Vse je bolj ali manj pripravljeno za začetek 17. izredne seje. Mislim na to, da se pregled amandmajev še fotokopira. Vsekakor bo pripravljen do odločanja o amandmajih v drugem branju, tako da bi lahko zdaj začeli z obravnavo zakona, slišali uvod ministra, slišali nastop predsednika odbora, nastope poslanskih skupin. Vsekakorbom poskrbel za to, da bi državni zbor pred odločanjem imel seveda pred seboj pregled amandmajev, mislim pa, da s tem ne bo težav, da bo v času, ko bo razprava v prvem delu zaključena, to tudi že storjeno. Najprej, preden začnem izredno sejo, izkoriščam to priložnost, da obvestim, da sem se sestal z vodji poslanskih skupin, da smo se posvetovali o mnogih stvareh, mislim da večinoma uspešno. Rad bi vas predvsem obvestil, da se bo državni zbor ponovno sestal na izredni seji v torek 7. maja ob 10.00 uri. Na dnevni red bomo uvrstili zavarovalniški zakon, potem pa bo tisti teden državni zbor normalno delal v okviru delovnih teles in se bo potem še enkrat sestal na izredni seji popoldan v času med 14. in 16., da bi obdelal, upajmo večino točk dnevnega reda, ki so preostale z včeraj končane seje. Tak je bil dogovor. Mislim, da je to dober dogovor. Razumem, da je s to odločitvijo za sklic izredne seje za torek zadovoljna tudi vlada kot predlagateljica zavarovalniškega zakona, tako da je vse v redu. Ali lahko prosim kolegice in kolege, da vložite kartice v glasovalne naprave, da bi imel pregled nad navzočnostjo. Gospe in gospodje! Kolegice in kolegi! Pričenjam 17. izredno sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki sem jo sklical na podlagi prvega in drugega odstavka 51. člena in prvega odstavka 54. člena poslovnika državnega zbora. Rad bi vas najprej obvestil o tem, kdo danes ne bo sodeloval z nami od kolegic in kolegov zaradi drugih obveznosti. To so kolegi Brenčič, Grošelj, Kramberger, Malovrh, Diaci, Brejc, Bernik, Jelinčič, Barovič, kolegica Zalokar Oražem, kolegi Zamernik, Peterle, Čebulj, Fabjan, kolega Janša je tukaj, Rupar, Jakič, Beuermann in Špindler. Zdaj pa prosim, da s pritiskom na tipko "kvorum" ugotovimo navzočnost v dvorani. Ugotavljam navzočnost v dvorani! [[49 navzočih.]] Državni zbor je sklepčen in lahko odloča. Na današnjo izredno sejo sem povabil predstavnike vlade Republike Slovenije. Ministra in njegove sodelavce med nami lepo pozdravljam. Najprej prehajamo na določitev dnevnega reda. Prosim za mir v dvorani. S sklicem z dne 23. aprila letošnjega leta ste prejeli dnevni red, ki obsega eno samo točko dnevnega reda, in sicer tretjo obravnavo predloga zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Predlogov za umik in širitev dnevnega reda nisem prejel. Želi kljub temu kdo besedo? Ugotavljam, da nihče. Tako bi lahko torej glasovali o dnevnem redu. Ni drugih predlogov. Glasujemo o dnevnem redu izredne seje. Smo sredi glasovanja. Prosim. 53 navzočih, 45 za, 3 proti. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da smo dnevni red sprejeli. Predlagam, da danes državni zbor dela do zaključka te edine točke dnevnega reda. Prehajamo torej na TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SISTEMU PLAČ V JAVNEM SEKTORJU. Preden dam besedo predstavniku vlade, mi dovolite, da se v imenu kolegic in kolegov zahvalim tistim našim kolegicam in kolegom, ki so člani odbora za notranjo politiko, ki je, to je že treba reči, v zadnjih dneh res delal zelo odgovorno in zelo zahtevno delo in ga tudi opravil in omogočil, da danes državni zbor odloča. Najprej torej vabim ministra, dr. Rada Bohinca, ministra za notranje zadeve, da v imenu vlade, ki je predlagateljica zakona, predstavi zakon za tretjo obravnavo. Prosim. Vse ostale pa prosim za mir v dvorani.
Spoštovane gospe in gospodje poslanke in poslanci! Pred vami je zakon o sistemu plač v javnem sektorju, pripravljen za tretjo obravnavo. Besedilo zakona, pripravljeno za tretje branje, je dopolnjeno v pretežni meri z dopolnili, ki so nastala kot rezultat intenzivnih usklajevanj s socialnimi partnerji, kar je privedlo tudi do podpisa izjave o obsegu usklajenosti zakona z osmimi od dvanajstimi reprezentativnih sindikatov koordinacije negospodarskih sindikatov. Izjavo, ki smo jo predložili državnemu zboru, smo podpisali na podlagi stanja usklajenosti na dan 23.4.2002. Tedaj je bilo z 8 sindikati usklajenih 51 od tedanjih 53 členov, dva pa sta ostala neusklajena. Kasneje je vlada predložila še dodatne amandmaje, ki smo jih prav tako tudi predstavili socialnim partnerjem, nismo pa kasneje podpisovali novih izjav o obsegu usklajenosti. Kasneje je bila usklajena tudi priloga 2, in sicer na tisti dan, ko je bila kot amandma predložena državnemu zboru. Ocenjujemo, da je dosežena s socialnimi partnerji visoka stopnja soglasja, z večino socialnih partnerjev, z osmimi od dvanajstih. Pri tem velja opomniti, da so trije od štirih sindikatov, ki izjave niso sopodpisali, vodili ločena pogajanja. Dovolite mi, da v nadaljevanju predstavim nekatere pomembnejše spremembe oziroma novosti v besedilu za tretje branje. Pri opredelitvi javnega sektorja, torej določitvi, na koga se zakon nanaša, je v celoti ohranjen celovit pristop, ki iz zakona ne izključuje nobene osebe javnega prava. Pri tem naj posebej opomnim, da smo za RTV Slovenijo predlagali rešitev, po kateri sklepajo zavodsko kolektivno pogodbo in se novinarji zaradi ohranitve avtonomnosti ne bodo pogajali z vlado, poleg tega pa so tudi uvrščeni v skupino poklicev na področju kulture in javnega obveščanja. Slovenija tako danes dobiva zakon, ki prvič celovito ureja plače v javnem sektorju za vse, brez izjeme, od funkcionarjev do slehernega zaposlenega v javnem sektorju. Pri razvrščanju plačnih skupin in podskupin ter določanju medsebojnih razmerij smo s socialnimi partnerji dosegli pomembne uskladitve o temeljnih ravneh. Prva raven uskladitve se nanaša na veje oblasti in na druge državne organe. Druga raven so vrhunski strokovni poklici, zdravniki specialisti, univerzitetni učitelji, raziskovalci, vrhunski kulturni ustvarjalci in novinarji ter uradniki najvišjega ranga. Tretja raven so tako imenovani državotvorni poklici, uradniki s posebnimi pooblastili, kot so policisti, vojaki, cariniki, pazniki, inšpektorji, več vrst, pa tudi v tej ravni višješolski predavatelji in medicinskesestre. In četrta raven, to so spremljajoča dela na vseh delih javnega sektorja, kjer dosegamo pomembno poenotenje. Gre za naloge, kot so finančno-računovodske, naloge s področja informatike, kadrovske in druge strokovne naloge ter posebej tudi administrativna dela. Glede vprašanja poenotenja odprave nesorazmerij ocenjujemo, da zakon s tako določenimi razmerji uresničuje enega od svojih ključnih ciljev, in sicer odpravo nesorazmerij in vzpostavitev pravičnejših razmerij med primerljivimi skupinami. Dovolite mi nekaj besed, spoštovani, o finančnih učinkih zakona. Finančni učinki zakona bodo odvisni od proračunske odločitve za leto 2004, katere sestavni del je tako imenovana uskladitvena odločitev o obsegu sredstev za plače, ki se doseže z dogovorom socialnih partnerjev, upoštevaje gospodarska gibanja in javnofinančne možnosti. Zakon je s tem dosegel enega ključnih ciljev, to je namreč javnofinančna obvladljivost, saj bo vsakokratna višina vrednosti plačnih razredov v plačni lestvici odvisna od gospodarskih in finančnih razmer v državi in s tem povezanih proračunskih možnosti. Zakon je možno izvesti z različnimi obsegi sredstev za plače v proračunu ter prispeva h gibkosti ekonomske politike in zagotavlja obvladljivost enega od ključnih stroškov proračuna. Pri določitvi vrednosti uskladitve in s tem plačne lestvice za leto 2004 in tudi za vsa naslednja leta do leta 2008 zakon zavezuje k upoštevanju dveh temeljnih usmeritev. Prva je usmeritev za postopno zmanjševanje razpona med najvišjo in najnižjo plačo, s ciljem doseči razpon 1:10 v letu 2008. In druga, to je postopno udejanjanje novonastalih razmerij med plačnimi skupinami in podskupinami, ki jih prinaša priloga 2, torej odprava nesorazmerij, postopno, vse do leta 2008. Zakon prinaša tudi pomembne motivacijske vzvode za zaposlene v javnem sektorju. Povezuje se s hkrati nastajajočima zakonoma, o delovnih razmerjih in javnih uslužbencih, in vključuje enake standarde varstva pravic in položajev javnih uslužbencev. Posebej pa velja poudariti, da smo po uskladitvi s socialnimi partnerji vnesli nekatere dodatne motivacijske vzvode, kot na primer naslednje: Najprej, pri napredovanju omogočamo z novo ureditvijo napredovanje za dva plačna razreda, ne tako kot prej, le za enega, vendar le pri prvem in drugem napredovanju. To bo posebej spodbudilo novozaposlene oziroma mlajše javne uslužbence na začetku njihovih karier. Drugič, dviguje se število možnih napredovanj od prvotno predlaganih sedem, po uskladitvi s socialnimi partnerji, na 10 plačnih razredov za delovna mesta, kjer ni možno pridobiti naziva. Tretjič, sistemi vertikalnih napredovanj iz področnih zakonov ostajajo tudi po sprejetju tega zakona v veljavi, ta zakon pa s plačno lestvico spodbuja k oblikovanju kariernih podsistemov na posameznih področjih. Naprej, obseg sredstev za delovno uspešnost, ta se od sedanjih 3% po veljavnem zakonu, dejansko pa 2%, povečuje na največ 5%, to se pravi, se v precejšnji meri poveča. Sprejeli pa smo tudi predlog socialnih partnerjev, da se del plače za delovno uspešnostizplačuje dvakrat letno, v juliju in decembru, in ne le enkrat, kot je bilo izvirno predlagano. Za tiste, ki ustvarjajo prihodke na trgu oziroma dosegajo prihranke z racionalizacijo, je določena možnost še dodatnih sredstev za delovno uspešnost, ki jih zaposleni lahko izplačujejo po pridobitvi soglasja ustanovitelja. Sedanje število preko 80 dodatkov zakon zmanjšuje na vsega 8 vrst dodatkov, ki se bodo večinoma uredili s kolektivno pogodbo za javni sektor. Odpravljena je tudi najnižja vrednost dodatkov za manj ugodne delovne pogoje in dodatkov za nevarnost in posebne obremenitve. Ohranja se le skupni največji obseg teh dodatkov, in sicer v višini 15%. Dovolite mi, spoštovani, da rečem še nekaj stavkov o uveljavitvi zakona in o začetku njegove uporabe. Da bi se zakon začel uresničevati na način in v rokih, ki bi zagotavljali njegov začetek uporabe s 1.1.2004, je v besedilu za tretje branje povsem na novo izčrpno določeno, kako je z roki in nosilci za posamezna izvedbena dejanja. Omenil bi le tri najbolj temeljne roke. Prvi je rok za sprejetje skupne metodologije za uvrščanje delovnih mest in nazivov. To mora biti storjeno do 30. novembra letošnjega leta. Drugi je rok za sprejetje kolektivne pogodbe za javni sektor, z določitvijo tako imenovanih orientacijskih delovnih mest in nazivov. To mora biti storjeno do 30. marca prihodnjega leta, 2003, z v zakonu dodatno vgrajeno možnostjo trimesečnega podaljšanja za morebitno potrebno izvedbo postopka arbitraže oziroma pomirjanja s socialnimi partnerji, če pogajanja v prvotnem roku ne privedejo do uspešnega zaključka. In še tretji rok, to je rok za sprejem kolektivnih pogodb dejavnosti oziroma nekaterih poklicev. To je 30. november 2003, naslednje leto, kolektivnih pogodb torej, ki bodo neposredno uvrstile delovna mesta in nazive v plačne razrede, s tem pa bo opravljeno tudi zadnje partnersko dejanje in tudi izpolnjeni vsi pogoji za začetek uporabe zakona s 1.1.2004. Samo še tole misel za zaključek. Dovolite mi, da ocenim, da zakon, ki ga danes sprejemamo, pomeni prelom sedanjega neurejenega stanja na področju plač v javnem sektorju in uresničuje temeljne cilje, ki smo jih pri tem zastavili. To pa so naslednji štirje, da jih ponovim: celovitost urejanja sistema plač za celoten javni sektor; odprava nesorazmerij in vzpostavitev novih, pravičnih razmerij za primerljive poklice in skupine; tretji cilj je javnofinančna obvladljivost in preglednost sistema in četrti motivacijski vzvodi za zaposlene v javnem sektorju. Sprejem zakona je zgolj prvi korak k dokončni ureditvi tega področja in k preseganju stanja, v katerem so se plače oblikovale na podlagi sektorskih pristopov. Preostane, da se neposredno po sprejetju zakona nadaljuje intenziven socialni dialog za konsenzualno določitev izvedbenih ravni novega plačnega sistema. Spoštovane gospe in gospodje, poslanke in poslanci! Predlagam, da v tretji obravnavi podprete amandmaje vlade in odbora za notranjo politiko in zakon sprejmete. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko. Vabim predsednika, da poda poročilo, in se še enkrat zahvaljujem za prizadevnost članov in članic odbora ter predsednika, da je tako dobro pripravil pogoje za današnjo sejo. Prosim.
Cenjeni gospod predsednik, kolegice in kolegi! Najprej sem si zapisal, da se moram zahvaliti, ker bo to drugače preslišano. Zahvalil bi se strokovnim sodelavcem, še posebej sekretariatu, sindikalistom in drugim iz zainteresirane javnosti in seveda vam, poslanke in poslanci, ki ste zdržali do pozne nočne ure. Moj nagovor bo toliko krajši, ker je večino vsebine novega zakona, ki je pred nami, zelo dobro pojasnil minister. Pri delu, moram reči, da ni bilo razlike, ki bi sicer lahko bila prisotna pri tako tankočutnem političnem urejanju, kot je urejanje plač, ni bilo razlike med opozicijo in pozicijo, in moram reči, da sem vsem kolegicam in kolegom, ki so vztrajali do konca - lahko bi nam tudi ponagajali navsezadnje z abstinenco - posebej zahvaljujem. Pri delu nas je vodila predvsem misel, da je to prvi korak v sanacijo sedanjega kaosa na tem področju. In seveda nihče od nas, ki smo se odločali tako ali drugače, ni menil, da bo s sprejemom tega zakona področje dokončno urejeno - ne, zgolj kot prvi korak. Pri tem moram reči,da nas je dodobra podprla in nam olajšala delo izjava o usklajenosti med sindikalnimi partnerji in vlado. Zato, bom rekel, je bilo naše odločanje toliko lažje. Namreč, treba je vedeti, da se pri tem tehta tudi, koliko je vredno eno delo in koliko naj bi bilo vredno drugo delo. Odločitve - vi poročila nimate na mizi, zato moram to posebej poudariti - odločitve so bile skoraj soglasne, razen pri enem amandmaju k drugi prilogi zakona. Pa še tam velika večina za tisto, kar smo potem podprli. Tako, da predlagam, da se potem, ko dobimo poročilo in pa pregled amandmajev, držimo predvsem tistega, kar je predlagala vlada in je odbor podprl. Moram pa reči, da smo kar nekaj amandmajev vlade morali dodelati, večinoma, zopet moram pohvaliti sekretariat, ki je te amandmaje dobil pravzaprav takrat šele na mizo, na sugestijo sekretariata, ki je pozorno spremljal tekst in nam pri tem pomagal oblikovati korektne amandmaje. Odbor predlaga državnemu zboru, da se zakon sprejme, skupaj z vsemi amandmaji, ki jih je odbor podprl ali pa sam vložil. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, gospod predsednik odbora. Ali želi besedo sekretarka sekretariata? [[Ne želi.]] Besedo torej dajem predstavnikom poslanskih skupin. Najprej je za besedo prosil kolega mag. Vizjak. Predstavil bo stališča poslanske skupine Socialdemokratske stranke. Prosim, mag. Vizjak, imate besedo.
