ki nas mora sproti opozarjati, da če se danes ne bomo vedli tako, kot okolje od nas terja, bo jutri morda prepozno ali pa bodo nujni bistveno radikalnejši ukrepi, tudi radikalni, težki rezi naših navad, naših običajev na področju prometa, urbanizma, energetike in tako naprej. Tako nas čaka še veliko dela, potem ko bomo imeli tudi zakonsko podlago, za katero vsi ugotavljamo - in me veseli, da smo si tu dokaj enotni -, da prinaša vrsto pomembnih rešitev. Seveda gre za to, da ob tem zakonu postorimo nekaj več, kajti tega, kar bomo zapustili poškodovanega našim zanamcem, nam ne bodo le ne oprostili, ampak bomo s tem skrajšali tudi svojo življenjsko dobo oziroma življenjsko dobo sveta. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim ministra, gospoda Kopača. Izvolite.
Hvala, podpredsednica, za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Rad bi se odzval na nekatere trditve, na nekatere predloge in nekatere kritike. Uvodoma pa bi se najprej zahvalil za konstruktivno razpravo. Mislim, da prav nihče ni rekel, da je zakon v celoti nepotreben, zanič ali kaj podobnega, razen morda gospod poslanec Sok, ki je rekel, da se direktive lahko uporabljajo neposredno. Naj povem - in to seveda ne velja samo za področje okolja, to velja za vse pravne akte Evropske unije -, direktive se prevajajo v nacionalno zakonodajo z zakoni. To ne velja samo za okolje, to velja za vse, in se splača naučiti, kako to izgleda v Evropi. Kar se tiče uredb, to so tako imenovani "regulations", se uporabljajo direktno; direktive pa je treba uveljaviti v obliki zakona. No, sicer pa grem od zadaj naprej, če dovolite. Gospod Vizjak pravi, da je pri teh taksah zavezanec posameznik. Nič ne trdim, morda smo kje nerodno napisali pri definiciji zavezanca, pa je vendar zavezanec pri okoljskih taksah izvajalec javne službe, to je občinsko komunalno podjetje itd. Ampak, če je kaj nerodno zapisano, bomo to še popravili. Kar se tiče sanacij črnih odlagališč in morebitnih občinskih taks za kaj takega, moram povedati, da je to neprimerno, ker taksne osnove ne morete določiti. Vi ne najdete nikogar ali pa, ne ve se, kdo je tja na črno odlagališče kaj odpeljal, zato mu tudi ne morete izračunati na tono na črno odpeljanih odpadkov. Taksne osnove ni moč odločiti, pač pa je sanacija črnih odlagališč možna skozi denar oziroma oprostitve od takse za odlaganja odpadkov, kjer je zavezanec izvajalec javne službe. To je samo stvar podzakonskega akta. Že sedaj v podzakonskem vladnem aktu, kjer opredeljujemo namene, zakaj se ta taksa sme uporabljati, so notri na primer zbirni centri, kar ni neposredno vezano na odlaganje odpadkov. Če bi v ta podzakonski akt dodali, da ješe možna tudi sanacija črnih odlagališč, potem bo tudi to možno iz te iste takse, ki že sedaj obstaja. In ideja se mi zdi dobra in bomo v tej smeri razmišljali pri naslednji spremembi, ki je lahko tudi dosti hitra. Podatkov o taksah, ki ste jih spraševali, gospod Vizjak, ta hip nimam, ampak lahko povem, da kar se števila taks tiče, smo v Sloveniji, skoraj da lahko rečem evropski rekorderji. Po višini pa ne. Po višini smo pa malo nad evropskim povprečjem. Tako zelo na pamet povedano, lahko pa dostavimo konkretnejše podatke. Kar se tiče razprave gospoda Beuermanna in aarhurške konvencije, moram povedati, da se res že nekoliko dolgo odlaga. Dejstvo pa je, da aarhurške konvencije tudi praktično nobena država Evropske unije še ni ratificirala in da smo tudi mi obrali njihovo pot; to pa je, da najprej pripravimo akte, ki pomenijo implementacijo aarhurške konvencije, šele potem jo ratificiramo, ker je to tudi bolj resno. Lahko pa to naredimo vzporedno. Mi imamo ratifikacijo pripravljeno in zakon o varstvu okolja je skupaj z zakonom o dostopu do informacije okoljskega značaja implementacija aarhurške konvencije in lahko to naredimo vzporedno - mislim, da ni nobene zadrege. Kar se tiče debate gospoda Bevka - svetlobno onesnaženje. Res je, imamo to uradno pripravljeno, to sicer ni evropska tema, Evropa nima zavez pri svetlobnemu onesnaževanju, lahko bi pa tudi predvideli tako omejitev, vendar smo pri razpravi o tem, čeprav je uredba že pripravljena, razmišljali, da mi sedaj občine, komunalna podjetja, podjetja samaobremenjujemo s tolikimi novimi stroški zaradi prevzemanja pravnega reda Evropske unije, da to pomeni strahotno veliko breme. Svetlobno onesnaženje, ki pa ni evropsko regulirano, lahko še nekoliko počaka. To je bil naš razmislek. Ker vem, da je to problemza astronomski observatorij na Črnem vrhu nad Idrijo, sedaj razmišljamo, da bi samo v okolici, od koder svetlobno onesnaženje moti prav konkretno ta astronomski observatorij, to z uredbo uredili, preostali del Slovenije bi pa začasno pustili še nereguliran, ker to ni nujno potrebno po našem mnenju. Gospod Avšič je imel kar nekaj dobrih predlogov, moram reči, ki jih bomo seveda poskušali vključiti v tekst. Za te predloge se zahvaljujem, edino to bi rad rekel, da diskusija o programu varstva okolja, ki jo morajo pripraviti v mestnih občinah, pa zahteva pojasnilo. Obstoječi zakon o varstvu okolja, ki je bil sprejet leta 1993, je predvidel, da mestne občine morajo pripraviti program varstva okolja. Občine so bile pa - reforma o lokalni samoupravi pa je bila leta 1994. In mi sedaj po sedanji ustavi ne smemo uvajati novih obveznosti občinam, ne da se one s tem strinjamo. To poznate. Zato smo lahko prevzeli samo že obstoječo obveznost iz leta 1993, ki pa se nanaša samo na mestne občine. Ne moremo tukaj zapisati, da občine morajo pripraviti svoje programe varstva okolja. To so nam pravniki razložili in zato je tukaj notri ostala dikcija, ki pomeni kopijo obstoječega zakona o varstvu okolja. Diskusija gospoda Štembergerja - zanjo se zahvaljujem - pa vendar pri eni od trditev moram pojasniti naše stališče. Rekel je, da obstoječa komunalna zbornica Slovenije bazira oziroma da izhaja iz obstoječega zakona o varstvu okolja. To pa ni res. Obstoječi zakon o varstvu okolja predvideva samo obveznost združevanja v zbornico, pa ne v komunalno zbornico, v katerokoli zbornico, lahko tudi v gospodarsko zbornico. In ustanovitelji komunalne zbornice so, lahko rečem, zlorabili obstoječi tekst zakona o varstvu okolja, zato so šli ustanavljati svojo zbornica, po našem mnenju - to mislim, da je bila diskusija gospoda Vebra tudi - je to zelo slaba rešitev. Ta razbitost na dve zbornici slabi ta sektor in mi kot vlada tudi nimamo resnega sogovornika, ki bi si ga pa želeli. Zato menim, da je bolje, da pride do združitve teh dveh zbornic. Gospod Jelinčič je predlagal, da naj bi med kazenske določbe dali tudi določbo o kaznivem dejanju uničevanja biotopa. Ta predlog se mi ne zdi na mesto, čeprav pobuda sama je hvalevredna, kajti obstoječi kazenski zakonik Republike Slovenije to opredeljuje kot kaznivo dejanje. To je že tam urejeno. Morda bo kdo rekel, da je predvidena kazen tam premajhna - niti ne vem ta hip, kolikšna je -, je pa to opredeljeno kot kaznivo dejanje. Zato menim, da je prav, da kazniva dejanja ureja kazenski zakonik, zakon o varstvu okolja pa svojo materijo. Rekel je tudi, da je to morda predvolilni zakon, zato ker bo treba potem sprejeti vrsto podzakonskih aktov že v naslednjem mandatu. Moram reči, da nisem kriv za to, da je 1. maj 2004, torej vstop v Evropsko unijo slučajno v letu, ko imamo v Sloveniji tudi volitve. To ni bilo namerno. Lahko pa jamčim, da bomo do konca mandata te vlade pripravili vse podzakonske akte, ki jih ta zakon predvideva. Gospod Tanko je imel vrsto konstruktivnih predlogov in komentarjev. Omenil pa je dve trditvi, ki nista točni. Rekel je, da so trendi pri varstvu okolja slabi. Poročilo o varstvu okolja, ki ste ga imeli pred dvema mesecema, tremi meseci, tu v parlamentu, je eksplicitno pokazalo na podlagi podatkov, ne na podlagi pavšalnih trditev, da se trendi pri stanju okolja izboljšujejo