Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani minister in drugi predstavniki vlade, gospe in gospodje, dober dan! Državni zbor bo pričel 39. izredno sejo, ki sem jo sklical na podlagi prvega odstavka 58. člena in drugega odstavka 60. člena poslovnika državnega zbora. Naj vas najprej obvestim, katere kolegice poslanke in kolegi poslanci se zaradi drugih obveznosti seje ne morejo udeležiti: kolegi Battelli, Čebulj, Diaci, Jelinčič, Kebrič, Kramberger, kolegica Ana Marija Tisovic in kolega Zamernik, za pričetek seje bo odsoten kolega Kelemina, po 17.00 uri pa kolega Peterle. Na sejo sem povabil predstavnike vlade Republike Slovenije. Še enkrat vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na določitev dnevnega reda 39. izredne seje. Predlog dnevnega reda je pripravljen skladno s prvim in drugim odstavkom 58. člena poslovnika. Predlogov v zvezi z dnevnim redom nisem prejel, zato prehajamo na določitev dnevnega reda. Kolega Podobnik.
Spoštovane kolegice in kolegi! Gospod predsednik, ob določitvi dnevnega reda se nam zdi prav, da opozorimo na vprašanje, ki je vezano na proceduro. Danes je bilo na kolegiju odprto vprašanje, ali se vsebina zakona, ki je 1. točka dnevnega reda, prekriva z vsebino že sprejetega zakona, ki čaka na referendumsko odločitev, in je ta zakon po naši dosedanji praksi v tem času nedotakljiv in gani mogoče na noben način spreminjati. Če bi se to zgodilo, bi bil to nesprejemljiv presedan in bi lahko tudi v prihodnje na tak način izigravali referendum. V poslanski skupini smo šli v tem času zelo v miru skozi vsebino zakona, ki je 1. točka dnevnega reda, in ugotavljamo naslednje. Po našem mnenju se prekrivata 1. člen zakona o izvršitvi 8. točke in 1. člen sistemskega zakona, ki ga imamo danes na dnevnem redu, še posebej v prvi in tretji alinei. Prvi zakon določa, da zakon ureja pogoje in postopek izdaje odločb o ugotovitvi stalnega prebivanja v Republiki Sloveniji državljanom druge države naslednice nekdanje SFRJ, ki so imeli v Republiki Sloveniji prijavljeno stalno prebivališče na dan 23.12.1990 in na dan 25.2.1992 in so že pridobili dovoljenje za stalno prebivanje. Drugi zakon, ta današnji zakon pa pogoje za pridobitev dovoljenja za stalno prebivanje tudi za nazaj, za vse takšne osebe, ki dejansko živijo v Republiki Sloveniji, ne glede na to, ali so si že pridobili dovoljenje za stalno prebivanje ali ne. Če bi se torej zgodilo, da bi tako imenovani tehnični zakon padel na referendumu, bi upravičenci iz tega zakona še vedno lahko uveljavljali pravice po sistemskem zakonu, ki je tukaj širše zastavljen. Po našem prepričanju torej gre za dva kroga, v katerem je prvi, manjši, v celoti vsebovan tudi v večjem. Torej se, žal, zakona prekrivata. In, seveda, če bi ravnali po dosedanji praksi, potem tak zakon ne more biti uvrščen na sejo državnega zbora oziroma v sprejem. Hvala lepa.
Peti odstavek 66. člena poslovnika omogoča predsedujočemu državnega zbora, da oceni, ali je treba na sami seji razrešiti določeno pravno vprašanje, in pozove predstavnika zakonodajno-pravne službe, da na seji poda ustno mnenje. To je gospa Tina Bitenc storila že na kolegiju, vendar jo bom prosil, da pride tudi na sejo državnega zbora. Če bo ocenila, da zahteva odgovor na vaše vprašanje primeren čas za pripravo pismenega mnenja, bo za to tudi sama zaprosila. Torej prosim gospo Tino Bitenc, da pride v veliko razpravno dvorano in da v skladu, kot rečeno, s peto alineo 66. člena odgovori na vaše vprašanje. Ali lahko to storite takoj?
Gospod predsednik! Mi smo skupaj s predlagateljem tudi preverjali, ali se ta dva zakona prekrivata. Mi smo ponovno ocenili, da tudi 1. člen v tem delu sistemskega zakona, kot je amandmiran po obravnavi na seji odbora, ne izničuje tehničnega zakona. Vendar bi radi nekaj časa, da ponovno preverimo in da vam eventualno oblikujemo tudi nekaj pisnega in da povemo, kje so tisti poudarki, ki razlikujejo 1. člen tega zakona od prvega člena tehničnega zakona. Že od samega začetka je bilo jasno, da tehnični zakon obsega 8. točko, z izjemo tistih, ki so dobili dovoljenje za stalno prebivanje po skrajšanih postopkih, na podlagi 17. oziroma mislim da 41. člena zakona o tujcih. Tako, da s tega vidika smo že takrat imeli, ob času vložitve, razliko, ki je ostala. Radi bi pa en del besedila, o katerem sem jaz govorila že na kolegiju, še dodatno preverilis predlagateljem. Sicer pa mislim, da na to vprašanje bi morala tudi vlada kot predlagateljica obeh zakonov odgovoriti. Namreč v času pričetka obravnave obeh zakonov ju je državni zbor brez pripomb v zvezi s prekrivanjem vsebine po 117. členu - namreč zakoni ne morejo obravnavati, urejati istega vprašanja - vzel v obravnavo. S tega vidika bi neko drobno vprašanje še radi nesporno razčistili, da ne bo naknadno prihajalo do očitkov, da smo površno delali.
Odredil bom potreben odmor za to, da boste pripravili pisno mnenje. Potem bomo prešli na določanje. Kolega Podobnik je zahteval ustno pojasnilo že na seji kolegija. Očitno na seji kolegija ni dobil zagotovil, ki bi zadostila njegovemu vprašanju. Prav tako je sedaj to vprašanje še enkrat ponovil in odločil bom, da gospa Tina Bitenc da to mnenje. Za besedo se je pripravil kolega Peče.
Spoštovani prisotni! V Slovenski nacionalni stranki izhajamo s približno enakega stališča kot v Ljudski stranki. Ocenjujemo, prvič, da prekrivanje vsebine tehničnega in pa sistemskega zakona izhaja iz želje gospoda Bohinca in pa žal ob potrjevanju vladajočih strank. Rad pa bi poudaril, da je nesmiselno sprejemati današnji dnevni red, predvsem v kolikor se zavedamo, da je za omenjeno materijo razpisan oziroma zahtevan referendum. Po naši oceni bi bilo smiselno vse aktivnosti, najsibodo dobronamerne ali pa zlonamerne, za katere vemo, da v naši državi so, tako s strani gospoda Ropa, ki je zavlačeval postopke in jih po naši oceni, seveda, celo zakompliciral, kakor s strani gospoda Lavrinca, ki se je izkazal kot človek, ki ne zna ločiti med svojo strankarsko funkcijo in funkcijo predsednika delovnega telesa. Rad pa bi poudaril, da je politika v vseh svojih dosedanjih naporih izkazala svojo nesposobnost za rešitev omenjenega problema. Po naši oceni, torej po oceni Slovenske nacionalne stranke je v tem trenutku možna samo ena pot. V kolikor hoče ta državni zbor ohraniti obraz in kolikor hoče ta državni zbor seveda nadaljevati s tradicijo zakonodajne veje oblasti in pa spoštovanjem prava v naši državi. Ocenjujemo, da današnjega dnevnega reda, ki vsebuje 1. točko, ta državni zbor ne sme sprejeti, temveč mora nemudoma začeti z vsemi ponovnimi akti za razpis referenduma, spoštovati voljo ljudi okoli referenduma oziroma okoli vprašanja tehničnega zakona in šele potem določiti vsebino vsebinskega zakona, ki se bo odražala na podlagi izrečene referendumske volje. S tem bi ta državni zbor končno prenehal z dvojno igro, ki jo imamo v parlamentu že tri mesece. In istočasno apeliram na vlado Republike Slovenije, da neha z grožnjami. oziroma na gospoda Bohinca, z grožnjami po izdajanju odločb mimo zakonske podlage in po pisanju takih zakonskih aktov, ki bodo odražali referendumsko voljo. Prav tako pa dovolite, da v zadnjih trenutkih tudi povem, da mislim, da nam gre celotna zgodba okoli izbrisanih v naši državi seveda v nekredibilnost. Kajti dejstvo je, da ta država ima svojo zgodovino in bo imela svojo prihodnost in nikakor je ne smemo izigrati, tudi, če je to želja Združene liste ali pa LDS-a. V nacionalni stranki predloga dnevnega reda s tovrstno vsebino ne nameravamo podpreti. Hvala.
Kolega Anderlič.
Seveda je moč si to, kar je zdaj predlagano, torej, da bomo dobili odmor, razlagati različno. Vendar jaz tega ne razumem dobronamerno. Kajti, če je bil namen, da se pisno pridobi to mnenje, bi se lahko od kolegija tudi do zdaj pridobilo, ampak bolj je najbrž namenjeno zavlačevanju te seje. Ampak, rad bi odgovoril na to dilemo, ki za mene sploh ni dilema: Ali se rešitve v tehničnem zakonu prekrivajo z rešitvami v sistemskem zakonu. Namreč, gospod Podobnik, če bo tehnični zakon na referendumu zavrnjen, potem sploh ne bo problema, saj bo ureditev v sistemskem zakonu taka, da ne bo v nasprotju z referendumsko odločitvijo, ampak bo skladna. To je definitivno tako. Če pa bo zakon potrjen, bo veljala ureditev iz sistemskega zakona, ker je bil ta pozneje sprejet in je usklajen z bistvom ustavne odločbe. In tukaj pravzaprav ni nobene resne dileme in nobene potrebe po kakršnemkoli odmoru in nadaljnjem zavlačevanju določanja dnevnega reda. Odločili boste, kakor boste odločili, samo pričakujem pa, da ta čas vendarle ne bo predlog.
Kolega Drobnič.
Hvala lepa za besedo. Torej vsi procesni pogoji niso izpolnjeni z obravnavo tega zakona na današnji seji. V mislih imamo seveda in moramo imeti seveda dogajanje na pristojnem matičnem odboru, kjer je pač bil zakon obravnavan po nujnem postopku, čeprav ni kvalificiran za to. Ne vem, kdo ga je okvalificiral, da je to zakon po nujnem postopku. Kdo se je do tega opredelil, morda predsednik? V zvezi s tem bi bilo treba tudi razpravljati, kdo opredeljuje nujnost zakona po nujnem postopku. Vemo, da imamo v tem parlamentu, slovenskem parlamentu za to kolegij, ki se opredeli - do tega se ni opredelil, torej to ni. In druga trditev vlade in nekaterih v javnosti, da je pač ta zakon o izvedbi 8. točke povsem nepotreben. In referendum, oziroma da je referendum povsem nepotreben. Ja, drage kolegice in kolegi, s tem, ko v bistvu izigravate referendumsko pobudo, tako da vsebino zakona, tehničnega zakona umeščate v sistemsko zakonodajo, je ravno, to je prej gospod Anderlič to potrdil glede na to kaj sledi iz tega, torej, pomeni na tak način spodbijanje prvega zakona z uvedbo vsebine tehničnega zakona v sistemski zakon. Čas bi bil, da ta parlament dela v skladu s pravili, z malo ustavo, kot se reče, ki jo je pač postavil. Na taki način seveda ne bomo mogli delati naprej, to je past, pravna past, past demokracije in poslanska skupina Nove Slovenije ne želi nadaljevati s tako prakso. Edina prava rešitev je seveda, da se ta točka ne obravnava, da se resno povprašate, v kaj ste zapeljali državni zbor in se lotimo tistih vprašanj v tej državi, ki so aktualna, ne pa to prerivanje.
Kolega Cukjati.
Hvala za besedo. Na isti problem, kot ga je izpostavil kolega Podobnik, smo slovenski demokrati opozorili v petek na odboru za notranjo politiko in seveda isto vprašanje izpostavili, isti problem izpostavili, pa namesto odgovora nam je bila odvzeta beseda. Glede tega je povsem jasno, da, če sistemski zakon ne ureja vseh skupin, potem to ni več sistemski zakon, ampak je diskriminatoren. Če pa zajema in rešuje tudi primere, ki so reševani v tehničnem zakonu, ki je sedaj predmet referenduma, potem je pa ravno ta problem, ki je bil zopet izpostavljen. Ne moremo namreč v nekem zakonu sedaj na novo, drugače urejati problema, ki je v razpravi, oziroma problema, ki čaka na referendumsko odločitev, ki čaka na svojo dokončnost in še celo po zakonu eno leto po sprejemu referenduma ne smemo iste vsebinedrugače reševati, kot je izglasovana na referendumu, gospodje. To je spoštovanje referenduma, kar je osnova spoštovanja 3. člena ustave, kjer piše, da ima oblast ljudstvo. To je prvi razlog, zaradi katerega tudi mi ne sprejemamo oziroma nasprotujemo takemu dnevnemu redu. Drugi razlog pa je, da ste predlagatelji spremenili način sprejemanja zakona, ki je v rednem postopku, v rednem postopku, gospodje. Mi smo danes zjutraj dobili čistopis zakona, ki ga je v petek pozno popoldne sprejel odbor in danes naj bi se pripravili vsi amandmaji, amandma na amandma in naj bi postopek naprej tekel, tako, kot ste si nekateri zamislili. Ali je to redni postopek? Vsi vemo, da to ni redni postopek, ampak da je to nujni postopek, lahko 10-krat poveste, da je redni postopek. To, gospodje, je nujni postopek. Kajti v petek je bilo spremenjenih tričetrt členov, nekateri so popolnoma novi. In sedaj imamo to spremenjeno besedilo, danes zjutraj dosegljivo, in zagotovo je to čisto sprenevedanje, ko pravite, da gre kljub temu za redni postopek. Zaradi tega menimo, da je treba zahtevo podpisnikov, 23 poslancev spoštovati. Izredna seja mora biti sklicana, je bila sklicana, vendar se na tej seji obravnava tema, ki jo 23 poslancev zahteva, toda brez sprejemanja amandmajev, brez sprejemanja zakona, brez zakonodajnega postopka, kajti zakonodajni postopek teče po rednem postopku in je bil uvrščen na februarsko sejo, gospodje, 16. januarja je bil to sklep kolegija. Zaradi tega, seveda, takega sprenevedanja in takega, bi rekel, vratolomnega spreminjanja poslovnika "ad hoc" v službi dnevnopolitičnih ciljev ne sprejemamo. Mislim, da velja tisto načelo, ki ste ga vsi preslišali: ustavite konje! Ustavite konje, gospodje, in obravnavajmo zakon tako, kot je zastavljen, mirno, trezno, kot se spodobi v neki demokratični družbi.
Kolega Potrč.
Hvala lepa. Gospod predsednik, razumem, da so izjave, ki jih zdaj dajemo, izjave poslanskih skupin v zvezi z dnevnim redom, ne pa splošna razprava. In pričakujem, da imam to pravico, da pa imajo tudi drugi to pravico povedati samo enkrat, v omejenem času. Rad bi povedal, da v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov menimo, da sta obe točki korektno vloženi in pripravljeni za dnevni red. Da je daleč od resnice, ampak je ponavljanje neresnic, da se spreminja postopek. Postopek je redni še naprej. Upravičenost za sklic izredne seje obstaja. Popolnoma nerazumljivo je, kako je mogoče govoriti o tem, da naj bi v drugi obravnavi - to pa je druga obravnava - državni zbor odločal, vendar ne o amandmajih - ne poznam tega, upam, da bo seja tudi tako vodena, da bo razprava tam, kjer so k posameznim členom amandmaji vloženi, in to enostavno ni mogoče. Kar pa zadeva tretjo obravnavo, pa, gospod predsednik, vi in vse prisotne kolegice in kolegi vemo, da je tretja obravnava v rednem postopku mogoča najprej po 24 urah po končani drugi obravnavi, pod pogojem, da ni sprejetih amandmajev k več kot desetini členov. Prepričan sem, da bomo to spoštovali; v okviru tega spoštovanja ali pa takšnega spoštovanja so vsi postopki korektni. Glede predloga gospoda Podobnika in vaše ugotovitve se nam ne bo zgodilo prvič, da bomo reagirali zapoznelo, tako s strani gospoda Podobnika kot tudi z vaše strani. Če bi namreč to bilo res, bi morali vprašanje sprožiti v času, ko sta bila oba zakona vložena; tako ureja 117. člen poslovnika. Vemo pa, da je bil tako imenovani tehnični zakon, mislim da vložen septembra, ta tako imenovani sistemski pa en mesec kasneje in da smo že tehničnega sprejeli, opravili prvo obravnavo sistemskega in javno predstavitev mnenj in je bilo štiri mesece časa za eventualno razjasnitev tega vprašanja dovolj. Vsebinsko pa bodo povedali vlada in sekretariat svoje mnenje, ker je od njih tudi pričakovano. Hvala.
Hvala lepa. Dopolnite vprašanje, za gospo Bitenčevo. Prosim? Proceduralno vprašanje. Prosim.
Jaz bi rad dopolnil svoje proceduralno vprašanje, spoštovani kolegi. Vsebina se je spremenila po izglasovanih amandmajih na odborih v petek in 1. člen je spremenjen, zato sem postavil vprašanje.
Dobro. Jaz bom počakal, da služba pripravi pisno mnenje. Do takrat bom odredil odmor. Takoj, ko me bo služba obvestila, da je končala delo, vas bom obvestil, kdaj bomo sejo nadaljevali. Poleg tega vas obveščam, da so vloženi amandmaji k predlogu zakona, ki sta jih vložili poslanski skupini Nove Slovenije in Socialdemokratske stranke. Do nadaljnjega prekinjam delo zbora. Takoj, ko bom izvedel, da je zakonodajno-pravna služba svoje delo končala, vas bom obvestil preko glavnega mikrofona, kdaj bomo nadaljevali delo. Hvala.
Mnenje o pravnem vprašanju glede morebitnega prekrivanja vsebine dveh predlogov je pripravljeno. Mora se še fotokopirati, zato da ga boste lahko dobili na klop. Tako bo državni zbor nadaljeval sejo ob 15. uri in 30 minut.
Ura je 15.30 minut. 10 minut nazaj sem obvestil zbor, tiste, ki ste bili tukaj in tiste, ki ste bili v pisarni, da bomo ob tej uri nadaljevali delo, ker smo v tem času prejeli na klop predse mnenje o pravnem vprašanju v zvezi z morebitnim prekrivanjem vsebine predloga zakona in zakona o izvršitvi 8. točke. Naj spomnim, da je to vprašanje zastavil kolega Podobnik. Zdelo se mi je prav, da sem tukaj uveljavil tisti člen poslovnika, ki mi daje to možnost, da če tako ocenim, tudi na ta način razčistimo proceduralna vprašanja. Jaz si ne želim, da bi ravnali narobe. Sedaj to mnenje imamo, prejeli ste ga na klop. Bistvo tega mnenja je povzeto ob koncu, kjer je rečeno: Na podlagi tega ugotavljamo, da se vsebina tako imenovanega sistemskega zakona ne nanaša na tako imenovani tehnični zakon in se glede na to vsebini obeh zakonov po svojem namenu, kot izhaja iz zakonodajnega gradiva, po naši oceni v ničemer ne prekrivata. Tako bi sedaj nadaljeval z razpravo o določitvi dnevnega reda in predlagal, da takega, kot je, državni zbor sprejme. Prosim, če preverite vaše glasovalne naprave. Kolega Podobnik, obrazložitev glasu.
Spoštovane kolegice in kolegi! Dve minuti je bilo, da sem lahko prebral to mnenje, ki ga je pripravila zakonodajno-pravna služba. Zelo pomembna je seveda interpretacija tretje alinee. Prav tako pa je zelo pomembna interpretacija prve alinee. Jaz se zahvaljujem zakonodajno pravni službi in jo tudi sprejemam. Ker pa je vedno, če se zgodijo kasnejše interpretacije namenu zakonodajalca, vse, kar se dogaja ob samem sprejemanju zakona, nek material, ki ostaja v veljavi, pričakujem seveda, da to, kar tukaj piše, v tem tekstu, da bo tudi sestavni del namena zakonodajalca. To, kar je zapisala zakonodajno-pravna služba, naj torej ostane namen zakonodajalca tudi kasneje na kakšni presoji na ustavnem sodišču ali pa kje drugje. Kajti potem delamo odgovorno. Čas, da smo pa to prebrali, je bil pa dve do tri minute. Hvala lepa.
Gospod Podobnik, če v imenu poslanske skupine predlagate, da je ta čas daljši [[...]]tega ne predlagate, potem predlagam, da prehajamo na odločanje. Prosim, da preverite še enkrat [[...]]Imamo še dva prijavljena za obrazložitev glasu. Najprej kolega Rokavec. Prosim kolega Rokavec.
Hvala za besedo. Jaz bom glasoval proti predlaganemu dnevnemu redu oziroma predlagam, da državni zbor se odloči, da 1. točke ne obravnava. Dejstvo je, da ste predlagatelji za sklic te izredne seje eklatantno kršili 58. člen poslovnika, ki, citiram, pravi sledeče: Izredno sejo skliče predsednik državnega zbora na zahtevo najmanj četrtine poslancev ali predsednika republike, seveda pa kadar gre za zadeve, ki jih ni mogoče odlagati in jih ni mogoče pravočasno uvrstiti na dnevni red redne seje. To pa so: sprejem zakona po nujnem postopku, potem v nadaljevanju odločitev državnega zbora, vezana na rok, določitev z ustavo ali zakonom, ali gre za mandat oziroma prenehanje in potrditev mandata poslancev, ali pa na podlagi določb 92. člena ustave, ki pa govori o vojnem ali izrednem stanju. Ničesar od tega v tej državi v tem trenutku ni. In ne vidim razlogov, sploh razlogov, zaradi tega, kar mora državni zbor postoriti pod 2. točko tega dnevnega reda, kjer mu je ustavno sodišče naložilo, da mora ponovno določiti rok za razpis naknadnega zakonodajnega referenduma, da bi na ta način zlorabili in zaobšli proceduro in pač obravnavali sistemski zakon - sistemski zakon o katerem spet predlagatelji govorite, da je dejanskospolitiziralo slovensko javnost in da je treba s sistemskim zakonom pač preseči to stanje. Nič od tega, gospe in gospodje predlagatelji, se ne bo storilo, zato ker ne želite z zakonom, ustavnim zakonom rešiti tega vprašanja. In dokler to vprašanje ne bo rešeno, tudi ne boste rešili vprašanja tako imenovanih izbrisanih v tej državi. Poleg tega pa ste soodgovorni za dodatno politizacijo tega vprašanja. Zato bom glasoval proti. Hvala lepa.
Kolega Rokavec, čas vam je potekel. Kolega Školč ima besedo, za njim kolega Barovič. Kolega Školč.
Hvala lepa. Obžalujem, da ni mogoče glasovati o vsaki točki posebej oziroma da ni bilo v proceduri vloženega predloga za to, da 1. točke eventualno ne uvrstimo na dnevni red. Zato bom glasoval proti dnevnemu redu v celoti, in to iz dveh razlogov. Eden je tiste narave, ki se tiče dela državnega zbora, in se mi zdi, da je premalo, da za sklic izredne seje izpolnimo enega od teh formalnih pogojev, da imamo potrebno število podpisov. To lahko pelje v uničujočo prakso dela državnega zbora. Predvsem to ni potrebno, ker je to razprava, ki je odprta dalj časa in ki bi lahko brez večje zadrege počakala do konca meseca februarja. Drugi razlog, zakaj bom glasoval proti, je tudi nezmožnost, da bi lahko preučili vse tisto, kar je odbor naredil na svoji seji v petek. Lahko pa že vnaprej rečem, da obstaja nekaj rešitev, za katere je vnaprej pričakovati, da bodo tako ali drugače končale na ustavnem sodišču. Sam sem proti temu, da državni zbor oziroma politika ustavno sodišče uporablja kot tisto mesto, kjer razrešuje probleme, ki jih ne more sama razrešiti, in s tega vidika se mi zdi to nedopustno ravnanje. Hvala lepa.
Kolega Barovič.
Hvala lepa. V Slovenski nacionalni stranki ne bomo podprli dnevnega reda. Ocenjujemo, da gre pač za inovativno branje poslovnika s strani koalicije, Združene liste in Liberalne demokracije Slovenije. Kolega tudi pred mano je jasno in glasno povedal. Drugo, z vsem spoštovanjem do dela in truda zakonodajno-pravne službe smo tudi mi, kolikor nam je pač uspelo, pregledali tako zakon o izvršbi 8. točke odločbe kot tako imenovani sistemski zakon in ugotovili, upam, da bom imel danes mogoče celo priložnost, ne vem, da krepko vsebinsko tehnični zakon že posega in je vključen v sistemski zakon. Še enkrat, Slovenska nacionalna stranka takšnega inovativnega branja poslovnika ne sprejema.
Kolega Peterle.
Hvala, gospod predsednik. Jaz sem četrtič, štirikrat sem bil izvoljen v to hišo zakonodajnega odločanja in moje volivke in volivci bi mi upravičeno rekli, da je s Peterletom nekaj narobe, če ne bi tukaj javno in jasno povedal, da ne morem podpreti takega dnevnega reda. Zato, ker izraz take nespodobne poljubnosti, nespoštovanja naših hišnih pravil igre, da je to nekaj nezaslišanega. Hvala bogu, že gospod Školč in gospod Rokavec sta pravzaprav v isti smeri že govorila. Danes veste, da je zadnji rok za odločitev glede referenduma, samo to bi moral bitipredmet tega, ne pa preskakovanje procedur, nespoštovanje pravil igre, zato, da bi uveljavili neko politično voljo. In jaz tudi ne želim tega pingponga med državnim zborom in ustavnim sodiščem, v katerem mislim, da se že mešajo vode v tem smislu, da se žezabrisuje meja med sodno in zakonodajno instanco. Jaz želim, da se vrnemo v tirnice pravil igre, ki tukaj veljajo, in odločamo o tistem, kar je nujno in kar je v skladu s pravili igre. 1. točka ni v skladu s tem, zato bom glasoval proti takemu dnevnemu redu.
Kolega Anderlič.
Glasoval bom za sprejem dnevnega reda, predvsem zaradi tega, ker 90. člen ustave in tudi drugi členi ustave narekujejo, da se poslanci odgovorno lotevajo svojega dela. In predvsem, da se lotijo vprašanj na način, da jih bodo zapirali, ne pa da bi še nadalje problematizirali nekatere stvari, ki jih je potrebno urediti. Nesporno je, da imamo odločbo ustavnega sodišča, ki nam narekuje, da uredimo to vprašanje. Zahteva za to sejo je bila v tem duhu, torej da vprašanje uredimo. Da jasno povemo državljanom in državljankam in tudi tistim, ki nimajo urejenega statusa v Republiki Sloveniji, da želimo to urediti, da smo odgovoren parlament in da je prelaganje in izgovarjanje na to, da češ, nekaj hitimo nekaj počnemo mimo pravil, povsem neutemeljen. Še toliko bolj, ker ravno tisti, ki so vseskozi govorili, da je treba vso materijo urediti v enem zakonu in so tudi prispevali k temu, da imamo 2. točko na dnevnem redu, torej, govoriti o tem, da je treba danes samo odlok dopolniti, referendum so pa povzročili sami in da to ni predmet, kjer bi se danes sploh splačalo ali pa smelo govoriti o tako imenovanem sistemskem zakonu, ki bi saniral odločbo ustavnega sodišča in to vprašanje dal z dnevnega reda, odpraviltudi po možnosti stroške, ki bi nastali z referendumom, ampak, žal, kolegice in kolegi, so nas pripeljali do tega, da bomo šli na referendum, to točko je pa v vsakem primeru treba obravnavati.
Kolega Jerovšek.
Hvala lepa. Če sem prav razumel kolega Rokavca, je postavil vprašanje, ali ta 1. točka sploh sme oziroma, da ne sme biti na dnevnem redu, na neki način je postavil proceduralno vprašanje in se zelo strinjam. Tudi sam menim, da za 1. točko ni poslovniških možnosti, da bi se obravnavala, razen če predlagatelji smatrajo, da so v Sloveniji že izredne razmere. Ste že uvedli izredne razmere, ste že odpravili ustavo, da poslovnik ne velja v tej hiši, v tej državi. Nekateri znaki kažejo, da bi si nekateri v tej državi želeli izredne razmere, mazaške akcije, ki so sprovocirane s te smeri, prav gotovo, kjer naj bi kazalo na to, da smo Slovenci ne vem kako ksenofobni, nestrpni, kar je osnova za to, da bi si nekateri želeli, da so proglasili izredne razmere. Sprašujem vas, ali smatrate, da so v državi izredne razmere, da ni potrebno spoštovati ustave in poslovnika državnega zbora? Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Vizjak.
Hvala lepa. Jaz sam ta sklic izredne seje in tudi uvrstitev te točke vidim kot neko rokohitrstvo, kako z nekim občutljivim problemom, ki ga velja in ga je potrebno rešiti proceduralno, na hitro seveda ustreči rešitvi, ki je bila prvotno zamišljanja in seveda danes imamo zopet tu pred seboj mnenje zakonodajno-pravne službe, ki je že vas, spoštovani predsednik, enkrat zavedla z mnenjem, ko je tolmačila roke, kdaj in kako vložiti pobudo za presojo ustavnosti tega parlamenta. Zato mislim, da je pod vsakim takim mnenjem sedaj en velik vprašaj. Hvala.
Kolega Kacin.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz bom ta dnevni red podprl, ampak iz nekih čisto drugih razlogov. Svoj čas sem v zvezi z eno od točk, ki so danes na dnevnem redu razpravljal o tem, ali smo "kiksali" ali sem "kiksal" ali ne. Takrat sem pač povedal, da jaz nisem nič "kiksal" in zato še enkrat ponovim, danes ni ura 10 zvečer, bo štiri popoldne, zakonodajno-pravna služba je povedala, da je s tem dnevnim redom vse v redu in jaz sem dolžan strokovnim službam pri tem verjeti. Če bo kaj narobe, bi rad sedaj vedel, da jaz ne "kiksam", ampak, da spoštujem mnenje stroke in zato tukaj tako tudi glasujem. Če kdo misli, da stroka pač ne ve, kaj dela, potem bi pa morali tisti, ki ste proti dnevnemu redu, pač razmišljati o nekih drugih potezah, ali menjati generalno sekretarko, ker imamo mnenje, ki pravi, da je s tem v redu, ali ravnati kakorkoli drugače. Torej, moja naloga je politična presoja. In na podlagi tega, kar je bilo do sedaj tukaj predlagano, lahko presodim, da so izpolnjeni pogoji, da glasujem za dnevni red in bom tako tudi glasoval. Ob tem pa javno in jasno povem, da me morebitne posledice, če se zaplezamo, ne zanimajo. O tem bo odgovornost nosil nekdo drugi, ne pa vsak posamezni poslanec. Gre pač za ugled te hiše in te institucije v naši državi. Hvala lepa.
Kolega Potrč.
Hvala lepa. Jaz sprejemam razlago, ki jo je dala zakonodajno-pravna služba, ne zato, ker bi bila, naj mi ne zamerijo iz zakonodajno-pravne službe, bi rekel posebno pomembno, ampak zaradi tega, ker piše točno to, kar piše v členih. In so členi enega in drugega zakona predpisani in to je lahko vsak prebral tudi pred tem, če je samo želel. Kdor ni želel, je pač postavil vprašanje, in formalno je to pravico imel. Zdaj smo dobili odgovor, ki kaže, da kolizije med dvema zakonona ni. Drugo, podprl bom zato, ker če je o kakšni stvari v državnem zboru že kdajkoli v zadnjih štirih mandatih bilo tolikokrat in tako na veliko, tudi tako neobjektivno, pa tudi tako vsestransko govora, potem se jaz tega enostavno ne spomnim, ker mi smo to obravnavali, kompletno problematiko, ne glede na to, da je bila vsebina nekoliko različna, pri tehničnem zakonu, dvakrat ko smo odločali o referendumu, v prvi obravnavi tega sistemskega zakona, na javni predstavitvi mnenj in še kaj.In zato govoriti o tem, da nismo pripravljeni, res ni objektivno. In slednje, poleg tega je posebna razprava o vsebini bila opravljena tukaj, resda ne v državnem zboru, ampak ob državnem zboru v sodelovanju s parlamentarnimi strankami, o tako imenovanem ustavnem zakonu. Tudi tam smo mnoga vprašanja odprli, mnoge rešitve našli, vgrajene so zdaj v besedilo. Jaz pa vsem za ljubo zdravje svetujem, da preberejo tudi današnje obvestilo o tiskovni konferenci dr. Wedam Lukićeve, predsednice ustavnega sodišča. Hvala lepa.
Najprej na dve mnenji, ki sta bili izraženi, kolega Rokavca in kolega Jerovška. 85. člen ustave določa, da je predsednik državnega zbora dolžan sklicati sejo, če to zahteva najmanj četrtina poslancev državnega zbora. 58. člen poslovnika, ki v prvi alinei povzema ustavno določilo, ne pravi, ne določa, kaj je in kaj ne sme biti predmet tega odločanja. Glede na vse, kar je bilo že povedano, tako v okviru te seje kot kolegija, je v tem smislu državni zbor sklican v skladu s poslovniškimi določili. Se pa, in to je druga stvar, ki jo želim reči, zavedam opozorila, ki ga je dal kolega Školč. To sem povedal tudi na kolegiju. Mi uvajamo prakso, po kateri bo mogoče, da s četrtino glasov vseh poslank inposlancev, kdorkoli, kadarkoli predlaga katerokoli temo na sejo državnega zbora. Te nevarnosti se jaz zavedam in me skrbi, zato sem tudi predlagal, ampak to je stvar za posvete v okviru poslanskih skupin v teku seje, da bi morda danes končali samo drugo branje tega zakona in potem dokončno odločili na februarski seji in hkrati proučili tudi možnost poti po ustavnem zakonu. Ampak pravim, to je stvar za diskusijo, ki je lahko v presoji poslanskih skupin vse do konca obravnave tega 2. člena. Drugače pa mislim da smo sklenili, in to je dobra odločitev, da ne omejimo razprave, da danes torej vodimo diskusijo, jo opravimo kot kvalitetno diskusijo in potem pred odločanjem sklenemo, kako naprej. Tak predlog dnevnega reda, kot je predlagan, bom dal na glasovanje. Prosim vas za pozornost. Glasujemo. Ja, dvignili ste roko prej, preden se je zaključilo glasovanje, kolega Peče, čeprav sem dvakrat prosil, da preverite glasovalne naprave. Ne dela? [[Ne dela.]] Dvignili ste roko dovolj zgodaj in bom upošteval vaš ugovor, to zagotovo, če bi bilo glasovanje opravljeno, bi [[...]]Zdaj dela? Prav. Zato vedno prosim, da smo pozorni. Smo sredi glasovanja. Še enkrat, odločamo o določitvi dnevnega reda. Prosim za pozornost v dvorani, smo sredi glasovanja. 77 navzočih, 49 za in 23 proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je dnevni red te seje sprejet. Preden preidemo na 1. točko, mi dovolite obvestiti vas o naslednjem. Ni omejitve razprave. Sejo bom tudi vodil tako, da bo zagotovljeno, da bo sleherni povedal svoje stališče; mislim, da je to edini način za to, da imamo kvalitetno diskusijo. Ker ni omejitve časa in ker bi želel, da danes v okviru dnevnega reda seje sprejmemo tudi drugo odločitev, to je odločitev o odloku, pa bom skozi razpravo ocenil, kdaj bi morali prekiniti to točko, če se bo zavlekla, zato da bi prešli na odločitev o odloku, ki je lahko kratka [[tiste razprave smo že opravili]] , in potem nadaljujemo z razpravo. To imejte pred očmi. Preden bi prešli na glasovanje o odloku, pa bom opozoril državni zbor, 15minut prej, tako da boste lahko vsi navzoči; ta korektnost je v tem smislu prav gotovo nujna. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O STALNEM PREBIVANJU TUJCEV Z DRŽAVLJANSTVOM DRUGIH DRŽAV NASLEDNIC NEKDANJE SFRJ V REPUBLIKI SLOVENIJI, KI SO IMELI NA DAN 23.12.1990 IN 25.2.1992 V REPUBLIKI SLOVENIJI PRIJAVLJENO STALNO PREBIVALIŠČE. Želeli ste besedo za proceduralni predlog? Prosim.
Hvala lepa. Imam proceduralni predlog. Ne glede na to, gospod predsednik, da ste rekli, da je kolegij odločil, da razprave niso omejene, predlagam, da vendarle državni zbor v skladu s petim odstavkom 67. člena poslovnika na predlog poslanke odloči - torej predlagam -, da govornik o istem vprašanju lahko razpravlja samo enkrat. To pa, mislim, da poslovnik še dovoljuje.
Samo trenutek, prosim. 67. člen, peti odstavek - da, imate prav, kar se postopkovnega predloga tiče. Predlagate torej, da se upošteva peta alinea 67. člena, da državni zbor lahko na predlog predsedujočega ali poslanca odloči, ali lahko govornik o istem vprašanju razpravlja le enkrat. No, ta vaš postopkovni predlog bom dal na glasovanje. Samo hipec, bi pa še enkrat rad prosil državni zbor, če lahko, če prej nisem bil dovolj jasen, upošteva, da je kolegij pač razpravljal o tej možnosti in menim, da bi bilo dobro, da imamo razpravo brez omejitev o tem predlogu. Samo hipec, kolega Jerovšek prosim. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Ja, ampak pravim, glejte, ni sporno, da peti odstavek določa,da se o tem lahko odloči, samo hipec, prosim. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Pet minut za odmor. Prosim, da bi se [[...]]Prosim, pet minut se bom tukaj posvetoval z vodji poslanskih skupin, potem bomo prešli na odločanje.
Prosim kolegice in kolege, da pridejo v dvorano, da se usedejo na svoja mesta. Kolegica Cveta Zalokar Oražem je predlagala, da se uveljavi možnost, ki jo daje poslovnik v 67. členu v peti alinei, da lahko govornik o istem vprašanju razpravlja le enkrat. Mi smo se na kratko posvetovali, menim, da bi sprejetje takšnega predloga odprlo celo vrsto vprašanj, kaj pomeni isto vprašanje. Še enkrat bi spomnil na odločitev kolegija, sicer pa državni zbor odloča brez razprave o takšnem postopkovnem predlogu. Dajem ga na glasovanje. 73 prisotnih, 32 za, 34 proti. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 34.]] Ta predlog ni sprejet. Tako, da lahko sedaj nadaljujemo delo. Besedo bom dal predstavniku vlade, ki je predlagatelj zakona, to je minister za notranje zadeve dr. Rado Bohinc. Potem pa kolegu Lavrincu kot predsedniku odbora za notranjo politiko.