Spoštovani gospod predsednik! Spoštovani minister, predstavnik vlade! Spoštovane kolegice in kolegi! V državnem zboru smo priča neobičajnim in neustreznim postopkom sprejemanja tako pomembnega zakona, kot je zakon o sistemu plač v javnem sektorju. Vlada vztraja, da parlament sprejme zakonske rešitve, ki so neusklajene med socialnimi partnerji. Včeraj smo na odboru za notranjo politiko sicer dobili izjavo o usklajenosti, iz katere je bilo jasno razvidno, da izjave niso podpisali sindikati, ki predstavljajo polovico zaposlenih v javnem sektorju, da je kopica členov delno usklajenih, da pomembnejši členi niso usklajeni. In še nadalje se je v razpravi seveda pokazalo, da je tudi ta izjava napisana dva dni prej in da so naknadni amandmaji in seveda tudi posamezni amandmaji poslancev neusklajeni oziroma ni garancije, da so usklajeni s socialnimi partnerji. To je neobičajen in neustrezen postopek sprejemanja zakona. Sprejetje zakona, ki vsaj do določene mere ne bo usklajen med socialnimi partnerji, in zakon, ki ne upošteva realnih zmožnosti financiranja s strani slovenskega gospodarstva, bo slaba popotnica za ureditev tega pomembnega vprašanja Na nujnost ustrezne ureditve plač v javnem sektorju sem za to govornico opozarjal ob vsakoletnem sprejemanju državnega proračuna, saj državni proračun namenja vsako leto znatno večja sredstva za plače javnega sektorja. Indeks rasti teh plač je bistveno višji, kot je indeks rasti bruto domačega proizvoda in indeks rasti plač v gospodarstvu. Cilj zakona je zlasti odpraviti nepravične razmere med plačami primerljivih poklicev v javnem sektorju in vzpostaviti stimulativen plačni sistem javnega sektorja, ki bo obremenjeval proračun v skladu z našimi finančnimi možnostmi. Ta zakon sodi v paket zakonov urejanja razmerij v javni upravi, katerega skupni cilj je narediti javno upravo racionalnejšo, učinkovitejšo in kvalitetnejšo. Z ureditvijo sistema plač v javnem sektorju bi bila onemogočena dosedanja praksa, ko so si posamezna področja javnega sektorja od vlade izborila povišanje plač le zase, posledično pa se je porušilo razmerje med primerljivimi poklici v javnem sektorju, kar je povzročilo verižno reakcijo in številne zahteve po dvigu plač javnega sektorja. Takšna praksa je prinesla določena krivična razmerja med plačami primerljivih poklicev znotraj javnega sektorja, saj so nekatera področja v javnem sektorju vplivnejša, močnejša, medijsko spretnejša in so seveda lažje uveljavila svoj interes in dosegla rezultat. Posledica hitrejše rasti plač v negospodarstvu je izkrivila razmerje tudi v primerjavi s plačami v gospodarstvu, virom financiranja, kar je posledično stimuliralo odhajanje uspešnih in usposobljenih kadrov iz gospodarstva v negospodarstvo. Navedel sem zgolj del razlogov, zakaj je potrebno čimprej ustrezno urediti razmerja plač v javnem sektorju v skladu z možnostmi slovenskega gospodarstva. V razvitih državah je preteklo kar precej časa in je bilo vloženega veliko napora, da so se izoblikovali učinkoviti načini urejanja najpomembnejših razmerij med delodajalci in delojemalci, kar velja tudi za javni sektor. Uveljavil in izoblikoval se je socialni dialog. To je dogovarjanje, usklajevanje in iskanje rešitev med tistimi, ki jih rešitve najbolj zadevajo. Če do teh rešitev v celoti ne pride, je določena vsaj, je dosežena vsaj določena stopnja usklajenosti, kar je lahko osnova zakonodajni veji oblasti, da odloči o rešitvah. Naša vlada ne upošteva teh uveljavljenih načel in sili parlament, da obravnava in sprejme zakon o sistemu plač v javnem sektorju, ki predvideva rešitve, ko še ni zaključenega dogovarjanja in usklajevanja med predstavniki delodajalcev in delojemalcev oziroma med vlado Republike Slovenije in sindikati negospodarstva. Vladi očitno ni do stabilnega sistema plač v javnem sektorju, ampak zgolj rešuje proračun, zaradi aneksa, ki stopi v veljavo 30.4.2002. Vse bolj očitno postaja, da zakon ne bo prinesel več reda v plačna razmerja, to je pregleden, razvit in s strukturo zaslužka, vsaj za glavne poklicne skupine, ustrezno ureditev za napredovanja in spodbudno nagrajevanje uspešnega dela, ampak se vlada z njim poskuša le izogniti izplačilu lani dogovorjenih dodatkov šolnikom oziroma po kolektivni pogodbi o vzgoji in izobraževanju. Povedano tudi jasno kaže, da sedanja zakonska in pravna ureditev v javnem sektorju ne ustreza več, saj na tem področju ureja plače več kot 40 predpisov. To namreč povzroča finančno neobvladljivost tega sistema in nepreglednost. Predlagani zakon, ki je sedaj pred nami, teh problemov ne rešuje, kar bo po vsej verjetnosti imelo za posledico nov stavkovni val, nov pritisk na vir financiranja, nov pritisk na proračun in seveda nov pritisk na slovensko gospodarstvo. Predstavniki sindikatov iz gospodarstva so prepričani, da bo zakon obveznosti proračuna povečal. Kot smo videli tudi iz uvodne obrazložitve ministra, je jasno, da bomo videli finančne posledice šele ob proračunski debati leta 2004. Neznank je veliko, naglica je velikanska, in v takih razmerah se sprejemajo praviloma slabe rešitve. Amandmaji odbora, ki so bili sprejeti včeraj v pravljično neugodnem času, to je ponoči, v praviloma zgrešenih razmerah, in tudi številni drugi amandmaji jasno kažejo na to, da ni resnega usklajenega dogovora med socialnimi partnerji in da vsak po svoje išče neko rešitev za nekatere skupine. To ni prava pot. V Socialdemokratski stranki takega pristopa ne pozdravljamo, ne podpiramo in predlagamo vladi, da vloži dodaten napor v usklajevanja, da počaka s tem zakonom še nekaj časa, da doseže usklajenost, in nato sprejmemo vsi skupaj prepotreben zakon o sistemu plač v javnem sektorju. Skratka, trenutek je nepravšnji, trenutek je prezgoden in zato pozivamo vlado, naj zaključi usklajevanja med socialnimi partnerji. Hvala.
Hvala lepa vam, kolega mag. Vizjak. Za vami dobi besedo kolega Peče. Kolega Peče bo predstavil stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Za njim pa bom dal besedo kolegu Štembergerju. Najprej pa kolega Peče, prosim.
Spoštovani navzoči! Tempo uvajanja vladne diktature v obstoječem mandatu, mandatu državnega zbora, je razviden skozi dosego ciljev in aktivnosti, ki jih je državni zbor na predlog in željo vlade sprejel v zadnjih 30 dneh. V zadnjih 30 dneh smo kolektivno, kot državni zbor, podprli zakon o javnih financah, zakon o državni upravi, zakon o delovnih razmerjih, zakon o sistemu plač v javnem sektorju. Iz vseh teh aktivnosti, ki jih počenjamo in slepo poslušamo vlado, vlado Republike Slovenije, samo uzakonjamo, po naši oceni, vladno diktaturo v polnosti, v okviru javnega sektorja, in pa, seveda, ker javni sektor predstavlja odnos do ostalih sektorjev, predvsem do gospodarstva, uzakonjamo tudi bodočo makroekonomsko politiko. Če smo tempo uvajanja določili v mesecu marcu in aprilu, pa smo bili lahko s trenutkom resnice, po želji s strani vlade Republike Slovenije o pogajanjih s socialnimi partnerji priča pretekli teden, ko je pristojni minister dr. Rado Bohinc ob zaključku razprave v drugi obravnavi omenjenega zakona, citiram, "predlagal še proceduralni sklep glede razprave v tretjem branju v smislu, da se uporabi 164. člen, drugi odstavek". In v tem smislu je državni zbor z veliko večino podprl predlog, da iz nadaljnjih pogajanj za pripravo zakona umaknemo sindikate oziroma tiste, ki bi kakorkoli hoteli vplivati še na zakon. Vplivati na zakon v tisti obliki, da bi bil zakon dolgoročnejši in da ne bi imel tako katastrofalnih posledic, kot jih ocenjujemo v Slovenski nacionalni stranki na celotni makroekonomski sistem v naši državi. Predlog zakona po naši oceni ruši trg delovne sile v javnem sektorju. Toda, ker javni sektor ni osamljen in je njegov vpliv na ostala področja v naši državi izjemen, ruši delovanje trga, najsibo po eni strani delovne sile, vključujoč ponudbo in povpraševanje v celotnem ravnovesju Republike Slovenije. Po našem prepričanju je to ena izmed tistih velikih napak v verigi napak, ki jih dela slovenska vlada, zaradi tega, ker se počuti samozadostno in edinstveno. Poleg tega pa ocenjujemo, da bomo s tem naredili še korak globlje, kajti dosegli z morebitnim sprejemom tega zakona bomo tudi to, da cena ne bo več odražala produktivnosti in pa plač. Po našem prepričanju bo zakon imel štiri osnovne posledice. Ne bom govoril o razlogih in pa pogojih, v katerih je zakon nastajal. Mislim, da se bodo ob to obregnile ostale poslanske skupine vsaj v imenu, ko bodo govorili za govornico, kako bodo naredili ob glasovanju o njihovih zadevah. Po našem prepričanju bo prva posledica nemir v javnem sektorju. Verjetno vsi vi veste, da so na vidiku oziroma se napovedujejo stavke. Še preden je zakon sprejet, se napovedujejo stavke na ta zakon. Po naši oceni dosegamo tudi strukturno neravnovesje, tako v javnem sektorju na področju plač, kakor tudi v ostalih sektorjih v okviru naše države, in kar je ena mogoče najpomembnejših, negativnih zadev, ki jih bo zakon imel za sabo, je uzakonjanje spiralne inflacije. Ravno zaradi razmerja produktivnost in pa plače, ki ga v tem zakonu ne vežemo v sorazmerju, torej produktivnost dela narašča, ocena dela narašča, cena dela narašča in pa plače, temveč zabetoniramo sistem na eni strani in sistem na drugi strani, s čimer bomo pripomogli preko investicij, preko javne potrošnje do tiste končne faze, ko je inflacija in pa, kadar je inflacija posledica neravnovesja med dvema glavnima argumentoma oziroma instrumentoma, to je produktivnost in pa plače, prihajamo do spiralne inflacije. Žal jo vlada Republike Slovenije in pa tisti poslanci državnega zbora, ki podpirate ta zakon, s tem zakonom tudi uzakonjate. In pa, v končni fazi, da ne bom predolg, ker sem se, ker se mi zdi, da okoli tega zakona, mu nasprotovati, je kakor pihanje v veter, končno vsi vemo, da ga boste danes sprejeli, je po naši oceni tudi ustvarjanje klientelizma. Če je do zdaj veljalo pravilo, da klientelo oziroma vrh smetane v naši družbi predstavljajo po pravicah, poudarjam, po pravicah, predstavniki sodne veje oblasti, zakonodajne veje oblasti in izvršilne veje oblasti, bojo zdaj to svojo smetano dopolnili še s svojimi plačami. O razmerju plač smo podali stališče ob drugi obravnavi. Vlada si očitno želi, da bi v okviru naše države nastalo več razredov oziroma večji razkorak med minimalnim in maksimalnim. Igra, ki se igra in pristaja s 13 na 1, na 12 na 1, je po naši oceni farsa. Toda, ljudje so izvolili, zato naj poslušajo in živijo po vaših direktivah. V Slovenski nacionalni stranki zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa, kolega Peče za stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Kolega Štemberger bo predstavil stališča poslanske skupine Stranke mladih. Ali želi za njim še katera od poslanskih skupin? [[Želi.]] Poslanska skupina Nove Slovenije, Liberalne demokracije, Združene liste in DeSUS-a. Prosim.
Hvala za besedo. Če smo v Stranki mladih Slovenije v drugem branju rekli, da predlog zakona načeloma podpiramo ob pogoju, da se vlada s sindikati pogaja in doseže kar najširši konsenz, danes o podpori zakona v Stranki mladih več ne moremo govoriti. Dogodki iz zadnjih dveh dni so nas prepričali, da se zakon sprejema tako rekoč zaradi lepšega, ne pa zato, ker bi na pošten in učinkovit način postavil temelje plačne ureditve v javnem sektorju. Če bi, potem takšnega nasprotovanja med zaposlenimi ne bi bilo. Da je tako, se ni čuditi. Desetletna napačna politika in popuščanje določenim skupinam, mnogokrat z namenom pridobivanja naklonjenosti s proračunskim denarjem, se mora sanirati z dvema izrednima sejama, in to v razmiku 72 ur. Predlagatelji trdijo, da zakon pomeni transparentnost, ni pa jasnega odgovora na vprašanje, kakšna bo bodoča masa plač. Ravno tako ni odgovora, ali ta zakon omogoča, da se bo rast plač v javnem sektorju in gospodarskem sektorju izenačila. O soodvisnosti teh dveh sektorjev je bilo že veliko povedanega. Če bo ta zakon sprejet, bo gotovo še večkrat spremenjen. In to še pred samo uveljavitvijo. Tako bo mogoče služil le vladi za izboljšanje pogajalskih izhodišč. To pa ni pošteno, čeprav je res, da določene skupine uporabljajo podobno taktiko. In temu v Stranki mladih Slovenije nasprotujemo. Gotovo ima zakon precej določb, ki so na mestu in spadajo v ta zakon. Tudi že samo dejstvo, da bi zakon nadomestil čez 50 predpisov, ki urejajo področje plač, je gotovo napredek, vendar sam zakon kot celota, omenimo v Stranki mladih Slovenije, ni ustrezen in nesprejemljiv za vsaj večino tistih, ki se jih zakon neposredno dotika. Zato ga ne bomo podprli. Največja farsa pa je prav gotovo uvrščanje novinarjev RTV Slovenije v zakon o plačah v javnem sektorju. Vsem je jasno, da so mediji tisti, ki ustvarjajo javno mnenje. Ustvarjajo ga tako danes, kot so to počeli že celih 10 let. In doslej vladajoča struja z njimi ni imela nobenih težav, ker so predstavljali veter v jadra vladni jadrnici. Zdaj pa, ko so začeli opozarjati na napake, na glas opozarjati, tudi na tiste tipa nakup vladnega letala, zdaj jih je pa treba dati nekako na "štrikce", treba jih je začeti kontrolirati, in če ne gre drugače, vsaj prek plač. Poslanci Stranke mladih Slovenije temu močno nasprotujemo in menimo, da je to velik korak nazaj v demokraciji. Kot kaže, se bo moralo zamenjati še kar nekaj generacij, tako politikov kot tudi novinarjev, da bo ta naša, žal še vedno zelena demokracija, vsaj malo dozorela.
Hvala lepa, kolega Štemberger. Kolegica Majda Zupan bo predstavila stališča poslanske skupine Nove Slovenije, za njo bo predstavil stališča poslanske skupine LDS kolega Lavrinc. Najprej pa, kot rečeno, kolegica Zupanova. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Vlada lovi rok in kaže, da ga bo tudi ulovila. Izbojevala bo zmago še pred dnevom upora. V zadnjem tednu so bila intenzivna pogajanja z reprezentativnimi sindikati, ki so se uspešno zaključila le z osmimi, kar pa pomeni le dve tretjini. Štirje sindikati se niso uskladili, predstavljajo pa 75.000 zaposlenih. Sestal se je tudi tridelni ekonomsko-socialni svet, ki ga sestavljajo zastopniki vlade, delodajalci in sindikati, ki je sicer zakon podprl, vendar pa je sama seja pokazala, da so razlike v sindikatih velike in v pretežni meri še neusklajene. Tudi na konferenci društva novinarjev niso mogli mimo plačnega zakona. Le-ta namreč novinarje na RTV uvršča med državne uslužbence, vsi drugi drugje pa to niso. V naši poslanski skupini podpiramo njihova prizadevanjada se v predlogu zakona z dopolnilom popravi določilo, da javni zavod RTV Slovenija ni del javnega sektorja. Menimo, da je RTV zavod posebnega, nacionalnega pomena in da bi z uvrstitvijo novinarjev v zakon o plačah v javnem sektorju bilo ogroženo njihovo poslanstvo, to pa je tudi nadzor nad vsemi vejami oblasti, in da bi bili s tem novinarji neposredno odvisni od države, kar pa bi lahko pomenilo tudi pritisk na neodvisno, objektivno ter politično nevtralno poročanje, ki ga od novinarjev pričakujemo. V izvajanju gospoda ministra pa smo slišali, da se je v zvezi s tem našla rešitev, vendar kljub temu mislimo, da ni v redu, da novinarji ostajajo tako imenovani državni uslužbenci. Želja države pri uveljavljanju tega zakona je neverjetna, saj želi s predlogom zakona izenačiti plače med primerljivimi poklici na zelo različnih področjih družbene dejavnosti. Plačna lestvica s 65 razredi je, kot vse kaže, izdelana po principu majhnih korakov 4% razlike, kar lahko povzroča velika konfliktna razmerja, premalo pa spodbuja ekonomsko podprto napredovanje. Razpon med najvišjo in najnižjo plačo se je sicer v času pogajanj zniževal in se še bo, tako da bo v letu 2008 pristal na razmerju 1:10, vendar tudi takšno razmerje ne bo vzbujalo med zaposlenimi najboljšega razpoloženja oziroma ne bo zagotavljalo učinkovitega sodelovanja med zaposlenimi, kar pa se v končni fazi lahko pokaže tudi pri samem gospodarskem razvoju, ki je lahko prav zaradi večjih konfliktov počasnejši. Več kot skrb vzbujajoče je dejstvo, da je na dnu plačne lestvice kar 15 najnižjih plačnih razredov, ki zaposlenim ne dajejo možnosti dostojnega preživetja. Nizke plače tako velikega števila državnih uslužbencev vsekakor zmanjšujejo učinkovitost celotnega javnega sektorja. Pri tem pa ne smemo pozabiti, da so plače v negospodarstvu za 10% do 20% višje kot v gospodarstvu in da se bo sprejem tega zakona vsekakor odražal na povečani masi za plače v javnem sektorju, čeprav delodajalci ostajajo pri načelni opredelitvi, da se to ne sme zgoditi. Naglica, s kakršno se sprejema ta zakon in neusklajenost med pretežnim delom sindikatov ne more biti dobra popotnica za življenje zakona, ki kani urediti plače za več kot 150.000 zaposlenih v javnem sektorju. Vlada, kot kaže, ima še vedno dovolj moči, da pripelje predlog v pristan s pomočjo izredne seje državnega zbora. Vprašanje pa je, ali bo izbojevana tudi bitka zoper neobvladljivo stanje v sistemu plač, ali bodo odpravljena nesorazmerja, ali bo dosežena javnofinančna obvladljivost. V naši poslanski skupini menimo, da to s tem zakonom ne bo mogoče. Zato poslanci Nove Slovenije pri tem ne bomo sodelovali in predloga ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolegica Zupanova. Ko ste rekli, da ne boste sodelovali, verjetno niste napovedali obstrukcije? [[Ne.]] Hvala lepa. Kolega Lavrinc bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije, za njim pa kolega Potrč. Prosim.
