Dobro jutro in lep pozdrav spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci! Nadaljujemo z 31. sejo Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem in vas obveščam, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Roberto Battelli, mag. Milan M. Cvikl, Feri Horvat, Bojan Kontič, Milan Petek od 14. ure naprej, Mihael Prevc, mag. Anton Rop, Jožef Školč in Alojz Sok. Mi pa prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O IZVRŠBI IN ZAVAROVANJU. Seznanjam vas, da imamo za to točko predvideno 1 uro n 50 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije, zato besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Robert Marolt, državni sekretar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Cilj zadnjih sprememb in dopolnitev zakona o izvršbi in zavarovanju, ki so bile sprejete konec lanskega leta, je bil vzpostavitev pravne podlage za informatiziran izvršilni postopek. Zaradi poenostavitve in pospešitve izvršilnega postopka ter tudi zaradi razbremenitve sodnikov, strokovnih sodelavcev in sodnih referentov predvsem fazi dovolitve izvršbe se je za vodenje izvršbe na podlagi verodostojne listine, ki predstavlja kar 80% celotnega pripada izvršilnih zadev, določila izključna pristojnost Okrajnega sodišča v Ljubljani, centralnega oddelka za verodostojno listino, ki bo odločal o teh postopkih. Konec meseca julija letošnjega leta pa je Vrhovno sodišče, ki v okviru twinning, projekta zmanjševanje sodnih zaostankov, med slovenskim in nemškim pravosodjem skrbi za izvajanje projekta popolne informatizacije izvršbe opozorilo Ministrstvo za pravosodje, da v zakonu še ni ustrezno urejen način preverjanje plačila sodne takse v teh postopkih, zato je glavni razlog predlaganega zakona zagotovitev ustrezne pravne podlage glede tehnične izvedbe plačila in dokazovanja plačila sodnih taks v postopku izvršbe na podlagi verodostojne listine. Za predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine, ki ga bo upnik vložil po elektronski poti, se določa plačilo sodne takse z navedbo sklicne številke, ki jo bo zavezancu po elektronski poti sporočilo sodišče. V tem primeru zavezancu ne bo potrebno več prilagati dokazil v originalni pisni obliki o plačilu sodne takse, ampak bo sodišče samo preverilo, ali je stranka v izvršilnem postopku plačala sodno takso. S tem se bistveno poenostavlja postopek, predvsem se pa bistveno s tem odpravljajo administrativne ovire in pa dokazovanje plačila sodnih taks. Predlagana dopolnitev pa je še posebej pomembna za množične upnike, na primer banke, zavarovalnice in pa tudi nekatera javna komunalna podjetja, katerim bo na ta način omogočeno učinkovitejše in hitrejše vlaganje predlogov za izvršbo na podlagi verodostojne listine. Poleg tega pa se z zakonom odpravljajo tudi nekatere druge pomanjkljivosti veljavnega zakona, na katera so nas opozorila sodišča. Pri tem pa bi poudaril še to, da s tem se tudi omogoča tem sodiščem, ki vodijo izvršilne postopke, da bodo v posamezni zadevi podatke, ki se vodijo v informatiziranih zbirkah državnih organov, organov lokalnih skupnosti, nosilcev javnih pooblastil, pridobila na podlagi neposrednega elektronskega dostopa. Na ta način se na eni strani sodiščem omogoča učinkovitejše poslovanje in hitrejše postopanje v posameznih zadevah, na drugi strani pa se državne organe razbremenjuje vodenja posamičnih postopkov posredovanja podatkov, ki jih bo namesto osebja opravila aplikativna oprema oziroma avtomatiziran informacijski sistem v skladu s to zakonsko podlago. S tem, ko se določa, da bo sodišče dostopalo do informatiziranih podatkov z navedbo, katere podatke zahteva, osebno ime in rojstni dan ali enotno matično številko, torej emšo, ali naslov prebivališče stranke ali drugih oseb, katerih podatke sodišče zahteva, ter enoznačno številko zadevo sodišča, to je opravilna številka zadeve, sklicna ali katerakoli druga enoznačna številka zadeve, po potrebi pa tudi primeren rok, v katerem naj bi bili zahtevani podatki posredovani sodiščem, se hkrati in v skladu z zakonom o varstvu osebnih podatkov omogoča, da bo za vsak dostop razvidno, kateri podatki so bili vpogledani, kdaj pravna podatka za vpogled in namen njihove obdelave. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim podpredsednika odbora gospoda Srečka Hvauca, da nas seznani s poročilom.
Hvala lepa za besedo, spoštovani. Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na svoji 40. seji dne 20.9.2007 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o izvršbi in zavarovanju, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po nujnem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. Kolegij predsednika Državnega zbora je na svoji 106. resni seji 14. septembra 2007 sklenil, da se predlog zakona obravnava po nujnem postopku. Predstavnik predlagatelja je predstavil bistvene rešitve predlaganih sprememb, in sicer glavni namen teh sprememb je vzpostaviti hiter, učinkovit in ekonomičen postopek izvršbe na podlagi verodostojne listine glede na dejstvo, da kar 80% sodnih zaostankov sodi v področje izvršbe. Drugi namen sprememb je uskladitev z uredbo sveta in evropskega parlamenta številka 805 z dne 21. aprila 2004. Predstavnik predlagatelja je v nadaljevanju izrazil podporo predlaganima amandmajema k 3. in 7. členu in pri tem dejal, da sta nujno potrebna za uspešno in učinkovito izvedbo izvršilnih postopkov na podlagi verodostojne liste na novem centralnem oddelku za verodostojno listino. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je uvodoma dejal, da je pripomba službe k 3. členu že ustrezno upoštevana, glede amandmaja k 7. členu pa je dejal, da je predlagana rešitev iz vsebinskega vidika sicer nesporna, imajo pa pomisleke glede nomotehničnega oziroma pravnosistemskega vidika. V razpravi so posamezne članice in člani odbora iz opozicije v glavnem izpostavili stališče, da prihaja do prepogostih sprememb obstoječe zakonodaje, ki se sprejema po nujnih postopkih. Predstavnik predlagatelja je nato pojasnil, da so bile v tem mandatu sprejete tri novele zakona o izvršbi in zavarovanju, vendar nobena od njih ni vsebovala ne sistemskih s strani Ustavnega sodišča razveljavljenih določb. Pretekle novele omenjenega zakona so bile pripravljene v sodelovanju s sodstvom, zlasti z Vrhovnim sodiščem Republike Slovenije oziroma v sodelovanju z evidenčnim oddelkom tega sodišča in njegovim centrom za informatiko. Skladno z opozorili sodišč, da je v zakon potrebno vnesti omenjene spremembe in dopolnitve, je z vidika ekonomičnosti ter zaradi začetka delovanja evidenčnega oddelka potrebno predlog zakona obravnavati po nujnem postopku, sicer pa se bo k spreminjanju zakonodaje tudi v prihodnje pristopalo sprotno, kadar bo to potrebno za poenostavitev in posplošitev sodnih postopkov, zlasti na področju odprave sodnih zaostankov in zagotavljanja ustavne pravice do sojenja v razumnem roku. Tovrstne spremembe zakonodaje tako ne predstavljajo nobene posebnosti, saj so ustaljena praksa v vseh državah zahodne demokracije. Predstavnik predlagatelja je nadalje glede amandmaja k 7. členu dejal, da je omenjeno določbo v predmetni predlog zakona potrebno uvrstiti z vidika racionalnosti, v primeru poznejšega noveliranja zakona o sodiščih v obravnavanem predlogu zakona pa bo ta določba uvrščena v ta sistemski zakon torej v zakon o sodiščih. K predlogu zakona sta bila vložena amandmaja koalicijskih poslanskih skupin: SDS, NSi, SLS in DeSUS, k členoma 3 in 7 ter bila oba sprejeta. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Sestavni del tega poročila je dopolnjeni predlog zakona, ki ga je odbor pripravil tako, da je v predlogu zakona za drugo obravnavo vključil sprejete amandmaje. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč posameznih poslanskih skupin. Kolega Anton Kokalj bo podal stališče Poslanske skupine Nova Slovenija. Izvolite.
Lep pozdrav vsem. Vrhovno sodišče v svojem letnem poročilu za leto 2006 poroča, da je področje izvršbe tisto področje, ki še naprej ostaja neobvladano. Samo v letu 2006 so sodišča prejela 148.924 novih zadev in so jih skupaj z zadevami iz preteklih let imela v delu 430.341. Med njimi je na žalost kar 64,5% takšnih, ki sodijo med sodni zaostanek. V strukturi kar 85% zadev predstavljajo zadeve izvršbe na podlagi verodostojne listine. V letu 2006 je bila ravno zaradi neobvladljive situacije s spremembo zakona o izvršbi in zavarovanju postavljena pravna podlaga za začetek delovanja centralnega oddelka za verodostojno listino pri Okrajnem sodišču v Ljubljani. S tokratno novelo, ki jo obravnavamo danes, bo lahko ta oddelek začel normalno delovati, poleg tega pa se odpravlja neskladnost določb zakona z uredbo EU. S spremembami zakona se vzpostavlja pravna podlaga v zvezi z dokazovanjem in preverjanjem plačil sodne takse. V postopku izvršbe na podlagi verodostojne listine bo sodna taksa plačana z navedbo predhodno dodeljene sklicne številke. Taksni zavezanec bo moral pri plačilu sodne takse obvezno navesti sklicno številko. Za predlog za izvršbo na podlagi verodostojne listine, ki ga bo upnik poslal po pošti, bo moral plačati sodno takso za predlog in sklep o izvršbi. Tako bo pri plačilu sodne takse navedel sklicno številko. Zavezancu ne bo potrebno plačati takse že ob nastanku takšne obveznosti, ampak po prejemu naloga, ki mu ga bo poslalo sodišče v skladu z uredbo bo pristojni organ za popravo in razveljavitev naloga za izvršbo organ, ki odloča o terjatvi na prvi stopnji oziroma je sestavil javno listino. S to spremembo se bo pospešila tudi izvršba na nepremičninah, saj se določa sankcija za kupce, ki v roku, določenem v odredbi o prodaji, ne položijo kupnine v postopku javne dražbe. Na matičnem delovnem telesu je bilo veliko govora o hitrih in pogostih spremembah zakonodaje. Rad bi poudaril, da hitro odzivanje na zaznano problematiko samo veča pravno varnost. Vlada oziroma Ministrstvo za pravosodje očitno ne čaka,da se bo nabralo dovolj pripomb, da bo šlo v bolj obsežne spremembe zakona, ampak želi hitro popravljati stanje in težave ljudi, ki s tem rešujejo svoje življenjske in eksistenčne probleme. Hitre spremembe lahko povzročajo zmedo, vendar pa, če so spremembe pripravljeno domišljeno in v povezavi s stroko in prakso, v Poslanski skupini Nove Slovenije ne vidimo razloga, da jih ne bi podprli. Seveda pa je treba poudariti, da je potrebno sprejeto zakonodajo spoštovati toliko dosledno, kot je tudi sprejeta. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Marjan Drofenik bo podal stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik! Spoštovani državni sekretar, poslanke in poslanci! Predlagatelj zakona je mnenja, da bi ta predlog zakona vzpostavil ustrezno pravno podlago v zvezi z dokazovanjem plačila sodne takse in določil krajši, to je osemdnevni rok za naknadno plačilo takse. Tako bi se izpolnil pogoj za nemoteno delovanje centralnega oddelka za verodostojno listino. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke se z nujnostjo tega zakona seveda strinjamo. Vsi vemo, da so takšni ali drugačni zaostanki poseben problem in stalnica v našem pravosodnem sistemu, ki ga je težko rešiti čez noč. Res pa je, da se s sprejemom oziroma s spremembami nekaterih zakonov, eden izmed njih je tudi današnji predlog zakona, možnost izboljšav na tem področju vsaj poveča, če se že ne reši v celoti. Leta 2006 je že prišlo do sprememb tega zakona, ko se je strankam in sodiščem omogočilo poslovanje po elektronski poti. Predlagatelj pa je mnenja, da so za to elektronsko poslovanje in avtomatizirano obdelavo predlogov ter preverjanje plačila potrebne določene prilagoditve, plačilo sodnih taks v zvezi s klicnimi številkami. Zagotoviti je torej potrebno pravno podlago za tehnično že omogočen elektronski postopek plačila in preverjanje plačila sodne takse v postopku izvršbe. Menimo, da bi to prispevalo k bistvenim izboljšavam do hitrosti postopka. Predlog zakona je po našem mnenju koristen, po sprejetju nekaterih amandmajev še bolj uporaben in usmerjen v učinkovito reševanje opisanega problema. Glede na to, da bi se postopki glede dokazovanja in preverjanja sodne takse poenostavili in pospešili, kar je še pomembnejše, podpiramo predlagane spremembe. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bomo torej glasovali v prid tega predloga zakona. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Vili Rezman bo podal stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Doslej je bilo že slišati, kaj v zakonu oziroma v predlogu zakona piše, zato verjetno nima smisla tega ponavljati. Naj povem, da bo Poslanska skupina DeSUS zakon podprla. Gre za urejanje področja, ki je čisto zagotovo zelo pereče. Stanje na tem področju je zelo pereče. Gre za to, da se Vlada skuša odzivati tako, da bolj ali manj kontinuirano predlaga bolj ali manj posrečene rešitve na tem področju. Ker ne gre za neko posebno težo, kar zadeva politične ali ideološke opredelitve v zvezi z zakonom, domnevam, da ga bomo podprli vsi. V ozadju pa gre za nekaj drugega. Gre za problem poslovne kulture pri nas v Sloveniji, gre za problem spoštovanja plačilnih rokov in vsega ostalega, kar evidentiramo kot strašno pereč problem. Govora je o več 100 tisoč primerih, izvršilnih primerih, ki čakajo, ki stojijo, ki obremenjujejo delo tistih, ki se morajo s tem ukvarjati in to povzroča poslovna kultura, ki je v neki rudimentarni kapitalistični obliki pri nas, ki se še ni kultivirala in bo povzročala podobne probleme, domnevam, bojim se, še nekaj časa. To povzročajo tisti poslovni subjekti ali pa tisti subjekti na sploh, ki sodijo, da nam ta poslovna kultura, v kateri pač živimo, omogoča čim boljše in čim lagodnejše življenje, če ne spoštujemo dogovorjenih pravil in zakonov, če ravnamo po principu, znajdi se, če ravnamo tako, da dajemo obljube in pri tem ne mislimo teh obljub tudi izpolnjevati. Plačilna disciplina je, tako nas opozarjajo poslovni subjekti, tudi tisti, ki sami kršijo plačilno disciplino, pravzaprav na psu. S tem predlogom spremembe zakona se kaj dosti ne bo na tem področju spremenilo, zato bo to ostala naloga za Vlado in za koalicijo, ki si je zapisala to v koalicijsko pogodbo, da bo to odpravila, še naloga za naprej. Ambicija zakona je, da se deloma izboljša stanje na tem področju, da se uskladijo fizične oziroma tehnične možnosti in regulativa, domača in tuja. Ambicija je, da pridemo nenazadnje do boljšega nadzora procesnih predpostavk, ki omogočajo izpeljavo vseh teh obveznosti. In ambicija je, da se sankcionirajo tudi tisti, ki skušajo zlorabiti sedanji način dražb. Obetamo si torej lahko v zvezi s tem hitrejše postopke, obetamo si boljši nadzor, zmanjšanje zaostankov v sodstvu, morebiti hitrejše poplačilo dolgovanega. Ostajajo pa problemi poslovne kulture in plačilne nediscipline na dolgi rok. In ta zakon bo, če bo kaj pomagal, pomagal samo v paliativni, torej v blažilni obliki. Vzroki ostajajo, nekaj posledic bo pa morebiti le ugodnejših.