Spoštovane kolegice in kolegi, dovolite, da vam osvežim spomin, da je ustavno sodišče lanskega aprila sprejelo znano, večkrat citirano odločbo, ki terja od zakonodajalca, da uskladi ustavno neskladje, ugotovljeno glede tako imenovanega zakona o zatečenih tujcih z dolgim nazivom zakon o urejanju statusa državljanov drugih držav nekdanje SFRJ. Ustavno neskladje je bilo ugotovljeno glede več vprašanj in v 7. točki svoje odločbe je odredilo zakonodajalcu, da ga odpravi. Poleg tega je, kot je znano, v 8. točki naročilo tudi odpravo ustavnega neskladja na individualni ravni, to se pravi z izdajo odločb. Vlada je kot predlagateljica vložila že lani zgodaj jeseni dva zakona, najprej tako imenovani tehnični zakon, ki je doživel usodo, kot jo poznate, in natanko 8. oktobra lanskega leta tudi tako imenovani sistemski zakon. Preteklo je od oktobra kar nekaj mesecev in tudi večje število razprav o vprašanjih, ki jih zajema ne samo tehnični, ampak tudi sistemski zakon, oziroma na sploh o vprašanjih, povezanih z razrešitvijo tega vprašanja. Vsaj pet razprav v tem državnem zboru glede tehničnega zakona je bila javna predstavitev mnenj in prva obravnava k zadevam danes obravnavanega zakona. V tem času, predvsem v zadnjih nekaj tednih, morda treh tednih je tekla intenzivna razprava glede morebitne razrešitve tega vprašanja na drugačen način, z ustavnim zakonom. V teh razpravah,ki so bile zelo intenzivne, tudi z opozicijskimi strankami, so se precej zbližala stališča glede vprašanja, da bi bilo smiselno in da obstaja veliko argumentov za to, da se to vprašanje uredi z ustavnim zakonom. Pri ustavnem zakonu smo tudi razpravljali onjegovi vsebini. Kar nekaj verzij tega zakona je bilo pripravljenih, blizu deset. Predvsem smo razpravljali o tistih vprašanjih, ki so v mnogočem kasneje z danes predloženimi dopolnili postala tudi vsebina danes obravnavanega sistemskega zakona. Trdim, daso se stališča o vsebini dopolnil k sistemskemu zakonu prav zaradi razprave o ustavnem zakonu, ki žal še ni privedla do končnega rezultata, da so se stališča vendarle v mnogočem zbližala. In da danes predlagana dopolnila pomenijo precejšnje zbližanje v smereh, ki smo jih lahko slišali v številnih doslej opravljenih razpravah o tem vprašanju. Povedal sem najmanj pet o tehničnem zakonu, javna predstavitev mnenj in tako naprej. Skratka, o tem smo si povedali že skoraj vse. In vlada, mislim, pa da tudi javnost upravičeno pričakuje, da bomo počasi te razprave zaokrožili in ta problem razrešili. Meni je zelo žal, da nismo uspeli povsem uskladiti pogledov na razrešitev tega vprašanja z ustavnim zakonom. Hkrati pa izražam zadovoljstvo, da je prav ta razprava v mnogočem prispevala k temu, da so v danes obravnavani sistemski zakon vnesena nekatera ali predlagana nekatera dopolnila. Katera mislim? Predvsem, in to bi želel, če mi dovolite spoštovane kolegice in kolegi, posebej izpostaviti, mislim predvsem na tisto dopolnilo, ki dejansko udejanja, uveljavlja tako imenovano individualizacijo, selektiven pristop. To je tisto, za kar ste se mnogi, predvsem v opozicijskih vrstah od vsega začetka zavzemali. Seveda individualen pristop tam, kjer se ugotovi, da dejansko bivanje ni bilo ugotovljeno od dneva izbrisa dalje. Poseben ugotovitveni postopek ugotavljanja dejanskega življenja je v amandmajih predviden in zadolžuje se pristojni organ, da ob izdaji odločbe o ugotovitvi prebivanja v Republiki Sloveniji od 25.02.1992 ugotavlja stalno prebivanje, stalno življenje posameznika v državi Sloveniji. Mislim, da smo s tem nekako postavili piko na i tistemu, kar je vselej v teh razpravah bilo poudarjeno kot nujnost individualizacije in preprečitev slehernega možnega primera, da bi nekdo dobil to dovoljenje, ne da bi bilo poprej zares v upravnem postopku ugotovljeno njegovo dejansko bivanje v državi, seveda z dopustnimi prekinitvami, ki jih zakon določa kot enoletni rok oziroma dopustne izjeme. Drugo takšno vprašanje, ki je bilo v dosedanjih razpravah večkrat izpostavljeno, je vprašanje, povezano z dvomom, da je v kakšnem posebnem primeru vendarle prišlo do tega, da na podlagi napačnih podatkov, na podlagi novih dejstev, novih dokazov, skratka na podlagi dodatnih informacij pride do tega, da je potrebno postopek obnoviti. Z amandmaji, ki jih predlagajo tri poslanske skupine in jih vlada tudi podpira, je predviden nov institut, institut, ki smo ga, mislim da, že kar s strinjanjem vnašali tudi v vsebine ustavnega zakona, namreč institut obnove postopka ali, kot smo to poimenovali, posebni revizijski postopek. Državni tožilec, državni pravobranilec, ministrstvo za notranje zadeve lahko po tem predlogu zahtevajo obnovo postopka, v katerem je bilo izdano dovoljenje za stalno prebivanje, iz vseh obnovitvenih razlogov po zakonu o splošnem upravnem postopku pa tudi iz posebnih dodatnih, ki so zapisani v tem predlogu amandmaja. Namreč, če so upravičenci za obnovitveni postopek v svojih postopkih ali na kakršenkoli drugi način prišli do podatkov, da osebe, ki so dovoljenje pridobile, za to ne izpolnjujejo pogojev. Skratka, možno je ponovno ugotavljati, v primeru, da se pojavi dvom. Zakon k dodanemu obnovitvenemu razlogu dodaja tudi nove roke, in sicer 6-mesečni rok od dneva, ko je predlagatelj izvedel za obnovitveni razlog, in pa absolutni rok eno leto po uveljavitvi tega zakona. Drugače povedano, eno leto po uveljavitvi tega zakona bodo lahko upravičeni predlagatelji terjali obnovo postopka, če bodo dobili nove informacije o tem, da se je dovoljenje komurkoli izdalo, pa da je bila pri tem zagrešena kakšna nepravilnost oziroma če se prikažejo nova dejstva, novi podatki. Še posebej mislim, da je potrebno v tem kontekstu izpostaviti tudi predlagani amandma treh poslanskih skupin glede razveljavitve in prenehanja dovoljenja. Predlagano je, da bi dovoljenje za stalno prebivanja lahko organ, ki ga je izdal, razveljavil, če je bilo ugotovljeno, v postopku, ki ga ta organ vodi, da je bilo dovoljenje pridobljeno z namernim prikrivanjem bistvenih dejstev ali okoliščin, ki so vplivale na to odločitev. Skratka tudi v tem primeru gre za dodatno možnost, ki se tudi opira na številne razprave o teh vprašanjih, ki smo jih vodili. Tudi ta amandma seveda vlada iz argumentov, ki sem jih predstavil, podpira. Še eno veliko vprašanje, ki je dobilo zelo dosti prostora v razpravah, po mojem trdnem prepričanju neupravičeno, ampak ne glede na to, kot predstavnik vlade sprejemam, da se vnesejo nova določila, povezana z odškodninskimi zahtevki oziroma s povračilom škode, tudi v ta zakon. Čeprav zakon o obligacijskih razmerjih številna vprašanja v tej zvezi razrešuje na način, da bo posameznik, posameznica zelo zelo težko pred pristojnim sodiščem dokazal, dokazala, da je bila storjena škoda, prav zaradi izbrisa ali pa to, da so pristojni organi ravnali protipravno ali pa, da škoda še ni zastarala. Predvsem pa bo težko dokazati vzročno zvezo med izbrisom in med zatrjevano, prizadejano škodo posamezniku. Iz vseh teh razlogov štejem, da bodo zelo redki uspeli z zahtevki za povračilo škode. Tudi o teh vprašanjih smo na veliko razpravljali v razpravah v zvezi z ustavnim zakonom in tudi tam, mislim, da je visoka stopnja poenotenja, da je smiselno takšne določbe, kljub obligacijskim normam v obligacijskem zakonu, vnesti zaradi dodatnih jamstev v smereh, za katere se pravzaprav vsi zavzemamo - da tu velikih priznanj škode ne bo. Zato vlada podpira amandmaje poslanskih skupin v tem smislu, namreč da niso podane predpostavke odškodninske odgovornosti v naslednjih primerih: če gre za posameznika, za tistega upravičenca ali tistega dozdevnega oškodovanca, ki pa ne izpolnjuje s tem zakonom predpisanih pogojev za priznanje prebivanja od 28.2.1992. Zakon je glede tega, kot veste, zelo natančen, ima kriterije, terja ugotavljanje dejanskega življenja za vsakega posebej. In za tiste, ki ne uspejo dokazati izpolnjevanja teh pogojev, odškodninski zahtevki niso možni oziroma jih niso upravičeni vlagati. Prav tako niso upravičeni vlagati odškodninskih zahtevkov po tem predlaganem amandmaju, ki ga v imenu vlade podpiram, vsi tisti, ki niso izkoristili vseh pravnih možnosti v skladu s tedaj veljavnimi zakoni, kot je bil zakon o tujcih iz leta 1991, zakon o tujcih iz leta 1999 in pa zakon o urejanju statusa državljanov drugih držav nekdanje Jugoslavije. Inše tretje, niso podane predpostavke odškodninske odgovornosti, če tisti, ki zatrjuje, da se mu je zgodila škoda, ne uspe dokazati pred sodiščem, da škoda ni posledica protipravnega ravnanja upravnega organa. In še nekaj oziroma še dvoje v zvezi s povračilom škode. V predlogu amandmaja je izrecno določeno, da pravica zahtevati odškodnino zastara v zastaralnih rokih, določenih s predpisi, ki urejajo obligacijska razmerja, veste pa, da je to triletni ali petletni absolutni zastaralni rok, iz česar izhaja, da je velika večina morebitnih tovrstnih zahtevkov zastaranih. In še eno določilo v tej zvezi. Razprave so šle predvsem v smer, kako omejiti škodo, kako s posameznimi vrstami odškodninske podlage. Te razprave so rezultirale v predlaganem amandmaju, ki se glasi: da se nepremoženjska škoda ne prizna. V nobenem primeru po tem zakonu, tako kot je predlagano z amandmaji, nepremoženjske škode ne bo moč uveljavljati. O teh omejitvah, teh dodatnih restrikcijah, dodatnih predpostavkah odškodninske odgovornosti smo razpravljali predvsem tudi v zvezi s pripravo ustavnega zakona. Mislim, da smo se v mnogočem zedinili, in verjamem, da bo takšne rešitve moč podpreti. Seveda predlagam, da rešitve v predlaganih amandmajih poslanske skupine kluba LDS, Združene liste in DeSUS podprete, vlada jih podpira, in na ta način skupaj dopolnimo zakon, ki bo na ta način ustrezen večinskemu razpoloženju in razpravam, ki so sledile v vseh teh preteklih mesecih, ko so bile v ospredju razprave o dokončni oziroma celoviti razrešitvi tega vprašanja, čeprav so bile povezane samo ali s tehničnim zakonom ali z odlokom o razpisu referenduma ali čem podobnem. Ponavljam, da smo veliko časa porabili za to, da so bila osvetljena številna vprašanja v tej zvezi, da smo vodili dokaj kakovostno razpravoin mislim, da je zelo veliko argumentov, da jo privedemo h koncu na ta način, da dopolnimo predlagani predpis v smereh, kot je predlagano z amandmaji. In še to bi rad rekel, glede na razpravo, ki se je odprla v zvezi s sprejemanjem dnevnega reda o morebitnem prekrivanju enega in drugega zakona. Zagotavljam vam, da ni nikakršnega prekrivanja in v celoti se strinjamo z mnenjem zakonodajno-pravne službe. Gre preprosto za to, da se tehnični zakon nanaša na povsem določeno kategorijo populacije, in o tem smo velikokrat tukaj govorili in pojasnjevali, sistemski pa na drugo kategorijo. Sistemski na tisto, ki doslej še ni v upravnih postopkih dokazovala svojega dejanskega življenja v državi, nasprotno pa tehnični zakon na tiste, ki so že enkrat dokazovali in tudidokazali v upravnem postopku in na tej podlagi tudi dobili dovoljenja. Pri tehničnih zakonih gre, kot že samo ime tehnični tudi pove, izključno zato, da se opredeli tehnika podeljevanja dovoljena oziroma natančneje rečeno ugotovitve dejstev, dejanskega življenja tistim kategorijam, za katere je upravni organ že enkrat to v postopku pridobil. Pri sistemskem pa je kriterialni sistem vzpostavljen prav zaradi tega, da upravni organ na podlagi postavljenih kriterijev, enoletnega in več kot toliko dopustnega prekinjanja dejanskega življenja ugotovi utemeljenost pogojev v skladu z odločbo ustavnega sodišča. Predlagam, da ta dopolnila sprejmete in da s tem dokončno in celovito rešimo vprašanje povezano z izbrisanimi. Hvala lepa.
Gospod minister, samo da ne bo nesporazumov. V proceduri je sedaj dopolnjen predlog zakona, kot ga je dopolnilo pristojno delovno telo v petek odbor za notranjo politiko. Ni več amandmajev, kot ste rekli, amandmajev treh poslanskih skupin, je dopolnjen predlog zakona, kot ga je predlagal v proceduro odbor za notranjo politiko. Poročilo o tem bo dal kolega Lavrinc, predsednik odbora za notranjo politiko. Prosim kolega Lavrinc. Preden kolega Lavrinc pride do govorniškega odra, naj samo povem, kdo so po vrsti prijavljeni za razpravo k prvemu amandmaju oziroma prvemu dopolnilu k 1. členu: kolegi Janez Janša, Janez Podobnik, Janez Drobnič, kolegica Majda Zupan in kolega Alojz Sok. Jaz bom sprejemal, da ne bo nesporazuma pri vrstnem redu, prijave, kot bom po najboljši presoji vedel, da so vložene, da ne bi bilo nesporazumov o vrstnem redu. Če prav razumem, je kolega Peče prosil, da ga damo na seznam. Prosim gospod predsednik odbora.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Poročilo pravzaprav je kratko. Poročilo v tem prvem delu pove, da smo na nujni seji, da ne bo pomote, ki sem jo sklical v skladu z drugim odstavkom 48. člena poslovnika, obravnavali predlog zakona o stalnem prebivanju tujcev z državljanstvom drugih držav naslednic nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji, ki so imeli na dan 23.12.1990 in 25.2.1992 v Republiki Sloveniji prijavljeno stalno prebivališče. Uvodoma moram ugotoviti, da so še praktično pred pričetkom vsebinskega dela seje sejo zapustili predstavniki poslanskih skupin SDS in Nove Slovenije. Poročilo je v tem delu precej skopo, zato si bom dovolil nekaj besed več. Po sedem minut in dvajset sekund proceduralnega nagovora kolega Cukjatija sem ga opozoril, da se je k besedi javil proceduralno in da, ker je govoril o kršitvah poslovnika, veljajo poslovniška določila tudi zanj. Zato sem ga opozoril, naj konča v nekem primernem roku. Ko mi je odgovoril oziroma odgovoril je pravzaprav vsem nam prisotnim, da tega ne namerava storiti oziroma da ne more, sem mu moral besedo odvzeti. To naj bi bil kot nek povod. Vzrok oziroma razlog, je bil tako kot vedno za vsako takšno storijo drugje. Potem poročilo govori o tem, da je predstavnik predlagatelja, ki je imel pred seboj tudi vse vložene amandmaje, teh pa je bilo kar nekaj - naj povem, da so nekaj amandmajev vložile skupaj poslanske skupine LDS, Združene liste in DeSUS. Tu gre predvsem za tisti sklop amandmajev, ki nekako odgovarjajo na opozorila in pripombe zakonodajno-pravne službe. Poleg te skupine amandmajev so bili še amandmaji poslanskih skupin SNS, SLS in SDS. Torej, predlagatelj je potem, ko je imel uvid, da tako rečem, v vse te amandmaje, v uvodu dodal še naslednja pojasnila, in sicer v zvezi z ureditvijo vprašanja opovračilu škod, glede ureditve vprašanja obnove postopkov ter ureditve vprašanja posebnega ugotovitvenega postopka za ugotavljanje dejanskega stanja prebivanja. Nato je tudi predstavnica zakonodajno-pravne službe povedala oziroma izrazila mnenje te službev zvezi z vloženimi amandmaji. Z nami je bil tudi predstavnik državnega sveta, saj je obče znano, da je državni svet poskušal preseči nastalo situacijo s svojim predlogom. Vendar, ko smo se odločili, da ta tako imenovani sistemski zakon obravnavamo, ni bilo mogoče upoštevati predloga državnega sveta, naj ga ne obravnavamo. Razprave članov odbora so bile usmerjene predvsem v področja, ki jih v poročilu posebej navajamo. To je tretja alinea 1. člena, o katerem je bila diskusija tudi danes; potem glede 4. člena, ki ureja kriterije za ugotavljanje dejanskega življenja polnoletnega tujca v Republiki Sloveniji; 5. člena, ki ureja zavrnitev izdaje dovoljenja; 8. člena, ki ureja učinek dovoljenja za stalno prebivanje; in novo 6.a poglavje, ki na novo ureja obnovo postopka, ter novo 6.b poglavje, ki govori o povračilu škode. Sprejeto je bilo kar nekaj amandmajev, torej poudariti mislim, da moram, da so bili poleg amandmajev treh poslanskih skupin sprejeti tudi amandmaji poslanske skupine SDS k 5. členu in pa tudiposlanske skupine SLS k 5. členu. Ostali amandmaji, ki so šli v opreko z amandmaji, ki so bili omenjeni, in pa z namero zakona, so bili zavrnjeni. Pred vami je še poleg tega tudi prečiščeno besedilo zakona. To bi bilo v imenu odbora vse. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Lavrinc, predsednik odbora za notranjo politiko. Sedaj prehajamo na razpravo in potem kasneje na odločanje o členih in vloženih amandmajih. Amandmaje dveh poslanskih skupin ste dobili na klop. Moram takoj na začetku povedati, da procedura zahteva, da bi se govorilo samo o predmetu tistega amandmaja, to je mislim, da nemogoče spoštovati dosledno, potem bi moral prej ali slej prekinjati slehernega. Prosim upoštevajte, kolikor je to mogoče. Ne bi posegal v razpravo o predmetu pa tudi sicer mislim, da je prav, da povemo vse, kar mislimo, o tem zakonu. Po vrsti tako, kot ste sedaj prijavljeni boste dobili besedo: kolegi Janša, Podobnik, Drobnič, Zupan, Sok, Peče, Vizjak, Potrč, Krebs, Jerovšek, Potrata, Cukjati, Rokavec, Pukšič, Barovič. Kolega Roman Jakič se javlja, kolega Rupar in tako naprej. Prav, bomo zapisali. Kolega Petan je še dvignil roko. Najprej kolega Janez Janša, prosim.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Minister za notranje zadeve, pozdrav velja tudi ministru za šolstvo, ki je ravno zapustil dvorano, očitno ga tema zanima kar ni nič narobe. Kolegice in kolegi! Na začetku moram reči, da pričakujem, da bomo skozi celotno razpravo prihajali do raznih odprtih vprašanj, ker na izredni seji kombiniramo redni postopek sprejemanja zakona, zato enostavno ni praske, kako v posamičnih primerih ravnati. Še posebej, če je zakon, ki ga imamo pred sabo, popolnoma drugačen, kot pa je bil v prvem branju, ko je bila opravljena splošna razprava. Da je temu tako, priča tudi nastop ministra za notranje zadeve, ki je v tem svojem uvodu govoril ne samo o 1. členu, govoril je o amandmajih, kar sicer je šlo za lapsus oziroma nepoznavanje procedure. Govoril pa je tudi o pogajanjih, o zbliževanju stališč in o vseh ostalih stvareh, o vseh členih, se pravi o celotni vsebini zakona. Ali veljajo ista pravila za predstavnike vlade kot za poslance ali [[...]]
Veljajo ista pravila kolega Janša, zato sem tudi rekel ne bom posegel v [[...]]
Potem pač bom tudi jaz tako razpravljal. Bi pa želel reči na začetku, da mi je žal, da do obravnave te točke prihaja na tak način, ker bo [[...]]
Kolega Janša. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[..]]V razpravi je 1. člen, to sem pojasnil. Poglejte, nemogoče je, da bi vsakega prekinjal posebej, ko bi s svojimi stališči šel tudi na 2. ali na 3. člen. Vem, kolega Anderlič, seveda vem, ampak verjemite, da je to skoraj da nemogoče delati z mesta predsedujočega. Prosim? Je, seveda, ampak to pomeni zelo raztrgano razpravo, ki nikamor ne pripelje. Mislim, da je prav da se razpravlja, prosim slehernega, da se poskuša držati omejitve in ta poziv prosim sprejmite. Prosim kolega Janez Janša.
Ti protesti tam iz poslanskih klopi LDS bi bili upravičeni, če bi prišli prej, ko je gospod minister govoril o vsem, ne samo o 1. členu. Zdaj pa ste malo prepozni. Žal mi je tudi, da to točko obravnavamo na način, ki je poslovniško sporen, kar se bo vleklo še v nadaljnje delo državnega zbora. To, na kar je opozoril gospod Školč prej, je pač na mestu. Tudi ta obrazložitev sekretariata za zakonodajo je napisana zelo na hitro. Po našem mnenju ne drži, kdorkoli je prebral oba zakona, ve, da se vsebina podvaja, ampak recimo, da je tako, kot ste napisali. Upam, da ne boste potem, ko bo razprava pred referendumom o tako imenovanem tehničnem zakonu, trdili, da je s tem sistemskim zakonom, če ga boste sprejeli, omejena odškodnina tudi za tisto kategorijo, ki je v tehničnem zakonu. Upam, da nam bo gospod Potrč potem to spet govoril na televiziji. S tem zakonom, tako kot pravite, nič ne urejamo za kategorijo iz tehničnega zakona, se pravi tudi ne odškodnin. Zaradi tega, prosim, ne s tem argumentom potem vstopati pred referendumom. Obžalujem tudi, da smo že tretjič na neki izredni ali nujni seji za tako imenovane "izbrisane". V tem času pa ni bilo rešenih na stotine stvari, nismo se zbrali na izredni seji za dohodnino, čeprav je odločba ustavnega sodišča stara sedem let, za brezposelne, čeprav smo zakon vložili pred petimi leti, pa nikakor ne pride na vrsto in tako naprej. Tudi je nenavadno, da je zakon, ki je pred nami [[...]]
Prosim za pozornost.
[[...]]da je zakon, ki je pred nami in tudi 1. člen, če hočete, spremenjen z amandmaji, ki so bili vloženi in obravnavani na matičnem odboru brez sodelovanja opozicije. Tukaj gre v mnogih primerih za prvič novo materijo, drugič za rešitve, ki so kontradiktorne med seboj. 1. člen, tako kot je zdaj predlagan, je zelo dolg inureja vse. 1. člen je nosilni člen tega zakona. Odpira več vprašanj, kot jih zapira, in po našem mnenju na ta način tega problema ni možno rešiti. Zato smo tudi vložili amandma, s katerim predlagamo črtanje tega člena. Tako kot je predlagano v tem 1. členu, zadeve ni možno urediti predvsem zaradi tega, ker je ustavno sodišče z svojo odločbo poseglo v 13. člen ustavnega zakona za izvršitev temeljne ustavne listine. Torej gre za ustavnopravno materijo. Na eni strani za stvari, ki so določene v ustavnem zakonu, na drugi strani za odločbo ustavnega sodišča. Nič od tega pa ni možno rešiti na ravni normalne oziroma običajne zakonodaje. To vedo verjetno tudi študentje prvega letnika prava. Edina rešitev tukaj leži v zakonu ustavno pravne narave in slej kot prej bota državni zbor ta zakon tudi sprejel. Dokler ga ne bo, ta problem ne bo rešen in bo odprt. Poglejmo, v kaj je poseglo ustavno sodišče s svojo odločbo in v kaj posegate vi, ko predlagate tako vsebino 1. člena. 1. člen temeljne ustavne listine in na temeljno ustavno listino se sklicuje tudi preambula slovenske ustave, ki pravi: "Republika Slovenija je samostojna in neodvisna država. Za Republiko Slovenijo preneha veljati ustava SFRJ. Prevzem izvrševanja teh pravic in dolžnosti se uredi z ustavnim zakonom." Mi smo v temelji ustavni listini in v ustavnem zakonu za izvedbo te listine definirali neko novo stanje. Temu novemu stanju se reče nova država Slovenija, ki na novo ureja državljanstvo, tujstvo in vse ostale zadeve. Ni možno reči, da nekdo, ki je imelnek status urejen v Jugoslaviji, da bo imel ta status enostavno urejen tudi v državi, ki je nastala na novo, razen, če mu zakon, ki je bil sprejet, ni priznal te nasledstvene pravice. Drugače pa je država te stvari definirala. 13. člen ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine govori natančno o tej vsebini, ki jo skušate urediti tukaj v 1. členu, pravi naslednje: "Državljani drugih republik, ki so na dan plebiscita o neodvisnosti in samostojnosti Republike Slovenije, 23. decembra 1990, imeli prijavljeno stalno prebivališče v Republiki Sloveniji in tukaj tudi dejansko živijo, so do pridobitve državljanstva Republike Slovenije po 40. členu zakona o državljanstvu Republike Slovenije oziroma do izteka rokov po 81. členu zakona o tujcih izenačeni v pravicah in dolžnostih z državljani Republike Slovenije, razen v primerih iz 16. člena tega zakona." V tem 13. členu so povzete določbe zakona o tujcih, ki je bil sprejet nekaj prej, v začetku junija leta 1991, in s tem povzetkom v 13. členu je ta ureditev postala ustavnopravna, urejena z ustavnim zakonom. To pač ni to in da to tukaj tako ne piše ali pa, da narobe beremo, je sprenevedanje. Poslušali smo ne samo sodnike ustavnega sodišča, ki so takrat sodelovali tudi v ustavni komisiji, poslušali smo celo ljudi, ki so ta člen pisali o tem, kako je bilo to razumljeno, in v zvezi s tem ne more biti nobenega dvoma. Materija, ki jo sedaj predlagate v 1. členu je materija ustavnopravne narave. Z novim zakonom tega problema ni možno rešiti. Nastal je zato, kerje pač ustavno sodišče poseglo tja, kamor, po naši zakonodaji, ne sme. Ustavno sodišče ni pristojno za razveljavitev ustave ali ustavnega zakona, drugače bi ne potrebovali ustave, ampak bi imeli samo ustavno sodišče, ki bi izdajalo odločbe, na podlagi tehodločb bi pa potem državni organi pisali nove odločbe. Ravno to v tem primeru tudi zahtevajo, vendar pa, kot vidite, se pač ne izide. Vsak dan ste obljubljali, da boste izdali odločbe, pa nič od tega. Zdaj pa vsebina. To je pravnoformalni okvir. Kar se pa same vsebine tiče, pa moram reči, da je tako odločba ustavnega sodišča kot v tem, kar vi tukaj povzemate v 1. členu, kreirano neko virtualno okolje, ki prikazuje stvari drugače, kot pa so se dejansko zgodile. Na empirični ravni je možno dokazati, da to,kar trdite tukaj, ni res. To, da so nekatere stvari povzete iz določbe ustavnega sodišča, to nič ne vpliva na resnico, pa na to, kaj se je takrat dejansko dogajalo. To ni nikakršen argument. Še posebej ne, če sklicevanja na odločbo ustavnega sodišča prihajajo od tistih, ki so tukaj za govornico govorili, da ni boga, ki bi jih prisil, da glasujejo za zakon, ki bo uveljavil odločbo ustavnega sodišča. Končajmo to razpravo, kaj se sme in kaj se ne sme. Mi, moram reči, spoštujemo pravni red v tej državi, tudi strinjamo s tem, da stanje, kakršno je zdaj, ne more ostati takšno, da predpisi ne morejo biti dolgoročno v nasprotju z odločbo ustavnega sodišča, ne samo to o izbrisanih, ampak tudi o vseh drugih stvareh, tudi o dohodnini, kar vas bistveno manj zanima, očitno. Zaradi tega tudi predlagamo instrument, s katerim je to pač možno uskladiti. In to je zakon ustavnopravne narave. Dejansko stanje, ki je bilo takrat in o katerem zdaj govorimo, za katerega vi pravite, da je bil izbris, pa je bilo naslednje. Po ocenah, ki smo jih takrat sprejemali, je od avgusta leta 1991 do konca oktobra leta 1991, ko se je iz Slovenije umikala poražena jugovojska, odšlo okoli 30 tisoč ljudi. Nekaj čez 10 tisoč je bilo vojakov, ki so služili vojaški rok in niso imeli stalnega bivališča. Ostalo pa so bili oficirji, podoficirji JLA, civilni uslužbenci JLA, nekaj carinikov, kar je manj pomembno, številčno manj pomembna kategorija, in tudi številni člani njihovih družin. Odhajali so v konvojih, ki so se po cestah vozili ure in ure, zato smo morali zapirati ceste, dokler so pač bile prevozne čez Hrvaško. Na koncu so odhajali tudi z ladjami, okoli 30 tisoč, najmanj 20 tisoč takšnih, ki so tukaj imeli stalno bivališče. Praktično nihče od teh stalnega bivališča ni odjavil takrat. Za seboj iz kamionov so metali listke, na katerih je pisalo "vratičemo se". Sosedom, ki so ostali tukaj in so vzeli slovensko državljanstvo, so grozili z istimi besedami in tako naprej. Seveda se je situacija potem spremenila. Najprej še to - 25. februarja leta 1992 somorali državni organi uskladiti svoje registre z zakonodajo, ki je pač takrat veljala. In so jo uskladili in niso izbrisali 18 tisoč ljudi, ampak so ugotovili, da jih ni tukaj. Največ, okoli 5 tisoč tega manjka je bilo v Ljubljani. Upravni del ministrstva za notranje zadeve je takrat poslal na vseh teh 5.000 naslovov, kjer je bilo vidno, da si ljudje niso uredili statusa, obvestilo. Vrnilo se je okrog 4.800 kuvert, po zagotovilih gospoda Debeljaka, ki je bil takrat odgovoren za te zadeve. Samo nekaj 100 je bilo takih, da se niso vrnili. Približno enak odstotek bi bil najbrž tudi drugje, kjer pa povsod tega obvestila niso poslali. Ponekod pa so - zadnjič sem tu pokazal obvestilo občine Idrija, kjer je to bilo narejeno. Se pravi, govoriti o tem, da je nekdo izbrisal 18.000 ljudi, ob tem ko smo na lastne oči videli konvoje teh ljudi, ki so odhajali, ladje teh ljudi, ki so odhajali, je žalitev za zdravo pamet. Mogoče je znotraj teh 18.000 nekaj primerov, nekaj deset, morda nekaj sto, ko ne gre za te, ki so odšli Recimo, je nekaj primerov, ki so bili zdaj tudi javno objavljeni, ko so bili ljudje v tem času v kliničnem centru na zdravljenju in tako dalje in si tega statusa tako ali drugače niso mogli urediti. Bilo je tudi nekaj drugih primerov, ki jih bom kasneje citiral. In morda je bilo - tudi tu smo videli konkretne primere - nekaj nepismenih snažilk, oprostite izrazu, ki so nastopale tudi v raznih televizijskih oddajah, ki so rekle, da pač niso vedele, da je treba to urediti. In zdaj se vseh teh deset in več tisoč tistih, ki so odšli s poraženo vojsko, skriva za hrbti teh. Zakaj, mislite, da v imenu društva izbrisanih nastopa gospod Todorovič, ki, kot slišimo tudi z vaše strani, ni ravno dober komunikator? V tem društvu pa so ljudje z visoko izobrazbo, s končanimi akademijami in tako naprej, pa se ne oglašajo, čeprav bi znali bolje komunicirati. Zato, ker je 200 članov tega društva in še nekaj večinoma vojaških oseb bivše JLA, tiste, ki so pač odšle in prišle nazaj, zato ne nastopajo, pa imajo najbrž drugače boljši nastop, vendar so našli nekoga, ki mu ni možno očitati, da je bil v JLA. Jasno je, da se je potem situacija obrnila, ko je prišlo do daytonskih sporazumov, do tega, da je bilo tudi zadnjim in najbolj zagrizenim privržencem Miloševiča jasno, da iz velike Srbije ne bo nič. In ko je bilo jasno, da se je Slovenija iz tega kotla izvila. Takrat so te kategorije množično prihajale nazaj. In tako kot leta 1991, 1992 nihče ni odjavil stalnega bivališča, ga tudi zdaj ni prijavil. Počakali so pač nekaj let, nekateri zaprosili za začasno bivališče, mnogi to tudi takoj dobili, nekateri tudi stalno, potem mnogi tudi državljanstvo prek političnih zvez. Tu se strinjam z gospodom ministrom, revizije bi bile še kako dobrodošle. Dvomim pa, da jih bodo izvajali tisti, ki so to podeljevali; takšne revizije nimajo smisla. In zdaj seveda ti trdijo, da so bili vseskozi tukaj. Država pa nima pismenega dokaza, da so odjavili stalno bivališče, da so odšli. Zdaj oni terjajo od nas, da mi njim dokažemo, da jih ni bilo tukaj. Smešno,na lastne oči smo videli konvoje, ki so se ure in ure vozili mimo vas. Povedal sem vam naše ocene, za velik del teh ljudi obstajajo v arhivih te države tudi seznam, ker so bila pogajanja, kdaj bo kakšna enota odšla in kdo je pač na listi, pa tudi foto posnetki teh odhodov. Trditi, da je šlo tukaj za izbris, je seveda smešno. Zanimivo je tudi to, kako se je potem v nekaterih primerih dokazovalo stalno bivališče. Nekdo, ki je prišel leta 1995 nazaj, je kot priče navedel ali člane svoje družine ali širšega sorodstva, ki so bili tukaj. Ti so rekli, da je bil ves čas tukaj ali pa da je samo začasno šel nekam malo okoli. Zato je ta kategorija pač narasla. Ampak tudi če vse to seštejete nikoli ne boste dobili številke 18.000, ker veliko teh, tako imenovanih izbrisanih, ki so odšli iz Slovenije, je pokopanih v Bosni, na Kosovu, na Hrvaškem, ker so potem sodelovali v teh bojih in klanjih na ozemlju bivše Jugoslavije. Dajmo skupaj sezname in boste videli, kakšna je realna številka. Mi smo v predlogu ustavnega zakona, ki smo ga ponudili v usklajevanje, predlagali nekatere rešitve, ki bi na bistveno bolj pravičen način uredile to, kar je zdaj predlagano v tem 1. členu. Mi sami smo definirali dva primera, ko bi bilo podeljevanje statusa za nazaj strogo pravno gledano morda upravičeno, vprašanje pa je, čeje bilo moralno upravičeno. Če se njim podeljuje status za nazaj, je treba enako obravnavati tudi vse podobne primere. Teh pa je v tej državi na 10.000. Gre za primere, ko organi izvajajo postopka tako, kot je predpisano, ali ko se je od posameznika, ki si je status skušal urediti, zahtevalo listine, ki jih objektivno ni mogel pridobiti, recimo od nekoga iz Bihača potni list v času, ko je bila tam vojna in je bilo jasno, da si človek tega ne more priskrbeti v določenem roku. Morda je še kakšna takšna objektivna okoliščina, kjer dopuščamo retroaktivnost in možnost, da je bila storjena krivica, zato smo tudi predlagali individualno obravnavo. Opozoril bi ob tem, ko pač razpravljamo o tej tako imenovani rešitvi, na to, da ste v Sloveniji s tem, ko ste prišli s takšno ureditvijo, na desettisoče ljudi spomnili na krivice, ki so jim bile povzročene. In ti se sprašujejo: "Kaj pa smo mi? Mi pa smo državljani te države, nekateri 70, 80 let, pa očitno nismo enaki." Mnoge te krivice so bile sicer poravnane, ampak samo simbolično. Ljudje so revoltirani, ko poslušajo tukaj ocene, da človekove pravice nimajo cene. Se strinjam, ampak za vse enako. Ne pa, za nekatere ni cene, za druge pa je. V argumentacijo tega našega amandmaja, da se ta člen črta, bom zdaj navedel nekaj argumentov, ki so mi jih poslali volivke in volivci. V teh tednih sem dobil na stotine pisem. Vseh nisem mogel niti prebrati, so pa nekatera zelo relevantna ravno za razpravo o tem členu in bom predstavil kratke citate, ker se mi zdi, da se bo morda komupotem kaj odprlo. Vsa pisma so podpisana, v glavnem so celo v rokopisu, ne navajam nič anonimnega. Takole pravi gospa iz Kranja: "Več kot 24 let sem imela skromno stanovanje v velikosti 21 kvadratnih metrov. Imam 37,5 let delovne dobe in s 5.10.2002 sem bila upokojena. Imam skromno pokojnino okrog 75.000 sit. Delala sem v Tekstilindusu Kranj, kjer je šla tovarna leta 1991 v stečaj. Potem sem bila prijavljena na zavodu za zaposlovanje kot brezposelna oseba dve leti, potem sem pogodbeno delala na Brdu pri Kranju, potem se bila ponovno na zavodu. moja zadnja zaposlitev je bila Iskra ERO montaža. Potem sem bila ponovna poslana na zavod kot tehnološki višek in ostala vse do 5.10.2002. Ker so bili moji dohodki minimalna plača in nadomestilo otrok 35.000 sit, nisem mogla plačevati stanarine za stanovanje. Redno sem plačevala televizijo, elektriko in telefon. Če bi plačala še stanovanje, mi ne bi popolnoma nič ostalo, stanovanje je namreč stalo okrog 27.000 sit. 9.12.2003, se pravi prejšnji mesec, so me izselili iz stanovanja. K meni je prišel na dom Tomazin Marko, sodni izvršitelj, ki mi je med drugim rekel tudi to, da če dobim na telefon gospoda kranjskega župana Mohor Bogataja, da reče le besedo, bodo prenehali z izselitvijo. Vztrajala sem, pa ga nisem dobila. Najprej so rekli, da je bolan, potem da je na sestanku. Ni bil dosegljiv. Izselili so me, moje stvari so odpeljali v skladišče. Če ne bom plačevala skladiščenja, mi bodo vse to prodali na dražbi. Na zavodu za socialo pravijo, da niso pristojni zame. Sedaj se pa vprašam: Ali je za nas Slovence Slovenija mačeha? Ravno tako se mi Slovenci počutimo, da smo izbrisani v svoji tako lepi opevani svobodni Sloveniji. Vsaka država naj najprej poskrbi za svoje ljudi, šele potem nudi pomoč tudi drugim. Tu pri nas pa je ravno obratno." Če je to nerelevantno, potem ne vem, kaj je relevantno, gospodje. Ali, to je še bolj zanimivo, pismo varčevalke propadle SIKURE iz Kopra, ki gleda te razprave izbrisanih in pravi: "Kot opeharjena varčevalka pri hranilno-kreditni službi SIKURA vas prosim, da ob teh razpravah v slovenskem parlamentu postavite javno vprašanje, kako je z vračilom dolga 400 varčevalcem v znesku okrog 2,6 milijarde tolarjev. Pisala sem že predsedniku parlamenta, Pahorju, pa mi ni odgovoril. Generalna državna tožilka mi je odgovorila, da je bilo vse predano tožilstvu v Ljubljani. Vse je obležalo v nekem predalu. Lastnik HKS, hranilno-kreditne službe Sikure, Andrej Sever, tudi lastnik HKS Soče iz Nove Gorice s podobno usodo, je iz skupine poslovnežev iz kroga zelo glasnega postojnskega Optimizma, kjer so bili člani in simpatizerji LDS. Andrej Sever je, kot po tekočem traku ustanavljal podjetje [[....]]
Kolega Janša, ali se lahko omejimo na predlog razprave, predmet, zakon o izbrisanih [[...]]
Seveda. Gospod predsednik, berem pismo, ki je bilo poslano tudi vam in nanj niste odgovorili, zato se je ta gospa, z imenom in priimkom, ki tudi drugače nastopa, najbrž poznate, obrnila name, da ob tej temi to izpostavim in se nanaša na to problematiko. Stečajne mase je za manj kot 5 % poplačilo dolga. Kam je poniknil ves denar? Zakaj Banka Slovenije, ki je 3 leta izvajala nadzor, ni obvestila pristojnih organov? Kdo je dosegel, da so Severja izpustili iz pripora, da je lahko uničil dokaze, kot sedaj ugotavljajo preiskovalci? Kdo so še njegovi tihi družabniki, ki se skrivajo za sedanjimi anonimnimi lastniki Julijane? Varčevalci smo se obrnili tudi na slovenskega ombudsmana, ki nas je odpravil na kratko. Obrnili smo se na evropskega, ki pa je našo pritožbo sprejel in jo obravnava. Sedaj vas sprašujemo, zakaj preiskava ni iztekla že leta 2001, ko so bile vložene ovadbe. Oseba, ki je sodelovala s tem Severjem, lastnikom HKS, pove, naj bi Severja ščitil politik Bogdan Bišček, generalni sekretar LDS. Skratka, izvršil se je velik krog, ki je podoben politično mafijskemu podzemlju najslabše vrste. Kakšna pravna država smo in kako je mogoče, da se to dela? [[...]]
Prosim. Kolega Zlobec, saj opozoril sem govornika [[...]]
To ni več citat, to bo sedaj moje vprašanje kolegom iz LDS-a, ki težko poslušajo, saj itak jih ni veliko ostalo v dvorani. Kdaj boste pa njim, se pravi, varčevalcem SIKURE začeli poravnavati krivice, ki so jih vaši člani in funkcionarji naredili stotine? To jaz sprašujem. Potem, pismo rojaka, ki živi na Hrvaškem: sem Slovenec, ki že dolgo živi na Hrvaškem in sem tam upokojen. Da bi dobil stalno bivanje na Hrvaškem, sem moral priložiti prošnjo in vrsto dokumentov od rojstnega lista do odrezkov od pokojnine in zdravstvenega spričevala. Kako, da na Hrvaškem ni izbrisanih? Ker vedo, da tam ne bi dobili denarja, izbrisanih ne zanimajo papirji, ampak denar." Potem pismo, ki je bilo tudi poslano državnemu zboru, gospodu Pahorju, tu je sicer odgovor bil od njegove svetovalke, ki pa ga tudi jaz ne razumem. Mislim, da ga tudi gospa ne. In gospa pravi: "Nad 10 tisoč delavcev je marljivo opravljalo svoje delo in prejemalo tudi temu primerne plače. Žal smo mi Slovenci v podrejenem položaju proti priseljencem iz južnih republik na vsakem koraku. Vsem so od mesečnih dohodkov trgali gotove procente za izgradnjo blokov in stanovanj. A le malo kateri Slovenec je bil na prednostni listi in tako dalje. Možu je manjkalo nekaj let do pokoja, izčrpan od dela, od vročine in mraza pristane na zavodu za zaposlovanje. Pri 60-ih se tudi sama spomnim svojih 17 let in nekaj mesecev delovne dobe in glej od ZPIZ-a dobim odločbo, da so mi odmerili 27 tisoč pokojnine. Saj sem le nepomembna slovenska mati, ki sem se zaradi petih slovenskih otrok morala odreči službi in bolj varni starosti brez otrok. Moja domovina me je kaznovala, ker sem bila mati. Gospodje v državnem zboru,ste se vprašali, kaj si mislijo vaši volivci, ki živijo že na robu preživetja, ko zapravljate težko zasluženi denar davkoplačevalcev za sejo o pravicah izbrisanih..."
Kolega Janša, z vsem spoštovanjem do piscev teh pisem in do vaše pravice, da pojasnite svoje stališče, ali bi se lahko držali predmeta te razprave, to je zakon o izbrisanih. Prosim gospod Janša.
Gospod predsednik, o 1. členu tega zakona, o katerem razpravljamo, skušate urediti za tako imenovane izbrisane status za nazaj, in s tem napraviti po mojem mnenju veliko krivico tudi tem ljudem, ki jih zdaj citiram. In to čutijo, to so napisali. Jaz sem tukaj, kot smo zapisali v ustavo, predstavnik ljudstva in sem dolžan prinašati ta mnenja sem. Ta pisma so nastala ravno zato, ker je ta tema odprta. Če tukaj vi ne bi sklicali izredne seje in ostalih sej za izbrisane, potem tudi teh pisem ne bi bilo. Zato ne mi reči, da nima zveze. Vi ste jih spomnili. Bom pa zdaj skrajšal. Tukaj piše izgnanec iz Maribora, pravi: "V resnici gre za dvojni obraz oblastnikov, ki imajo za izgnance med drugo svetovno vojno drugačne kriterije kot za izbrisane leta 1992, saj izgnanci niso več zanimivi za predvolilni boj, ker jih je 180 tisoč že pokojnih..." in tako naprej. Antonija iz Ilirske Bistrice: "Sicer pa mi nimamo doma. Že tretji božič smo preživeli v hlevu, kjer nimamo ne sanitarij, ne ogrevanja, kar so imeli v hiši, in to zaradi korupcije, četudi smo že drugič plačali vso gradbeno dokumentacijo. Gospoda Ropa smo prosili, da bi sprejel predstavnike vasi, ker imamo te probleme, a nismo bili vredni niti odgovora. Gospod Rado Bohinc je dobil vpogled v našo dokumentacijo, šestkrat smo jo fotokopirali in poslali. Zaman. Niti enkrat niso bili vredni pisnega odgovora od kogarkoli iz notranjega ministrstva. Naši kmetje so večinoma v Sloveniji mali kmetje, so si morali sami vso povojno dobo plačevati, socialna zavarovanja in bolniško zdravljene. Zdaj dobivjo nekaj nad 30 tisoč tolarjev pokojnine, nimajo regresa, nimajo varstvenega dodatka, nimajo denarne pomoči za tujo pomoč in postrežbo kot ostali. Vi pa o izbrisanih o njihovih domnevnih pravicah." Potem primer, za katerega boste zelo težko rekli, da nima zveze s tem členom. Gospa iz Vranskega pravi: "Leta 1991 bi morala dati vloge za državljanstvo. Ker pa sem jaz živela od rojstva v Sloveniji, sem mislila, da meni to ni potrebno. Sploh pa nisem spremljala tega, tudi pisno nisem bila obveščena po pošti s strani občine v Žalcu, katera za vsake malenkosti pošilja pošto. Ko sem kasneje izvedela, da bi tudi sama morala dati vlogo, je bilo že zelo prepozno. Vlogo sem dala leta 1991. Rešitev pa dobila leta 1996. Zakaj pa meni ne pripada odškodnina? Očitno je pet let čakala na to da se ji je odobrilo državljanstvo, čeprav je vseskozi živela tukaj. In zanjo ni nobene odločbe ustavnega sodišča. No, in [[...]] [[Oglašanje iz ozadja.]] Ne, ker gre za državljanstvo.
Ni polemike iz klopi! Kolega Janez Janša ima besedo. Ni polemike iz klopi! Mir, kolega Zlobec, nimate besede in ni polemike. Večkrat sem pozval tudi govornika. Prosim za mir v dvorani! Ali lahko končamo v miru tudi ta nastop in vse ostale? Prosim lepo! Prosim, kolega Janez Janša.
No, res bi apeliral na kolege iz LDS, ki so najprej skušali s poslovniškim glasovanjem oziroma z glasovanjem po poslovniku omejiti razpravo, pa niso uspeli, ker niso zbrali dovolj glasov [[...]]
Dajmo se držati predmeta!