Hvala lepa. Jaz bom verjetno nekoliko krajši. Naša poslanska skupina bo podprla sprejem tega zakona, saj se zaveda, da za njim stoji večina zaposlenih v javnem sektorju, seveda preko reprezentativnih sindikatov, ki so sodelovali pri pogajanjih, prispevali po našem mnenju zelo velik delež k temu, da so tudi naše odločitve danes veliko lažje. Zakon bomo podprli tudi zato, ker je sedanje stanje na tem področju pravzaprav tako slabo, da skoraj slabše biti ne more. Različne manjše in večje skupine so na ta ali drugačen način, sicer s povsem legitimnimi in legalnimi sredstvi, izsilile privilegije v plačah za svoje skupine in seveda tako pripeljale sistem v nek nesistem. Torej, vsak korak v smeri urejanja teh razmer je, po našem mnenju, velik korak. Tudi tuje izkušnje uče, da na področju javnega sektorja ni mogoče z enim zamahom urediti ne samega sistema javnega sektorja, kaj šele plač na tem področju. Zakon je po našem mnenju dober. Dober zato, ker vsebuje, kaj bo sestavljalo plačo, in to za vse, za funkcionarje in za javne uslužbence. Tega,gospe in gospodje, do sedaj v naši državi nismo imeli. Vsebuje določbe, kako se bodo plače določale, vsebuje določbe o napredovanju, vsebuje določbe o dodatkih in, kar je po našem mnenju najpomembneje, postopek spreminjanja razponov. Torej, o tem govori 33. člen, ki je po moje tudi neke vrste pridobitev v naši zakonodaji, pridobitev v smeri boljšega socialnega partnerstva. Zakon bo omogočal tudi boljšo preglednost in primerljivost, ne samo znotraj javnega sektorja, ampak tudi javni sektor kot celota vizavi gospodarstva. Zakon bomo podprli tudi zato, ker so opozorila iz gospodarstva več kot resna, da ta država potrebuje nekaj, kar ji bo pomagalo k javnofinančni obvladljivosti na področju plač v javnem sektorju, in to nesporno ta zakon prinaša. Nismo normativni idealisti, da bi menili, da bo zakon, tako kot bi sicer vsak, ki ga sprejema, želel, uredil v celoti in vse, vendar smo prepričani, da pa je dobra osnova za to, da počasi, korak za korakom pridemo v nek soliden plačni sistem na področju javnega sektorja, ki bo obenem tudi javnofinančno obvladljiv. Prepričani smo celo, da je zakon v prid tudi tistim zaposlenim in sindikatom, ki pri usklajevanju niso sodelovali, saj bo zagotovo preprečil prehitevanja po levi in postavil pravila igre za vse. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, kolega Lavrinc. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil kolega Potrč, za njim kolega Čeligoj v imenu DeSUS-a in na koncu kolega Podobnik.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Izgleda, da smo si bili še pred kratkim enotni v oceni slabosti sedanjega sistema in tudi v enotni oceni potreb, da se zakon sprejme v čim večji meri. Danes bi rekel, se ob zavedanju odgovornosti, o kako težki stvari se odločamo, pač poskušamo na različne načine, glede na vlogo in položaj, ki jo imamo v državnem zboru, k temu pristopati. Jaz bi ob tem rad povedal naslednje. Pomen sprejema zakona se mi zdi zelo velik. Ne zato, ker bi rešil vsa vprašanja, ne zato, ker bi bil idealen in ne bi pustil še kakšnih, lahko tudi nesprejemljivih rešitev, vendar zato, ker bo pomenil podlago za postopno urejanje izredno zahtevne problematike plač v javnem sektorju, tako z vidika medsebojnih razmerij, absolutnih številk, pa tudi z vidika javne porabe in primerljivosti plač z materialnim sektorjem, kjer gre za večjo neposredno odvisnost uspehov in rezultatov od tržnih razmer. Postavljena so bila vprašanja, zakaj šele zdaj, zakaj se to ni naredilo prej. Mislim, da so vprašanja utemeljena, vendar dajmo vsaj zdaj, ko imamo to priliko in ko smo prišli pol koraka do rezultata, začeti s sprejemom in z uveljavljanjem tega zakona. Odgovornost pri tem je velika, poslancev v državnem zboru, vlade, ki je pripravila zakon in jaz bi posebej rekel, sindikatov, ki so ob pripravi tega zakona aktivno sodelovali, odgovorno seveda v pozitivnem smislu, v njihovi pripravljenosti, da ob zelo velikih problemih, ki jih urejanje plač vsebuje, zastavijo svojo odločnost, svoj vpliv, svoje znanje, da se v veliki meri najdejo ustrezne rešitve. Glede na različen položaj, ki ga v sistemu odločanja v državnem zboru imamo, je pač sedanje stanje mogoče ocenjevati z vidika, ali smo optimisti ali pesimisti in ali je kozarec pol poln ali pol prazen. Ker tako, kot je mogoče reči, da je malo doseženega, je mogoče reči tudi, da je zelo veliko doseženega. Mi smo kljub temu dosegli z osmimi sindikati od dvanajstih uskladitev praktično pri vseh vprašanjih, razen pri dveh. Mi smo uspeli v mnogočem zagotoviti socialni dialog. Mi smo uspeli realizirati obveznost, ki si jo je vlada in ki so si jo pogajalci zadali, da bo pred odločanjem državni zbor informiram o rezultatih pogajanja in o odprtih vprašanjih. In mislim, da kaže poudariti te dosežke. Žal, niso popolni, niso 100-odstotni. Žal. Meni bi bilo ljubše, če bi bilo drugače. Vemo pa, da za to, da niso 100-procentni, ni razlog samo pri vladi in samo na tempu dela, ampak tudi na različnih interesih, ki so pri urejanju teh vprašanj obstajali in mislim, da je v tej smeri prav biti korekten in pošten. Jaz si želim, da bi se po sprejemu zakona - poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov ga bo podprla - nadaljevalo intenzivno pogajanje in socialno partnerstvo. Tako s sindikati, ki so že zdaj sodelovali, kot tudi s sindikati, ki pač iz razlogov, kakor so jih sami ocenili, doslej niso bili pripravljeni sodelovati. Svetoval bi vladi, in kar zadeva nas, v Združeni listi, bomo naredili vse, da bi se v tej smeri vlada usmerjala, da sama stori kar največ, da bi odprla polje medsebojnih razgovorov, po možnosti hkrati z vsemi sindikati in ne parcialno, z vsakim sindikatom posebej. Parcialno dogovarjanje z vsakim sindikatom posebej namreč težko pri tako prepleteni problematiki da skupne rezultate. Upam, da bo nadaljevanje takšnega dela odpravilo tisti slab priokus, ki ga še imamo, da ni bilo mogoče večjega kroga sindikatov v usklajevanje vključiti. Po mojem prepričanju mnoge stvari ne morejo biti zamujene. Tudi v zakonu storjene napake se lahko popravijo, predvsem pa se lahko v oblikovanju odločitev, ki so vezane na dogovarjanje med sindikati in vlado, te stvari še uredijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil gospod Čeligoj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni! Poslanska skupina DeSUS pozdravlja predlog zakona o sistemu plač v javnem sektorju, ki ga imamo danes v tretjem branju. Gre za izdelek, ki je kljub marsikateri pomanjkljivosti in pripombam verjetno največ, kar je ta trenutek bilo moč doseči. Do predloga zakona je vodila težka pot, dogovorov, kompromisov med željami in možnim in tako različnimi interesi. Pripravljavce zakona je priganjala še časovna stiska, kar je le obremenjevalo delo. Pa vendar ima za seboj veliko večino tistih, ki jim je zakon tudi namenjen. Verjetno pa bi s prelaganjem zakona iz meseca v mesec ali iz leta v leto zelo težko uspeli sprejeti in dobiti tak zakon, ki bi zagotovo zadovoljil prav vseh 150 tisoč zaposlenih na tem področju. Parcialne rešitve na tako občutljivem področju pa gotovo nikoli, torej še gotovo nikoli niso dale dobrih rezultatov. Prepričani smo, da je ta krovni zakon, tak kot je, tudi z očitanimi pomisleki in pomanjkljivostmi obenem solidna podlaga za sprejem podzakonskih predpisov za dodatno ureditev notranjih razmerij po interesnih oziroma poklicnih skupinah. Naša poslanska skupina bo predlog zakona podprla in tudi amandmaje, ki jih podpira tudi matični odbor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mnenje poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Janez Podobnik. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Sedaj še četrta vladna poslanska skupina, Slovenska ljudska stranka, poslanska skupina oziroma njeni prisotni poslanci bomo predlog zakona o sistemu plač v javnem sektorju podprli. Prepričani smo, da je to nujen in potreben predpis, ki bo pomembno vplival tudi na makroekonomske razmere v državi. Pred enim tednom sem v funkciji vodje poslanske skupine na tem mestu poudaril, da je pravzaprav sprejem tega zakona, da bo imel pomembne vplive nasploh na nekatere makroekonomske trende v Sloveniji. Ko danes sprejemamo ta zakon, stalno mislimo na plače v zasebnem sektorju. In ponovno vlado pozivamo, da ob velikem naporu, ki ga je storila, ko je predlagala ta zakon, čimprej pristopi še k temu kislemu jabolku in da pripravi sistem plač tudi za zaposlene v zasebnem sektorju. Nekaj argumentov je, ki nas vodijo k temu, da podpremo ta zakon. V prvi in drugi obravnavi zakona sta samo po dva poslanca glasovala proti. Iz izpiska je razvidno, samo po dva poslanca. Tako, da kljub nekaterim drugim nastopom se pri glasovanju ni pokazalo nasprotovanje zakonu. Poslanec nasprotuje, kadar glasuje, ne samo, kadar govori. Zelo pomembno se nam zdi poudariti, da je člen 52 sedanjega zakona v tretji obravnavi dokaz, da je bilo nujno potrebno, da se po vrstih let nekaj naredi. Več kot 50 zakonov, podzakonskih aktov, sklepov in uredb je urejevalo plače v javnem sektorju, več kot 50. Temu se reče kaos. Podprli bomo tudi amandma, da se ne omenja vseh teh več ko 50 predpisov, ampak da se jasno pove, da bo veljavni zakon vse te predpise, to goro papirja nadomestil. Drugi argument. Zakon prinaša koncept, modele, principe v prvih osnovnih členih, na podlagi katerih se bodo določale plače v javnem sektorju. Morda je javnosti premalo znano, da je ključen 5. člen, ki govori o tem, kakšna je sestava plače, osnovna plača in usklajevanje osnovnih plač. Na podlagi uvodnih določb se bodo šele pričeli postopki, ki bodo določili plače za posamezne razrede. In seveda, tudi z elementi socialnega partnerstva. Tukaj bi radi poudarili naše stališče, da je državni zbor z odločitvijo, ko je ta zakon sprejemal po hitrem postopku, ne prvič stopil v socialni dialog, v sfero socialnega partnerstva. To se zgodi redko, takrat, kadar se vlada, sindikati in delodajalci praviloma ne morejo dogovoriti. Po našem mnenju je bil vstop parlamenta v ta dialog odgovoren in v drugi obravnavi ni popustil in ni sprejel nekaterih amandmajev, ki bi v bistvu porušili koncept veljavnih rešitev. Radi bi pa poudarili še nekaj. Nekateri poslanski kolegi so že opozorili na velik pomen 33. člena. Ta govori o postopku spreminjanja razponov med najvišjo in najnižjo plačo oziroma razmerij med plačnimi skupinami in plačnimi podskupinami. Kajti zakon, ko bo sprejet prepričani smo, da bo dobil večinsko podporo - bo jasno povedal naslednje. Število plačnih razredov na plačni lestvici, razmerja med plačnimi razredi ter najvišji in najnižji plačni razred za posamezno plačno podskupino, to sta pa prilogi 1 in 2 tega zakona, se lahko spreminjajo le po postopku, ki ga določa ta zakon. To se pravi, od dne uveljavitve tega zakona, če smo lahko nekoliko bolj ostri, lahko rečemo, da predvolilna kupovanja glasov v javnem sektorju brez sprememb zakona ne bodo več mogoča. In to je velik napredek tega zakona. Tudi zato ga bo poslanska skupina podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo mnenja poslanskih skupin. Pisnih prijav k razpravi nisem prejela, zato je razprava o predlogu zakona v celoti, če bi želeli razpravljati poslanke in poslanci, omejena na pet minut. Želi kdo razpravljati o predlogu zakona v celoti? Ker ne, zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih amandmajih. Razpravo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 26.4.2002, z nekaterimi popravki, o katerih boste obveščeni ob obravnavi posameznih amandmajev. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju k 2. členu, katerega predlagateljica je poslanska skupina Stranke mladih Slovenije. Odpiram razpravo. Gospod Štemberger, izvolite.
Hvala za besedo. Z uvrstitvijo novinarjev v zakon o plačah v javnem sektorju bi bilo ogroženo izpolnjevanje nalog, ki jih zakon javnemu zavodu RTV Slovenija nalaga. Na ta način bi namreč novinarji postali neposredno odvisni od države oziroma vlade, to pa je v nasprotju s sodobnim pojmovanjem novinarstva, ki opravlja med drugim tudi nadzorno vlogo nad vsemi tremi vejami oblasti. Vlada bi z določanjem višine novinarskih plač in z njihovo regulacijo lahkoizvajala pritisk na neodvisno in objektivno poročanje novinarjev RTV Slovenija. Da novinarji javne televizije ne sodijo v zakon o javnih uslužbencih, potrjuje tudi podpora mednarodne zveze novinarjev ter evropske zveze novinarjev kot regionalne organizacije, ki popolnoma podpirata društvo novinarjev Slovenije, ki nasprotuje določitvam, ki jih predlagamo sedaj v zakonu o sistemu plač v javnem sektorju. Zato vabim vse poslanke in poslance, da ta naš amandma podprejo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Vizjak, izvolite.
Hvala lepa. V Socialdemokratski stranki bomo podprli amandma Stranke mladih, kajti prepričani smo, da je zgolj neodvisno novinarsko delo pogoj in dobra popotnica za to, da je to delo strokovno in da je to delo takšno, kot si ga tudi vsi želimo nepristransko. Menimo, da je to korak k temu cilju. Menimo in iz vsakdanjega dogajanja zlasti zadnjih dni opažamo številne pritiske, take in drugačne, na novinarje. Vidimo celo, da si vsi, tudi bivši politiki, bistveno bolj spoznajo na novinarsko delo kot pa sami novinarji. In mislimo, da je ukleščenje novinarjev v neke plačne razrede in seveda s tem tudi v neka razmerja in s tem tudi posredno finančno vplivanje in njihovo delo slaba popotnica za njihovo neodvisno delo. Da je politika tu zelo intenzivna, se kaže nenazadnje tudi pri imenovanju članov sveta RTV, ko se je izkazalo, da je nekako vladajoča koalicija tudi kršila zakoni in je zagotovila v tem svetu, se pravi od članov, ki jih imenuje ta parlament, politično nekorektno sliko, kot je dejansko slika v tem državnem zboru in je bila tudi slika na zadnjih državnozborskih volitvah, kajti imenovala je štiri predstavnike iz vrst koalicije in zgolj enega iz vrst opozicije. Kar pomeni, da je s tem določila da je samo 20% opozicije v tem državnem zboru, s čimer se seveda ne moremo strinjati, dosedanja praksa in edina sprejemljiva praksa je ta, da dobijo sedeže pet najmočnejših poslanskih skupin oziroma pet najmočnejših strank, ki so dosegle izid na državnozborskih volitvah. Skratka, amandma gre v smeri, ki si jo verjetno vsi skupaj želimo, to je neodvisnega in kvalitetnega novinarstva. Hvala.
Hvala lepa. Samo trenutek! Gospod Lavrinc, ali ste želeli repliko ali razpravo? Repliko ali razpravo, gospod Lavrinc? Razpravo. Potem gospa Širca, gospod Lavrinc in gospa Zupanova za razpravo. Gospa Širca, izvolite.
Zaradi odločanja in vednosti, kaj je predlagatelj dejansko s predlogom amandmaja k 2. členu želel doseči, bi prosila pojasnilo predlagatelja. In sicer, če bi znotraj korpusa več kot 2.000 zaposlenih izluščili zgolj novinarje na RTV Slovenija z obrazložitvijo, kot smo jo slišali, sprašujem, kaj bi pomenilo to za ostale, ki niso novinarji, kot v obrazložitvipiše, zaposleni v informativnih programih RTV Slovenije, ampak imajo drug status, urednikov ali pa tudi drugih poklicev znotraj celotnega javnega zavoda. Ali so ti potem izluščeni, ali so skrbniki, niso podvrženi principu avtonomije, za katero v obrazložitvi piše. Skratka, odgovor na to, ali pomeni izluščenje zgolj enega segmenta zaposlenih - kaj pomeni za usodo ostalih zaposlenih na RTV Slovenija.