Hvala lepa. Kolega Srečko Hvauc bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala za besedo. Veljavni zakon o izvršbi in zavarovanju je bil spremenjen konec leta 2006. Določena je bila tudi pravna podlaga za delovanje centralnega oddelka za verodostojno listino pri Okrajnem sodišču v Ljubljani, ki je izključno pristojno za odločanje o predlogih za izvršbo na podlagi verodostojne listine. S to novelo je bilo določeno elektronsko poslovanje strank in sodišč v teh postopkih. Z novelo zakona, ki je sedaj pred nami, pa se zagotavlja ustrezna pravna podlaga za tehnično že omogočen elektronski postopek plačila in preverjanja plačila sodne takse. Plačilo sodne takse za vložitev predloga izvršbo na podlagi verodostojne listine se določa kot procesna predpostavka. Plačilo sodne takse kot procesna predpostavka pa se določa tudi za vložitev pravnega sredstva zoper sklep o izvršbi. Predlagana novela se usklajuje tudi z uredbo Sveta in Evropskega parlamenta o uvedbi evropskega naloga za izvršbo nespornih zahtevkov. Tako bo razveljavitev potrdila o izvršljivosti odločbe oziroma javne listine na podlagi določb pravnega akta EU, ki se v Republiki Sloveniji uporablja neposredno, pristojen organ, ki odloča o terjatvi na prvi stopnji oziroma je sestavil javno listino, in ne več sodišče, ki vodi izvršilni postopek. S sprejetjem amandmaja pri obravnavi predloga zakona na matičnem delovnem telesu pa je bila sprejeta rešitev, ki bo prispevala k temu, da bodo postopki na novem centralnem oddelku za izvršbo na podlagi verodostojne listine tekli hitro in učinkovito, z neposrednim dostopom in povezovanjem ter neposrednim elektronskim dostopom sodišč do vseh informatiziranih evidenc. Znano je, da je prav na področju izvršbe v Sloveniji največ sodnih zaostankov. Zaradi tega v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo vse spremembe zakona, ki kakorkoli pripomorejo k zmanjševanju le-teh. Jasno je, da odprava sodnih zaostankov ni eden temeljnih ciljev le v Sloveniji, ampak tudi v preostali Evropski uniji. Tudi v koalicijski pogodbi je zapisano, da bo prednostna koalicije zmanjševanje sodnih zaostankov. V poslanski skupini Slovenske demokratske temu pritrjujemo, zato bomo predlagane spremembe in dopolnitve zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Miran Potrč pa bo podal stališče poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvale lepa, gospod podpredsednik. Gospod državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Težko je nasprotovati predlogu zakona, če nas Vlada obvesti, da če spremembe in dopolnitve ne bomo sprejeli, ne bo mogel biti izvajan sistem, ki bi zagotovil izvršbo na podlagi verodostojne listine na elektronski podlagi. Ko nam je novembra 2006 Vlada to novelo predlagala. je namreč povedala, da želi z njo pomembno prispevati k odpravljanju zaostankov na področju izvršbe. In to pozdravljamo. Danes je mogoče govoriti na način, kot govorijo kolegi iz koalicije, da se bo bistveno zagotovilo izvajanje tega zakona, ali je pa mogoče povedati to, kar je Vlada povedala tudi z drugimi besedami. Novembra je bila površna, novembra je pripravila zakon, ki se ne da izvesti, če se ne sprejmejo spremembe in dopolnitve, bodo to ostale prazne črke na papirju. Ali je mogoče Vlado, ne glede na to, da se danes izgovarja, da je usklajevala zakon s pravosodnimi organi in da so ti krivi, da ni že novembra ugotovila, kaj bi bilo treba v zvezi s sodnimi taksami narediti, pohvaliti ali ne, je veliko vprašanje. Jaz moram reči da, upam trditi in lahko greste gledat naše razprave v imenu poslanske skupine, da smo doslej bili relativno prijazni in tolerantni. Mislim pa, da je vprašanje, ali je prav, da smo še. Poglejte, mi smo si naredili pregled sprememb in dopolnitev, ki jih je v tem mandatu predlagala Vlada na področju pravosodja. Skupaj je 41 zakonov, dve tretjini sta po nujnem ali skrajšanem postopku. Zakon o izvršbi in zavarovanju smo z današnjim dnem spreminjali petkrat. Zakon o državnem tožilstvu smo spreminjali štirikrat, Zakon o sodiščih, Zakon o sodnem registru in Zakon o sodniški službi trikrat. In vedno po nujnem in skrajšanem postopku. In vedno z enako obrazložitvijo, da smo ugotovili, kako je to nujno in potrebno in da brez tega ne bomo reševali sodnih zaostankov. Gospe in gospodje, ne verjamemo več, da je to samo sprotno reagiranje na probleme. Trdimo, da je to tudi nepoznavanje problemov. Skrajni čas bi bil, da se Vlada tega loti resno, da se odloči kako bo pripravila celovite spremembe in dopolnitve določenih sistemskih rešitev, ne pa da nas dan za dnem bombardira s spremembami in dopolnitvah. Na tej seji imamo tri, med drugim eno za podaljšanje roka, ker je Vlada pred izvedbo rokov ugotovila, da je nekaj mesecev pred tem določila prekratek rok za izvedbo, potem tudi eno, ki smo jo obravnavali včeraj, o pravniškem državnem izpitu, ki je tudi potrebna in nujna, v kateri Vlada pove, da so nezmožnosti opravljanja pravniškega državnega izpita nesprejemljive, daje neke dopolnitve, ne upa pa obljubiti, koliko bo ta problem zares rešen. Prav je, da se pove, da takšen način dela Vlade in ministrstva za pravosodje ni ustrezno. Ob tem pa naj povem, da istočasno, ko se ne rešujejo celovita vprašanja, ima gospod minister Šturm zadolžitve, da se sprehaja po SOVI, da kot vladna komisija preučuje delovanje SOVE namesto, da bi o tem pripravil poročila za ustrezno komisijo, o tem govori javno, sporoča tudi o tajnih lokacijah, se mu zdijo glavni problemi poslovanja SOVE nakup ure in nakup letalske karte za zdravilca, ki je prišel k predsedniku. Problemi, ki bi jih moral resnično reševati, in jaz sem na njih pokazal, pa se rešujejo preko angažiranja najbrž ustreznih strokovnih delavcev in preko angažiranja državnega sekretarja, ampak na tak parcialen način, da smo vedno pri tem, da rečemo: "Saj vendar to moramo sprejeti, ker drugače bo še slabše". Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Končali smo s predstavitvijo stališče poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru točke glasovanj, pol ure po prekinjeni 22. točki dnevnega reda oziroma ob 17.40. S tem pa tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O SODELOVANJU MED DRŽAVNIM ZBOROM IN VLADO V ZADEVAH EVROPSKE UNIJE. Za to točko imamo predvidenih 55 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim dr. Mitjo Slavincem. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje predlaga Državnemu zboru, da sprejme sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na podlagi tretjega odstavka 134. člena Poslovnika Državnega zbora dajem besedo podpredsedniku Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje gospodu Srečku Hvaucu za dopolnilo obrazložitev. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na svoji 36. seji dne 12.9.2007 obravnaval predlog zakona o spremembah zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado o zadevah EU, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo po skrajšanem postopku predložila skupina poslancev s prvopodpisanim dr. Mitjo Slavincem. Kolegij predsednika Državnega zbora Republike Slovenije je na 101. redni seji dne 15.6.2007 odločil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Predstavnik predlagatelja je v dopolnilni obrazložitvi povedal, da so glavni razlogi za sprejem sprememb veljavnega zakona, katerega osnovni namen je izboljšati sedanjo ureditev oziroma razmerje med Vlado in Državnim zborom glede zadev EU v koristi Državnega zbora in povečanje vloge Odbora Državnega zbora za zadeve EU, da predlog zakona ne zahteva posega v poslovniške določbe ter da nima nobenih finančnih posledic in ne zahteva organizacijskih sprememb v Državnem zboru. Predlog zakona posega v 7. člen zakona, ki je bil sprejet pred pristopom Slovenije v EU, od takrat pa je prišlo do večjih sprememb v delovanju inštitucij in organov EU. Predlagatelji menijo, da bi sprememba zakona še pred predsedovanjem Slovenije v Svetu EU prispevala tako k utrditvi položaja parlamenta, kot tudi k večji informiranosti slovenske javnosti o tem, kaj in kako se dogaja v inštitucijah EU in v slovenskem parlamentu ter v svetu, predvsem pa, da je temeljni namen predloga zakona potreba po zmanjševanju demokratičnega deficita s povečanjem vključevanjem nacionalnega parlamenta v zadeve EU, vzpostavitev odgovornosti nacionalnega parlamenta v funkciji informiranja svojih državljanov, kar bi se doseglo tudi z odprtimi sejami pristojnega parlamentarnega odbora za zadeve EU. Zakonodajno-pravna služba je skladno s prvim odstavkom 27. člena Poslovnika predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika predloga zakona. Predstavnik službe je povedal, da k besedilu predloga zakona nimajo pripomb. Predstavnik službe Vlade Republike Slovenije za evropske zadeve je pojasnil, da se je vprašanje, ali se demokratični deficit lahko zmanjša z odprtjem sej pristojnih odborov za javnost, pojavilo že v drugi polovici leta 2003 ob nastajanju sedaj veljavnega zakona in je obstajalo tudi leta 2000 ob sprejetju tega zakona. Vendar pa je bilo mnenje Vlade takrat in danes, da zaradi specifične narave zadeve EU to ne bi bilo smiselno. Pri tem gre namreč v veliki večini primerov za vsebine, ki so še predmet pogajanj, v zvezi s katerimi pa bi lahko razkritje pogajalskih izhodišč ali stališč znatno oslabilo pogajalski položaj države članice in bi lahko s tem nastala nepopravljiva škoda. Predstavnica službe Vlade Republike Slovenije za zakonodajo pa je pojasnila, da je bilo po mnenju Slovenije kot tudi drugih institucij in posameznikov v Evropi, v Sloveniji sprejet zelo moderen zakon, pripravljen po finskem modelu, ki je v maksimalni možni meri zmanjšal demokratični deficit, saj so Državnemu zboru ostale maksimalne pristojnosti, ne glede na to, da je bil del izvrševanja suverenih pravic prenesen na Evropsko unijo. Predstavniki opozicije so v nadaljnji razpravi menili, da je dosedanja praksa pokazala nekatere slabosti veljavne ureditve, da primerjalnopravni pregled kaže, da ima kar nekaj, držav članic seje odbora odprte za javnost, in da je Slovenija med prvimi ratificirala pogodbo o ustavi za Evropo, ki uveljavlja načelo krepitve vloge nacionalnih parlamentov in transparentnost njihovega delovanja. V poziciji so pa predstavniki menili predvsem, da so razlogi, ki so v letu 2004 narekovali sprejem zakon, enaki kot danes, zaradi česar ni razlogov za spremembo veljavnega zakona, in da kaže, da ima večina drugih držav članic Evropske unije seje zaprte za javnost. Na podlagi razprave je Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje Državnemu zboru Republike Slovenije predlagal, da skladno z drugim odstavkom 134. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme naslednji sklep: Predlog zakona o spremembah zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Se opravičujem.
Kolega Moge, hvala. Kolega Srečko, jaz pa vas prosim, če se drugič držite. Besedo dajem predstavniku predlagatelja zakona za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Kolega dr. Mitja Slavinec, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Ko se je sprejemal zakon, katerega popravek danes predlagamo, leta 2003, je bilo govora o tem, ali naj bodo seje odprte ali zaprte. Takrat je prevladalo mnenje, da je bolje, če so seje zaprte. Vendar od takrat so se zadeve spremenile. Najpomembnejše je to, da je Slovenija postala članica Evropske unije, prav tako se je spremenilo funkcioniranje same Evropske unije, način delovanja. In prav zaradi teh spremenjenih razmer in tudi na osnovi izkušenj, ki smo jih člani Odbora za zadeve Evropske unije v tem času pridobili, smo predlagali spremembo zakona, da naj seje, ki so zaprte, in le izjemoma odprte za javnost, postanejo odprte za javnost, še zmeraj pa zaprte v vseh tistih delih, v vseh tistih točkah, kjer je to pomembno, kjer Vlada res predstavlja pogajalska izhodišča, katerih razkritje bi pogajalsko pozicijo oslabilo, okrnilo in bi na ta način seveda želeli prispevati k temu, da bi zakon bil bolj življenjski in da bi zakon po drugi strani tudi zagotovil, da bo slovenska javnost bolje informirana o delu parlamenta, o delu parlamenta v točki, ki se nanaša na sodelovanje z Evropsko unijo in bi tudi na ta način pripomogli k temu, da bo zavedanje naših državljank in državljanov o Evropski uniji boljše, višje in tudi strokovno bolj utemeljeno. Naj navedem nekaj konkretnih primerov. Več kot 90% vsebin, ki jih na Odboru za zadeve Evropske unije obravnavamo, je take narave, da so ali že celo kje objavljeni, kot primer lahko navedem, ko je v času predstavitve programa predsedovanja Nemčije, Portugalske in Slovenije ta program bil označen s stopnjo tajnosti - interno, hkrati pa je Nemčija kot prva, ki predseduje, program objavila na svoji spletni strani že 8. decembra 2006, torej še pred časom, ko smo mi to kot tajno, torej zaupno, interne narave obravnavali. Prav tako je pa bila tudi razprava o predstavitvi programa na GAERC-u javna. Veliko več kot rečeno, večina vsebin je odprte narave. Zato, če obrnemo, da seje niso zaprte in izjemoma odprte, ampak da so odprte in zaprte v tistih delih, ki so take narave, potem dosežemo, da bo zakon veliko bolj skladen z dejanskim stanjem in da bo zakon seveda tudi olajšal delo po eni strani parlamenta, hkrati pa seveda tudi Vlade. Pogosto smo se vprašali, ali državljanke in državljani sploh poznajo Odbor za zadeve Evropsko, ali poznajo, kako ta odbor deluje, o čem razpravlja. Odgovor je v večini primerov bil seveda negativen. Še posebej pomembno je, da seje odpremo pred predsedovanjem Slovenije Evropski uniji. Na ta način bomo tudi in hkrati v skladu s prakso v drugih državah, kjer imajo seje odprte, dosegli to, da bo predsedovanje uspešnejše in tudi, kot sem že prej omenil, zavedanje naših državljank in državljanov v zvezi z vlogo Slovenije v Evropski uniji bolj javno in transparentno. V stanju, kot je sedaj, se zgodi tudi to, da so pobude in predlogi poslank in poslancev obravnavani na zaprti seji, torej popolnoma odprte zadeve so sedaj zaprte. Zaradi vsega tega predlagam, da zakon podprete, da podprete vsebino zakona in naj vas ne moti, kdo ga je predlagal. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kolega Marjan Drofenik bo podal stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani predstavnik Vlade, poslanke, poslanci! Predlog zakona o spremembah zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije je po mnenju Slovenske ljudske stranke neutemeljen. Predlog, da bi bile seje odbora za zadeve EU odprte za javnost z razlago, da mora odbor svoje sklepe o vsakem primeru takoj po zaključku zasedanja posredovati javnosti in da se da gradiva že takoj dobiti na različnih strežnikih, ne pride v poštev, vsaj po našem mnenju ne. Naj navedem le nekaj najpomembnejših razlogov. Odbor namreč velikokrat obravnava zadeve interne ali zaupane narave in vključevanje javnosti v samo sejo bi lahko povzročilo poseg v delovanje odbora. Stališča, ki jih odbor zastopa, so v primeru javne obravnave lahko ogrožena s tega vidika, da pridejo na plan, še preden bi to bilo v interesu ne le odbora, ampak tudi države. Očitek, da zaprta seja pred javnostjo onemogoča državljanom in državljanov večjo stopnjo informiranosti in seznanjenosti z delom naših politikov na področju Evropske unije, je nesprejemljiv. Vsi vemo, da ima vsak državljan dostop do javnih občil, do televizije, radija, časopisov, interneta, kjer se lahko seznani z delom omenjenih akterjev. Poleg tega obstaja ogromno brošur in v Ljubljani celo predstavništvo Evropske komisije in hiša Evropske unije Slovenija, kjer se vsak lahko seznani z organi EU, njenim delom in odločitvami. Vsak ima prost dostop do vseh teh virov informacij. Zaradi interesa nekaterih zadev pa menimo, da bi zadeve na tem odboru morale ostati obravnavane zaprte pred javnostjo. Po našem mnenju pride interes države pred vse drugo in vedno, še posebej pri obravnavi dokumentov zaupne narave, je potrebna velika mera pazljivosti. Javnost je vedno obveščena o sklepih odbora, zato je neutemeljeno očitati, da v primeru zaprtih sej odbora javnost ni obveščena. Predlagatelj je namreč sam dejal, da se da vse informacije dobiti tudi pri drugih virih, mi pa dodajamo, da morajo ostati seje zaprte tudi in predvsem zaradi primerov, ko gre za obravnavanje občutljivih in zaupnih zadev oziroma zadev z oznako visoke tajnosti. Če bi bile seje zaprte za javnost, bi bilo delo v praksi težje izvedljivo, še posebej glede vprašanja kaj storiti v primerih dokumentov z oznako zaupno, ki imajo običajno vedno svoj namen. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je dosedanja ureditev zasedanja Odbora za zadeve EU, ki predvideva seje zaprte za javnost, primerna. Argumenti predlagatelja s prvopodpisanim dr. Mitjo Slavincem nas niso prepričali, da bi bila drugačna ureditev bolj ustrezna. Zato bomo tudi glasovali proti spremembi zakona, kot jo je predlagal predlagatelj. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega dr. Pavel Gantar bo podal stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavnik Vlade, gospod Krajc, spoštovane kolegice in kolegi! Vsi tarnajo o demokratičnem deficitu, vsi tarnajo o tem, da so organi Evropske unije preveč oddaljeni od ljudi, vsi tarnajo o tem, da državni organi v odnosu do organov Evropske unije delujejo po načelu netransparentnosti, vsi se čudijo, kako to, da ankete javnega mnenja evropske populacije kažejo visoko stopnjo, če smem tako reči, nelojalnosti tej instituciji in tako naprej. In kadar pride do konkretnih korakov, da bi se ta demokratični deficit zmanjšal, pa četudi le za ped, le za stotinko, če smem tako reči, se vsi potegnejo nazaj in utemeljujejo skrivnostnost teh procesov s takšnimi ali drugačnimi razlogi. Pred dvema dnevoma, mislim, da je bilo pred dvema dnevoma, je bil Dan pravice vedeti, dan pravice, ki državljankam in državljanom omogoča, da imajo dostop, da vedo in izvedo o vseh pomembnih stvareh, ki zadevajo skupnost, ki zadevajo njihovo državo, njihovo družbo in o katerih lahko in smejo na predpisane načine, pa tudi sicer odločati, soodločati, sodelovati ali pa se od tega umakniti, ker jih pač ne zanima. In to pravico vedeti upoštevajo tudi organi Evropske unije v čedalje večji meri. Res je, kot je bilo rečeno, na spletnih straneh Evropske unije boste našli prve osnutke direktiv, še preden so pravzaprav poslane državam članicam. Našli boste celo vrsto gradiva, posvetovanj, materialov vseh vrst, študij, ki omogočajo tako državam članicam kot tudi državljanom, da izoblikujejo svoja mnenja o temi, ki je predmet javnega razpravljanja in javnega sprejemanja v organih Evropske unije ali v državi. In nobenemu ne pade na misel, da je to slabo, in nobenemu ne pade na misel, da bi to morali preprečiti. Seveda menimo, da se na Odboru za evropske zadeve obravnavajo tudi stvari, ki ne morejo biti javne v trenutku, ko se obravnavajo. To so predvsem pogajalska izhodišča. V tistem trenutku in tedaj, kadar bi razkritje pogajalskih izhodišč pravzaprav oslabilo sama pogajalska izhodišča napram drugim državam ali komisiji, kakorkoli. Nikoli nismo člani odbora, jaz sem nekdanji član, govorili, da moramo tu odpreti seje za javnost - nasprotno. Tu morajo biti seje zaprte. Zato seveda menimo, da bi odbor moral imeti vedno dva dela. Prvič - javni del, kjer se obravnavajo zadeve in točke, ki so lahko odprte za javnost. In drugič - zaprti del, kjer se obravnavajo konkretna pogajalska izhodišče. In to je bila pobuda odbora. Nič več kot to in nič manj kot to. Jaz bi rekel še to. Če bi odbori, se pravi drugi odbori zelo resno in dosledno obravnavali vse predloge direktiv ali drugih aktov, mogoče ta predlog niti ne bi bil potreben in ta odbor bi se, zdaj brez moje prisotnosti, lahko samo sestal in "štempljal" ta izhodišča. Ampak temu ni tako. Na tem odboru se prevečkrat tudi vsebinsko razpravlja in tako bo tudi naprej. Ker se čas izteka, počasi, ker gospod podpredsednik želi, da smo kratki in jedrnati, bom zaključil s tem, da bo Poslanska skupina nepovezanih poslancev Zares glasovala proti sklepu odbora, izrecno pa poudarja dejstvo in pozdravljamo dejstvo, da je vsaj ta sklep javen. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Gospod podpredsednik želi delati samo v okviru Poslovnika Državnega zbora, ki ste ga sprejeli vi, spoštovane poslanke in poslanci. Nadaljujemo pa s predstavitvami. Kolega Vili Rezman bo podal stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala lepa. Moje stališče bo res kratko, ne oziraje se na to, kar je gospod podpredsednik ali kdo drug želel. Tudi ne vidimo velikih razlogov, da bi morali zelo na dolgo o tem razpravljati. Naj pa povem, da ima Poslanska skupina DeSUS naklonjen odnos do tega predloga zakona tudi na osnovi izkušenj, ki jih ima iz dela odbora naš član. Zakon je bil, kot vidite, predlagan za sprejem po skrajšanem postopku, torej tudi predlagatelji najbrž ne mislijo, da je to tako usodnega pomena, da bi morali razcepiti parlament na dve polovici v zvezi z njim. Čeprav gre za opozicijski predlog, mi, kot koalicijska stranka, sodimo, da je dovolj tehtnih razlogov za razmislek in da je tudi dovolj argumentov za to, da bi bilo možno takšen predlog zakona podpreti. Ta predlog zakona ne govori o tem tako, da je vse čisto zanič, ampak govori o tem, da so možne izboljšave in kadar je možno kaj izboljšati, ne vidimo posebnega razloga, da ne bi tega tudi storili. Mi bomo, najmanj kar je, zavrnili potrditev sklepa, da je zakon neprimeren za razpravo, in bomo večinsko vsaj podprli predlog zakona. Najbrž kljub temu ne bo sprejet, ampak na ta način opozarjamo na to, da je takšne relativno enostavne zakonske spremembe, ki bi lahko vplivale na boljše delo Odbora za Evropsko unijo, pametno sprejeti. Nenazadnje tudi zavoljo tega, ker sam predsednik tega odbora ni eksplicitno nasprotoval, ampak kakor jaz razumem njegovo diskusijo, tudi sam dopušča kakšne modifikacije v delu. Nihče ni terjal, da mora biti vse zmeraj odprto za javnost. Mi ne bomo podprli sklepa, ki govori o tem, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Gospa Maria Pozsonec bo podala stališče Narodne skupnosti. Izvolite.
Tudi jaz sem razumela, da je osrednji problem to, da bodo seje tega odbora odprte za javnost ali pa ne. Bi vodilo k boljšemu sodelovanju med Državnim zborom in Vlado to, če bi imeli odprte seje o zadevah EU. Tako bi Državni zbor dobil večjo vlogo oziroma Odbor za zadeve EU. Slednji na svojih sejah ne bi več obravnaval in odločal o zadevah EU za zaprtimi vrati. Dosedanja praksa namreč kaže, da Odbor za zadeve EU na zasedanjih večino obravnava predloge pravnih aktov EU. Poleg tega evropski parlament že vrsto let javno razpravlja in soodloča o evropskem pravnem redu. Odbor bo tako lahko deloval po istem načelu. Tako bo delo evropskih ustanov še bliže slovenskim državljankam in državljanom. Ob tem bi v prihodnje dosegli tudi večjo vključenost Državnega zbora v nastajanje evropske zakonodaje, za kar si prizadeva tudi Evropska komisija. Zato tudi jaz ne bom podprla predloga, da bi bile te seje zaprte.
Hvala. Kolega Dimitrij Kovačič bo podal stališče Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke ne podpira predlaganega zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado o zadevah EU, ki ga je v parlamentarno proceduro vložila skupina poslancev s prvopodpisanim dr. Slavincem. Skupina poslancev želi spremeniti 7. člen zakona, po katerem bi delovno telo Državnega zbora Republike Slovenije, pristojno za evropske zadeve, in delovno telo, pristojno za zunanjo politiko, obravnavalo in odločalo o zadevah EU na odprtih sejah, in ne več na zaprtih, kot je to sedaj praviloma določeno. Poslanci Slovenske demokratske stranke ugotavljamo, da je bil osnovni zakon sprejet že v času prejšnje Vlade leta 2004, tik pred vstopom v EU. Rešitve tega zakona so bile enake ali podobne drugim državam članicam EU. Bistvo teh rešitev je v tem, da obravnava in odločanje o zadevah iz prvega odstavka 4. člena poteka na zaprtih sejah. Razlog za to, da je potrebno sejo v teh primerih zapreti za javnost, je v tem, da so tovrstne zadeve EU specifične narave, kajti gre za proces pogajanj, kjer se ne želi v naprej razkrivati pogajalskih izhodišč države. Kljub obravnavi in odločanju o teh zadevah na zaprti seji pa so vsa gradiva za tako sejo javna in dostopna javnosti in medijem, razen seveda tistih gradiv, ki so izjemoma označena za zaupna. Tukaj govorim predvsem o gradivih, ki se nanašajo na vprašanja skupne zunanje in varnostne politike. Prav tako pa se odločitve, sprejete na zaprtem delu sej, sporočajo javnosti, kar osnovni zakon posebej zagotavlja. Osnovni zakon tudi predpisuje, da pa o vseh drugih zadevah, to pa so zadeve iz drugega odstavka 4. člena, delovno telo glede na naravo zadeve in pomen obravnave lahko sklene, da bo obravnavo in odločanje o tem izvedlo na seji, odprti za javnost. Ko danes ugotavljamo razloge, ki so veljali v času sprejemanja osnovnega zakona in so narekovali, da se obravnava in odločanje o pomembnih zadevah Evropske unije izvaja na sejah, zaprtih za javnost, potem lahko tudi danes ugotovimo, da so razlogi za takšno obravnavo in odločanje še vedno enaki ali podobni. Razumljivo je, da o pogajalskih izhodiščih, ki so pravna podlaga za slovenske pogajalce v institucijah Evropske unije, ni dobro javno govoriti, saj bi v tem primeru pogajalcem na drugi strani vnaprej odkrili karte in svoje strateške načrte. Tako bi bila Slovenija lahko že na začetku kakršnihkoli dogovarjanj in pogajanj v okviru Evropske unije postavljena v slabši položaj in bi bil s tem naš državni interes ogrožen. Verjamem, da si nobena politična stranka v našem parlamentu tega ne želi. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke ugotavlja, da je obstoječa ureditev obravnave zadev Evropske unije v delovnih telesih Državnega zbora zelo primerljiva z večino držav članic Evropske unije. Tudi zato ne vidimo razlogov, ki bi opravičevali spremembo dosedanjega določila o obravnavi evropskih zadev na delovnih telesih Državnega zbora. Kot rečeno, predlaganega zakona skupine poslancev v naši poslanski skupini ne bomo podprli oziroma sprejeli bomo predlog Odbora za notranjo politiko, da predlagani zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Gospa Darja Lavtižar Bebler bo podala stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Predlagano spremembo zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo, saj smo bili tudi poslanci Socialnih demokratov med predlagatelji tega zakona. Razlogi so zelo preprosti, a hkrati tudi zelo tehtni. Dosedanja praksa delovanja Odbora Državnega zbora za zadeve Evropske unije je pokazala, da prav dejstvo, da so seje tega odbora praviloma zaprte za javnost, predstavlja pomemben demokratičen primanjkljaj in odpira možnost za pogosto ne dovolj odgovoren odnos Vlade do tega odbora in do parlamenta v širšem smislu. Pogosto se zaprtih sej odbora udeležujejo nepooblaščeni predstavniki Vlade oziroma posameznih ministrstev. Gradiva so pogosto prav zaradi obravnave na zaprti seji slabše kakovosti. Največkrat jih poslanci dobimo prepozno ali pa celo tudi ne. Še več, tudi ko pridejo na sejo pooblaščeni predstavniki, so ti včasih slabo pripravljeni ali pa nastopijo celo arogantno oziroma včasih celo omalovažujejo vprašanja, pripombe in predloge posameznih poslancev, seveda tistih iz opozicije. Koalicijski poslanci itak nekritično potrdijo vse, kar pride z Vlade. Vse to se lahko dogaja na ta način predvsem zato, tako ocenjujemo, ker so seje praviloma zaprte za javnost. Na zaprtih sejah ni novinarjev in ti praviloma ne poročajo tudi ne z redkih odprtih sej, saj se na odprtih sejah praviloma obravnavajo nezanimive tematike. V Poslanski skupini Socialnih demokratov ocenjujemo, da se jo skozi dosedanjo prakso, od kar smo postali polnopravna članica Evropske unije, pokazalo, da ni dejanske potrebe, da bi seje odbora bile praviloma zaprte in zgolj izjemoma odprte, pač pa prav obratno. Menimo, da bi morale biti seje Odbora praviloma odprte prav z vidika krepitve vloge nacionalnih parlamentov, kar je mimogrede tudi eden izmed ciljev pogodbe za ustavo, ki se sicer ni uveljavila, naš državi zbor pa jo je ratificiral med prvimi, in z vidika zagotovitve večje transparentnosti delovanja našega parlamenta in naših predstavnikov v Evropski uniji. Prepričani smo, da bi s pomočjo spremenjenega zakona dosegli višjo kakovost dela in vsebinsko razpravo na odboru, večjo odgovornost vladnih predstavnikov, doslednejše spoštovanje Poslovnika Državnega zbora, predvsem glede spoštovanja rokov za predložitev gradiv in boljšo obveščenost javnosti o stališčih, ki jih Slovenija zastopa in uveljavlja v institucijah Evropske unije. Tako Poslanska skupina Socialnih demokratov ne more podpreti predloga sklepa matičnega delovnega telesa. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo podal poslanski kolega Ljubo Germič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Dobro jutro vsem! V poslanskem klubu LDS menimo, da je glede na spremembe v delovanju institucij in organov Evropske unije, zlasti Evropskega parlamenta in Sveta EU ter revolucijo oblikovanja nove evropske pogodbe čas, da tudi na nacionalni ravni pride do začetnih korakov v smeri večje odprtosti in javnosti delovanja tako vlade kot parlamenta v zadevah EU. Takšna je vedno bolj tudi praksa v nekaterih institucijah EU, vsaj v primerih zakonodajnih aktov, tako Evropski parlament kot tudi Svet EU razpravljata in odločata javno. Vlada svoje negativno stališče, da ni potrebna nikakršna sprememba, utemeljuje na dejstvu, da se je veljavni zakon oblikoval po vzoru držav članic Evropske unije, v katerih imajo nacionalni parlamenti veliko vlogo pri obravnavanju zadev Evropske unije. Pri tem pa je glavni argument Vlade še vedno isti, kot je bil pri sprejemanju sedaj veljavnega zakona, da je narava zadev s področja Evropske unije specifična, saj gre za praktično ves čas za pogajanja in se zato javno ne želijo razkriti pogajalska izhodišča Slovenije in ostalih članic EU, in pa, da ima večina držav članic zaprte seje evropskih odborov. Drugi argument Vlade, da ima slovenski parlament drugačno oziroma močnejšo vlogo v primerjavi s parlamenti držav članic, ker so seje odborov odprte. Vendar pa praksa kaže drugače. Tako Vlada velikokrat pošilja predloge stališč v Državni zbor zelo pozno in to kljub temu da so zasedanja Sveta EU znana dovolj zgodaj, kar vsekakor slabi pomen Državnega zbora. Togost v argumentih Vlade nas preseneča, saj lahko vidimo, da do sprememb v odnosu med parlamentom, vlado in inštitucijami EU prihaja tudi v drugih članicah, kar je popolnoma logično, saj je v samem delovanju inštitucij EU prišlo do večjih sprememb. Tako Evropski parlament dobiva vse večjo vlogo, zasedanja Sveta EU se vedno bolj odpirajo za javnost, vse več področij oziroma politik spada v prvi steber, torej nad nacionalno raven. Zato argument Vlade, da niso potrebne nikakršne spremembe, po našem mnenju ne zdrži. Po našem mnenju v predlogu za spremembo in dopolnitev zakona tudi ne gre za zelo radikalno spremembo, ki bi vzela Vladi kakršnokoli pristojnost na področju zadev EU, pač pa le za to, da so seje, na katerih se obravnava predvsem zakonodajne akte in tudi ostale dokumente, odprte za javnost. Zakonodajni akti v državah članicah se namreč prav tako obravnavajo in sprejemajo javno, o njih teče javna razprava. In zakonodajni akti EU niso nič drugega kot predpisi, sprejeti na ravni EU, ki pa jih morajo države članice vpeljati v svoj pravni red. Vloga slovenskega parlamenta je nespremenjena že vse od vstopa Slovenije v EU. Stališča se sprejemajo na pristojnih odborih v veliki večini za zaprtimi vrati, o svojem delu se obvešča javnost preko sporočil za javnost po seji. Na drugi strani pa se Evropska komisija trudi in deluje v smeri, kako bi bolje vključila nacionalne parlamente že v fazo oblikovanja predlogov besedil zakonodajnih aktov. Tako je začela pošiljati svoje predloge zakonodajnih aktov neposredno nacionalnim parlamentom z namenom, da pridobi čim več njihovih predlogov in mnenj, kako bi jih lahko še izboljšali in dopolnili. Zato menimo, da je potrebna sprememba vloge parlamenta oziroma za začetek spremembe vloge in delovanja delovnih teles, in sicer v tistem delu, ki se nanaša na obravnavo zakonodajnih aktov EU, katerih javna obravnava ne ogroža pogajalskih izhodišč Republike Slovenije. Ob tem menimo, da bi bil to pozitiven korak pred začetkom prvega predsedovanja Slovenije EU in da je po treh letih polnopravnega članstva v EU morda že čas za oceno odnosa inštitucije in organov EU Vlade Republike Slovenije - Državni zbor ter za določene spremembe oziroma izboljšanje ter povečanje vloge Državnega zbora s končnim ciljem, ki ga želi doseči tudi Evropska unija, to pa je, približati delovanje Evropske unije državljanom in državljankam. Zato bomo v poslanskem klubu glasovali proti sklepu, torej da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Drago Koren pa bo podal stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Lep dober dan vsem prisotnim na tej današnji seji! Ob vključevanju Slovenije v Evropsko unijo se je večkrat pojavilo vprašanje, v kakšni meri bo Republika Slovenija pri svojih odločitvah sploh še samostojna in kako bo spoštovana dosežena stopnja demokratičnosti našega sistema. Res je, da je v EU svet ministrov osrednji organ odločanja in ravno s tem v zvezi se je velikokrat omenjal tako imenovani demokratični deficit. S spremembo Amsterdamske pogodbe se v postopke odločanja vključuje tudi Evropski parlament, o zadevah EU pa razpravlja in sprejema stališče Republike Slovenije tudi naš parlamentarni Odbor za zadeve Evropske unije. Namen zakona, ki ga je predlagala skupina poslancev s prvopodpisanim Mitjo Slavincem, je izboljšati razmerje med Vlado in Državnim zborom glede zadev v korist Državnega zbora oziroma Odbora za zadeve EU. Novela predlaga, da so seje pristojnega odbora odprte za javnost, ker naj bi šlo v večini za javne dokumente, ki jih javno obravnavata tako Svet kot Evropski parlament. Seje naj bi bile zaprte samo; kadar gre za zadeve, označene s stopnjo tajnosti. V Poslanski skupini Nove Slovenije načelno podpiramo intenco odpiranja vseh zadev, ki zadevajo EU, ker menimo, da je javnost še zmeraj premalo seznanjena z vsebino zakonodaje, ki se sprejema na evropskem nivoju, vendar pa menimo, da predlagana sprememba zakona ne prinaša nobene dodane vrednosti. Že sedaj, ko so se seje odbora s spremembo poslovnika premaknile na drug termin, še ni bilo opaziti povečanega zanimanja javnosti. Medijem je po končani seji odbora vedno na voljo izjava za javnost, ki jo ima predsednik odbora, poudariti pa je treba še to, da je znatno število sej odprtih za javnost. Problem v poročanju je tukaj gotovo na strani medijev, saj se morajo sami potruditi, da prikažejo obravnavane zadeve na zanimiv način, kar pa jim je zaradi pomanjkanja senzacionalnosti in populizma gotovo težje. Odbor obravnave zadeve, ki so izrednega in večkrat tudi strateškega pomena za Slovenijo, in zaradi specifike področja ne bi bilo modro, če bi bile seje odprte za javnost, saj bi lahko s predstavitvijo izhodišč javnosti, ki jih zagovarjamo v Bruslju, nastala neposredna škoda. Ker ima odbor na eni seji več vsebinskih točk, bi bilo tudi izredno nepraktično, če bi bile nekatere točke za javnost odprte, druge pa zaprte. Glede na dosedanje izkušnje bo vseeno treba razmisliti in pripraviti določene spremembe za naslednji mandat, vendar pa bo morala biti sprememba celovita in ne parcialna, kot jo predlaga dr. Slavinec. Pri spremembah bo treba delati z roko v roki s spremembami poslovnika, saj je delovanje Odbora za zadeve EU vezano neposredno na poslovniška določila. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo zato podprli sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes v okviru glasovanj, to je pol ure po prekinjeni 22. točki dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZA SPREJEM AVTENTIČNE RAZLAGE PETEGA ODSTAVKA 10. ČLENA ZAKONA O SKLADU KMETIJSKIH ZEMLJIŠČ IN GOZDOV REPUBLIKE SLOVENIJE. Za to točko imamo predvideno uro in 30 minut razprave. Predlog za sprejem avtentične razlage je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog za sprejem avtentične razlage je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Besedo dajem predsednici odbora, gospe Marjetki Uhan, za predstavitev poročila odbora. Izvolite.