[[...]]da so zdaj tolerantni in ne skušajo jemati besede na ilegalen način. Tu imam nekoga, za katerega boste najbrž težko rekli, da je naš volivec. Gre za bivšega častnika jugoslovanske armade, ki pravi: "Prej, kot vam dam svoje mnenje, bi rad povedal, da situacijo od leta 1990 do današnjega dne odlično poznam, ker sem bil do leta 1980 v aktivni službi JLA, 17 let, nisem Slovenec, imam pa tudi ogromno prijateljev in znancev iz republik bivše Jugoslavije. Toda, ali si ti ljudje, tako imenovani izbrisani, zaslužijo odškodnino - moj odgovor je odločni ne. Zakaj? Pred osamosvajanjem večina teh ljudi ni verjela v ta proces in je bila trdno prepričana, da osamosvojitev ne bo uspela v nobenem primeru. Rad bi pa tudi povedal, da sem pred parimi dnevi srečal dva oficirja, ki sta bila interesenta za odškodnino, kateri so zapustili Slovenijo pred vojno in nikakor do zdaj niso prihajali v Slovenijo. Takih primerov bo še ogromno." Njihov kolega to piše - ker čuti, da se mu godi krivica, ker si je on takrat stvari uredil, zdaj pa srečuje tiste, ki zdaj prihajajo in računajo na vas. Gospa iz Novega mesta pravi: "Razpravljate o izbrisanih - najprej naj država povrne sredstva nam, upokojencem, ki ste nam jih ukradli po 161. členu zakona o pokojninskem zavarovanju, in to vsem, ki smo se upokojili v letih od 1996 do 1999." In tako naprej in tako naprej. Naprej. "Že nekaj časa jezna in zgrožena gledam dnevnike in seje parlamenta," piše gospa Nada H. iz Kranja.
Kolega Janez Janša, vas lahko samo še enkrat prosim, ne da bi vas prekinjal ali vam jemal besedo, ali se lahko [[...]]
Saj to je zadnje pismo, ki ga citiram. "Nekateri parlamentarci, pa tudi ministri in celo predsedniki dobesedno teptajo lasten narod in pridobitve osamosvojitve, saj dajejo vso pravico tistim, ki so nas 80 let poniževali. Na pladnju jim ponujajo visoke odškodnine, ker niso hoteli pridobiti slovenskega državljanstva. Sprašujem se, kako so ti ljudje živeli v Sloveniji 12 let brez državljanstva, ki ga takrat niso hoteli, pravite, da brez vsakega statusa, da niso imeli službe, niso bili socialno zavarovani, niso imeli zdravniške pomoči in podobno. Kako je to možno, da bi taki ljudje 12 let živeli v Sloveniji? Kdo jih je potem financiral? Kakšna država pa smo, če niti ne vemo, koliko ljudi se sprehaja po Sloveniji, ki nimajo osebnih dokumentov? Kako zdaj pa kar naenkrat veste, kdo so in koliko odškodnine jim bomo mogli Slovenci plačati? Pred kratkim ste vzeli nazaj v državno službo nekoga, ki je prejel visoko podkupnino, in mu za nagrado plačali še odškodnino za čas, ko ni bil v službi. Lepo vas prosim kakšne zakone pa ste napisali, da lahko pride do take nesmiselnosti, saj se javno delate norca iz vseh ljudi, ki so vas volili.
Prosim.
Zdaj, razumem gospoda Zlobca, ki v vsakem stavku uporabi besedo "strpnost", da je tudi danes strpen.
Kolega Janša prosim.
Ob koncu bi rad rekel še to. Ustavno sodišče je z odločbo poseglo v temeljno ustavno listino, o tem ni nobenega dvoma. Vsebina 1. člena tega zakona, ki ste jo predlagali, to povzema, deloma še razgrajuje. Tega problema ni možno rešiti z navadno zakonodajo, problem je ostal na ravni ustavnih institucij. Edino tam je tudi rešljiv. Apeliral bi pa na vse kolegice in kolege tudi z razmislekom o tem, da se vprašamo, da si postavimo vprašanje v tem smislu. Vsak ima praviloma eno državljanstvo. Tisti, ki imamo slovensko državljanstvo, nimamo drugega državljanstva, tisti, ki imajo državljanstvo neke druge države, ima lahko v Sloveniji določene pravice, vendar te pravice niso izenačene s pravicami slovenskih državljanov. Če bi bilo temu tako, gospod predsednik [[...]]
Prosim. Kolega Janez Janša, prosim, izvolite končati.
Skratka, tisti, ki je v Sloveniji tujec, ima tudi državljanstvo neke druge države, ki ga ščiti, zato ne govoriti o tem, da se tukaj rešujejo problemi ljudi brez statusa, popravljajo krivice in tako naprej. V tej državi pa imamo na 10.000 državljanov, za katere je treba poskrbeti, pa jim niti na pisma ne odgovarjate.
Kolega Janez Podobnik ima naprej besedo. Prosim.
Hvala predsednik. Kolegice in kolegi. Predsednik koliko časa mi boste namenil?
Brez omejitve, smo pri diskusiji o 1. členu amandmaja. To sem rekel že uvodoma, velja za vse, tudi za kolega Podobnika. Ja, poskušal sem opozoriti, lahko samo posežem v razpravo in odvzamem besedo. Vem. Poglejte, če gremo na tak zelo formalen pristop, potem bom moral poseči v besedo slehernemu. Vem, ampak potem bom moral poseči v besedo slehernemu in to zelo kmalu. Prosim, kolega Podobnik.
Hvala, predsednik. Jaz sem si tukaj pripravil nekaj gradiv. Je kar obsežen tekst pripravljen za moj nastop. Kolega Janša si je zelo bistro vzel čas za razpravo in si odrezal kar pomemben kos časa za to. Jaz bom poskušal biti krajši tudi iz kolegialnosti drugih kolegov, da bodo lahko v neposrednem prenosu prišli do besede. Bi pa rad povedal uvodoma to, kajti govoril bom predvsem o 1. členu in amandmaju k 1. členu.
Ja, to je predmet razprave.
Kolega Janša je govoril o vsem. Beseda, ki je bila tukaj večkrat povedana, je, da slovenske državljanke in državljani naše razprave merijo skozi svojo socialno stisko. Mnogi, to je res. To moramo vzeti v obzir, ampak kot poslanke in poslanci seveda se moramo zavedati, da so naše odločitve take, da kljub temu, da ljudje gledajo skozi svojo socialno stisko, in prav je, da tako gledajo, da mi gremo k sprejetju svojih odločitev naprej. To je odgovorna odločitev v državnem zboru. Jaz sem tudi vzel zares nasvet kolega Potrča in sem zelo tenkočutno prebral današnji nastop gospe Wedam Lukičeve, predsednice ustavnega sodišča. Njen nastop se dotika vsebine 1. člena. Gospa predsednica pravi, da glede na položaj, ki ga ima ustavno sodišče v sistemu delitve oblasti, so po njenih besedah nekatere napetosti med ustavnim sodiščem in drugimi vejami oblasti razumljive. In nato pravi: Odločitve ustavnega sodišča je obvezna. Edino ustavno dopustno sredstvo, da se odločba ustavnega sodišča nadigra, je sprememba ustave. Vendar, pa če bi do take presoje prišlo, če bi se ugotovilo, da gre za zlorabo ustavnega zakona z namenom, da se z njim uredi nekaj, kar ni ustavna materija, bi ga eventualno ustavno sodišče presojalo. In še nekaj, predsednica ustavnega sodišča pravi, da ni nobenega razloga, da zakonodajalec ne bi smel drugače urediti načina izvršitve, kot ga je določilo ustavno sodišče, če bi ugotovil, da je kakšen drug način ustreznejši. Jaz sem prepričan, da kadar se ustavno sodišče odloči in s svojo odločitvijo poseže v materijo, ki jo ustavnopravne narave, je dolžnost zakonodajne veje oblasti, da se odloči, da bo nadigralo, kot je rekla predsednica ustavnega sodišča, njihovo lastno odločbo in da bo to svojo rešitev zapisala v obliki ustavnega zakona. Predsednica pa pravi, da je tudi taka drugačna ureditev podvržena ustavnopravni presoji. Tu gre vsekakor za, kar je bilo tudi na današnji dan povedano, gre za en zelo zanimiv pritisk predsednice ustavnega sodišča na politični in strokovni pogum tistih, ki trdimo, da so nastali razlogi, da z ustavnim zakonom rešimo to situacijo. Jaz menim, da je še vedno treba razmišljati tudi v tej smeri Glede same vsebine 1. člena in amandmaja k 1. členu, pa naslednje. Govori o pogojih za pridobitev dovoljenja za stalno prebivanje. In za to gre, za stalno prebivanje za nazaj. Mi smo danes dopoldne, ko smo pozorno poslušali stenogram razprave na matičnem delovnem telesu razmišljali o naslednji zadevi: Do katerih pravic bi bili upravičeni tisti, ki bodo v postopku, kot jih recimo določa ta člen, dobili prebivanje za nazaj? Do katerih pravic? To je ključno vprašanje. Ko smo šli gledat skozi zakone danes dopoldne, nam je zmanjkal en zakon in ena pravica, ki jo je državni zbor dal tistim, ki bi dobili stalno prebivališče za nazaj. In to nas zdaj zanima: Ali je naša interpretacija točna? Državni zbor je 8.8.2002 sprejel zakon o ratifikaciji sporazuma o vprašanjih nasledstva. Ne vem, žal, tega zakona nismo videli v teh tekstih. Ampak seveda ta zakon ima tudi priloge. Na primer priloga e: Vsaka država prevzame odgovornost za pokojnine, do katerih so upravičeni njeni državljani, ki so bili državni ali vojaški uslužbenci [[...]]in tako naprej, da ne naštevam dalje. Pokojnino plačuje tista država, v kateri ima taka oseba stalno prebivališče. To nas zanima, ali, torej neposredna povezava z vsebino tega člena, in dejstvo, da nekdo dobi stalno prebivališče za nazaj, alibo lahko na podlagi te določbe zakona, ne glede na to, da smo mi zapisali v zakon, da ni odškodnin, da bo do nje upravičen. Te izjeme v zakonu ni. In še nekaj. Potem smo šli pogledat razpravo na delovnem telesu, ko je obravnavalo ta zakon, to mednarodno pogodbo. Ta mednarodna pogodba je v nekaterih elementih stopila v veljavo, v vseh pa še ne, kajti Hrvaška je še ni ratificirala, vendar ko jo bo, stopi v veljavo. V razpravi je bilo vprašanje postavljeno. In poglejte odgovor predstavnika vlade: "Kar se tičepokojnin in stanovanj, nič se ni spremenilo. Tu veljajo republiški zakoni, kot ste jih vi sprejeli. Ta tekst je tak, napisan mogoče malo nejasno, ampak kar se tiče pokojnin in stanovanj, to vse v republiških zakonih že piše, to ni nič novega; nobene nove pravice ni, nobeno novo stanovanje ni dano, nobena nova pokojnina ni odobrena. To je stvar, ki je z republiškim zakonom že odrejena." To se pravi, s tem zakonom popravljamo zadevo za nazaj, in na podlagi te razlage dajemo upravičenje, da lahko ti upravičenci uveljavljajo tudi v tem primeru pokojnine. Če je tu odgovor da, potem lahko ugotovim, da v tem segmentu zakon tega vprašanja ne rešuje, kajti ni omenjen zakon. Omenjeni so drugi zakoni. Ta zakon, ki pa daje to pravico za nazaj, pa ni omenjen v našem glavnem sistemskem zakonu. Žal smo to ugotovili šele danes dopoldne. Želel bi tudi odgovor s strani predstavnika vlade, ali naša interpretacija drži. Hvala lepa.
Besedo za repliko dajem kolegu Potrču, ki ste ga osebno referirali.
Hvala, gospod predsednik. Gospod kolega Podobnik, omenjali ste me in omenjali ste me nepopolno, ker sem mislil na marsikaj drugega, kar ste vi ponovno zamolčali. Namreč, ustavno sodišče opozarja, da gre spet za odkrite pozive k nespoštovanju odločbe ustavnega sodišča; tudi v zahtevah, ki jih imate vi, gre za to. Da mislimo, da v tem primeru gre samo za vprašanje legitimnosti ustavnega sodišča, pa nas opozarja, da gre za vprašanje legitimnosti pravne države. Res, kot ste rekli, pove, da je treba obvezno spoštovati odločbo, da pa jo je možno dopolniti oziroma spremeniti samo skozi ustavni zakon. Samo tu ne poveste, da opozarja, ne grozi, opozarja, ker ne ve, kakšna bo odločitev, da je v tem primeru mogoča tudi ustavnosodna presoja. In še nekaj pomembnega ste zamolčali, najpomembnejšega: da je individualne pravice ustavno sodišče s svojimi odločitvami že dalo in da bo, ali sprejmemo zakon ali ne, slej ko prej te individualne pravice mogoče uveljavljati; če bi jih ne bilo mogoče uveljavljati zaradi sprejema ustavnega zakona pred našim ustavnim sodiščem, bo mogoče to uveljavljati pred evropskim sodiščem. Slej ko prej, pravi - samo citiram, kaj pravi - bo odločitev ustavnega sodišča treba izvršiti. Pa ne govorim zato, da ne bi bil pripravljen v mnogočem, gospod Podobnik, tudi skupaj sva sedela, iskati rešitev, da se najde, kot pravite, drugačna ureditev izvršitve odločbe. Samo zahteve, ki se pojavljajo danes, da moramo reči, da ustavne odločbe ni, da kdor ni uveljavil do 25. februarja 1992, nima nobene pravice, da je treba ponovno zahtevati prošnje, čeprav je ustavno sodišče jasno reklo drugače, pa so najbrž tiste meje, glede katerih je prav, da se o njih državni zbor pogovarja. Danes govoriti o vprašanju odškodnin je nekaj drugega kot pred dvema mesecema. Danes smo vsi skupaj napisali praktično, da odškodnin ni. Danes govoriti o individualizaciji je nekaj drugega, ker se bo vse individualno ugotavljalo in prav bi bilo, da te stvari končno poveste, ne pa, da gre za ustvarjanje enega vzdušja, ki ne more nikamor pripeljati. Hvala.
Kolega Podobnik, 70. člen pravi, da replika na repliko ni mogoča, razen, če je predsedujoči, v tem primeru, jaz, ocenim, da so bile navedbe v repliki netočne. Ali boste spodbujal točnost navedbe, samo za to imate pravico do replike in potem bomo to diskusijo zaprli.
Hvala, predsednik. Kolega Potrč me je absolutno napačno repliciral, kajti jaz nisem njega povzemal, kar je on govori o mnenju predsednice ustavnega sodišča. Jaz sem ga samo imenoval, da nam je gospod Potrč predlagal, naj si preberemo njen današnji nastop na tiskovni konferenci. Vse ostalo, njegove interpretacije, kar naj bi jaz govoril, tega jaz nisem govoril in je kolega Potrč zlorabil repliko. Jaz o tem nisem govoril, kolega Potrč.
Tukaj smo zaprli to razpravo, kolega Podobnik. Nadaljujemo z diskusijo. Kolega Drobnič, ima besedo. Prosim za mir, nadaljujemo potrpežljivo z razpravo.
Hvala lepa, za besedo. Ravno današnja tiskovna konferenca predsednice ustavnega sodišča kaže, kako se ji pravzaprav ustavno sodišče povzpelo nad zakonodajno oblast. Suspendira, v naprej suspendira, poskuša suspendirati odločitev državnega zbora. To je definitivno. Če to upoštevamo, če to predpostavljamo, potem tega državnega zbora ne potrebujemo, ker bo namesto državnega zbora o temeljnih pravicah, o vsem odločalo ustavno sodišče. Morda celo samo predsednica ustavnega sodišča. To so seveda težke stvari in ni za dosti, da rečemo, politizacija ustavnega sodišča. Ne, tu gre za majorizacijo, za nadvlado ustavnega sodišča nad ustavno materijo in nad parlament. Vsak za takšne izjave seveda daje odgovornost. Jaz moram reči ponovno, poudarjam, če bi vsak opravljal svoje delo tako, kot mu to veleva ustava, potem teh sporov ne bi bilo, tudi tega zapleta, ki ga imamo sedaj, ga ne bi bilo. Mi smo večkrat poudarili, kakšna bi bila lahko bila pot reševanja tega spora in tega zapleta. Individualizacija. Tu se povsem strinjamo eni in drugi. Vsak primer je treba pač preveriti skozi nesporen postopek. V čem je pa razlika? Razlika je v tem, da bi vi urejali na način po uradni dolžnosti, da se vsem izda nekaj, kar morda tudi sami ne potrebujejo, nekaj, nekomu, ki morda več ne obstaja, ki več ne živi, nekaj, kar nekomu ne gre tudi v prid, kajti on si je življenje uredil drugače, v neki drugi državi, tam, kjer je drugje državljan. S tem se odpirajo veliki problemi pristanovanjskih vprašanjih, pri lastništvu, skratka, pri konkretnih življenjih. To bi bilo v nasprotju z interesi tujca. Tudi zato nasprotujemo takšnemu načinu razreševanju. Če kaj, potem je treba na način, da vsak izrazi svojo voljo. Drugo, kar je že kolega Janša omenil, če se je takrat kaj pripetilo bodisi zaradi napačnega ali neprimernega ravnanja državnih uslužbencev ali pa dodatno, če je prišlo do kakršnihkoli objektivnih okoliščin, katerih prosilci niso mogli zagotoviti papirjev, s katero bi svojo voljo tudi dosegel v postopku, ki je določen v Republiki Sloveniji. Mislim, da je to vsem državljanom povsem jasno in da se strinjajo tudi s takšnim načinom razreševanja, ne pa pod prisilo. Država Slovenija je v času nastajanja bila trdno odločena, da uredi evidence. To je jasno pokazala z zakonom. Obvestila je tudi državljane, da to namerava narediti. Vsi tisti, ki so to želeli, so uredili. Naša država je benevolentno zagotovila državljanstvo vsem tistim, ki so ga želeli. Poglejte po Evropi, kakšna so stališča do dodeljevanja državljanstva ljudem. Tako odprtih rok niso ravnali nikjer. Ni bilo ne v Estoniji, ne v Latviji in podobno [[...]]
Spoštovani kolega Drobnič. Če boste vsi ponavljali neko drugo razpravo, bom jaz še enkrat prečital 1. člen, kaj je v njem zapisano, kaj je namen ureditve besedila 1. člena in amandmaja k temu členu.
Preberimo 1. člen, pa boste videli, da se nanaša [[...]]
[[...]]vas prosim, da govorite o vsebini 1. člena, ali se z njim torej ne strinjate in ste vložili amandma, da se ta člen črta. Bodimo toliko dovzetni do velikega dela, ki ga imamo pred seboj. Gremo po vrsti, da ne zahajamo v 14., 15. člen in ne vem, v kateri že člen, ko smo pri 1. členu.
V tretji alinei je to zakon navedel, ker ta materija se pravno ureja na način upoštevanja zakonov, tisti, ki urejajo status državljanstva, status tujca, to je v 1. členu navedeno, gospod predsedujoči. Torej se držim tega. Omenil pa sem, kako je z dodelitvijo državljanstva. Potem so pa kategorije, ki so imele priložnost si urediti v skladu z zakonom o tujcih svoj status. Ustavno sodišče je pač šlo prek temeljne ustavne listine, to zdaj ugotavljamo. In zato je tudi povsem legitimno na tem državnem zboru, da tudi z ustavnim zakonom uredi to pravno materijo, tako da ne bo sporna. In to je bil tudi naš predlog, da se te nerazrešene stvari uredijo z ustavnim zakonom. Govorite: referendum je nesmiseln. S tem potrjujete trditev, torej če je nesmiseln, potem ste tisto vsebino, ki je v izvedbi 8. točke in je predmet tehničnega zakona, vgradili v ta zakon. Sicer je smiseln, če kaj velja. Ravno zakonodajno-pravna služba je ugotovila jasno, da besedilo, pravna materija, v tehničnem zakonu ni povezana s sistemskim zakonom, ni povezana, se ne spodbija. To pomeni, da je referendumsko vprašanje utemeljeno in se bo o čem odločalo. Če pa se ne bo odločalo, potem je zakonodajno-pravna služba govorila neresnico. Tako velja po logiki stvari. Torej, poudarjamo še enkrat. Potrebno je vsakemu tistemu, ki si želi urediti status, dati na razpolago, da se izkaže njegova volja in se potem skozi postopek tudi ugotovi, ali so mu bile kakšne pravice kršene. Nekateri pač so v tistem času, ko se je bilo treba odločiti, odločili drugače in so šli iz Slovenije. Država Slovenija je ugotavljala, kakšen je status teh državljanov. Dobila je odgovor, da jih tukaj ni. In kot smisel zaščite statusov in ureditve države je pozvala, da bi si to uredili. Tisti, ki si pač tega niso želeli, to je bila njihova volja, si niso uredili. Izbrisani, tako imenovani, so imeli zadosti možnosti za ureditev tega statusa po enem ali drugem zakonu. Sedaj jim s predlogom besedila, ki smo ga oblikovali kot besedilo za eventualni ustavni zakon, dali še enkrat možnost, da se to uredi po legalni poti in to po nesporni poti. Toliko. Tudi jaz sem dobil veliko pisem, v katerih ljudje opisujejo svoje stiske. Med to kategorijo izbrisanih, ne med to, med kategorijo izbrisanih sodijo, seveda, tudi državljani po II. svetovni vojni. Po načelih enakosti obravnave vseh bi morali tudi te osebe vključiti v zakon. To se ni zgodilo. Med izbrisanimiso nekatere kategorije invalidov, gluhih, ki so izgubili službo v učnih delavnicah. V učnih delavnicah, kjer so delali nekateri 30 let, izgubili so službe, izgubili so vse. In tudi ti se oglašajo. Do teh ni nobenega razumevanja, pa so naši državljani, so v stiski, ampak za te ni časa. Bodimo torej pravični, zgrajujmo pravno državo, obravnavajmo ljudi enako, pod enakimi pogoji in to je naša želja.
Hvala lepa. Kolegica Majda Zupan ima sedaj besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani! Sama bi se v svojem prispevku oprla na tri točke, ki so med seboj povezane, ker sem prepričana, gospod predsednik, da spoštujete enakopravnost moških in žensk v tem parlamentu pričakujem, da v mojo razpravo ne boste posegali.
To ne zato, ker ste ženska, ampak zato, ker ste ena od kolegic oziroma kolegov, ki imamo vsi enake pravice.
Hvala lepa. Najprej bi se navezala na amandma k 1. členu. Dejstvo je, da se je z osamosvojitvijo Republike Slovenije spremenil pravni status vseh nekdanjih državljanov SFRJ iz drugih republik, ki so prej uživali na slovenskem ozemlju enake pravice in obveznosti kot domačini. Ob tem se velja spomniti, da je imel v bivši SFRJ vsakdo dvojno državljanstvo, SFRJ in republike, kjer je bil vpisan v matično knjigo. Ne glede na republiško državljanstvo pa se je lahko vsak državljan prosto gibal, se zaposlil ali pridobil stalno prebivališče kjerkoli v Socialistični federativni republiki Jugoslaviji. Vsekakor pa ne morem pristati na tezo vladnega predloga, da priseljenci, ki so prej imeli stalno prebivališče v Sloveniji kot državljani SFRJ in po osamosvojitvi Republike Slovenije niso vezli njenega državljanstva, niso bili dolžni prositi za dovoljenje za stalno prebivanje kottujci. Tako kot v vsaki državi morajo tudi v Sloveniji tujci osebno zaprositi za začasno ali stalno prebivališče, ki se jim potem prizna največ od datuma, ko so vložili takšen zahtevek oziroma prošnjo. Takšne rešitve, ki jih predlagatelj predstavlja, ne podpiram, podpiram pa prvi amandma oziroma podpiram pa amandma k 1. členu, ki sta ga vložili poslanska skupina Slovenske demokratske stranke in poslanska skupina Nove Slovenije, ki v zvezi s pogoji za stalno prebivanje za nazaj pravi, naj se člen v celoti črta. Druga stvar, ki bi jo želela omeniti, pa so vzroki za današnjo izredno sejo. Danes, ko je popolnoma jasno, da referendum glede tehničnega zakona o tako imenovanih izbrisanih bo, obravnavamo na izredni seji, ki jo je zahtevala skupina poslancev, drugi sistemski zakon, ki naj bi bil sicer uvrščen na dnevni red redne februarske seje. Predstavitev javnih mnenj sistemskega zakona je bila opravljena, tako je zakon v drugi fazi, ki pa se bo dejansko obravnaval na izredni seji in se obravnava. Skupina poslancev utemeljuje takšno neobičajno pot z ugotovitvijo, da je v skladu z odločitvami ustavnega sodišča vprašanje izbrisanih, ki naj bi neutemeljeno in zavestno bilo spolitizirano, kot najpomembnejša tema okupirala in zastrupljala slovensko javnost, da naj se torej čim prej razreši s sprejetjem sistemskega zakona, kamor bi vključili tudi nekatere nove rešitev. Da so tako imenovani izbrisani najpomembnejša tema, vsekakor ni krivda na opoziciji. Kolegi in kolegice vladajoče koalicije niste želeli in ne hoteli prisluhniti opozorilom in predlogom opozicije, sami ste se odločili za urejanje tematike v dveh zakonih, pri tem pa vztrajali na svojih odločitvah, čeprav je bilo že od vsega začetka jasno, da se večina državljank in državljanov glede vaših rešitev ne strinja Niste popustili niti za milimeter, čeprav bi bilo samo po sebi umevno, da bi morali takšno problematiko reševati s konsenzom opozicije. Da je tema zastrupljala slovensko javnost, kot navaja skupina poslancev, pa je že kar malce preveč. Kdo je lepil etikete tistim, ki smo nasprotovali takšni rešitvi, kot ste jo predlagali vi? Imenovali ste nas nestrpneže, ksenofobe in še kaj hujšega, to pa je strup, ki ste ga vi razlivali med Slovence. Sistemski zakon skušate sprejeti čim prej in pripravljeni ste sprejeti nekatere naše predloge glede revizije odškodnin, čeprav o tem prej niti slišati niste želeli. Zavedamo se, da gre za izredno kompleksno in zahtevno temo, pri čemer je treba upoštevati ustavna načela, načela naravnega prava in javni interes. Ponovno kažete- žal moram tako ugotoviti - svojo splošno značilnost, da boste s svojo glasovalno premočjo v državnem zboru brezkompromisno dosegli svoje politične cilje, ne glede na posledice. V vseh teh letih svoje vladavine nočete ali ne morete najti načina, kako s pogajanji doseči kompromisne dogovore, kako s pomočjo mediacije interesov doseči soglasje. Naša rešitev oziroma rešitev, ki jo vidim, bi bila v ustavnopravni ureditvi. To bi bila najboljša možnost, da se odločba ustavnega sodišča spoštuje v največji meri, na drugi strani pa prepreči poseg v ustavni red. Tretja stvar, ki bi jo želela omeniti, pa je postopek. Prekinitve današnje seje kažejo na to, da se pravila igre postavljajo sproti, kar ni nič drugega kot izigravanje ali prirejanje določb poslovnika. To ni postopek, ki bi pripeljal do dobrih rešitev, zato ga tudi v celoti zavračam. Zanimivo je tudi, da se je večkrat postavljalo vprašanje, ali se rešitve v sistemskem zakonu pokrivajo z rešitvijo tehničnega zakona. Zakonodajno-pravna služba meni, da se zakonav ničemer ne prekrivata. Iz tega pa izhaja, da referendum ne bo brez smisla, kot sami trdite, da bo imel pravne posledice, saj v zakonu ostaja vse tisto, kar je bilo. Zato smo prepričani, da je prav, da smo se odločili za to pot. Želeli pa smo v sami proceduri oblikovati tak zakon, ki bi bilo sprejemljiv za vse in ne bi povzročal med ljudmi razlik. Prepričana sem, da se bodo državljanke in državljani na referendumu znali pravilno odločati in s tem tudi pokazati, kaj si mislijo o tej oblasti. Hvala lepa.
Kolega Alojz Sok je na vrsti, za njim kolega Peče.
Spoštovani predsedujoči, kolegice poslanke in poslanci! Ob tako razgreti temi je težko vztrajati in govoriti samo tisto, kar je vam v vladajoči koaliciji, ki ste to zadevo zakuhali, všeč. In razumem, da pač težko poslušate nekatere argumente in tudi pričakujem, da boste tudi mene ves čas, tako kot mojim nekaterim predhodnikom, posegali v samo razpravo; se bom pa kolikor se da držal tega amandmaja k 1. členu, 1. člen pa v bistvu govori o celotni vsebini zakona, saj govori o vseh tistih, ki naj bi jih ta zakona zajemal. Prvo, kar bi rad povedal in kar me zelo skrbi, je način dela našega ustavnega sodišča. Zelo mi je žal, da nismo takrat, ko smo imenovali ustavne sodnike in smo v opoziciji tudi na to opozarjali, sestavili ustavnega sodišča uravnoteženo. To ustavno sodišče, ki je danes v tej državi odločalo o tako pomembnih zadevah, seveda ni tako sestavljeno in posledica tega so tudi odločitve, ki jih to ustavno sodišče sprejema.
Kolega Sok, samo, če vas smem prekiniti. Kolikor je mogoče, tako za vas kot za vse ostale, dajmo se držati predmeta razprave.
Če ustavno sodišče ne bi na tak način odločalo, kot je, potem danes tukaj ne bi bilo te razprave. Kajti, ustavno sodišče je s tem, ko je dejansko dalo možnost nekega dodatnega časa, kljub temu da je ugotovilo, da je bil rok, ko naj bi presodilo tehnični zakon, zamujen, odločalo in na koncu odločilo tako, kot smo v opoziciji napovedali. S tem pa je seveda dalo možnost, ne vem, nekajtedenskega časa, da ste potem v vladajoči koaliciji preštudirali, preigrali, kako boste to zadevo naprej speljati, zato sem to omenil. Mislim, da je to eno od stvari, ki jo je treba omeniti. Druga zadeva, ki me zelo skrbi, je to, kako se v tem državnem zboru izigrava poslovnik. Torej, dejansko tako, kot v vladajoči koaliciji paše, tako tolmačite poslovnik, kljub temu da takrat, ko je bil poslovnik sprejet, ste zatrjevali, da gre za moderen evropski poslovnik, ampak vidimo, da temu ni tako, in bojim se, kaj bo po 1. maju 2004, ko bo Slovenija postala de facto članica Evropske unije in ko bomo morali sprovajati neko sodelovanje med parlamentom in vlado in skupaj nastopati v Bruslju. Jaz bom skrajšal, gospod predsedujoči, svojo razpravo, tako kot mi kažete, ampak to so pač dejstva, ki izhajajo in pač delujejo na to naše delo in hočem opozoriti, da tak način dela ni dober. Enostavno pač ni dober in ker ni dober, tak način dela ne more imeti tudi dobre rešitve. Tisto, kar je tretje in bi rad opoziril, je mnenje zakonodajno-pravne službe. Do sedaj ste nam vendar vedno znova govorili, da referendum o tehničnem zakonu ničesar ne rešuje ter da bo to rešeno v sistemskem zakonu, danes pa zakonodajno-pravna služba napiše, da vsebina sistemskega zakona, ki je pred nami, in pa tehničnega zakona, ki čaka na referendum, v ničemer nista povezana. V ničemer nista povezana - saj to je narobe svet! Jaz kot poslanec v tem trenutku več ne razumem, kako naj to zagato in to zadrego za zadrego, v katero nas spravljate, razumejo naše državljanke in državljani. Se pravi, vse to, kar je tukaj minister, ko je govoril o sistemskemu zakonu v celoti, govoril za tehnični zakon, za tisto kategorijo, ki naj bi dobila državljanstvo po tehničnem zakonu, ne velja. Tudi odškodnine očitno ne, čeprav bodo v tem zakonu omejene, če ta dva dokumenta, ta dva zakona nimata nobene vsebinske povezave. Opozicija si je ves čas prizadevala, da bi to vprašanje uredili v ustavnem zakonu, takšno je bilo tudi stališče državnega sveta, vendar vse zaman. Vsi poizkusi, da bi prišli do tega so se izjalovili, enostavno vlada, minister Bohinc in pa vladajoča koalicija na to noče pristati. In človek se vpraša, zakaj je temu tako. Jaz imam na to en sam odgovor: mislim, da je odgovor pač v tem, da se poskuša ves ta čas to opozicijo prikazati kot opozicijo, ki ni zmožna sodelovanja, da se poskuša to opozicijo prikazati kot ksenofobično in moram reči, da vam pri tem, kar me zelo žalosti, pomagajo mediji. Če samo današnji časopis Večer pogledam, lahko bi tukaj prinesel veliko število teh zapisov. Takšne žalitve, kot jih, recimo, piše gospod Boris Vezjak v današnjem Večeru, nimajo nobene osnove. Če mi različno gledamo na rešitev tega problema, s kakšno pravico potem novinar zapiše, jaz bom, gospod predsednik, prebral nekaj teh zapisov [[...]]
Prosim, to si vsakdo lahko prebere in predlagam, da ne bi referirali, samo omenili ste ta tekst in [[...]]
Poglejte, jaz nimam druge možnosti obrambe, kot da tukaj pred državnim zborom te zadeve zanikam, ker jih čutim kot žalitev. Če me nekdo imenuje "iracionalni ksenofob" [[...]]
Kolega Sok, seveda, samo ne pri tej točki. Prosim za mir v dvorani, kolega Jerovšek. Dajmo se držati besedila dopolnjenega predloga zakona in kolikor je mogoče 1. člena. Prosim, kolega Sok.
Saj sem že uvodoma povedal, da me boste prekinjali in očitno sem imel prav. "Iracionalizem ksenofobije v čisti obliki redno prihaja od desnih in konzervativnih strank", v oklepaju [[SDS, NSi, SLS]] in samozvanih civilno-družbeni pobud kot njihovih satelitov." In potem dalje: "Z neverjetno širokogrudno postrežejo sovražniki izbrisani muslimanov, homoseksualcev, saj svoja mnenja skrivajo za domnevno strokovnimi stališči in argument, večkrat pa ob tem zapadejo še v patrialistično dušebrižništvo. V takšno pozo so se šli zlasti [[....]]
Kolega Sok [[...]]
[[...]]"zatekati zlasti desni intelektualci, ki stereotipno slikajo figure" [[...]]
Kolega Sok, poglejte, prosim za potrpežljivost vseh [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Jaz samo opozarjam, seveda, lahko berete veliko časa, jaz vas prosim, da ne berete več. Vsak kdor, ki bo želel pogledati ta tekst, ga bo pogledal. Če boste hoteli, boste nanj tudi odgovorili, vendar predlagam, da ne vodite polemike s tekstom na seji. Prosim, kolega Sok.
Gospod predsedujoči, jaz vas razumem, razumem tudi svoje kolege poslance, ampak razumite vendar, da takšnih grobih žalitev, ko nekdo meša vse, izbrisane, džamijo, istospolnostno partnerstvo, homoseksulane [[...]]
Mir!
[[...]]ja, to je v časopisuIn za to vse smo obtoženi mi, naštete stranke: Nova Slovenija, SDS in Slovenska ljudska stranka. V kakšni državi vendarle živimo, da nekdo lahko na takšen način prikazuje to opozicijo, ki vsega skupaj ne predstavlja niti ene četrtine tega parlamenta? To je žalostno zgodba! Vi pa tega niti poslušati nočete, kaj šele, da bi nekaj naredili, da se to ne pojavlja in da se to ne ponavlja.
Kolega Sok, vrnimo se na predmet razprave, prosim.
Dobro, bom končal s tem. Vendar vam povem, da to ni pošteno in ni prav. Mi smo samo ponudili svoje videnje in svoje poglede na razrešitev tega. Zavedamo se, da je vprašanje izbrisanih treba razrešiti. Se zavedamo in smo večkrat povedali, da nekateri od teh izbrisanih so doživeli krivice, da je treba te zadeve popraviti. Istočasno pa smo trdili, da je med temi tudi veliko špekulantov, ki pa jim te pravice enostavno ne gredo. Slovenija ima preveč svojih velikih problemov. Če sedaj preidem na področje odškodnin, kar seveda ljudi najbolj zanima in zaradi česar so tudi najbolj zrevoltirani. V Sloveniji narašča nezaposlenost, socialne razlike se večajo, razlike med regijami se povečujejo; napoveduje se ukinjanje delovnih mest zaradi vseh pogojev, ki jih bomo morali izpolniti zaradi vstopa v Evropsko unijo. Na drugi strani pa bi naj neki kategoriji državljanov, ki so špekulirali in ki so zapisani v tehničnem zakonu in jih ta sistemski zakon ne bo zajel - naj imeli neke možnosti zahtevati od te države velike odškodnine. Samo še dve zadevi želim, gospod predsedujoči, v kontekstu tega povedati, upam, da me ne boste ponovno prekinjali. Poglejte, 20.12.2000 ste v parlamentu sprejeli spremembo zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Vsi upokojenci danes vedo, da bi brez te spremembe v letu 2000 njihove pokojnine bile večje za 13,2%. S spremembo pa so se pokojnine povečale le za 4,8%. Če to razliko pomnožite, 8,4 z 12, dobite, da je vsak upokojenec v letu 2001 ostal brez ene pokojnine, in to seveda zaradi težkih finančnih razmer, ki vladajo v tej državi. Naj povem še to, da se je pred volitvami na veliko govorilo, da bo to naredila Bajukova vlada, če slučajno pride na oblast po volitvah leta 2000. In trend zniževanja se še nadaljuje. V zadnjih 27 mesecih so se pokojnine povišale le za 10,5 oziroma 4,6% povprečno za ta čas.
Kolega Sok, pokojnine niso predmet razprave. Razumem vaše sporočilo. Glejte [[...]]
Hočem dokazati, kako ta država nima denarja, da bi izplačevala odškodnine. Gospoda Todoroviča smo lahko slišali, da bo zahteval 10-milijonsko odškodnino. In je na televiziji celo povedal, da takrat, ko jo bo dobil, ko jo bo imel v žepu, da jo bo dal za Karitas. To sem sam osebno slišal, se pravi, gospod Todorovič ni sam in edini državljan, ki na to računa. S tem so se povečale razlike med povprečno plačo zaposlenih in povprečno starostno pokojnino. V letu 1990 je bila ta 89,2%, v letu 2003 pa le še 69,4%. Gospodje, vi ste na oblasti. Težko poslušate te argumente. V LDS ste takrat, ko ste prišli na oblast, vsako leto zadolžili to državo za eno milijardo evrov. Ekonomski inštitut je decembra 2003 objavil podatek [[...]]
Kolega Sok, ali vas lahko [[...]]
[[...]]objavil podatek, da smo dolžni 12,8 milijarde evrov. 12 let [[...]]
Kolega Sok!
[[...]]ste na oblasti.
Kolega Sok! Ali ste tako prijazni [[...]]
Vsako leto za eno milijardo evrov. Do kdo bo to šlo, vas sprašujem?
Ali vam smem poseči v besedo?
Če bomo te zadeve reševali na takšen način.
Kolega Sok! Ali ste prijazni, in me samo za hipec [[...]]
Jaz bom zaključil, gospod predsedujoči. Jaz bom zaključil, ker lahko povem še kaj resnic na vaš račun, in to vas seveda zelo skrbi in boli. Mi, kar se tiče opozicije, v Novi Sloveniji bomo naredili vse, da se krivice popravijo, vendar da pa bi tisti, ki si zadevo niso pravočasno uredili, imeli večje pravice od tistih, ki so si jih, na to pa pod nobenimi pogoji ne bomo pristali. In upam, da vam bodo pač slovenske državljanke in državljani pri tem pomagali, da bo ta zadeva rešena pravično in pa pošteno. Hvala lepa za pozornost.
Glejte, preden dam besedo naprej kolegu Pečetu, naj še enkrat rečem. Tako na kolegiju, kjer je bilo brez ugovora sprejeto stališče, da se ne omeji razprava, kot tukaj z večino je bilo sprejeto stališče, da se ne omejuje razprava. Takoj sem povedal, da seveda to pomeni neko veliko odgovornost vseh, tudi mojo, da vodim sejo ob takih okoliščinah. Jaz vas prosim, da se držimo predmeta razprave, kajti drugače moram poseči v razpravo in opozoriti, da to ni predmet razprave. Prosim. Prosim tukaj zato, da se to upošteva, da mi tega ne bo potrebno storiti prevečkrat. Kolega Peče.
Spoštovani prisotni! Dovolite za uvod dve stvari. Prvo, vsaj v mojem imenu, gospod Pahor, vse čestitke k današnjemu vodenju, ker dejansko omogočate razpravo, kar se tiče izbrisanih; torej tiste, ki je dejansko v okviru zakona, in tiste, ki spremlja. In pa seveda kritiko na vladne poslance, ki ne morejo dojemati razprave. Nadalje pa bi povzel del stavka, ki ga je izrekla kolegica Zupanova pred menoj, in sicer, da vas ona v imenu enakosti pred spolom prosi za to, da jo ne prekinjate, vas jaz v imenu starostnih skupin, kar upam, da mi predstavniki Stranke mladih, ki jih cel dan že ni, ne bodo zamerili, enako prosim, da me ne prekinjate. V Nacionalni stranki, in osebno, ocenjujemo, da je v smislu vsebine zakona iz prvega člena bila danes storjena velika napaka, da smo sploh uvrstili točko dnevnega reda v obravnavo. Dejstvo je, da je Slovenija, slovenska politika, slovenska vlada, imela normalno in po naši oceni edino pravno možno pot, to je, da se sistemski zakon zaustavi toliko časa, kolikor se ne izvede referendum, in da bi ta referendum slovenska politika po eni strani, torej parlament, po drugi strani pa slovenska vlada, morala spoštovati v tisti obliki, kakršni je izražena torej referendumska volja. In na podlagi te referendumske volje spisati zakon, ki bo odražal mnenje Slovencev in Slovenk. Dejstvo je, da smo se za referendum odločili zgolj zaradi tega, ker vidimo, da slovenska politika ni dovolj dorasla, da bi razrešila vprašanje tako imenovanih samoizbrisanih. Dejstvo je, da sta oba pola v tem primeru opozicija, ki po moji oceni seveda zagovarja vrednote osamosvajanja Republike Slovenije in pa slovenstvo, ter po drugi strani velikodušnost vladnih strank do prebivalcev nekdanjih republik Jugoslavije, kar tudi jaz osebno ocenjujem, da je napačno. Da bi morali, v kolikor želimo to državo popeljati naprej tudi kredibilno v okviru Evropske unije, se zavedati, kdo smo in kaj hočemo in ne to državo na vsak način za vsako trepljanje po ramenih spravljati v tovrstno izdajanje lastne zgodovine, po drugi strani pa v tako velike finančne okvire, kot nas bodo čakali, če boste poslanci vladajočih strank sprejeli omenjene zakone in če boste držali svojo besedo, da referenduma in s tem volje državljank in državljanov pač ne boste upoštevali. V Nacionalni stranki smo skušali glede vsebine 1. člena tega zakona sodelovati na različne načine. V začetku lanskega leta smo dali pobudo na ustavno sodišče za presojo ustavnosti, a nam je, žal, ustavno sodišče zavrnilo pobudo v smislu "nimate pravnega temelja". Na vprašanje, kaj je to pravni temelj, da se poslanec sreča z ustavnim sodiščem, so nam odgovorili, "pravni temelj imajo izključno izbrisani," kar bi po drugi strani pomenilo, da se v omenjeni materiji, torej po moji oceniv tej sramoti za našo državo, lahko z ustavnim sodiščem enakovredno pogaja skupina poslancev v obliki zahteve ali, kar se tiče pobude, izključno član društva izbrisanih. V Nacionalni stranki prav tako ocenjujemo, da je sam sklic izredne seje napačna zadeva. Državni zbor se je s to materijo srečeval kar nekajkrat. Za nekaj časa jo je dal celo "na hladno". Takrat se je vključil v materijo ali vsebino izbrisanih sam predsednik vlade, gospod Rop, od katerega smo verjetno vsi v opoziciji naivno pričakovali, da bo prišel s kakšno idejo, s kakšno rešitvijo, nakar se je izkazalo, da je po štirinajstih dneh zavlačevanja in pogovorov izključno iskal čas za to, da bo poskušal, po moji oceni, to državo "prepeljati okoli" in ji ponuditi tisto, česar ji ne njena zgodovina in ne njena prihodnost ne pripisujeta. Prav tako pa je abotno delovanje slovenske vlade prejšnji teden poudarjal gospod Lavrinc v obliki vodenja odbora za notranjo politiko in onemogočal vsebinsko razpravo glede omenjenega zakona.
