Bakgrunnen for lovendringsforslaget er knyttet opp til at stillingen som president i Sametinget, som ble opprettet våren 1990, fremstod som om den var en fast stilling i staten, og at innehaveren av denne stillingen måtte anses å være en statstjenestemann med de rettigheter og plikter som en statstjenestemann innehar. Sametingets president er imidlertid et politisk ombud som reguleres av Sametingets forretningsorden. Denne ordningen har ført til at det ikke har vært en skikkelig pensjonsordning for Sametingets president. Muligheten for dette har vært til stede ved at departementet har kunnet treffe et midlertidig vedtak. Det er ikke gjort, og presidenten er således i dag ikke knyttet til noen spesiell pensjonsordning gjennom sitt verv. Proposisjonen drøfter forskjellige muligheter for å ordne på dette forholdet. Komiteen støtter Regjeringens forslag om at man oppretter en hjemmel i sameloven for å gi en forskrift med nærmere regler om en egen pensjonsordning. Komiteen er også enig i at de som har gjort tjeneste som politisk ombud i fulltidsbeskjeftigelse i 12 år, får rett til full pensjon på lik linje med stortingsrepresentanter. Komiteen er videre enig i at pensjonsalderen settes til 65 år. Komiteen har imidlertid merket seg at de løpende administrasjonskostnadene vil utgjøre hele 130 000 kr årlig, og at disse kostnadene skal dekkes innenfor eksisterende budsjettrammer. Komiteen vil påpeke at det med utgangspunkt i dagens situasjon, hvor bare Sametingets president og visepresident omfattes av ordningen, synes helt åpenbart urimelig at de løpende administrasjonskostnadene vil utgjøre 130 000 kr årlig. Komiteen har derfor bedt om at departementet vurderer forholdet mellom disse kostnadene og omfanget av det faktiske administrasjonsbehovet. Komiteen har ellers ingen anmerkninger og anbefaler et vedtak i tråd med proposisjonen.
Fremskrittspartiet har i Innst. O. nr. 4 tilsluttet seg en enstemmig komite i denne saken, som altså gjelder en endring i sameloven av 12. juni 1987. Dette endringsforslaget går ut på å gi Regjeringen en hjemmel i sameloven til å kunne gi forskrift om nærmere regler for en egen pensjonsordning for Sametingets president og andre ombudsmenn og -kvinner. Rent prinsipielt er imidlertid Fremskrittspartiets klare holdning at Sametinget bør nedlegges, dog uten at vi skal ta opp den debatten ved denne anledningen. Fremskrittspartiet har således i denne saken først og fremst vurdert de faktiske og rent saklige anliggender, og ser dette i lys av at dagens parlamentariske flertall på Stortinget vil opprettholde Sametinget. Under disse rådende omstendigheter ser vi derfor liten grunn til å gå imot Regjeringens og komiteens syn i denne sak, men vi har allikevel et visst behov for – også i denne sammenheng –meget kort å klargjøre vår rent prinsipielle holdning i forhold til Sametinget.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 1.[[Votering, se side 74]]
Presidenten vil minne om at sakens ordfører, Aud Gaundal, er medlem av Lagtinget.
Den saken som er til debatt nå, er det stor enighet om, og jeg skal derfor bare knytte noen få kommentarer til de endringene som foreslås gjort gjeldende i lov om Den Norske Stats Husbank. Denne enigheten strekker seg langt utover de politiske partiene i Stortinget, idet alle høringsinstansene på generelt grunnlag har uttalt at forslagene anses som formålstjenlige, og at «de er i pakt med tiden». En av de foreslåtte endringene er at ordningen med kontrollkomite nedlegges. Denne oppgaven skal nå bli mer framtredende og en del av hovedstyrets arbeid. En annen begrunnelse for at kontrollkomiteen legges ned, er at den kontrollen som i dag utøves, også ivaretas av andre instanser. Komiteen mener derfor vi bevarer en god kontroll selv om selve kontrollkomiteen nedlegges. I en tid hvor det blir mye fokusert på effektivitet og forenkling, er komiteen også enig i at tinglysningssperren for eiendommer pantsatt i Husbanken oppheves. Det blir også foreslått en lovhjemmel til å ettergi fordringer som ikke lar seg inndrive. Den viktigste begrunnelsen er at i de tilfellene hvor det er husstander med svak økonomi, uten beslagbare midler, er det heller ikke grunnlag for tvangsinndrivelse av kravet som personlig fordring. Med denne bakgrunn mener komiteen også at lovendringen er berettiget. For lån og tilskudd gitt direkte av Husbanken har søkere klageadgang i henhold til forskrift gitt i medhold av husbankloven § 25. Imidlertid er kommunale vedtak om lån og tilskudd der midlene er gitt av Husbanken, unntatt fra forvaltningslovens regler. Det er derfor opp til kommunene å etablere klageordninger for den type vedtak. For å sikre likebehandling og rettssikkerhet er komiteen enig i at forvaltningslovens bestemmelser skal gjelde, men at det reguleres særskilt i husbankloven at klageinstans skal være internt i kommunen. De øvrige endringene som er foreslått i loven, har komiteen ingen spesielle bemerkninger til. Når det gjelder de økonomiske og administrative konsekvenser av de endringene som foreslås, er komiteen av den oppfatning at endringene ikke bør føre til økonomiske eller administrative konsekvenser. Endringene, bl.a. med nedleggelse av kontrollkomiteen, kan heller ses på som en besparelse. En enstemmig komite anbefaler derfor de endringene som Regjeringen har foreslått i Ot.prp. nr. 74 for 1999-2000.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 2.[[Votering, se neste spalte]]
Odelstinget går da til votering.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.