Lepo pozdravljeni, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je na svoji seji 14.9.2007 kot matično delovno telo obravnaval Predlog za sprejem avtentične razlage petega odstavka 10. člena Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije in Zakonodajno-pravne službe. Iz besedila predloga za sprejem avtentične razlage izhaja, da je ta potrebna, ker ima Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije zaradi razumevanja določbe petega odstavka 10. člena Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, ki se je izoblikovalo ob revizijah poslovanja, ki jih opravlja Računsko sodišče Republike Slovenije, v zadnjih letih težave pri izvajanju svojih nalog. Po tem razumevanju je sklad dolžan nakazati celoten presežek prihodkov nad odhodki v državni proračun, ne glede, da je s strani Vlade Republike Slovenije sprejet program dela in finančni načrt. Zaradi ozko tolmačenega petega odstavka 10. člena zakona je vprašljivo izvajanje njegovih ključnih nalog, ki mu jih nalaga zakon, med katerimi je ena temeljnih nalog izvajanje kmetijske zemljiške politike, kamor sodijo tudi nakupi za državo strateško zanimivih kmetijskih zemljišč in gozdov kot tudi plačilo odškodnin za nezmožnost uporabe zemljišč, skladno z drugim odstavkom 72. člena Zakona o denacionalizaciji kot novi obveznosti po sodbi Vrhovnega sodišča. Tudi tu se zahtevki pojavljajo nenapovedano in praktično ni mogoče napovedati obsega zahtevkov, lahko celo preseže finančne zmožnosti sklada, kar bi posledično povzročilo obveznosti države za izplačilo zahtevkov oziroma črpanje proračunskih sredstev. Rešitev nastale situacije predlagatelj vidi v okviru sprejemanja vsakoletnega finančnega načrta sklada, v katerem bi se natančno opredelil namen uporabe presežkov prihodkov nad odhodki. Po mnenju predlagatelja bi bila takšna rešitev za državo zagotovo veliko racionalnejša kot pa zahtevana vsakoletna plačila prihodkov v državni proračun in kasnejše ponovno črpanje državnih sredstev za izvajanje z zakonom določenih nalog. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je menila, da avtentična razlaga petega odstavka 10. člena zakona ni potrebna in da je zakon jasen. Razpravljavci na odboru, člani odbora, so bili deljenega mnenja. V razpravi so nekateri člani menili, da sklad ima nedvomno težave pri poslovanju in da jih je treba čim prej rešiti, da pa je treba probleme rešiti s spremembo zakona o skladu. Nasprotno pa je večina članov menila, da je predlagano besedilo predloga avtentične razlage nujno sprejeti, ker zagotavlja normalno delovanje sklada in izvajanje njegovih najpomembnejših nalog na področju zemljiških operacij. Na koncu je odbor sprejel dva sklepa, in sicer: "Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano meni, da je avtentično razlago petega odstavka 10. člena Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije potrebno sprejeti." In drugi sklep: "Odbor Državnega zbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano predlaga Državnemu zboru Republike Slovenije, da predlog za sprejem avtentične razlega petega odstavka 10. čelna Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije sprejme." Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Za govornico pa vabim gospo Branko Tome, državno sekretarko na Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, da poda uvodno obrazložitev. Izvolite, prosim.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci. Hvala lepa za besedo. Torej, Vlada predlaga avtentično razlago za peti odstavek 10. člena Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Navedeni člen v petem odstavku namreč določa, da se presežek prihodkov nad odhodki sklada v skladu s finančnim načrtom in programom sklada - da je to prihodek proračuna Republike Slovenije. Predlagamo avtentično razlago, in sicer da je potrebno to določbo razumeti tako, da se obseg presežkov prihodkov nad odhodki sklada, ki se nakaže v proračun Republike Slovenije, določi v okviru finančnega načrta in programa sklada, ki ga za vsako leto posebej potrdi Vlada Republike Slovenije. Kakšni so razlogi za to avtentično razlago? Sklad po določbi 3. člena zakona posluje v skladu s predpisi, ki veljajo za javne zavode. Zakon o računovodstvu pa določa, da se presežek razporeja v skladu z zakonom in odločitvijo ustanovitelja pravne osebe. Tako je Vlada Republike Slovenije v letih od 2001 naprej ob sprejemu programa dela in finančnega načrta s posebnim sklepom odločala tudi o namenu porabe presežka prihodkov nad odhodki. Kljub temu pa ima sklad ob revizijah poslovanja, ki jih opravlja Računsko sodišče, v zadnjih letih težave zaradi razumevanja te določbe, tako je potrebno nakazati celoten presežek prihodkov nad odhodki, ne glede na program, ki ga sprejme Vlada, torej glede na program dela in finančni načrt, ki ga sprejme Vlada, nakazati v proračun. Potrebno pa je opozoriti, da si sklad za opravljanje svojih nalog sredstva zagotavlja iz svojega poslovanja in takšno ozko tolmačenje petega odstavka 10. člena zakona postavlja pod vprašanj izvajanje ključnih nalog, ki jih skladu nalaga zakon. Med ključne naloge sodita dve temeljni nalogi, in sicer prva temeljna naloga so nakupi za državo strateško zanimivih kmetijskih zemljišč in gozdov. Gre za kmetijska zemljišča, kmetije in gozdove na omejenih območjih, na zavarovanih območjih, zemljišča na vodovarstvenih območjih, večje komplekse gozdov, varovalne gozdove in komplekse kmetijskih zemljišč. Na ponudbo se mora sklad v imenu države prijaviti v zakonsko določenem 30-dnevnem roku, tudi plačati kupnino v roku, ki jo določi prodajalec. To pa je za sklad neizvedljivo, če za nakup nima ustreznih finančnih sredstev, finančnega vira. Druga temeljna naloga sklada pa je plačilo odškodnin za nezmožnost uporabe zemljišč na podlagi zakona o denacionalizaciji. Tudi tukaj, ko se konkretni zahtevek pojavi, je s stališča države gotovo bolj racionalno, da se zahtevki čim prej izplačajo. To je tudi razlog, da je potrebno, da ima sklad zagotovljen ustrezen finančni vir. S sprejemanjem vsakoletnega finančnega načrta sklada se v njem lahko opredeli namen uporabe presežkov prihodkov nad odhodki. Torej tam se lahko opredeli namen uporabe za nakupe, za odškodnine in za investicije. Ocenjujemo, da je takšna rešitev stališča države zagotovo veliko racionalnejša kot pa zahtevana vsakoletna plačila prihodkov v državni proračun in kasneje še ponovno črpanje iz proračuna za izvajanje z zakonom določenih nalog. Torej, Vlada predlaga sprejem avtentične razlage, še enkrat bi želela ponoviti: gre za to, da se prihodki presežkov odhodkov pardon, da se presežki prihodkov nad odhodki nakažejo v proračun Republike Slovenije, in sicer v skladu s finančnim načrtom, v skladu s programom sklada, ki ga za vsako leto posebej potrdi Vlada. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil poslanec Ivan Jelen. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, poslanke in poslanci, predstavniki Vlade. Sklad izvaja slovensko kmetijsko zemljiško politiko in kot dober gospodar zemljišč v lasti države vodi promet s temi zemljišči, jih daje v zakup oziroma za gozdove podeljuje koncesije in je hkrati zavezanec za vračilo kmetijskih zemljišč in gozdov v postopkih denacionalizacije. Presežek prihodkov nad odhodki se razporeja v skladu z zakonom in odločitvijo ustanovitelja pravne osebe. Tako je Vlada Republike Slovenije v letih od 2001 naprej ob sprejemu programa dela in finančnega načrta s posebnim sklepom odločala tudi o namenu porabe tega presežka. Kljub temu pa ima sklad ob revizijah poslovanja, ki jih opravlja Računsko sodišče Republike Slovenije, v zadnjih letih težave zaradi razumevanja te določbe, tako da je potrebno v proračun nakazati celotni presežek prihodkov nad odhodki, na glede na to, da je s strani Vlade Republike Slovenije sprejeti program dela in finančni načrt. S prihodki sklada, ki izvirajo iz gospodarjenja s kmetijskimi zemljišči, kmetijami in gozdovi, ki so v lasti Republike Slovenije, gospodari direktor sklada v skladu s programom dela in finančnim načrtom, ki ga sprejme svet sklada s soglasjem vlade. Način presežka prihodkov nad odhodki neposredno ureja peti odstavek 10. člena obravnavanega zakona. Za nakupe gozdov in kmetijskih zemljišč mora seveda sklad razpolagati tudi z lastnimi viri za nakupe, med katerimi je najpomembnejši vir predstavlja presežek prihodkov nad odhodki. Po drugi strani pa peti odstavek 10. člena zakona določa, da je presežek prihodkov nad odhodki iz sklada v skladu s finančnim načrtom in programom sklada prihodek proračuna Republike Slovenije. Računsko sodišče Republike Slovenije je ob reviziji pravilnosti in smotrnosti poslovanja sklada za leti 2003 in 2004 določilo, da mora sklad celoten presežek prihodkov nad odhodki iz let 2003 in 2004 nakazati v državni proračun, kar je sklad v letu 2006 tudi storil. Iz tega naslova je bilo v državni proračun v letu 2006 skupno nakazano 502,3 milijona SIT, presežek prihodkov nad odhodki sklada za poslovno leto 2005 je znašal 1 milijon 306.000 SIT. Glede na navedeno in glede na pripombe Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora v Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo, da je določba, ki je predmet avtentične razlage, sicer jasna in načeloma avtentična razlaga ni potrebna, vendar pri samem poslovanju s strani sklada ravno ta določba ustvarja problematiko, na katere je opozorilo tudi Računsko sodišče. Da pa bo omogočeno normalno delovanje sklada, to je izvajanja zemljiške politike, bomo poslanci DeSUS-a prispevali svoj glas k temu predlogu. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SDS bo predstavil poslanec Bojan Homan.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Predstavniki Vlade, kolegice poslanke, kolegi poslanci! Lep pozdrav! Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije je ustanovila Republika Slovenija leta 1993 z namenom, da upravlja in razpolaga s kmetijskimi zemljišči, kmetijami in gozdovi v lasti Republike Slovenije. Naloga sklada in temeljni cilj njegovega delovanja so opredeljeni v Zakonu o Skladu kmetijskih zemljiščih in gozdov Republike Slovenije. Sklad izvaja slovensko kmetijsko zemljiško politiko in kot dober gospodar zemljišč v lasti države vodi promet s temi zemljišči, jih daje v zakup oziroma za gozdove podeljuje koncesije in je hkrati zavezanec za vračilo kmetijskih zemljišč in gozdov v postopkih denacionalizacije. Kljub temu pa ima sklad ob revizijah poslovanja, ki jih opravlja Računsko sodišče Republike Slovenije, v zadnjih letih težave zaradi razumevanja te določbe, tako da je potrebno v proračun nakazati celotni presežek prihodkov nad odhodki, ne glede na s strani Vlade Republike Slovenije sprejet program dela in finančni načrt. Potrebno je opozoriti, da sklad ni neposredni proračunski porabnik in si sredstva za opravljaje nalog zagotavljajo izključno iz svojega poslovanja. Takšno ozko tolmačenje petega odstavka 9. člena zakona tako postavlja pod vprašaj izvajanje ključnih nalog, ki mu jih nalaga zakon. Vlada predlaga avtentično razlago petega odstavka 10. člena Zakona o Skladu kmetijskih zemljiščih in gozdov, in sicer gre za člen, ki pravi, da je presežek prihodkov nad odhodki sklada v skladu s finančnim načrtom in programov sklada prihodek proračuna Republike Slovenije. Avtentična razlaga se predlaga zato, ker se je v preteklosti ugotovilo, da je izvajanje tega člena nekoliko oteženo. Mnenje Računskega sodišča postavlja določena vprašanja, zato se predlaga avtentična razlaga, kjer jasno piše, da se ta člen razume tako, da se obseg presežkov, prihodkov nad odhodki sklada, ki se nakažejo v proračun Republike Slovenije, določi v okviru finančnega načrta in programa Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov, ki ga za vsako leto posebej potrdi vlada. Namen je z avtentično razlago razložiti, da je potrebno pri sprejemanju vsakoletnega finančnega načrta sklada v njem opredeliti natančno namen uporabe presežkov prihodkov nad odhodki, ki jih potem lahko sklad črpa za svoje potrebe, torej za nakupe kmetijskih zemljišč, ali pa za plačilo kmetijskih in gozdarskih zemljišč, ali plačilo odškodnin v primeru Zakona o denacionalizaciji. Med eno temeljnih nalog sklada sodi izvajanje kmetijske zemljiške politike, kamor sodijo tudi nakupi za državo strateškega pomena zanimivih kmetijskih zemljišč in gozdov, kamor sodijo kmetijska zemljišča, kmetije in gozdovi na obmejnih območjih, zavarovanih območjih, zemljišča na vodovarstvenih območjih, večji kompleksi gozdov, varovanje gozdov in kompleksi kmetijskih zemljišč. V skladu z zakonom kmetijskih zemljišč se ponudbe za prodajo na trgu pojavljajo vsakodnevno in jih je torej praktično nemogoče vnaprej napovedati. Na ponudbo se mora sklad v imenu države prijaviti v zakonsko določenem 30-dnevnem roku ter tudi plačati kupnino v roku, ki ga določi prodajalec. Vse to pa je za sklad neizvedljivo, če za nakup ni zagotovljenega ustreznega finančnega vira. Sedaj veljavni finančni predpisi ne omogočajo pravočasnega plačila kupnin s črpanjem proračunskih sredstev. S stališča državnih interesov ni sprejemljivo, da se zaradi formalnih ovir država ne pojavlja na trgu kot kupec strateško zanimivih kmetijskih zemljišč, kmetij in gozdov. Predlog za avtentično razlago 10. člena Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov se zdi Slovenski demokratski stranki smiseln in potreben in zato ga bomo tudi z veseljem podprli. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Janko Veber bo podal stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da avtentična razlaga petega odstavka 10. člena Zakona o skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije presega namen avtentične razlage in bi takšno določbo, kot jo poskušajo razložiti predlagatelji, lahko zapisali in spremenili samo s pomočjo zakona. Torej, avtentična razlaga ni primerna oblika, da se reši problem sklepov vlade, s katerimi so prerazporejali presežke prihodkov nad odhodki v poslovanju Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Naj k temu dodam, da smo si v Poslanski skupini Socialnih demokratov vedno prizadevali pri obravnavanju poročil Nadzornega odbora Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, da se presežki prihodkov nad odhodki nakazujejo v proračun Republike Slovenije, tako je tudi v Zakonu o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov v 10. členu zelo jasno napisano. Po dolgih letih je tudi Računsko sodišče pregledalo poslovanje sklada in je ugotovilo enako. Mnenje Računskega sodišča tudi v porevizijskem poročilu je, da se mora znesek presežka prihodkov nad odhodki dejansko nakazovati v proračun Republike Slovenije. Mi sicer razumemo težavo, v kateri je Sklad kmetijskih zemljišč in Vlada, seveda, ko bo morala spremeniti sklepe, ki jih je do sedaj že sprejemala. Namreč, pri pregledu poslovanja lahko ugotovimo, da je sklad v letu 2003 realiziral presežek prihodkov nad odhodki v vrednosti 31.534 tolarjev in jih tudi nakazal v proračun. To pomeni, da od leta 1993, odkar je bil sklad ustanovljen, pa vse do leta 2003, torej 10 let, je trajalo, da je sklad prvič nakazal kakršenkoli znesek presežkov v državni proračun. Vendar leto 2003 očitno ni bilo tako problematično, ker je bil znesek relativno majhen. Nekoliko drugačno stališče je bilo v letu 2004, ko je sklad že pridelal, če lahko temu tako rečemo, presežke v višini 555.742 tolarjev. To so pa že bolj konkretni zneski, okrog katerih je očitno stekla beseda, kako in kaj s tem denarjem. Vlada je sprejela sklep, da se 85.000 tolarjev nameni programom parkovnih javnih zavodov, tako za Triglavski narodni park, Park Škocjanske jame, Kozjanski park in Krajinski park Goričko, ter 470.740 tolarjev kot rezervacija za poplačilo odškodnin za nezmožnost upravljanja z nepremičninami na podlagi 72. člena Zakona o denacionalizaciji. Mogoče dobra namera in primeren sklep, vendar v nasprotju z zakonskimi normami. Nekaj podobnega se je potem dogajalo tudi v letu 2005, saj zasledimo sklep ministrstva, ki ga je nekako na podlagi dopisa Ministrstva za okolje in Ministrstva za kmetijstvo sprejela 28.6.2006, in zopet na poslovne račune javnih zavodov nakazala 42.500 tolarjev, preostalo razliko 470.000 tolarjev pa naj bi namenila za poplačilo obveznosti zaradi nezmožnosti upravljanja z nepremičnimi na podlagi že omenjenega 72. čelna Zakona o denacionalizaciji. Avtentična razlaga ima posledice za nazaj. Torej, v kolikor je avtentična razlaga sprejeta, pomeni, da velja od dneva uveljavitve zakona, torej vse od leta 1993, in namen Vlade je predvsem, da poskuša legalizirati sklepe iz let 2004, 2005, 2006. Žal, poudarjamo, so ti sklepi bili sprejeti v nasprotju z zakonodajo in jih ni mogoče legalizirati s sprejemom avtentične razlage. Predlagamo pa, da Vlada spremeni stališče glede rešitve tega vprašanja in spremeni Zakon o Skladu kmetijskih zemljišč, s katerim bi lahko potem detajlneje dorekli, kako se bo razporejal presežek prihodkov nad odhodki sklada. Pri tem pa želimo opozoriti, da so ti prihodki, ki se ustvarjajo v skladu, ustvarjeni na naravnem premoženju, na naravnih danostih, ki ležijo na območjih tudi in samo občin in da tudi občine kot takšne nikoli v zgodovini poslovanja sklada niso prejemale sredstev niti iz odškodnin, ki jih sklad prejema iz koncesij za upravljanje z državnimi gozdovi, niti iz zakupnin, ki jih sklad sklepa s kmetijskimi podjetji in kmetijami, niti iz prodaje zemljišč, ki so velikokrat ne samo kmetijska, ampak imajo status zazidanega stavbnega zemljišča. Torej pričakujemo, da bodo spremembe zakonodaje, v kolikor bo Vlada o tem razmišljala, vsebovale tudi pričakovanja občin, da del teh odškodnin, del zakupnin, del sredstev iz prodaje stavbnih zemljišč vendarle pripada tudi občinam, na območju katerih se takšen prihodek tudi ustvarja. Skratka, naj še enkrat zaključim, da v Poslanski skupini Socialnih demokratov ocenjujemo, da avtentična razlaga petega odstavka 10. člena Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč glede nakazovanja presežkov prihodkov nad odhodki ni nejasna, je zelo jasna in jo je mogoče izvajati, v kolikor pa se želi spremeniti ta člen, pa je potrebno spremeniti zakon. Zato v poslanski skupini ne bomo podprli avtentične razlage. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Geza Džuban pa bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalane demokracije Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije predloga avtentične razlage ne bomo podprli. Najprej se naslonim na mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je zadostna podlaga za naše stališče, da te razlage ne podpremo. Citiram Zakonodajno-pravno službo: "Avtentična razlaga petega odstavka 10. člena Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, ni potrebna, ker je zakon dovolj jasen. Z njo se očitno želijo odpraviti določene težave pri poslovanju sklada, ki pa niso posledica nejasne določbe. Dejansko in pravno pa bi takšna razlaga pomenila spremembo zakona, kar pa ni dopustno za avtentično razlago. Za dosego namena predlagatelja bi bilo torej pravno korektno pristopiti k pripravi sprememb zadevnega zakona." Konec navedbe. Mi ocenjujemo, da problem, ki ga Vlada navaja, ni problem v tem smislu in da se odločitve Računskega sodišča, takšne, kot je bila s to avtentično razlago, ne rešuje. Računsko sodišče je takrat poleg tistih afer ali pa konstruktov, ki so bili na skladu, ugotovilo, da se presežek prihodkov nad odhodki ni nakazoval v proračun. In je to bil osnovni problem. In če se spomnimo nazaj, se je potem nekdanja ministrica, ki je tudi vodila sklad, branila s tem, da so celo bili vmes neki sklepi Vlade, da ni potrebno nakazovati. In je seveda Računsko sodišče nasprotovalo takratnim sklepom Vlade in početju vodstva sklada, da se presežki v skladu niso nakazovali v državni proračun. Če beremo avtentično razlago in poskušamo razumeti željo, namen vodstva sklada, ki ga je predstavljalo na odboru za kmetijstvo, da bi v nekih situacijah, ki nastanejo tekom leta, lahko Vlada odobrila neka sredstva za povračilo škod, nakupe zemljišč in tako dalje, se s to avtentično v tem smislu nič ne reši. Sklad je proračunski porabnik, to, kar se je trdilo, da ni porabnik v proračun, je proračunski porabnik po zakonu in Vlada to lahko tudi stori, če neka situacija nastopi. Če sledimo avtentični razlagi in jo primerjamo 10. člen s 5. členom zakona: v avtentični razlagi se podeli Vladi možnost, da potrdi program dela in finančni načrt, na novo se ji podeli ta pristojnost, čeprav ima že v 5. členu zakona - 5. člen govori o pristojnostih sveta sklada, da svet sklada sprejema finančni načrt in program dela sklada s soglasjem Vlade. Pomeni, da to pristojnost soglasje ali potrditev Vlade ima že svet sklada, oziroma Vlada sama vizavi sveta sklada, v 5. členu. Mi pa sedaj to pristojnost z avtentično razlago, kar je nedopustno, prenašamo v 10. člen. Neko pristojnost, ki jo ima svet sklada, selimo iz 5. člena z avtentično razlago v 10. člen in Vladi podeljujemo neko novo pristojnost za avtentično razlago. To je tisti poslovniški razlog, ki je nedopusten, nesprejemljiv, da se na tak način rešuje problem. Verjetno ne bi nihče nasprotoval temu, da bi po isti poti, z istimi koraki, časovno povsem enako, v skrajšanem postopku spremembo zakona to pristojnost izvzeli iz 5. člena, svetu sklada bi odvzeli to pristojnost, da do konca sprejme finančni načrt, in pač podelili Vladi in bi prenesli v 10. členu na pristojnost Vlade in bi se zadeva poslovniško izšla. V tem primeru se to ne izide in mi takemu načinu, po svoje celo malo diletantskemu, nasprotujemo. Istočasno zastavljam vprašanje o smiselnosti tega početja, ker ste nekajkrat rekli, da ob uveljavitvi pokrajin bo sklad razdeljen med pokrajine ali občine, kar bi se naj zgodilo čez leto dni, in v tem primeru je pa to početje, ki je nedopustno tako ali drugače po Poslovniku, itak nesmiselno. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Poslanka Marjetka Uhan bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Še enkrat lep pozdrav! Tokrat stališče Nove Slovenije. Vlada Republike Slovenije je predlagala sprejem avtentične razlage petega odstavka 10. člena Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, in sicer da se omenjeni člen razume tako, da se obseg presežkov prihodkov nad odhodki sklada, ki se nakaza v proračun Republike Slovenije, določi v okviru finančnega načrta in programa Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, ki ga za vsako leto posebej potrdi Vlada Republike Slovenije. Tako se je razumel člen vse od ustanovitve Sklada kmetijskih zemljišč do dveh let nazaj, ko pa je Računsko sodišče zahtevalo, da se presežki prihodkov nad odhodki nakažejo konec leta za minulo leto v proračun Republike Slovenije. S tem pa so nastale težave pri nalogah, ki jih ima Sklad kmetijskih zemljišč poleg gospodarjenja s kmetijskimi zemljišči, kmetijami in gozdovi v lasti države, tudi z nalogami, ki jih je naložilo Vrhovno sodišče. Ta pa so, da je Sklad kmetijskih zemljišč in gozdov tudi zavezanec za plačilo odškodnin za nezmožnost uporabe zemljišč na podlagi 72. člena Zakona o denacionalizaciji. Zahtevki se pojavljajo nenapovedano in skozi vse leto. Da bi se izognili nepotrebnim sodnim stroškom, obrestim in drugim stroškom je stališče države racionalno, da se terjatve čim prej poravnajo. Pridobivanje sredstev iz proračuna pa je dolgotrajnejše in povzroča dodatne stroške. Kot drug problem, ki ga ima zadnji dve leti sklad, je tudi to, da ne more izvajati kmetijske zemljiške politike, med drugim nakupa kmetijskih zemljišč in gozdov, ki so strateško pomembni za državo: kmetijska zemljišča, kmetije in gozdovi na obmejnih območjih, na zavarovanjih območjih, na vodovarstvenih območjih, večji kompleksi kmetijskih in drugih zemljišč. Ponudbe na trgu z omenjenimi zemljišči se pojavljajo dnevno na trgu in jih ni mogoče vnaprej planirati. Če pa želi sklad tovrstno zemljišče kupiti, se mora odzvati na ponudbo v zakonskem roku, to je 30 dneh, ter plačati tudi kupnino, iz proračunskih sredstev pa v omenjenem roku ni možno pridobiti potrebnih sredstev. Sklad vidi reševanje težav, ki se pojavljajo zgolj zadnji dve leti, v razlagi petega odstavka 10. člena Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč na predlagani način, in sicer na način, ki je veljal tudi v preteklem desetletnem obdobju. To pa pomeni, da se s sprejemanjem vsakoletnega finančnega načrta sklada, ki ga potrdi vlada, določi namen uporabe presežkov, med drugim tudi za nakupe kmetijskih zemljišč in odškodnine upravičencem zaradi nezmožne uporabe zemljišč, brez da se vnaprej omenjeni presežek nakaže v proračun Republike Slovenije, nato pa ponovno črpa iz njega. Ker se ne spreminja namen porabe finančnih sredstev, kot tudi ne naloge sklada, ker je to tudi v preteklem obdobju na ta način potekalo, ne vidimo razloga v Novi Sloveniji, da bi nasprotovali predlaganemu načinu tolmačenja omenjenega člena zakona.
Hvala lepa. Kolega Drofenik bo podal stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Spoštovani podpredsednik! Spoštovani predstavniki Vlade, poslanke in poslanci! Predlagana avtentična razlaga petega odstavka 10. člena Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije je potrebno, in po našem mnenju prinaša pozitivno rešitev. Bistvo avtentične razlage je v tem, da se skladu zagotovi učinkovito izvajanje njegovih nalog. Računsko sodišče 10. člen zakona tolmači zelo ozko, in sicer v smislu, da je potrebno v proračun nakazati celoten presežek prihodkov nad odhodki, ne glede na sprejeti program dela in finančni načrt, ki ga sprejme Vlada Republike Slovenije. S takšnim razumevanjem 10. člena pa je sklad dejansko onemogočen v izvajanju svojih nalog. Med njimi velja posebej izpostaviti izvajanje kmetijske zemljiške politike. V okviru tega skrbi tudi za nakup za državo pomembnih kmetijskih zemljišč in gozdov. Pri tem je seveda podvržen zakonskim rokom za prijavo na ponudbo in tudi za plačila kupnine. V skladu z našo zakonodajo in zaradi kratkih rokov plačila kupnine pa pravočasno črpanje teh sredstev iz proračuna dejansko ne bi bilo možno. Z vidika racionalizacije izvajanja del in nalog sklada ter ob upoštevanju tega, da bo Vlada tudi v bodoče ohranila dosedanji postopek sprejemanja finančnega načrta, menimo, da je avtentično razlago smiselno podpreti. Poslanci Slovenske ljudske stranke jo bomo torej podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Mi pa prehajamo na razpravo o predlogu za sprejem avtentične razlage. Na seznamu prijavljenih je - oziroma dobi besedo poslanec Stane Pajk.
Hvala za besedo. Burna razprava je bila na odboru za kmetijstvo in tam smo si že marsikaj povedali. Pa vendar je potrebno povedati še nekaj resnic o poslovanju sklada in o vsem. Sklad mora poslovati, mora biti operativen slišali smo, zakaj. Na mislim ponavljati. In če ni operativen, gre na škodo vseh državljanov, državljank, ker smo pa mi poslanci tukaj zato, da zastopamo interese državljanov, državljank, je prav, da se sprejme ta avtentična razlaga, zato da lahko sklad posluje v interesu države in s tem tudi vseh državljanov in državljank. Dosedanji zakon o skladu, ki je bil sprejet 1993 leta, je bil povsem dober dolga leta in je sklad ravnal po tem zakonu vsa ta leta; in glej ga, "šmenta", zadnja leta se je pa razlagalo malce drugače. In mislim, da je tukaj problem. Da ne bi prišlo do teh drugačnih razlag, je pač nujno sprejeti avtentično razlago. In to je bistvo vsega, da bo lahko sklad ravnal še naprej v interesu nas vseh. Sami vemo, kakšna so pravniška mnenja, da dva pravnika imata velikokrat dve različni mnenji. Tudi v tem primeru se je tako razdelilo, da so pač mnenja različna. Mi zagovarjamo to mnenje, da mora sklad poslovati v interesu državljanov. Hvala.