Izognimo se kvalifikacijam, kolega Peče.
Se opravičujem - vam. Po drugi strani pa je sama zgodba o samoizbrisanih v slovenskem prostoru dokaj dolga oziroma jo člani tega društva poskušajo uveljavljati za nazaj od leta 1992, ko je po naši oceni oziroma po podatkih, pridobljenih s strani ministrstva za notranje zadeve - v letu 1992 namreč Republika Slovenija izdala 180.000 novih državljanstev, od leta 1992 do leta 1995 pa še 35.143 začasnih dovoljenj za prebivanje in 2.856 dovoljenj za stalno prebivanje. Ti podatki dokazujejo, da kdorkoli je hotel, si je v naši državi status lahko uredil. Po naši oceni sta ostali dve grupaciji: torej ljudje, ki so špekulirali z državljanstvi, in pa ljudje, ki enostavno niso zaradi tega ali onega razloga hoteli imeti urejenega statusa. In po naši oceni vlada Republike Slovenije in vladajoče stranke skušajo v tem trenutku izključno priti nasproti željam teh ljudi, ki niso hoteli imeti urejenega statusa v preteklosti. V Nacionalni stranki na podlagi tega menimo, da nobenega izbrisa ni bilo. In če nobenega izbrisa ni, bi se moralo zavedati tudi ustavno sodišče, da je njihova odločba, na podlagi katere temelji omenjeni zakon in omenjeni 1. člen, ki nosi podnaslov "vsebina zakona", da odločba ustavnega sodišča pač ne sme biti napisana lahkomiselno. Da odločba ustavnega sodišča mora upoštevati tudi dejansko stanje za nastanek situacije. In nastanek situacije je bil, a žal ga ustavno sodišče ni upoštevalo, osamosvojitev Republike Slovenije, ki jo je spremljala osamosvojitvena zakonodaja. In našo osamosvojitveno zakonodajo so pohvalili oziroma je bila pohvaljena z vseh strani, najsibo Evropske unije ali OZN, kjer so označili osamosvojitveno zakonodajo, med katero se je tudi nahajal zakon o tujcih, kot standardno in v skladu s predpisi EU po eni strani ter predpisi organizacije Združenih narodov. V Nacionalni stranki ocenjujemo, da je izvirni kvalitetni greh v odločbi ustavnega sodišča oziroma v delovanju ustavnega sodišča, da pa je do tega greha pripeljalo pritlehno delovanje nekaterih zelo lakomnih najsibo pravnikov oziroma nekaj podobnega, ki so imeli vsebino problematike samoizbrisanih v rokah štiri leta kot ustavni sodniki - gospod Krivic. Po štirih letih zavlačevanja, pa postanejo oziroma se prelevijo iz statusa ustavnega sodnika v status zastopnika društva izbrisanih. In na podlagi tega vedenja in na podlagi te prakse uveljavljajo in izkoristijo - po moji oceni - nemodrost ustavnega sodišča in pahnejo to državo prek vlade Republike Slovenije, prek državnega zboraRepublike Slovenije v končni fazi prek javne polemike v stanje, kjer smo danes. Kjer en del slovenske politike, torej vladajoče stranke - Združena lista, Liberalna demokracija, DeSUS in pa Stranka mladih - na vsak način skušajo doseči uveljavitev odločbe ustavnega sodišča, pa naj v zameno za to celo izkrivljajo ostali del slovenske zakonodaje. Naj v zameno za to izkrivljajo ustavo Republike Slovenije in pa seveda tisti drugi del slovenske politike, Nacionalna stranka, ki trdi in pa teži za s tem, da seveda izbrisa ni bilo. Republika Slovenija "upravičencem" iz - v narekovaju upravičencem - iz 1. člena omenjenega zakona, s katerim se srečujemo danes, ne da nikakršne materialne in nikakršne nematerialne oblike odškodnin. Da si enostavno priznamo in povemo: osamosvojitev je potekala, ljudje so imeli možnost se odločiti. Nekateri so se namenoma odločili drugače, to je njihov problem, ne problem naše države, ne problem slovenskega proračuna danes in ne problem slovenskih proračunov v prihodnje. V Nacionalni stranki smo na omenjene zadeve, glede vsebine dopolnjenega predloga zakona o stalnem prebivanju tujcev z državljanstvom drugih držav naslednic nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji, ki so imeli na ta in tisti dan in v nadaljevanju zakona, seveda, različne pomisleke. Ob obravnavi omenjenega zakona v prvi fazi smo v Slovenski nacionalni stranki poudarjali, da je zakon nesprejemljiv brez treh osnovnih kriterijev, in sicer brez neselektivnega oziroma brez selektivnega pristopa. Vlada Republike Slovenije danes sicer zagotavlja, da je v zakonu možnost selektivnega pristopa preverjanja dejanskega stanja, toda to ni res. V obstoječem predlogu zakona je izključno pogojno selektivna obravnava, pogojno. In v Nacionalni stranki ob takih pogojih ne moremo pristati. Po drugi strani, gospa Širca jaz vas bi prosil, da se umirite, hvala. Po drugi strani je seveda, zadeva odškodnin še vedno aktualna. Ni dolgo nazaj, kar nas je minister Bohinc, prepričeval, da odškodnin ni potrebno pisati, ker jih ne bo. Danes, nekaj mesecev zatem,govori popolnoma drugo zgodbo. In pa kar je najhuje, kot glavni argument, zakaj sta potrebna dva zakona, torej sistemski in pa tehnični pred časom, je trdil in pa s tem celo ministrstvo ter s tem slovenska vlada, da odločb ne bo izdajal mimo zakona. In neminejo trije meseci, ko začne minister javno prek časopisov, prek medijev, celo prek predsednika vlade in nekaterih poslancev Liberalne demokracije groziti, da se bodo odločbe začele izdajati mimo zakonov, čeprav dejansko vsi vemo, da odločb mimo zakonov se v naši državi na podlagi ustavne ureditve Republike Slovenije, pač, ne bi smelo izdajati. Toda, seveda, nikomur nič; minister po eni strani dela to, po drugi strani državni zbor nagovarja z drugo vsebino, tretjo vsebino pa skupaj s predsednikom vlade, gospodom Ropom, pripravlja pod mizo. V Nacionalni stranki smo seveda že nekajkrat pozvali gospoda Bohinca k odstopu. Ocenjujemo, da je tovrstno delo ne samo slab vzgled za državljane in državljanke naše republike, ne samo slab vzgled v tistem smislu, da se pokaže, da se lahko slovensko zakonodajo izigrava, ampak predvsem zato, ker mu to uspeva brez sankcij, kajti dejstvo je, da če bi to počel državljan ali državljanka Republike Slovenije brez statusa člana Liberalne demokracije, Združene liste ali pa ministra, bi že zdavnaj bil sankcioniran. In to je predvsem in pa tudi žalostna zgodba imenovanih izbrisanih.
Hvala lepa [[...]]
Dovolite, gospod Pahor, nisem še končal. Zadnje dogajanje zadnjega meseca in pol jasno nakazuje, da dejansko to državo v vseh porah življenja v naši družbi vodi izključno vladna politika. Jasno se je izkazalo, da ne veljajo osnovne določbe ustave Republike Slovenije, ki govorijo o delitvi oblasti na tri veje: zakonodajno, izvršno in sodno oblast, kajti dejstvo je, da si je predsednik vlade po moji oceni že pridobil status zastopnika društva izbrisanih, dovolil to, da je ustavnem sodišču narekoval, kaj naj le-to odloči, celo več, za njihove odločitev je vedel predčasno. Torej, v naši državi ne samo, da smo z zgodbo o izbrisanih izgubili stik z realnim pravom, izgubili stik z načelom vladavina prava, ampak prišli v fazo, kjer ena oseba prek svojih lakajev dosega, da se izigrava pravo. Dosega to, da je pomen zakonodajne veje oblasti brezpredmeten. Za koga potem mi sprejemamo zakone, če se jih glavni akterji v tej naši državi ne držijo? V naši državi imamo ustavo in imamo zakon o referendumu in ljudski iniciativi. Ne vem, kako lahko glavni predstavnik vlade, torej gospod Rop, in pa minister, gospod Bohinc, povesta oziroma rečeta, da je za njiju referendum brezpredmeten. Referendum kot tista oblika najbolj demokratične možne odločitve, ko dejansko zaradi naše lastne nesposobnosti celotnega državnega zbora, ker ne najdemo rešitve, ki naj bi bila v ponos državljanom in državljankam, ne v ponos Liberalni demokraciji, pove, da tega inštrumenta demokracije on pač ne bo upošteval. Napaka, vehemenca oziroma ignoranca slovenske politike je v tem, ker slovenska vlada ocenjuje, da je namenja sama sebi. Namen vsake vlade,pa naj prihaja iz te strani ali oni strani, je v tem, da služi ljudstvo in ljudstvo. Dejansko, gospodje in gospe, poslanke in poslanci, ljudstvu ne bomo služili s tem, da bomo sprejeli zakone, ki bodo omogočali finančne posledice, katerih se niti vlada nezaveda. Saj nekaj drugega bi bilo, če bi bila vlada sposobna komunicirati na tistih področjih, ki pa so pomembna, s sodstvom, da bi se dogovorili za neko obliko pravne prakse, da bi vedeli, kaj pomenijo finančne posledice morebitnega sprejema - ne, takratpa vlada Republike Slovenija okoli sebe zgradi zid in reče, sodstvo je nedotakljivo, ko pa jim je potrebno narekovati vsebino odločb, takrat pa naenkrat sodstvo več ni nedotakljivo. Ampak seveda, da si zavlačevanje in pa po moji oceni, aktivnosti, ki štejejo v posmeh pravni državi, nadaljujejo, se najde skupina poslancev, ki na ustavno sodišče ravno v okviru vsebine 1. člena omenjenega zakona nekajkrat izigrajo oziroma skušajo izigrati referendum oziroma odlok o referendumu. V okviru Nacionalne stranke in v okviru zakona oziroma, se opravičujem, v svojem imenu moram povedati, da seveda zakona ne nameravam podpreti. Še vedno verjamem, da se bo v tem državnem zboru našlo toliko poslank in poslancev, ki verjamejo v ustavo Republike Slovenije, ki verjamejo v referendum in ki si upajo priznati, da politika na tem področju je padla. V politiki nismo našli konsenza, tudi zakon ni izpisan na podlagi konsenza, kakor je bilo povedano na začetku, ampak je dejstvo, da je to individualno, avtorsko delo, namenjeno izključno zadovoljevanju nekaterih samoizbrisanih v naši državi, za kar jaz osebno ocenjujem, da je v nasprotju in da je sramota za to našo državo. Zakona ne nameravam podpreti, verjamem v referendum. Še enkrat, zadnjič danes, poudarjam, vsi mi bi morali spoštovati referendumsko voljo predvsem pa vlada. Ter ne vnaprej govoriti, referenduma pa jaz, kot predsednik vlade, ali jaz, kot minister Bohinc, pa ne bom spoštoval. Hvala.
Po vrsti bodo dobili besedo kolega Vizjak, kolega Potrč in kolegica Krebs. Najprej pa replika, ki jo daje kolegica Širca, bila je omenjena v razpravi kolega Pečeta, formalno je to res, vem, da je bila omenjena v tem smislu, da vam sega v besedo. Kolegica Širca, dajem vam kratko priložnost za pojasnilo, potem pa izključujem nadaljnje polemike. Prosim.
Jaz spodbijam navedbe kolega Pečeta, ki citira, da nisem umirjena, jaz sem povsem umirjena, moram pa priznati, da sem zelo zaskrbljena. Gospod predsednik, zaskrbljena sem nad načinom, kako se vodi razprava ob enem določenem amandmaju, in poudarjam zgolj to, da ne gre za splošno razpravo, da ne gre za predstavitev poslanskih skupin in stališč, da ne gre za poštni nabiralnik pisma bralcev, ker za to imamo pravico do odgovora in popravka v medijih, in da tudi ne gre za prostor, kjer se izvajajo volilne diskusije oziroma kampanje. Hvala.
Predlagam, da nadaljujemo s predstavitvijo stališč v zvezi s prvim amandmajem k dopolnjenemu predlogu zakona. Kolega mag. Vizjak ima besedo, za njim kolega Potrč.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. In sicer, 1. člen dejansko govori o vsebini zakona in govori o tem, da ta zakon ureja nekaj alinei pogojev za pridobitev dovoljenja za stalno bivanje in seveda v Slovenski demokratski stranki smo vložili amandma k temu členu in predlagamo, da se ta člen črta. Mislimo oziroma tudi sam sem osebno mnenja, da je problem tako imenovanih izbrisanih navidezen Prepričan sem, da se je večina teh 18.000 oziroma toliko in toliko primerov, za katere naj bi bil sestavljen tako imenovan tehnični zakon in kasneje tudi sistemski zakon, v bistvu gre za urejanje statusa in posledično tudi pravic ljudem, ki dejansko nisov prelomnem času slovenske zgodovine, ko se je Slovenija osamosvajala, poskrbeli za svoj status. Verjamem pa, da se je zgodila tudi kakšna krivica in prav je, da te krivice tudi na formalno ustrezen način popravimo. Zato tudi v Slovenski demokratski stranki predlagamo zakon ustavne narave, ki bi tudi po stališču ustavnih sodnikov lahko preprečil oziroma lahko odpravil tisto, kar morebiti je bilo storjeno krivičnega v preteklosti. Seveda pa ta zakon, o katerem je danes debata, in ta zakon, h kateremu smo vložili amandma, seveda ne ureja problema teh tako imenovanih morebiti storjenih krivic v preteklosti, ampak ureja status točno določenemu krogu ljudi, ki bi si lahko uredil status v obdobju, pa se je verjetno odločil drugače; odločil se je drugače tudi zaradi razmer, ki so takrat v Sloveniji bile. Marsikdo izmed teh ni verjel v Slovenijo, ni verjel v to, da bo ta država uspela po poti samostojnosti, da bo uspela zagotoviti ekonomski status, boljši od ostalih držav bivše skupne države, in seveda jim je po določenem obdobju žal oziroma so se premislili in seveda bi sedaj marsikateri izmed teh želel urediti status za nazaj. Seveda, ne gre samo za status, o tem sem prepričan, gre tudi posledično za odškodnine in tudi to ta zakon ureja, tudi to je predmet 1. člena Mislim, da smo pa tu kot zakonodajalci oziroma ste predlagatelji zelo krivični do številnih struktur Slovencev, ki so se jim jasno, evidentno zgodile krivice v preteklosti. Nenazadnje so to tudi odločbe ustavnega sodišča, naj omeni zgolj eno, to je odločba o dohodnini ustavnega sodišča, ki govori o olajšavah za otroke, pa to nismo uspeli urediti v skoraj desetletnem obdobju. Seveda ne, pač je pozornost in interes Združene liste, Liberalne demokracije oziroma predlagateljev, da se uredi status tej posebno občutljivi garnituri ljudi, tistih, ki so, bi rekel, precej tudi [[..]] [[Nerazumljivo.]] [[..]]vplivali na Slovence. Mislim, da je to slaba pot in da bi veljalo iskati kompromise pri tem reševanju. Seveda so v Slovenski demokratski stranki bili pripravljeni takrat reševati kompromise, vendar ne; vlada nas je prehitela, vložila zakon, sklicala oziroma poslanke in poslanci sklicali izredno sejo in seveda rezultat je ta, da ne želite reševati tega problema kompromisno, s konsenzom, temveč se vsiljuje neka rešitev, za katero pa mislim, da je slaba. Omenil bi tudi še nekaj, kar bi verjetno moralo v tem 1. členu stati, pa ne stoji, tudi te so zame oziroma imajo neko kategorijo izbrisanih, te pravice so jim bile izbrisane. Govorimo o slovenskih državljanih, govorim o tistih ki dobivajo pokojnine po hrvaških zakonih, ki danes pravzaprav težko živijo zaradi tega, ker živijo v razmerah Slovenije, plačujejo seveda tu vse stroške in seveda imajo hrvaško pokojnino, ki je znatno nižja od slovenske, čeprav so delali v skupni državiin prav nič niso krivi za to, da so v takem stanju, kot so - vendar ne, na te pozabljamo! Tudi to je kategorija, katerim smo izbrisali oziroma jih je takratna vlada s podpisom sporazuma o tem poplačilu socialnih in pokojnin uredila na tak nedopusten način da seveda danes težko živijo in pritiskajo na vsak [[...]]Ampak, vlado ne zanima reševanje teh problemov, ampak se v 1. členu dotika in ureja samo tistih pogojev za pridobitev dovoljenj za stalno prebivanje. Mislim, če govorimo sistemsko o odpravi nekaterihproblemov, bi veljalo malo širše iti v to. Nenazadnje so tudi kolegi že kar nekaj krivic, ki se dogajajo, pa je vladi malo mar za reševanje teh krivic, bi jih veljalo reševati prej, ker zadevajo naše državljane. Ta zakon seveda ne omejuje pravic oziroma odškodnin, čeprav so po marsikaterem drugem zakonu, kar lepo omejene. Naj omenim zgolj izgnance, ki jim je omejena odškodnina. Izgnancem je omejena na 2 milijona tolarjev. Tu ni nobene omejitve. Mislim, da to ni prav. Poudaril bi še nekaj, tudi v tem parlamentu je bila že diskusija in sprejeti sklepi o tem, da se materialna škoda po vojni ne vrača: nikomur, ne izgnancem, ne partizanom, ne komurkoli drugem. In tudi tega ne želi tega parlament povrniti, ne, tukaj se želi povrniti status in vse, kar iz tega statusa izhaja tistim, ki so v nekem trenutku obrnili hrbet Sloveniji. Zame je status stalnega bivanja v Sloveniji in tudi slovensko državljanstvo velika vrednota, za katero se velja potruditi, za katero velja izpolniti številne pogoje, da se do tega statusa pride. Najmanj bi si želel, da ta status dobijo tisti, ki so po osamosvojitvi obrnili hrbet Sloveniji, ki so šli in so sedaj zaradi tudi njihove osebne materialne stiske prišli nazaj. Zato bom podprl ta amandma, ki ga predlagamo, in seveda s tem tudi prispeval, da se ta problem reši na drugačen način, tudi formalno na bolj korekten način, z ustavnim zakonom, ki bi seveda reševal ta vprašanja zgolj v tem obsegu jasno ugotovljenih krivic. Ker verjamem, tudi sam izhajam iz okolja, kjer poznam primere, da so se zgodile krivice nekaterim, ampak ta krog je zelo, zelo ozek. Zato mislim, da je to zelo čustvena debata in zelo občutljiva debata. To ni tehnična debata, ni tudi ne debata o nekih, bi rekel, zelo enostavnih izvršitvah odločb ustavnega sodišča, ampak je mnogo več od tega, česar se pa žal vladajoče garniture ne zaveda in seveda prihaja s takimi rešitvami v ta parlament in tudi povzroča določeno razpravo, ki jo pa sam nikakor ne želim voditi, ne nameravam voditi v smislu kakršnekoli nestrpnosti do kogarkoli. Želim samo to, da tistim, ki se je zgodila krivica, da se jim popravi in da je teh pa res verjetno bistveno manj kot 18 tisoč. Hvala.
Kolega Vizjak, samo da vas vprašam, da vem, ali imam še kakšne obveznosti glede tega. Vi ste rekli, da ste predložili ali da predlagate ustavni zakon? [[...]] [[Glas v ozadju.]] [[...]]To je sicer. Ne, ne, v redu. Ja, razumem. Razumem. To sem vas hotel vprašati. Hvala lepa za pojasnilo. Kolega Potrč ima besedo, za njim kolegica Krebs.
Hvala lepa. Ob toliko, bi rekel [[...]]
Ne, kolega Jerovšek.
[[...]]izmišljenih dejstvih, ob toliko neresnicah, ki se danes ponovno sporočajo v javnosti, brez da se govorci, ki o njih govorijo, kakorkoli ženirajo zaradi svoje neiskrenosti, je navajanje dejstev lahko tudi odveč. Vendar bom kljub temu nekaj stvari povedal. K 1. členu sta vložena, gospod predsednik, dva amandmaja. Prvi, ki predlaga črtanje 1. člena, in potem en amandma, ki predlaga črtanje vseh v zakonu vloženih členov, ki so sposobni amandmiranja glede na besedilo, ki je bilo na delovnem telesu predlagano. Obrazložitev k obema predlogoma je identična. Tudi če črtamo samo 1. člen, pomeni, da več ni besedila, kaj ta zakon sploh ureja, in ne velja za nikogar. Že to pomeni, kaj je cilj predlagateljev amandmaja k 1. členu: Da zakon za nikogar ne velja. Če pa se sprejme obrazložitev, ki je identična, k vsem členom, kiso bili na matičnem delovnem telesu amandmirani, ostane še nekaj tehničnih rešitev, ki same zase ne morejo veljati. Zato želim poudariti, da je popolna neresnica, izmišljotina in laž, ko mnogi kolegi govorijo, da želijo upravičene krivice popraviti. Ne! Nobenih krivic niso pripravljeni popraviti, če resno jemljejo svoj lasten predlog, ki so ga vložili: sa se vsi amandmaji črtajo, oziroma vsi členi črtajo, oziroma samo 1. člen, ki vsebino samega zakona ureja. Gospodje bi radi prikazali razmere v obrazložitvi amandmaja k 1. členu na način, da so sami pripravljeni na korektno urejanje vprašanj, po možnosti z ustavnim zakonom, da pa mi ostali nismo pripravljeni na vsebino ustavnega zakona. Če boste pogledali pozorno obrazložitev k 1. členu, boste videli, kaj je njihova zahteva. Ni potrebno več govoriti o odškodninah. Gotovo ne - ker predlog odškodnine ureja. Ni potrebno več govoriti o obnovah postopka - gotovo ne, ker so obnove postopka dovoljene v vsakem primeru: za že izdane odločbe in za tiste nove. Ne govorijo več o tem, da je treba zakon individualizirati za vsakega posameznika - gotovo ni treba, ker vse to predlog zakona vsebuje. Ne govori več o tem, da bi bilo treba zagotoviti, da se nikomur, ki dejansko od 25. februarja 1992 ni živel, prebival, imel stalno bivališče v Republiki Sloveniji, vsak dan, ves čas, ne da ta pravica - gotovo ne, ker so vsi ti postopki predvideni. O čem torej še govorite? O dveh vprašanjih, ki ju tudi izrecno napišete, "ne bomo priznali odločbe za nazaj", čeprav ustavno sodišče pravi, tudi v tem zadnjem stališču predsednice, da sploh ne gre za odločbe za nazaj, ampak gre za to, da se vzpostavi status, ki je bil 26. februarja nezakonito odvzet. In to je eden bistvenih elementov te odločbe. Če tega ne priznate, ne priznate bistvene vsebine odločitve ustavnega sodišča. In drugo, ne priznate možnosti, kar je manj hudo, ampak kljub temu tudi izrecna določba ustavnega sodišča, da se ta pravica, ker je bila nezakonito odvzeta, ker je bila odvzeta brez odločb in brez obvestil, vrne po uradni dolžnosti. To je tisto drugo. In s tem zelo jasno poveste, kje so tiste meje, o katerih smo se, ko smo govorili o ustavnem zakonu, tudi pogovarjali - ali od odločb ustavnega sodišča, ki ni ena, ampak jih je pet, še kaj ostaja ali ne. Gospe in gospodje, vi predlagate, da ne ostane nič. To je mogoče. Mogoče je, samo imejte korajžo in to povejte! Ne slepomišiti, da se greste pravno državo, ne priznate pa ničesar. Zato problem razgovora, ki ga imamo, ni problem izbrisanih, ampak problem, kako o izbrisanih govorimo. Ustvarili ste vzdušje, da bodo izbrisani krivi za to, če ni rešeno vprašanje pokojnin, če ni rešeno vprašanje, na žalost, izgube delovnih mest, pa še marsikaj drugega. Gospe in gospodje, s tem res izbrisani nimajo povezave. Prav bi bilo in želel bi da ko boste vi na oblasti, da boste v najkrajšem času vse te probleme rešili. Kot Združena lista socialnih demokratov imamo tri leta soodgovornost za to oblast, ne za vsa leta nazaj, vendar je čista demagogija s tem povezovati vse težke probleme, s katerimi se ljudje resnično srečujejo, zato da bi jih, bom grd izraz uporabil, naščuvali zoper izbrisane, ki so za tako stanje krivi. Fatalizem - na žalost uporabljam izraz, ki ga je včeraj uporabil dr. Matjaž Kmecl v srečanju, ki ga je imel, in z njim soglašam - fatalizem, da je vse v tej državi zanič, zaradi tega, ker niste vi sodelovali v nekaj letih na oblasti, nikamor ne vodi. Kritika opozicije je upravičena in potrebna, vendar mora imeti zrno razuma. Če izhaja iz nerealnosti, se vrača tistemu, ki to počne Zelo lep slovenski pregovor pravi: kdor seje veter, žanje vihar. Lahko pride do tega, da bo treba vse te obljube, ki se danes na veliko dajejo, tudi izpolniti; takrat bodo težave zelo velike in ne bi vam jih privoščil. In še nekaj drobnih stvari, ki kažejo na popolno neresnico izvajanj. Ocena je, da naj bi šlo v posameznih primerih za neprimerno ravnanje upravnih organov. In če gre, čeprav se ne pove, kaj je neprimerno ravnanje, ali to, če je kdo koga grdo pogledal ali če je mogoče zavpil, saj to se je tudi dogajalo, ampak to ni stvar pravnega urejanja. Ne priznate pa, da je odločba ustavnega sodišča rekla, da gre za nezakonita ravnanja, da je bila odločitev o izbrisu nezakonita, da ni bilo nobenih obvestil, nobenih odločb, da so mnogi mnogo kasneje za to stanje izvedeli. Postavlja se vprašanje zelo umetno, da trdimo mi, vlada, minister in podobno, da je tehnični zakon nepotreben iz razloga, ker ga povezujemo s tem sistemskim zakonom. To sploh ni res, to sploh ni res. Tehnični zakon, mi trdimo, da je referendum o njem nepotreben zato, ker je ustavno sodišče potem, ko smo zamudili z rokom za oceno, kljub temu reklo, da ni treba iti v presojo ustavnosti po vsebini, ker boste morali odločitev ustavnega sodišča izvesti, ne glede na to, kaj se bo s tehničnimzakonom na referendumu dogodilo. In danes je to gospa predsednica ustavnega sodišča ponovila. Rekla je, da slej ko prej bo odločbo ustavnega sodišča treba izvršiti. Zato ne govoriti o nečem drugem, kar ni vsebina. Zdaj se bom ustavil na koncu pri najbolj grobi laži, ki ni resnica samo zato, če jo pove opozicija. To je dejstvo, da razprava o izbrisanih posega v osamosvojitev. Ne, gospe in gospodje, to je daleč od tega, da bi bilo res. Ko smo sprejemali sporazum političnih strank, smo v njem obljubili pred plebiscitom državljankam in državljanom in ostalim, ki so prebivali v Sloveniji, med drugimi naslednje. Republika Slovenija bo zagotavljala narodnostnima skupnostima italijanski in madžarski, kakor tudi vsem pripadnikom drugih jugoslovanskih narodov, da sezaradi plebiscitne odločitve ne bo spremenil njihov politični status. Oni so po osamosvojitvi Slovenije postali tujci in ni mogoče reči, da je 13. člen, kakorkoli se ga na hitro bere, da je ta 13. člen karkoli uredil za obdobje po 25. februarju 1992. Bodite korektni, preberite in videli boste, da je to uredil samo do 25. februarja 1992 in predpostavil, da do takrat imajo pravice kot prejšnji državljani. Po 25. februarju pa nimajo več pravic kot prejšnji državljani, ampak ni rekel, da jim vsakršne pravice, predvsem pa, da se jim pravica stalnega prebivališča jemlje in da si jo bodo morali urejati na novo. Ni to rekel, ne sprevračati stvari. To je najbolj groba neresnica, ki ustvarja normalno emocialne občutke pri državljankah in državljanih, ki jim je osamosvojitev sveta, občutke, da se pa v njo res ne sme posegati. Samo to je skrajno nekorektna trditev, to je zelo poceni demagogija, ki se ravno tako lahko debelo vrne. Nihče od nas nima pravice tudi na ta način, da ne govori resnice, spreminjati dejstva, ki so bila ob osamosvojitvi v Republiki Sloveniji pravilno, dobro, ustrezno sprejeta in pomagati popraviti v najbolj razumnih mejah odločitve, ki so bile, jaz še vedno verjamem, tudi lahko nezavestno in nehote slabe. Čim manj bomo pripravljeni jih popraviti, tem manj bo mogoče verjeti, da so bile res nezavestne in slabe. Jaz zato menim, da amandmaja k 1. členu ni mogoče sprejeti. Če ga sprejmemo, potem ostajamo brez vsebine zakona. Hvala.
Preden dam besedo [[...]]ne replike ni mogoče, ker [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Vem, to smo že vzeli, to ni mogoče in ni podlaga za repliko in vam besede ne morem dati, kolega Sok ne, zelo jasno je v 70. členu zapisano kdaj je mogoče odrediti priložnost za repliko. Danes sem že storil, pojasnil poslovniške pogoje. Ne ni mogoče, to je polemika, zato je možnost, da razprave niso omejene in vam bom dal besedo, če boste želeli. Besedo ima kolegica Irma Pavlinič Krebs.
Hvala lepa, gospod predsednik. Prav je, da si seveda povemo, da danes razpravljamo o sistemskem zakonu, ker je v letu 1992 država, žal, naredila napako, da jo v letu 2004, žal, prepozno popravljamo, da smo jo dolžni popraviti, če želimo kot mlada, napredna, samostojna država s tem svojim grehom pravzaprav živeti. Zakaj? Nismosi mogli dovoliti, da s predpisom, sprejetim v letu 1991, naredimo to, da je neka skupina ljudi na ozemlju naše nove samostojne države živela brez vsakršnega papirja, brez vsakršnega statusa. O tem smo že veliko govorili. Načelno pravzaprav mislim, da v nekem delu z opozicijo smo se že strinjali, zato bi rada, gospod predsednik, seveda, razrešila po dogovoru z opozicijo svojo zmedo, ker pravzaprav več ne vem, kaj opozicijski poslanci in poslanke želijo. K temu sistemskemu zakonu so bili vloženi s strani opozicije amandmaji že pred dvema mesecema. Nismo jih obravnavali, ker smo ugodili opozicijskim poslancem, da je prav, da o sistemskem zakonu opravimo javno razpravo o tej problematiki. Tudi ta se je zgodila. Nakar smo imeli obravnavo v drugi obravnavi na seji matičnega delovnega telesa, kjer smo, žal, brez opozicije se opredelili do vseh do tistega trenutka nanizanih problemih, ki so se ob tem vprašanju pojavljali. In te diskusije, ki bi lahko bila s prisotnostjo opozicije na odboru bistveno bolj kvalitetna, smo vendarle v dialogu z njihovimi amandmaji skušali razpravljati in vgraditi v ta sistemski zakon. Zakaj? Zato, ker spoštovana opozicija, smo vam verjeli vse, kar ste do tega trenutka navajali. In sicer, da vam gre za to, da dobijo dopolnilne odločbe samo tisti, ki so dejansko v Republiki Sloveniji od leta 1992 naprej živeli. Zato smo pripravili dopolnitve sistemskega zakona, ki zagotavljajo, hkrati s tem, da smo sprejeli tudi vaše amandmaje, za katere ugotavljamo, da povzročajo prenormiranje, ker ponovno in ponovno poudarjamo dejstvo, da nihče, ki v Sloveniji ni prebival, dejansko odločbe ne bo dobil, oziroma da jo bodo ljudje dobili le za tisti čas, ko so tu dejansko živeli. Ker kot pravna država ne moremo dovoliti, da na našem teritoriju živijo ljudjepravzaprav kot predmeti - brez vsakršnega statusa. Verjeli smo vam drugič, da vas skrbijo možnosti visokih odškodnin. Tudi mi smo v razpravi poudarjali, da je seveda škoda, da je država naredila to napako v letu 1992, da se zavedamo tega problema in da bomo kot odgovorna oblast skušali zaščititi javne koristi slovenske države. Zato smo v ta zakon vgradili določbe o protipravnosti, o zastaranju, o dolžnem dokazovanju vzročne zveze, čeprav smo ves čas poudarjali, da je ta ureditev, ki v tem delu omejuje pravzaprav oškodovance, navedena v drugih predpisih, ki v našem pravnem redu ravno tako obstajajo. Vsakdo, ki pozna nekaj načel civilnega prava, ve, kaj to pomeni, in tudi diskusije v tej smeri so seveda nakazovale vse rešitve, ki kažejo na zastaranje in tako naprej. In ne nazadnje, za nematerialno škodo smo v zakonu celo zapisali, da je v denarju ni mogoče izplačati. Vse zato, ker, ponavljam, smo vam verjeli da bomo s kompromisom, ko bomo le-te rešitve vgrajevali v sistemski zakon, prišli do tega, kar seveda vsi želimo, da na ustavnopravno dopusten način ta problem rešimo. Verjeli smo seveda tudi, ko ste trdili, da ne nasprotujete popravljanju krivic tistim, ki so se jim zares zgodile. Ponovno ste, gospod Vizjak, danes vi to potrdili. Mesece dolgo smo čakali da poveste, kdo je po vašem mnenju utrpel kako krivico. Žal mi je gospod Janša, da ste seveda zelo žaljivo danes povedali, da mogoče 10 nepismenih čistilk. Tako sem razumela vašo razpravo, da med temi, ki so mogoče krivico doživeli, ste omenili 10 nepismenih čistilk. Tako se jim jaz opravičujem v imenu gospoda Janše. Ta zbor ni mesto, kjer bi lahko ljudi po izobrazbi in po spolu opredeljevali kot tiste, ki si mogoče zaslužijo popravo krivic. Potem ste pripravili, spoštovana opozicija, ta amandma danes, iz katerega se je pokazalo in vsaj jaz iz tega znam prebrati in gospod Potrč je seveda prišel do enakega zaključka, da v resnici menite, da se krivice niso zgodile niti v enem samem primeru. Tako sledi iz obrazložitve k vašemu amandmaju k 1. členu, če jo zelo natančno preberemo. V nadaljevanju jo bom skušala z odgovori na nekatere vaše trditve, ki jih je seveda treba pojasniti, obrazložiti. Seveda se je pokazalo, da smo kot Liberalna demokracija Slovenije, kot ena izmed vladnih strank, ves čas prijazno naivni, ker smo resnično upali, da so to vaše skrbi in če jih vgradimo v sistemski zakon, bo torej možno doseči ustavnopravno dopusten kompromis in urediti to vprašanje, ki smo ga dolžni, ne tudi samo zaradi sebe, ampak predvsem zaradi sebe, predvsem zaradi ljudi, ki so krivice utrpeli in ne nazadnje tudi za ugled v mednarodni skupnosti, ki si ga s takim vprašanjem ne smemo omajati in se pokazati, da nismo sposobni reševati tudi lastnih napak, ki smo jih naredili. Ponudili smo vam torej in vgradili rešitve glede kroga upravičencev, glede odškodnin in seveda verjeli, da vendar ne more biti vaš edini interes delati predvolilno zgodbo, ki mora trajati čimdalje. Ampak žal, ta trenutek vsaj jaz sem dokončno izgubila upanje, da po obravnavi sistemskega zakona na matične odboru, ko smo sprejeli večino amandmajev, ki ste jih vi dva meseca nazaj pripravili, da je to vaša želja. Zakaj? Ker najprej ste danes, zato sem zmedena, vložili amandmaje k 21. členu sistemskega zakona, na kar čez pol ure k 1., 2. in 4. členu. Tako da, se opravičujem, resnično, verjemite mi, da postajam ob vsem tem lahko kot poslanka zmedena, ker moj edini interes je, da kot zakonodajalka, kot ena izmed tistih, ki imam glas v tem državnem zboru seveda ta problem uredim. Rada bi pojasnilo, zakaj tisti amandmaji, ki so bili sprejeti in so vključeni, več ne pravzaprav ne pomenijo nič in zakaj je sedaj toliko sprememb. Spoštovani, gospod predsednik, seveda je problem, ko ob raztegljivi razlagi poslovnika tudi ob obravnavi amandmaja, predsedujoči dovolimo, da se ob določeni točki govori širše, zato taka široka razprava. Seveda, ko dobi priložnost naslednji poslanec, terja, da se na nekatera vprašanja, ki so bila izrečena, pa so resnično neresnična, imaš priložnost takrat, ko dobiš besedo, da jih vendarle pojasniš. Tako spoštovani gospod predsednik, dovolite, da nekaj stvari, ki sem si jih uspela zapisati, vendarle pojasnim, ker ne gre drugače. Če je stvar širša, moramo ostali imeti možnost, da odgovorimo. Izredna seja ničkolikokrat, torej današnjo sejo naj bi po vašem vodili v nasprotju s poslovnikom. Poslovnik izrecno omogoča četrtini poslancev sklic izredne seje brez omejitvenih pogojev, in to je celo ustavna norma. Mi se zavedamo, da uvedba takšne prakse ne bi bila priporočljiva. Vendar spoštovani opozicijski poslanci, je to edini način, da se izognemo še enemu referendumu o izbrisanih, mesec ali dva po prvem. Trdim, da je bil to tisti opravičljiv razlog, ker bi se nedopustno norčevali iz slovenskih državljank in državljanov, če bi jih dvakrat klicali na referendum v razmaku meseca, in to o isti temi in to za milijardo dvesto tisoč porabljenega davkoplačevalskega denarja. Javno smo vas spraševali, takoj gremo na redno sejo državnega zbora, če zagotovite, da vi oziroma z vašo pobudo zainteresirani predlagatelji ne bodo sprožili referenduma o sistemskem zakonu. Takega zagotovila ni in kar počakajmo dan ali dva, pa bomo videli, ali bo ta rešitev, ki vsebuje tudi predloge amandmajev pozicijskih poslancev, doživela referendumsko pobudo. Pa bomo videli, kolikopravzaprav odkritosrčnosti je, spoštovani, na vaši strani. To je tisti edini opravičljiv razlog, ki terja tovrstno opredelitev do tega vprašanja, gospod predsednik, in ne tisti, ki so jih navajali kolegi. O protiustavnosti sistemskega zakona je ne samo stališče zakonodajno-pravne službe, ampak je gospod Anderlič že povedal, kakšno je naše stališče. Prav je, da se pove, da tisti,ki so dobili stalno prebivališče, dovoljenje za stalno prebivanje, na podlagi zakona o tujcih, in sicer na podlagi 17. in 41. člena in torej niso bili dolžni dokazati neprekinjenega dejanskega prebivanja, tehnični zakon le teh ni predvidel. Ves čas smo namreč zatrjevali, in tudi intenca odločbe ustavnega sodišča nikoli ni bila takšna, da bi se ugotovitvene odločbe o prebivanju dajale komurkoli drugemu kot pa tistim ljudem, ki so pri nas dejansko prebivali brez urejenega pravnega statusa. Sistemski zakon je to pravilo ugotavljanja dejanskega prebivanja razširil na vse primere, kjer se ni ugotavljalo dejansko prebivanje in s tem smo omogočili to, kar nam vi ves čas neupravičeno očitate, individualno ugotavljanje dejanskega stanja, kot sem poudarila, to je tudi v skladu z odločbo ustavnega sodišča. Ravno vi, ki predlagate referendum, ki ste trdili, da če bi mi sprejeli amandma, vaš amandma, da je treba ugotavljati dejansko stanje, pa vi ne bi vložili referendumske pobude. Zdaj to vgrajujemo, pa me prav zanima, ali boste dali referendumsko pobudo ali ne. In vi bi morali biti tisti, ki bi pozdravili tako rešitev in bi rekli, vsaj v eni stvari ste se pa vendarle spametovali. Pa nič od tega. In kaj je izjemno pomembno ob tem vprašanju? Trditev, da osamosvojitev in 13. člen ustavnega zakona o izvedbi temeljne ustavne listine - trditev, da je ustavno sodišče razveljavilo 13. člen in s tem osamosvojitev. Opravičujem se, ampak osamosvojitev je bila največji pozitivni projekt te naše države. Bila je želja po demokraciji, po razvoju in, ne, lepo prosim, reči, da je bila osamosvojitev negativni projekt. Projekt, kjer smo želeli v nekem obdobju odvzeti pravice državljanom drugih republik. In kdor trdi, da osamosvojitev stoji ali pade z vrnitvijo odvzetih oziroma nepriznanih pravic izbrisanim, pa resnično ne razume civilizacijskega potenciala osamosvojitve. 13. člena izenačuje državljane nekdanjih republik SFRJ od 25.2.1992 z ostalimi tujci, poudarjam, izenačuje jih, tako kot drugim tujcem, ki so imeli stalno prebivališče v Republiki Sloveniji, tudi njim zanj ni bilo treba prositi. Tega ni določal noben predpis in tudi ne 81. člen zakona o tujcih, ki jenaveden v 13. členu. 13. člen je tako po moji oceni, povsem v okviru humanega pristopa do državljanov nekdanjih jugoslovanskih republik, kar je bila sicer rdeča nit osamosvojitvenega procesa in mislim, da to poudarjanje je resnično več kot preveč. Pogajanja so v nekem trenutku zastala. Opozicija pravi, da so zastala zaradi krivde na naši strani. Kolikor sem uspela razbrati iz tiskovnih konferenc, ki jih, namesto da bi z nami sooblikovali te rešitve na seji delovnih teles, sklicujete po tem in se opredeljujete do tega vprašanja. Gospod Janša, vi ste zahtevali, da umaknemo zahtevo za izredno sejo, sicer se o ustavnem zakonu ne boste več pogajali. In žal, tega nismo mogli storiti, ne da bi v nedogled vlekli rešitev tega problema. Odgovorna koalicija ne more pristati, da se še mesece ukvarja s to zadevo samo zato, ker so v koaliciji Slovenije ocenili, da je to dobra predvolilna tema. Smo pa ponudili, da se pogajamo ves čas in ponudili, da besedilo takoj spremenilo v ustavni zakon, če dosežemo soglasje o vsebini. Tudi predlog državnega sveta, ustavnega zakona, se opravičujem, je z vaše strani dosegel zavrnitev, ne z naše, da ne bi bilo spet ponovno kaj narobe. Seveda, dobra predvolilna tema. Resnično, gospod Janša, tudi meni pišejo. In izjemno, izjemno, izjemno hudo mi je, ko ljudje zaradi vaših zaključkov seveda ocenjujejo, da je prišel čas, ko so vsi tisti, ki jih seveda prizadevajo razne oblike stečajev, ki si jih ne želimo, da je zdaj trenutek, da se hkrati ob obravnavi tega predpisa reši tudi njihov problem. Resnično se trudimo, da je Slovenija socialna država. Večkrat poudarjamo, da nam zmanjkuje, ponovno poudarjam, vsi predpisi, državni proračuni kažejo na to, da odmerjamo veliko javnih sredstev za reševanje socialnih problemov. Nikoli ni zadosti idealne pravičnosti, idealnega pravičnega sistema ni. Vendarle ves gnev, ki ga zdaj ljudje za njihove stiske zvračajo na izbrisane, ker ste vi tako želeli, je izjemno nekorekten. In v čem, spoštovani, tudi glede na amandma, ki ste ga danes vložili, v čem se razlikujemo? V oceni in o tem, ali je bil izbris zakonit oziroma nezakonit. Ustavno sodišče ni ugotovilo le-to, da je bil zakon o tujcih iz leta 1991 neskladen z ustavo, ampak tudi da je bil izbris neskladen z zakonom. Ta namreč ni določal obveznosti, da zaprosijo za stalno bivališče tudi tisti, ki so ga že imeli. Koalicija Slovenija kljub temu vztraja, da je bil izbris zakonit in zato, kot tudi sledi iz obrazložitve amandmaja, priznava pravico do vrnitve stalnega prebivališča za nazaj le tistim, ki so zanj zaprosili, berem amandma, do 25.2.1992 leta. Tako sledi iz obrazložitve amandmaja za črtanje 1. člena. Potem, ko ste mesece trdili, da naj se torej krivice popravijo le tistim, ki so jo res doživeli, ste na koncu ugotovili, kdo so to. Tisti, ki so do datuma, to je do 25.2.1992, za status zaprosili. Najbrž ni naključje in vlada bi znala to bolj natančno pojasniti, da do tega datuma za stalno ali začasno bivališče ni zaprosil nihče od izbrisanih. Koalicija Slovenije je zato, torej po posebni deduktivni metodi prišla do njim všečnega rezultata: krivica se ni zgodila nikomur. Ker mi menimo, da se je krivica zgodila, da smo pravna država bomo naredili vse, da se zakon sprejme. Hvala lepa.