povsod, razen pri emisijah iz prometa. Tam imamo pa negativne trende. Drugje pa se trendi izboljšujejo in ti trendi se ne izboljšujejo kar tako, sami do sebe, ampak zaradi določene politike varstva okolja, ki se vleče že10 let. Saj to ni zasluga točno te vlade, ampak stroge določbe o dovoljenih emisijah, navsezadnje celo zaprtje posameznih proizvodnih obratov, takse, ki silijo občine in podjetja v okoljske investicije, potem ekološke rezervacije pri lastninskem preoblikovanju podjetij in tako naprej. Vse to so bili inštrumenti, ki so sili podjetja in občine v ustrezne investicije in to se pozna seveda pri izboljšanih trendih na področju okolja. Njegova druga trditev, da obstoječi zakon o varstvu okolja še vedno nima vseh podzakonskih aktov oziroma da jih manjka - govoril je o vladi bolj na sploh - več sto, seveda ne drži. Sedaj govorim za celo ministrstvo za okolje, prostor in energijo - mi moramo do 1. maja sprejeti še, mislim, da 16 podzakonskih aktov na podlagi obstoječih zakonov. Med njimi so tudi podzakonski akti na podlagi tega zakona, ki morajo biti sprejeti pred 1. majem, vsem ni treba biti sprejeti, in to je vse. S tem bomo zaključili svoj posel. Tako govoriti na pamet, da podzakonskih aktov ni, da jih manjka desetine in stotine, ne drži. Gospod Veber je omenil tezo o centraliziranju zbiranja taks, ampak to sem, upam, pojasnil že v govoru po nastopu gospoda Soka. Omenil pa je tudi bojazen, da bo trgovanje z emisijami toplogrednih plinov povzročilo Slovenijo dveh hitrosti, če sem prav razumel. To absolutno ne drži. Ravno ta mehanizem bo onemogočil kaj takega. Kajti, če bi fiksno na podjetje natančno predpisali, koliko konkretno mora tisto podjetje zmanjšati emisijo toplogrednih plinov, bi seveda nekatera od njih postavili pred brezizhoden položaj. In tega se zaveda tudi Evropa, saj to je navsezadnje evropska norma - trgovanje z emisijami toplogrednih plinov. Prav trgovanje z emisijami naj bi omogočilo postopno prilagoditev posameznih podjetij. In torej ravno to teži k temu, da ni regij ali gospodarstev ali sektorjev večih hitrost, ampak da se pač vsi lahko temu prilagajajo. Tisti, ki so se prilagodili prej in imajo bonus, bodo seveda ta bonus vnovčili, ampak oni drugi, ki se pa še niso prilagodili, bodo pa lahko si kupili odpustek in s tem začasno preživetje dokler se ne prilagodijo. Za sugestije gospoda Lenka se zahvaljujem in so bile konstruktivne. Kar se tiče gospoda Soka, pa bi rad rekel, da vrsta trditev iz njegovega nastopa res ne drži. Rad bi omenil poleg tistega, kar sem že, samo še dve. Tu res piše, da je divjad državna last, ampak to ne pomeni prilagoditev na pravkar sprejeti zakon o divjadi in lovstvu, ampak pomeni prepis iz obstoječega zakona o varstvu okolja iz leta 1993. Ta določba je identična in ježe sedaj v veljavnem zakonu. Lahko pa jo s predlogom amandmaja tudi izbrišemo, ker je sedaj zajeta v zakonu o divjadi in lovstvu. Kar pa se tiče njegovega očitka, da tu uvajamo celo vrsto novih institucij, kot primer je navedel svet za varstvo okolja, češ da se ustanavlja na novo in da je to nepotrebno, pa moram reči, da je svet za varstvo okolja institucija, ki obstaja že po obstoječem zakonu o varstvu okolja iz leta 1993. Svet za varstvo okolja je organ, ki je pod pristojnostjo državnega zbora. To je vaš organ. Vodi ga profesor, doktor Lobnik. Je izjemno aktiven ta organ. In seveda pomanjkanje vedenja o obstoju takega organa ni najboljša popotnica za kvaliteto razprave o zakonu o varstvu okolja. Navsezadnje neko osnovno predznanje o vsebini te zakonodaje je pa za tako razpravo le potrebno. Sicer pa še enkrat pravim, se zahvaljujem za vrsto konstruktivnih pripomb, ki jih bomo seveda skozi razpravo potem tudi na matičnem odboru poskušali preoblikovati v predloge amandmajev. Na ta način dobimo vsi skupaj nedvoumen tekst, ki bo seveda v korist- ne samo za to, da se predpišejo norme Evropske unije, ampak v korist državljanov in državljank te države pri njihovem stremljenju k izboljšanju varstva okolja oziroma k izboljšanju našega okolja, kot je omenila tudi gospa Marija Ana Tisovic. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Maršiča. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani minister in sodelavci, kolegice in kolegi! Osebno sem prepričan, da je pričujoči zakon dober in dobra osnova za nadaljnjo obravnavo pri nas v državnem zboru in da pač prinaša novosti, ki gredo predvsem v smeri nadaljnjega usklajevanja naše zakonodaje na področju varstva okolja evropski zakonodaji. Sedaj, če govorimo o tem, da je potrebno v naši državi - o tem je bilo veliko govora - omejevati izpuste, predvsem pa restriktivno nastopati do onesnaževalcev, mislim, da je eden pomembnejših členov tukaj 99. člen, ki govori o obratovalnem monitoringu. Zakon pravi, da je povzročitelj obremenitve tisti, ki mora pri opravljanju svoje dejavnosti zagotavljati monitoring o vplivu svojega delovanja na okolje. Verjamem, da to je pisalo tudi v prejšnjem zakonu. In pa piše tudi seveda, da ta oseba iz tega odstavka mora podatke obratovalnega monitoringa sporočati ministrstvu in občini. In pa še posebej, da minister predpiše vrste emisij, standardov, kakovosti in naravnih pojavov, ki so predmet obratovalnega monitoringa. Zakon seveda predpisuje tudi, kdo je tisti ki lahko ta monitoring izvaja. Pomeni, neka pooblaščena organizacija. Meni se tu postavlja vprašanje glede na to, da ta monitoring, seveda, če ga plača naročnik, je ponavadi tudi ta povzročitelj obremenitve okolja. Ali so tudi kakšne rešitve, da sam povzročitelj obremenitve ni neposredni naročnik oziroma tisti, ki izbira pooblaščeno organizacijo? Namreč izognili bi se vsem tistim dilemam in polemikam v javnosti, ko se ob neprestaneb razhajanju v mnenjih, ali so emisije tiste, ki presegajo predpisane količine, ali ne, bi se temu preprosto izognili. Mislim, da bi bilo posebej treba dati poudarka stalnemu monitoringu in nenapovedanim preizkusom oziroma meritvam. Kajti, vse ostalo pušča nek sum, da obstaja lahko tudi kakšen dogovor med samim naročnikom in pa izvajalcem monitoringa. In pa tisto, kar se mi zdi zelo pomembno - to, kar uvaja na novo zakon - je tu v obrazložitvi nakazano je to, da zakon ne vsebuje instituta sanacijskega programa. Do zdaj je omogočal, da določene naprave tudi po izteku časa za prilagoditev, torej če je bilo zahtevano, da se prilagodijo normativom, da so obratovali pod prilagojenimi pogoji. To je bil vedno predmet neke manipulacije in "nategovanja" in je v redu, da smo ta del uskladili z Evropsko unijo, ki tega usklajevalnega oziroma sanacijskega instituta ne pozna več; kar pomeni, da tisti, ki ne bo dosegal kriterijev, ne bo spoštoval norm, bo preprosto moral ukiniti. Mi imamo tudi na Koprskem en tak primer, ki se že dolgo časa vleče, gre za primer, ki se že dolgo časa vleče, gre zaprimer Kemiplasa, ker pravzaprav je to ena taka "never ending story", kjer se tudi skozi prebrisanost samih lastnikov preprosto ta agonija onesnaževanja tega obrata neprestano nadaljuje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še gospod Špindler? Ne želite. Gospod minister, izvolite.
Hvala, se opravičujem, prej sem tako rekoč vskočil pred gospoda Maršiča. Samo to bi rad odgovoril. Zdaj teoretično bi že po obstoječem zakonu inšpekcija lahko na lastne stroške naročila monitoring, pa tega res ne počne, ampak naloži izvrševanje monitoringa onesnaževalcu. Zdaj imamo tu po 157. členi določbo, da lahko tudi na stroške izvajalca monitoringa naroči izreden preizkus. Ker ponavadi ima inšpekcija probleme z denarjem, se zato zdaj tega ne loteva, zdaj tega problema ne bo več.
Hvala lepa. Ker določen čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika morebiti še kdo razpravljati? Lepo prosim, če dvignete roke. Gospod Sok, gospod Bevk in nihče več. Vsak po pet minut. Gospod Sok izvolite, potem gospod Bevk.