Hvala lepa. Replika, gospod Štemberger. Izvolite.
Odgovoril bi rad. To pomeni, da smo res izluščili le novinarje, ker so oni tisti, ki imajo največji vpliv na ustvarjanje javnega mnenja in želimo, da delujejo neodvisno od politike, ki vlada. Sicer pa smo na začetku hoteli izluščiti vse zaposlene. Predlagali smo amandma, včeraj na odboru, ki bi se glasil tako, da del javnega sektorja po tem zakonu ni javni zavod RTV Slovenija. To bi pomenilo, da bi vse zaposlene izluščili, pa žal tudi ta amandma ni dobil podpore na odboru. Hvala.
Hvala lepa. Dve repliki na izvajanje gospoda Štembergerja. Najprej gospod Moge, potem gospod Battelli. Gospod Moge, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Sam oporekam tem trditvam, da z izločitvijo dobimo šele neodvisne novinarje, saj z določitvijo sodnikov v ta plačni sistem, pa tudi nenazadnje nas poslancev, ministrov in vseh ostalih, bi potem, če bomo ta zakon sprejeli, njih tu uvrstili, bodo rekli, da smo potem mi pa odvisni, novinarji so pa potem neodvisni, če ne gredo gor. Ta rečtukaj ne zdrži. Ampak se mi zdi, da je prav, po mojem - vsaj jaz bom podprl -, da je sistem plač, ki je zdaj dan, pregledno, vsem na očeh, celotni javnosti, tudi za kolege iz novinarskih krogov na RTV Slovenija.
Hvala lepa. In še replika gospod Battelli. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Meni se zdi glede dileme, ki je bila postavljena, da je odgovor na to vprašanje v članstvu v sindikatu. Ti, ki so člani novinarskega sindikata ali novinarskih sindikatov, pač spadajo pod to kategorijo, in tam novinarski sindikat, pa tudi društvo, ima svoja pravila in vključuje tudi razne urednike ali publiciste tudi in tako naprej. Nisem čisto prepričan, da bi bila to lahko rešitev, ampak zdi se mi pa, da je to to. Se pravi, ločnica, diskriminanta ali kakorkoli že, je verjetno članstvo v sindikatu. Sindikat ima pa svoja pravila, koga vključuje. Hvala.
Hvala lepa. In zdaj dajem besedo za razpravo gospodu Lavrincu, potem je na vrsti gospa Zupanova.
Najprej eno majhno opozorilo, ki ga je treba sprejeti z razumevanjem. Pregled amandmajev je nastajal pod časovno presijo, da tako rečem, v časovni stiski, zato seveda ni povsod pravilno zapisano, kako se je opredelila vlada in kako se je opredelilo matično delovno telo. Denimo, v konkretnem primeru, takšnega amandmaja ni podprla niti vlada niti matično delovno telo. Zakaj ne? Matično delovno telo je podprlo amandma vlade, ki ga imate na 5. strani, to pa je, da se delovna mesta javnih uslužbencev v javnem zavodu RTV Slovenija, da se bodo delovna mesta uvrščala v plačne razrede s posebno kolektivno pogodbo, ki jo bosta sklenila v imenu delodajalca generalni direktor javnega zavoda in v imenu delojemalcev reprezentativni sindikat v javnem zavodu. Po našem mnenju je to neka boljša rešitev, kot je pa to, kar se predlaga tukaj. Seveda tudi iz razlogov, ki jih je prej povedal kolega Moge, to pa je, da vsi, ki dobivamo plače iz javnih sredstev, moramo biti v tem zakonu, tako funkcionarji kot javni delavci, in seveda to velja tudi potemtakem za novinarje.
Hvala lepa. Gospa Zupan, izvolite.
Hvala lepa za besedo. V naši poslanski skupini Nova Slovenija podpiramo amandma mladih Slovenije, ker želimo, kot sem že prej povedala, da so novinarji neodvisni od države oziroma od vlade, ker le na ta način lahko zagotavljajo politično nevtralno poročanje in zastopanje interesov civilne družbe in da ne bo ogroženo njihovo poslanstvo, kar pa pomeni tudi opravljanje nadzorne funkcije, nadzorne vloge nad vsemi tremi vejami oblasti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Peče, izvolite.
Tudi po naši oceni je namen amandmaja izključno eden, in to je ločitev dnevne politike od dela novinarstva. Glede na to, da je namen in smoter Slovenske nacionalne stranke oziroma da vidimo smoter v delovanju novinarjev v tem, da je njihovo poročanje korektno in kar se da neobremenjeno s strani vladnih strank ali vlade Republike Slovenije, bomo amandma seveda tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Školč, izvolite.
Tudi sam podpiram intenco tega, da morajo biti vsi ti poklici neodvisni, in tudi intenco tega, da mora biti poročanje v javnem interesu, kar pomeni biti ločen od dnevne politike. Toda rešitev, ki jo predlagajo mladi Slovenije, v tekstu, ki so ga dobili, kot pravijo, od društva novinarjev, tega v celoti ne zagotavlja. In to je seveda drug problem. Ta zakon s tem, ko vzpostavlja sistem razmerij plač, vzpostavlja neko primerljivost in preglednost, ne pomeni pa s tem tega, da bo imela vlada jarem nad vsemi, ki jim to ureja. Če bi bilo to tako, potem bi bilo treba najprej dvigniti glas v tistem delu, kose urejajo sodniške plače. Če bi bilo sodstvo v katerikoli točki zaradi tega podvrženo temu problemu neodvisnosti - in ta argument bi moral veljati za čisto vse poklice -, potem bi morali najprej zagnati vik in krik na tisti točki. Menim, da s tem zakonom- vsaj nisem slišal iz vrst sodnikov, razen če govorimo o višini - ni ogrožena ključna predpostavka sodstva, da je neodvisno tako od parlamenta kot od dnevne politike. Drug všečen argument je, da novinarji v javnem zavodu RTV Slovenija delajo v tem posebnem javnem interesu. To je res. Zato imajo tudi neke vrste poseben davek, ki ga izterjuje država in se nakazuje direktno na žiro račun javnega zavoda. Ampak, rad bi vam povedal, da v javnem interesu, temelječ seveda na individualnosti in popolni svobodi, temeljijo vse kulturniške ustanove. Drama deluje v javnem interesu in ni ga v tej dvorani, ki bi rekel, da je Drnovšek zainteresiran za to, kakšen bo program Drame. Prej nasprotno. Ali pa, da je komu v interesu, da posega v program Opere, program - recimo -Filharmonije. Sam se dobro spominjam osemdesetih let, ko se je pač vzpostavljala ta avtonomija, in bi si upal reči, da je bilo več poguma v umetniških poklicih za to potrebo po svobodi, po individualizmu in kasneje, seveda, po ureditvi teh stvari s primernimi proračunskimi deleži. S tega vidika mi lahko verjamete, da neki vrhunski violinist nerad sliši, da je državni uradnik. De facto ni, plačan pa je po nekem primerljivem sistemu že sedaj. Tisto, kar je, bom rekel, mene spodbudilo k temu, da sem se oglasil, je pa neka dvoličnost predlagateljev. Če bi mislili zares, potem ne bi rinili z novinarskimi poklici v tistih tabela najvišje. Potem bi bilo to treba v celoti izvzeti. Jaz tvegam nekaj hude krvi, ampak upam si reči, da -recimo - neki profesor z ljubljanske ali pa mariborske akademije - ne bom rekel zlahka -, ampak lahko predava, vsaj neko majhno število ljudi, na univerzah po svetu. Nekaj igralcev ali pa režiserjev se lahko udinja tako rekoč v velikih gledališčih po svetu. Ta moment mi ne pade na pamet nihče v javnem zavodu RTV, ki bi lahko bil primerljiv s temi imeni, ki jih sicer imamo in bi lahko prevzel neke pomembne oddaje na RAI-u, na BBC-ju in tako naprej, ampak vseeno je prišlo do tega, da dopuščamo to možnost s podobnim argumentom. Želel bi si, da bi bili pač ti poklici tako dobri, ker bi to bilo dejansko v korist tega, zaradi česar je ta sistem ustanovljen. Ampak, če to brišemo v 1. členu ven, potem je treba brisati tudi v vseh teh tabelah, prilogah in tako naprej, ker nima nobenega smisla. Zakaj bi si tam, recimo, zagotovili neko dobro pozicijo, v začetku pa šli ven? To, bom rekel, je, milo rečeno dvolično. Tako ima ta amandma obrazložitev, ki ji velja prisluhniti, ne prispeva pa k temu, kar bi nam radi v Sloveniji servirali. Da ne govorimo o tem, da bi bil javni zavod potem potisnjen v situacijo, da bi to veljalo samo za novinarje, ne pa za druge zaposlene. To pa spet, bom rekel, je na nek način problem nekega dihotomnega upravljanja in bi temu nesrečnemu direktorju RTV Slovenija še bolj otežiliposel, ko bi za en del veljala pravila iz tega zakona, za drugi del pa bi moral voditi pogajanja drugače. To vsekakor ni dobro. Boljša je ta osnovna ideja, če se parlament o tem odloči, da - ne bom rekel dvigne roke od javnega zavoda RTV Slovenija, ampak da ga v celoti prepusti nekemu drugačnemu načinu reševanja. Ampak s tem ne bo ubežal svoji odgovornosti; ker je ustanovitelj tega javnega zavoda, bo moral v celoti tudi to povedati in takrat bodo spet težave. Tako da rešitev, ki je, prinaša nekaj neznank, amandma jih pa prinaša še bistveno več, zato se mi zdi zelo problematično si kuriti ogenj ob tem, kdo je za neodvisnost in kdo ni za neodvisnost novinarstva, ker gre pri tem zakonu kljub vsemu prvenstveno za druge stvari, ker je, bom rekel, ta javni zavod prvenstveno odvisen od višine naročnine, ki se pa določa drugje in na drugačen način.
Hvala lepa. Najprej ima repliko gospod Kremžar, potem razpravo gospod Gaber. Gospod Kremžar, izvolite.
Hvala lepa. Nisem želel, pa vendar moram, je treba. Kolega Školč je - in mislim, da samo v enem segmentu nima prav oziroma sam malce drugače gledam na zadevo, in sicer v delu, kjer je govoril o primerjavi, kaj lahko naši umetniki, nedvomno, počnejo po svetu in kaj predavatelji na šolah lahko počnejo tudi na nekaterih drugih univerzah. To gotovo drži, ampak to ni vrednostno primerjanje, da novinarji RTV tega ne bi mogli početi zaradi tega, ker so primerjalno evropsko slabši, kot so neki drugi poklici. Ne gre za to. Gre za specifike poklica in je nesmiselno, da o tem zdaj tu govorimo. Treba je pa vendar reči, da ne bomo zašli, da tudi mnoge oddaje, ki jih pripravljajo na RTV, so še kako predvajane v drugih programih, da so na mnogih tekmovanjih oddaje, ki jihpripravlja slovenska RTV, dobile pomembne nagrade in tako naprej. Tako da samo v tem segmentu ni primerljivo, češ, predavatelji lahko predavajo na Dunaju, novinarji pa ne morejo delati na ÖRF-u. Tu je zgodba nekoliko drugačna, oporekam samo temu delu razprave. Hvala.
Hvala lepa. Še ena replika, gospod Štemberger, izvolite.
Hvala za besedo. No, repliciral bi predgovornikom. Bil je govor o zaposlenih v javnih ustanovah nacionalnega pomena: o Drami, Operi, Narodni galeriji. Treba je povedati, da zaposleni v Drami ali pa Operi ne delajo TV dnevnika, oni ne krojijo javnega mnenja in ta primerjava z novinarji tu ne vzdrži. Predgovorniki so govorili o sodstvu. Sodstvo je neodvisna veja oblasti že po ustaviin sodniki so že tam zaščiteni pred vlado. Tako da mislim, da teh poklicev s poklicem novinarjev ne moremo primerjati.
Hvala lepa. Gospod Gaber, replika, potem še trije. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Mi danes seveda govorimo o plačah in govorimo o denarju. Da govorimo o denarju in da govorimo o plačah je mogoče v zadnjih dneh zaznati po številnih argumentacijah, ki se sklicujejo na vse druge stvari, razen ne želijo spregovoriti o tem, da gre za vprašanje razmerij v plačah. Slišali smo že, da je treba nekatere stvari urediti drugače, zato ker bo bojda sicer kršena ustava te države. Danes poslušamo zgodbe o avtonomiji in neodvisnosti novinarjev, ki imajo tudi z zakonom zagotovljeno to neodvisnost. Želel bi opozoriti na to in povedati, da ne mislim podpreti tega dopolnila, da državni zbor z dopolnilom, na katerega je kolega Maks Lavrinc že opozoril, v 13. členu tisto stopnjo avtonomnosti pri določanju plač v javnem sistemu plačnem, ki je potrebna za posamično profesijo, torej tudi za novinarsko, daje. Daje jo s tem, ko zapiše, da delovna mesta javnih uslužbencev v javnem zavodu uvršča v plačne razrede s posebno kolektivno pogodbo, ki jo skleneta v imenu delodajalca generalni direktor javnega zavoda in v imenu delodajalcev reprezentativni sindikat v tem istem javnem zavodu. Podobno bo tudi v drugih poklicih. Če bi držalo nasprotno, potem naj dodam k temu, kar je bilo že povedano, samo še univerzo. Univerza je tudi po ustavi avtonomna. Če bi to, da ji bo plače določil ta zakon, pomenilo, da zato ni več avtonomna, potem bi seveda tega zakona ne smeli sprejeti. Ker vsi vemo, da temu ni tako, bomo ta zakon v tej točki, ko gre za univerzo, podprli. In ni pametnega razloga, če smo konsistentni, da v tej točki ravnamo drugače. Seveda lahko obstojijo za to kakšni tretji razlogi. Vendar pa ne ti, ki zadevajo neodvisnost, avtonomnost institucij.
Hvala lepa. Še tri replike. Po vrstnem redu, gospod Moge, gospa Majnik in gospod Školč. Gospod Moge, izvolite.
Hvala lepa. Saj bom zelo kratek. Skoraj vse je povedal kolega Gaber. Mislim pa še osebeno, da s tem zakonom in z uvrstitvijo tudi novinarjev na RTV Slovenija, z uvrstitvijo v zakon, le-te zaščitimo. Zdi se mi prav, da je predlagatelj uvrstil novinarje po višini v rang univerzitetnih profesorjev, v rang najvišjih zdravnikov, v rang vseh ostalih; torej, da jih je dal na špico vseh teh zahtevnosti poklicev. In se mi zdi, da bi izbris teh novinarjev prav iz te rubrike lahko nekdo še kako politično izrabil in obračunaval z nezakonskim pokritjem višine najvišjega, torej zneska, ki se ali pa razreda, v katerega je novinar uvrščen, še tako, da je tak novinar pa na tak in drugačen način pridobival osebni dohodek mimo zakonskega pokritja.
Hvala lepa. Replika, gospa Majnikova. Izvolite.
Hvala lepa. Pobudniki amandmaja so glede na pisma, ki smo jih dobili, najbrž novinarji notranje politične redakcije RTV Slovenija. To je res velika skupina novinarjev, ki pa znotraj vseh novinarjev predstavljajo manjši del novinarjev. Obrazložila bom, zakaj ne bom podprla tega amandmaja. Kustos ali bibliotekar iz javnega zavoda, ki je prav tako javni zavod posebnega pomena, pripravi razstavo in ta je lahko uvrščen v sistem plač javnega sektorja. Novinar, ki o tej razstavi poroča, pa naj ne bi bil, čeprav je tudi član javnega zavoda posebnega pomena. Teh zavodov, kot smo že danes večkrat slišali, je pa kar nekaj. Sprašujem se, ali narekujeneodvisnost in objektivno poročanje znanje in etika ali denar. Če neodvisnost narekuje denar, potem je najmanjši problem sprejeti nov zakon in spremeniti RTV Slovenija iz javnega zavoda v neko profitabilno institucijo. Na koncu še moj majhen komentar. Če bi bili sedaj novinarji odvisni od politike, potem se toliko gnojnice na vlado, ki je trenutno na oblasti, pač ne bi zlilo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Školč se je javil k repliki, vendar se odpoveduje. Replika - tudi gospod Drobnič in potem gospod Vnučec. Gospod Drobnič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Rad bi repliciral gospodu Mogetu, da je pravzaprav to zaščita. Mislim, da novinarji ne rabijo takšne zaščite. To je nekakšen patronat in vemo, da je svet in vse ostale institucije, ki so zlasti v zadnjem času sodelovale pod to taktirko dobrega patronata. Mislim, da novinar kot tisti, ki naj bi predstavljal pravo sedmo vejo oblasti ali četrto vejo oblasti, mora biti v vseh pogledih tako definiran oziroma mu mora biti taka možnost dana, da to res opravlja. Veste, različne razlike so, da se tistim, ki so najbolj za takšne naloge pravzaprav ne pooblaščeni, ampak odgovorni, ali pa jim je dana ta reč, da opravljajo pomembno vlogo, da se jim striže peruti na različne načine. To je še posebno občutljiva stvar, zato takšna zaščita, da se jih umesti kot nekakšne državne uslužbence, ni prava. Zato bom podprl tak amandma. Verjetno bo na tem tudi kaj trpela inovativnost, pa tudi kvaliteta. Zakaj bi pa Slovenci ali pa državljani te Slovenije imeli nekvalitetno javni medij, javno televizijo, pa potem druge boljše. Zgodila se bo potem tudi negativna selekcija. Absolutno! Pa s tem nočem reči, da že a priori je v javni televiziji kaj slabšega. Ampak, ne delajmo v tej smeri, da bi se kaj takšnega zgodilo. To je pomembno, zato poudarjam to in je tak amandma smiseln.