Janez Janša replika.
Jaz se kolegici Krebsovi zahvaljujem, ker me je trikrat imenovala, zagotavljam pa ji, da mi nismo nagovorili gospoda Ribičiča, da lanskega aprila napiše to odločbo in nismo mi lansirali te teme. Tudi ne drži, da nismo imenovali primerov, v katerih bi bila morda poprava krivic upravičena. Mirovni inštitut je v študiji gospe Jelke Zorn na temo "Izbrisani, pravna zmota ali ideologija" zbral nekaj takšnih primerov, enega bom navedel, navaja izjavo človeka, ki je bila pač prizadet, pravi: "Gospod se je spominjal. V tem vmesnem času je šla moja žena vprašat načelnico upravne enote, gospo Irmo Pavlinič Krebs, kako je mogoče,da so mi vzeli državljanstvo po 25 letih bivanja in kako je mogoče, da me izganjajo, pa je pritožbo v zvezi z odvzemom državljanstva še v postopku na sodišču. Povedala je, da sem oče mladoletnega otroka in je vprašala, zakaj tako ravnajo z mano. NačelnicaIrma Pavlinič Krebs je odgovorila, da je v Sloveniji veliko mater samohranilk in da so zdržale tako, kot bo tudi ona. Moji ženi pa je dala nasvet, da bi bilo zame najboljše, da sam zapustim državo, drugače me bo policija vrgla čez mejo. Ta gospa je danes poslanka v državnem zboru in podpredsednica državnega zbora. Tako mirovni inštitut.
Tudi vas, tako kot [[...]]prosim, kolega Sok, najprej mi dovolite da, ker je bila dvignjena roka s strani kolegice Krebsove, vprašam, ker imam spet kot je bilo prej v primeru kolege Podobnika 70. člena, ali boste netočno navedbo navajali, samo v tem primeru vam dam, samo za netočno navedbo. Prosim, kolegica Krebs. Mir!
Hvala lepa. Dve netočni navedbi želim popraviti. Ja, gospod Janša, jaz nisem tista, ki me izbrisani ljubijo. Takrat sem bila v službi uslužbenka občinske uprave in sem delala po takrat veljavni zakonodaji. Zato sem toliko bolj lahko pravzaprav legitimirana, da govorim o teh vprašanjih in da priznam, da so bile storjene krivice, da smo ljudem v nekem obdobju nepriznavali statusa. Gospod Janša, tako je. Izbrisani me ne ljubijo, ampak vem, vem, da smo ljudem povzročali krivice, ko smo delali po takrat veljavni zakonodaji, ki jo je sprejel parlament v letu 1991. In če hočete še naprej, se jim lahko tudi opravičim. To je prvo. Leta 2003 je, če se ne motim, gospod Ribičič sodeloval pri delu ustavnega sodišča. Temeljna odločba je bila izdana leta 1999, če se ne motim. Tam dr. Ciril Ribičič ni sodeloval in prosim, da tudi dovolite, da popravim to napačno navedbo.
Kolega Janša se javlja za repliko in tudi kolega Sok za proceduralno besedo. Hočem povedati, ko smo prej imeli podoben primer, sem kolegu Potrču preprečil, da bi dal repliko na repliko kolega Podobnika. Enako moram ravnati v tem primeru. Kolegi Janši ne morem dati besedo za repliko. Če pa bo, ker ni omejena razprava, želel besedo, jo bo v nadaljevanju tudi dobil. Kolega Sok želi besedo.
Rahel proceduralni predlog, gospod predsednik. Jaz predlagam, da po nastopu gospe kolegice Krebsove ne posegate več v razprave nas poslancev v opoziciji, ker ona je govorila zelo na široko, mimo 1. člena, mimo amandmaja, o celotni paleti problema, in to 26 minut, pa jih niti enkrat niste posegli v besedo. Lepo prosim, sicer spoštujem, da je dama, toda vseeno naj tu veljajo principi za vse poslance enako. Hvala lepa.
Glejte, kot sem že rekel, tu je potrpežljivost vseh na preizkušnji. Tudi sam se trudim voditi sejo tako, da v primeru, ko imam na izbiro dve možnosti, ali omejim ali dopustim razpravo, razpravo dopustim. Tudi nikomur od vas prej nisem vzel besede, samo opozoril sem na predmet razprave. Ker pa tega nisem storil, je kolegica Krebsova, mislim, da upravičeno rekla, če nisem vam posegel v razpravo in vzel besede, potem ima možnost, da se ona na to oglasi. Menim, da gre lahko razprava naprej. Kolega Jožef Jerovšek ima besedo. Prosim, kolega Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Mislil sem začeti nekoliko drugače, vendar je gospod Potrč poudaril in kazal na našo stran, "neresnica, izmišljotina in laž je, da želimo popravljati krivice v tej državi". Da gospod Potrč iz svoje poslanske skupine kaže s prstom na nas, kismo se v tej državi že toliko trudili za popravo nekaterih krivic, sam pa se je temu upiral z vsemi štirimi, kot rečemo po domače, je to nekaj nezaslišanega! To je tista metoda, tehnika, primite tatu, ko tat hoče zakriti, da je storil kaznivo dejanje, pa kaže na druge s prstom "primite tatu!" Tukaj smo se borili in smo se tudi v tej zadevi pripravljeni. In vseskozi poudarjamo, tistim, ki so se krivice zgodile, jih popravimo. Smo pa proti temu, da ste v te zakone zavili v celofan in na vse možne načine tudištevilne tiste, ki so se borili proti tej državi, ki so bili proti neodvisnosti te države, ki so bili dejansko špekulanti in kalkulanti in se borijo zgolj za privilegije. Tega se dobro zavedate in zaradi tega na tak način vodite ta postopek. In da zlonamerno uporabljate ljudi, taktizirate, predstavljate drugega, je tudi dokaz v tem, da ste uporabili gospoda Kmecla v tej zadevi, kot da bi bil on tisti, ki je v tej zadevi na vaši strani. Tu imam izjavo, ki jo je podpisal gospod Kmecl, od 18.4.2003, in se je med prvimi odzval na to odločbo ustavnega sodišča, med prvimi! In mislim, če preberemo, pod kar se je podpisal, da je že tam govoril, da gre tu za fatalizem nekaterih. Vi pa ste to napačno tolmačili. Dejansko je to besedo uporabil. Vendar glejte, kaj je gospod Kmecl zapisal, skupaj s sopodpisniki: "Pri tem ne gre zgolj za politično izredno delikaten, temveč tudi za pravno zelo vprašljiv poseg v pristojnosti zakonodajne veje oblasti in s tem v celotni pravni red Republike Slovenije. Ta poseg namreč lahko resno ogrozi načelo zaupanja v pravo, na katerem je utemeljena pravna država. V zadnji skrajnosti pa gre še posebej za poskus prevrednotenja temeljnih postolatov naše državnosti, pri čemer sklicevanje na golo pravno tehniko po našem trdnem prepričanju ne morebiti niti kot izgovor." Globoko se strinjam s tem, kar je v tem stavku zapisano - poskus prevrednotenja temeljnih postulatov naše državnosti. Danes se s tem strinja okoli 95% državljanov Slovenije. To kažejo vse ankete in to vas najbolj vznemirja. Ta plebiscitarna enotnost Slovencev, ki ji vi sicer pravite, da je ksenofobija in nestrpnost, vendar vprašam vas, ali je 95% Slovencev in slovenskih državljanov, k temu štejem tudi tistih 200 tisoč, ki so sprejeli slovensko državljanstvo, pa niso slovenske narodnosti, lahko ksenofobov, nestrpnežev, fašistoidnih in tako naprej, kot poslušamo žaljivke na račun slovenskih državljanov. Vsak dan. V tem je šla morda še korak naprej kolegica Irma Pavlinič Krebs, ki je implicitno očitala, da če ne bomo dali teh pravic odločbe nazaj raznim Aksentijevićem, Marojevićem in vsem tem, ki so tako arogantno nastopali proti slovenski državi, da bomo osamosvojitev spremenili v negativni projekt. Mislim, da je tako tolmačila, da v tem slučaju se bo slovenska osamosvojitev spremenila v negativni projekt. Kako je možno na tako grozovit način žaliti Slovence ali slovenske državljane? In prav za to gre. Glejte, v obrazložitvi svoje zahteve za sklic izredne seje, ste zapisali tisti poslanci, da to utemeljujete s potrebo, da se v skladu z odločitvami ustavnega sodišča vprašanje izbrisanih, ki je neutemeljeno in zavestno spolitizirano. Jaz se s tem strinjam, neutemeljeno in zavestno spolitizirati, vendar to ste storili vi. Neutemeljeno in zavestno ste spolitizirali zadevo. Ti podpisniki so vas pa 18. aprila opozorili na to, kar počnete. In glejte, nadaljujete to, kar kot najpomembnejša politična tema okupira in zastruplja slovensko javnost, uporabljate vojaški jezik, vojaški jezik. Govorite o okupaciji, zastrupljanju. To so vaše besede, to so vaše sintagme in to delate kar naprej. Ko ste prvič podali na ustavno sodišče zahtevo, ki bi naj preprečila referendum, mislim, da je bilo ravno okoli 6. januarja. Takrat sem se spomnil, da pravzaprav bi si vi verjetno najbolj želeli, če bi v skladu z zgodovinsko izkušnjo na tisti tragični 6. januar nekdo v ustavi razglasil oktroirano ustavo. Kot je bilo to že enkrat storjeno. Dobil sem torej asociacijo. Vi želite veljavno ustavo razglasiti za neveljavno, v sili oktroirati neko drugo ustavo, s katerim bo razpuščen parlament, razpuščena demokracija. Mislim, da pravzaprav delate v tej smeri. Kar naprej. In ni bilo dovolj, da kljub vsem tem pritiskom na ustavno sodišče, ki jim je ustavno sodišče nekajkrat podleglo na nek način, kar tudi samo na nek način priznava, delate naprej in naprej pritiske na ustavno sodišče, saj v nadaljevanju te svoje utemeljitve, kaj se bo zgodilo, če ne bo preklicalo ustavno sodišče že razpisanega referenduma. Pritisk, da bi ga moralo preklicati, čeprav ni zakonske osnove. In stetisti dan, ko ste pisali, to vedeli, da ni zakonske osnove. Ampak kljub temu pritisk. Jaz mislim, da ni slučajno, da so to tudi podleganja pritiskom, da se je predsednica ustavnega sodišča s temi svojimi izjavami odzvala ravno danes, ko tu teče ta razprava. Saj je v redu. Vendar mene pravzaprav preseneča, da lahko izjavi, da je bil problem, da so se kritiki lahko oprli na nekatere strokovne ocene, češ, da je ustavno sodišče prekoračilo meje svojih pristojnosti in se postavilo v vlogo zakonodajalca. Sedaj se je prepovedano tudi na strokovne ocene opirati, na ocene najbolj eminentnih pravnikov, ki jih je ne nazadnje angažiral minister Bohinc. Sedaj je pa to problematično v tej državi. Ja, tega enostavno ne razumem, da se takšne stvari lahko zgodijo. In glejte ker so ti renomirani pravniki in številni drugi postavili svoje dvome in izrazili tudi temeljno vprašanje, ali je bil z odločbo ustavnega sodišča razveljavljen del ustavnega zakona oziroma ustave, za kar ustavno sodišče ni pristojno, tega odgovora še nimamo. Mislim, da iz dneva v dan je pravna stroka, strokovnjaki so tu bolj razdvojeni. Vi pa hočete to zaobiti s sklicevanjem nujnih, izrednih sej. Tudi sam trdim, da tako, kot vi prikazujete izbris, takšnega izbrisa nikakor ni bilo. Slovenija je zelo demokratično, zelo širokogrudno ravnala v tistih časih. Bili pa so v teh trinajstih letih vaše vladavine številni izbrisi delavcev in njihovih pravic. Na desettisoče in desettisoče delavcev in njihovih pravic je bilo izbrisanih. Vi ste naredili križ, prekrižali ste jih. In za te sem se jaz v "fabriki" nekoč boril, pa so me izločili. In naj danes gospod Potrč govori, da mi nismo pripravljeni se boriti za pravice. Da je to laž. In na ta način ustvarjate izredne razmere. S to današnjo sejo ste dejansko implicitno razglasili izredne razmere v tej državi. O tem sem spregovoril ob sprejemanju dnevnega reda. To je nevaren presedan. Le ob izrednih razmerah se lahko zgodi takšna nujna seja. Na drugo se niste imeli sklicevati, in dejansko ste jih proglasili za izredne razmere. In da nekdo zelo hoče v tej državi izredne razmere, destabilizacijo razmer v tej državi, da kaj naprej tisti, ki hočejo to destabilizacijo, na druge kažejo s prstom, primite tatu oziroma ksenofobi, fašisti, nestrpneži, teh dokazov pravzaprav je vsak dan več. Mazaška akcija v Novi Gorici. Rojstno mesto gospoda predsednika državnega zbora, gospoda Pahorja, je najhujši in najbolj drastičen dokaz za to, da tisti, ki hočejo in želijo ponuditi dokaze, da se Slovenija giblje v fašistoidno, fašistično smer, producirajo te dokaze. Od gospoda ministra sem zahteval odgovor v poslanskem vprašanju na to vprašanje. Številna vprašanja sem postavil. Postavil sem tudi vprašanje, ali je šlo to proti predsedniku državnega zbora, ker je on v teh debatah o izbrisanih bistveno bolj trezen od svoje stranke. Ali so mu to določene frakcije v njegovi stranki namestile in izvršile to mazaško akcijo, ki jo najostreje obsojam, ki bi jo bilo treba v najkrajšem času razčistiti. Kdo je naročil to mazaško akcijo, kdo je naročil skrunitev teh spomenikov, kdo je naročil pisanje teh ksenofobnih grafitov po teh spomenikih in osnovni šoli? In zakaj? Ali se je po Novi Gorici takoj razvedelo, da gre za znane organizatorje, znan konstrukt, da v tiskanih medijih ni bilo več nič o tem, da ste topreprečili? Razen v Dnevniku je bil ena notica na zadnji strani, kjer je novinar že očitno imel pripravljeno pred mazaško akcijo odgovore na to oziroma koga namočiti. Tudi Možinov dokumentarec leta je problematiziral v zvezi s tem. Kdaj se boste potrudili, da boste v lastnih vrstah preprečili produkcijo očitkov oziroma mazaških akcij na podlagi katerih se 95% slovenskih državljanov obsoja za fašistoidne, za nestrpneže? Slovenci in slovenski državljani niso nestrpni, niso ksenofobni, so širokobudni in jaz jih prosim in pozivam, da takšni ostanejo, kljub izzivanjem, kljub podtikanjem, kljub provokacijam, kljub scenarijem na podlagi katerih bi naj takšni postali. V to smer teh izzivanj, podtikanj gre tudi to, kar se je dogajalo na odboru za notranjo politiko. To kazanje s prstom na tiste, ki so na poslovnik opozarjali, da je to cirkus, ki ga je nekomu dovolj. Kdo pa si je izmislil to temo na takšen način? Zopet kazanje s prstom na tiste, ki se zavzemajo za zakonitost za ustavnost. To je žaljenje državnega zbora, žalitev dignitete tega zbora. Na takšen način se ne sme nastopati, bi se ne smelo nastopati. Ali je tu dovoljeno skozi poslanske besede izraziti tudi številne klice, ki sem jih pri vsakem od teh poslancev, vsaj 50, dobil med to razpravo? Ljudje me opozarjajo na to, kako se je že spremenila retorika ministrova iz vaših vrst. Ko se je to začelo, ste dobesedno dajali prav gospodu Todoroviču, da bi bila Slovenija necivilizirana država, če ne bi takoj pokleknila pred njegovimi odškodninskimi zahtevki in odškodninskimi zahtevki številnih drugih. Implicitno, govorilo se je o tem, čeprav smo na odboru, sam osebno sem zahteval, gospod minister, se spominjate, da damo člen o odškodninah, ko ste vi izjavili, da materialne in socialne zahteve po odškodninah, po plačilu materialnih, socialnih pravic po tem zakonu po vašem mnenju ne pride v poštev. Jaz sem vas opozoril, dajmo zapišimo, takrat bilahko presekali. Te pripravljenosti ni bilo takrat, se številni lahko spomnijo. In dejansko je bila retorika, ne rečem, da direktno, ste to rekli, gospod minister, ampak splošni pritisk je bil, kot da bo Slovenija ostala necivilizirana država, da bo to, kar govorijo, resnica. Moram reči, da so me danes opozorili nekateri, da je bil gospod Todorović zaposlen v isti tovarni, vendar tako velika na drugem koncu. In danes so mi nekateri sporočili, kako se je obnašal pred 1. decembrom. Jaz sem bil takrat priča, ampak moram reči, da ne vsi, ki niso bili slovenske narodnosti, nekateri so se zelo korektno in lojalno obnašali, nekateri so pa res naredili načrt, kako bo po 1. decembru, po uvedbi izrednih razmer, kdo bodo direktorji, takrat še TOZD-ov in tako naprej. So že terorizirali. In takšni danes postavljajo diktate, zahteve in govorijo o necivilizirani državi Sloveniji. Še enkrat opozarjam, pripravljeni ste tudi na bankrot te države, čeprav ste do danes že marsikaj spremenili. Če ne bi tako buldožersko nastopali na začetku, bi danes ne imeli teh razprav. Pogovorili bi se tako, kot se je potrebno pogovoriti. Danes pa ste v slovenski javnosti zapravili sleherno zaupanje. Glavna skrb in glavna nervoza vaše je, da po dveh mesecih, ko večina tistih komentatorjev govori o ksenofobiji, da niste spremenili javnega mnenja, da so procenti javnomnenjskih anket stalno bolj iskristalizirani, stalno bolj plebiscitarno se slovenski državljani izražajo. In to vas dela nervozne in živčne. Jaz še enkrat sprašujem: Ali je kdo pripravljen reči, da je 95% slovenskih državljanov nestrpnih, ksenofobnih, ne vem, sovražnih, fašistoidnih? Ne. In to politizacijo, še enkrat pravim, ste sprožili sami. Gospod minister, 8. januarja ste bili v Slovenski Bistrici. Bral sem v lokalnem častniku, da so vas pripadniki vaše stranke, ki so stali na nasprotni cevi, ki so gledale iz kasarne, opozarjali, da so nekatere osebe, ki si tega statusa ne zaslužijo, ga pridobile. Pripadniki vaše stranke, funkcionarji vaše stranke. Da so tisti iz kasarne in njihovi najožji vpili: "Kri bo tekla." Je tako? S temi besedami, kri bo tekla. S temi grožnjami so nastopali nekateri tisti, ki so hoteli preprečiti neodvisnost in samostojnost te države. K sreči smo imeli tam v Slovenski Bistrici zelo pametnega komandanta, ki je preprečil te krvoločneže, da bi res tekla kri. Tistemu komandantu, ne morem se spomniti imena, bi jaz takoj podpisal, če pride nazaj, da dobi status, ker je bil humanist in je marsikaj preprečil. Tisti, ki so pa grozili, kri bo tekla, tudi nekateri njihovi ožji družinski člani so po tovarnah grozili, še boste videli, ko se vrnemo, in so šli na konvoje, so šli na vagone pravočasno, pred samostojnostjo so spakirali [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]nekateri. Na to, gospod minister, ste bili vse opozorjeni. Jaz upam, daje to vplivalo delno na vašo spremenjeno retoriko. Ampak kaj vendar drugi nočete razumeti, da so tisti, ki so bili takrat, ko so se borili za to, da bo ta država samostojna, da se bo lahko začela demokracija [[...]], da tisti danes čutijo, da tisti, ki mu je grozil z grožnjo "kri bo tekla, likvidiral te bom ", kaj se bo zgodilo, ko pridemo nazaj, ko bo tukaj izredno stanje, vojaški sistem, pa tako naprej, da do tistih ne morejo biti širokogrudni. Povejte mi eno državo v Evropi ali pa v svetu, ki bi osebe, ki so se pregrešile zoper to državo, pestovala. Povejte mi eno državo. In gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi. Želim s pozivom končati, da presekajte, ta besednjak. Končajmo s tem in končno se zmenimo, kdo je nekaj poskusil, kako bi se dalo to rešiti. Jaz upam, da bo pamet in treznost prevladala. Hvala lepa.
Hvala lepa kolega Jerovšek. Imate besedo za repliko kolega Potrč. Prosim 3 minute.
Gospod Jerovšek je, vsaj kar mene zadeva, kar poznan po tem, da kadar mu zmanjka argumentov, pač kakšne osebne obtožbe pove. Jaz sem enkrat kolegico slavistko Majdo vprašal, kako bi najbližje slovenskim pregovorom ocenil tiste, ki očitajo drugim, tako kot sami ravnajo, pa je rekla, boljšega se ne spomnim kot tega: Vsak po sebi vatle meri. Gospod Jerovšek prav gotovo ta pregovor dobro pozna. Zdaj pa, kje me je popolnoma napačno citiral. Jaz sem gospoda dr. Kmecla citiral iz včerajšnje njegove razprave, kjer je govoril o tem, da je škodljiv fatalizem za Slovenijo in da opozicija ne zna drugega, kot prikazovati vse samo nesprejemljivo, in da to nikamor v Sloveniji ne vodi. Nisem citiral, kaj je on pisal in da je bil eden od sopodpisnikov izjave, ne vem, 15-ih, 19-ih, ki jo je prvo podpisal dr. Šter. To je prva netočna navedba. Drugo, govori o tem, da jaz govorim, da so Slovenci nestrpni, ksenofobi, fašistoidni. Ni res, laž. Jaz sem govoril o tem, da je izrečenih toliko laži, nestrpnosti in podtikanj tudi v tej razpravi, ki ustvarjajo klimo v javnosti. In zato, Slovenke in Slovenci, soglašam z vami, so širokogrudni, samo nehajte jim govoriti neresnice, nehajte govoriti o tem, da bodo milijardne odškodnine, pa ne bodo sami govorili o odškodninah, nehajte govoriti o tem, da bodo sovražniki dobili državljanstvo in podobno. In čisto na koncu, poglejte, zakaj ne priznate, da je tudi na vašo zahtevo v sedanji tekst vključena določba, ki pravi, če se kot aktivna vojaška ali civilna oseba, zaposlen v JLA, ni odzval pozivu predsedstva z dne 27.1. in je neposredno sodeloval v oboroženih spopadih v agresiji na Republiko Slovenijo. To je vključeno na zahtevo Slovenske ljudske stranke, njena izrecna zahteva je bila, pa tudi vaša. Zakaj še naprej govorite o tem, da bomo sovražnike Slovenije poskušali s tem reševati? Ni res. Priznajte, da govorite neresnico in ponavljate še vedno tisto, kar je bilo morda res pred pol leta, danes pa gotovo ni več.
Tudi vas sem dolžan, kolega Jerovšek v skladu z 70. členom poslovnika vprašati, boste demantiral netočnost v izjavi?
Ja.
Samo v tem primeru vam dam in za toliko besede.
Gospod Potrč je pravzaprav demantiral sam sebe v zadnjem stavku, da danes govorimo tisto, kar je bilo res pred šestimi meseci. Raje je priznal, da so takrat govorili popolno neresnico, če je tako, kot je povedal. Vendar ni res, da nisem priznal, da govorite danes drugo retoriko. Nekajkrat sem poudaril, da ste pod vplivom naših nastopov in javnosti spremenili retoriko. Gospod Potrč, verjetno vi sodite mene po svojih vatlih, vendar je iz JUnga ta teorija podzavesti prišla ven. Sem se boril, imam dokaze, proti krivicam, v svojem življenju dosti, v prejšnji službi in mislim, da tudi tukaj dokaj načelno nastopam za tistega povprečnega,slabega, zatiranega državljana. Predvsem pa razumem stiske 10.000 delavcev, ki so ostali brez službe, ki jim ta državni zbor in vlada oziroma oblast ni bila pripravljena prisluhniti nikdar. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Barovič želi imeti proceduralni predlog. Opozarjam samo [[...]]
Ja, gospod predsednik, poglejte. Razumite me, mojemu kolegu, ki sem mu postavim v bran, Sašu Pečetu niste dovolili replike, ki jo je imel na gospo Širco. Ostalim pač dovoljujete. Prosim vas, jaz vem, da je težko delo, vzemite vse enako. Hvala lepa.
To poskušam ves čas. Glejte, sedaj sem pogledal na seznam, ki je pred menoj, prijavljenih, ki še ostajajo v razpravi, je 13. Do sedaj je imelo besedo 10 kolegic in kolegov. Ker imamo danes na dnevnem redu tudi sprejem odloka, s katerim samo popravljamo datume, predlagam, da to obravnavo začnemo 20.30, da bi takrat torej prekinil razpravo pri tej točki, da gremo na odločitev o odloku, da ne bo kakšnih problemov in da potem nadaljujemo z razpravo. Kolegica Potrata ima besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Nisem preštela, kolikokrat v tem državnem zboru smo že razpravljali o izbrisanih, ampak ko danes poslušam razpravo, se mi zdi, da je kaj malo ostalo do tistega, čemur se reče predlog zakona o stalnem prebivanju tujcev z državljanstvom drugih držav, naslednic nekdanje Socialistične federativne Republike Jugoslavije v Republiki Sloveniji, ki so imeli itd. Če je mogoče iz razprav kaj ugotoviti, jeto, da se polje pogovora zelo, zelo širi. Dovolite, da vsaj na nekatere najbolj očitne napake vendarle v začetku opozorim. Problem, s katerim se soočajo izbrisani, je znan tako iz poročil varuha človekovih pravic kot iz pritožb na ustavno sodišče iz zahtev za presojo ustavnosti. In dovolite, odločba ustavnega sodišča, ki nosi datum 4. februar 1999, in ki je ugotavljala neskladnost zakona o tujcih, njegovega 81. člena, je podpisana z imenom predsednika Franca Testena. Takrat so bili člani ustavnega sodišča - Franc Testen, dr. Zvonko Fisher, dr. Miroslava Geč Korošec, Lojze Janko, Milojka Modrijan, dr. Mirjam Škrg, dr. Lojze Ude in dr. Dragica Wedam Lukič. Nobenega Cirila Ribičiča takrat ni bilo med ustavnimi sodniki. Zato lepo prosim, ko razpravljamo o tem kdo je v javnosti sprožil problem izbrisanih in vplival na odločbo ustavnega sodišča, ki je, soditi je po razpravah, za opozicijo nesprejemljiva, to zagotovo ni bil samo Ciril Ribičič v sedanjem sklicu, ampak ob njem tudi drugi ustavni sodniki. Tla, osnovo za tako razsodbo pa zagotovo so v ustavni odločbi iz februarja leta 1999. Tudi, ko sem poslušala očitke na to, kaj vse je v tej državi narobe, sem se znova spomnila na 19. točko sklepa ustavnega sodišča, ki je opozorilo na to, da je nekaj ustavnih odločb, ki jih zakonodajalec še ni preliv v ustrezne zakonske odločbe, vendar je hkrati povedalo, da to ne zadržuje uresničitve te odločbe ustavnega sodišča. Sedaj k amandmaju na prvi člen zakona, o katerem govorimo. Za cinizem posebne vrste štejem predlog Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke, ki je vložila amandma k 21-im členom, amandma se k vsem 21-im členom, k tolikim je bilo namreč mogoče vložiti amandma, glasi črtanje člena. Za teh 21 dopolnil so predlagatelji porabili 46 vrstic obrazložitve.K vsem dopolnilom za črtanje člena je obrazložitev ena sama. In kaj je mogoče iz te obrazložitve razbrati - da pravzaprav z ničemer ne soglašajo. In sedaj je moja zadrega neskončna, namreč, ko smo razpravljali in odločali o tehničnem zakonu, so opozicijske poslanke in poslanci zahtevali, da rešujemo stvari, ki sodijo v sistemski zakon. Ko smo razpravljali o sistemskem zakonu, so se vračali k tehničnemu zakonu. In zdaj znova razpravljajo in ponujajo novo rešitev ob tej točki dnevnega reda, to je tako imenovani ustavni zakon. Kaj bi ostalo od zakona, če bi črtali vse tisto, kar so predlagali? To, da bi črtali 1. člen, ki določa vsebino, je bilo že nekajkrat povedano. Toda poglejmo, kaj bi ostalo. Če bi prebrali podnaslove členov, bi ostal 3. člen "pogoji za pridobitev dovoljenja za stalno prebivanje", 10. člen, ki govori "dokazovanje pogoja dejanskega življenja za mladoletnega otroka", 11. člen "zaslišanje tujca", 12. člen "nesodelovanje tujca v postopku". In potem še trije členi, ki se nanašajo na prehodne določbe in govorijo o tem, kako se uporablja ta zakon za primere vloženih vlog po zakonu o tujcih, prenehanje veljave zakona o urejanju statusa državljanov drugih držav in 24. člen, ki bi govoril o pričetku veljavnosti zakona. Popolnoma jasno je, da to ne bibilo nič, da tako rešetasto besedilo kar samo po sebi kliče po samoukinitvi. To so predlagatelji amandmajev tudi sami ugotovili in zapisali. Nato so preklicali amandmaje in vložili amandmaje samo za črtanje 1., 2., 4. in 14. člena. Verjetno ni treba znovabrati vsebine teh členov in dokazovati, kako se s tem izgubi osnova za odločanje o zakonu. Zakaj pravim, da je to cinizem posebne vrste? Preprosto zato, ker se delajo velike človekoljube, velike branilce zakonodajnosti, pravne države, poštenosti, izražajo željo po popravi krivic, v bistvu pa to, kar so storili, kaže samo to, da ničesar ne želijo urediti in da znajo na vse odgovarjati samo s stališčem, če ne bo tako, kot mi mislimo, potem pa tega ne bo. In zdaj, ko je uspelo javnost v resnici do kraja vznemiriti in do kraja spreti javnost, zdaj kličejo po tem in iščejo, kdo je krivec. Zagotovo Združena lista socialnih demokratov ni bila v vladi ne takrat, ko se je izbris zgodil, ne še kdaj prej, je pa vedno govorila o tem, da je pripravljena prevzeti odgovornost za odločitve, ki jih je vlada sprejemala v tem času, v katerem v vladi smo. Pa vendar, kazali smo pripravljenost in željo po tem, da se problem, ki je za 18.305 ljudi pereč problem, reši. Da smo se ukvarjali samo s tem in z ničimer drugim, to pa je laž prve vrste. Hvala.
Hvala lepa. Gremo naprej. Kolega France Cukjati ima besedo.
Hvala za besedo. No, zadnja serija govorov je bila seveda bolj namenjena opoziciji in vrednotenju našega početja in karakteristiki, ki nam jo pač dajejo nekateri poslanci vladnih strank. Jaz bi se pri svojem nastopu raje omejil na vsebino 1. člena. In bi želel tudi obrazložiti naš predlog, da se člen črta. Mislim, da mi je to lahko dovoljeno. Namreč, najprej bi rad pod vprašaj oziroma kot zelo vprašljivo postavil trditev zakonodajno-pravne službe, da ta zakon ne obravnava vsebin, ki so v tehničnem zakonu. Zakaj je to pomembno? Medna vsi dobro veste, zato, ker se tukaj postavlja osnovno ustavno vprašanje, ali lahko, ali smemo v tem zakonu reševati stvari, ki čakajo na svojo razrešitev na referendumu. In mislim, da je to izredno pomembno vprašanje, ne samo za nas, kot opozicijo, ampak tudi za vas. Če ne želite, da bi potem tudi zakon kakršnegakoli boste sprejeli,ne bi že padel na tem prvem vprašanju. In sicer naj najprej povem, kaj tehnični zakon v svojem 2. členu govori. In sicer govori, da naj bi se tujcu in tujki, torej tujcu, ki je pridobil dovoljenje za stalno prebivanje, ki je že pridobil dovoljenje za stalno prebivanje, in sicer po zakonu o tujcih in pa zakonu o urejanju statusa državljanov drugih republik, da naj bi se status teh tujcev uredil tako, kot je predlagano; torej z izdajo dovoljenja. Razen pravi, tistih primerov, ki jih zajema 41. člen zakona otujcih in 17. člen oziroma 17. člen zakona o tujcih ali pa drugi odstavek 41. člena zakona o tujcih. Torej, samo dva člena je izvzel, ostalim pa tehnični zakon vsem dal oziroma omogočil ugotovitev stalnega prebivanja oziroma avtomatično izdajo odločbe tem ki so takrat in takrat imeli stalno bivališče v Republiki Sloveniji, pa so v tem času do danes pridobili dovoljenje za stalno prebivanje. Prvotni 1. člen sistemskega zakona je določil v tretji alinei tako, da naj bi se ta status urejal samo tistim tujcem, ki jim je bilo izdano dovoljenje za stalno prebivanje po 17. členu zakona o tujcih ali po 41. členu zakona o tujcih. To se pravi, tista dva člena, ki jih je tehnični zakon izločil, jih je prvotni tekst sistemskega zakona vključil. Vse lepo in prav. Vendar sedaj imamo spremenjeni člen, v katerem tretja alinea ne ureja samo statusa tujcev iz tistih izvzetih dveh členov, ampak tudi vse tujce, ki so takrat in takrat imeli stalno bivališče in so v tem času že pridobili status stalnega bivališča, vendar samo zeno omejitvijo, torej tistim tujcem, pri katerih ni bilo ugotovljeno njihovo dejansko življenje v Republiki Sloveniji od leta 1992 dalje. Ko smo pri tehničnem zakonu govorili, zakaj ne preverjati, je bil odgovor, vsem, ki so imeli leta 1992 stalno bivališče še prijavljeno, pa so v tem času pridobili status stalnega bivališča, je bilo to stalno prebivanje preverjeno v tem času, vsem. Tu se pa nenadoma pojavi neka kategorija, kjer se prizna, ni bilo preverjeno. Takrat je bilo rečeno iz ust gospoda ministrain iz vseh vaših trditev, da je bilo vsem zagotovo preverjeno in da nepreverjenih podelitev stalnega prebivanja ni bilo nič in takih primerov ni.
Kolega Cukjati, sploh se ne veže na vašo razpravo, ampak ob 20.00 uri bomo prešli na odločanje o odloku. Namreč, bil sem upravičeno opozorjen - se opravičujem, ker vam posegam v razpravo, ampak to želim storiti samo zato, da bo dovolj jasno kolegicam in kolegom, pa tudi sekretarjem poslanskih skupin, da bodo obvestili vodje, da bo jasno da bodo ob 20.00 uri prišli. Namreč, če ne bo skrajšana razprava, je ta dolga 3 ure in 55 minut in je bila določena. Hvala lepa za to opozorilo, ob 20.00 uri bomo prešli na odločanje. Prosim.
Torej, po tehničnem zakonu naj bi podeljevali odločbe vsem, ki jim je bilo in ki jim ni bilo preverjeno. Sedanji predlog je pa, naj bi se izdajalo tistim, ki bi se jim preverjalo. Torej najmanj tista skupina je ista v obeh zakonih in zaradi tega je iz naslova kolizije tematike zelo problematično, predvsem je problematično tudi mnenje zakonodajno-pravne službe. Tekom razprave je bilo rečeno, da je, žal, leta 1992 prišlo do velikih napak. Mi pa trdimo, da leta 1992, hvala bogu, ni prišlo do nobenih dramatičnih napak, in v tem je razlika, gospodje, samo v tem je razlika. In ta razlika se potem odraža tudi pri vseh nadaljnjih členih. Leta 1991, kot veste, smo postali samostojna država in, kot veste, so takrat nova razmerja, novo stanje in takrat je treba urediti statuse vsem, ki prebivajo v novi državi.In takrat se je podeljevalo državljanstvo vsem, ki so to želeli, in pozvani so bili vsi, ki so tudi prebivali, pa niso želeli ohraniti državljanstva, oziroma pridobiti slovenskega državljanstva so bili pozvani na tak ali drugačen način, da uredijo svoj status. Vi boste seveda govorili, da niso vedeli, da morajo to urediti; to je eden glavnih razlogov - da niso vedeli. V obrazložitvi k sistemskemu zakonu je vlada Republike Slovenije zapisala primer, naj ga preberem: "Pri opredelitvi teh kriterijev je pripravljavec upošteval podatke delavcev nekdanjega mestnega sekretariata za notranje zadeve Ljubljana." Da so samo na tem območju vsem, ki niso zaprosili za državljanstvo po 40. členu zakona o državljanstvu Republike Slovenije poslali - tole leta 1992 -, poslali obvestila ter jih obvestili o spremembah. Od približno sedem tisoč poslanih vabil je bilo vročeno približno dva tisoč. Ostale pošiljke pa so se vrnile z opombo "odseljen" oziroma "neznan" - torej, samo dva tisoč, ostalih pet tisoč odseljen, neznan. Od dva tisoč pa se je vabilu upravnega organa odzvalo med 500 in 700 oseb, ki so si status uredili bodisi v skladu z določbami zakona o tujcih ali pa zakona o državljanstvu Republike Slovenije. Tako piše vlada v obrazložitvi k zakonu. Da je bilo takrat možno urediti status tujca, govori tudi obrazložitev ustavnega sodišča iz leta 1999, kjer navaja mnenje in poročilo Drnovškove, to se pravi, vaše vlade. Naj citiram iz te obrazložitve ustavnega sodišča, takole piše: "Tako naj bi bilo izdanih v letu 1992 1468 potrdil tujcem oziroma dovoljenj za stalno prebivanje tujcem iz republik nekdanje SFRJ, leta 1993 763, leta 1994 361, v letu 1995 312, 1996 640 in 1997 1259." Skupaj 4893. Torej, že takrat se je podeljeval status stalnega bivališča, kdor je za to zaprosil, kdor je za to zaprosil. In nadalje pravi Drnovškova vlada v tem poročilu takole: "Po mnenju vlade veliko oseb, ki niso vložile vloge za sprejem v državljanstvo Republike Slovenije, tudi ni želelo pridobiti dovoljenja za stalno prebivanje zaradi izgube določenih pravic v svoji državi. Nekatere osebe pa kljub prijavljenemu stalnemu prebivališču dejansko sploh niso živele v Republiki Sloveniji." Prosim, tako je pisala Drnovškova vlada leta 1999. Mislim, da je tukaj ena osnovnih napak ta, da se meni, če niso vedeli za to potrebo, za to zahtevo, da se nahajajo v novi državi in da morajo urediti svoj status, da je potem kriva država. Gospodje, ne vedeti, pomeni škodo za tistega, ki ne ve. Zamislite si, da bi sedaj sprejeli zakon ne 0,5 ampak 0,2 promile, pa bi se potem 14 dni zatem peljali z 0,4 promile pa bi vas policija seveda oškodovala krepko, vi bi pa rekli: ja, jaz nisem vedel, da ne smem voziti z 0,4 promile. Saj bi se vam smejali, vsi bi se vam smejali. Če niso vedeli, to ni razlog, da niso bili dolžni urediti svojega statusa. Mislim pa, da velja predvsem za večino teh primerov to, kar je takrat zapisala Drnovškova vlada, zelo pošteno, zelo korektno. Vsekakor pa, če menimo, da je vendar bilo nekaj primerov, ki so vedeli, ki so želeli to urediti, pa niso mogli zaradi takih ali drugačnih primerov, seveda, te primere je treba vzeti resno. In mislim, da je vsem znano, da smo mi predlagali, takrat ko je bila, seveda, vlada pripravljena se pogovarjati o ustavnem zakonu, ustavni zakon - tudi Slovenska demokratska stranka oziroma koalicija Slovenija -, v katerem smo točno opredelili, v katerih primerih in če ni bilo možno, se tem ljudem povrne status za nazaj, vendar samo v tem primeru. Torej, osnovno načelo, ki ga še vedno zagovarjamo je, da ne tistim, ki niso hoteli ampak samo tistim, ki so želeli, pa niso mogli. To je osnovna razlika. In ta razlika se vleče in ta konflikt, ta različen pristop se vleče skozi vse razprave, ampak mi žal ne moremo popustiti, da bi se vsem pavšalno, tudi tistim, ki niso hoteli urediti svojega statusa, na tak način urejal ta status. In menimo, seveda, da je dokazno breme, v kolikor bi nekdo, ki je bil oškodovan, mu je treba, seveda, omogočiti, da uveljavlja svoje pravice, vendar dokazno breme je na strani stranke. Zagotovo je pravičnost potrebna. In naj za konec samo povem primer, kako je pravičnost v odločbi ustavnega sodišča iz leta 2004 upoštevana. Gre namreč za odločbo, ki je bila izdana 15. januarja, torej zelo svežo odločbo ustavnega sodišča. In sicer je bil problem enakosti oziroma pravične obravnave različnih žrtev vojnega in povojnega nasilja. Tu je primer političnega zapornika iz leta 1948 do 1950, ki dokazuje, da ni pravično obravnavan. Vi tudi veste, da tudi žrtve vojnega nasilja niso pravično obravnavane. V pohorski aferi, kjer so bili pobiti borci Pohorskega bataljona, niso tretirani kot žrtve vojnega nasilja, ker so imeli to smolo, da jih niso pobili Nemci, ampak partizani. Lastni kolegi. In ta problem se vleče. In kako je ustavno sodišče to neenakost pri obravnavi žrtev oziroma obravnavalo. Naj preberem četrto točko njihove obrazložitve. "Toda ob tej pobudi ustavno sodišče opozarja, da sodita tako zakonska ureditev statusa žrtve vojnega nasilja kot zakonska ureditev statusa bivšega političnega zapornika v območje, na kateremima zakonodajalec nujno zelo široko polje prostega odločanja." Tukaj zelo široko polje prostega odločanja, pri izbrisanih niti "makac". Tako in tako. Gospodje, to je dvoličnost, to je nepošten pristop, nepošten pristop, to so različni vatli. Različni vatli. In mislim, da to pa čutijo volivci. Hvala bogu, da čutijo. Zato toliko pisem. Nekdo, ki sem ga srečal pred kakšnim tednom, dvema, ko je teklo usklajevanje glede ustavnega zakona tudi s predstavniki LDS-a, vlade, minister je bil prisoten in podobno, pa sem rekel, poslušaj, vse te stvari se bodo uredile, sedaj smo že zelo blizu, v ustavnem zakonu se bodo uredile, in to bo rešitev, ki bo dokončna, ki je ne bo moglo zrušiti noben referendum, nobeno ustavno sodišče in upam, da bomo našli pravično rešitev. Toje bilo takrat, ko so tekli pogovori. On mi je pa rekel, Drnovšek je rekel, ja prav, najboljša rešitev ustavni zakon. Kučan je rekel, ne, to je samo zavlačevanje, takoj in takoj po hitrem postopku sistemski zakon. In me je vprašal, kaj misliš, kaj se bo zgodilo? Tudi jaz vas ne bom vprašal. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Rokavca, izvolite. Se opravičujem. Gospod Tanko proceduralni predlog, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Poglejte, čez nekaj trenutkov bo osem ura. Napovedanih je še približno 4 ure razprave o 2. točki in predlagam, da bi po končani 2. točki razpravo o 1. točki prekinili in jo nadaljevali jutri ob 10. uri. Da ne vlečemo teh razprav, ne vem, do dveh treh zjutraj, prijavljenih imate še precej razpravljavcev in verjamem, da se še vsi niso prijavili. Nekateri se še bomo, zato predlagam, da po končani 2. točki zaključimo današnjo sejo in jo nadaljujemo jutri ob 10. Hvala.