Hvala lepa. Jaz sem dolžan tudi gospodu ministri odgovoriti na nekatere njegove trditve. V glavnem sem v svojem nastopu govoril o problemih na področju okolja,ki so evidentni, ki so realni, ki jih lahko vsak opazi. Poskušal sem v razpoložljivem času, ki sem ga imel, kolikor se je dalo, dokaj natančno prikazati, vendar se gospod minister tega ni dotaknil, odgovoril pa mi je na nekatere druge trditve. Kot prvo, verjetno je šlo za nesporazum, če ste razumeli, da sem rekel, da se direktiva direktno uporablja. Mislil sem na regulativo. Dopuščam možnost, da sem tudi rekel direktiva, vem, da je treba direktive evidentirati v naš zakonodajni sistem. Sem pa povedal, da zaradi dveh direktiv, ki jih vi v obrazložitvi k temu zakonu navajate in zaradi katerih bi naj bilo potrebno sprejeti novi zakon, ni potrebno spreminjati zakona v celoti. Kajti ta zakon se kot tak končuje z veliko podzakonskimi akti. Skoraj vsak drugi člen v tem zakonu zahteva nekakšen podzakonski akt in tako dopušča pravzaprav vladi, da bo to področje s podzakonskimi akti po svoje uredila. Parlament, ki sprejme takšen zakon in trdi, da je takšen zakon dober, pravzaprav sprejema prazen zakon, ki predstavlja samo nek okvir, ki daje možnost vladi, da to področje regulira pač tako, kot si ga je sama zamislila. Povedal sem tudi, da je z izpolnjevanjem te direktive treba dati priložnost sodelovanja pri okoljevarstvenih problemih različnim nevladnim institucijam, in se mi potem iz tega razloga zdi nesmiselno, da se svet za varstvo okolja, za katerega vem, da obstaja že po zdajšnjem zakonu, s tem zakonom nekako na novo opredeljuje. Ta svet bo treba imenovati na novo, na novo bo treba sprejemati statut in tako naprej, in sem rekel, da je pač tako birokratiziranje na tem področju nepotrebno in da bi bilo bolje, če bi različnim nevladnim organizacijam za različna področja podelili nekaj več kompetenc, ker izkazujejo interes sodelovanja, tako pri pripravi projektov kot pozneje tudi interes pri sami izvedbi projektov. Na takšen način, kot je sedaj to zapisano v tem zakonu, da lahko pri nečem sodelujejo, vlada pa jih upošteva ali pa ne, seveda nismo naredili bistvenega koraka proti tem organizacijam, ki pa se dejansko pritožujejo, da ne morejo sodelovati tako, kot bi to zahtevala neka urejena demokratična družba, in se jih na nek način odriva. Pri tem sem navedel, in lahko še enkrat povem, nacionalni energetski program, kjer so predstavniki civilnih institucij jasno povedali, da pri tem niso sodelovali, kljub temu da vi zagotavljate, da so vsi, ki so imeli kaj povedati, bili zraven. Kar se tiče centralizacije na področju zbiranja taks, sam pač berem tako, kot je v zakonu zapisano. Lahko, da bo vlada uredila zadeve tako, kot so sedaj, vendar to iz tega zakona ne izhaja. Vam bom prebral - saj to vam je prej že poslanski kolega Vizjak poskušal prikazati. V 1. členu 110. člena ste zapisali: "Povzročitelj onesnaževanja je dolžan plačati okoljske dajatve, s katerimi se obdavčuje onesnaževanje okolja. Okoljske dajatve so prihodek proračuna države." Potem pa 4. člen pravi: "Vlada podrobneje določi vrsto onesnaževanja, osnovo za obračun okoljske dajatve in zavezance za posamezno okoljsko dajatev, njeno višino in način njenega obračunavanja, odmere ter plačevanja." Do sem vse dobro, potem pa 111. člen, četrti odstavek: "Vlada podrobneje določi merila in pogoje za vračilo, oprostitev ali zmanjševanje plačevanja okoljske dajatve in kaj se šteje za upravičene stroške." Se pravi, težko je danes nam, poslancem, drugače razmišljati kot na način, da pač gre za [[opozorilni znak za konec]] - bom takoj končal - dodatno obliko centralizacije, ko pa vse to področje s tem zakonom prepuščamo v urejanje vladi, in tako, kot bovlada želela urediti, tako bo urejeno. Na to opozarjam in ne morem nič drugega, kot da zaključim s tem, da ta zadeva vodi k nadaljnji centralizaciji, ker praksa v Sloveniji kaže, da je temu tako. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še gospod Bevk, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kljub vsemu menim, da Evropska unija le ni tako zveličavna, da kakšnega prepisa ne bi mogli rešiti na svoj poseben način in morda v tem smislu bili tudi za zgled drugim državam Evropske unije. Neformalno smo se pogovarjali, da bi glede svetlobnega onesnaževanja rešili samo ožje območje astronomskega observatorije Črni vrh nad Idrijo, ki je res eden najpomembnejših svetovnih observatorijev za opazovanje kometov. Vendar bi izkoristil to priložnost in vseeno apeliral, da bi razmislili, ali ne bi vseeno nadaljevali s projektom te uredbe, saj se lahko vanjo vključijo daljša prehodna obdobja, ki ne bodo nikogar prizadela. V osnutku te uredbe, ki jo je predstavil državni sekretar mag. Tauzes julija oziroma parila 2001 in ki je izšla julija 2001 v tej publikaciji državnega zbora, so ta prehodna obdobja od enega do petih let. Že sedaj so se lahko nekateri prilagodili, saj ta zgodba teče že sedmo leto. Lahko bi bila ta prehodna obdobja tudibistveno daljša in bi vseeno to uredbo sprejeli. Če pa se bodo odločili na vladi da ne, pač apeliram na to uredbo za ožje območje tega pomembnega observatorija. Naj povem, da je nas v tem času, odkar teče diskusija o svetlobnem onesnaževanjem, med drugim prehitela tudi sosednja Hrvaška, ki je sprejela predpise že na lokalnem nivoju. V svetovnem merilu pa, kajti naredili smo tudi pregled pravne regulative na tem področju, pa prednačijo Združene države Amerike, saj so se tam začeli s tem problemom ukvarjati že pred 50-imi leti in imajo danes sprejete predpise na nivoju zveznih država, npr. Arizona, Michigen, Waoming itd. Italija ima tudi, naša sosednja država, ima tudi to dobro urejeno na lokalni ravni, medtem ko osnutek zakona čaka v obeh domovih njihovegaparlamenta. S tem problemom pa se ukvarjajo tudi v Veliki Britaniji, Švici in Nemčiji in zato bi apeliral še za dodaten razmislek v zvezi z uredbo o preprečevanju svetlobnega onesnaževanja. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovani, spoštovane! Zaključujem splošno razpravo o predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes v okviru glasovanj ob 17.15 uri. Do takrat tudi prekinjam sejo in prekinjam to točko dnevnega reda. Gospodu ministru s sodelavci se najlepše zahvaljujem za sodelovanje! Hvala tudi vam. Ob 17.15 uri prehajamo na odločanje. Hvala lepa.
Prosim drage kolegice in spoštovane kolege, da pridejo v veliko dvorano. Ura je 17.15, čas, ko moramo nadaljevati s 33. redno sejo. Smo pri njenem sklepnem delu, pri glasovanju o točkah dnevnega reda, ki so bile na vrsti danes. Še hip bom počakal, da se kolegi pridružijo. Kolegice in kolegi, pred glasovanjem bom za hip počakal, tako da lahko pridejo vsi v dvorano. Odločali bomo namreč o predlogu sklepa, da je predlog zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unijev prvi obravnavi primeren za nadaljnjo obravnavo. 3.a člen ustave med drugim v četrtem odstavku pravi, da razmerje med zborom in vlado iz tega odstavka podrobneje ureja zakon, ki se sprejme z dvotretjinsko večino glasov navzočih poslancev, zato je zelo pomembno, da smo pri odločanju pozorni. Za hip bom torej še počakal, da se vsi zberete, potem pa bomo prešli na odločanje. Mislim sicer, da glede na izjave predstavnikov poslanskih skupin lahko računamo na to, da bo zakon v prvi obravnavi sprejet. Vendar bi vseeno rad kolegice in kolege opozoril na to, da je na vrsti glasovanje in da pri tem ne velja tvegati. Lahko preidemo na odločanje? Prosim, da preverite svoje glasovalne naprave. Ima kdo ugovor? [[Ne.]] Smo torej pri 13. točki dnevnega reda - prvi obravnavi predloga zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije. Prešli bomo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije v prvi obravnavi je primeren za nadaljnjo obravnavo." Sklep bo sprejet, če bosta zanj glasovali dve tretjini navzočih poslank in poslancev. Odločamo. 72 navzočih, 69 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet s potrebno večino. Tako je zaključena tudi ta točka Smo pri 14. točki dnevnega reda - pri prvi obravnavi predloga zakona o varstvu okolja. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "redlog zakona o varstvu okolja v prvi obravnavi je primeren za nadaljnjo obravnavo." Odločamo. Glasujemo o predlogu sklepa, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. 74 navzočih, 63 za in 9 proti. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato bo zakon dodeljen v obravnavo delovnemu telesu, točka je zaključena. Pri 17. točki dnevneg a reda - obravnava predloga akta o nasledstvu sporazumov nekdanje Jugoslavije z Novo Zelandijo, ki naj ostanejo v veljavi med Republiko Slovenijo in Novo Zelandijo. Predlog akta je v obravnavo zboru predložila vlada. Predlog akta je obravnaval odbor za zunanjo politiko. Najavljenih razpravljavcev ni. Matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, zato razprava o njih ni možna. Prehajamo na trejo obravnavo, to je na odločanje o predlogu akta. Glasujemo. 71 navzočih, 66 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je akt sprejet, točka pa zaključena. Pri 18. točki dnevnega reda - obravnava predloga zakona o ratifikaciji dogovora med vlado Republike Slovenije in vlado Republike Madžarske o prenehanju veljavnosti sporazuma med vlado Socialistične federativne Republike Jugoslavije in vlado Ljudske Republike Madžarske o malem obmejnem prometu oseb, podpisanega 5. novembra 1975 v Budimpešti. Tudi ta predlog je vložila vlada. Predlog je obravnaval odbor za zunanjo politiko. Ni najavil razpravljavcev, k aktu ni bilo vloženih amandmajev, torej prehajamo na odločanje o zakonu v celoti. Glasujemo. Zakon je sprejet. 72 navzočih, 63 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet, točka pa zaključena. Sedaj bomo prešli na 19. točko - na potrditev uradnih prečiščenih besedil zakonov. Uradna prečiščena besedila je pripravila zakonodajno-pravna služba zbora in jih zbor potrdi brez razprave. Prosil bom za pozornost. Prehajamo najprej na odločanje o naslednjem sklepu: "Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o zaščiti živali." Glasujemo. 71 navzočih, 63 za in 1 proti. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, da se potrdi uradno prečiščeno besedila zakona o Družbi za avtoceste v Republiki Sloveniji.Glasujemo. Mir v dvorani, smo sredi glasovanja! 73 navzočih, 56 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 2.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o Slovenski obveščevalno-varnostni agenciji." Glasujemo. Smo sredi glasovanja. 75 navzočih, 59 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu slepa: "Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o pogojih koncesije za izkoriščanje energetskega potenciala spodnje Save." Glasujemo. Smo sredi glasovanja. 69 navzočih, 55 za, eden proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti eden.