Hvala lepa. Gospod Vnučec replika, izvolite. Se odpovedujete.
Hvala lepa. Bom zelo kratek. Kolega Drobnič, vi ste rekli novinarji. Gre samo za novinarje na RTV Slovenija. Se pravi, ostali novinarji pa ne spadajo v ta rang, da bi jih bilo treba zaščiti, ampak je treba samo te zaščititi. In zaradi tega se meni to ne zdi v redu. Čim bo nekdo planil iz tega navzven,bo sledila možnost tudi za druge in bomo zopet imeli namesto enega urejenega sistema, pač, sračje gnezdo, kot smo ga imeli do zdaj.
Replika gospod Janša, potem gospod Bajuk. Gospod Janša, izvolite.
Hvala za besedo. Replicirati želim kolegu Mogetu. Saj tukaj so bili navedeni argumenti za in proti temu dopolnilu. Nekega racionalnega jedra je morda v obojih, vendar pa se je treba zavedati, da mi sprejemamo zakon, ki določa plačna razmerja za funkcionarje in javne uslužbence. Že smo to dejstvo kaže na to, da novinarstvo nekako ne spada v to kategorijo. Res ne spada. Vsaj doslej, mislim, da je bilo v Sloveniji neko enotno stališče, da novinarji niso, pač, ne funkcionarji, ne javni uslužbenci, niti ne več družbeno politični delavci, niti novinarji na javni televiziji ne. Zelo neprepričljivo, kolega Moge, pa zveni argument, da s tem te novinarje ščitimo. Neprepričljivo zato, ker novinarji sami so proti temu. Iz zgodovine imamo zelo slabe izkušnje z zaščito v primerih, ko se je ščitilo nekoga, ki pa te zaščite ni hotel. Temu se je včasih drugače reklo, kolega Moge.
Hvala lepa. Gospod Bajuk, izvolite.
Rad bi samo postavil eno vprašanje vsem, ki so se sedaj oglašali, kako bomo ščitili novinarje v RTV Slovenija. Ker prihajajo iz istih virov kot naši kolegi, ki so pred dvema dnevoma glasovali za članico nadzornega odbora RTV Slovenija, direktorico urada za informiranje. Kako jih bomo pa zaščitili pred nadzornim odborom? Vprašal bi, če imajo tudi kakšen tak predlog glede tega. To zadeva kredibilnost ali verodostojnost teh izjav, kako bomo ščitili novinarje, s tem da bodo postali državni uslužbenci in bodo imeli ves zakonski aparat za seboj in nad seboj - kako jih bomo pa ščitili pred nadzornim odborom, v katerem sedijo funkcionarji, ki so odgovorni za ustvarjanje lepe podobe slovenske vlade?
Hvala lepa. Replika, gospod Moge. Potem razpravo čaka gospod Battelli.
Še enkrat. Torej, to govori samo o novinarjih v javnih zavodih. Vsi ostali, ki so na trgu, pač dobivajo plačo, kakorkoli jo dobivajo. To je res. Ampak sam osebno mislim, da bi nek novinar, ki je v javnem zavodu, in bi imel - karikiram - dvakrat višjo plačo kot predsednik države, da bi se začele okoli tega spletati zgodbe.
Hvala lepa. Replika, gospod Drobnič. Izvolite.
Gospod Moge! Moram vam povedati, da sem ciljal na novinarje v RTV-ju. O drugih se nisem pogovarjal, ker to sploh ni predmet zakona. Ampak že sam zakon o plačah javnih uslužbencev kaže, da bo šlo za takšne uslužbence in vemo, na kakšen način delajo ljudje, ki so v javnih in državnih službah: po načelih subordinacije. Gotovo, tako bodo delali in tako bo stvar tudi tekla. In če se bomo tako zapeljali, bomo pač imeli novinarje po načelih subordinacije. Zdaj - v redu! In tudi plače bodo. In v skladu z vašim terminom določena zaščita, bodo imeli tudi zaščito. Hvala lepa za tako zaščito, mislim, da novinarji ne rabijo take zaščite!
Hvala lepa. Še dve repliki: gospod Janša, potem gospod Lavrinc. Gospod Janša, izvolite.
Kolega Moge je tu navedel še en argument, zaradi katerega naj bi glasoval proti temu dopolnilu. Pravi, da ni sprejemljivo, da bi imeli novinarji večje plače od predsednika republike. Ja, tako je bilo rečeno, kolega. Po tem razrezu, ki smo ga dobili, seveda to ne bi bilo možno. Žal, po tem razrezu najvišjih funkcionarjev še zdaleč ne bodo dosegli niti drugi poklici, ki pa jih v primerljivih državah dosegajo - vrhunski raziskovalci, umetniki, vrhunski univerzitetni profesorji in tako naprej. Tu smo jih dali v precej nižji rang, to je nekje med, recimo, zgornjo administracijo. Ampak to je druga tema, zdaj govorimo o tem amandmaju. V svetu je povsem normalno, da najboljši novinarji dobijo precej večjo plačo kot predsedniki njihovih držav, tako kot najboljši gospodarstveniki, umetniki, športniki. To je povsem normalno, ne vem, zakaj bi bilo pa pri nas to tak greh. Če hočemo, da družba normalno funkcionira, potem moramo to dopustiti. In z zakonom, kot je ta, o katerem danes govorimo, je pač treba urediti razmerja dejansko v tem ožjem segmentu države, izvršilne oblasti in tudi javnega uslužbenstva, kamor pa novinarji, oprostite, ne spadajo, pa naj gre za novinarje v časopisih ali na nacionalni televiziji.
Hvala lepa. Replika, gospod Lavrinc, potem gospod Moge.
Ja, tole je po moje bolj nastopanje zato, da bo zvečer na televiziji prijaznim poslancem do novinarjev posvečena primerna pozornost kot pa resna diskusija o tem, ali sodijo ali ne sodijo v ta zakon. Poglejte, gre za javna sredstva. Davna želja je bila, da se v tej državi ve, koliko zasluži predsednik države in koliko zasluži, denimo, pomožni delavec nekje v neki instituciji. To je bila davna želja. Vse smo podrli, edino državni zbor se je še držal zakona iz leta 1996, drugje pa je povsod vse zmedeno. Pri doktorjih imate, ne vem koliko, 25 različnih dodatkov. To, kar se zdaj govori, da naj novinar zasluži več kot predsednik republike, seveda naj, ampak naj gre na trg! Poslušajte, no, bodite resni, madonca! Ta denar nekdo ustvarja. Kaj pa je tista članarina drugega kot davščina? Ne se hecati! Mislim, da pri teh stvareh je pa toliko slepomišenja, toliko leporečja, seveda zato, da boste zvečer na televiziji, kako ste bili do njih prijazni, nekateri pa ne. Še nekaj bom povedal. Prepričan sem - poglejte, saj s tem zakonom se ne kreirajo posamezne plače. To je tako, kot da bi zdaj rekli: če boš grdo govoril čez predsednika državnega zbora, Potrč, ne boš dobil toliko plače. Ta zakon tega ne omogoča. Lepo vas prosim, to je sistem! Sistem! Poleg tega smo jim pa prav zato, ker so te specifičnosti, na katere je opozoril gospod Janša, dali tam možnost, da se bodo sami pogovarjali o tem, kam, v kateri predalček bodo šli, in enako se bodo pogovarjali o tem, koliko bo tisti predalček debel oziroma težak. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še dve repliki: gospod Moge, potem gospod Vizjak. Gospod Moge, izvolite.
Zdi se mi, vsaj kolikor razumem pri moji šibki razumni moči, da ne govorimo s tem zakonom o plačah, ampak o plačnih razredih, o katerih sem govoril. Če je bilo napak razumljeno, potem se oproščam in tudi povem, da se ne bom več oglašal.
Hvala lepa. Gospod Vizjak, izvolite, replika.
Hvala lepa. Repliciram gospodu Lavrincu, in sicer v tem, da so seveda zdaj eni novinarji na trgu, ti novinarji, ki so pa v RTV, pa niso na trgu. Mislim, da je novinarski poklic takšen, da mora biti na trgu in mora biti na trgu, kajti to izoblikuje kvalitetno in tudi neodvisno novinarstvo. Če pa mi vpeljemo in vkalupimo del novinarjev, ki so za informiranje in za ustvarjanje javnega mnenja zelo pomembni, v en sistem, ostalih pa ne, niso več na trgu in bodo to tisti - verjetno - ki jim tudi ni do doseganja rezultatov, da bi si dvigovali tržno ceno. Zato mislim, da je prav, da je novinarstvo in novinarski poklic izvzet iz teh kalupov, ki jih danes tu določamo in ki seveda bremenijo državni proračun. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Partljič, replika. Izvolite.
Mislim; da - upam, da ne bom sprožil novih replik, ker mislim, da smo si povedali in da bi lahko šli k glasovanju. Očitno pa pač govorimo o dveh različnih stvareh. Poslušal sem govornike z leve in desne, seveda enako relevantno in z enako apriorno simpatijo ali antipatijo. Se tu ne bi opredeljeval. Ampak zdi se mi, da smo v neki zgodbi, ko se človek, kadar je hudo, drži za zadnjo vejo; ampak, ko že ni več vode, pa se še zmeraj drži. O tem, da jih zdaj na ta način ščitimo, kakor smo jih nekoč ščitili, ko je ne - vem, kdo - bedel nad nami. S tem, če bi pristal, da to drži, bi pristal, da bomo zdaj torej ščitili univerzitetne profesorje na ta način, sodnike in tako dalje. Torej še enkrat bi rekel, da po moji skromni presoji imajo prav tisti, ki govorijo, da v tem primeru za to absolutno ne gre. Da gre za neko razvidnost porabe javnih sredstev. In oni pač iz teh sredstev so plačani. Če se pa lahko ta zavod kakorkoli osamosvoji in ne bo plačeval ljudi iz javnih sredstev, pa je ta zgodba popolnoma točna, ki jo zdaj poslušamo. Preprosto ne razumem, ker če bi bile res replike na to, bi pristal na to, da pa drugi naj imajo nekakšno zaščito. Ker sem pa prepričan, da za to ne gre, predlagam, da glasujemo.
Hvala lepa. Še dve razpravi. Najprej gospod Juri, potem gospa Simšič. Se odpovedujete, gospod Juri? Gospa Danica, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, priznam, da sem precej razmišljala, ali naj se v tej razpravi oglasim ali ne, iz zelo preprostega razloga. Kajti, s predlagatelji tega amandmaja imam pravzaprav posebne vrste izkušnje, ki jih ne bi želela okvalificirati. Ampak vendar bi pa rada nekaj rekla: da gre pri tej današnji razpravi pri tem členu za dobršno mero sprenevedanja. Zakaj? Zato, ker imamo pri 13. členu predlog, ki izvzema vse zaposlene v javnem zavodu Radiotelevizija Slovenija iz sistema plač v javnem sektorju. Vse zaposlene. In zakaj pravim, da gre pri razpravi pri tem drugem členu za sprenevedanje. Prav, če večina meni, da so novinarji tisti na nacionalni televiziji, na nacionalnem radiu, ki morajo imeti poseben status, potem se mi zdi tudi s strani kolegov novinarjev v javnem zavodu rahlo nesprejemljivo to, da pozabijo na svoje kolege, ki zlasti v televizijski sporočilni govorici včasih lahko povedo bistveno več, kot pove posamezna beseda. Kje so tukaj snemalci, kje so vsi tisti, ki tudi s svojim načinom izražanja sporočajo javnosti zelo veliko? Nekoč, ko smo v državnem zboru sprejamali zakon o razmerjih plač, ki ga bomo, seveda, s tem sprejemom zakona razveljavili - to je bilo leta 1994 - in ko smo nekateri upali izraziti na glas pomisleke glede razmerij plač zdravnikov, je morda ilustrativno tudi to, da so potem posamične razprave, ko so predstavniki zdravnikov prihajali k posameznim poslanskim skupinam, se je pogovor - vsaj z menoj - začel na način: "Lepo pozdravljeni, radi bi vam povedali, da zdravniki dnevno odločamo o življenju in smrti." To, če prevedemo na področje novinarstva, bom rekla, da novinarji dnevno odločajo o tem, ali se je dogodek zgodil ali se ni zgodil. In pred tem si ni potrebno zatiskati oči. In seveda to, ali o nečem poročajo in kako poročajo, k temu jih obvezujeta tako zakon kot tudi kodeks novinarske etike. Kako ga kdo izpolnjuje presojajo sami, zato imajo svoje kriterije. Hkrati bi pa rekla, da je tudi neke vrste sprenevedanje to, da pravimo, da javnost in svoboda izražanja mnenj, svoboda tiska ni ustavna kategorija. Je, saj to vendar določa 39. člen ustave. In še bi pravzaprav lahko naštevala vrsto argumentov za to, da če koga izvzemamo, potem izvzemimo zavod kot celoto in zaposlene v tem zavodu. Če bi kdo v tej državi pravzaprav moral biti v situaciji, ko ne bi bil plačan iz državnih sredstev, je to zanesljivo tisti, ki po definiciji, zanesljivo po definiciji - kar novinarji po definiciji sicer niso, pa vendar tudi to počnejo in je prav, da počnejo - kontrolira vse institucije te države, njihovo ravnanje v odnosu do ljudi in to je, seveda, varuh človekovih pravic. Na njega bidržava, seveda, lahko še bistveno bolj pritisnila. Tako dajmo razmisliti o vseh teh stvareh. Sama bom podprla amandma k 13. členu, amandmaje k temu 2. členu, ko gre samo za izvzem dela ljudi, ki so zaposleni v javnem zavodu RTV Slovenija, pa ne bom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mislim, da lahko razpravo zaključim. Zaključujem razpravo o amandmaju in o 2. členu in prehajamo na odločanje o amandmaju. Glasujmo! Navzočih nas je 62. Za je glasovalo 19, proti 39. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil podpore. Zato prehajamo na razpravo in odločanje o 5. členu in o dveh amandmajih k temu členu. Pod 1 je amandma vlade, ki ga matično delovno telo podpira. Pod 2 je amandma odbora s podporo vlade. Želite razpravljati? [[Ne želijo.]] Prehajamo na odločanje, najprej o amandmaju pod zaporedno številko 1. Glasujemo. Navzočih nas je 54, za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma pod številko 1 sprejet. Odločamo o amandmaju pod številko 2. Glasujemo. Navzočih nas je 52, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju vlade k 6. členu, ki ga matično delovno telo podpira. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih nas je 54, za je glasovalo 44, proti nihče. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o dveh amandmajih k 7. členu. Pod številko 1 je amandma vlade, ki ga matično delovno telo podpira, pod številko 2 je amandma poslanske skupine Nove Slovenije, ki ga matično delovno telo in vlada ne podpirata - samo trenutek. V pregledu sta ta dva amandmaja. Na klopi pa ste dobili amandma na amandma vlade k 7. členu oziroma amandma na amandma vlade, ki se nahaja pod zaporedno številko 1, to je amandma poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Na klopeh imate tudi amandma, ki je samostojen, k 7. členu, predlagateljica je poslanska skupina Nove Slovenije. Naj še enkrat ponovim. Najprej bomo odločali o amandmaju na amandma, katerega predlagateljica je poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, potem bomo odločali o amandmaju vlade, ki se nahaja pod zaporedno številko 1 v pregledu. Nato pod zaporedno številko 2 v pregledu o amandmaju poslanske skupine Nove Slovenije ter potem še o amandmaju, ki je na klopeh, istega predlagatelja. Odpiram razpravo o vseh amandmajih. Gospod Sok, izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovane kolegice in kolegi! Rad bi še enkrat v tretji fazi sprejemanja zakona o sistemu javnih plač obrazložil amandma, ki sem ga vložil že v drugi obravnavi in ki je bil v obliki sklepa že sprejet ob prvi obravnavi. In sicer, že ob prvi obravnavi smo sprejeli sklep, da naj vlada do priprave zakona za drugo obravnavo prouči možnost, da veterinarje, ki delajo v sistemu javne uprave, uvrsti kot samostojno poklicno skupino. Pa to se ni zgodilo, pa vlada še pač naprej vztraja pri tem, da toni potrebno, medtem ko sindikat veterinarjev predlaga - in tako se je tudi z vlado in odgovornimi pogajal in pogovarjal - da bi v sistemu, ki ga imamo in ko veterinarska služba postaja ob pripravi na vstop v Evropsko unijo vse bolj pomembna in potrebna, da bi bilo veterinarje treba v tem zakonu posebej omeniti. In ta amandma, ki je pred vami, pravzaprav to predlaga in nič več. Se pravi, samo to, da se v plačni skupini C, poleg že navedenih, omenijo tudi veterinarji. V bistvu gre za to, da veterinarska služba v Sloveniji opravlja zelo pomembno funkcijo. Osebno sem o tem prepričan in bi rad povedal, kajti zavedam se, da marsikdo v tej državi, mogoče tudi v tem parlamentu, ne pozna obsega in pa dela in pa tudi lahko bi rekel, moči, ki jo ima javna veterinarska služba. Javna veterinarska služba pravzaprav deluje v sistemu javnega zdravstva. Celotna higiena živil živalskega izvora je podrejena veterinarski javni službi in tudi je veterinarska javna služba za to področje odgovorna. Celoten uvozu in izvoz živil živalskega izvora je pod nadzorom te službe. Danes je v svetu poznanih prek 200 različnih zoonoz - se pravi bolezni, ki so skupne tako ljudem kot živalim - in veterinarska javna služba je tista, ki ščiti naše prebivalstvo pred temi zoonozami. V sistemu globalizacije, h kateri se ta svet nagiba in v katerega bomo hitro - ali pa smo že - vstopili tudi mi v Sloveniji, bo seveda to vprašanje postalo še veliko bolj zaostreno. Razumem kolege veterinarje, ki se ob dejstvu, da so zdravniki dobili posebno plačno skupino v tem zakonu, počutijo nekako ogrožene in pa diskriminirane, če uporabim to besedo. Opravljajo, lahko trdim, v tem sistemu javnega zdravstva enako pomembno vlogo, v tem zakonu pa se jim ta njihov status ne priznava in nekako ostajajo na ravni tistih ki se do te službe dogajala v preteklih 50 letih socialističnega kmetijstva.