Poglejte, kot sem napovedal, bomo ob 20. uri, kolega Tanko, prešli na odločanje o odloku. Menim da, toliko, kolikor je prijavljenih, ni potrebno, da sicer za razpravo, glede na sam odlok. Naj takoj povem, da menim, da moramo to odločitev sprejeti. Sedaj, z vašim razumevanjem, tega postopkovnega predloga ne bi dali na glasovanje, ker bomo itak imeli odlok ob 20. uri in bi lahko o njem odločili takrat. Prosim, da sedaj teče razprava do 20. uri normalno naprej, tako, kot so kolegi po istih parametrih prijavljeni, kot so govorili kolegi do njih, potem ob 20. uri pa bi prešli na odločanje o odloku, potem bomo videli, kako bi šlo naprej. Ali lahko razumete moj predlog? Hvala lepa. Kolega Rokavec, vi ste zadnji, ki imate besedo, potem bom sejo prekinil na tej obravnavi te točke in šel na odlok.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane, poslanke in poslanci. Najprej bi povedal, da je dejansko čas, da ustavimo konje: zakaj? Ta apel velja predlagateljem današnje izredne seje za 1. točko. Poglejte, moram najprej pokomentirati navedbo vašega predloga, zakaj sklic današnje izredne seje s 1. točko. Osnovni namen je bil, da pač je potrebno v bistvu racionalnosti sprejeti tudi sistemski zakon in potem o obeh zakonih, seveda, če bo taka pobuda, iti enkrat na referendum. Menim, da je to zelo prelisičena poteza. Dejstvo je, da če bi se odvil referendum samo o tehničnem zakonu, potem ne bi bilo potrebno niti več referenduma o sistemskem zakonu. Zakaj? Zato ker po moji oceni bi bila plebiscitarna odločitev državljank in državljanov tako visoka, da bi se morala zgoditi politika in zbuditi. Tukaj pa se zastavlja vprašanja, zakaj se ta politika noče zbuditi. Zato, ker nekaterih rešitev noče sprejeti. 155. členustave govori o retroaktivnosti, pravi sledeče: "Zakoni, drugi predpisi in splošni akti ne morejo imeti učinka za nazaj". Drugi odstavek pa govori: "Samo zakon lahko določi, da imajo posamezne njegove določbe učinek za nazaj, če to zahteva javna korist inče s tem ne posega v pridobljene pravice." Tukaj je pa vprašanje - ali posega vprašanje izbrisanih v javno korist in se vpraša o podelitvi statusa stalnega bivanja osebi, ki v tem času pridobivajo že status državljanstva, osebi, ki je v tem času pridobilatudi status stalnega bivanja. Povedali boste, gre za človekove pravice, vendar ta oseba ne more od te države nekaj zahtevati, ker je ta država pred rokom, se pravi, pred 25.2.1992 omogočila bistveno boljšo, širokogrudno možnost, da pridobi državljanstvo. Zaključek je drug. Tem osebam gre za materialno korist. Verjetno boste predlagatelji reki, ja, saj vso zadevo rešujemo v sistemskem zakonu. Sprejeli smo vaše predloge, odškodnin praktično več ali manj ne bo. Predsednik vlade je celo rekel z izjavo: Referendum bo stal več, kot bi stale odškodnine." Vse lepo in prav. Dokler ne bi ugotovili, da ta zakon ni nad zakonom o obligacijskih razmerjih. In samo zakon ustavnopravne narave bi lahko preprečil spodbijanje teh določb v tem zakonu in bi preprečil, da teh odškodnin dejansko ne bi bilo. In tukaj se potem sprašujem, zakaj takšna aroganca tako gospod Wedam Lukićeve v današnjem sporočilu za javnost tako tudi predlagateljev. Ni namen dejansko in v celoti preprečiti odškodnine, dokler se niste pripravljeni pogovarjati o tem materiji na ustavnopravnem nivoju. Vsaka druga rešitev bo ponovno podvržena ustavni presoji, ponovno podvržena vprašanju in legitimnosti odločitev. Na to je potrebno odgovoriti. In potem vprašanje, zakaj pač nekateri nismo za retroaktivnost? Zato ker sem prepričan - in to se potrjuje -, da se tudi ustavno sodišče lahko zmoti; ampak tisti, ki najbolj v tem trenutku govorite o tem, da je potrebno spoštovati odločbo ustavnega sodišča, ste prav prejšnji teden, pretekli teden pri ratifikaciji vatikanskega sporazuma glasovali proti odločbi ustavnega sodišča, proti odločbi ustavnega sodišča, ki je govorilo, da je sporazum v skladu z ustavo Republike Slovenije. Tukaj se pa zastavlja vprašanje ideološkega pogleda na vprašanje izbrisanih. In tukaj bi se strinjal z mojim predhodnikom, da je nekomu v tej državi v interesu, da se dejansko to vprašanje še bolj spolitizira, na drugi strani pa, da se poskuša tudi za neke cilje za vsako ceno tudi rešiti to vprašanje. In pred koncem še nekaj, o čemer je bilo danes že govora. Iz petkove seje odbora za notranjo politiko, kjer je bilo jasno rečeno, ja saj mi smo za vrednote osamosvojitve, sprejeli smo celo amandma Ljudske stranke, pa ga bom še enkrat citiral: "Če se kot aktivna vojaška ali civilna oseba, zaposlena v JLA ni odzvala pozivu predsedstva Republike Slovenije z dne 27.6.1991 in je neposredno sodelovala v oboroženih spopadih v agresiji JLA na Republiko Slovenijo, razen če dokaže, da se pozivu predsedstva ni odzvala, da bi s tem spravila v nevarnost sebe ali družinske člane." Ja, kolegi so predlagatelji, res ste sprejeli ta amandma, ampak dobesedno ste "švicali", dokler ni kolega Trofenik jasno vam povedal, da so tudi civilne osebe lahko, in konkretno s primerom, sodelovale v agresiji na našo državo. In ko sem vprašal gospoda ministra, ali ima ta država dejansko verodostojne podatke o osebah, ki so tudi zapustile našo državo, tega odgovora ni bilo. Zato menim, da je tukaj predvsem veliko odprtih vprašanj. In kaj je možno storiti? Po moji oceni, menim, da dokler ne bo pripravljenost, da se o treh najbolj temeljnih vprašanj dogovorimo, se pravi, da ni vprašanja retroaktivnosti, da ni retroaktivnosti, da je tukaj izrecno spoštovanje vrednot osamosvojitve in da nihče, ki je kakorkoli deloval zoper interese naše države ne more dobiti ta status, ter da se odškodnine uredijo z ustavnim zakonom, ne more biti na primeren način rešeno to vprašanje. In na koncu, kolegice in kolegi, če mislite, da boste s sistemskim zakonom pretentali slovensko javnost, s tem, boste povedali,da ste vse uredili, da ne bo odškodnin, da ne bo trpel naš proračun, potem jo zavajate - to danes povejte - dokler niste pripravljeni te materije rešiti in zapisati ter sprejeti v ustavnem zakonu. Hvala lepa.
Dobro. Kot sem napovedal bom po razpravi kolega Rokavca razpravo o tej točki prekinil in prešel na odločanje o odloku. Najprej bomo seveda o tem vprašanju, o vprašanju predloga odloka o spremembah ODLOKA O RAZPISU NAKNADNEGA ZAKONODAJNEGA REFERENDUMA O ZAKONU O IZVRŠITVI 8. TOČKE USTAVNEGA SODIŠČA REPUBLIKE SLOVENIJE RAZPRAVLJALI. Najprej bom prosil, da predstavi dopolnilno obrazložitev predloga odloka kolegica Majda Potrata - če meni, da je to potrebno? Ni potrebno. Potem prosim, da to stori vlada [[...]]A vi, kolega Lavrinc? Prosim, sem menil, da je tukaj napisana kolegica Potrata. Prosim, izvolite.
Gospod predsednik, proceduralno bi želel spregovoriti. 65. člen poslovnika pravi tako. Posamezne točke dnevnega reda se obravnavajo po določenem vrstnem redu. Med sejo državni zbor - torej državni zbor - lahko največ dvakrat spremeni vrstni red obravnave posameznih točk dnevnega reda, če temu ne nasprotuje tretjina navzočih poslancev. Nisem bil prisoten ali pa mi je kako drugače šlo, da ste to dali na glasovanje.
Kolega Lavrinc, jaz sem že na začetku te seje, pa že prej, na kolegiju, opozarjal na to, da moramo v sedmih dneh ta odlok sprejeti. Sem že na začetku seje povedal, da bom na neki točki prekinil razpravo o tako imenovanem sistemskem zakonu in prešel na odločanje o odloku. Prosim, kolega Lavrinc.
Gospod predsednik, jaz mislim, da vi res tolmačite poslovnik v času, ko teče seja, ampak zato, ker menim, da ste tokrat poslovnik napačno tolmačili, zahtevam, da daste to vašo presojo na glasovanje. Kar pomeni, če bi bil vaš predlog oziroma vaše tolmačenje poslovnika zavrnjeno, potem seveda nadaljujemo s točko, ki teče.
Poslovniške možnosti ni več. Kolega Lavrinc, prosim lepo. Povedal sem že na kolegiju zadnjič in danes, povedal sem na začetku te seje, da bom na določeni točki sejo prekinil zato, da bi lahko prešli na odločanje o odloku; in to bom sedaj tudi storil. Šli bomo na odločanje o odloku, prosim. In sprašujem, ali želi predstavnik vlade besedo? Tudi ne. Potem predlagam, da predstavijo stališča poslanske skupine. Prosim, najprej kolega Lenko za poslansko skupino DeSUS Kolega Lenko za poslansko skupino DeSUS. Se odpoveduje. Kolega Drobnič za poslansko skupino Nove Slovenije. Prosim?
Glede na to, da očitno danes cel dan ne spoštujete poslovnika, predlagam, da prekinemo to točko dnevnega reda in da se posvetujemo, kako stvar peljati naprej. Hvala lepa.
Prosim za mir v dvorani. Že na kolegiju in danes na začetku sem povedal, kako bom ravnal, in tako bom tudi ravnal. Sem pa tudi povedal, da za vsa taka vprašanja sem kadarkoli pripravljen sprejeti pobudo ali pa sam dati pobudo za posvetovanje. In če je to sedaj potrebno, bom odredil 15 minut odmora, da se na 217 sestanejo vodje poslanskih skupin.
Gospod predsednik, bil sem v imenu poslanske skupine Nove Slovenije na kolegiju danes, vi ste to jasno tako povedali in nihče od tistih, ki so bili takrat na tej seji [[...]]
Kolega dr. Bajuk [[...]]
[[...]]med njimi tudi kolega Anderlič, se ni oglasil [[...]]
Kolega dr. Bajuk, nimate besede. Prekinil sem delo za 15 minut in prosim vodje - v 217.
Najprej bom prosil gospo Tino Bitenc, da odgovori na vprašanje glede naše obveznosti, da danes sprejmemo ali ne odločitev o predlogu odloka. Prosim, gospa Tina Bitenc. Prosim.
Sem vprašanje na kolegiju postavil, zelo konkretno je bilo. Ali obstaja prekluzivni rok za današnjo odločitev? Hvala.
Prosim, gospa Tina Bitenc.
Jaz bi kar prebrala del obrazložitve odločbe zadnjega sklepa, ki ga je izdalo ustavno sodišče v zvezi s presojo akta o razpisu referenduma. Notri, v 10. točki je izrecno navedlo, da če ustavno sodišče ugotovi, da vsebina zahteve ni v neskladju z ustavo oziroma da ne bi nastala protiustavne posledice, mora državni zbor najpozneje v sedmih dneh razpisati referendum. Ta njegova obveznost izhaja že iz ustave, zato bi zavlačevanje njene izpolnitve pomenilo kršitev drugega odstavka 90. člena ustave. Vsekakor, vedno smo trdili in tudi prejšnjič, ko smo dajali mnenje v zvezi z rokom, izrecno zapisali, da mora narediti državni zbor vse, kar je v njegovih močeh, da roke, določene z zakonom, spoštuje. Vendar pa, ker je dolžnost razpisati referendum, če ga državni zbor iz kakršnekoli objektivne posledice razpiše kasneje, se premakne čez polnoč, ga veljavno razpiše, zato ker ta krog ne more imeti narave, da je on razrešil svoje dolžnosti. V tem smislu, kar se tiče dolžnosti razpisati referenduma, prekluzivni rok kot tak ne more obstojati, vendar je pa državni zbor kot državni organ dolžan v smislu spoštovanja pravne države roke spoštovati, kakorkoli se le da. Najbolj, kar je lahko v zvezi - to se pravi najbolj, kar se lahko drži. Mi seveda ne moremo reči, da se rokov ni treba držati, to je vsekakor stališče, ki ga mi lahko zavzamemo, kar smo tudi takrat poudarili. Hvala lepa.
Jaz bom sedaj začel razpravo o odloku. In sprašujem, ali želi kolega Lenko besedo? Ne želi. Kolega Drobnič - o odloku? Ne želite. Kolega Barovič, kolega Peče v imenu poslanske skupine? Kolega Peče, prosim.
Spoštovani prisotni. Prvo moramo v imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke povedati, da se strinjamo z vašo odločitvijo danes, da iskreno upamo, da bo vsaj tokrat odlok v državnem zboru z rokom, kot je sprejet. Žal pa nam je, da je prišlo ravno s strani vladajočih strank do zanika okoli odloka oziroma prvega odloka. Ocenjujemo, da je to posledica nekredibilne oziroma ne dovolj kvalitetne politike v tem državnem zboru, ampak tokrat ne po vaši krivdi. V Nacionalni stranki bomo odlok podprli. Hvala.
Govorimo samo o datumih. Glede tega bom zelo strikten. Kolegica Krebs se odpoveduje. Kolega Podobnik.
Hvala, predsednik. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo vsebino odloka o spremembah odloka o razpisu naknadnega zakonodajnega referenduma o zakonu o izvršitvi 8. točke odločbe ustavnega sodišča Republike Slovenije podprli. Odločitev, da se glasovanje na referendumu izvede v nedeljo, 28. marca, je pač ena od možnih rešitev. Pričakovali smo krajši rok, vendar, če je bila taka odločitev odbora, ji v poslanski skupini ne bomo nasprotovali. Hvala.
Kolega Potrč - se odpoveduje. Kolega Cukjati, prosim.
Menimo, da je stvar zrela za odločanje v državnem zboru in se z odlokom ter datumi strinjamo.
Gremo po vrsti, kot ste bili prijavljeni. Kolega Bajuk? [[Ne.]] Kolega Peče? [[Ne.]] Kolega Avšič.
Hvala za besedo. Bom kratek, ker smo že veliko govorili o tej problematiki. Mislim, da je to eden najbolj nesmiselnih in nepotrebnih odlokov, o katerem naj bi danes glasovali v državnem zboru. Ob bok temu razpisu referenduma bi lahko uvrstili morda tudi referendum o biomedicinski pomoči pri zanositvi, pa o odpiranju in zapiranju trgovin, pa o reorganizaciji železnic, vse to so res krasna vprašanja za odločanje izven strokovnih krogov. Pa vendar, če ta referendum mora biti, naj bo. Ne smemo pa pozabiti, da kakršnekoli bo izid, bo odločbo ustavnega sodišča treba izvršiti. To je danes ponovno na tiskovni konferenci dejala predsednica ustavnega sodišča, ko je na vprašanje novinarjev odgovorila, "prej ali slej jo bo treba izvršiti". In to je pravzaprav odgovor na to, kako potreben je ta referendum in kaj bomo z njim dosegli. Hvala lepa.
Kolega Rokavec - se odpovedujete. Kolegica Potrata - se odpovedujete. Kolega Janez Janša - ga ni. Kolegica Zupanova? [[Ne.]] Kolega Barovič - se odpovedujete. Kolega Džuban - se odpoveduje. Kolega Kangler - se odpoveduje. Kolega Kontič - se odpoveduje. Kolega Pukšič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Pravzaprav se je, žal, ponovno izkazalo, da je ustavno sodišče ob svojem odločanju, ko je zadržalo odločitev, se postavilo na drugo, na politično stran, ne pa na tisto, za kar je. Ustavno sodišče bi naj bilo zato, daščiti ustavo in da vse ostalo teče v skladu z ustavo. Niso naloge ustavnega sodišča politične ocene in odločanja, vendar se je tokrat to, žal, dogodilo. Zato bo ta referendum bistveno kasneje in tematika se bo vlekla še nekaj časa pravzaprav zaradi tega, čeprav bi to lahko bilo že v fazi izvajanja.
Kolega Drobnič - se odpoveduje. Kolega Jakič.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Glasoval bom proti temu odloku zato, ker mislim, da je seveda demokracija, človekove pravice in pa državljanske svoboščine, katere vladavine prava so del neločljivo povezanega sistema, ne pa jedilnika "a la carte", s katerega vzameš, kar ti v določenem trenutku ustreza. Pri sistemskem zakonu bom seveda povedal tudi razloge, ki so me vodili tudi pri tem. Jaz mislim predsednik, da v tej državi bi morali v resnici poslušati tudi glas tistih, ki pozivajo k pravni in etični odgovornosti in ki pozivajo k spoštovanju ustavnega sodišča, kar pomeni, ki pozivajo, da se začnejo izdajati odločbe na podlagi tega ustavnega sodišča. To je edina solucija, vse ostale - seveda prolongiranje problema, v katerega smo se zaplezali hote ali nehote, iz takih ali drugačnih razlogov, iz strahov teh ali onih, predvsem pa - in seveda to upam, in vem, da ni stvar te naše stranke, vsaj LDS-a, nekateri pa seveda zato, ker so sledili dnevnim javnomnenjskim raziskavam. Ne bom podprl tega predloga, ker se mi zdi, da seveda referendum ni oblika, s katerim bi odločali o človekovih pravicah. Hvala.
Kolega Sušnik? Se odpoveduje. Kolega Sok.
Jaz bi samo rekel, da je še ustavno sodišče povedalo, da odločitev ljudi na referendumu ne more pomeniti kršitve odločbe ustavnega sodišča. In tisti, ki govorite, da je ta referendum nesmiseln, pač ne priznavate tega, da ima v tej državi oblast ljudstvo. Hvala lepa. Jaz bom glasoval "za".
Kolega Kacin.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ko smo pred časom glasovali o referendumu, sem bil eden od petih, ki smo glasovali proti. Zato danes tudi ne bom podprl nobenega datuma in ne mislim glasovati za odlok. Razlogov za to imam veliko in tudi ustavno sodišče ni tisto, ki bi me lahko prisililo, da podprem nekaj, kar bo na dolgi rok poslabšalo odnos do Neslovencev v tej državi. Danes ste imeli izjemno priložnost, pa bi lahko popoldan ob štirih šel na Brdo pri Kranju, kjer se je naša diplomacija posvetovala o jugovzhodni Evropi. Ni bilo nobene potrebe, ker če poslušam to, kar je bilo povedano doslej tukaj, bi bila to lahko razprava o zahodnem Balkanu. Samo malo bi zamenjali imena, pa bi slišali zgodbo o tem, kako se hočejo begunci vrniti nazaj, pa so šli, ko ni bilo treba, in kaj vse imajo na grbi. Pred tednom dni smo tukaj glasovali o ratifikaciji pristopnega sporazuma in bili vsi po vrsti zaslužni za to, da smo v Evropi. Ampak to, kar se dogaja v zvezi s to temo, nikakor ni evropska zgodba. To je zgodba o zahodnem Balkanu. Deset dni nazaj sem bil v Londonu, pa je za mojo mizo prišel nekdo, ki me pozna, ni šel za glavno protokolarno mizo, pa je šel sedet k meni, ker se je hotel z menoj pogovarjati. Pa da se razumemo, zelo je naklonjen Sloveniji, z velikim ponosom je potem v govoru povedal, da so mu pokazali v našem prirodoslovnem muzeju najstarejšo piščal na svetu, in je govoril o Sloveniji lepe stvari. Ampak, ko sva bila na samem, mi je rekel: razloži mi, kaj je to "erased people". In ko mu začneš zadevo razlagati in jo pojasnjuješ, je ne razumejo. Ko pridemo do zgodbe, ko oni vprašajo, gre za državljanstvo, pa poveš, da ne gre za državljanstvo, je razumejo še manj. In potem se na koncu opravičijo in pač povedo, da so mislili, da je Slovenija država, ki je imela strašno malo skupnega z drugimi republikami in da smo bili izven te zgodbe, sedaj pa nas vidijo spet v tej zgodbi. In ta referendum nam bo zelo pomagal potrditi našo povezavo z nekdanjimi državami nekdanje Jugoslavije. Bomo bolj v paketu z njimi, kot pa se nam to zdi. Jaz sedaj ne valim krivde na ustavno sodišče, ki je v skladu s svojimi pooblastili naredili, kar je pač naredilo. Jaz samo povem, da pri tem cirkusu ne želim sodelovati, ker kakorkoli bomo zadevo pogledali, ljudje bodo šli ali pa ne bodo šli na referednum in razlagali bodo stvari, ki jih ne poznajo. Zasluge za to, da jih ne poznajo, imamo pravzaprav vsi, zato ker stvari nismo rešili pravočasno. Mene sicer žalosti, da smo tako daleč prišli, ampak jaz preprosto ne bi rad pri tem sodeloval, tudi s tem, da potrdim datum, ne. Kajti, potem ko bo stvar za nami, bomo še vedno tam, kjer smo bili; razmere bodo pa bistveno slabše kot so bile pred tem. O tem sem govoril že takrat, s tem ne pripovedujem nič novega. Meni se zdi 1. člen sistemskega zakona sprejemljiv. In še enkrat povem, jaz ga politično presojam. Nisem ga pisal in ga ne želim popravljati, ker želim, da odgovornost za njegovo pripravo nosijo tisti, ki so ga dali na mizo. Jaz bom samo presojal, ali je pravi ali ni, in 1. točko bom zagotovo podprl, govorim o 1. členu zakona. Ampak mi sedaj razpravljamo in odločamo o datumu oziroma o razpisu. Zato zaključim in povem: samega referenduma nisem podprl in tudi datuma ne bom. Hvala lepa.
Mag. Kavčič. [[Se odpoveduje.]] Kolega Kremžar.
Hvala lepa, predsednik. Če bi si delal iluzije, da gre za dober namen, bi poskušal preprečevati, tako kot sem poskušal doslej, ampak ne gre za to. Gre za politični cirkus in seveda v tej zgodbi tudi sam ne želim sodelovati. Hvala lepa.
Kolega Lavrinc.
Gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Najprej moram še enkrat ugotoviti, da danes vodite sejo tako, kot se vam zdi prav. Niti tega niste dovolili, da bi mi poslanci, tako kot je v skladu s poslovnikom zapisano, presojali, ali delujete pravilno ali ne - niti tega ne. Torej, če pa smo pri odloku, bom povedal: odlok bom seveda podprl. Podprl ga bom, čeprav se mi zdi, da je moto celotnega tega cirkusa, ki ga je nekdo vnaprej pripravil - jaz bi prosil, kolegi, da ste tiho, ko govorim, ker me motite in sem se prijavil k razpravi, kar pomeni, da imam časa dovolj. Moto je, pri nas brijemo norce iz naših državljanov najbolje, to je moto cirkusa, ki je vnaprej pripravljen, pripravljen je kot priprava za volitve. Ob asistenci, gospod predsednik, cagove politike, kamor štejem tudi vas, in ob asistenci velestrokovnjakov s področja ustavnega prava, tudi nekaj jih je v tem prostoru, seveda se dogajajo te stvari, kot se dogajajo. Sam, bom rekel, sem žalosten. Zakaj? Zato, ker se mi zdi, da je v tej državi veliko več problemov, veliko več. Ljudje bogatijo na nezakonit način, pa se razen v opozicijskih izjavah, ki so seveda vedno floskule v funkciji nekih njihovih želja, s tem resno ne spopadamo. Ljudje izgubljajo zaposlitve, pa se s tem resno ne spopadamo. Kar naenkrat je nastal največji problem problem izbrisanih. In seveda, kakšni velemojstri smo, da pokleknemo zato, da bi nekdo še naprej vodil to predvolilno farso, pokleknemo pred vsakim predlogom opozicije in skrajnežev v tem prostoru. Zakaj tako mislim, torej da pokleknemo? Zato, ker to vlečemo že v nedogled in še bomo vlekli in dovolili bomo vse proceduralne zaplete zato, da se stvar potegne čim dlje v volilno leto. Komu to pelje, povedo javnomnenjske raziskave. Ampak, povem vam, bo prišel čas računa, bo prišel. Če vzamete danes v roke poročilo STA-ja, kaj je povedala predsednica ustavnega sodišča, ne bom ponavljal tistega, kar je povedal moj kolega Avšič, povedal pa bom ta zgodba se ne konča tukaj, lahko še tako odlašate, se ne konča tukaj! Sprejmete lahko ustavni zakon - ne pomeninič; vam lepo pove, ne pomeni nič; če pomeni zlorabo, ga ravno tako lahko presojajo, če se odločijo - ker so cagovi, denimo -, da ga ne bodo presojali vsakemu od teh ljudi, ki so prizadeti, ostane evropsko sodišče; kar pomeni: še večja sramota bo, oblak in osramotili boste državo do te mere, da vas bodo ljudje sami na cestah lahko popljuvali. Seveda se bo to zamaknilo čez volitve, do volitev boste dobivali na popularnosti. Zato je vse to, kar ste govorili o ustavnem zakonu, farsa, laž; vse kar ste govoril nihče se ni z nami pogovarjal o vsebini. Nikoli! Če vzamete sistemski zakon, je dovolj dober. Ko smo govorili o zakonu, ki gre zdaj na referendum, nihče od vas ni govoril, kot da gre za to, kar pravzaprav gre. Govorili ste ves čas o sistemskem zakonu, govorili ste o praktično 12.000 ljudi, o 18.000 ljudi. Vsi pa vemo, da ta zakon, torej ki ga imamo tukaj pred seboj in ki bo šel na referendum, pokriva nekaj manj kot 4.000 teh primerov. Zato, bom rekel, sem žalosten. Delamo norca iz sebe, delamo norca iz državljanov, ki bodo šli za 600 milijonov na referendum, govorite o tem, kako je to vrhunec demokracije. Poslušajte, to je zloraba demokratičnih postopkov in nič drugega! Zloraba in nateg državljanov, za 600 milijonov plačana predvolilna kampanja! In seveda temu se upiram, se bom upiral, se bom upiral tudi pri sistemskem zakonu, ki bo po mojem doživel podobno usodo, kot jo je ta. In vesel sem dne, ure resnice za vse vas, ki tako tulite, tukaj pa kažete s prstom tu sem, sem vesel te ure resnice, pa čeprav bo prišla šele po volitvah. Sam bom pa odlok podprl, navsezadnje smo ga pripravili na odboru za notranjo politiko in tudi proučili, torej takrat še preigrali možnost, če bi bila seveda takšna želja, da se tudi ta sistemski zakon pelje na presojo na referendumu, čeprav bom tako rekel: kamor je šel bik, naj gre še štrik. In naredite to, da bosta dva referenduma! Razmetavajte denar za dve šoli, zapravite ga za te referendume! Dajte ga! Vesel bom, sem prepričan, da se vam bo vrnilo kot bumerang. Sam bom seveda to naredil, da bom podprl ta odlok, prav žalosten, zaradi tega, ker bomo ta denar namesto za bolj pametne stvari porabili za neumnost in za to, da brijemo norce iz nečesa, kar naj bi bilo sveto - to je referendum.
Kolegica Majda Širca.
Kolegice in kolegi, noben datum ni v redu, ne 28. ne 25. marec ali katerikoli drug. Sploh pa, če bodo na ta dan že izdane odločbe oziroma če bo na ta način demantiran tisti razlog, zaradi katerega menite, da je referendum potreben. Sploh pa, drage kolegice in kolegi, 30 vas je, ki ste odgovorni za ta referendum, tudi v tem smislu, kot je govoril gospod Lavrinc, toda predvsem zaradi tega, ker niste umaknili podpisov, ko je bilo to neizpodbitno možno in jasno, da je referendum nepotreben. To se pravi, da bodo ljudje, da bomo ljudje odločali o nečem, kar je že odločeno.
Kolega Školč.
Nisem še končala.
Se opravičujem! Prosim, imate besedo.
Hvala. Mislim pa, da referendum ni nepotreben samo v pravnem smislu, zagotovo pa je, po vsem, kar lahko predstavite, za vas potreben, 30 poslank in poslancev. Potreben je zaradi tega, ker mislite, da se na ta način lahko utrjuje nek vpliv, nek manever, zagotovo pa se to počne pod krinko demokracije. Še več, 30 poslancev, mislim, da jemlje legitimnost ustavnemu sodišču in ne samo legitimnost ustavnemu sodišču, temveč v tem trenutku tudi legitimnost pravne države. Najbolj hinavsko pa se mi zdi, da se izrablja to demokratično orodje, referendum, za prav nič, zagotovo prav nič demokratičen cilj - za ustvarjanje, sprotno ustvarjanje novih nestrpnosti, novih moralnih in drugih krivic, predvsem pa tudi za vzpostavljanje dvoma v nekaj, kar mislim, da nikoli ne sme biti postavljeno kot dvom - za akt izpred štirinajstih let, za proces same osamosvojitve.
Kolega Školč.
Hvala lepa. Ni redka priložnost, da je mogoče o isti zadevi večkrat govoriti. Redka priložnost pa je, da lahko o istem problemu dvakrat odločamo. Da je prišlo do te situacije, da lahko dvakrat odločamo, je pravzaprav odgovornost politike in ne toliko, kot bi kdo hotel reči, ustavnega sodišča v tej ali pa prejšnji sestavi. Mi smo že govorili o tem, da gre za kolizijo dveh v ustavi zapisanih pravic, do referenduma in pa čuvanja človekovih pravic. Jaz sem se že v okviru te diskusije, tako kot pred mnogimi leti in vsakič, kadar sem bil v tej dilemi, odločil za to, da imajo človekove pravice prednost. Zato sem glasoval proti odloku o referendumu v prejšnji odločitvi. Zato sem neuspešno pozival našo vlado in predvsem ministra, da stori to, kar mu veleva odločba ustavnega sodišča. Zato me je na nek način, bom rekel, tudi sram pred tistim velikim številom ljudi, ki pričakujejo od nas, da ravnamo politično premišljeno in politično modro, saj so nas vendar zato izvolili, da za situacije, ki so prezentne, ne prelagamo odločitev ne na ustavno sodišče in ne na referendum. Tu je moje razočaranje veliko, ne nanaša se samo na tistih 30 poslancev, ki pač poskušajo najti priliko za to, da v bistvu lahko govorijo o drugih stvareh. Poleg teh problemov je v Sloveniji še veliko drugih problemov, teh, o katerih govori gospod Lavrinc, in teh, o katerih govorijo drugi kolegi, ter teh, ki so zapisani v pismih Toda nikoli ni pot za reševanje tistega problema, ki je na mizi, taka, da se pokaže na nek drug problem. To je stara birokratska, če hočete, ali pa partijska "finta", kako se reče, nekaj je bolj bistveno, drugo je pa manj. Lotimo se bistvenih stvari. Tej ideologiji, da so vedno bolj važne stvari od recimo izbrisanih, žal, podlega marsikdo. Tudi tisti, ki govorijo o razvoju, o proračunu, o vizijah in tako naprej. Ljudje pričakujejo, da imamo te vizije, pričakujejo pa tudi, da jih ne obremenjujemo v nedogled z vprašanji, ki jih mora razrešiti državni zbor. Odločbo ustavnega sodišča razumem na ta način, da nimamo, oziroma ta sistem, komplet odločb, da ne bo nesporazuma, da nimamo pretiranega manevra v iskanju rešitev. Vprašanje o presoji smiselnosti tega referenduma razumem na način, da kakršnakoli odločitev na referendumu ne bo zadržala tega, da bo potrebno 8. točko izvršiti. S tega vidika je bilo že pri [[...]] [[Nerazumljivo.]] smiselnosti tega odloka in referenduma. S tega vidika je popolnoma jasno, da pot na referendum ne pelje k preprečitvi, eventualni preprečitvi 8. točke te znamenite odločbe ustavnega sodišča, ampak pelje k vnaprejšnjemu obtoževanju, kdo spoštuje voljo ljudstva in kdo ne. So pa določene stvari in človekove pravice so tiste, o katerih pravzaprav ni mogoče pretirano razpravljati. Ne nazadnje, ratifikacija tistih sporazumov, slavnostnih, iz, bom rekel, preteklih dni zavezujejo k brezprizivnemu spoštovanju teh pravic. Tega tu nismo zmožni, zato iščemo neke kompromise za način, kako bi del tega neizvedli. To je vsega obsojanja vredno in to v bistvu je tisto, kar postavlja pod vprašaj, bom rekel, institucije našega sistema. Zato se mi ne zdi nič problematično, če konflikt, ki je bil enkrat poskušan s pomočjo, bom rekel, mojih kolegov biti prenesen v ustavno sodišče, drugič, recimo s pomočjo desničarjev na referendum, da ga zadržimo, v tem zboru. To lahko naredimo na način, da zavrnemo ta odlok. Seveda obstajajo mehanizmi za varovanje tudi te pravice in institucije, ki to presojajo, ampak, ne verjamem, da je to smiselno, ker imamo na drugi strani ministra, ki ne bo vedel, kaj mu je storiti, ki seveda mu ne bi pomagala nobena dopolnilna odločba, ki bi mu mogoče prinesla celo obrazec, kako se 8. točka izvede in to je, bom rekel, tisti problem, zaradi katerega se počutim, kot, da se borim z mlini na veter. Vemo, kaj je treba narediti, napisano imamo, kaj je potrebno narediti in podpiramo ljudi, ki ne znajo in nočejo tega narediti. Mogoče jim kdo stoji za hrbtom, ampak to je tisto vprašanje, o katerem je pa še marsikomu drugemu mučno v tej dvorani govoriti. To je vprašanje o tem, kdo je povzročil ta nezakoniti izbris. Tu ne gre za iskanje nekega termina, kot je bilo prej, ali gre za veliko napako, usodno napako, dramatično napako. Ustavno sodišče je reklo temu nezakonit izbris. Bil je narejen, bil je kasneje prikrivan in je še danes prikrivan. Ve se, kdo približno je to storil na začetku in ve se, kdo to prikriva v tem trenutku. In to je, bom rekel, sramota slovenske politike, ki pomeni madež na tem, kar kdo reče, pač, svetlo tradicijo osamosvojitve. Tisto, kar je pomenila osamosvojitev, je pomenila glas svobode, glas tega, da je mogoče govoriti, da je mogoče zahtevati, da se stvari nedeljeno in v polni meri izvedejo in tega danes iz večjih ali manjših računov ne zmoremo narediti. Nespoštovanje ustavne odločbe v posledici pomeni tudi prelomljeno obljubo iz naslova tistih dokumentov, ki so pripeljali do osamosvojitve, ampak o prelomljeni obljubi lahko govorijo ljudje, ki držijo obljube, drugi pač teže. In prelomljenih obljub je bilo v tej diskusiji že veliko, zato bom brez, kot se reče, upa na potrebno večino še enkrat glasoval proti temu odloku, vedoč, da to pomeni določene komplikacije v našem sistemu, ampak te komplikacije so manjše od posledic, ki jih lahko povzroči sprejetje odloka in referendum, katerega rezultatov ne bo mogoče brez rezerve v vseh pogledih braniti. Hvala lepa.
Kolega Terčon. [[Se odpovedujete.]] Kolega Vučko? [[Se odpovedujete.]] Kolega Anderlič? [[Se odpovedjete.]] Prav, potem bomo prešli [[....]]Vi ste bili že pozvani, kolega Kangler, pa se niste javili k besedi. Tako, da menim, da bi lahko prešli na [[....]] [[Oglašanje iz klopi.]] Prosim? Ali lahko samo pojasnim, kaj bi predlagal? Predlagam, da sedaj zaključimo tiste, ki so imeli pravico govora. Vidim, da imamo še nekaj časa na razpolago. Vprašal bom, kdo želi še besedo, dal 5 minut in potem bomo prešli na odločanje. Gremo s te strani: kolega Peče, kolega Juri, [[....]] [[Oglašanje iz klopi.]] Proceduralno? Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Pred dokončno odločitvijo v imenu poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov po drugem odstavku 73. člena, ker danes je treba člene poslovnika citirati, zahtevam 20 minut odmora. Mislim, da je vložek v to odločitevtako velik, da je vredno o njem se resno posvetovati. Mi danes, če bi vodili sejo državnega zbora v skladu s poslovnikom in sprejeli odločitve po tretjem odstavku 67. člena, kar bi bila obveznost kolegija, bi bilo prav gotovo, da bi danes o eni in drugi točki odločili, in to v skladu z vsemi proceduralnimi pravili. Izgleda, da je bilo pomembnejše, da prve točke ne zaključimo in da je pomembnejše, odločamo samo o drugi. Zelo velika verjetnost je, da je ne bomo zaključili tudi tekom današnjega dneva in lahkotudi še dalj časa, če bo želja, da se o eni stvari, o enem členu razpravlja štiri, pet ur, da so razprave po četrt ure, pol ure in več popolnoma brez vsebine dovoljene zato, da bi bilo prijetno vzdušje v državnem zboru, ne pa da bi ta učinkovito delal. Menimo, da je prav, da se imamo priložnost posvetovati, kakšne bodo posledice takšnega dela in kakšne bodo posledice tudi odločitev. Ali bo mogoče iti na referendum ali ne bo mogoče? Ali bo mogoče na referendumu o vprašanju človekovih pravic ali ne? Ali je obveznost samo razpisati referendum, ali obveznost tudi sprejeti odločitve, ki jih je v odločitvi sprejelo ustavno sodišče in glede katerih že nekaj mesecev zamujamo? Vse to so vprašanja, o katerih bi se želeli posvetovati in prosim za odmor. Hvala.
Glejte. Ker domnevam, da bo še kakšna obrazložitev glasu pred odločanjem, potem menim, da bi recimo najkasneje ob enajstih prešli na glasovanje. Sedaj je ura skoraj 21.000, to pomeni, da imamo nekaj časa. Moramo šteti seveda še 20 minut odmora, kot je zahtevala poslanska skupina Združene liste. Sedaj bom še enkrat naredil spisek tistih, ki so se ponovno prijavili. Predlagal bom, da je ta razprava kratka. Vsekakor bi predlagal, da bi šli ob 22.30 na posvet, tako da bi se do 23.00 ure lahko vrnili v dvorano. Gremo po vrsti, kdo se je še javil? Kolega Zlobec, kolega Džuban [[...]]Kdo je še prijavljen? Kolega, doktor Bernik, kolega Bajuk, kolega Pohorec, ste že napisani, kolega Kangler, kolega, samo hipec, kolega Rupar in Jakič, torej Pohorec, Peče, Juri, Zlobec, Džuban, kolega Janša, kolegica Zupan, kolega Sok. Glejte, predlagam, da bi dali vsakemu po tri minute, da lahko pojasni svoja stališča. Prosim, gremo po vrsti, kolega Peče. Prosim, saj imamo čas na razpredelnici, v okviru časa. Prosim, samo hipec. Samo hipec! Nekateri ste se že odpovedali razpravi, in to bom upošteval. Tisti, ki so želeli razpravljati, pa bodo dobili besedo. To je najprej kolega Pohorec [[tri minute]] . Prosim.
Hvala lepa. Sam sem se odpovedal predstavitvi stališča poslanske skupine. Zdaj pa bom zelo kratek. Tokrat bom dal odgovor tistim, ki so me izvolili v državni zbor, ki me tolikokrat pozivajo, ne delajte tega, kar počnete tam, ne razpisujte takih referendumov, ki imajo tako visoko ceno in tak rezultat kakršnega so pač zadnji štirje imeli. Ker se ne strinjam s tistim, kar ste vrgli v zrak slovenskim državljanom, jih zastrašili z 800 milijardami odškodnin na račun odpisanih, ker to, skratka, ne bo res. Ker smo za to, da se uredi z zakonom, ki ga pravkarobravnavamo in ga tudi podpiram, ki bo na civiliziran način uredil to, kar je država Slovenija tudi dolžna storiti. Imamo dovolj drugih groženj za visoke odškodnine. Tisti, ki ste vrgli v zrak 800 milijard, vaš kandidat na zadnjih volitvah toži Slovenijo za 1.500 milijard, upam, da ste to opazili - 1.500 milijard! Toži na evropskem sodišču za človekove pravice. Upam, da ste si v Financah 8.12. to prebrali. Tako da ne govoriti o tem, kako strašna zadeva je nad nami, dopustiti pa drugo, kar se dejansko že v Strasbourgu zoper Slovenijo dogaja. Verjamem Financam, čeprav je časopis, ki najde tudi pokojnega poslanca in naredi intervju z njim. Tokrat bom torej ravnal tako, kot me moji sovaščani, sokrajani, soobčani, moji volivci pozivajo, "ne zapravljajte denarja nas vseh skupaj, dajte to za kakšno šolo". In prav za eno takih šol v našem okolju ni mogoče dobiti 30 milijonov, obljubljenih že skoraj pol leta. Tu bomo pa 600 milijonov zapravili! Jaz za tak odlok tokrat izjemoma ne bom glasoval. Hvala lepa.
Kolega Juri, potem kolega Zlobec.
Hvala, predsednik. Pridružujem se pozivu, ki ga je dal pred mano kolega Školč - poziv ministrstvu, poziv vladi, torej tudi predsedniku vlade, naj naloži ministrstvu pričetek izdajanja dopolnilnih odločb na osnovi odločbe ustavnega sodišča. S tem bomo dokazali, da je, tako kot nam je ustavno sodišče povedalo, tehnični zakon nepotreben in iz tega naslova nepotreben tudi sam referendum. Kot prvič razpisa referenduma ne bom podprl, ga pa ne bom tudi onemogočil, da se razumemo, ker če bi tako ravnal, bi ravnal tudi v nasprotju z mnenjem in odločbo ustavnega sodišča. Ampak vemo, čemu služi ta referendum. Ne nazadnje je v zadnjem času prišlo do jasnih sporočil, čemu ta referendum. Ta referendum, kotnam je javno sporočil eden od podpisnikov pobude, služi temu, da se ruši vlada. Napovedano je bilo, da v kolikor držijo, in prepričan je, da držijo rezultati, ki jih izkazujejo ankete, če se bo dejansko tako zgodilo, naj vlada odstopi. To je jasno, da greza eminentni politični referendum, nima zveze z nepotrebnim zakonom. Takrat sem že dejal, da je to zelo drago plačano s strani vseh davkoplačevalcev, volilna kampanja pobudnikov referenduma, torej vsa desnica, seveda, ampak žal nismo v stanju, če se nočemo znajti v koliziji z mnenjem ustavnega sodišča, da ga preprečimo, aktivno pa pri tem ne bom sodeloval. Hvala.
Kolega Zlobec.