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa: "Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o sodnih taksah." Glasujemo. 70 navzočih, 56 za in eden proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti eden.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa: "Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju." Glasujemo. 64 navzočih, 50 za, dva proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti dva.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, da se potrdi uradno prečiščeno besedilo zakona o nadzoru državne meje. Glasujemo. 69 navzočih, 56 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije za leti 2003 in 2004." Glasujemo o potrditvi prečiščenega besedila. 73 navzočih, 55 za, 3 proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 3.]] Sklep je sprejet. Še tri taka glasovanja imamo. Najprej o predlogu sklepa, da se potrdi uradno prečiščeno besedilo zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Glasujemo. 70 navzočih, 53 za, 5 proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 5.]] Sklep je sprejet. Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Glasujemo. 65 navzočih, 52 za in 1 proti. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 1.]] Končno odločanje o sklepu: "Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o trošarinah." Glasujemo. Tudi ta sklep je sprejet. 71 navzočih, 55 za in eden proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 1.]] Točka dnevnega reda je zaključena. Smo pri 20. točki dnevnega reda - pri zadevah mandatno volilne narave. Zbor bo pod to točko dnevnega reda obravnaval: najprej seznanil se bo z odstopom poslanca s funkcije predsednika komisije državnega zbora Republike Slovenije za narodni skupnosti. Obravnaval bo predlog predsednika Republike za imenovanje predsednika Računskega sodišča in predlog Sodnega sveta za izvolitev kandidata v sodniško funkcijo. Sedaj prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih predlogih. Najprej obvestilo, poslanec, kolega Roberto Battelli, je dne 31. decembra lanskega leta podal pisno izjavo o odstopu s funkcije predsednika komisije državnega zbora za narodni skupnosti. V skladu z drugim in tretjim odstavkom 202. člena poslovnika ugotavljam, da je bil zbor seznanjen z naslednjim ugotovitvenim sklepom: "Državni zbor Republike Slovenije ugotavlja, da je gospod Roberto Battelli dne 31. decembra leta 2003 podal izjavo o odstopu s funkcije predsednika komisije državnega zbora Republike Slovenije za narodni skupnosti, zato mu z današnjim dnem funkcija preneha." Sedaj prehajamo na odločanje o predlogu predsednika Republike Slovenije za imenovanje predsednika Računskega sodišča. Predsednik Republike Slovenije doktor Janez Drnovšek je na podlagi 8. člena zakona o računskem sodišču državnemu zboru predlagal, da za predsednika računskega sodišča za dobo devetih let imenuje magistra Milana Cvikla. Želi predstavnik urada predsednika države besedo? Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci. V skladu z 8. členom zakona o računskem sodišču je predsednik republike objavil ponovljeni poziv z zbiranjem predlogov možnih kandidatov za predsednika računskega sodišča. Po izvedeni zakonski proceduri in opravljenih pogovorih s predstavniki poslanskih skupin predsednik republike predlaga za kandidata za predsednika računskega sodišča magistra Milana Cvikla. Kot izhaja iz preloženih gradiv, gospod Milan Cvikl izpolnjuje vse zakonske pogoje. Njegove strokovne reference in delovne izkušnje, kot so: sodelovanje pri osamosvojitveni denarni zakonodaji, delo na reformi javnih financ in pri pripravi državnih proračunov, zaposlitev na svetovni banki, pri zahtevnih mednarodnih projektih, soavtorstva komentarja zakona o javnih financah ter vodenje področja finančnega upravljanja v bančništvu pa so takšne, da zagotavljajo učinkovit in nepristranski nadzor nad porabo javnih financ. Iz navedenih razlogov in podanih obrazložitev predlagatelj meni, da bi imenovanje gospoda Milana Cvikla za predsednika računskega sodišča predstavljalo zagotovilo, da bo računsko sodišče izvrševalo svojo ustavno in zakonsko nalogo in hkrati zagotovilo učinkovit in transparenten nadzor nad pravilnostjo, smotrnostjo in zakonitostjo porabe celotnih javnih financ v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog je obravnavala mandatno-volilna komisija. Želi predsednik besedo? [[Ne želi.]] Sedaj bomo slišali predstavitev stališč poslanskih skupin, ki so se za to prijavile. Najprej kolega Sašo Peče, ki pa se odpoveduje. Kolega Janez Podobnik? [[Tudi ne želi.]] Kolega Školč? [[Tudi ne.]] In kolega Cukjati? [[Da.]] Prosim. Kolega Cukjati bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Imate besedo.
Hvala za besedo. Spoštovani! Naša poslanska skupina gospoda Cvikla ne bo podprla. Razlog ni toliko v njegovih kvalitetah ali nekvalitetah, pač pa nekje drugje. Gre namreč za funkcijo, ki je zelo pomembna. Gre za računsko sodišče, ki je na nek način vrhovna nadzorna institucija porabe proračuna. In naš sistem je pač takšen, da odloča o članih računskega sodišča večina v državnem zboru, to je vladna koalicija. Vlada torej sama sebi nastavlja tistega, ki naj bi jo nadziral. To je tako kot v vseh javnih zavodih in vseh podjetjih, kjer je vlada večinski lastnik, kjer ste v desetih letih uspeli vzpostaviti takšne nadzorne sveta, s katerimi sami sebe nadzirate. Menimo, da je to nezdrava situacija in bi se morali zgledovati po tujih državah. Naj omenim le Nemčijo, kjer je povsem v skladu s politično higieno, da podpredsednika računskega sodišča imenuje opozicija, vsaj podpredsednika. Ker temu ni tako, bomo protestno zavrnili vaše predloge za kateregakoli kandidata za predsednika računskega sodišča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prijav poslank in poslancev k razpravi nisem prejel, tako je razprava zaključena. Sedaj prehajamo na glasovanje, zato vas prosim za pozornost. V skladu s četrtim odstavkom 8. člena zakona o računskem sodišču o imenovanju predsednika računskega sodišča državni zbor glasuje tajno. V skladu s prvim odstavkom 92. člena poslovnika vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli državni zbor na predlog predsedujočega. Predstavniki poslanskih skupin so mi posredovali predloge za članico oziroma člane komisije. To so: kolega Moge, kolega Kelemina, kolega Juri in kolegica Sonja Areh Lavrič. Član te komisije sem tudi sam, kot predsedujoči. Ima kdo drugačen predlog, ali nasprotuje temu? Ugotavljam, da nihče. Tako bomo sedaj najprej odločali o taki sestavi komisije. Odločamo o sestavi komisije. 69 navzočih, 66 za in eden proti. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je komisija v sestavi, kot je bila predlagana, izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena poslovnika bo poslancem vročena glasovnica tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na glasovnici obkroži beseda "za" ali "proti". V skladu s petim odstavkom 91. člena poslovnika državnega zbora je neizpolnjena glasovnica ne veljavna, neveljavna je tudi glasovnica, iz katere vodja poslanca ni jasno razvidna. V skladu s četrtim odstavkom 8. člena zakona o računskem sodišču bo predlagani kandidat imenovan, če bo zanj glasovala večina poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci bodo izpolnjeno glasovnico oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Sedaj državni zbor prehaja na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim, poslanko in poslance, ki bi bodo pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasijo v sobi 217, kjer bomo prevzeli volilni material. Ura je pet minut čez pol šesto, glasovanje se bo pričelo ob 17.45 minut, trajalo bo do 18. ure. Je 15 minut dovolj? Dovolj. Do 18. ure, potem pa se bo volilna komisija spet sestala in ugotovila rezultat, ki ga bom sporočil deset minut zatem, predvidoma torej ob 18.10 uri. Še enkrat. Začelibomo glasovati ob 17.45 uri in zaključili z glasovanjem ob 18. uri. Hvala lepa.
Ali lahko povabim kolegice in kolege v dvorano? Nadaljevali bomo s sejo. Prebral bom zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o imenovanju predlaganega kandidata za predsednika računskega sodišča, prosim, če stopite v dvorano. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o imenovanju predlaganega kandidata za predsednika Računskega sodišča Republike Slovenije. Glasovanje je bilo v prostorih državnega zbora Republike Slovenije dne 29. januarja 2004. Razdeljenih je bilo 73 glasovnic, oddanih je bilo 73, neveljavna je bila 1 glasovnica, veljavnih je bilo 72glasovnic, za je glasovalo 42 poslank in poslancev, proti 30 poslank in poslancev. Na podlagi izida glasovanje ni bil z večino glasov vseh poslank in poslancev imenovan za predsednika Računskega sodišča Republike Slovenije mag. Milan Cvikl. Ker mag. MilanCvikl, kandidat za predsednika računskega sodišča, ni prejel zadostnega števila glasov poslank in poslancev, bom skladno s 6. odstavkom 8. člena zakona o računskem sodišču o tem takoj obvestil predsednika Republike Slovenije. Kandidatu se zahvaljujem in mu želim vse dobro naprej. Predlog sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo je naslednja točka dnevnega reda. Sodni svet je državnemu zboru predložil predlog o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Karine Konec na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču na Vrhniki. Predlog je obravnaval mandatno-volilna komisija. Predsednik ne želi besede. Tudi sicer od predlaganih nihče. Tako bom zaključil razpravo in prešel na odločanje o predlogu sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Karine Konec na sodniško mesto okrajne sodnice na okrajnem sodišču na Vrhniki. Glasujemo o izvolitvi na sodniško mesto. Prosim za pozornost v dvorani. 63 navzočih, 55 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je odločitev sprejeta. S tem je ta točka dnevnega reda zaključena. Prehajamo na nadaljevanje 3. točke dnevnega reda - tretjo obravnavo predloga zakona o spremembi zakona o trgovini. Državni zbor je v torek, 27. januarja letos, opravil drugo obravnavo predloga zakona. Ker je zakonodajno-pravna služba opozorila, da je zakon zaradi sprejetih amandmajev na seji pristojnega delovnega telesa neusklajen, so predlagatelji zakona pripravili uskladitveni amandma k 1. členu ter uskladitvene amandmaje za nove člene, 1a, 1b in 1c. Uskladitvene amandmaje in popravek uskladitvenega amandmaja k 1. členu ste prejeli na klop. Ali lahko, prosim, pogledate ta gradiva, da ne bi bilo potem nesporazumov. Mislim, da imamo štiri odločitve, ki jih moramo sprejeti. Lahko preidemo na odločanje? Želi besedo predstavnik predlagateljev predloga zakona? [[Ne.]] Želi besedo predstavnik vlade? [[Tudi ne.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? [[Tudi ne.]] Besedo dajem poslankam in poslancem. Prosim, kolegica Širca.