Prosim za mir v dvorani.
Ko se govori o sistemu plač, se bolj ali manj govori vedno o zgornjem nivoju plač. V resnici pa ni toliko pomemben zgornji nivo, kot je pomemben spodnji nivo. Če pogledamo to razpredelnico, to prilogo 2, lahko vidimo pravzaprav, da iz tega izhajajo velike razlike. Recimo, učitelj ali pa srednješolski profesor lahko začne z visoko izobrazbo v 14. plačilnem razredu, medtem ko začetnik sodnik lahko začne v 38. plačilnem razredu, ali pa raziskovalec v 28., zdravnik - recimo - v 26., in iz tega izhaja, da nekdo, ki začne v 14. plačilnem razredu, praktično do konca svojega poklicnega dela ne bo mogel doseči nivoja, v katerem pravzaprav nek drug poklic, kot je sodnik, začne. V tem kontekstu se tudi slovenski veterinarji vidijo in se bojijo, da bodo ostali na tem, kjer so danes, ko so startne osnove plač zelo nizke, in zato pričakujejo, da se jih omeni v tem zakonu. Vsega tistega, kar jih čaka v okviru pogajanj o kolektivni pogodbi, pa se tudi sami zavedajo, da si bodo morali ustrezno mesto izboriti sami. Mislim, da ta amandma v ničemer ne ruši koncepta tega zakona in da bi ga iz razlogov pomembnosti veterinarske službe bilo smiselno in dobro podpreti. Zato vas v imenu okoli 350 do 400 veterinarjev, zaposlenih v sistemu javnih uslužbencev, prosim, da bi ta amandma podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Podobnik, izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Samo na kratko bi rad predstavil amandma poslanske skupine Slovenske ljudske stranke k 7. členu; vezan je tudi na naš amandma k prilogi 2, ki je amandma na amandma vlade k prilogi 2. Kaj nas je vodilo, da smo pripravili ta amandma? Vodilo nas je stališče obče seje vrhovnega sodišča kot najvišjega organa vrhovnega sodišča. Obča seja je v svojem stališču poudarila, da je vrhovno sodišče po 127. členu ustave najvišje sodišče v državi in predstavlja vrh sodne veje oblasti. V skladu s 3. členom ustave pa je sodna veja oblasti enakopravna z zakonodajno in izvršilno oblastjo. In stališče je bilo, da naj bo enakopravnost nosilcev teh vej oblasti izražena tudi v izenačitvi njihovih plač. Morebitno razlikovanje bi lahko pomenilo, da se sodni oblasti ne priznava njenega, z ustavo določenega položaja, zato smo predlagali, da se v prilogi 2 prva alinea drugega odstavka tega amandmaja spremeni tako, da se glasi: "V plačni skupini A3 se najvišji plačni razred z 62. plačnega razreda premakne na 63., v plačni skupini A1 - pa razen predsednika republike - in v plačni skupini A4 se najvišji plačni razred s 65. premakne na 63. plačni razred." To se pravi, da bi se plače predsednika vlade, državnega zbora in predsednika vrhovnega sodišča izenačile, medtem ko pa za dva razreda ostaja višja plača predsednika republike. Hvala lepa.
Hvala vam. Predstavnik vlade, gospod Klinar, izvolite.
Hvala. Ponovno bi komentiral amandma poslanske skupine Nove Slovenije glede veterinarjev. Ponovno bi na kratko pojasnil, da so veterinarji v plačni podskupini C2, ker so državni uradniki. Gre za veterinarsko upravo. Veste, da veterinarskega zavoda ni več, zato jih ne opredeljujemo kot poklicno skupino. Veterinarji, ki so pa organizirani znotraj veterinarske zbornice, so pa zasebni veterinarji. Tako, da mislimo, da so ustrezno predstavljeni v skupini C2. Moram pa povedati tudi za prihodnje razprave, da seveda izločitev nekoga v posamezne plačne skupine ne pomeni avtomatično, da je zdaj kakorkoli privilegiran glede plač. To ni neposredno povezano. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Sok, izvolite.
Hvala za to obrazložitev, vendar bi k temu rad dodal, da tukaj ne gre za povezavo med veterinarsko upravo Republike Slovenije in pa veterinarsko zbornico. Veterinarska zbornica je nekaj čisto drugega in nima s tem zakonom praktično nobene povezave. Torej, mi imamo res v Sloveniji sprejet zakon, da je članstvo v veterinarski zbornici obvezno, ampak to pač pomeni neko cehovsko organizacijo v okviru zbornice. Tukaj gre v glavnem za veterinarje, ki so pač zaposleni v sistemu javnih uslužbencev. Izključno ali pa vsi spadajo v veterinarsko upravo Republike Slovenije in so tudipri tej upravi vsi zaposleni. Opravljajo pa v glavnem, kot sem že prej povedal, nadzor nad živili živalskega izvora, torej delajo v sistemu varovanja javnega zdravja.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, razpravo o teh amandmajih zaključujem. Gospa Zupan, izvolite.
Hvala lepa. Mogoče sem res malo prepozno dvignila roko. Hvala lepa za ljubeznivost. Samo amandma, ki smo ga vložili, bi rada obrazložila, hkrati pa se opravičila, da je prišlo do napake. Zdaj naj bi samo povedala, v čem je napaka, potem bomo pa še predložili pisno. Tu gre za to, da v tabeli Plačilne skupine, plačne podskupine se pri plačnih skupinah - mi smo napisali "A2, A3 in A4", pravilno pa je "A1, A2, A3, A4" - določi kot najvišji 63. plačilni razred. To bomo pisno tudi popravili. Menimo, da je prav, da glede na to, da sta po ustavi zakonodajna, izvršilna in sodna oblast enakopravne, da to izenačimo in da s tem tudi pokažemo naš prispevek k tem zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj lahko zaključim razpravo. Razpravo zaključujem in prehajamo na odločanje. Skušala bom biti jasna, da bomo vedeli, o čem odločamo. Gre torej za skupino amandmajev k 7. členu. Najprej bomo odločali o amandmaju na amandma vlade k 7. členu, katerega predlagatelj je poslanska skupina Slovenske ljudske stranke. Obrazložitev glasu. Gospod Podobnik, izvolite.
Hvala lepa. Na kratko bom obrazložil glas. Podprl bom ta amandma. Ta amandma je posledica našega predloga, da bi se potem kasneje v prilogi, ko bi se izenačilo zakonodajno, izvršilno in sodno vejo oblasti na razred 63, predsedniku pa določilo razred 65, torej to je posledica. Če bo tam sprejeta ta rešitev, potem je potrebno ta odstavek v sedanjem amandmaju vlade črtati. Amandma poslanske skupine bom podprl. Hvala.
Hvala. Prehajamo torej na odločanje. Glasujmo! Navzočih nas je 54. Za je glasovalo 11, proti 39. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma na amandma ni dobil podpore. Vračamo se v pregled. Odločali bomo o amandmaju vlade pod zaporedno številko 1 v pregledu k 7. členu. Glasujmo! Navzočih nas je 54. Za je glasovalo 45, proti 1. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod zaporedno številko 2, katerega predlagatelj je poslanska skupina Nove Slovenije. Glasujmo! Navzočih nas je 54. Za je glasovalo 15, proti 39. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil podpore. Odločamo še o amandmaju poslanske skupine, ki je popravljen in se glasi tako: V tabeli Plačne skupine, plačne podskupine, se pri plačnih skupinah A1, A2, A3 in A4 določi kot najvišji 63. plačilni razred. Ali sem prav povzela, gospa Zupan? Hvala lepa. Odločamo torej o popravljenem amandmaju k 7. členu. Glasujmo! Navzočih nas je 54. Za je glasovalo 12, proti 39. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil podpore. Prehajamo na razpravo in odločanje o amandmaju vlade k 11. členu. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujmo! Navzočih nas je 50. Za je glasovalo 40, proti 1. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na razpravo in odločanje o dveh amandmajih vlade k 12. členu. Želi kdo razpravljati? Ker ne, prehajamo na odločanje. Glasujemo.
52 navzočih. 40 za, 3 proti. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet, je bil sprejet, pardon. Se opravičujem, hitra menjava Odločamo o amandmaju pod zaporedno številko 2 k 12. členu. Prosim. Minuto odmora, prosim. Ali lahko tehnična služba pride sem? Prosim.
Samo še hipec. Ne še. Ni še glasovanja. Zdaj pa bom dal na glasovanje amandma pod zaporedno številko 2 k 12. členu. Glasujemo. 50 navzočih. 40 za, 1 proti. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Smo pri 13. členu. Imamo tri amandmaje. Želi kdo besedo o njih? [[Nihče.]] Potem zaključujem razpravo in glasujemo najprej o amandmaju pod zaporedno številko 1 k 13. členu. Ali lahko discipliniramo ta telefon? Hvala lepa. Glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko 1 k 13. členu. 55 navzočih. 45 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma pod zaporedno številko 1 sprejet. Glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko 2 k 13. členu. Glasujemo. 54 navzočih, 47 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma pod zaporedno številko 2 sprejet. Pri tem členu glasujemo še o amandmaju pod zaporedno številko 3. 54 navzočih, 3 za, 43 proti. [[Za so glasovali 3.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Gremo na 14. člen, kjer imamo en amandma. Želi kdo o njem besedo? [[Nihče.]] Amandma pod zaporedno številko 1 k 14. členu dajem na glasovanje. Glasujemo. Smo sredi glasovanja. 51 navzočih, 40 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Na 7. strani imamo k 16. členu vložen en amandma. Želi kdo besedo? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. Amandma dajem na glasovanje. Glasujemo. 52 navzočih, 41 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. K 19. členu imamo amandma. Želi kdo o njem besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. Amandma dajem na glasovanje. Glasujemo. 50 navzočih, 41 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da smo amandma sprejeli. Pri 21. členu imamo dva vložena amandmaja, oba dajem v razpravo, če kdo želi besedo. [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. Najprej odločamo o amandmaju pod zaporedno številko 1. 50 navzočih, 41 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zdaj odločamo o amandmaju pod zaporedno številko 2. Glasujemo. 51 navzočih, 42 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da sta oba amandmaja sprejeta. K 22. členu imamo prav tako vložena dva amandmaja. Oba dajem v razpravo. Nihče ne želi besede. Prvi amandma dajem na glasovanje, pod zaporedno številko 1 k 22. členu. Glasujemo. 49 navzočih, 41 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko 2 k 22. členu. Glasujemo. 49 navzočih, 6 za, 36 proti. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. K 23. členu imamo en amandma. Nihče ne želi besede. Dajem ga na glasovanje. 40 za od 49, nihče proti. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. K 25. členu imamo en amandma. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Dajem ga na glasovanje. 51 navzočih. 41 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Imamo tri vložene [[...]]Ali imam prav, da so vsi amandmaji pod zaporedno številko 1, 2 in 3 k 28. členu umaknjeni? 1 in 2? Kolega Battelli, prosim povejte.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ne, niso umaknjeni. Bom poskušal na najkrajši možni način obrazložiti to situacijo. Se pravi, umaknjen bo amandma pod zaporedno številko 2, ki sicer uživa podporo matičnega delovnega telesa. V razpravi včeraj na odboru pa se je pokazalo, da za funkcionarje drugih pravosodnih organov ne more določiti dodatka sodni svet, ker obstajajo razlike. Sodni svet lahko določi le sodnike, medtem ko recimo za državnega pravobranilca generalni državni pravobranilec in tako naprej. So različni institucionalni momenti, ki lahko to določijo. Zaradi tega je bolj popoln in jasen amandma pod zaporedno številko1, h kateremu je vložen redakcijski amandma, ki [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]nekaj, kar sistemsko ne drži in kar se je prikradlo sem, ne vem kako, v besedilo prvega odstavka. Amandma o katerem se bo glasovalo, je amandma pod zaporedno številko 1, ki bo popravljen glede na redakcijo, ki jo je treba opraviti. To je ta amandma, ki v bistvu uživa tudi podporo matičnega delovnega telesa. Drugi je pa umaknjen. Hvala.
Kolega Battelli, samo hipec. Gospa generalna sekretarka bo pomagala razčistiti zadevo. Ali ni nekaj v redu z zaporednimi številkami, ki ste jih vi referirali, ali pa smo mi imeli različno informacijo od vaše, ki ste jo zdaj dali, glede umika. Prosim za kanček prijaznosti in potrpežljivosti državni zbor, da razčistimo glede postopkaglasovanja o amandmaja k 28. členu.
Smo razčistili. Je v redu. Počasi bomo nadaljevali. Smo več kot na polovici pregleda. Kolegice in kolegi, lahko prosim za vašo pozornost, zbranost. Najprej o amandmajih, ki so umaknjeni. Umaknjena sta amandmaja pod zaporedno številko 2 in 3. Samo 2. Glasovali bomo o amandmaju pod zaporedno številko 1 in 3. Imamo amandma na amandma k 28. členu pod zaporedno številko 1. Najprej bomo odločali o amandmaju na amandma pod zaporedno številko 1. To je redakcijski amandma. Ni sporov, o čem bomo glasovali? [[Ne.]] Potem bom dal to na glasovanje. Malo pozornosti bom prosil! Prvo glasovanje ni bilo uspešno. Ali se lahko, prosim, usedete v svoje klopi? Še enkrat dajem na glasovanje amandma na amandma. Prosim! Glasujmo o amandmaju na amandma! 46 navzočih. 38 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma na amandma sprejet. Glasujmo zdaj o amandmaju pod zaporedno številko 1. Prosim! Amandma pod zaporedno številko 1 k 28. členu!s 46. 37 za, 4 proti. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. S tem je postal amandma pod 3 brezpredmeten. V redu. Tako smo odločili o amandmajih k 28. členu. Ali lahko prosim poslance, da gremo sedaj na nov pregled, ki ga imate pred seboj na klopi, ker so nekateri popravki vnešeni in gremo prav tako na 12. stran novega pregleda. Ali imamo vsi nov pregled v rokah? Gremo na 29. člen in amandma Vlade Republike Slovenije. Želi kdo besedo? [[Nihče.]] Glasovali bomo o amandmaju pod zaporedno številko 1 k 29. členu. Glasujmo! 51 navzočih. 38 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. K 30. členu Vlada Republike Slovenije vlaga amandma. Nihče ne želi besede. Glasujmo o amandmaju pod zaporedno številko 1 k 30. členu! Prvo glasovanje ni uspelo. Še enkrat. Kolegice in kolegi! Ponovno glasujmo o amandmaju pod zaporedno številko 1 k 30. členu! Glasujmo o amandmaju pod zaporedno številko 1 k 30. členu! Mislim, da nas je dovolj v dvorani. Dobro. Poglejte, ura je zdaj 13.00. Predlagam, da bi dali 15 minut odmora, tako da se morda opravi še kakšna druga stvar. Državni zbor dela od 10.00 ure, pa predlagam, da zdaj naredimo 15 minut odmora da začnemo ob 13.15 uri. Ampak, prosim, kolegice in kolegi, da ste takrat v dvorani.
Čez tri minute bomo nadaljevali sejo. Vabim kolegice in kolege, da pridejo v dvorano. Kratek odmor za osvežitev se izteka, nadaljevali bomo sejo. Sekretarji poslanskih skupin naj opozorijo kolegice in kolege, ki so v stavbi državnega zbora, da pridejo v veliko razpravno dvorano, prosim. Ko bom ocenil, da nas je dovolj, bom ugotavljal navzočnost v dvorani, potem bomo šli pa na ponovno glasovanje. Prosim, da kolegice in kolegi iz preddverja pridejo v dvorano. Ugotavljal bom navzočnost v dvorani. Ugotavljam navzočnost, da vidimo, ali nas je dovolj. Prosim, pritisnite tipko "kvorum". Ugotavljam navzočnost v dvorani. Dovolj nas je, državni zbor je sklepčen in lahko nadaljuje s svojim odločanjem. Smo pri 30. členu in odločamo o amandmaju k temu členu pod zaporedno številko 1. To je amandma Vlade Republike Slovenije. Smo dovolj zbrani? Lahko nadaljujemo z odločanjem? Prosim, glasujmo! Glasujmo! Jaz bom nekoliko dvignil glas. Upam, da to ne bo nevljudno. 50 navzočih. 36 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da smo amandma sprejeli. K 38. členu imamo amandma na amandma vlade, ki ga predlaga odbor in drugi amandma vlade. Želi kdo o teh predlogih besedo? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. Glasujmo najprej o amandmaju na amandma vlade. Prosim! 48 navzočih. 36 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je prvi amandma sprejet. Glasujmo o amandmaju pod zaporedno številko 2! 49 navzočih. 35 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. K 46. členu imamo dva amandmaja. Želi kdo o njima razpravo? [[Nihče.]] Potem jih dajem po vrstnem redu na glasovanje. Najprej amandma na amandma vlade pod točko 2. Glasujmo! Predlagatelj je odbor. 53 navzočih. 40 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Glasujmo o amandmaju pod zaporedno številko 2! 41 je glasovalo za od 56, nihče proti. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Na 15. strani pregleda imamo k 47. členu vložena dva amandmaja. Ali želi kdo o obeh amandmajih besedo? Ugotavljam, da nihče. Najprej dajem na glasovanje prvega. Glasujmo! Smo sredi glasovanja o amandmaju pod zaporedno številko 1 k 47. členu. 54 navzočih. 40 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je prvi amandma sprejet. Zdaj glasujmo še o drugem. Glasujmo o amandmaju pod zaporedno številko 2! Tega imamo na šestnajsti strani pregleda. 54 navzočih. 40 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je tudi ta amandma sprejet. Na 17. strani imamo k 50. členu v našem pregledu vložen en amandma, in sicer vlade Republike Slovenije. Želi kdo besedo? Kolega Anderlič, prosim.