Hvala za besedo. Bom zelo kratek. Odloka ne bom podprl, zaradi elementarnega teptanja človekovih pravic. V današnji diskusiji so vsaj dvakrat kolegi poslanci na desni postavljali pod vprašaj ustavno sodišče kot tako. To pa je prvi korak na pogreb demokracije, zmagoslavje sovraštva iz zlobe. In to sovraštvo iz zlobe, ki je špricalo iz vaših klopi, se žal lahko razširi tudi med ljudmi, ki jih ščuvate že tri leta, ne da bi karkoli ponudili boljšega ali drugačnega.
Kolega dr. Bernik.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Gospoda ministra ni tukaj. Jaz bom podprl referendum, enega ali pa dva. In to pa iz naslednjih razlogov. Danes sem poslušal te diskusije tukaj, sem se vprašal, če smo še čisto normalni. Namreč, dvojnost, dvojni standardi in tako naprej so se kar naprej ponavljali in se še ponavljajo. Glejte, najprej bi rekel tole, da demokracije, nekateri govorite, da se morajo spoštovati odločbe ustavnega sodišča in tako naprej, seveda, ampak nikjer pa ni rečeno, da jim ne smeš osporavati, pisati proti njim karkoli, to je pa demokracije. Morda ste navajeni starih časov, pa veste, kaj se je dalo reči in kaj se ni dalo reči. Vendar tisti časi, jaz upam, so minili, čeprav včasih, zadnje čase imam malo problema s tem, ker ne vem, ali se vračamo nazaj ali gremo naprej. Isto tudi velja za parlament. Tukaj lahko osporavamo stvarem, kolikor pač želimo, dokler je dostojno. Vendar zopet je to, da tisti, ki imate platno in škarje v rokah, vso krivdo mečete na opozicijo, kot da bi opozicija resnično imela kakršnokoli moč in pa tudi, če bi hotela dokazati pluralizem, in to ga ne more, zato ker jaz se ne spomnim niti enega slučaja v tem mojem mandatu, da bi vladne stranke podprle predloge, ki smo jih mi dali. In to je razmeroma žalostna statistika. Poglejte, predmet izbrisanih je seveda izredno občutljiv, in kot sem že rekel, kot eden od teh, ki je bil izbrisan, dobro poznam to problematiko in sem tudi za to, da se pravično,pošteno in odprto pravno reši. In tukaj me čudi ena stvar, ko smo prišli do tega tehničnega zakona, ki ga je vložil gospod minister, je bila taka, kako bi rekel, opozicija [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]da ne bi smeli ničesar narediti, on je vztrajal na tem, da gremo naprej. In tako smo prišli v ta, nekdo imenuje cirkus, ampak jaz tega ne bi imenoval cirkus, ampak začarani krog, da smo se začeli vrteti, vrteti, vrteti in danes smo prišli do sem. Dolgo časa sem se spraševal, zakaj je temu tako, ker ta zakon oziroma predlog zakona [[...]]
Čas. Kolega Bernik [[..]]
Še konec prosim. Pet minut. Ta zakon je konec koncev zakon, ki ima zelo občutljive stvari in mislim, da bi lahko se pri njem zedinili, če ne bi bilo tukaj političnega motiva. Politični motiv pa je opozicijo ožigosati kot nacionaliste in tako naprej in s tem jih očrniti v Evropi in še druge stvari, ne bom o teh govoril. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Bernik. Kolega Rupar ima besedo in kolega Sok na koncu.
Hvala, gospod predsedujoči.
Prosim. Tisti, ki so imeli možnost razprave prej, so izključeni iz te možnosti, da jo imajo zdaj, če so se odločili, da [[...]]Prosim. Ali ste govorili prej, kolega Jakič? Ja. Oprostite. Prosim.
Vzeli ste mi 30 sekund časa gospod predsedujoči. Dobro jutro!
Kolega Rupar.
Poglejte uro.
Seveda, bom upošteval to. Prosim.
Torej, v tej točki ne odločamo pravzaprav ne več o razpisu referenduma, o tem smo enkrat že odločali. Danes pravzaprav popravljamo samo izsiljeno napako, ki ste jo nekateri poslanci združene liste in liberalne demokracije umetno povzročili s tem, da ste dali že sprejet sklep o referendumu v presojo na ustavno sodišče, nič drugega. Iz zelo strahopetnih izjav, spoštovani, pa je zaznati, da danes ta odlok verjetno niti ne bo sprejet, zato ker ste strahopetci, ker se bojite [[...]]
Prosim, kolega Rupar ne komplicirajmo [[...]]
[[...]]referendumske odločitve, za katero lahko tudi vi naprej presodite in ocenite, kakšna bo, in zaradi tega, ker dobro veste, da vam bo pripeljala na krožniku vsa nezadovoljstva, ki so se pojavila v teh 10 letih, vsa. Če ne boste potrdili odloka, jaz si upam trditi, da tvegate zbor velikih množic, opeharjenih, ogoljufanih, razočaranih, okoli prenesenih Slovenk in Slovencev, da ne nazadnje tvegate zbor in pomoč pri tem zboru tudi tistih, ki ste jih najbolj prenesli okoli v tej državi, to je tistih 200.000 državljanov bivših republik Jugoslavije, ki so dobili državljanstvo z velikimi obljubami, z velikim tveganjem tudi in ki danes najbolj nosijo posledice vaših goljufivih obljub, in tvegate velike množice ljudi in velik upor v državi. To vam povem resnično in opozarjam vas na to, vseh tistih, ki so, od razlaščencev do tistih, ki še vedno ne vedo, kako živeti v stanovanjih po denacionalizaciji, še vedno ne vedo, kako najti službe, tvegate ljudi, ki ste jim pobrali pokojnine, ki ste jim pobrali plače, tvegate množice študentov, katerim ne dajete tekih pogojev, kot si zaslužijo, samo na račun nekaj nasilno in z nepravično odločbo ljudi, ki jih imenujemo izbrisani in ki jih hočete nagraditi izključno iz enega samega vzroka, to so volilni glasovi. Opozarjam vas, da bo današnje dejanje, če ne bo izglasovan ta predlog, najbolj umazana odločitev tega državnega zbora v zgodovini Slovenije.
Kolega Sok.
Hvala lepa za besedo. Včeraj sem slišal šalo, in sicer mi je prijatelj rekel, da je gospod Biščak nastopil v oddaji Lepo je biti miljonar in ker se mu je zataknilo že pri tretjem vprašanju, je poklical gospoda Ropa [[...]]
To ni predmet te razprave [[...]]
[[...]]to je šala [[...]]
Ni potrebno sedaj stresati šal, kolega Sok. Prosim, osredotočite se na odlok.
[[...]]je poklical gospod Ropa in ga je vprašal, ali naj se odločil za polovičko ali za glas ljudstva, pa mu je potem gospod Rop svetoval, da [[...]]
Kolega Sok [[...]]
[[...]]naj vzame polovičko, ker glas ljudstva [[...]]
Kolega Sok [[...]]
[[...]]itak v tej državi že dolgo več ne velja. Torej, jaz mislim, da se ravno tega bojite, glasa ljudstva in zato boste glasovali proti. Hvala lepa.
Kolega Bajuk, potem kolega Jakič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Sem se odločil, da se ne bom odločil, vendar ko sem pa poslušal kolega Kacina, sem pa le mislil, da moram. Škoda, ga ni tukaj. Rad bi mu povedal, da se mu sam ponudim in ponujam, da mu bom pomagal, ko bo treba kakšnemu tujcu razložiti, za kaj pravzaprav gre. In ponosno bom lahko razložil, da je ta moja država v ključnih trenutkih, ko ni bilo jasno, ali bomo sploh dosegli samostojnost ali ne, širokogrudno zapisala v svojo temeljno ustavno listino, da je ustave in pravnega reda SFRJ konec in da nastaja nov sistem in nov pravni red. In na podlagi tega novega pravnega reda je bil sprejet zakon o izvedbi temeljne ustavne listine in tam so se priznale vsem, ki so na dan plebiscita živeli med nami in niso našega rodu, iste pravice in iste dolžnosti za določeno obdobje, dokler se pač zakonsko to ni drugače uredilo. Vsakomur lahko to povem. A me ne skrbijo toliko tujci, skrbi me predvsem, kakšno vzdušje se ustvarja v naši lastni državi, ko Slovenkam in Slovencem govorimo, da so nestrpneži in da niso pravi ljudje. Bil sem marsikje po svetu in vem, kaj je ksenofobija, nekajkrat sem jo tudi sam občutil. A vendar vam zagotavljam, da teh znakov v sodobni samostojni slovenski državi ne vidim in da lahko danes s ponosom gledamo vsakomur, predvsem pa tujcu v oči, ker urejamo stvari na način, kot je zapisano v naši ustavni ureditvi. Referendum ni samo izdatek, spoštovani kolega Pohorec, referendum je bistvo naše demokracije. In če je do tega referenduma sploh prišlo, pa pojdite in preglejte magnetograme, kako ste glasovali o amandmaju, ki ga je ponudila opozicija. Že štiri mesece bi bila lahko stvar urejena, spoštovani gospodje, samo vaša aroganca je pripeljala Slovenijo do te točke. Edina rešitev pa je glas ljudi. Hvala lepa.
Kolega Jakič je zadnji pred odreditvijo odmora.
Hvala za besedo, predsednik. Če bi takratni Demos podprl amandma Metke Mencin v začetku 90. let, v resnici danes ne bi tu sedeli in o tem razpravljali, temveč bi 18.305 ljudi danes z nami v Sloveniji bivalo kot tujci s stalnim bivališčem v Republiki Sloveniji. Seveda so velike besede predvsem tistih, ki jih takrat niti ni bilo tu, kako je treba strumno pogledati v oči in reči, kaj smo naredili. Kaj pa smo naredili? Res je, na veliko smo odprli vrata in dali možnost 200.000 ljudem, da pridobijo državljanstvo. Od teh 200.000 jih pač 18.305 ni želelo, iz takih ali drugačnih razlogov. In, seveda, namesto da bi podobno, kot so Kitajci, Američani, Francozi in Angleži v Republiki Sloveniji, ki so tu živeli in niso imeli možnosti pridobiti državljanstva, ampak so avtomatično prešli v register tujcev s stalnim bivališčem - tega nismo storili za 18.305 ljudi. In to je zelo težko na evropskem parketu razložiti našim kolegom, zelo težko. Seveda bom prosil, da mi kdaj pomagajo, predvsem tisti člani evropske federacije konservativnih strank, ko boto tudi na njihovem dnevnem redu. Veste, da se v evropskem parlamentu o tem že na veliko govori in prej ali slej bodo kolegi spraševali tudi Lojzeta Peterleta, Janeza Podobnika in dr. Brejca, kaj pomeni "erased people". Poglejte, najresnejši problem v tej zgodbi je v resnici ta, da je prepričanje, da je moč demokratično ukiniti človekove pravice in vladavino prava. Poglejte, ne gre samo za nepoznavanje evropskih standardov, konec koncev tudi ta razvita Evropa ni imuna pred politično eksploatacijo šovinizma, ampak gre za teptanje temeljnih civilizacijskih vrednot. Kar pa mene najbolj boli, je pa to, da se teptajo vrednote, na katerih je ta država zrasla. Jaz sem bil na Roški zaradi Janeza Janše in treh njegovih prijateljev, zaradi teptanja njegovih človekovih pravic in seveda vsi državljani in državljanke. [[Oglašanje iz klopi.]] To je bil, gospod Janša, najnižji in najbolj nizkoten udarec, kar sem jih doživel tukaj. Poglejte, pobudniki referenduma trdijo, da nasprotujejo zgolj zakonu, ne pa tudi odločbi ustavnega sodišča. Bom končal, se opravičujem, ker so me vmes zmotili. Ampak poglejte, če bo naša država na koncu te žalostne zgodbe še enkrat odrekla pravico tisočim ljudem, s katerim je desetletja ravnala, ne bom rekel, kot svinja z mehom, ampak seveda na nespodoben način, potem je moralni in človeški bankrot slovenske države neizogiben in brez poziva. Hvala.
Sedaj bom odredil 20 minut odmora, državni zbor se bo ponovno sestal ob 21.50. Mislim, da nobena druga poslanska skupina ne želi odmora podaljšati z 20-ih na 45 minut, mir v dvorani, ob 21.40 se bomo sestali ponovno, do takrat prekinjam razpravo, 21.40. Razprava je zaključena, prešli bomo na odločanje.
Nadaljevali bomo sejo. Prosim, da preverite svoje glasovalne naprave. Prešli bomo na odločanje. Prosim? Kolega Anderlič.
Imam proceduralni predlog, da odločanje o tej točki prestavimo na čas pred odločanjem v tretjem branju o 1. točki dnevnega reda, in sicer o predlogu zakona o stalnem prebivanju tujcev z državljanstvom drugih držav naslednic nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji, ki so imeli na dan 23.12.1990 in 25.2.1992 v Republiki Sloveniji prijavljeno stalno prebivališče. Seveda je bilo toliko takih in drugačnih zapletov, da je povsem mogoče, da tisti del razlage, ki jo je podala gospa sekretarka zakonodajno-pravne službe, ki govori o tem, v katerem času je to mogoče in potrebno sprejeti, da to še preverimo in v tem času, torej do tretje obravnave, ki bo še v okviru te seje, to tudi razčistimo in takrat o tem odloku tudi odločamo.
To je predlog v imenu poslanske skupine, da se odločanje o predlogu odloka odloži do [[...]]? Samo, da bo jasno.
Na čas pred tretjo obravnavo. Torej, da pred tretjo obravnavo zakona, ki je pod 1. točko na tej seji, odločamo o tem odloku.
Poslanske skupine imajo sedaj tri minute, da se o tem predlogu izrečejo. Prosim, kolega Janša.
Ta predlog je v eklatantnem nasprotju z 90. členom ustave in z 19. členom zakona o referendumu in ljudski iniciativi. 90. člen ustave pravi: "Državni zbor lahko o vprašanjih, ki se urejajo z zakonom, razpiše referendum. Državni zbor je vezan na izid referenduma. Državni zbor lahko razpiše referendum iz prejšnjega odstavka na svojo pobudo, mora pa ga razpisati, če to zahteva najmanj tretjina poslancev, državni svet ali 40.000 volivcev." Mora pa garazpisati! 19. člen zakona o referendumu in ljudski iniciativi pa pravi: "Državni zbor mora razpisati predhodni referendum najkasneje v 30 dneh po vložitvi zahteve za razpis referenduma." In drugi odstavek govori o situaciji, v kateri smo zdaj, ko gre ta zahteva na ustavno sodišče: "V primeru iz 16. člena mora državni zbor razpisati referendum najkasneje v 7 dneh po prejemu odločitve ustavnega sodišča, da zahteva za referendum ni protiustavna." Najkasneje v 7 dneh po prejemu odločbe! Ta sedmi dan se iztečedanes ob 24.00 uri. Torej, imate še dve uri in 15. minut časa.
Kolega Drobnič.
V poslanski skupini nasprotujemo zamenjavi vrstnega reda obravnave, takšno je naše stališče.
Kolega Peče.
Tudi v poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke nasprotujemo tovrstnemu predlogu. Po naši oceni gre izključno za zavajanje najsibo državnega zbora oziroma poslank in poslancev. Mislim, da bi vsi skupaj morali imeti toliko odgovornosti, da bi spoštovali pravila zakonodaje, zakona o referendumu in ljudski iniciativi, ustave Republike Slovenije in pa seveda pravila dobrega obnašanja, kar mislim, da bi v tem trenutku igralo najpomembnejšo vlogo. V Nacionalni stranki zato ne bomo podprli nobenega predloga, ki prihaja s strani Liberalne demokracije v interesu in pa v smislu, da se zavleče rok in s tem onemogočijo normalna referendumska opravila in jih prosim s tega mesta, da tudi prekinejo s tovrstno početje. Hvala.
Kolega Potrč in za njim kolega Podobnik.
V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov bomo ta predlog podprli. Prepričani smo, da lahko spoštovanje 90. člena ustave zagotovimo v dveh, treh dneh. Če tega predloga [[...]]
Mir v dvorani!
[[...]]ne sprejmemo, pa je zelo verjetno, da ne bomo nikoli spoštovali 7. točke odločbe ustavnega sodišča v I-246/2 s 3.4.2003, ker opozicija ne bo dovolila, da bi posredni zakon za realizacijo te odločbe sploh kdaj koli sprejeli. Torej, vi onemogočate spoštovanje ustavne odločbe, mi bi radi storili oboje v razumnem roku. Hvala.
Kolegice in kolegi, še kdo? Kolega Podobnik.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Predloga kolegov iz LDS-a, Združene liste in DeSUS-a ne moremo podpreti, ker je v nasprotju s točko 10 mnenja ustavnega sodišča, ki pravi naslednje, to smo prejeli vsi na podlagi sklepa skupine poslancev, prejeto 26. januarja: "Če ustavno sodišče ugotovi, da vsebina zahteve ni v neskladju z ustavo oziroma da ne bi nastale protiustavne posledice, mora državni zbor najpozneje v sedmih dneh razpisati referendum" - to je danes. Ta njegova obveznost izhaja že iz ustave, zato bi zavračanje njene izpolnitve pomenilo kršitev drugega odstavka 20. člena ustave. Kolegice in kolegi, pozivamo vas, da umaknete vaš predlog, ker s tem zavestno kršite ustavo. To je napačna pot.
Mir v dvorani! Kolega Podobnik ima edini besedo.
Predsednik, menimo tudi, da bi kot predsednik državnega zbor tega predloga ne smeli dati na glasovanje, protiustavnega predloga se ne daje na glasovanje. Prav tako, seveda, to ne sme biti čas za kupovanje pritiska na ministra, da bo v tem času začel izdajati odločbe. To se pravi, predlog je eklatantno v nasprotju z mnenjem ustavnega sodišča in ustavo samo, ne sme priti na glasovanje v državnem zboru. Torej, pričakujemo, da sploh o njem ne bomo glasovali. Hvala lepa.
Jaz bom sedaj odredil 10 minut odmora, da se posvetujem z vodji [[....]] [[Oglašanje iz klopi.]] Prosim za mir v dvorani. 10 minut za posvet z vodji poslanskih skupin, soba 217.
Kolegice in kolegi! Predlog je bil, da se odloči v okviru te seje. In v okviru te seje pride v poštev 65. člen poslovnika. To pomeni, da je ta odločitev sprejeta, če temu ne nasprotuje tretjina navzočih poslancev. Kolega Anderlič.
Jaz seveda menim, da če mislite interpretirati točke poslovnika na način, kot to počnete zdaj, da zavestno peljete v neko smer, kamor ste pravzaprav prej, ko ste sami prekinili sejo, odpeljali to točko dnevnega reda, zato jo, prosim, pripeljite na enak način nazaj, v tisto stanje, kot je bilo pred tem, ko ste prekinili točko. Lahko nadaljujemo s 1. točko, ter zatem, torej v drugi obravnavi končamo razpravo o 1. točki in potem odločamo o odloku. Mislim, da je povsem korektno in v skladu s poslovnikom. Torej, odločamo o odloku pred tretjo obravnavo tega zakona.
To je v okviru te seje in o tem govori 65. člen. Mag. Drobnič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. V poslanski skupini smo razumeli, da se odloča o predlogu v skladu s 65. členom. Glede vsebinskih stvari smo povedali razloge, da je to, da bomo odločali o odloku, o predlogu sklepa, ki je neustaven, procedura je pa 65. člen. Glede na vse to mi nasprotujemo, da se odloča na takšen način, da bomo sprejeli, v kolikor bi bil sprejet tak sklep, neustaven sklep. Kolegice in kolege obveščam in seznanjam, da bo poslanska skupina glasovala proti temu predlogu sklepa, kot ga je ponudil gospod Anderlič.
Samo hipec. Saj ste vi pojasnili, vam bom dal spet besedo. Tudi jaz bi rad povedal, na kolegiju sem opozoril na to, da smo vezani na sedemdnevni rok, to sem povedal takoj na začetku te seje, da bom prekinil razpravo, ker je bil tak dogovor tudi na kolegiju, da se bo prekinila razprava, zato da bomo lahko šli na odločanje o odloku, zato nisem naredil nič, kar ne bi bilo pričakovano. Vaš predlog je bil, da se odloča o odloku še v okviru te seje, sami ste rekli, pred prehodom na tretjo obravnavo, zato pa pride v poštev 65. člen in na osnovi tega lahko dam na glasovanje vaš predlog. Kolega Anderlič.
Glede na to, da ste tudi sedaj delali v nasprotju s poslovnikom, ko ste dali poslanski skupini, ki je že obrazložila glas pri tej točki [[...]]
Tudi vam dam besedo.
Ne, ne, jaz nisem razlagal še v imenu poslanske skupine. Jaz sem dal proceduralni predlog, kar pomeni, da po tistem, ko je proceduralni predlog podan, ima vsaka poslanska skupina možnost, da se v okviru treh minut izjasni in LDS se ni izjasnil, gospod Pukšič v tisti proceduri in vas prosim, da se seznanite s poslovnikom in da spremljate stvari. Verjamem, da je bilo danes že tako veliko, ne bom rekel grobih kršitev, kajti to je preblaga beseda, poslovnika, ampak zlorab, tudi takrat, ko ste prekinili to točko po 73. členu, ste storili to brez kakršnegakoli posvetovanja in brez odločanja. Verjamem, da to lahko na enak način storite tudi sedaj, če mislite, da je proceduralni predlog narave, kakršno ste opredelili. Jaz trdim, da je v okviru te seje mogoč ta način, da prekinete to točko dnevnega reda in da nadaljujemo s prvo, opravimo drugo obravnavo ter potem sprejmemo odlok.
To je odločitev v okviru te seje. Še enkrat povem, moja napoved, da bom prekinil na določeni točki sejo in prešel na odločanje o odloku, je bila znana kolegiju in državnemu zboru ob začetku današnje izredne seje. Smo vezani na zakon in na ustavo in mislim, da je potrebno preiti na odločanje, in sicer o vašem predlogu, vendar po 65. členu, kolega Anderlič. Prosim, kolega Anderlič, potem kolega Barovič.
Poglejte, iz dnevnega reda nikjer ni bilo [[...]]
Oprostite, mislim, da gre za zelo kratke nastope in oprostite, kolega Rupar, smo pri zelo pomembnem vprašanju in bom dal [[....]]Kolega Anderlič, potem kolega Barovič.
Iz dnevnega reda nikjer ni bilo razvidno, da boste prekinili 1. točko dnevnega reda, bilo pa je več kot očitno, da ste z začetkom seje zamujali najmanj eno uro, zato, ker ste pisno zahtevali mnenje, ki je bilo podano že na kolegiju. To je pa res in seveda ste potem prekinili točkodnevnega reda brez dogovora in na enak način lahko tudi točko sedaj prekinete in nadaljujete s 1. točko dnevnega reda ter potem odločamo o tem odloku.
Kolega Barovič.
Hvala lepa. Moj spoštovani kolega Sašo Peče je bil na kolegiju. Resnica je ta, da je bilo na kolegiju, jaz mu verjamem, dogovorjeno, da se ob osmih do pol devetih prekine, da se odloča o tej točki in nadaljuje prva. Jaz mu verjamem, zato 43 minut imamo še časa, predlagam, da odločamo o proceduralnem predlogu, ki ga je dal spoštovani kolega gospod Tone Anderlič. Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke pa bo absolutno nasprotovala temu predlogu. Hvala.
Kolega Potrč.
Hvala lepa. Jaz bi rad samo povedal, da je volja poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov, da se pred dokončanjem druge obravnave, se pravi pred začetkom odločanja o tretji obravnavi na današnji oziroma na seji, ki teče, lahko tudi na naslednji, ampak takoj, ko je opravljena, odloča o odloku. Mi smo jasno povedali zakaj, tega ne skrivamo, glede na način dela ne verjamemo, da ste pripravljeni sodelovati pri sprejemu zakona. To je volja, vi gospod predsednik boste v skladu s poslovnikom ravnali.
Na odločanje bom dal predlog. Prosim, kolega Anderlič.
Prav, če vztrajate pri tej svoji odločitvi, predlagam, da odločanje o odloku preložimo na naslednjo sejo, ki pa je prav tako lahko po predlogu, sklepu kolegija sklicana zelo hitro in dokončamo, ko dokončamo 1. točko dnevnega reda, to je tudi v nadaljevanju tega dela državnega zbora.
Predlagam, če je mogoče, da odločimo po 65. členu. Ne moremo iti na 74., ker bi to pomenilo, da prelagamo na eno izmed naslednjih sej, to pa pomeni, da izrecno državni zbor prevzame nase odgovornost, da ne bo spoštoval ustave, ki mu določa 7-dnevni rok. Če bi, recimo, danes ali pa nekaj minut ali ur v teku seje, ampak te izredne seje, sprejeli odločitev zaradi nekih objektivnih okoliščin, bi morda to še razumel. Da bi pa preložili odločanje na eno izmed naslednjih sej, pa mislim, da ni mogoče. Na naslednjo sejo? Ne, mislim, da to pomeni, da preložimo odločitev s te izredne seje na novo. Mislim, da to ni mogoče. Lahko dam predlog v okviru 65 člena in tak predlog bom tudi dal na glasovanje - v okviru 65. člena. Prosim?
Jaz sem predlog spremenil in prosim, da daste tistega na glasovanje.
Mislim, da mora danes državni zbor odločiti o odloku. Mislim, da je bilo jasno, da bomo v okviru te seje odločili o odloku, kolega Anderlič, ja, zato je bilo to tudi na dnevnem redu. Predloga, da se preloži na naslednjo sejo, ne morem dati na glasovanje, ker bo državni zbor eklatantno kršil ustavni rok. V tem primeru bom dal na glasovanje odlok. K predlogu odloka ni bilo vloženih amandmajev. Prehajamo na odločanje o predlogu odloka o spremembah odloka o razpisu naknadnega zakonodajnega referenduma o zakonu o izvršitvi 8. točke odločbe ustavnega sodišča Republike Slovenije. Želi kdo pojasniti glas? Prosim, kolega Kacin.
Gospod predsednik, po takem načinu vodenja kot ste ga pravkar uprizorili, ne morem pod nobenim pogojem ravnati drugače, kot da glasujem proti. Ne glasujem le proti odloku, glasujem tudi proti vaši zlorabi funkcije predsednika državnega zbora. Gospod predsednik, mi smo vas izvolili zato, da nas vodite. Toda to, kar se dogaja zdaj, ni bilo vodenje. Zavrnili ste dva predloga in niste nam omogočili odločanja. Zato bomo pač odločali zdaj, ampakodločitev je namenjena tudi vam. Govorim v svojem imenu, ne v imenu poslanske skupine.
Prehajamo na odločanje o predlogu odloka. Prosim, kolega Kebrič.
Hvala za besedo. Spoštovani navzoči! Brez ozira kako so se odvijale te razprave, bom osebno glasoval za odlok, iz preprostega, enega, edinega razloga, čeprav z zelo žalostnim srcem. Spoštujem samo voljo ljudstva in ljudstvo je tisto, po ustavi lepo zapisano, ki ima najvišjo oblast v naši državi. Vsi drugi, mi smo prvi, ki smo bili od ljudstva direktno izvoljeni, vsi drugi, ustavni sodniki, sodniki in tako naprej, vlada so posredno od nas izvoljeni. Menim pa, da ustavno sodišče ni nezmotljivo, čeprav so tokrat resnici na ljubo glasovali enotno, vseh 9 za to. Druga stvar pa je, kdo je v zmoti, ko so glasovali takrat 5 proti 4, ali so bili 4 v zmoti ali je bilo v zmoti tistih 5. Po demokratičnih pravilih pač prevlada večina. V Združenih državah Amerike nimajo ustavnega sodišča, imajo vrhovno. In že 117 odločitev je ameriški kongres zavrnil, kar je vrhovno sodišče odločilo. Iz Nemčije imamo primer, da je ustavno sodišče tako rekoč kršilo ustavo, ko je dovolilo, ker so imeli v ustavi zapisano, da Zvezna republika Nemčija ne sme pošiljati svojih vojakov v druge države. Kako dela naše ustavno sodišče? Zakaj v to ustavno sodišče, dvomim? Nikjer na svetu se ne dela retrogradno, za pokojnine pa so potrebovali več kot 2 leti, da so 150 le potrdili, čeprav nobena država ne posega v pravice retrogradno in te pravice so upokojenci imeli, sedaj pa se jim znižuje vsako leto za 0,5% do leta 2025, ko bodo takrat tisti [[...]]
Razprava je končana [[....]]
[[...]]bo sedanja generacija upokojencev [[...]]
Kolega Kebrič [[...]]
in tisti, ki še prihajajo v te vrste imela enako pokojninsko osnovo [[...]]
Čas je potekel [[...]]
[[...]]72 in pol procenta.
Čas je potekel [[...]]
[[...]]samo zaradi tega bom osebno spoštoval voljo ljudstva [[...]]
Kolega Kebrič [[...]]
[[...]]in glasoval za ta odlok.
[[...]]čas je potekel. Kolega Janez Janša, obrazložitev glasu.
Torej, obrazložitev v imenu poslanske skupine. Prosim za tri minute. Poglejte, mi bomo seveda ta odlok podprli. Mislim, da nihče v tej dvorani tudi nima pravice, da bi glasoval kakorkoli drugače. Še posebej ne tisti, ki so prej štiri ure govorili o ustavnosti. In ni dopustno mešati odločbe ustavnega sodišča in ustave. Nad ustavo ni nikogar, tudi poslancev ne, razen takrat, kadar zberejo dve tretjini glasov in jo spremenijo. Nad odločbo ustavnega sodišča, spoštovani kolegi, to ste pa dokazali leta 2000, pa je državni zbor z dvotretjinsko večino. Državnizbor lahko z dvotretjinsko večino legitimno in, kot ste dokazali, tudi legalno spremeni odločbo ustavnega sodišča. Ta pot je odprta. Da je to dopustno je ugotovila tudi beneška komisija. Kršiti pa izrecno 90. člen ustave, mislim pa, da je res nedopustno in k temu tukaj ne poziva stranka, ki bi imeli štiri poslance, ampak poziva stranka, ki vlada v tej državi. Mi imamo tukaj vladno stranko, ki poziva državni zbor, da eklatantno direktno krši ustavo. Kako se reče temu stanju, lahko sami ugotovite.
Kolega Kangler, obrazložitev glasu. 2 minuti.
Hvala za besedo. Glede na to, da prej nisem dobil besede, bom sedaj obrazložil svoj glas. Ne preostane mi drugega, kot da spoštujem ustavo, kot spoštujem to, kar mi je ustavno sodišče, ki je dejalo, da naj državni zbor v 7-ih dneh razpiše referendum, tudi storim. Tudi to bom storil, čeprav sem skoraj prepričan, da bo moj glas premalo, da bi danes ta odlok sprejeli glede na nekatere svoje poslanske kolege z druge strani, ki se bodo verjetno drugače odločili. Vendar, ustava narekuje, da moramo razpisati referendum, kadar se 30 poslancev odloči za to, da ga predlaga. Meni je žal, da so nekateri poslanski kolegi danes tiste, ki smo nekoliko drugače razmišljali, imeli za skrajneže, cirkusante, da je ustavni zakoni samo farsa, da so vednost referenduma primerjali z gradnjami dveh šol. Tudi mi bi lahko uporabili takšne in drugačne navedbe: koliko stane falkon, koliko stanejo hangarji koliko stanejo nekatere druge privatizacije, koliko stanejo nekateri drugi projekti, o katerih bi se splačalo spregovoriti javno, pa bi padla tudi danes tu beseda na predsednika vlade ali kateregakoli drugega ministra, pa tega nismo storili, ker spoštujemo poslovnik, spoštujemo ustavo. Kakorkoli že, ura resnice se danes odvija v tej dvorani, ne po volitvah, ne pred volitvami. Mene osebno ne motijo ne javnomnenjske raziskave, ne mnenja katerihkoli drugih strokovnjakov ali posameznikov. Upoštevam ustavo, upoštevam poslovnik in upoštevam tudi večino [[...]] [[Glas za konec razprave.]] [[...]], zato bom tudi sam podrl ta odlok, da se razpiše referendum, kakor narekuje ustava Republike Slovenije.
Kolega Moge.
Hvala lepa, predsednik. Človeška zloba ne pozna meja in človek živi v nekih tragedijah zadnjih 100, 200 let. Poglejmo, več kot 100 let nazaj na soško fronto, ker ima sigurno vsakdo izmed vas, ki sedi tukaj, notri koga pokopanega, kolikor jih je padlo. Sedaj bomo pa 100 let kasneje pa z leve pa z desne strani Gorice prišli, kamne vrgli stran, harmonika bo, pršut bomo jedli, bomo pili in se bomo delali. Ne zdi se mi prav, da se je toliko gneva pa srda zlilo na ljudi, ki nam v resnici niso kaj naredili, prišli so ljudje iz severa in iz juga, Germani in Romani. Pri nas so talce pobijali, ljudje v Dachau, Gonars gonili, ampak zdaj, čez nekaj časa smo vse pozabili in so to naši najboljši prijatelji. Imeli smo ljudi, s katerimi smo hodili na morje, s katerimi smo se družili. Sam sem bil dol, živijo v veliki in obupni revščini. Kdor ni videl, kako živijo na Kosovu ali pa v Beogradu, se lahko temu čudi. In mi smo bili zelo plemenito ljudstvo, da smo tem ljudem po oderuških cenah, z vojnim dobičkarstvom prodali orožje, da so se klali med seboj, da imajo nekateri do komolcev krvave roke. In to, kar delamo z ljudmi,s katerimi smo skupaj živeli, zdaj, v tem trenutku, in prej že nekaj časa, presega tisto, kar bi mene vezalo na ustavo. Mislim pa, da v tem državnem zboru ni bilo niti toliko volje, da bi se tisti zakon prej izglasoval, niti toliko, in da bi potem o tem govorili; če bi bilo, bi lahko v dveh urah to vse naredili, če bi imeli pogum. In ženete to stvar v tako skrajnost! Mislim, da ne gre za kršitev ustave, da bi danes lahko vse te stvari opravili. In na tak način moj glas ne bo šel, kakorkoli vzamete, za to, da bi glasoval za, ampak bom glasoval, proti.
Kolega Drobnič.
Obrazložil bom glas v imenu poslanske skupine Nove Slovenije. Poslanska skupina Nove Slovenije je prvič v parlamentu v tem mandatu in je upala, da bo vse teklo po procedurah, da bo vse teklo po poslovniku. Prvo razočaranje je bilo že precej nazaj, da tudi ta mala ustava, poslovnik, v tem državnem zboru ne velja. Kolegi iz Liberalne demokracije so rekli, imamo največ mandatov, imamo oblast za vladanje, vladali bomo s proceduro, ki smo jo tudi sprejeli. Figa, kršitev poslovnika. To je bila grenka izkušnja za nas. Naslednja grenka izkušnja je današnja grenka izkušnja, ko se pogovarjamo o tem, ali bi ustavo sploh še spoštovali. Veste, ni zadosti, da imaš večino glasov, velja seveda, da spoštuješ ustavo. In v tem državnem zboru očitno ni več volje, da bi se spoštovala ustava. V naši poslanski skupini, Nove Slovenije, bomo glasovali za ta odlok. V zvezi z orožjem nimamo ničesar opraviti. Tisti, ki imate z orožjem opraviti in ki imate toliko povedati, povejte glasno in jasno, sploh pa vladajoča koalicija; ko imate vse institucije pod svojo direktivo, začnite z delom in uradni organi naj se tega lotijo tako, kot je treba. Skratka, pri takšnem poslu poslanska skupina Nove Slovenije ne bo sodelovala. Če imamo kaj reševati, imamo zagotovo tisto, kar se nanaša na slovenske državljane. Da pa postopamo s tujci ali tistimi drugimi, ki so pač izpolnili pogoje v skladu z našimi zakoni, je pa tudi naša obveznost. Zagotovo pa nismo obvezni reševati svetovnih problemov, tistih, ki jim niti sami nismo kos. Zagotovo so problemi še v Tibetu, tudi v Kolumbiji, tudi na Kosovu, tudi v Jugoslaviji so še problemi in še marsikje drugje. Toda ohraniti moramo trezno glavo, spoštovati ustavo in spoštovati tudi človekove pravice. Vendar v tem primeru ne gre za spoštovanje človekovih pravic, pač pa svoboščin. Skratka, poslanska skupina Nove Slovenije, bo ta odlok podprla. In mislimo, da je čas, da to odločitev tudi čim prej sprejmemo.
Kolega Brenčič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Seveda bom podprl, čeprav se nekoliko nelagodno počutim vseskozi, danes in že mnogo dni prej, ob tem, da vem, kako malo politične modrosti je bilo potrebno in se ne bi srečevali ne s tem odlokom, ne s prejšnjo razpravo, tako kruto razpravo za človeka, če bi ta arogantna večina zmogla malo malenkosti, politične modrosti. Arogantno ste nastopali pri sprejemanju [[...]]
[[...]]ni polemike [[...]]
Tako, da nastopate tudi danes [[...]]
Kolega Brenčič, ni polemike, samo obrazložitev [[...]]
[[...]]proti predsedniku, ki vodi sejo v skladu s poslovnikom in ustavo.
Ni polemike.
Za te vaše arogance bom tudi jaz danes prisiljen odlok podpreti. Hvala lepa.
Kolega Rokavec ima besedo.
Hvala za besedo. Jaz bom odlok podprl, zato ker želim spoštovati ustavo. Kadar pa dejansko parlament, ali pa določene stranke, ali pa poslanci se postavijo v situacijo, da rečejo, da ne bodo spoštovali ustave, v tistem trenutku pa ta poslanec ni več vreden, da lahko predstavlja ljudstvo v demokratični državi, ker potem so lahko dovoljena vsa sredstva. Prosim vas, tukaj gre za ustavo. Hvala.
Kolega Džuban.
Hvala lepa, gospod predsednik. Danes je bilo kar nekajkrat tukaj rečeno, da imamo opravka z odlokom, ki je podoben enim odlokom ali referendumom, ki so bili zelo slabi ali najslabši. Jaz mislim, da takega odloka in takega referenduma v tej državi še nismo imeli. Takrat, ko se sklicujemo na to, da bo volja ljudstva pokazala, kaj bo - kaj pa jim bomo sploh rekli, o čem bodo odločali? Ali jim bomo rekli: o ničemer? Kaj jih bomo spraševali: da jih nič ne sprašujemo. Razen to, da odpremo manevrski prostor, da bomo prodajali demagogijo in laži - državljanstva, odškodnine,to jim bomo pripovedovali. O čem bodo odločali - o ničemer!. V kaj se pretvarja naš referendum v državi Sloveniji - v referendumsko nasilje nad temi ljudmi, na katere se sklicujemo, da bo pa zdaj ljudska volja odločila, ki ne bo odločila o ničemer. Na vsoto mnoštvo referendumov je prišlo tako daleč, da ne bodo odločali o ničemer, razen da bomo mi na njih pritiskali z nasiljem: odločite o ničemer. Upira se mi, da bi glasoval za tak odlok. Hvala.
Kolegica Irma Pavlinič Krebs.
Hvala lepa, gospod predsednik. Prav je, da povemo, da če to sekundo ne izglasujemo tega odloka, ne bomo kršili ustave. Če odloka ne bomo sprejeli danes, to ne pomeni, da ga ne bomo izglasovali. Vendar smo želeli, da ga izglasujemo, tako kot smo z določenim razlogom ob sprejemu dnevnega reda tudi predlagali - po končani drugi obravnavi sistemskega zakona. Ustava ne boste rekli, da nam zapoveduje, da moramo imeti o isti stvari dva referenduma in ne, če je možno, en referendum. Sedemdnevni rok ni določen v ustavi Republike Slovenije, ne v 90. členu, niti zakon o referendumu in ljudski iniciativi ga za točno ta določen primer tako ne določa, smo ga pravzaprav na en način, kot je bilo že pojasnjeno, ob analogni uporabi tega roka vgradili tudi v to pravno situacijo. In nenazadnje, če bi danes delali normalno, bi drugo obravnavo sistemskega zakona, glede na to, da so bili s strani opozicije vloženi samo trije amandmaji, že sprejeli in tako normalno odločili tudi o odloku. Tako pa razumite, da želimo spoštovati ustavo, želimo prihraniti ob morebitni referendumski pobudi seveda tudi ustrezen davkoplačevalski denar.
Kolega Lavrinc.
Hvala lepa, gospod predsednik. Nič prijazen ne bom. Danes ste po pravilu, ampak po pravilu kršili poslovnik takrat, ko je bilo treba urediti zadevo tako, da je bilo ugodeno opoziciji. Uporabili ste 65. člen poslovnika takrat, ko je to vam odgovarjalo - glede predloga kolege Anderliča. Niste ga uporabili, ko sem sam predlagal, predlagal sem celo glasovanje o tem, ali pravilno tolmačite poslovnik ali ne - niste dovolili. Sam ste krivi za to situacijo, v kateri smo. Moje mnenje je, da nobene hude protiustavnosti, ki jo vidite kot neko strašilo, ne bi bilo, če bi o tem odloku odločali potem, ko bi opravili drugo branje zakona. Nobene hude protiustavnosti! Zakaj ne? Tudi, če beremo sklep ustavnega sodišča, referendum, na katerem bodo ljudje odločali o ničemer, je zelo malo protiustaven, da tako rečem. Jemlje se jim pravica, da na referendumu odločajo o ničemer! Ja, saj to je blazno in za to se bo zapravilo 600 milijonov tolarjev. Sam seveda se bom pri odloku vzdržal, mislim pa, da si veliko mero tega, da so v takšni situaciji, v kakršni smo ta trenutek, lahko prepišete tudi sami zato, ker niste korektno vodili današnje seje.
Kolega Jerovšek.
Hvala lepa. Spoštovani! Te zahteve po nespoštovanju ustave so srhljive. Je pa dobro za zgodovino, da je to pozivanje na kršitev ustave, grožnje predsedniku državnega zbora, ker opozarja na ustavnost in vse to, posneto. Da je to izjasnjevanje, kdo bo glasoval proti ustavi, pod kamerami. Samo, res so pa nezaslišano srhljivo občutki ob vsem tem, ko vidim, da se v trenutku, ko se zavedate, da nimate podpore ljudstva, da ste proti ljudstvu in proti ustavi. Kaj to pomeni? Ali to pomeni, da smo danes pred slovensko kristalno nočjo? Gospod predsednik državnega zbora, jaz vas prosim in pozivam, da pokličete predsednika države in vrhovnega poveljnika, kajti bojim se ob vsem tem, da je kdo sposoben v tej državi s kakšnimi polkovniki izolirati ta državni zbor in predsednika države. Upam, da se mu ne bo zgodilo, da ne bo mogel odreagirati. Tako se je začelo [[...]]
Kolega Jerovšek, o odloku govorimo [[...]]
[[...]]pred kristalno nočjo. Tam niso veljala nobena pravila več - odpravljena ustava - in mislim, da ste samo še korak do tega. Ti občutki so dejansko srhljivi.
Kolega Potrč.
Hvala lepa. V pripravi na to sejo sploh nisem razmišljal o odloku, ker sem bil prepričan, da ga bomo predlagali, da ga bomo izglasovali, na matičnem delovnem telesu smo ga brez razprave sprejeli. To, da danes razpravljamo o odloku, gospe in gospodje, ste krivi v opoziciji. To, da razmišljamo o tem, da ne bi glasovali zanj, ste krivi v opoziciji, ker niste pripravljeni, [[...]]
Ni polemike, obrazložitev glasu, mir v dvorani!
[[...]]da bi sprejeli [[...]]
Mir v dvorani!
[[...]]tudi zakon, ki naj bi po vaših predlogih in po vaših zahtevah uredil vsa vprašanja, razen, povem še enkrat, dveh; to je, da se v celoti razveljavi odločitev ustavnega sodišča in ne prizna, da so bile krivice storjene. Kolegice in kolegi vedo, [[...]]