Spoštovani! Soočamo se z uskladitvenim amandmajem, ki je bil vložen v tretji obravnavi. Pri tem uskladitvenem amandmaju se sprašujem, ali je tak amandma k 1. členu, kot ga imamo pred seboj, tudi uskladitveni amandma z voljo, ki se je izkazala z referendumom. Kajti mislim, da se vsaj na treh temeljnih točkah razhaja s tisto voljo, kot jo je predlagatelj postavil ljudstvu na referendumu, in v tem smislu, mislim, da jo tudi indirektno spreminja, referendumsko odločitev namreč. Prvič in najbolj usodno, mislim, da spreminja tam, ko tako imenovano omejeno površino širi z 80 kvadratnih metrov na 150. V tem smislu menim, da gre za prirejanje takrat postavljenih in mišljenih omejitev. Po drugi strani normira na nek način, kaj so to življenjski artikli, ne glede na to, da dopušča, da se le-ti definirajo v podzakonskem aktu, vendar omejuje na trgovine, ki imajo v svojem naboru več kot polovico artiklov. Hkrati pa tudi ne ponuja oziroma ponuja precej nesmiselno definicijo življenjskih artiklov, ker jih definira kot tiste, kjer mora kupec o njih razmišljati dlje časa oziroma artikle, ki jih kupujemo brez posebnega preudarka. Seveda gre v tem smislu za precej odprtih vprašanj, vprašajev in tudi za manipuliranje s tistim vprašanjem, ki je bilo postavljeno na referendumu. V tem smislu se s takim amandmajem ne morem strinjati, ker vendarle indirektno prireja odločitev ljudstva, za katerega so se pa predlagatelji pod imenom tako imenovane skrbi za družino tako borili. Hvala.
Poglejte, odločamo o zakonu in vas prosim, da smo pozorni. Smo pri uskladitvenih amandmajih. Ali želi še kdo besedo? [[Nihče.]] Potem bomo prešli na odločanje o uskladitvenem amandmaju k 1. členu. Kolega Anderlič
Seveda smo v resni zadregi. Že kolegica Majda je govorila o tem, vendar [[...]]
Samo hipec, kolega Anderlič. Oprostite, da vas prekinjam. Prosim za mir v dvorani. Popolno tišino. Prosim kolegice Pozsončeva, prosim za mir. Moram, se opravičujem tudi poimensko [[...]]Prosim, prosim. Kolega Anderlič. Se opravičujem. Se opravičujem, ker sem vas poimensko [[...]]Vsi ustvarjamo nemir. Kolega Anderlič ima edini besedo.
Situacija ob tem amandmaju, sploh o načinu sprejemanja zakona, da smo prišli do situacije, da moramo s tako rekoč s popravkom k uskladitvenemu amandmaju urejati neko tako pomembno materijo, ki je bila celo na referendumu, je zelo vprašljivo početje. Gre preprosto za to, da obžalujem. Jaz bom sicer glasoval za - ker nimam druge izbire, ker se udejanja volja, izražena na referendumu - vendarle gre za nekaj, česar ne razumem ali pa poskušam razumeti. Očitno so se predlagatelji z zakonom, poleg tega so sodelovale še nekatere koalicijske stranke in pa seveda tudi sindikati in podobno, da so v vmesnem času od takrat, ko so vložili zakon z omejitvijo površine na določene metre, da so potem v kampaniji z tudi referendumom in o samem referendumu govorili eno, prišli skozi zadnja vrata na državni zbor s predlogom, ki očitno ustreza določeni grupaciji trgovin ali kakšnemu posamezniku ali kakorkoli drugače. Nemogoče je drugače razumeti, da z 80 na 150. Zakaj pa ne na 149 ali zakaj ne na 181? Jaz se samo sprašujem. Žal mi je, da seveda ne morem v tej fazi prav nič storiti in prav zanimivo je prebrati magnetogram, kaj se je dogajalo na odboru za gospodarstvo. In seveda, jaz sam vem, kaj je bilo govora pred odborom za gospodarstvo in vem, kaj je bilo tam zagotovljeno in seveda potem, ko vidim to, kaj pravzaprav je zapisano v amandmaju in sedaj še v uskladitvenem amandmaju in v popravku k uskladitvenem amandmaju. To je pravzaprav tudi nek povsem novum, da imamo popravek k uskladitvenem amandmaju. Saj pravim, je pač tako, tega se ne da v tej fazi popravljati. Udejanja se ljudska volja. Treba pa je resno povedati, da gre za zlorabo tega instituta s strani tistih, ki so najbolj vneti pri predlaganju referendumov, ampak to tako je. Upam, da se bo pokazalo v nadaljevanju, komu na kožo ste napisali ta amandma, kdo je tisti, ki vam ga je pripravil zato, da ste šli na to dimenzijo. Povejte mi, ali je 150 metrov standard. Imamo pri nas standardne trgovine? Imamo pri nas normative, ki so pač tisti, ki opredeljujejo velikost trgovine? Niste pa uredili tistega, kar bi bilo res potrebno, torej kaj so nujne življenjske potrebščine in tako naprej. Tega pa niste definirali. To ste pa prepustili vladi, naj vlada to naredi. Zato, ker pač sami, vi ste imeli vso iniciativo v rokah, še ljudi ste naščuvali, da se opredeljujejo pri tem vprašanju, ampak tega niste definirali, vnema je bila pa strašna. Treba je to urediti. Sem v zadregi. Glasoval bom za, pravzaprav pri uskladitvenem amandmaju se bom vzdržal, ker boste lahko glasovali drugi in boste to očitno podprli. Zakon bom pač na koncu podprl zaradi tega, ker druge izbire nimam in ker spoštujem tako referendumski izid kot tudi seveda proceduro.
Najprej kolega Drobnič, za njim kolega Sok.
Hvala lepa za besedo. Zakaj je do vsega tega prišlo? Zato, ker vlada ni naredila nič. Vlada ni delala takrat, ko je bilo treba pravilnik narediti, vlada ni naredila sedaj, da bi pripravila amandmaje, ampak smo jih pač pripravili mi. Kakšni so bili razlogi za to, da je to na tak način naredila. Bil je pač sprožen manever na odboru za gospodarstvo; lahko si pogledate magnetogram, za kaj je šlo. Poslanska skupina Nove Slovenije je pač vložila amandma po vseh pravilih, spoštovala poslovnik, ni pa docela spoštovala, kot pravite, uzanc v tem državnem zboru, da pač mora biti poleg pisne oblike oziroma pisno v elektronski obliki mora biti še v materializirani obliki pravočasno. V elektronski obliki, v pisni obliki je bilo pravočasno, ampak mi nismo vztrajali na tem. Smo pač upoštevali druge možnosti, ki jih lahko uporabimo, gospod Anderlič. Zakaj 150 metrov, lahko bi bilo to tudi 280 metrov, lahko tudi. Če bi bili predlagali, kaj posebno vam ne bi nasprotovali. Gre za omejitev, 280 metrov ima recimo Anglija [[...]]
Ni polemike iz klopi.
Zakaj pa ni nič v nasprotju z referendumsko voljo? Zato, ker se referendumsko vprašanje ni nanašalo na 150 ali 70 metrov, ampak samo na tisto, kar je pisalo v referendumskem vprašanju in referendumsko vprašanje je bilo z omejeno površino. Tako kot se referendumsko vprašanje ni dotikalo tudi drugih določil predloženega zakona. Skratka, stvari so bile pripravljene tako, kot je bilo potrebno. Če bi vlada ravnala tako, kot je treba, njena volja in tudi socialni partnerji bi prišli do razumne rešitve. Sedaj v končni fazi po referendumu smo bili kot državni zbor omejeni v možnih različicah rešitve. To pa je zagotovo. In še nekaj bi rad povedal. Tisti pravilnik, ki je prišel najprej na vlado Republike Slovenije oziroma na ministrstvo, se je porodil v eni izmed velikih trgovin. Zato ker je vlada bila popolnoma pasivna. To je pa tudi še en odgovor, gospod Anderlič, in v luči tega smo mi predlagali, če bi bili vi predlagali drugačno površino, ne vem, to ni stvar neke študije. Mi bomo torej ta zakon podprli, jaz sam ga bom podprl, se pa zavedam, da je odmik od temeljnega zakona, ki smo ga v poslanski skupini Nove Slovenije vložili, deloma zaradi vseh teh peripetij, predvsem pa zato, ker jebilo referendumsko vprašanje drugače definirano, pač v skladu, kakor so ga oblikovali socialni partnerji in oglodala zakonodajno-pravna služba in ustavno sodišče. To je pač dejstvo. To pa lahko sami veste, kako se je balansiralo z vprašanjem za izvedbo referenduma. Mislim, da dvakrat ali trikrat je bilo posredovano, kleščeno levo, desno, zgoraj, spodaj in na koncu je tisto prišlo v javnost. Kakorkoli že, referendumsko voljo smo dolžni spoštovati. Hvala lepa.
Kolega Drobnič vas je, kolega Anderlič, večkrat omenjal. Imate možnost za repliko ali za razpravo. Kaj želite? Boste počakali. Replika? Prosim.