Zaradi dveh stvari sem se prijavil k besedi. Rad bi razpravljal o tem vladnem amandmaju, in drugo pa je, da bom vložil še en amandma k tej točki. Najprej bom prebral amandma na amandma, in sicer se na koncu doda nov odstavek, ki se glasi: "Ne glede na določbe tega zakona, lahko vlada zaradi hitrejšega delnega odpravljanja ugotovljenih nesorazmerij med plačami na področju vzgoje in izobraževanja in drugimi dejavnostmi sklene aneks k kolektivni pogodbi za dejavnost vzgoje in izobraževanja v Republiki Sloveniji v skladu z razmerji, ki jih določa ta zakon". Obrazložitev. Zaradi odpravljanja ugotovljenega zaostajanja rasti plač, zaposlenih v vzgoji in izobraževanju, se s predlaganim amandmajem omogoča predčasno delno usklajevanje plač z uveljavitvijo novele zakona. Mislim, da gre ta amandma v smer večjega dogovarjanja in hitrejšega reševanja teh razkorakov pri plačah v vzgoji in izobraževanju. Predlagam, da ta amandma tudi podpremo. Druga stvar, ki me pravzaprav pri tem amandmaju vlade zanima in sicer grozno diši po nekem preteklem času, po "aršinih" iz prejšnjega desetletja in prejšnjega stoletja, tudi tisočletja, ko se je pravzaprav zelo rado zatekalo k zamrznitvam plač, kadar vlada, država ni bila v stanju obvladovati z drugimi mehanizmi razmerja plač v javnem sektorju. Jaz sem vedno bil že pred leti proti temu, da se plače zamrznjujejo na tak ali drugačen način, kajti to je vedno povzročalo nezadovoljstvo, ker so se s tem, ko je nek del bil zamrznjen, nesorazmerja pojavljala v drugačnem redu, kot se tukaj. Ker vem, da bi se to razmerje 1 proti 10, lahko in moralo odpraviti, vzpostaviti ne do leta 2008, ampak prej. In jaz sprašujem, glede na to, da sem vendarle že predlagal tudi ministru in ostalim, da bi veljalo pogledati najnižji plačilni razred in tisti del, ki pravzaprav to razmerje vzpostavlja. Lahko bi seveda tudi najvišjega. Ampak glede na to, da jih srečujemo v javnem sektorju, vsaj tako sem obveščen in sem prebral v časopisih in dobil nekatere podatke, da plače v najnižjih razredih, tudi v državnem zboru je bilo še pred leti, mogoče je tudi še zdaj tako, da zaposleni k plači dobivajo tako imenovane draginske dodatke. Četo pomeni, da tisti, ki so v teh razredih spodaj, dobivajo draginske dodatke, dobivajo iz tega istega proračuna, in bi morali po mojem trdnem prepričanju te razrede odpraviti in to pretvoriti v plače, v ta spodnji razred. Sprašujem, ker ne vem za podatke, koliko je v javnem sektorju zaposlenih, ki dobivajo zaradi prenizke plače draginski dodatek. Mislim, da je gospod Božič pred letom ali kaj takega spraševal tudi na KVIAZ-u in v državnem zboru, kako je s tem. Mislim, da bi bil to boljši instrument, da sine delamo, bom rekel, nekega dodatnega dela, da si nalijemo čistega vina in da rečemo: v tej državi je najnižja plača taka, ki omogoča preživetje, in država v sektorju javnih uslužbencev to ureja na tak način, da ta razmerja vzpostavlja 1:10 in je tisti spodnji razred, da poenostavim, brez draginjskega dodatka. Prosim vlado za odgovor.
Najprej ima razpravo še kolega Kebrič. Prosim.
Hvala za besedo. Ne strinjam se z besedami, da mora spodnji razred zagotavljati preživetje, pač pa mora spodnji razred, najnižja plača, zagotavljati dostojno življenje. To je popravek izvajanja kolega Anderliča.
To je bil redakcijski popravek. Gospod minister, želite odgovarjati na vprašanja? Prosim.
Odločitev o tem, da se kot ciljano razmerje določi 1:10, je bila odločitev državnega zbora v drugem branju, kjer nas je zbor s posebnim sklepom zavezal k temu, da vzpostavimo mehanizem odprave tako visokega razmerja, kot ga imamo sedaj. Imamo pa razmerje, ki nekaj čez 1:12, pri čemer smo to razmerje med pripravo tega zakona že zmanjšali s prejšnjih 1:13, potem ko smo že opravili operacijo, o kateri govori spoštovani kolega poslanec, namreč odpravili nižje prve tri razrede. Ta operacija - spomnili seboste - 68 razredov na začetku ali še do drugega branja, sedaj jih imamo 65, nastali so tako, da smo spodnje tri razrede odpravili, s čimer smo najnižjo plačo v javnem sektorju s prejšnjih 83.000 povečali na 99.000. S tem smo vzpostavili pomembno nesorazmerje v razmerju do najnižje plače v gospodarstvu. Nadaljnje povečevanje tega razmerja bi lahko ustvarjalo nered na trgu dela, ki naj vendarle bo enoten. Bistvo določila - verjetno ima poslanec v mislih člen, zadnji odstavek oziroma predpredzadnji odstavek, kjer gre za ciljano razmerje 1:10 - je prav ta obvezna usmeritev vlade, da se to doseže, ampak da se doseže v nekaj letih. To pa je možno dosegati na različne načine, v odvisnosti od tega, kako nam bodo gospodarske razmere omogočale povečevanje najnižjih plač. To je rešitev, ki jo ta trenutek vlada predlaga in vključno z zadnjim odstavkom, ki nalaga, da se del vsakoletne uskladitve nameni za zmanjševanje razpona, predvsem pa tudi za vzpostavljanje novih, bolj pravilnih razmerij med plačami v javnem sektorju. Predlagam da to določilo podprete takšno, kot je.
Kolega Lavrinc.
Jaz bi gospoda ministra izzval, da pove še nekaj o tistem amandmaju, kjer kolega Anderlič predlaga nov odstavek. Tu bi bilo zanimivo slišati stališče vlade.
Želite, gospod minister, besedo?
Kar zadeva predloga, ki je povezan s pogajanji v šolstvu, bi rekel, da ga predlagatelji razumemo na ta način, da se posebej poudari, da se dialog s sindikati za vzgojo in izobraževanje lahko nadaljuje, tudi zaključi in da sprejetje zakona zato ni ovira. Res je, da bi se samo po sebi tudi tako lahko razumelo, saj zakon pravi glede prehoda, da se kolektivne pogodbe, ki trenutno veljajo, ohranjajo do vzpostavitve novih kolektivnih pogodb oziroma do začetka uporabe novega sistema, to je v letu 2004. Tako je formulacija, ki se predlaga znotraj siceršnjih možnosti razlage zakona, posebej je pa poudarjeno tisto, kar predlagatelj sodi, da je v prid zakonu, da se tadialog lahko dokonča le v okvirih oziroma omejitvah, ki jih ta zakon postavlja v prilogi 2. S tega vidika mislim, da je dopolnitev z vidika zakona sprejemljiva.
Kolega Anderlič.
Jaz bi sicer lahko vprašal ministra, zakaj mi ne odgovori na vprašanje. Rad bi slišal, ali tudi zdaj, ko bomo sprejeli nov zakon, bo potrebno, da bodo posamezne skupine zaposlenih v javnem sektorju morale dobivate draginjske dodatke?
Minister.
Moral bi odgovoriti z nekoliko rezerve, ker vprašanje sociale ne sodi v pristojnost ministrstva za notranje zadeve, tako da iz lastnega odgovora kvalificirano ne bi vedel povedati. Mi pa svetujejo kolegi, ki so večji poznavalci od mene, da draginjskega dodatka že dve leti v javnem sektorju ne izplačujemo, kar pomeni, da ta institucija pri plačah v javnem sektorju ni uveljavljena. Po mojem vedenju je draginjski dodatek nekaj, kar je namenjeno zelo nizkim plačnim kategorijam. Prej sem pa povedal, da se po spremembi v drugem branju začne najnižja plača v javnem sektorju pri 99.000, kar je po moji presoji bistveno več, kot pa so kategorije za draginjski dodatek.
Kolega Podobnik, potem kolega Anderlič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolega Anderlič me je presenetil. Predlagal je amandma na amandma vlade, ki ima zelo pomembno politično konotacijo, po drugi strani pa odpira vprašanje draginjskega dodatka, ki s tem amandmajem ni v ničemer povezan neposredno. In bi predvsem želeli, da bi amandma kolega Anderliča dobili v pisni obliki [[pravkar smo ga prejeli na klopi]] . Vprašanje, ki se odpira, je naslednje, ali ta amandma že pomeni prvo izjemo. Tokrat smo se vsi pridušali, tudi v koaliciji, da izjem ne bo - hop, Cefizelj, v zadnjem, tretjem branju prileti izjema! Če to je izjema, potem je potrebno, da se spregovori direktno in se ugotovi naslednje. Ko je vlada predlagala zahtevo za sklic izredne seje za drugo branje, jekorektno zapisala, da poleg omenjenih poslovniških pogojev ta predlog za izredno sejo utemeljujemo tudi s podpisom aneksa h kolektivni pogodbi za vzgojo in izobraževanje, s katero se je vlada Republike Slovenije zavezala, da bo omenjeni zakon sprejet do 30.4.2002. In potem tudi, mislim, da pomembno povzema stališče sindikata vzgoje in izobraževanja, torej SVIZ-a, ki je javno ponovil, da se odpoveduje zahtevi po sprejemu zakona v mesecu aprilu, vendar pa vztraja na uveljavitvi uskladitve plač pred predvideno uporabo zakona o sistemu plač v javnem sektorju, to je pred 1.1.2004, "kajti te zahteve bi imele pomembne javnofinančne učinke, predvsem v letu 2003, kar bi lahko v zaostrenih gospodarski situaciji povzročilo negativne posledice". Če je omenjeni amandma, ki je amandma na amandma vlade kolega Anderliča, politični "face saving" tega problema socialnega partnerstva in dejstvo, da so pravzaprav zaradi tega dejstva, o katerem govori vlada, da imamo danes to sejo, zaradi roka 30.4.2002, da ne bo nesporazuma, zato danes tukaj sedimo, sicer ne bi sedeli. Če je torej predlog gospoda Anderliča tak, da sicer prinaša izjemo, ampak da to seveda ne pomeni dodatnih finančnih sredstev, je to en vidik. Zato bi prosil gospoda ministra, če lahko pokomentira amandma poslanskega kolega Anderliča, predvsem z vidika dodatnih sredstev, ki bi jih eventualna dosledna interpretacija tega amandmaja lahko pomenila. Če pa je to dodatna varovalka ali namig, da se ne bi interpretiralo v pogajanjih vlade in sindikata, da bi lahko bilo izglasovanje zakona ovira za nadaljnje pogajanje, potem je to rešitev, ki bi jo z veseljem podprl; če je zgolj samo to. Sam sem pa trdno prepričan, da ravno določbe zakona govorijo o tem, da se bodo pogajanja nadaljevala. Zakaj je potem ta amandma potreben? Nihče nas ni obvestil, da bo tak amandma vložen, nihče nas ni povabil, da bi ga sopodpisali, zato bi želeli, ker smo bili korektni sogovorniki v obeh branjih, na ta vprašanja tudi tu, na javnem mestu, odgovore. Hvala lepa.
Po vrsti bom dal takoj besedo. Najprej kolega Anderlič, kolega Lavrinc, kolega Potrč in minister.
Zdaj sem res govoril o dveh stvareh, ki nista v ničemer povezani, ampak za opravičilo, kakorkoli, amandma je bil spisan šele takrat, ko sem že začel govoriti, še preden sem ga dobil v roke. Je pa to predvsem to, kar ste govorili o drugem delu in gre za to, da se stvari naprej pogajajo in urejajo v okviru že predvidenih stvari. Hvala lepa.
Kolega Lavrinc.
Hvala za besedo. Mislim, da je prav ta intervencija gospoda Podobnika na mestu. Zakaj? Zdaj sem dobil tudi sam to besedilo in v prvem delčku tega amandmaja se to glasi tako: "Ne glede na določbe tega zakona, lahko vlada..." in tako naprej. Zato prosim, da tudi predstavniki vlade dobro razmislite, o čem govorimo. To je prvo. Drugo, meni se to ne zdi fer, oprostite. Ko sem nastopal v imenu poslanske skupine, sem povedal, da je zakon, tako kot je pripravljen, skupaj z amandmaji, povzetimi včeraj na odboru, bil usklajen s sindikati, ki predstavljajo večino zaposlenih v javnem sektorju. Nekdo, ki pa ni želel sodelovati, je pa seveda zdaj izskočil tu in zadevo posebej pelje. In to tudi doseže skozi zakon. Meni to ni všeč. Oprostite. Rekel bom to, da se čutim, počutil se bom, kot da smo ostale potegnili za nos. Če ni tako, bom pa hvaležen za sporočilo. Saj pravim, jaz sem opozoril samo na nevarnosti oziroma na nevarne pasti, ki tukaj iz tega amandmaja ven gredo.
Kolega Potrč.
Hvala lepa. Smisel zakona razumem v hkratnem urejanju plačnega sistema za vse sektorje, ki spadajo v kontekst javnega sektorja oziroma javnih uslužbencev. V predlogu zakona se da razbrati, jaz pa prosim, da tudi predlagatelj to pove, da bi, ne glede na določbe tega zakona, ki to sočasnost predvidevajo, da bi ne glede na določbe zakona, ki predvidevajo, da se bo zakon začel, kar zadeva spremembe plačilnih razredov in podobnega, uveljavljati s 1.1.2004, za vzgojo in izobraževanje to lahko, res, da piše lahko, ampak po odločitvi vlade, urejalo prej. Če je tako mogoče razumeti, potem mislim, da to odstopa od koncepta zakona. Jaz ga sprašujem. Če se tako razume, mislim, da to odstopa od konteksta in koncepta zakona. Prosim za zelo, zelo jasen odgovor, ker se bojim, da to lahko pomeni na eni točki začetek ali pa nadaljevanje tistega, čemur smo se želeli z novim konceptom zakona izogniti, da bomo imeli parcialno dogovarjanje, da bomo imeli parcialne spremembe, da se bodo razmerja plač parcialno spreminjala, seveda s posledicami potem tudi na vse ostale dele zaposlenih, ki spadajo v javni sektor. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister.
Povedal sem svoje razumevanje tega določila, ki je v tem, da se bolj poudarijo omejitve, ki jih zakon v prilogi 2 določa, tudi za področje vzgoje in izobraževanja. Sicer je zakon, njegovo sprejetje moč, kar zadeva začetka uporabe, tolmačiti le na ta način, da se veljavne pogodbe ohranijo, to pomeni, da se lahko tudi spreminjajo, dopolnjujejo ali ukinjajo, dokler ne nastanejo nove pogodbe. Tako bi to veljalo tudi, če tega določila ne bi bilo. Res pa je, da zakon vzpostavlja nov splet kolektivnega pogajanja, določa roke za začetek sklepanja kolektivnih pogodb kot izvedbenih instrumentov tega zakona na novo in način priprave za začetek vzpostavljanja novih razmerij s 1.1.2004. Na izrecno vprašanje poslanca gospoda Podobnika, kakšne finančne posledice ima ta aneks, če si pobliže pogledamo formulacijo, ne ta aneks, ampak ta amandma, je videti, da je vladi s tem dano zgolj pooblastilo, da se lahko o tem pogaja, ne pa nikakršna obveznost, da se pogaja, še manj pa, da se pogodi za kakršnokoli obveznost, ki bi bila vnaprej zapisana oziroma bi predstavljala vnaprejšnjo obveznost. To pomeni neposrednega prejudica finančnih obveznosti tu ni. Tu je zgolj pooblastilo, da so že prej začeta pogajanja, pred mesecem, dvema mesecema začeta pogajanja na pobudo vlade, da se zaključijo, vendar da je zaključek teh pogajanj takšen, da bi znotraj omejitev, ki jih zakon zelo jasno v prilogi 2 določa. Pri takšnem razumevanju tega amandmaja, mislim, da ni škode za zakonski koncept, če bi ga sprejeli, zelo veliko koristi pa tudi ne. Tudi če tega določila ne bi bilo, mislim, da je pravna formulacija jasna. Veljavne pogodbe ostajajo, se lahko dopolnjujejo, ukinjajo, spreminjajo do začetka veljavnosti novih pogodb.
Gospa sekretarka s sekretariata, prosim.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Mi vendarle mislimo s strani sekretariata dati opozorilo državnemu zboru, čeprav besedila tega amandmaja pravzaprav ne razumemo povsem. Zaenkrat ima vlada pooblastilo, da sklene aneks. Če je aneks sklenjen in podpisan z obeh strani, potem tudi velja. Mi opozarjamo, da če bo taka rešitev prinesla tudi materialno pravne učinke, da gre lahko za drugačno obravnavanje ene skupine zaposlenih, zato mora imeti državni zbor razumen razlog v neki drugačni specifični situaciji, sicer krši načelo enakopravnosti iz 14. člena ustave. Hvala lepa.
Kolega Potrč, kolega Kebrič, po vrsti.