Mir! Nimate besede, kolega Jerovšek.
[[...]]da sem bil prepričan še tik pred tem glasovanjem, da bo ta državni zbor zbral moči, da bo za dan ali dva preložil odločanje. To bi lahko tudi storil, ker med ostalim je v 14. točki odločitve ustavnega sodišča z 22. decembra 2003 napisano, "drži trditev državnega zbora, da posledica izteka roka iz 22. člena ne oprosti državnega zbora obveznosti, darazpiše referendum, saj je to njegova dolžnost po drugem odstavku 90. člena." Se pravi, dan ali dva kasneje bi se lahko dogovorili, ampak ker vztrajate na tem, da moramo glasovati danes, bom danes glasoval proti, čez dva ali tri dni pa za. Hvala.
Kolega Kremžar, Bajuk, Avšič in Cukjati so po vrsti.
Hvala lepa. Govoriti o aroganci, je v tem trenutku sarkazem. Kajti, ali je možna večja aroganca, kot je to, vedeti, da na referendumu ne bodo ljudje govorili o tem, o čemer bo zastavljeno vprašanje, in pričakovati in že vnaprej reči, da bo nekaj drugega pokazal ta referendum - to je aroganca. To je aroganca in to je izkrivljanje nekega vrhunskega demokratičnega instituta. Zato je seveda večja aroganca ostati podpisan pod tem in očitati drugim aroganco zaradi tega, ker opozarjajo, da bodo ljudje vprašani nekaj, govorili bodo drugo, pričakuje se pa tretji odgovor. To je rezultat tega referenduma, ki ga bomo imeli, in nič drugega kot to. Zato je predlog, ki je bil podan v povezavi s sprejetjem zakona, nekaj, kar vsi govorimo že ves čas, da hočemo celovito reševati to zadevo. Gospe in gospodje, nekaterim, moram reči tudi po svoji sodbi, seveda ne gre za to, to sem danes že enkrat povedal. Ne gre za to! Kajti, če bi šlo za to, bi sprejeli oba zakona. Ampak amandmaji, ki ste jih danes predlagali, ki črtajo, da zakona ni, je popolnoma jasno, da ne želite - in to je treba zelo jasno in naglas povedati - sistemskega zakona, navkljub temu da ves čas govorite, kako je treba sistemsko zadevo urediti in sprejeti zakon. Ne želite ga, nočete ga. In moram reči, da gre današnja seja tudi v to smer, da ne naredimo tega, zato mislim, da to ni korektno. Hvala.
Kolega Bajuk.
Hvala lepa, gospod predsednik. Večkrat se mi zgodi, da zelo težko razumem določene stvari, ki jih slišim v tem državnem zboru. In beseda "referendumsko nasilje" je pa zdaj dejansko res udarila. Referendumsko nasilje, silno zanimiv koncept. Pa o čem bomo odločali, o čem bomo odločali, kaj bomo ljudem povedali? Resnico jim bomo povedali Povedali jim bomo, da je ta država 25. junija leta 1991 zelo širokogrudna odprla svoja vrata in nudila vse, kar je imela v isti meri vsem, ki niso bili našega rodu, tudi iste pravice in iste dolžnosti, kot smo jih proglasili nam samim. To jim bomo povedali! In povedali jim bomo, da bomo s to odločitvijo, ko bodo razveljavili ta zakon, bodo ustvarili možnost, da bo ta država resnično lahko rešila vse tiste stvari, na katere nas je opozorilo ustavno sodišče. Namreč, da napake, ki so se zgodile jih bomo rešili na tak način, da bomo spoštovali našo ustavo, da bomo spoštovali našo samostojnost in da bomo tudi še naprej delovali v skladu s plemenitostjo, ki je slovenski narod junija 1991 še kako izkazal. Hvala lepa.
Kolega Avšič.
Hvala za besedo. V resnici ne vemo, kdo vse so izbrisani. Če bi imel možnost pri prejšnji točki, vam bi predstavil primer mojega sošolca, mladostnega prijatelja, ki je izbrisan, je bil izbrisan, ki je imel edino smolo, da se je rodil v Zagrebu in po nekaj letih šel v Brežice in od takrat je živel v Brežicah. In je bil izbrisan, ker ni verjel, da mora karkoli prositi od te države. Obširni življenjepis je zapisan v Večeru, v sobotnem, lahko ga preberete, ima ime in priimek, to je Niko Jurkas, moj sošolec. Na koncu je pa zapisal tole: "Krivci za nastalo zlo bi od sebe radi preusmerili krivdo in želijo na referendumu vprašati Slovence, ki že tako neživijo v izobilju, ali so mi pripravljeni vrniti moj certifikat", ki ga seveda ni dobil tako kot nihče ne. "Moja soseda, ki ne ve, da sodi med izbrisane je v županovi radijski uri kar vreščala, da smo jih takrat hoteli pobiti. Tako je pač javno mnenje." Zaključil je: "Bog mi je priča, da je vse tukaj napisano čista resnica." Ni predpisa nad človekovimi pravicami in zaradi tega danes tega odloka ne bomo mogli sprejeti. Hvala.
Kolega Cukjati.
Hvala za besedo. Mene moti samo nekaj, da pravzaprav tukaj tisti, ki se izjavljajo in argumentirajo, zakaj bodo glasovali proti, da se naslanjajo na neke nerazumljive zadeve, in sicer: ker vi niste takšni, kot smo pričakovali, ker niste naredili to. Skratka, ker nam niste simpatični, ker je pač to predlog neke opozicije. Gospodje, to ni več vprašanje simpatije, to je vprašanje, ali bomo spoštovali ustavo ali bomo spoštovali tudi ustavno sodišče, ki je reklo, ta referendum nič ne ruši človekovih pravic, je povsem legitimen in imamo pravico do njega. Samo za to gre: ali bomo spoštovali našo ustavo, naše zakone. Ko je 23 poslancev zahtevalo izredno sejo, nihče od opozicije ni nasprotoval izredni sejinihče, čeprav bi tudi mi imeli tisoč pripomb, kako je neumna taka izredna seja, kaj bomo z njo, ampak imate pravico, imate po poslovniku pravico, tukaj je pa pravica po ustavi. Bojim se za državo, kjer se začne pravna država rušiti v zakonodajnem telesu. V naslednji fazi bodo sodniki rekli: mi bomo ocenjevali zakone, kazenski zakonik in vse ostalo, in potem zopet drugi in naslednji in tudi davkov ljudje ne bodo več plačevali. Zakaj bi spoštovali zakone, če pa državni zbor tako dela s svojimi zakoni, z ustavo, s poslovnikom? To gospodje, ni mačji kašelj, to je pa zelo resna zadeva.
Po vrsti bom dal besedo kolegu Jakiču, Vučku, Tanku, kolegici Zupanovi, Berniku in Grošlju. Kolega Jakič ima besedo, za njim kolega Vučko.
Hvala za besedo, predsednik, še enkrat. Pridružujem se seveda tistim kritikam, ki govorijo o današnjem vodenju. Moram povedati, da nič več ne razumem v tej državi, predvsem pa ne razumem tiste, ki govorijo, da danes delamo nekaj protiustavnega. Dajte mi citirati, lepo prosim, iz ustave, kjer v ustavi piše okoli tega sedemdnevnega roka. Ne, lepo prosim, če mi lahko nekdo iz ustave to citira! Ampak, kot veste, sam ne bom podprl tega odloka, ker sem proti referendumu, in seveda menim, da ta referendum ni v nasprotju oziroma da nasprotovanje temu referendumu ni v nasprotju z ustavo. Poglejte, jaz mislim, da želimo s tem tokratnim referendumom institucionalizirati eno "jogurt revolucijo" v Sloveniji. Poglejte, v luči odločb ustavnega sodišča zagovorniki referenduma v resnici vedo, da je vsaj pravno gledano njihova pobuda v končni fazi obsojena na neuspeh. Zakaj? Zato ker - sicer politično si od cele zadeve obetajo velik političen profit, ampak navkljub temu, da bo najbrž referendum uspel, ga bo oblast - poudarjam - dolžna ignorirati, zato ker že imate ustavno odločbo glede tega. Poglejte, arhitekti, zdaj bom končal z besedami svojega prijatelja Matjaža Grudna, ki ima stalno bivališče, je pa Slovenec v Franciji na zelo visokem položaju v Svetu Evrope. On je zapisal v pismu, ki ga žal ta javnost ni uspela prebrati. In je napisal takole: "Arhitekti cirilične verzije hlapca Jerneja upajo, da se bo vladi zaradi tega na naslednjih volitvah "zgodil narod: V času politične in ekonomske integracije v EU se Slovenija civilizacijsko vrača na Balkan." In jaz nočem biti del tega povratka na Balkan, ampak gledam seveda naprej v Evropo.
Hvala. Kolega Vučko.
Hvala, predsednik, za besedo. Kolegice in kolegi.
Ni polemike. Sem vas že opozoril kolega Jerovšek. Kolega Vučko.
Jaz bom glasoval danes proti sprejemu tega odloka, zato ker menim, da v kolikor danes ne sprejmemo in ne potrdimo tega odloka o razpisu referenduma, še zdaleč ne kršimo ustave. Posebej zaradi tega ne, kot je že kolegica Irma Pavlinič Krebs omenila, da ustava ne določa nekega prekluzivnega roka, v katerem mora državni zbor razpisati referendum, kadar ga zahteva 30 poslancev. Jaz pa po drugi strani ne govorim, da v kolikor bi bile izpolnjene določene predpostavke, to pa je, da gremo v smeri, tako kot je bilo predlagano torej, da se skuša s celovito rešitvijo tega problema, na katero so vedno opozarjali zlasti poslanke in poslanci iz opozicijskih strank. Se pravi, da rešimo ta vprašanja dokončno s sistemskim zakonom. In menim, da si s to odločitvijo danes dajemo to možnost. Bojim pa se, da ni prave politične volje, da ni pripravljenosti se zagristi v tisto, kar je v tem trenutku potrebno. In še nekaj. Glasoval bom proti, zato ker se hočem in želim izogniti dvojnemu referendumu, ki bo to državo stal dvakrat po 600 milijonov tolarjev. In danes je bilo veliko govora o tem, koliko pravic je bilo nekaterim storjenim v tej državi na posameznih primerih. Je pa zanimivo, kdo je danes zagovornik ustave. Tisti, ki so vedno in ves čas proti odločbi ustavnega sodišča in je ne želijo izvršiti in to tudi sodi v okvir nekega ustavnega reda. Zato bom, še enkrat, glasoval proti in ne želim, da bi bila usoda posameznikov odvisna od nekih političnih avanturistov.
Po vrsti bom dal sedaj besedo kolegom Tanku, kolegici Zupanovi, Berniku, Grošlju, Soku in Ruparju. Tanko.
Hvala lepa. Jaz bom glasoval za predlog in sicer iz razloga, ker smo v opoziciji poskusili vse s konstruktivnimi predlogi, da bi se v en in drug zakon vneslo tisto, kar mislimo, da je sprejemljivo za to državo. Problem je tudi v tem, da vi ne govorite istega jezika, malo prej je bila obrazložitev zakonodajno-pravne službe, da zakona ne urejata iste materije, kolegica Krebsova je nekaj trenutkov prej povedala, da gre za identično oziroma za isto stvar. Skratka, zmeda na vaši strani je popolna. Leta 2000, ko so bile volitve v državni zbor smo izvolili 90 poslancev. Smo jim popolnoma zaupali, da ste lahko potem tudi oblikovali svojo vlado. Leta 2003, ko so ljudje duhovno napredovali, ko se je povečala tudi njihova razgledanost, ko so spoznali pravzaprav kaj počenjate pa jim ne zaupamo več, da bi odločali o povsem trivialni zadevi - samo "za" ali "proti". Izbiro 90 poslancev, ki je mnogo bolj komplicirana, smo jih zaupali, medtem ko to trivialno stvar pa ne. Mislim, da je v tej državi potrebno o tej stvari odločiti, in to na osnovi ustave in pa zakona o referendumu in ljudski iniciativi in vsak, kdor je proti, je verjetno proti samo zaradi tega, ker ima mogoče nekje v ozadju kakšen tajni uradni list oziroma trajni predpis, da se nanj sklicuje in da ne upošteva tega ustavnega reda in pa tudi s tem, ko ne podpre tega, ruši pravno državo. Skratka, to brezzakonje, ki se poraja in ki je eden glavnih problemov te države, povzroča vladajoča koalicija predvsem Združena lista in pa Liberalna demokracija. Zato bomo tudi podprl, da se ta pravni red zagotovi in ohrani.
Kolegica Zupanova.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Sama bom odlok podprla, ker menim, da je bil referendum v primeru, ko je vladajoča večina v parlamentu želela sprejeti rešitev, ki jim večina Slovenk in Slovencev nasprotuje, da je bil torej referendum edini instrument s katerim je opozicija dvignila redeči karton in rekla: stop. Prepričana sem, da bo izid na referendumu odgovor državljank in državljanov na vaše reševanje tako imenovanih izbrisanih, da bo odgovor na vaš način vladanja, na vašo aroganco, na vaš način reševanja problemov, ki potiska Slovenke in Slovence v močvirje vedno večje nedemokratičnosti. Zelo dobro je, da se čedalje boj izrisuje posttranzicijska podoba slovenske družbe v kateri sta prav dve največji vladajoči stranki nosilki kapitala in zasebnega interesa novega bogataškega sloja, na drugi strani pa se čedalje bolj razpoznava revščina, nezaposlenost. In če bodo državljani in državljanke znali na to pravilno odgovoriti
O odloku govorimo [[...]]
[[....]]si lahko obetamo, da bo prišlo do sprememb. Do takrat pa je potrebno tudi z mobilizacijo referndumskih množic, pri tem pa ni potrebno nikakršne mobilizacije, ker na različnih anketah, oddajah, okroglih mizah sporočajo ljudje drugačne rešitve, do takrat pa je potrebno priti do rešitev, ki bodo ustreznejše in pravičnejše. Pa še tole. Da pa bi postal referendum vrhunska potrditev slovenske parlamentarne demokracije, pa bi morali stati veliko bližje, recimo, tako blizu, kot smo bili takrat, ko smo se odločali za Evropsko unijo in za Nato. To je bil naš skupni projekt, pa tudi problem izbrisanih bi moral biti naš skupni projekt.
Kolega dr. Bernik.
Hvala lepa, gospod predsednik. Bom čisto kratek. Opazujem, da imamo veliko skrbi tukaj, da bo kršena ustava, da se bo nekaterim izbrisanim zgodila krivica in tako dalje. To je vse lepo in prav, ampak rad bi opozoril na to, da nismo govorili o etiki našega razmišljanja in o tem, kaj govorimo. Zelo bi me ganilo, če bi vedel, da to, kar govorijo nekateri kolegi z leve leve, resnično mislijo. Ampak to je tako rekoč čisto navadno "farbanje" ljudi. Kajti, takrat ko ste sprejemali zakon o vojnih grobiščih se niste nikdar spomnili, da je bilo toliko in toliko ljudi pobitih, še vedno tam ležijo, pa še danes ležijo in ni bilo čisto nobene simpatije, tako kot je bilo z izbrisanim. To se pravi, da ta morala oziroma etika, ki jo nekateri tako vehementno zagovarjate ni nič drugega kot preobleka za to, da krijete svoje lastne interese. In to si bomo pa morali Slovenci zapomniti, da kaj takega ni mogoče v demokratični družbi. In upam, da boste to tudi pomnili in si zapomnili. Hvala.
Kolega Grošelj.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod predsednik dovolite mi, da tudi podam svojo interpretacijo okoli 90. člena ustave. Razumem seveda tako, da to ni izvirna pravica, da se takoj začne postopek oziroma da se izvede postopek na predlog 30 poslancev, ker v tem primeru, potem bi lahko to izvedli že na podlagi ustave, ne pa ustreznega zakona. To mi da, seveda, misliti. Tudi interpretacija samega ustavnega sodišča, ki je v tem svojem mnenju tudi ugotovilo, da skupina poslank in poslancev ni bila upravičena vložiti zahteve za oceno odloka, s katerim se razpiše ta zakonodajni referendum, in ga je zato tudi zavrglo. Vendar pa je istočasno podalo tudi svojo ugotovitev, da to ne pomeni, da odloka, s katerim se razpiše ta zakonodajni referendum, ne bi bilo mogoče izpodbijati, vendar se ustavnemu sodišču v tem primeru ni bilo treba spuščati v vprašanja, kdo in pod kakšnimi pogoji bi lahko začel postopek oziroma vložil pobudo. To seveda tudi pomeni, da v takih elementarnih pravicah, kot so človekove pravice, verjetno obstoja še določen postopek, bi rekel, možnost, zato je treba tudi sprejeti ustrezen odlok. Ker smatram, da je šlo za kršitev najosnovnejše človekove pravice, bom zaradi tega tudi glasoval proti takemu odloku in mislim, da se lahko začne tudi drugačen postopek za ponovno oceno na ustavnem sodišču.
Kolega Sok.
Hvala lepa. Torej, če ste pogledali osnutek ustavnega zakona, ki so ga predlagali, ste lahko ugotovili, da smo predlagali, da se dovoljenje za stalno prebivanje pridobi z veljavnostjo od dne, ko je bila vložena prošnja, in sicer, če je bila prošnja nezakonito zavrnjena, zavržena ali organ ni izdal dovoljenja, pa bi ga po zakonu moral. Ali, če je bila prošnja zavrnjena zaradi neizpolnitve pogojev, ki jih prosilec ni mogel izpolniti zaradi objektivnih okoliščin, ki so preprečevale pridobitev ali prenos ustrezne listine z območja nekdanje SFRJ. Torej ni res, da opozicija ne bi imela konstruktivnega stališča pri tem vprašanju. Drugo. Za tiste, ki vas skrbi 600 milijonov, ki naj bi jih porabili za referendum, imam predlog: imate zadostno večino, združimo volitve z referendumom. Naredimo oboje na en dan in bomo ta denar prihranili. Očitno pa je, da tega odloka nocoj ne boste sprejeli in da bo beseda spoštovanje ustave nocoj poteptana. Kakšne posledice bo to imelo v naši prihodnosti, pa ocenite sami. Sam bom seveda glasoval za ta odlok, ker si ne morem zamisliti, da ne bi spoštoval ustave. Hvala lepa.
Kolega Rupar. Še dva sta na vrsti, tako da vabim kolegice in kolege, da pridejo v dvorano.
Hvala, predsednik. Seveda bom tudi sam podprl to zadevo. Ne glede na že prej omenjeno moje stališče je popolnoma jasno: je volja in je prav, da o tem odločijo ljudje. In resnično lahko, ne preroško, ampak zelo pesimistično napovem, da se boste zbrali v tolikšni večini in ta predlog vrgli, navkljub temu da si ga večina ljudi ne želi, ampak zahteva, da jezahteva. In argumenti, kakršne sem slišal, češ, dobili smo na mizi nekaj, jaz bom o tem glasoval, ker je to tako mnenje, moja politična odgovornost pa tukaj nikomur mar. Ne glede na to, da nekdo bere članek o svojem sošolcu, ki 12 let blodi po Sloveniji, pa ni toliko fer, da bi šel do tega sošolca pa mu v 12-ih letih vsaj enkrat namignil, fant pojdi se vpisati nekam, kot tujec, torej - sramota. Sprenevedanje, da nekoga skrbijo teh 600 milijonov tolarjev! Poglejte, teh 600 milijonov tolarjev boste za referendum razdelili Slovencem, ki bodo tam na voliščih in bodo šteli glasove in kontrolirali volitve, njih gre ta denar, ampak 600 milijonov, oprostite, vas skrbi. Toliko gospodje, kot ste [[...]]
Ne potrebno dvigati glasu, kolega Rupar, vi imate edini besedo, ampak ni treba dvigati glasu.
Saj moram prav vpiti, dajte jih ustaviti.
Prosim. Imate besedo edini.
Saj jaz razumem, da se bojijo ptičje gripe, ampak.
No, no, kolega Rupar [[...]]
Ne, lepo vas prosim, gospod predsednik, imam pravico povedati, nimajo pravico me motiti, jaz sem tudi dal mir. Želim samo to povedati - ja, gospod Kacin, levo kolo falcona je bilo 600 milijonov [[...]]
Mir.
[[...]]Ali pa usnje za sedeže falcona je stalo 600 milijonov [[...]]
Čas je potekel, kolega Rupar.
Ne, gospod predsednik, vzeli ste mi pol minute.
Kolega Rupar, zaključite stavek.
To je polovica plače enega direktorja, ki ga postavite za opravljanje s premoženjem tovarne vozil Maribor [[...]]
Kolega Rupar, zaključite.
A sedaj pa vas 600 milijonov skrbi [[...]]
Čas se je iztekel. Hvala lepa. Še dva sta prijavljena - kolega Petan in kolega Bevk. Kolega Petan.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani. Ta razprava me spominja na razpravo natanko pred štirimi leti, ko smo prav tako imeli v obravnavi ljudsko voljo in [[...]]
Preveč je nemira v dvorani. Mir v dvorani!
[[...]]pa odločbo ustavnega sodišča. Tudi takrat smo poslušali vratolomne umotvore, kako naj bi spoštovali ustavo in zakone in vse drugo je bilo bolj pomembno, samo to ne. Nam očitate, da nam v bistvu ne gre za to, da bi rešili to stvar, kajti, če bi nam šlo, potem bi podrli obe stvari; in zakon in pa odlok. Spoštovani gospe in gospodje, če bi bilo vse tako, kot je treba, potem ne bi imeli niti enega niti drugega. Če vi ne bi bili tako arogantni, potem ne bi bilo ne tega zakona o izbrisanih, niti zahteve po referendumu. Ampak zaradi vaše arogance do lastnih ljudi, ki jih ignorirate na vseh nivojih, kjer jih le morate, in kultno častite tiste, ki se nikoli niso videli v Sloveniji, ki nikoli niso Slovenijo videli kot svoje domovine, tistim bi pa bilo seveda omogočeno in dovoljeno vse. Po drugi strani pa, če ni po vaše, potem ljudje ne odločajo o ničemer. Vaša skrb, kaj bomo povedali ljudem, če bo referendum, vam lahko povem, da nič ne skrbite, mi bomo ljudem znali povedati, kaj so izbrisani in kaj je problem v zvezi z izbrisanimi. Zelo lepo jim bomo lahko razložiti, ampak, če ni po vaše, potem tudi kršenje ustave ni kršenje ustave; če ni po vaše ni nobenega problema, če se ne držimo nobenih rokov in nobenih zakonov. Če ni po vaše, potem ni nobenega problema, če danes ne spoštujemo ustave, čez tri dni jo pa lahko, takrat bo pač nek drugi čas in takrat bo potrebno. Sprašujem vas pa, zakaj se tako bojite te ljudske volje, teh ljudi, ki so v bistvu nas izvolili. To se pravi, vi jih spoštujete samo takrat, ko so volitve - če vam dajo glasove, potem je v redu. Preverjati naše delo in vaše delo tega se pa bojite. Tega enostavno ne razumem in zato bom glasoval za ta odlok. Hvala.
Zadnji, ki bo imel besedo za obrazložitev glasu je kolega Bevk, tako da vabim kolegice in kolege, da pridejo v dvorano, ker bom potem prešli na glasovanje. Prosim, kolega Bevk, obrazložitev glasu.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Torej, primerjati današnji večer s kristalno nočjo leta 1938 pa je bil res višek današnje razprave. Takrat so namreč razbijali židovske trgovine, razbijali so židovske sinagoge, takrat je nacizem pokazal svoj pravi zločinski obraz, bili so mrtvi, bili so ranjeni. Naslednji dan so v taborišča deportirali 20 tisoč Židov in politično sumljivih ljudi in mislim, da take primerjave v državnem zboru lahko vodijo samo v stopnjevanje nestrpnosti. Naj na koncu povem, da odloka ne bom podprl. Hvala lepa.
Prehajamo na odločanje o odloku. Ker k predlogu odloka ni bilo vloženih amandmajev, prehajamo na odločanje o predlogu odloka o spremembah odloka o razpisu naknadnega zakonodajnega referenduma o zakonu o izvršitvi 8. točke odločbe ustavnega sodišča Republike Slovenije. Ali je vse v redu z glasovalnimi napravami? Prosim preverite, ali gori lučka pri glasovalni napravi. Ne vidim ugovorov, torej prehajamo na glasovanje o predlogu odloka. Glasujemo. Smo sredi glasovanja. 76 navzočih, 31 za in 35 proti. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 35.]] Odlok ni sprejet. Prosim kolega Barovič, najprej, prosim, kaj ste želeli reči?
Hvala za besedo, gospod predsednik. Bil je dolg in naporen dan. Bili smo prisotni na seji, ki bi po našem mnenju, vsaj po prvem sklicu morala biti redna, pa je izredna. Pa smo ostali. Odločali smo o pomembni odločitvi državnega zbora, ki je bila sprejeta v tem državnem zboru in ki je bila potrjena tudi s strani ustavnega sodišča. Mi smo spoštovali, čeprav po našem mnenju, še enkrat pravim, nepravilna odločitev, da je danes izredna seja. Drugiočitno vemo, katerine spoštujejo ne lastne odločitve, niti odločitve ustavnega sodišča niti odločitve ljudstva. Ker referenduma zaradi odločitve, kakršna je bila, ne bo, Slovenska nacionalna stranka obstruira nadaljevanje seje.
Dobro. Predlagam, da sejo nadaljujemo, tako kot je bilo mišljeno. Šel bom po vrsti, kot so bili prijavljeni. Kolega Pukšič? [[Ne.]] Kolega Barovič? [[Ne.]] Kolega Jakič? [[Ne.]] Kolega Rupar? [[Ne.]] Kolega Avšič? [[Ne.]] Kolega Vučko? [[Ne.]] Kolega Kacin? Prosim.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Zakon, ki ga imamo pred sabo, posebej pa še 1. člen, o katerem želim razpravljati, se mi zdi znosen kompromis, ki vendar v največji možni meri pokrije vse zadrege in težave, ki sodijo v pristojnost ministra dr. Rada Bohinca. Če to storimo, ne potrebuje več tehničnega zakona in bo bolj hraber v svojih dejanjih v prihodnje. Zato nameravam podpreti ne le tega člena, ampak celotni zakon, ker se mi zdi primerno, da se do njega dokopljemo v čim krajšem možnem času. Cela vrsta zadreg bi se ne zgodila, če bi se pravočasno odločili za sistemski zakon. Ampak ker ga žal ni bilo in ga še vedno ni, je na nas, da ga čim prej naredimo. In če nam to uspe danes pred polnočjo, potem bomo lahko morda jutri zjutraj rekli, da smo se iz zahodnega Balkana vrnili nazaj v srednjo Evropo in bomo ta problem lahko reševali po upravni poti, brez čustvenega naboja in vseh tistih zadreg, s katerimi smo bili soočeni. Ampak ko se mučimo s tem zakonom in tem členom ter s temi predlogi, pa bi rad rekel, da v tej luči res razumem zadrege hrvaške vlade, ki mora sprejeti nekatere odločitve, s katerimi bi dokazala, da spoštuje človekove pravice, s katerimi bi lahko dokazala, da je vredna začetka pogajanj za vstop v Evropsko unijo in ratifikacije stabilizacijskega in asociacijskega sporazuma. In ko vidim, kaj vse smo slišali danes tukaj ne le na naši desnici, ampak znotraj naše koalicije, me seveda skrbi, ali bodo naši sosedje to zmogli ali ne. Njihova koalicija je bistveno slabša in šibkejša, čeprav tudi naša ni bog ve kaj, kot smo danes videli. Operativna sposobnost je bila na preizkusu, zato bi rad zaključil in rekel, podpiram tako ta člen kot tudi zakon in nasprotujem amandmajem, ki so vloženi. Hvala lepa.
Kolega Kontič. [[Se odpovedujete.]] Minister je želel besedo. [[Se odpovedujete.]] Kolega Bajuka ni, kolega Tanka ni. Želi še kdo besedo? Kolega Školč.
Jaz bi se tudi oglasil k temu amandmaju za črtanje 1. člena in ponovil to kar je rekel gospod Potrč, da brisanje tega člena v povezavi z brisanjem drugih členov pomeni pravzaprav zavračanje ustavne izvršitve teh določb ustavne odločbe v celoti. S tega vidika ne gre tu za neke, bom rekel, malenkostne nesporazume, kot bi se hotelo pokazati skozi to zelo razpršeno diskusijo, ampak gre za sistem amandmajev s tem prvim, ki je na nek način ključen, ker govori o vsebini zakona, ki dejansko pomeni onemogočanje, da se razreši tisti del odločbe ustavnega sodišča, ki pač ni povzet v tem znamenitem tehničnem zakonu. Znotraj kvalifikacije tega člena in zakona so bile izrečene določene trditve, ki se mi zdijo tudi potrebne osporavanja. Ključna je ta trditev, ki nekako blago povzame, kaj vse je bilo narejeno s tem, in reče, da zakon ustreza večinskemu razpoloženju. To je trditev predstavnika vlade in ta trditev je mogoče resnična in trdna glede na neke kalkulacije, je pa, bi rekel, zelo problematična glede na stvari, ki jih mora razrešiti. Zato najavljam, da se bom javil tudi k naslednjim členom, ki so odprti, in povedal, da to ustrezno večinsko razpoloženje ne more biti, bom rekel, vodilo pri reševanju tega problema. Znotraj te široke razprave, ki je bila sprožena ob 1. členu in verjamem, da marsikomu se zdi čudno, da se mi ob tej uri sploh to še da govoriti, bilo izrečeno marsikaj problematičnega, kar rabi svoj komentar. Ena od teh problematičnih stvari, ki jo je najprej mislim, da izrekel danes kolega Sok- če mu delam krivico s prvenstvom - je ta, da je ustavno sodišče neustrezno nazorsko organizirano. To diskusijo izkoriščam zato, da povem, da bi bil velik problem, če bi tudi ustavno sodišče organiziralo tako, kot je organiziran ta parlament - po pripadnosti strankam oziroma nazorom. Ni potrebno ne vem kako na široko razlagati, kako hudo bi bilo, če bi se v neki radikalni rešitvi v proporcu polastili tudi te institucije, ker potem bi se stvari dogajale na podoben način kot se dogajajo v tem trenutku tukaj. Predvidevam, da je vsem že mučno poslušati, kaj ta zakon ureja, ampak kljub vsemu velja povedati, da zakon ureja, če govorimo stališča enakopravnosti ne ureja, bom rekel, problemov statusa državljanstev, ampak ureja problem enakopravnosti tistih, ki so postali na nek določen dan tujci po svoji volji ali pa, če hočete, tudi nevede v Republiki Sloveniji. S tega vidika so problematične tiste kasnejše določbe, ki te tujce razvrščajo, glede na to, kje so bili zaposleni, ki jim pripisujejo neke namene, za katere najmanj, kar lahko rečemo, ne vemo vsi v tej dvorani. Obstajajo ljudje, ki jih žal v tem trenutku tukaj ni, ki natančno vedo, kdo je kaj mislil, kako je mislil, kako je čutil, je bil lojalen, ni bil lojalen. To so pa stvari, ki so zelo izmuzljive. Tu je bil tudi poziv, da se mora vsakdo na nek način odločiti za eno državljanstvo. To je res neko določilo oziroma neka ideja, h kateri smo vsi stremeli, ampak upal bi si trditi, da če bi pogledali po tej dvorani, bi poslance z dvojnimi državljanstvi prej dobili v poslanskih skupinah, ki so zapustile to dvorano kot v poslanskih skupinah, ki imajo poslance v tem trenutku še tukaj. Ampak to je, bom rekel, neka osebna okoliščina. Hočem pa samo to povedati, da to pavšalno govorjenje, prevedeno kasneje v neko politiko, da ne govorim v zakon, je lahko palica, ki z debelim koncem najprej udari tistega, ki to govori. Zato amandmaju - in o tem je tu diskusija -, da se člen črta, nasprotujem. Ne glede na to, kaj sem rekel ob začetku te razprave, da se mi zdi nesmiselno voditi diskusijo o tem zakonu na način, kot smo jo uvrstili na dnevni red, je 1. člen tisti, ki pove vsebino problema, ki ga je treba urediti. Hvala lepa.
Hvala, kolega Školč. Torej smo še pri razpravi o 1. členu in amandmaju k temu členu, ki predlaga, da se člen črta. Nadaljujemo z razpravo. Naslednji prijavljeni razpravljavec je kolega Janez Podobnik.
Hvala, podpredsednik. Zdaj, če se igramo to igro naprej, kot da se ni nič zgodilo, potem bi rad povedal, da sem bil prvič priča v svojem tretjem mandatu, da državni zbor ni storil nečesa, kar bi moral storiti. In seveda, ko državni zbor ne izglasuje odloka o razpisu referenduma, pa ga mora in se potem vsi obnašajo kot da se ni nič zgodilo, jaz v taki igri ne morem sodelovati naprej. Najprej bi rad povedal glede 1. člena, ki je neposredno povezan z odlokom tudi, da se je danes zgodila velika nespametna poteza v tej hiši. Kako reagirati naprej? Jaz sem prepričan, da bo treba to popraviti. V naslednjih dneh bo državni zbor moral odlok sprejeti, ni druge poti. To je prvo. Drugo, preprosto ne želim dajati legitimnosti vašim odločitvam in ne morem sodelovati naprej kot da si ni ničesar zgodilo. Preprosto večina državnega zbora ne podpre neke odločitve, ki jo mora storiti, in gleda ti v oči in reči, da ne bo podprla odloka. Torej, spoštovani kolegice in kolegi, jaz sem razočaran nad tem, pot je bila napačna. Vsaka poteza, ki se je danes dogajala, je bila slabša kot prejšnja in zdaj smo tam, kjer smo. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke vam pa tukaj, žal več ne more pomagati naprej. Mi bomo s težkim srcem zapustili to sejo, bomo zapustili sejo in predlagamo, da preprosto se ustavite greste domov in da premislimo skupaj, kaj jutri naprej. Današnja odločitev je bila napačna, nam ni v čast in na tak način državni zbor ne more delati več naprej. Mi bomo sejo zapustili in predlagam tudi, da jo prekinite. Sicer se zgodi, da se preprosto obnašaš kot da se ni nič zgodilo. Pa se je zgodilo: poteptane so norme, ki se jim reče ustavna država. Napako ste naredili, kolegi.
Želi še kdo razpravljati o členu 1. in amandmaju k členu 1? Kolega Leo Kremžar. Dokler si predsednik napovedal, da poslanska skupina zapušča [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Mislim, da je predsednik oziroma vodja poslanske skupine povedal stališče za celo poslansko skupino. Potem bom zamenjal vrstni red razprave. Kolega Kangler ima besedo, se opravičujem.
Predsedujoči, čemu zdaj ta zamenjava?
Bil je prijavljen, ampak [[...]]
Ampak vodja skupine je napovedal obstrukcijo, ne more biti, malo je, malo ni. Ali je ali ni. In jaz sem želel, da vodja poslanske skupine, preden odide, sliši še tudi, kaj jaz mislim o njegovi obstrukciji.
Pri obstrukciji je tako, da se napove za celo poslansko skupino, ker posamične ni in se pač potem zapusti dvorano. Takšna je doslej praksa za obstrukcijo. In tudi ni več razprave poslancev iz tiste poslanske skupine. Toda reakcija kolega Kanglerja je bila potem taka, zato sem pač skušal malo ublažiti.
Sam nasploh zelo nerad polemiziram s predsedujočimi v tem parlamentu, ampak v tem primeru moram ugovarjati, kajti magnetogram [[...]] [[Oglašanje poslanca Kanglerja iz ozadja.]] Vidite, to je, recimo, nasilje nad parlamentom.
Kolega Kangler, predsednik je vodil sejo do trenutka, ko sem prevzel jaz, in je imel zapisano: Školč, Podobnik, Kangler.
Prav. Vidim, da nima smisla, zato se odpovedujem besedi. Hvala.
Se opravičujem, ampak to dilemo smo zdaj razčistili. Kolega Leo Kremžar, imate besedo. Ne? Se opravičujem, ampak [[...]]Ali želi še kdo besedo o 1. členu in amandmaju? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o 1. členu in amandmaju k temu členu. Prehajamo na odločanje o amandmaju k 1. členu.
Zdaj bomo torej odločali o amandmaju k 1. členu. Ta amandma predlaga, da se člen črta. Glasujemo o predlogu amandmaja dveh poslanskih skupin, da se člen črta. Glasujemo. Je kakšen ugovor? [[Ne.]] Prosim? Niste dovolj zgodaj dvignili roke. Vedno opozarjam, to moram povedati, da je dvignjena roka v času ali da me opozorijo, da je bila dvignjena roka v času, pa nisem tega opazil, ko je teklo glasovanje, to upoštevam. 48 prisotnih, nihče za, 47 proti. [[Za ni glasoval nihče.]] [[Proti 47.]] Prehajamo k 2. členu. Tudi ta predlaga, da se člen črta. Odločamo o predlogu amandmaja, da se 2. člen črta. Glasujemo. 48 navzočih, nihče za, 48 proti. [[Nihče za.]] [[Proti 48.]] Razumeli boste, da ne želim voditi seje brez generalne sekretarke, njo prosim, da pride sem. Če prav razumem, gremo sedaj 4. členu. K 4. členu je vloženo dopolnilo, da se ta črta. Glasujemo. 49 navzočih, nihče za, 48 proti. [[Nihče za.]] [[Proti 48.]] Dopolnilo ni sprejeto. K 14. členu dve poslanski skupini predlagata, poslanski skupini Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke, da se besedilo tega člena črta. Glasujemo. 50 navzočih, nihče za, 48 proti. [[Nihče za.]] [[Proti 48.]] To dopolnilo ni sprejeto. Amandma k 19.c členu vlaga poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Ta predlaga, da se člen spremeni tako, da se glasi: "Osebam iz naslova tega zakona ne pripadajo nikakršne odškodnine." To je 19.c člen. Glasujemo. 48 navzočih, 2 za in 44 proti. [[Za je glasovalo 2.]] [[Proti 44.]] Kolega Školč.
Vi ste me spregledali, jaz sem hotel razpravljati o tem členu.
Ja, sem vas spregledal, nisem videl dvignjene roke. Odločitev je bila sprejeta. Katera je naslednja, o kateri moramo odločati? Samo hipec. Moramo ugotoviti. Prav mogoče je, da bomo mogli glede tega zadnjega moramo ugotoviti, kateri je vložen, namreč dva imamo pred seboj. Oba se nanašata na odškodninsko odgovornost. Še o amandmaju k naslovu, 4.b poglavje, moramo odločiti. Kolega Školč, imate besedo.
Vi ste ponavadi, če je bila storjena napaka, razveljavili glasovanje. Jaz tega ne pričakujem, glede na to, kar se je prej dogodilo, bi pa rad povedal zaradi kasnejših zapletov, ki bodo s tem zakonom, da sicer amandma k 19.c členu ne ureja tistega, kar sam vidim za problematično, omogoča pa možnost, da se pove, da je to ena od tistih rešitev, ki, bom rekel, posega v to ali pa presega to, kar sam znam prebrati iz odločbe ustavnega sodišča. Po eni strani celo to poglavje, če verjamemo ministru in vladi, je poglavje, ki ni potrebno za ureditev vprašanja nezakonitega izbrisa. To je tisto poglavje, ki govori o povračilu škod, ki je lahko posledica, ampak ne nujna posledica pridobitve statusa stalnega prebivališča. Na način, kot je pa to zapisano v zakonu, velja povedati, da je sporna najmanj druga alinea, ki pravi, da ni izkoristil vseh pravnih možnosti v skladu s takrat veljavnimi zakoni, da ne čitam naprej, in seveda je še bolj, bom rekel, nenavadna, ampak znotraj te populistične diskusije razumljiva zadnja alinea, da nepremoženjska škoda v denarju se ne prizna. Če problematiziramo prvo določbo, o kateri sem govoril, je veliko vprašanje, ali je mogoče od vseh, ki so doživeli ta izbris pričakovati, recimo, od teh, ki so jim bili odvzeti dokumenti in razveljavljeni, da pa bodo uveljavljali po drugih teh zakonih neke zahteve. Ta zahteva je blago rečeno nerealna, če ni cinična, do teh. Vsekakor je pa veliko vprašanje, in tu ima spet minister srečo, da se mu ni treba izjasniti, ker je, kot je rekel predsednik zbora, vlak že odpeljal, ali je mogoče nepremoženjsko škodo omejiti samo za eno skupino upravičencev. Sam menim, da to ni možno, da bi bilo možno omejitve do teh škod, ki jih povzroči država omejiti za vse, ki jim jih povzroči država ne pa samo za neko posebno skupino upravičencev. Lahko je, da smo se že znašli v situaciji, da je država zagrešila tako število napak, ne mislim samo na tem področju, tudi z različnimi posegi v svobodo gospodarskih družb, da je to že težko izvedljivo. Ampak kakorkoli, določba, ki je tako napisana in ni dovolj natančno pojasnjenaodpira možnost za nek spor. V tem trenutku je tudi popolnoma nepotrebna. To je, bom rekel, eden od tistih elementov, ki mene prepričuje pa še na dveh drugih členih, ki žal niso bili amandmirani in tega ni mogoče pojasniti, da vemo, da smo zaradi te populistične diskusije vgradili v zakon take rešitev, ki delajo zakon ranljiv pred ustavnim sodiščem zato ga je tudi težko podpreti. S tega vidika je, bom rekel, hiba tega zakona podobna, kot je hiba drugih manevrov, ki je pripeljala 20 minut nazaj do te situacije, ki bo rabila še ogromno pravnikov in razprav, da bo doživela svoj razplet. Predsednik obžalujem, da se vam naenkrat tako mudi glede na to, da so bile diskusije neomejene in ni bilo mogoče o tem govoriti. Hvala lepa.
Nisem vas videl in me tudi ni nihče opozoril. Zdaj bomo prišli na odločanje o amandmaju, ki ga vlaga poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke, amandma k naslovu 4.b poglavja. Naslov 4.b poglavja se spremeni tako, da se glasi: Odškodninsko odgovornost. Glasujemo o tem amandmaju. 49 navzočih, nihče za in 47 proti. [[Za ni glasoval nihče.]] [[Proti 47.]] Tako smo zaključili drugo obravnavo. Obveščam vas, da je bila vložena v državni zbor pobuda volivkam in volivcem za zbiranje podpisov, z zahtevo za razpis predhodnega zakonodajnega referenduma o zakonu o stalnem prebivanju tujcev z državljanstvom drugih držav naslednic nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji, ki so imeli na dan 23.12.1990 in 25.2.1992 v Republiki Sloveniji prijavljeno stalno prebivališče EPA 1016/III. Če je dana pobuda, pravi 17. člen zakona o referendumu in ljudski iniciativi, če je dana pobuda za vložitev zahteve za razpis predhodnega referenduma državni zbor ne sme začeti tretje obravnavne predloga zakona pred potekom roka iz prejšnjega odstavka, zato predlagam, da na tej točki sejo zaključimo. Takoj bom naložil zakonodajno-pravni službi, da da mnenje v zvezi s to pobudo in prosil ministrstvo za notranje zadeve, da prouči, mislim da, približno 4000 zbranih podpisov, da ugotovimo, ali so izpolnjeni pogoji za razpis takega referenduma. S tem bom zaključil drugo obravnavo tega zakona. Pred prehodom na tretjo moramo izpolniti pogoje in s tem tudi izredno sejo državnega zbora. Hvala. Samo obveščam vas, da je vložen tudi predlog za dopolnitev ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije, ki ga vlaga skupina poslancev, prvopodpisani kolega France Cukjati. Hvala.