Poglejte, gospod Drobnič, saj jaz vem, kako je takrat, kadar želite nekaj obrniti drugam. Tukaj je referendumsko vprašanje in tukaj je zakon. In seveda, ker piše v referendumskemu vprašanju: Ali ste za to, da se v pač v določenih dnevih, torej deset nedelj v letu z omejeno površino trgovine odpirajo oziroma so odprte? Ta omejena površina, ker ta referendum je bil razpisan in oblikovana vprašanja na osnovi zakona, ki ste ga vi vložili. V zaklonu pa piše 80 metrov. In zakaj je bilo v zakonu potrebno potem spremeniti kvadraturo? To v ničemer ni povezano ne z referendumskim vprašanjem, da bi vam referendum nalagal, da morate z 80 iti na 150, ampak nasprotno, morali bi se držati tistega, kar ste obljubili volivcem, da boste, če boste zmagali, pa seveda sindikati pa Združena lista in ti tudi, da boste omejili na 80 kvadratnih metrov. In to je tisto, kar je bistveno. Govorim seveda o tistih, ki so ta amandma pripeljali na odbor in ga tudi podprli. In ne vem, kje je zdaj pravzaprav ta vaša iskrenost, da se držite volje ljudstva, ki je bila izražena na referendumu, če pa ne spoštujete lastnega zakona, ki ste ga vložili. Kot sem rekel, ne bom glasoval za amandma, ker ste me "nahecali" s tem, "nahecali" ste tudi cel zbor, glasoval bom pa za zakon, na žalost s tem defektom, ki ste ga vgradili na odboru. [[Oglašanje iz ozadja.]] Ja, zakaj pa? Zakaj pa?
Mir! Ali imate postopkovni predlog ali vprašanje ali se samo javljate k besedi, kolega Školč? Samo vprašam, postopkovne narave ali [[...]]?
Poglejte, v svojem nastopu bi na nek način lahko prispeval k postopku. Vsekakor pa to ni mogoče brez tega, da človek pove, kaj si misli o tem, tako da je vaša presoja, ali mi boste pustili besedo za postopek, s tem da predvidevam, da bom sprožil plaz replik, tako z leve kot desne, ali pa še raje, da mi daste besedo, da lahko to diskusijo vodim kot diskusijo o problemu.
Potem vam bom dal besedo za diskusijo. Kolega Kremžar ima zdaj najprej besedo.
Hvala lepa, predsednik. Dejansko je vsak od nas v kar precejšnji dilemi, sploh tisti, ki smo sodelovali ob tej zgodbi. Če hočemo, da se udejanji volja ljudstva - kakorkoli je bila majhna ali ne majhna, je bila in v zadostnem številu, da jo je treba spoštovati -, potem je treba enostavno vse skupaj popraviti, kajti vprašanje je bilo nemogoče. Če ne popravimo tega referendumskega vprašanja, potem nihče ne more v tem trenutku vedeti, kaj so ljudje hoteli doseči in kaj je referendum izglasoval. Ne ve se, kaj so tisti artikli, že omenjeni, in zdaj bi morali izumiti, kaj to je. Ne ve se, kako je s prazniki, ne ve se, kako je z omejitvami in tako naprej. Ne ve se ničesar. Torej, če ni tega dodatka, ki je zdaj zapisan, bo to smešnica - smešnica, ki sicer govori o smešnosti tovrstnih postopkov. Ampak to nam zdaj nič ne pomaga. Če hočemo udejanjiti voljo ljudi, je pač treba zadevo zdaj na novo spisati, popraviti, se odločiti, kaj bi bilo v redu, in to spraviti v zakon, da ima neko obliko, da ima neko formo, da lahko funkcionira. Po tistem vprašanju, ki so ga - kdorkoli ga je oblikoval - je nemogoče, da bi karkoli funkcioniralo, nemogoče. Zato, če hočemo, da zadeva je in da upoštevamo voljo ljudi, je treba popolnoma vse na novo spisati, tako kot ta amandma tudi hoče. Hvala lepa.
Kolega Drobnič se je sicer prijavil za repliko na repliko, vendar je ne bom dovolil; mislim, da je dovolj možnosti še za razpravo zato, da se ta klasična polemika opravi. Kolega Sok ima besedo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Jaz sem se v bistvu prijavil k besedi, ker protestiram zoper izjavo poslanskega kolega Anderliča, ki je rekel, da smo ljudi naščuvali. Poglejte, to je žaljivo in za poslance in tudi za državljane. Nihče ni nikogar naščuval. Vi, ki ste že tako dolgo poslanec, lahko veste, kaj pomeni referendum, da je to ustavna kategorija in da je to pravica in ta pravicaje bila izkoriščena in ljudje so na referendum odšli in se odločali predvsem o tem, ali naj trgovine v nedeljo bodo odprte ali zaprte. Protestiram proti takšnemu načinu govorjenja, da je kdorkoli kogarkoli naščuval. Torej, to razumem kot žalitev, ne samo za nas poslance, ampak tudi za tiste, ki so odšli. Se pravi, so bili vsi naščuvani, po vaši interpretaciji. Motite se zelo močno. Kar se tiče tudi nujnih življenjskih artiklov, jaz mislim, da je v tem uskladitvenem amandmaju to dokaj dobro rešeno. Ministrstvu je prepuščeno, da pač na podlagi podzakonskega akta to področje uredi. Kar se pa tiče velikosti površine, ja, tu pa dragi kolegi, če hočete iskati dlako v jajcu, lahko predlagamo vsak svojo, damo v eno škatlo in potem izžrebamo in dobimo pač, eden bo predlagal en kvadratni meter, sem slišal tam, eden bo pa predlagal 200 ali 280. Torej, o tem pa se lahko tukaj prepričujemo, kolikor se hočemo. V bistvu je to, kar je povedal kolega Kremžar, moramo določiti neko površino. Če je ne bomo določili potem je seveda to ena velika pomanjkljivost sprejetega zakona. Jaz predlagam, da ta usklajevalni amandma sprejmemo in to zgodbo, ki je bila na referendumu jasno odločena, zaključimo. Hvala lepa.
Replika, kolega Anderlič.
Gospod Sok, lahko da sem rekel kaj takšnega kar vas je užalilo in se vam opravičujem. Sicer pa mislim, da gre za povsem drugo zadevo, ki ste jo hoteli s tem ko ste uprli prst, da nespodobno o vas govorim, zamegliti. Gre za to gospod Sok, da se sprenevedate, da ste v zakon zapisali 80 kvadratov in ste ta zakon dali na referendum. Na osnovi tega zakona je bil razpisan referendum, potem ste pa prešli na 150. Zakaj je to narejeno? Samo sprašujem se, ali je to standard povprečne trgovine v Sloveniji? Ali je to standard trgovine v drugih državah? Ali je to sosedova trgovina, ki je toliko velika? Ali je to bencinski servis? Ali je to trgovina v bolnišnici? Katera trgovina je in zakaj ravno 150? Če ste vi spraševali po 80, sem jaz zato, da so trgovine 80 kvadratov, ker ste vi to spraševali, ker ste vi to želeli doseči. Verjemite mi, bom šel do konca korektno po sledi in bom zakon podprl na tistih izhodiščih, ki ste ga imeli na referendumu. Absolutno spoštujem voljo ljudi in inštrumente in tako kot pač to velja.
Mir! Kolega Jerovšek, nimate besede.
Zmeraj je tako, ampak lepo vas prosim, kdo je tukaj odigral neko igro, ki je v nasprotju s tistim, kar ste dali na referendum. Ampak saj ni kaj, pojasnite, na katero kožo je sedaj to napisano.
Šli bomo po vrsti, kolega Avšič, kolega Drobnič, kolega Školč.
Hvala lepa. Očitno tudi, če bo danes zakon sprejet, bo sprejet v taki obliki in s tako vsebino, da bo skorajda ne izvedljiv. Tudi ministrstvo, pristojno za trgovino, bo zelo težko pripravilo uredbo, kaj šteje za nujne življenjske artikle in kaj ne, kaj je nabor več kot polovice artiklov, ki so nujna življenjska potrebščina, in kaj ne, kajti tudi tukaj obstajajo bistvene razlike, kako vrednotimo ta nabor. Ali količinsko ali vrednostno. Namreč, če količinsko to opredelimo, potem mora imeti taka trgovina med 100 artikli, ki štejejo za nujne življenjske artikle; ti pa so taki, ki jih lahko zelo hitro naberemo, toaletni papir, če se ti mudi, pa še kakšne take artikle in teh 100 artiklov primerjati s 100 gospodinjskimi aparati. To je trgovina, ki ima lahko nekaj drobnarij pa 100 kvalitetnih artiklov. To je po količinskem. Če pa vrednostno, je pa drugače. Če pa vrednostno, je pa potem to vrednotenje druga smer. In povejte mi, kako bo pravilnik oziroma podzakonski akt natančneje napisan. Povejte mi. Gospod Drobnič je rekel, da je ta predlog prišel iz ene večjih slovenskih trgovin. Mislim, da celo poznam osebo, ki je to pisala in so imeli neizmernozabavo, ko so na predlog ministrstva sestavljali ta tekst, kajti tudi ministrstvo ni vedelo, kako naj to opredeli. Ugotovili so, da ta tekst je seveda tisti, ki je možen vsake pritožbe, in ker je nejasen, ker se ga ne da izvajati, bo tudi zakon take narave. Hvala lepa.
Kolega Drobnič.
Hvala lepa. Gospod Anderlič! Sedaj sicer ga verjetno ni notri. On se dobro v procedure spozna, ve, kakšen je bil ta referendum. To ni bil potrditveni referendum. Če bi bil potrditveni referendum, bi se nanašalo referendumsko vprašanje na celoten zakon. Pa ni bil to. In zato se referendumska volja izvaja samo v tistem, kar je bilo vprašanje. V tem zakonu - gospod Anderlič, upam, da me poslušate - stoji šest nedelj in praznikov. Torej bi se morali glede na vašo trditev po analogiji tudi tega držati, pa se tega ne. Zakaj ne? Zato, ker je suvereno referendumsko vprašanje zaokrožil in tega se je potrebno tudi držati. Referendumsko vprašanje se nanaša v omejeni površini. Torej to je to. Smo tudi spreminjali vloženi zakon. Smo spreminjali vloženi zakon. Sedaj pa še v zvezi z artikli, ki ste tako jasno se izpostavljali. Dikcija za opredelitev artiklov ni nastala na našem zelniku, ampak v skupini poslancev iz Liberalne demokracije. V dobri veri smo vam zaupali, ker ste mnogo bolj strokovni, in to smo vam tudi potrdili, zdaj pa to obrazložite vi kar sami sebi. In naslednje, ministrstvo je imelo priložnost, da opredeli artikle že prej in opredeli tudi kriterije. Zakaj tega ni naredilo. Ali ni znalo ali ni hotelo, ni moglo, ne vem. To lahko ministrstvo za sebe odloča. Preprosto tega ni naredilo in nekdo je moral v tej hiši narediti. In se je tako naredilo. Zdaj se pravzaprav v eni polovični dozi nazaj vrača na ministrstvo, da bo s svojimi strokovnimi kompetencami to tudi opredelilo. Lažje mu bo, ker ima neko osnovno definicijo, ki jo je postavilo v ta krog tukaj noter in boste enostavno lažje naredili. Ja, tako je. Jaz predlagam, da nehamo razpravljati o tem. Zakaj pa 150 kvadratov? Ali veste, v šali vam bom rekel, zato ker toliko meri moja trgovina, tista, ki jo bom imel čez 100 let. Hvala lepa.