Jaz sprašujem, ker spet nisem razumel. Ampak gospod minister je vsaj na zaključku rekel "lahko sprejmete ta amandma, ker ne ruši zakona". V redu. Jaz pa moram povedati, da bolj soglašam s sekretariatom, ker piše zaradi hitrejšega, kot velja v zakonu, hitrejšega odpravljanja ugotovljenih nesorazmerij med plačami. Hitrejšega, kot velja v zakonu. Cilj zakona pa je, da se sočasno odpravljajo nesorazmerja, ki so, ali pa vzpostavljajo nova razmerja, ki so potrebna. To torej je izjema in rad bi samo naslednje: če vlada prevzema odgovornost, da to hitrejše odpravljanje je, prvič, utemeljeno, drugič, da zaradi tega ne bo prišlo do problemov v urejanju z drugimi sindikati in da ne bo ponovno zastalo socialno partnerstvo na tem področju, potem mene osebno najmanj moti, če je to prepričanje, da se to stori, vendar seveda s to polno odgovornostjo vlade, ker to pomeni posebej obravnavati en sektor vis a vis ostalega. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Kebrič.
Hvala za besedo. Kakorkoli berem ta amandma in obrazložitev, me motita dve besedi oziroma tri. Ta amandma zopet celo zadevo po svoje zamegljuje. Na drugi strani dobivamo od državljanov prigovore, da sprejemamo take zakone, ki v določeni interpretaciji pomenijo enkrat to, drugič pa drugo, kakor komu v dani situaciji ustreza. Zato menim, da ta amandma ni korekten do zakona. Če smo v zakonu zapisali razmerja in vse ostalo in da želimo ustoličiti oziroma uzakoniti uporabo s 1. januarjem 2004, potem ni korektno, da že zdaj odpiramo vrata za določene spremembe, ki jih bo kdo v danem trenutku tako ali drugače izkoristil. Osebno bom nasprotoval temu amandmaju, ker zopet zamegljuje situacijo in odpira stranska vrata, da bomo porušili to, za kar smo se trudili, da bi s tem zakonom sprejeli: določen, pregleden, jasen sistem. Hvala.
Kolega dr. Gaber.
Hvala, gospod predsednik. Mene, obrnjeno, prav zdajšnja razprava prepričuje v to, da je pametno sprejeti to določilo v tem zakonu. Razlog pa je preprost in poznamo ga vsi. Vsi, ki imamo pred sabo zelo vpadljive tabele in poznamo razmerja plač ta trenutek v tej državi, vemo, da bi bilo več kot pametno uresničiti to, kar je vlada podpisala že lani v zvezi z zmanjševanjem razlik med plačami v javnem sektorju. V pogajanjih, ki jih je vlada imela - pravzaprav ni posebej primerno, da o tem jaz govorim, pričakoval bi, da bo to vlada sama povedala - v to smer išče rešitev. Išče rešitev, ki gre vsmer, ki bo prej kot šele leta 2004 začela zmanjševati razlike. Namreč, ne bo potrebno zmanjšati razlik med sodniki, poslanci in ne vem kom pač že, ker so te plače že zadosti visoke in jih ni potrebno loviti. Obstojijo pa kategorije, in ta učiteljska je taka, ki pretirano zaostajajo in je to evidentno, da je temu tako. Vlada je tudi podpisala, da bo te razlike odpravljala, da jih bo zmanjšala in ta člen o ničemer drugem ne govori. Daje vladi možnost, da to naredi ob tako sicer zapisanem zakonu v okvirih, ki jih ta tabela prinaša. Vendar ne šele leta 2004, temveč tudi že v letu 2003. To je, mislim, ozadje tega člena. Jaz predlagam, da ga sprejmemo in osebno ga bom seveda podprl.
Hvala lepa. Kolega Kremžar.
Hvala lepa. Mene sta razprava in stališče sekretariata prepričali, da ne bom podprl tega amandmaja in sem globoko prepričan, da bi naredili več škode kot koristi, če ta amandma podpremo. Hvala.
Kolega Pucko, ste želeli besedo?
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister! Kolegice in kolegi! Menim, da bi poslance zanimal odgovor na naslednje vprašanje. Na čigav račun se bo to hitrejše delno odpravljanje ugotovljenih nesorazmerij izvedlo oziroma kaj bo to pomenilo v proračunih za naslednja leta? Samo to. Ekzakten odgovor. Tu ni zdaj bo, ne bo. Je, ali pa ni. Lahko gre stvar v to smer, da se to nesorazmerje odpravi na način, da se v drugem delu javnega sektorja odpuščajo zaposleni. Tudi to je rešitev. Zato hočem takšen odgovor. Hvala.
Še kdo, preden dam ministru besedo? [[Ne.]] Želite, gospod minister, besedo? Prosim, gospod Podobnik.
Samo še eno kratko vprašanje za ministra. Izglasovanje tega amandmaja na amandma bi po mojem trdnem prepričanju potegnilo za seboj tudi rebalans proračuna za leto 2003. To bi bila edina razumljiva posledica. Pomembno je, da poslanci, preden glasujemo o tem amandmaju, to vemo. Hvala.
Dobro. Stališča in vprašanja, gospod minister. Prosim.
Rad bi rekel, da so ta opozorila poslancev zelo resna in verjetno vredna razmisleka in presoje, da pa tega določila ne razumem na način, da že ustvarja kakršnekoli vnaprejšnje finančne obveznosti. Tako kot sem tudi prej pojasnjeval, ampak, zgolj pooblašča vlado, da se o tem lahko pogaja in nič več, kot to.
Ali lahko zaključim razpravo? Lahko. Prav. Imamo vložen amandma na amandma. Vložil ga je kolega Anderlič. Imamo amandma vlade Republike Slovenije. Odločali bomo torej o dveh. Najprej o amandmaju na amandma k 50. členu zakona o sistemu javnih plač v javnem sektorju. Glasujemo. 53 navzočih. 17 za, 29 proti. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 29.]] Amandma ni dobil potrebne podpore. Zdaj glasujemo o amandmaju vlade Republike Slovenije. Glasujemo. 53 navzočih. 38 za, 4 proti. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da smo amandma pod zaporedno številko 1 v pregledu sprejeli. K 52. členu imamo na 18. strani našega pregleda dve dopolnili. Želi kdo o njima besedo? Ugotavljam, da nihče. Potem bomo glasovali po vrstnem redu. Najprej o amandmaju pod zaporedno številko 1. Glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko 1. 49 navzočih. Za 38, nihče proti. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je ta amandma sprejet. Glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko 2. Glasujemo. 52 navzočih. 40 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. K prilogi 2 imamo vložene štiri amandmaje, ki so v pregledu. Imamo še amandma na amandma štirih poslanskih skupin. Dva amandmaja. Potem imamo amandma poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, amandma na amandma. In še amandma poslanske skupine socialdemokratske stranke. Treba bo nekoliko zbranosti, da bomo natančno vedeli, o katerem glasujemo in po kakšnem vrstnem redu. Vse pa dajem seveda v obravnavo. Želi kdo besedo? Kolega Podobnik.
Zelo na kratko, gospod predsednik. Samo kratek popravek uvodnega stavka amandmaja poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. To je amandma na novo prilogo 2 in ne na tekst, ker je pač sprememba. O tej vsebini sem že prej govoril, nisem vas prepričal. Predlagamo v poslanski skupini, da se pri vprašanju plač izenačijo vse trije veje oblasti, zakonodajna, izvršilna in sodna, plačilni razred 63, medtem ko pa plačilni razred predsednika države 65. Hvala lepa.
Hvala. Ali so kolegi in kolegice to registrirali? Kolega Vučko, prosim.
Jaz bi se opredelil do amandmaja poslanske skupine Socialdemokratske stranke k prilogi 2. Predlog amandmaja poslanske skupine, vsaj tako izhaja iz obrazložitve, izhaja iz trditve, ki je tudi zapisana v dopisu vrhovnega sodišča predsedniku državnega zbora, ki se glasi, citiram: "Enakopravnost nosilcev vsehtreh oblasti mora biti izražena tudi v izenačitvi njihovih plač." S to trditvijo se osebno ne strinjam in ji nasprotujem. Zakaj? Navedena trditev se sklicuje na 3. člen ustave, ki govori o načelu delitve oblasti. Načelo delitve oblasti se v praksi pojavi sorazmerno pozno, predvsem kot odziv na nastanek absolutističnih režimov. Izvorni, temeljni namen načela delitve oblasti ni v izenačitvi plač najvišjih funkcionarjev posamezne veje oblasti temveč v omejevanju oblasti, ene veje oblasti do druge. Gre za takoimenovani "check and balances". Tako parlament nadzira izvršilno vejo oblasti preko instituta proračuna, ustavne, potem nezaupnice in tako dalje. Sodna oblast, sodišča nadzirajo izvršilno vejo oblasti predvsem v smislu zakonitosti delovanja in odločanja, to se pravi izvrševanja nalog. Ustavno sodišče, ki je posebna veja, pa kot del sodne oblasti pa predvsem zakonodajno z vidika varstva ustavnosti in zakonitosti. Načelo delitve oblasti pomeni, da je vsaka veja oblasti samostojna, neodvisna. Toda, poudarim naj, le v okviru ustave in ustavnih pooblastil. To načelo pa, kolikor ga jaz razumem, ne pomeni enako vrednotenja funkcij najvišjih funkcionarjev in posameznih vej oblasti. Po moji oceni je to lahko posledica le politične odločitve. Namen zakona, ki je pred nami, ima povsem jasne cilje, med katerimi bi izpostavil dva. Prvič, urejati neskladja med posameznimi poklicnimi skupinami znotraj javnega sektorja in tudi funkcionarjev. In drugič, vrednotenje poklicev znotraj javnega sektorja in tudi vrednotenje posameznih funkcij najvišjih funkcionarjev posameznih vej oblasti, zakonodajne, izvršilne in sodne. Z zakonom, ki ga sprejemamo, torej vrednotimo tudi najvišje funkcije posameznih vej oblasti, pri čemer bi morali upoštevati predvsem ustavnopravni položaj posamezne veje oblasti, predvsem pa pristojnosti in odgovornosti posameznega funkcionarja, ki jih ima po ustavi. Razmerje, ki jih vzpostavlja predlagani zakon, ne pomeni, da se sodni oblasti ne priznava njen, z ustavo določen položaj, kot je zapisalo vrhovno sodišče. Če bi to držalo, potem tudi v nekaterih evropskih državah kršijo temeljno ustavno načelo delitve oblasti, saj je na primer v Avstriji razlika med predsednikom države in predsednikom vrhovnega sodišča nekaj tisoč evrov. Ponujena primerjava z Madžarsko, Hrvaško in Makedonijo me ne prepriča, zato bom glasoval proti predlaganemu amandmaju.
Prav. Želi še kdo besedo? Gre za amandmaje k prilogi 2. [[Nihče.]] Zaključujem razpravo. Zdaj pa pozor zaradi vrstnega reda glasovanja. Najprej bomo glasovali o amandmaju na amandma vlade. Potem imamo dva amandmaja štirih poslanskih skupin ter nato amandma poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Potem je amandma vlade, ki spreminja prilogo. Če bo ta sprejet, so ostali brezpredmetni. Kolega Lavrinc.
Proceduralno, predsednik, bi vas prosil - zdaj imamo ta pregled in pa seveda imamo te posamezne liste - če ste tako prijazni, ko boste napovedovali, o čem bomo glasovali, bi nam bilo zelo v pomoč, če poveste, denimo, amandma, poslanska skupina ta pa ta, to in to. Za to bi vam bil hvaležen.
Tako bomo tudi storili, da ne bo nobenih nesporazumov, o čem glasujemo. Najprej glasujemo o amandmaju na amandma vlade, ki ga predlaga odbor za notranjo politiko, vlada ga podpira, imate ga v pregledu na 18. in 19. strani. Ali je državnemu zboru jasno, o katerem amandmaju glasujemo? [[Da.]] Torej lahko glasujemo. Prosim. 53 navzočih, 42 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Sedaj bomo glasovali o amandmaju na amandma vlade, ki so ga vložile štiri poslanske skupine in pravi: "V plačni podskupini A3 se najnižji plačni razred dvigne s 36. na 37. plačni razred." Vemo, o čem odločamo? Prav, potem bomo o tem tudi odločili. Prosim, glasujemo. 52 navzočih, 39 za, 3 proti. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je amandma na amandma sprejet. Imamo amandma na amandma vlade, ki se glasi: "V plačni podskupini I1 se najvišji plačni razred z 48. pomakne na 53. plačni razred." Štiri poslanske skupine so predlagateljice tega amandmaja. V redu? Lahko glasujemo? Prosim, glasujemo. 52 navzočih, 35 za, 6 proti. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je amandma dobil potrebno podporo. Imamo amandma poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, amandma na amandma vlade Republike Slovenije k prilogi 2 [[to je na samostojnem listu]] . Imamo vsi pred seboj ta amandma? Vemo torej za vsebino amandmaja. O amandmaju glasujemo. Glasujemo o amandmaju na amandma vlade, ki ga je vložila poslanska skupina Slovenske ljudske stranke. Amandma ni dobil potrebne večine. 16 za, 33 proti, od 52 prisotnih. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 33.]] Gremo na amandma pod zaporedno številko 2 na 19. strani našega pregleda. Vlada je predlagatelj. Če je sprejet ta amandma, so ostali brezpredmetni. Lahko glasujemo? Prosim. Glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko 2 na 19. strani pregleda. Gre za amandma vlade. 53 navzočih. 37 za, 1 proti. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma dobil potrebno podporo. S tem so ostali postali brezpredmetni. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Na podlagi tretjega odstavka 198. člena poslovnika sprašujem sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve, če je zaradi sprejetih amandmajev porušena medsebojna skladnost določb zakona. Izjavo o usklajenosti, prosim.
Gospod predsednik, želeli bi nekaj časa, da vendarle proučimo posamezne rešitve in poročamo zelo v kratkem zboru.
Koliko? Prosim.
Četrt ure.
15 minut. Ob 14. uri in 20 minut bomo odločali o zakonu. Ob 14. uri in 20 minut bomo odločali o sprejemu zakona.
Vabim kolegice in kolege, da pridejo, da zaključimo to sejo. Prosim! Kolegice in kolegi! Prosim! Ura je 14.20 minut. Sekretariat ima stališče glede usklajenosti, tako da lahko z zadnjim odločanjem končamo današnjo izredno sejo. Prosim! Ali lahko ugotavljam navzočnost? Prosim! Ugotavljam navzočnost v dvorani. Pritisnite prosim tipko "kvorum". Jaz le mislim, da nas bo več. Ko pride kolega Kebrič, bomo v polni sestavi. Ugotavljam navzočnost v dvorani! 49 navzočih. Torej nas je dovolj, da lahko odločamo. Sekretarka prosim, kakšna je izjava o usklajenosti?
Gospod predsednik, hvala za besedo. Glede na okoliščine, v katerih se je sprejemal ta zakon, izjavljam, da ocenjujemo, da skladnost določb zaradi sprejetih amandmajev ni porušena.
Dobro. Ker je zakon medsebojno usklajen, lahko glasujemo o zakonskem predlogu v celoti. Dajem ga na glasovanje, razen če ne želi kdo besede za obrazložitev glasu. Želi, kolega Kebrič. Prosim za mir v dvorani.
Hvala za besedo. Kratko bom obrazložil svoj glas, zakaj bom glasoval za ta predloženi zakon. Prvič, zaradi tega, ker zakon zagotavlja enotno lestvico za funkcionarje in za vse ostale zaposlene v javnem sektorju; drugič, odpravlja krivice v plačnem sistemu, ki so bile posledica izsiljenih parcialnih rešitev; tretjič, nov sistem odpravlja povečevanje in izsiljeno spreminjanje sistema plač na osnovi trenutne politične, take ali drugačne moči in situacije; naslednjič, četrtič, odpravlja se sistem cca 80 dodatkov k osnovni plači na vsega dobro desetino dodatkov, s čimer postaja sistem predvsem transparenten; petič, z novim sistemom se vzpostavlja javnofinančna obvladljivost cca 530 milijard proračunskega denarja, kar predstavlja več kot eno tretjino proračuna in se v tej posledici postavlja soodvisnost z izplačilom pokojnin; in šestič, z novim sistemom se postavlja soodvisnost med plačami javnega sektorja z vsakoletno proračunsko projekcijo. To so razlogi, da bom glasoval za ta sistem, za predloženi zakon. Hvala.
Želi še kdo obrazložiti svoj glas? [[Ne.]] Zaključujem razpravo in zaključujem podajanje stališč. Glasujemo o zakonskem predlogu v celoti. Prosim, glasujemo. 57 navzočih, 39 za, 16 proti. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je predlagani zakon sprejet. Gospod minister želi besedo. Prosim.
Če dovolite, samo nekaj sekund pozornosti. Rad bi se, spoštovane poslanke in poslanci, zahvalil za strpnost, konstruktivnost, za sodelovanje pri sprejemanju tega, po mojem zelo pomembnega zakona. Še posebej bi se rad zahvalil odboru za notranjo politiko za trdo delo, njegovemu predsedniku in strokovnim službam. Hvala lepa! [[Aplavz.]]
Dobro, minister, to je ena redkih priložnosti, ko govorite, nimajo pravice, da vam replicirajo. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in 17. izredno sejo državnega zbora. Preden se razidemo, vam moram povedati, da je prihodnji mesec eden najbolj zahtevnih mesecev v tem mandatu. Imeli bomo dve izredni seji, redno sejo, zasedali bodo odbori, celo vrsto drugih aktivnosti, tako da predlagam, da se zdaj čez prvomajske praznike, kolikor je mogoče, spočijemo, maja nas čaka zelo veliko dela. Hvala lepa.