Hvala tudi vam. K besedi pa vabim poslanko Bredo Pečan. [[Je ni.]] Besedo dajem mag. Borutu Sajovicu. [[Ga ni.]] In besedo ima poslanka Marjetka Uhan. Izvolite.
Še enkrat naj povem, da bomo v Novi Sloveniji avtentično razlago sprejeli, zaradi tega, ker se je tako razlagalo dobrih 10 let in na tak način tudi poslovalo na skladu. Sklad je dobil tudi dodatne naloge po sklepu Vrhovnega sodišča. Zemljišča, za državno pomembna, pa so se kupovala v bistvu iz denarja, ki ga je sklad ustvaril s svojim poslovanjem. To naj bi se v zadnjih letih vračalo v integralni proračun Republike Slovenije, kar pa je sedaj onemogočeno tudi zaradi zakonskih aktov, ki določajo način porabe proračunskih sredstev. Ta sredstva ne prihajajo pravočasno in je sklad oviran pri izvajanju svojih nalog. Zato je v tem trenutku verjetno edina rešitev, da se še naprej razlaga na tak način ta peti odstavek 10. člena Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč. Zato bomo to avtentično razlago v Novi Sloveniji tudi podprli.
Hvala lepa. K besedi vabim še poslanca Gezo Džubana. Izvolite.
Hvala lepa. Posebej sedaj, ko poslušam obrazložitve kolegov, si upam trditi, pa ne, da bi jih žalil, da ne vedo, za kaj gre. V veljavnem zakonu imamo natančno zapisano: "Presežek prihodkov nad odhodki sklada je v skladu s finančnim načrtom in programom slada prihodek proračuna Slovenije." Kaj je tu narobe? Narobe je samo to, da v preteklosti sklad presežka ni nakazoval v državni proračun in z obvezno razlago ne bomo rešili ničesar. Govoriti o tem, da mora sklad kupovati zemljišča, takšna in drugačna, ki so za državo pomembna, je popoln nesmisel, ker sklad to na osnovi veljavnega zakona lahko počne dan in noč. In je to tudi počel. Sklad mora sprejeti program dela: nakupili bomo tisoč hektarjev zemljišč in temu primeren finančni načrt, ki ga sprejme svet sklada, in po tem načrtu se mora ravnati. In z novo dikcijo ta finančni načrt potrdi tudi Vlada, da se razumemo. Kaj bomo rešili z novo dikcijo - da se obseg presežka prihodkov nad odhodki sklada, ki se nakaže v proračun Republike Slovenije, določi v okviru finančnega načrta in programa Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Povejte mi, kaj je v tej avtentični razlagi drugače, kot je v zadnjem odstavku 10. člena? Popolnoma nič! Samo drugi vrstni red besed je. Edino na koncu tega se reče, da ta finančni načrt in program sklada potrdi Vlada Republike Slovenije, ampak tudi program, ki ga sprejme svet sklada mora dati soglasje Vlada Republike Slovenije. In ni popolnoma nobene razlike, kar zadeva izvedbo postopkov nakupa zemljišč ali eventualnih stroškov, ki nastanejo tekom leta. Jaz razumem vodstvo sklada, da ima težave pri nastanku nekih nepredvidenih situacij, ko rabi več denarja. Neka zemljišča se ponudijo, tisoč hektarjev ne vem česa gozdov. In da v tem programu tega ni, ampak potem postopek - 1000 hektarjev zemljišč ne moreš kupiti od danes na jutri. In po postopku, ki je naveden v zakonu, da se gre na Vlado ker pa tukaj pa tudi natančno piše, da pa sklad pridobiva sredstva tudi iz državnega proračuna, lahko v tem času Vlada odbori skladu neka dodatna sredstva, ker jih je tudi prej, v prejšnjem letu iz proračuna sklada pridobila. In ne vidim nobenega smisla, predvsem po tej poti, verjetno bi morali že samo dikcijo drugače oblikovati, kot je v tej avtentični razlagi, da bi omogočili skladu, da bi Vlada po hitrem postopku njim dodelila neka sredstva za nakup večjega obsega zemljišč ali gozdov. To po mojem ne rešuje vaše želje. In, kar je najhujše, pristojnost [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]potrditve programa in finančnega načrta ima enkrat svet sklada, zdaj pa še dodatno Vlada. Ali smo ohromili svet sklada, ki je vaš, od sklada in se z njim lahko normalno vsak dan pogovarjate; istočasno ima to pristojnost Vlada. In se križajo te pristojnosti. In če bi to dali na višji organ v presojo, bi ta zadeva padla. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca Janka Vebra, izvolite.
Hvala za besedo. Želim poudariti, da smo kar nekaj let si prizadevali za to, da postaja poslovanje sklada čim bolj transparentno in ta prizadevanja so pripeljala do tega, da so se vendarle podpisale koncesijske pogodbe z gozdarskimi podjetji in da so začeli tudi zato pritekati ustrezni dohodki na sklad in da je sklad tudi prenehal sklepati zakupne pogodbe s tako imenovanimi privilegiranimi zakupniki, ki za ogromne površine niso plačevali zakupnin. Ko se je to odpravilo, se je v proračunu sklada kar naenkrat začel pojavljati večji znesek kot pred tem. In če ti zneski že prihajajo v sklad, potem je potrebno in nujno, da tudi sklad upraviči svoj obstoj in da to transparentnost poslovanja ohranja tudi v bodoče. S sprejemom avtentične razlage se vračamo v obdobje, ki smo ga, upam, da vendarle prerasli pri poslovanju sklada. Torej, trenutno trdim, da je lahko reči, da je poslovanje sklada povsem primerno, nadzorni odbor opravlja svoje naloge, svet sklada tudi, ni nekih velikih dilem o tem kako in kaj sklad počne. Tako bi bilo resnično zelo škoda, da sklad zapravi ta svoj način poslovanja s sprejemom avtentične razlage, ki pa bo odprl spet ponovno druga vprašanja in prišlo bo do netransparentnega poslovanja sklada, tako da ne samo ob tem, da se podvajajo te inštitucije - svet sklada in Vlada, ki potrjuje finančni načrt. Torej, kdo od teh dveh je sploh tisti, ki je potem končno pristojen, da nekaj potrdi? To je ena ključnih nejasnosti, ki je bila že predstavljena, seveda pa moramo tudi na glas povedati, da ta avtentična razlaga vsebuje tudi besedilo, ki govori o tem, da Vlada obseg presežkov prihodkov nad odhodki določa s sklepom, kako se bodo ta sredstva razporejala in koliko bo šlo v državni proračun. To določanje obsega je tisto, kar zagotovo presega namen avtentične razlage, to lahko zapišemo samo s spremembo zakona, ne pa z avtentično razlago. Želim poudariti, da Zakonodajno-pravna služba se pri vsakem zakonu izjemno potrudi in poskuša opozoriti na pomanjkljivosti členov, kako je treba izboljšati, kako je treba uskladiti posamezno besedilo, da je skladno z že sprejetimi zakoni, ustavnimi normami in drugimi predpisi, na katere se zakon sklicuje ali se jih dotika. Pri avtentični razlagi mislim, da Državni zbor nikakor ne more mimo mnenja Zakonodajno-pravne službe. Če kje, je avtentična razlaga tista, kjer je, po mojem mnenju, mnenje Zakonodajno-pravne službe dokončno. Če gre Državni zbor mimo tega, potem je dejansko nekako, če lepo rečem, presegel svoje pristojnosti in ne nazadnje se lahko vprašamo, zakaj pa potem v Državnem zboru sploh še imeti Zakonodajno-pravno službo. Dajmo kar tisto, kar Vlada predlaga, potrditi in se ne sprašujemo, ali je to v redu ali ni. Še toliko večji pomen Zakonodajno-pravne službe je tudi zaradi tega, ker je Vlada zmanjšala in reorganizirala, če lahko tako rečemo, tudi vladno zakonodajno službo. Nekoč je tudi sama Vlada imela neke vrste kontrolo pri pisanju svojih predlogov zakonov, torej ta kontrola se je izvajala tudi na ta način, da je šla skozi postopek vladne zakonodajne službe. Danes Vlada te službe praktično nima več, organizirane v svojem sestavu. Torej, obstaja še večja nevarnost, da so ti predlogi, ki jih dobivamo v proceduro v Državni zbor, v nasprotju z veljavno zakonodajo, z Ustavo in vse to lahko pripelje do zelo velikih težav, ko poskušamo posamezne zakone spraviti v življenje. Še enkrat poudarjam, da je Zakonodajno-pravna služba, tudi na podlagi mnenja Računskega sodišča, zelo jasno zapisala, da je ta člen jasen, da ga ni potrebno tolmačiti, da pa, če želimo legalizirati sklepe Vlade, je seveda to nemogoče s spremembo zakonodaje, kajti sprememba zakona velja od trenutka sprejetja naprej. Sklepi, ki so že bili sprejeti, pa žal pomenijo, da bo potrebno znotraj Vlade se resno usesti in dogovoriti, kako bodo javni zavodi, ki so jim bila ta sredstva dodeljena, vrnila ta denar; ali najprej v sklad, pa potem iz sklada v državni proračun. Žal drugih postopkov pravzaprav ta hip ne vidimo in pričakujemo, da ta avtentična razlaga ne bo sprejeta in da Državni zbor s tem ohrani svojo verodostojnost. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim predlagatelje, gospo državni sekretarko.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Vlada Republike Slovenije je tista, ki vsakoletno potrdi program dela sklada in finančni načrt sklada. Vlada je tudi ob tej vsakoletni potrditvi s posebnim sklepom odločala o namenu porabe tega presežka: ali je bil presežek porabljen za nakazilo v proračun, ali za nakup kmetijskih zemljišč in gozdov ali za odškodnine v skladu z 72. členom zakona o denacionalizaciji. Računsko sodišče pa je v zadnjih letih nasprotovalo, da se v okviru sprejemanja programa dela in finančnega načrta sklada določi tudi način porabe teh sredstev, tako da je bilo treba sredstva nakazovati v proračun. In tako stališče Računskega sodišča onemogoča delo sklada, ker mu ne omogoča izvajanja kmetijske politike pravočasne in ker s tem sklad ne more izplačevati pravočasno odškodnin zaradi nezmožnosti uporabe nepremičnin. Avtentična razlaga je tista, ki bo skladu ravno omogočila pravočasno izvedbo navedenih aktivnosti. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Vsi razpravljavci, ki so to želeli, so dobili besedo. Mi pa bomo uporabili pravico iz naslova 71. člena Poslovnika in razdelili preostanek časa. Mislim, da govorimo o 37 minutah. Prosim, da se prijavijo vsi tisti poslanci oziroma prisotni, ki želijo razpravljati v povezavi s to točko. Prosim za prijavo. Željo po razpravi imata dva poslanca, vsak od njiju ima pet minut. K besedi pa vabim poslanca Janka Vebra. Izvolite.
Hvala za besedo. Poglejte, ne morem se strinjati s predstavnico vlade, da Računsko sodišče onemogoča izvajanje delovanje sklada oziroma izvajanja tistih nalog, zaradi katere je bil tudi ustanovljen. Mehanizem, ki ga predlaga Računsko sodišče, ne predlaga, ampak opozarja na to, da je pač zelo jasno zapisano v zakonodaji in poglejmo, kaj se zgodi, če pride ta denar v državni proračun. Sklad oziroma Ministrstvo za kmetijstvo in Ministrstvo za finance, ki nadzirata in imajo svoje predstavnike v organih sklada, morajo pač doseči, da bo Vlada v vsakem proračunskem letu ta sredstva namenila za izvajanje nalog sklada. In to je lahko celo še prednost za sklad, kajti sami pravite, da ne veste, koliko odločb bo sodišče izdalo na podlagi 72. člena Zakona o denacionalizaciji in kakšen obseg obveznosti bo v nekem letu nastal za sklad. Lahko je odločb v enem letu več, kot ima tudi sklad rezerviranih sredstev na svojem računu. Če pa ima sklad proračunsko postavko v državnem proračunu, pa seveda v tem primeru lahko državni proračun in vlada odreagira in omogoči skladu, da izvaja svojo zakonsko predpisano nalog. Za sklad je to v vsakem primeru lažje glede obsega sredstev, vem pa, da je zelo nehvaležno na koncu leta nakazati denar v državni proračun in si ga potem ponovno izboriti in ga nameniti za to, kar naj bi sklad počel. To vem, da je izjemno zahteven postopek, vendar žal je zakonodaja takšna, da je to edini pravilen postopek, ki se ga lahko v tem trenutku izpelje in ki ga lahko zagovarjamo.
Hvala lepa. K besedi pa vabim še poslanca Geza Džubana. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz vam pač poskušam dopovedati, da po tej poti ne boste nikamor napredovali. Kdo bo zdaj zadnji odločal o programu dela in finančnem načrtu. V 5. členu piše, da svet sklada sprejema finančni načrt in program dela s soglasjem Vlade Republike Slovenije. Pomeni, svet sklada je zadnji, ki sprejme ob soglasju vlade finančni načrt in program dela. Tukaj pa zapišete, da finančni načrt in program sklada za vsako leto posebej potrdi Vlada Republike Slovenije. Kdo bo zdaj zadnji? Ali bo svet sklada zadnji ali bo Vlada zadnja? Po tej avtentični razlagi bo Vlada zadnja.Ampak še zmeraj v 5. členu piše, da je svet sklada zadnji. Ja, še zmeraj piše, ker 5. člena nihče ni spreminjal. Če pa je isto, če isto razumemo, da je v 5. členu Vlada zadnja in v avtentični razlagi, zakaj potem avtentična razlaga. Če iz sveta sklada prenašamo pristojnost, da potrdi program dela in finančni načrt Vlada, je to nedopustno za avtentično razlago. To mora biti sprememba zakona. Ali počne neka druščina strokovnih ljudi na skladu, ki jih predstavlja svet sklada, da kar tako pristojnosti od teh ljudi prenesemo na Vlado, to ni predmet avtentične razlage. In v tem je problem. In bi bilo pametno, da bi to zadevo za eno leto pustili tako, kot je, potem se bo pa verjetno itak nekaj spremenilo. Razen, če se vsi bojimo, da okrajev ne bo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi predstavnica Vlade odgovoriti? [[Ne.]] Potemtakem zaključujem razpravo. O predlogu za sprejem avtentične razlaga ter o besedilu avtentične razlage bo zbor v skladu s časovnim potekom seje zbora odločal danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 22. točki. Predstavnikom Vlade in direktorju sklada se zahvaljujem za udeležbo. Mi pa prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PACIENTOVIH PRAVICAH. Za to točko imamo na razpolago 4 ure in 25 minut. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 14 poslancev, s prvo podpisanim gospodom Miranom Potrčem, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku Vlade, gospe ministrici Zofiji Mazej Kukovič za dodatno obrazložitev predloga zakona.