Kolega Školč.
Hvala lepa. Gospod Drobnič ni znan po tem, da bi bil pravzaprav dober šaljivec, da bi bilo mogoče to trditev vzeti kot šalo. Prej je [[...]], prosim gospod Peterle.
Ni polemike iz klopi, kolega Peterle.
Jaz zelo rad poslušam tudi gospoda Peterleta, če ima kaj povedati, on je le človek formata, pa bo mogoče spodbudil še kakšno mojo repliko. Prosim.
Ne, imate vi besedo, in ni polemike iz klopi, kolega Peterle.
No, to sem hotel povedati, da je verjetno res, da bi želel gospod Drobnič zase ali pa za koga drugega zagotoviti prostor, ki je večji od 80 kvadratov. Ampak, to je spet domneva,ki je jaz nikakor ne morem dokazati in jaz bi rad, da državni zbor to domnevo ovrže. Ovrže jo pa lahko na zelo preprost način, da tudi ne sprejme tega uskladitvenega amandmaja. Ker procedura, tako kot je sedaj peljana, da v uskladitvenem amandmaju usklajujemo nekaj, kar ni bilo neusklajeno, se pravi površina, pomeni, da gre za zlorabo procedure.
Mir! Ni polemike iz klopi, kolega Drobnič.
V uskladitvenem amandmaju pač to ni potrebno narediti, če je sicer zakon usklajen. Kolikor je meni znano, so bili problemi drugje. Mogoče je pa usklajevati tudi v smeri tega, kar je bilo zapisano v zakonu in za kar pač trdite tisti, ki ste kot korporativisti zagovarjal ta zakon, da bodo ljudje natančno razumeli, da ne gre za odprtje trgovine ob nedeljah, da bodo razumeli tudi to, da je pravzaprav smisel tega, teh izjem samo tam, kjer gre za zelo majhne trgovine. S tega vidika se stvar ne bo bistveno zapletla, če bo državni zbor v tem trenutku ta uskladitveni amandma zavrnil, potem pa od tistih pooblaščenih predlagateljev prinesel nov uskladitveni amandma, ki bo mene zadovoljil v tistem detajlu, ki se mu reče površina, ki je bila zapisana v zakonu. Tako bodo odpadli [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] Gospod Drobnič, lepo vas prosim, sam vam tudi slučajno nisem skakal v besedo. Vem, da to ni bilo usklajeno, vem, da je bilo to na odboru sprejeto, vem pa, da določene stvari na koncu potrdi državni zbor, če ima razloge, da jih potrdi. Vtem primeru jih seveda nima. Nima jih tudi iz razlogov, da ne bi kdo vam očital tistega, kar je bilo očitano drugim, češ da so zagovorniki veleblagovnic in tako naprej. In je zelo dobro, da ne bi izpadli mi, ki pač pristajamo na referendumski izid, da bi se vi, ki ste nam to zdaj pripeljali, iz nas norčevali, ne samo v smislu, češ da je bil nek osnovni predlog zavrnjen, ampak da ste uspeli prodreti tudi z nekimi nasprotnimi stvarmi. Jaz dvomim, da ste skupaj z drugimi korporativisti, se pravi, Nova Slovenija pa Združena lista pa sindikati, v stanju kaj na odprti sceni narediti zares. Ampak dajte tudi drugi javnosti jasno sporočilo, da vam gre za spoštovanje referendumske volje, in dajte uskladitveni amandma, ki bo odpravil vsak dvom, da je za temi stvarmi kakšna druga veriga. Sam bom glasoval proti. Zaradi tega ne bom zahteval novega potrditvenega ali pa ne vem kakšnega referenduma, če se to ne bo izšlo. Mislim pa, da bi bilo zaradi vaše načelnosti, trkanja na poštenost, trkanja na pravice zaposlenih, trkanja na to, da imajo ljudje ob nedeljah druge opravke, zelo pametno, da bi to oskrbo omejili na tisti minimum, ki ste ga propagirali cel čas, čeravno bo to dobršnemu delu Slovenk in Slovencev povzročalo velike težave. Hvala lepa.
Kolega Diaci.
Hvala za besedo. Pri tem amandmaju se bom vzdržal. Vzdržal se bom zaradi tega, ker vem, kakšna je referendumska volja ljudi. Vendar ta amandma je eden izmed tistih amandmajev, ki ga lahko uvrščamo med bisere tega državnega zbora. In sicer, četrti odstavek: "Prodajalne za nujne življenjske artikle iz prejšnjega odstavka so prodajalne, ki imajo v svojem naboru artiklov več kot polovico artiklov, ki sodijo med nujne življenjske artikle." Se pravi, lahko imaš prodajalno, kjer prodajaš kruh, mleko in vodo, zraven pa prodajaš še hladilne skrinje in barvne televizorje, recimo. Naslednja definicija, definicija nujnih življenjskih artiklov. Nujni življenjski artikli po določbi prejšnjega odstavka so artikli, ki jih potrošniki nakupujejo pogosto, praviloma dnevno, brez posebnega preudarka in pri katerih za nakupe ne porabijo veliko časa. Mislim, to pa je najbolj smešno kar sem kdaj slišal, kajti predlagam tistim, ki so napisali ta amandma, da dajo svojemu partnerju kreditno kartico brez omejitve in ga pošljejo v trgovino in naj omejijo čas in bomo videli, kaj bodo prinesli domov. Hvala.
Kolega Rokavec.
Hvala za besedo. Mislim, da je nekaj sprenevedanja v tej dvorani. Namen predhodnega zakonodajnega referenduma je, in to smo že danes slišali, to, da zakonodajalec na podlagi izražene volje ljudi primerno uredi zakonsko dikcijo. To ni naknadni zakonodajni referendum, kjer je "de facto" samo potrjen zakon, ampak je tukaj vloga zakonodajalca, da lahko v določenih okvirih na podlagi tistega referendumskega vprašanja tudi še oblikuje zakonski tekst. Drugo vprašanje je pa 80 ali 150. Vsi tukajle vemo, da je dikcija 150 kvadratnih metrov boljša, bolj sprejemljiva in bolj življenjska. In tisti, ki pač v tem trenutku pravite zakaj pa 150, zakaj ne 80, želite, da se o tem vprašanju nič ne reši in da to vprašanje še naprej ostane nerešeno. To mislim, da je malo zavajanja. In tretje, gospod kolega Školč pri zakonu o izvrševanju proračuna je prav tako prišla vlada z uskladitvenim amandmajem, ki ni popolnoma nič se tikal stvari uskladitve, ampak ga je ta večina v tem državnem zboru takrat sprejela. Če bomo konsistentni, potem bo seveda potrebno v tem primeru pa pritirditi tudi temu uskladitvenemu amandmaju in reči, da lahko po teh izjemnih primerih tudi nekaj uredimo. Hvala.
Po vrsti bom dal besedo kolegom Potrču, Soku in Jelinčiču. Kolega Potrč ima besedo.
Hvala lepa. Vsi vemo, da smo morali oziroma da moramo odločati o uskladitvenemu amandmaju predvsem iz razloga, ker so bile prve odločitve, ki jih je odbor sprejel, vezane na veljavni zakon, kar je v postopku sprejemanja zakona nemogoče. Mi smo morali tretji in ostale odstavke, ki jih sedaj spreminjamo, vezati na zakon, ki je bil v postopku, in ker se to ni zgodilo moramo z uskladitvenim amandmajem stvari spreminjati. Jaz sem celo na kolegiju predlagal drugo proceduro, sploh ne ugovarjam, da ni bila sprejeta, ampak dejstvo je, da je na odboru bilo veliko razprave o kvadraturi in da je odbor kvadraturo, takšno kot je, sprejel. In dejstvo je, da je odbor to kvadraturo in ostale odstavke vezal na že veljaven in v uradnem listu objavljen zakon, kar pa ne more storiti in bi moral vezati na prvi in drugi odstavek zakona, ki je v proceduri. In samo zato moramo stvari popravljati. Vsa druga razprava je lahko utemeljena, samo ni vezana na uskladitveni amandma, ampak je vezana na naše vprašanje večjega ali manjšega zadovoljstva z načinom, kako urejamo to vprašanje. Če uskladitveni amandma ne bo sprejet v vsebini, ki bo vezala spremembe na zakon v postopku, potem po mojem, naj pove služba za zakonodajo, takšnega zakona ne moremo sprejeti, ker je v nasprotju s smislom celega zakonodajnega postopka. Tako, da bo moralo, ali sedaj ali kasneje, če se tam ne sprejme, matično delovno telo nov uskladitveni amandma v tej vsebini prav gotovo sprejet. Ali bo v tem primeru matično delovno telo ponovilo razpravo o površini? Morda jo bo, morda bo po spremenjeni razpravi sprejelo drugo odločitev, samo o površini je matično delovno telo razpravo opravilo in se je tako odločilo. Ne trdim, pravilno ali napačno, tako se je odločilo. In zato je uskladitveni amandma za mene bolj formalno popravljanje dejstva, ki se je pač v postopku zgodilo. Jaz ga bom podprl. Hvala.
Kolega Sok.
Se globoko strinjam s [[...]]
Boste dobili po kolegu Soku. Sem mu že dal besedo, prosim lepo.
[[...]]in da sem tudi sam želel predlagati, da zakonodajna služba pove, kakšen zakon bo, v kolikor ne bomo sprejeli tega uskladitvenega amandmaja. Mogoče bi potem bile te razprave nepotrebne. Kar se pa tiče pomislekov, samo tole bi rekel. Kolega Diaci, na 150-ih kvadratnih metrih seveda ni možno prodajati nujnih življenjskih artiklov pa istočasno še avtomobilov in pa hladilnih skrinj. Tako da te bojazni ni. Vsi vemo, da je 150 kvadratnih metrov boljša in pa razumnejša rešitev kot 80 kvadratnih metrov in mislim seveda, da tukaj v vseh teh razpravah gre samo za eno obliko zavlačevanja. In na koncu se bomo morali odločiti, kajti na referendumu so ljudje svoje povedali. Res bi predlagal, da zakonodajna služba nam pojasni, ali je potrebno oziroma kakšen bo zakon, če tega uskladitvenega amandmaja ne sprejmemo. Hvala lepa.
To bomo predstojnico službe prosili. Najprej pa ima proceduralni predlog kolega Vučko.
Jaz imam bolj proceduralno vprašanje [[...]]
Ste napisani, kolega Školč.
Predsednik, hvala za besedo. Jaz seveda v vsebino v tem delu ne bi posegel. Bi pa seveda vprašal strokovno službo parlamenta, ali je sploh amandma v skladu s poslovnikom pravilno vložen. Zakaj? Skupina poslancev s prvo podpisanim mag. Janezom Drobničem je vložila predlog zakona in tudi amandma. Na drugi strani je podpisansamo mag. Janez Drobnič. Mislim, da je bila prej praksa takšna, da v kolikor je šlo za skupino poslancev s prvopodpisanim, da bi potem tudi amandma morali vsi tisti, ki so to zapisali, razen če ima mag. Janez Drobnič pri sebi pisna pooblastila in naj jih prosim službi preda, da bomo videli, ali je imel za to pooblastilo.
Prosim, gospa Bitenc.
Kot lahko vidite pravzaprav iz glave popravka, je vložila ta amandma skupina poslancev, predlagateljev zakona, prvopodpisani mag. Janez Drobnič, ki je potem pač za skupino poslancev podpisan za tem uskladitvenim amandmajem. Tako, da s tega vidika mi menimo, da naj to ne bi bil problem, glede na to, da je pač on tudi sicer, pač, neke vrste predstavnik skupine poslancev predlagateljev zakona, če je to pač to vprašanje, ki ste ga želeli v pojasnitev.
Prosim, kolega Anderlič. Bom dal besedo tudi kolegu Školču, če gre za to vprašanje, ker najprej bomo to razčistili.
Ugovarjam temu, kajti mnogokrat sem že zbiral podpise za razne amandmaje. Kadar je šlo za skupino poslancev, ste nas zmeraj napotili na to, da smo morali zbrati vse podpise, in tokrat ste naredili drugače. Če ste spustili to skozi proceduro, se tudi tukaj sprašujem, zakaj tako.
Najprej bomo to vprašanje razčistili, preden bomo odločali. Kolega Školč ima zdaj besedo, in to o tem postopkovnem vprašanju, ne o drugih stvareh. Prosim, o tem ali ne? Če ne, kolega Vučko. Ste napisani takoj zatem, ampak zdaj bomo razčistili to vprašanje. Kolega Vučko.
Seveda spoštujem mnenje zakonodajno-pravne službe, vendar menim, da tudi ko smo že nekajkrat zbirali podpise, kadar smo vlagali amandmaje, in se tu s kolegom Anderličem strinjam. Če pa je to zdaj tako, seveda boste o tem vi presodili, predsedujoči, bomo pač imeli novo prakso.
Najprej bomo tako razčistili, da bodo stvari jasne. Ena možnost je, da točko prekinemo in gremo z ostalimi naprej, da zakonodajno-pravna služba premisli, in se potem vrnemo k temu vprašanju. Vsekakor rabi državni zbor jasen odgovor. Prosim? Ne, ne. Veste, kaj [[...]]Prosim. Prekinil bom to razpravo in bomo šli naprej z drugimi točkami. V tem času prosim vodjo zakonodajno-pravne službe, da so stvaričiste. Če državni zbor ne bo enega od uskladitvenih amandmajev sprejel, se vrne stvar na pristojno delovno telo, na odbor za gospodarstvo. To je jasno. Prosim, da najprej to s podpisi razčistimo, da bo za vedno jasno, kakšno je pravilo. Brez zamere, če smo tu zelo [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] Ne, ne. Prekinjam to diskusijo. Nadaljevali jo bomo še danes, takoj ko bomo končali zadnjo točko. Do takrat pa, prosim, razčistite to vprašanje, drugače ne bomo prišli do konca danes. Zdaj imamo 4. točko dnevnega reda - predlog zakona o spremembah in dopolnitvah obrtnega zakona. Državni zbor je v torek, 27. januarja 2004, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog predlagatelja zakona odločil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena poslovnika še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Zdaj smo pri predlogu, na katerega niso bili vloženi amandmaji. Želi predstavnik vlade besedo? [[Ne.]] Želi kdo od predstavnikov poslanskih skupin? [[Ne.]] Želi kdo od poslank in poslancev? [[Tudi ne.]] S tem zaključujem razpravo o predlogu zakona v celoti. Na podlagi petega odstavka 140. člena vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen, tako lahko preidemo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo o predlogu zakona v celoti. Ne, ne bomo prešli na odločanje, ker je preveč nereda. Prosim, smo v proceduri. Mir, prosim! Glasujemo. Glasujemo o zakonu v celoti. Zakon je sprejet. 62 navzočih, 57 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 3.]] Dobro, s tem je ta točka zaključena. Hvala lepa, ministrica. Imamo tretjo obravnavo predloga zakona pod točko 5 o varstvu kupcev stanovanj in enostanovanjskih stavb. Mi smo o tem opravili drugo obravnavo v torek 27. januarja. K dopolnjenemu predlogu zakona amandmaji niso bili vloženi in tako prehajamo na odločanje o zakonu. Ne zakonodajno-pravna služba ne vlada me nista opozorili, da bi bilo besedilo neusklajeno, tako da lahko preidemo na glasovanje. Glasujemo. Glasujemo o zakonu o varstvu kupcev stanovanj in enostanovanjskih stavb. Zakon je sprejet. 61 navzočih, 50 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet, točka zaključena. Imamo 6. točko in tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o upravnih taksah. Državni zbor je v torek 27. januarja opravil drugo obravnavo. K dopolnjenemu predlogu niso bili vloženi amandmaji. Na podlagi petega odstavka 140. člena vas obveščam, da nisem obveščen, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen in da lahko preidemo na odločanje. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o upravnih taksah. 56 navzočih, 43 za in 1 proti. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 1.]] Zakon je sprejet, točka pa zaključena. Imamo 7. točko dnevnega reda - tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini. Državni zbor je v torek 27.01.2004 opravil drugo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, vlaganje amandmajev ni bilo možno. Zato v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. 65 navzočih, za 24, 41 proti. [[Za je glasovalo 24.]] [[Prosti 41.]] Zakon ni sprejet. S tem je zaključena ta točka dnevnega reda in se zdaj vračamo na zakon o trgovini. Pet minut odmora. Takoj ko bom razčistil stvari s proceduralnega vidika, bomo nadaljevali.
Poglejte, najprej bi rad povedal, kaj je moje predlog, o katerem bo odločil državni zbor. Moj predlog je, da prekinemo to točko dnevnega reda, da odbor za gospodarstvo pripravi uskladitveni amandma na podlagi 74. člena poslovnika. Zboru predlagam, da to točko dokončamo na eni izmed naslednjih sej, lahko že v ponedeljek. Tako, da ima odbor [[...]]lahko v ponedeljek, to je moj predlog. Ta predlog bom dalna glasovanje državnemu zboru. Prosim, kolega Drobnič. Obrazložitev glasu.
To je predlog regularnega sklepa, to ni proceduralno [[...]]
Prosim, imate besedo za obrazložitev glasu.
Torej, naša poslanska skupina tega predloga ne bo podprla. To pomeni pravzaprav še en manever zadrževanja uveljavljanja referendumske volje in to ni primeren način, zato bomo glasovali proti.
Poglejte, menim, da je prav, da damo odboru možnost, da pripravi zakon tako, da bo s poslovniškega vidika intakten in da se uveljavi volja ljudi, ki je bila sprejeta na referendumu. To je naša dolžnost, zato predlagam ta predlog sklepa. Prosim, kolega Jelinčič.
Hvala lepa. Gospod predsednik, jaz mislim, da po poslovniku vi tolmačite delo državnega zbora in razumevanje teh procedurnih čudnih variant. Zato pričakujem od vas, da boste odločili, ne da boste dajali na državni zbor, da se tukaj mi odločamo. Kajti, danes je bilože povedano, mislim, da je gospa podpredsednica rekla, da ona oziroma včeraj, da ona tolmači in da se ne glasuje več o teh odločitvah v državnem zboru.
Moramo biti previdni, kolega Jelinčič. Prosim za mir! Gre za 74. člen poslovnika, na osnovi katerega moram dati zboru na glasovanje preložitev in to tudi dajem na glasovanje. Prosim, glasujemo. Dajmo biti prosim, gre za zakon, ki uveljavlja referendumsko voljo ljudi in odbor naj pripravi stvar tako, da bo lahko državni zbor odločil. 64 navzočih, 36 za in 24 proti. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 24.]] Odbor za gospodarstvo bo pripravil uskladitvene amandmaje in bo državni zbor na naslednji seji odločil. Hvala.