Dober dan! Lep pozdrav spoštovane poslanke in poslanci! Na kratko vam želim predstaviti uvodno obrazložitev k zakonu o pacientovih pravicah. Vlada Republike Slovenije s pripravo predloga sistemskega zakona o pacientovih pravicah izpolnjuje pomembno vlogo na področju varovanja in uresničevanja pravic pacientov. Država Slovenija se z obravnavo in sprejemom tega zakona pridružuje desetim državam EU in dvema državama nečlanicama, Norveška in Islandija, ki so takšne ali podobne zakone že sprejele v zadnjih nekaj letih. Uresničuje in razširja se izvedba ustavne kategorije varovanja bolnikovih pravic, kot sestavnega dela varovanja človekovih pravic. V aprilu 2006 je bila zaključena javna razprava o osnutku. Analiziranih je bilo več kot 40 sklopov vsebinskih pripomb. Do maja letošnjega leta je potekalo zahtevno usklajevanje s komisijo za medicinsko etiko, medresorsko, med ministrstvi in drugimi. Predlagani zakon predstavlja veliko novost v sistemu zdravstvenega varstva, saj povsem na novo uveljavlja predvsem pacienta, kot osebnost, in varstvo njegovo zakonsko opredeljenih in varovanih pravic v procesih zdravljenja. Upošteva usmeritve in smernice vseh mednarodnih dokumentov, sprejete tudi s strani Slovenije, ki predstavljajo pomembne mednarodne standarde na področju varovanja in uveljavljanja pacientovih pravic. Zakon želi prispevati k oblikovanju in dograjevanju nove kulture in odgovornosti zdravnikov in zdravstvenih sodelavcev odnosa do pacienta in tudi obratno, ne pa takojšnje rešitve vseh problemov na tem področju. Primarno je usmerjen v preprečevanje kršitev oziroma sporov med pacienti in zdravstvenimi delavci. Na drugi strani pa urejen postopkovni vidik varstva pacientovih pravic prispeva k sekundarnemu cilju predloga zakona, to je učinkovitemu reševanju kršitev v primeru, da do teh pride. Poleg navedenega želi predlog zakona s specifičnim načinom obravnave kršitev pacientovih pravic prispevati k dvigu kulture mirnega reševanja sporov in s tem k odmiku od uveljavljanja sodnega varstva. Predlagatelj zakona o pacientovih pravicah je tudi opustil idejo o ustanovitvi posebnega varuha pacientovih pravic. Predlagatelj zakona je ob pripravi zakona ocenil, da sedanji varuh človekovih pravic lahko ustrezno posreduje v določenih primerih kršitev in njegovih pristojnosti ni treba niti širiti, niti razdeliti na več subjektov. Večinoma so pacientove pravice odraz splošne doktrine človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Katalog pacientovih pravic v predlogu zakona obsega skupaj 16 pravic, s katerimi zakon varuje paciente na vseh nivojih diagnostike in zdravljenja. Zahteva ustrezno organizacijo in odgovornost zdravstvenega osebja za uresničevanje in zagotavljanje pravic. Predlog zakona z materialnopravnimi določbami zagotavlja pacientom izjemno pomembne pravic, kot so: pravica do primerne kakovostne in varne zdravstvene oskrbe, pravica do enakopravnega dostopa do zdravstvenih storitev, pravica do spoštovanja pacientovega časa, pravica do obveščenosti in sodelovanja, pravica do samostojnega odločanja o sebi, pravica do preprečevanja in lajšanja trpljenja in pravica do varstva zasebnosti in varstva osebnih podatkov. Predlagani zakon naj predvsem zagotovi, da bodo pravice [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]pacientov natančno določene in da bodo natančno določene seveda tudi obveznosti pacientov. Gre za to, da uravnotežimo izvajalce in paciente ter pripeljemo do tega, da bodo z razumnimi dialogi reševali čim več možnih zapletov. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo podal mag. Franc Žnidaršič.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana ministrica s sodelavci, kolegice in kolegi. V času naraščanja težav zdravstvenega sistema pri zagotavljanju pravic državljanov, vedno večje osveščenosti zavarovancev in vedno večjih potreb ter pričakovanj bolnikov glede na razvoj medicinske stroke, na eni, in lahko bi rekli cehovske naravnanosti in monopolnega položaja zdravništva, ki naj bdi nad življenjem in zdravljenem ljudi, na drugi strani, je sprejem zakona o pacientovih pravicah nujno potreben način, kako ustvariti pogoje, v katerih bo pacient lahko uresničeval svoje, do sedaj nepopolno definirane pravice v nedorečenih postopkih. Vedno težja dosegljivost ustreznih in pravočasnih zdravstvenih storitev v procesu zdravljenja postavlja bolnika v vedno težji in seveda po tradiciji neenakopraven položaj v odnosu do zdravnika in tudi izvajalskih organizacij. Neurejenost področja pride do izraza še posebej tedaj, ko pride do zapletov, nevestnega zdravljenja, odklonitve, malomarnosti in nepotrebnega odlašanja, korupcije, težav pri pojasnjevanju in informiranju ter pritožb in nenazadnje sodnih sporov. Glavni cilj zakona je zato opredeliti pacientove pravice pri zagotavljanju zdravstvenih storitev, enakost pri tem, pravica do izbire zdravnika, spoštovanje časovne dimenzije bolnikov, informacij, nediskriminatorne obravnave, pravica do pritožbe in drugega mnenja. Glede načina, kako naj zavarovanec uveljavlja svoje pravice, ko misli, ugotovi ali se pokaže, da so bile kršene, pa zakon predvideva pravico do obravnave in pritožbe, brezplačno pravno pomoč in uvedbo pacientovega zastopnika. Pri natančnem pregledu posameznih rešitev menimo, da so pacientove pravice dobro opredeljene, čeprav je potrebno in bo mogoče nekatere člene izboljšati. Pri tem mislim predvsem na določbe glede naročanja, sporočanja izvidov, ravnanja z zdravstveno dokumentacijo, zavrnitev zdravljenja in posegov in drugo, kjer bomo predlagali dopolnitev. Drugo pa je seveda vprašanje načina uveljavljanja pravice. Ko so kršene v tem smislu, se poraja seveda vrsta pomislekov, in sicer: zastopanje pacienta, diskrecijska pravica ministra glede imenovanja, števila in delovanja zastopnikov, mnenje instančnega organa glede tega, kdo naj bo zastopnik, velikanska pritožbena komisija s 76 člani, stroški pritožbenih postopkov in podobno, če naj naštejem le nekatere. Rešitve, kot jih ponuja zakon, pacienta tisti hip, ko začne reševati svoje pravice, potisnejo v spopad z akterji, ki so mu pravice kratili, kar mislimo, da ni dobro. Prav tako mislimo, da ni dobro, da pacienta zastopa neki zastopnik. Zastopnika, če ga bo prizadeti pacient potreboval, če bo opravilno sposoben, si bo pacient izbral sam in to zunaj sistema, ki mu je krivico v kakršnikoli obliki storil. Gledano skozi dogovor koalicijske pogodbe, pa sami mislimo predvsem na nujno ustanovitev instituta varuha pacientovih pravic, ki bo varoval, opozarjal in predlagal ukrepe za varstvo pacientovih pravic tudi v načelu tako, da v prvi fazi ne bo izpostavljal identitete pritožnikov, tudi v izogib možnih povračilnih ukrepov. Glede na povedano predlagamo in pričakujemo, da bo predlagatelj v nadaljnji proceduri omogočil sprejeti določbo, ki naj opredeli potrebo po varuhu bolnikovih pravic in čas, v katerem naj ministrstvo za pravosodje za to potreben zakon pripravi. Pri tem seveda ostro odklanjamo izjavo gospe ministrice, da se je odrekla v koalicijski pogodbi zapisanega inštituta varuha bolnikovih pravic in upam, da ni celotne pogodbe vrgla v kanto za smeti, namreč na področju zdravstvene dejavnosti in zdravstvenega varstva se vrsta tam zapisanih dogovorov ne spoštuje, ne uresničuje in seveda pozablja, s čimer seveda se mi ne strinjamo. Če bo ta model razmišljanja vztrajal tudi pri tem zakonu, potem na koncu tega zakona ne bomo podprli. V tem trenutku pa v pričakovanju, da bo vendarle spoštovano, dobronamerno stališče, da je treba in je mogoče zakon v marsikakšni rešitvi dodelati in izboljšati, torej v tem pričakovanju in ob dejstvu, da računam, da bo vendarle zmagala zdrava pamet, bomo v prvi fazi zakon kot zadostno podlago v naši poslanski skupini, sicer s težkim srcem ob tem, kar smo slišali, podprli.
Hvala lepa. Poslanka Maria Pozsonec bo predstavila stališče poslanske skupine, narodnostne skupine. Izvolite.
Hvala lepa. Dosedanje pravice pacientov so sicer usklajene s prevzetimi mednarodnimi akti in vsebinsko ne odstopajo od pravic pacientov v primerljivih evropskih državah, vendar so kljub temu neustrezne. Obstoječa zakonodaja namreč na vsebuje preglednega kataloga pacientovih pravic, kjer bi vsebino vsake pravice podrobneje določili skupaj s potencialnimi izjemami ali posebnostmi ter pomanjkljivo urejenih, neenotnih, nepreglednih in neučinkovitih postopkov pri uveljavljanju kršenih pacientovih pravic. Predlog zakona tako ureja materialnopravne in procesne pravice, ne pa tistih, ki izvirajo iz obveznega in prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja. Tako imenovane obče pravice gredo namreč vsakemu uporabniku zdravstvenih storitev, ne glede na njegovo zdravstveno stanje, neodvisno od pravic iz obveznega in prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja. Te pravice morajo biti pacientom zagotovljene v okvirih javne zdravstvene službe kot zasebne zdravstvene dejavnosti. Predlog zakona naj bi predvsem preprečeval spore med pacienti in zdravstvenimi sodelavci ter učinkovito reševal spore, s posebnim načinom obravnave pacientovih pravic pa naj bi prispeval k dvigu kulture mirnega reševanja sporov z dodatnimi pojasnili, pogajanji, z dogovorom oziroma poravnavo. Hvala.
Hvala tudi vam. Poslanec Franc Jazbec pa bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se zavedamo problematike pravic pacientov. Gre za zelo občutljivo področje, kateremu se je potrebno posvetiti z vso odgovornostjo. Predlog zakona o pacientovih pravicah obravnava področje varstva pacientovih pravic na celosten in sistematičen način. Pri tem se s predlogom zakona sledi ureditvi na sistematičen način, tako da bo dosežen visok nivo pravne varnosti in enakosti. Še posebej zato, ker se obstoječe oziroma veljavne ureditve pacientovih pravic dotikajo zakonov o zdravstveni dejavnosti, o zdravstveni službi ter o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, slednji z vidika uveljavljanja pravic iz zdravstvenega varstva. Poslanski klub LDS je v lanskem letu vložil predlog zakona o pravicah pacienta. Takrat smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke navedeno ocenili kot pozitivno pobudo poslank in poslancev, da želijo z vložitvijo predloga zakona prispevati k večji stopnji pravne varnosti in enakosti na področju splošnih pravic pacienta. Pri tem smo opozorili, da predlagatelji s svojim predlogom niso upoštevali aktivnosti Ministrstva za zdravje, ki je skladno s terminskim planom izvajal aktivnosti na področju zaščite pravic pacienta. Predlog zakona o pacientovih pravicah, ki ga je pripravilo Ministrstvo za zdravje, je zaradi kompleksnosti in občutljivosti področja ter tudi temeljite ter kakovostne razprave in priprave dalo v javno obravnavo. Ravno zaradi tega in čim boljše normativne ureditve področja varstva bolnikovih pravic je Ministrstvo za zdravje vložilo predlog zakona v zakonodajno proceduro letos junija. Predloga zakona se dotikajo tudi številni prispevki pravnih strokovnjakov in strokovnih revijah. V Slovenski demokratski stranki se zavedamo, da ima vsakdo pravico do najvišje možne stopnje zdravja ter zdravstvenega varstva in dolžnosti skrbeti za svoje zdravje ter prispevati k uresničevanju zdravstvenega varstva in v skladu s svojimi možnostmi. Obenem se zavedamo, da je potrebno vsebino urediti temeljito in kakovostno. Pravica pacientov se tesno prepleta z najpomembnejšimi človekovimi dobrinami, kot so življenje, zdravje in osebna svoboda. Zato je pomembna njihova opredelitev v pravnem sistemu in tako tudi zagotovitev njihovega uresničevanja. Ena izmed osnovnih pravic bolnika je vsekakor pravica do soodločanja o poteku svojega zdravljenja, za kar pa mu mora država zagotoviti dobre pravne in stvarne podlage. Bolnik pa postane v sodelovanju soodgovoren za rezultat zdravljenja. Zakon, ki ga je v zakonodajni postopek vložilo Ministrstvo za zdravje, podrobneje ureja področje tako imenovanih občih oziroma univerzalnih pacientovih pravic in ne pravic, ki gredo pacientu iz naslova obveznega in prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja, čeprav med njimi obstoji tesna zveza. Delitev na obče in pravice iz naslova zdravstvenega zavarovanja sledi deklaraciji o promociji pravic pacientov, in sicer loči dve vrsti pravic, splošne pravice pacientov, ki zagotavljajo neko raven kvalitete zdravstvenega varstva v določeni državi oziroma dostopnosti do zdravstvenih storitev in so odvisne od razvitosti družbe in s tem povezane zmogljivosti zdravstvenega sistema, in individualne pravice pacientov pa so tiste, ki so povezane s človekovimi pravicami in temeljnimi svoboščinami ter pavicami pacienta kot potrošnika. Pacientove pravice so večinoma odraz splošne dobrine človekovih pravic in temeljnih svoboščin, zato posamične pravice v zakonu pravzaprav pomenijo aplikacijo ustavno priznanih pravic na specifično področje družbenega življenja. To je zdravstveno varstvo. Zakon našteva nekatere splošne dolžnosti pacienta, saj so njegove pravice po svoji naravi vezane na neke osnovne dolžnosti, ki jih ima pacient do zdravstvenih delavcev in zdravstvenih sodelavcev ter drugih oseb. Pacientovo spoštovanje dolžnosti, ki so v zakonu opredeljene zgolj s splošnimi formulacijami, predstavlja pogoj za primerno, kakovostno in varno zdravstveno oskrbo. Zakon vsebuje katalog pacientovih pravic, ki obsega 14 pravic. Zakon določa pravico pacientov, v posameznih primerih tudi njihovih svojcev, da se njihove zahteve oziroma pritožbe obravnavajo hitro in učinkovito. Če nesporazum ne bo razrešen v postopku za prvo obravnavo, kršitve pred pristojno osebo, bo pritožbo obravnavala centralna komisija oziroma, kot jo imenuje zakon, komisija za varstvo pacientovih pravic Republike Slovenije. Zakon določa, da so člani komisije, ki jih na podlagi javnega razpisa imenuje minister, pristojen za zdravje, imenovani za obdobje petih let. Predsednika imenuje Vlada Republike Slovenije. Zakon predvideva, da bo imela komisija 76 članov, predstavnikov različnih strok in nevladnih organizacij, delovala pa bo v ožjih senatih, določenih za vsak posamezen primer posebej. Zakon predvideva dve alternativni poti reševanja pritožb pacientov, mediacija ni smotrni postopek. Pri reševanju pritožb pacientov se odloča na podlagi subsidiarne uporabe določb zakona, ki ureja splošni upravni postopek, pri čemer se omogoča tudi izvedba postopka. Z namenom sprejetja odločitve za eno ali drugo vrsto postopka z namenom morebitne takojšnje rešitve spora je kot prvo pomembnejše procesno dejanje po vložitvi pritožbe predviden pripravljalni narok. Roki za posamezna procesna opravila so relativno kratki, ker zakon izhaja iz načela hitrosti postopki. To naj bi pripeljalo do čim hitrejše in čim bolj racionalne rešite, saj je možnost za uspešno rešitev spora večja ravno v času neposredno po nastanku kršite. Prizadetemu pacientu še potem vedno ostane sodna pot, če ne bo zadovoljen z odločitvijo komisije ali ne bo prišlo do sklenitve poravnave, seveda pod pogojem, da gre za izločitveni zahtevek. Predlog zakona zasleduje cilj, da bi prizadeti pacient z izvajalcem sklenil dogovor o odpravi kršitve. To je prva stopnja. Oziroma sklenil poravnavo v mediacijskem postopku ali postopku s pritožbo v senatni obravnavi, to je druga stopnja, saj so takšni dogovori oziroma poravnave najustrezneje v večini primerov ne le zato, ker so najcenejši, temveč pomenijo tudi najhitrejšo pot do razrešitve spornega razmerja. Zakon določa, da bo senat, ki bo obravnaval pritožbo, predlagal oziroma zahteval, ne primer, interni nadzor, strokovni nadzor, s svetovanjem ali tudi upravni nadzor, če bo ugotovil pri izvajalcu določene nepravilnosti. Prav tako ima senat pristojnost predlagati uvedbo disciplinskega postopka zoper odgovornega delavca izvajalca, ki je odgovoren za kršitev pacientovih pravic. Način opravljanja nadzora in ugotavljanja disciplinske odgovornosti ni predmet urejanja predlaganega zakona temveč zakona o zdravstveni dejavnosti in predpisov s področja delovnega prava. Zakon uvaja zastopnika pacientovih pravic, ki bi v postopkih pomagal pacientom, ki so v pritožbenih postopkih praviloma šibkejša stranka, saj ne razpolagajo z ustreznim strokovnim znanjem in drugimi potrebnimi informacijami, pri čemer se tako omogoča čim bolj kvalitetno in učinkovito uresničevanje njihovih pravic. Nekatere kršitve, obveznosti s strani izvajalcev zdravstvenih storitev ali zdravstvenih delavcev oziroma sodelavcev so opredeljene kot prekrški, za katere so predvidene denarne globe, pri tem pa ne gre za sankcioniranje kršitev pacientovih pravic, z eno samo izjemo, to je nespoštovanje zakonske zahteve po privolitvi pacienta za medicinski poseg oziroma zdravstveno oskrbo. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Poslanka Breda Pečan, pa bo predstavila stališče Poslanske skupine SD. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. Dober dan vsem, ki ste prisotni v dvorani in lepa hvala gospodu podpredsedniku za besedo. Socialni demokrati smo sodelovali pri predhodni obravnavi tega zakona in skupaj s sodelujočimi ugotovili, da zagotovo ta zakon Slovenija nujno potrebuje, zlasti pa seveda naši bolniki. Čisto na novo ureja področje, ki je zelo dobrodošlo, vendar ker še ni splošne prakse na tem področju prihaja do tega, da bomo verjetno deležni kasneje tudi še kakšnih izboljšav zakona, ne glede na to, da je pač v prvem branju zakon ta trenutek že v obravnavi v Državnem zboru. Ob vložitvi zakona v zakonodajno proceduro je kar nekaj pripomb prišlo s strani zainteresirane javnosti, na primer Zveze prijateljev mladine, Urada varuha človekovih pravic, Društva onkoloških bolnikov, Društva medicinskih sester, zdravstvenih tehnikov in babic, ki so posamično dali celo serijo pripomb, ki se pa v določenih delih prekrivajo. Zato bi bilo koristno, če bi ministrica pri obravnavi oziroma spremljanju teh pripomb, ki bodo dane danes v okviru splošne razprave, temeljito proučila skupaj s sodelavci tudi vse pripombe, ki so prišle s tako imenovanega terena. Dobronamerne so, izboljšale bi besedilo zakona in ga predvsem približale tistim ljudem, zaradi katerih je zakon pravzaprav pripravljen. To je bolnikom. Ena taka zelo splošna pripomba, ki mislim, da je zelo na mestu. Pojem "pacient" je samo tuja za pojem "bolnik". Treba je pogledati v Slovar slovenskega knjižnega jezika, Verbinčev Slovar tujk in podobno, vsepovsod je direktno prevedeno, lahko rečemo, izraz "pacient" v izraz "bolnik". Drugo, kar bi opozorili v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, je, da bi bilo koristno, če bi pojem zdravstvenega osebja združili, tako da se ne bi zdravniki pojavljali kot neka ločena skupina, enkrat kot ločena skupina, drugič pa kot sestavni del zdravstvenih delavcev, ker enostavno ni razloga, da bi prihajalo do neke diferenciacije, kot da bi šlo za dve skupini ljudi, ki opravljajo zdravstvene storitve. To je pripomba Društva medicinskih sester, zdravstvenih tehnikov in babic. Radi bi opozorili, da je sam zakon vendarle močno zapleten in za preprostega človeka težko uporaben, zato bi bilo dobro, da bi nekatere zlasti birokratske postopke poenostavili in da bi organi, ki skrbijo za varstvo bolnikovih pravic, bili bolj neodvisni. Tako ima na primer minister pri imenovanju komisije za varstvo bolnikovih pravic preveliko vlogo, saj lahko prosto izbira med predlaganimi kandidati, samo od njega je odvisno, kdo bo predsednik ali predsednica komisije, ker ga na njegov predlog imenuje Vlada, razen tega pa je tudi sestava komisije takšna, da je teža medicinskih strokovnjakov v komisiji, ki odloča o bolnikovih pravicah, prevelika. Dejstvo je, da bi komisija lahko z uporabo, z najemom strokovnjakov, to tudi predvideva sicer, da senat lahko uporabi za svoje delo strokovnjake z različnih področij, lahko bolj neodvisno odločala oziroma ne bi prišlo do dvomov v objektivnost komisije z ljudskim rekom "vrana vrani ne izkljuje oči". Po našem mnenju bi moralo biti določeno število članov komisije imenovanih izključno na predlog določenih neodvisnih institucij, ne pa tako, kot sedaj v zakonu piše, da ministru lahko predlagajo člane komisije tudi predstavniki civilne družbe. Tako bi recimo bilo smiselno, da bi minister določeno število članov in komisije imenoval na predlog varuha ali varuhinje človekovih pravic, na predlog urada pooblaščenke za dostop do informacij javnega značaja, na predlog recimo posameznih društev in združenj, ki združujejo posamezne kronične bolnike ali druge vrste in na ta način bi zagotovili, da bodo v komisiji tudi od ministra neodvisni člani. Treba je tudi povedati, da pacient v nobenem primeru ne more biti odgovoren za plačilo stroškov nasprotne strani. V 66. členu je namreč takšna možnost dopuščena in pacient je v sporu vsekakor šibkejša stranka ter bi lahko pomenilo, da v primeru, da s svojim zahtevkom ozirom pritožbo ne uspe, bi mu lahko senat naložil še plačilo stroškov postopka, ki jih je imel izvajalec zdravstvenih storitev, karje lahko zelo huda finančna obremenitev za posameznika. Ko govorimo o zastopniku bolnikovih pravic, bi moral zakon opredeliti tega zastopnika kot dejansko neodvisnega. Torej je zato zelo vprašljivo, ali je prav, da ga imenuje minister. Prav bi pa tudi bilo, da bi morda razmislili o tem, da bomo v kratkem imeli pokrajine in da bi bilo verjetno smotrno, da zastopnik ne bi bil imenovan centralno za celotno državo, ker tako ali tako je predvideno, da naj bi bil sedež zastopnika na posamezni območni enoti oziroma na posameznem sedežu Zavoda za zdravstveno varstvo. Torej lahko bi rekli, lahko bi bil tudi imenovan s strani pokrajinskega sveta in bi imel tudi delovno razmerje ob pokrajinski upravi, vendar ne znotraj nje. Zastopnik interesov bolnikov ne bi smel biti odvisen od nobene državne ali paradržavne inštitucije. Še nekaj v zvezi z zastopniki. Tukaj smo dobili tudi pripombe varuhinje bolnikovih pravic iz Maribora, ki bi jih bilo smotrno upoštevati v drugem branju, ker njene izkušnje zagotovo kažejo, da je marsikaj, kar je v zakonu zapisano, bi bilo lahko, ne da je slabo zapisano, lahko bi bilo pa zagotovo bolje zapisano. In glede na to, da ta zakon na nek način orje ledino, bi bilo zato koristno upoštevati ne samo njene pripombe, ampak tudi pripombe konkretno Društva prijateljev mladine, ki izrecno poudarja, da bi bilo potrebno v zvezi z pravicami otroka določiti v posebnem členu, pod kakšnimi pogoji in na kakšen način imajo otroci pravico do spremstva staršev pri bolniški in drugi zdravstveni oskrbi. Da ne pozabim. Še to. V 1. členu zakona je jasno napisano, da ta zakon varuje bolnikove pravice v odnosu do izvajalca zdravstvenih storitev, pa naj bodo to javni zdravstveni zavodi, in jih pozneje v 2. členu tudi eksplicitno našteva, in pa zasebnih zdravnikov in zdravstvenih delavcev, s tem, da je tukaj problem, ker zakon o zdravstvenem varstvu ne opredeljuje drugih zasebnih zdravstvenih delavcev, pri katerih naj bi pacient lahko oziroma bolnik lahko uveljavljal, svoje pravice. Ampak to ni niti bistveno. Bistveno je, da zasebnih zavodov 1. člen ne upošteva oziroma jih ne navaja, tako da je videti, kot da bi samo zasebni zdravniki - posamezniki bili odgovorni oziroma bi lahko bili predmet obravnave pri zagotavljanju bolnikovih pravic, med-tem ko zasebni zdravstveni zavodi, ki jih konec koncev v Sloveniji ni več malo in niso vsi nosilci koncesij [[...]]To je tudi treba vedeti. Mimogrede bi sama pa osebno opozorila, da je morda vendarle treba razmisliti, ob tem, da smo pred kratkim sprejeli Zakon o zdravilstvu, da tudi v primeru zdravilcev bi bilo verjetno dobro v ta zakon vnesti tudi pravice bolnikov, ki iščejo pomoč pri zdravilcih. Stvar razmisleka. Mislim, da ima ministrica, ki jo tudi posebej pozdravljam, možnost, da v tem času skupaj s pristojnim odborom zakon izboljša do skrajne možne mere. Z amandmaji se da marsikaj storiti in bilo bi zelo koristno. V Poslanski skupinia Socialnih demokratov bomo podprli ta zakon v upanju, da bo v času druge obravnave še izboljšan, da bo bolj enostaven in dostopen izboljšal razmere na področju varstva bolnikovih pravic. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Ljubo Germič bo podal stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Hvala gospa ministrica s sodelavci. Spoštovani kolegi in kolegice! V Sloveniji so nekatere pravice pacientov opredeljene že v zakonodaji iz leta 1992, pri čemer so posebej določene pravice iz zdravstvenega zavarovanja, ki pripadajo le zavarovanim osebam, posebej pa pravice, ki jih ima vsakdo pod enakimi pogoji. Pri tem pa je praksa pokazala, da bolj kot vsebina posameznih pravic je problematičen način njihovega uresničevanja, saj so postopki nepregledni, zapleteni ali pa niso omogočeni. Ker se nekateri postopki celo prekrivajo, ker se nekatere splošne pravice pokrivajo s pravicami iz zdravstvenega zavarovanja, je bilo zakon o varstvu pravic pacientov nujno pripraviti. Žal pa nam je, da je današnji predlog prišel na poslanske klopi šele po več letih čakanja. Bivšemu ministru Bručanu smo večkrat očitali odsotnost dolgoročnega načrtovanja, ki se je odražala tudi v zakonodajni dejavnosti ministrstva za zdravje. Iz vsakoletnih poročil varuha človekovih pravic smo lahko razbrali, da se varuh na področju zdravstva že več let ukvarja s problemi, ki so med drugim tudi posledica pomanjkanja zakonskih predpisov, med drugim tudi zakona, ki bi natančneje opredelil posamezne pravice pacienta in formaliziral postopke uveljavljanja, saj pacienti ne vedo v naprej, kaj smejo pričakovati in uveljaviti in kakšne so možne pritožbene poti v primeru kršitve njihovih pravic. Da bi bolniku zagotovili večje varstvo njegovih pravic, smo v Poslanskem klubu LDS že v juliju preteklega leta odločili in vložili Predlog zakona o pravicah pacienta v zakonodajno proceduro, vendar pa zakon po opravljeni splošni razpravi ni dobil večinske podpore. Z zakonom smo želeli pospešiti urejanje področja pacientovih pravic, saj so že takrat aktualni dogodki pokazali, da je varstvo in zaščita pacientov šibka, vladnega predloga zakona, ki bi urejal to področje, pa ni bilo od nikoder. Čeprav je vladni Zakon o pacientovih pravicah, ki ga danes obravnavamo, prišel na poslanske klopi dokaz pozno glede na napovedi, pa ga v Poslanskem klubu LDS vseeno pozdravljamo. V vsebini zakon ureja le področje univerzalnih pacientovih pravic in ne pravic, ki gredo pacientu iz naslova obveznega in prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja. Zato se sprašujemo, zakaj zakon ne obsega vseh pravic, tako iz zdravstvenega zavarovanja kot vse ostale, saj bi takšen pristop za pacienta prav gotovo bil enostavnejši in preglednejši ter bi mu omogočil lažjo in preglednejšo pot za njihovo uresničevanje. Iz poročil varuhinje bolnikovih pravic iz Maribora je namreč moč prebrati, da se vsebina njenega dela prepleta tako s splošnimi pravicami kot pravicami iz obveznega zdravstvenega zavarovanja. To pa je pokazala tudi danes oddaja na Radiu Slovenija 1, ki je bil uvod v obravnavo tega zakona. Zato si lahko predstavljamo, da bo takšno delo tudi zastopnikov pacientovih pravic. Samo po sebi se ob tem postavlja temeljno vprašanje, ali bo pacient lahko koristil pravico do brezplačne pomoči pri uresničevanju pravic in ali bo lahko uveljavljal pravice do obravnave kršitev pravic po tem zakonu, tudi če bo prišlo do kršitev pravic iz naslova zdravstvenega zavarovanja. Po našem mnenju bi zakon nujno moral prinašati takšno rešitev. Z vidika pacienta je namreč težko razumljivo, da ima določene pravice zapisane v drugih zakonih, saj pričakuje reševanje problemov na enem mestu, in to v najkrajšem možnem času. Zato bi bil nujno potreben ponovni premislek o vsebini splošnih določb zakona, ki takšno delitev prinaša. Seznam pacientovih pravic prinaša v zakon pravice, ki so do sedaj zapisane v Zakonu o zdravstveni dejavnosti in delno tudi v Zakonu o zdravniški službi, pri čemer je potrebno ugotoviti, da so na seznamu tudi nekatere nove pravice. Nemogoče je v kratkem času predstaviti vrsto vprašanj, ki jih prinašajo opredeljene pravice. Temeljno vprašanje, ki se pa ponavlja in velja za vse pravice, je, ali so zapisane tako, da jih bo na podlagi realne ocene stanja in razmer v slovenskem zdravstvu tudi mogoče uresničiti. Pri tem bi želel še posebej opozoriti na pravico do spoštovanja pacientovega časa in pravico do drugega mnenja. V okviru pravice spoštovanja pacientovega časa se med drugim opredeljuje čakalni čas, čakalne dobe in nacionalni čakalni seznam, ki poskušajo urediti pereče vprašanje čakalnih dob in uvesti nacionalne čakalne liste. Ob tem se postavlja vprašanje realnosti same izvedbe glede na vrsto podzakonskih aktov, ki jih mora napraviti minister, ter na zelo kratke roke, ki so zapisani v prehodnih in končnih določbah. Ob tem vprašanje čakalnih dob prav gotovo ni vprašanje samo tega zakona, ker je bistveno širše pogojeno. Zato bi morali že danes imeti jasen odgovor na celovito reševanje tega vprašanja, saj bodo lahko določila členov, ki obravnavajo to vsebino, v praksi prinesla vrsto težav, nejevolje in posledično tudi množično kršitev pacientovih pravic. Zato predlagatelja opozarjamo, da ni v dobri veri zagotovitve določene pravice vstopil v prevelike čevlje in s tem sebi, predvsem pa izvajalcem zdravstvenih storitev naložil, zaradi objektivnih omejitev in kratkih časovnih rokov neuresničljive naloge. Se pa strinjamo, da je nujno potrebno to področje urediti. Ob tem nastaja tudi vrsta vprašanj, vezanih na zagotavljanje nadzora. Med drugim, kako se bo lahko nadziralo, da posamezni pacient ni vpisan na več seznamov, kako bomo vedeli, da ni preskokov v čakalnih seznamih, kako se bo pogledalo vanje. V okviru pravice do drugega mnenja je po našem prepričanju pravica, ki jo definira drugi odstavek, preveč omejena na zelo zahtevne primere in zato je tudi vprašanje, kako bo lahko uresničljiva. Pravica do drugega mnenja je omejena na izvajanje storitev na terciarni ravni in kadar ima odločanje o zdravstveni oskrbi zaradi hude bolezni pomemben vpliv na nadaljnje življenje. Vprašanje je, kako bo lahko pacient s hudo boleznijo v primeru, če mu pravica ne bi bila dodeljena, uveljavljal kršitev v pritožbenem postopku. Ob tem pa je pravica do drugega mnenja omejena le na enkratno pravico v življenju, pri čemer se nedefinira, ali to velja za en tip bolezni ali za vse. Ker besedilo zakona vključuje tudi poglavje 3, ki govori o pacientovih dolžnostih, bi bilo smiselno razmisliti, da ne bi zavajali, ali ne bi spremenili tudi naslova zakona "v pacientove pravice in dolžnosti." Vsekakor pa zahteva natančno pojasnitev drugi odstavek 55. člena, ki govori o dolžnostih pacientov, da pacientu, ki ne bo spoštoval navedenih dolžnosti iz prvega odstavka tega člena, ne bo mogoče zagotoviti ustreznih rezultatov zdravljena in popolnega uresničevanja pravic po tem zakonu. Seveda tukaj je vprašanje definicije popolnega, torej gre za obseg, ki jih takšen pacient v okviru pravic ne bo deležen. Pri uresničevanju pravic in v postopkih, določenih v tem zakonu, pacientu svetuje, pomaga ali ga zastopa zastopnik pacientovih pravic, katerega delo je za pacienta brezplačno. V poslanskem klubu LDS smo prepričani, da pacienti potrebujejo nekoga, na katerega lahko naslovijo vprašanje in prosijo za pomoč pri reševanju svojih težav. To dokazujejo tudi pozitivne izkušnje varuhinje bolnikovih pravic v Mariboru. Pri tem pa se postavlja vprašanje, ali bo zastopnik pacientovih pravic res lahko neodvisno zastopal paciente v vseh, z zakonom opredeljenih, nalogah. Problem je predvsem v tem, da zastopnike imenuje minister, pristojen za zdravje in da bodo le-ti delovali na sedežu območnega zavoda za zdravstveno varstvo. Pri tem je nesprejemljivo, da je za zastopnika imenovan le tisti, ki ima visokošolsko izobrazbo zdravstvene in pravne stroke. Menimo namreč, da je določitev le dveh izobrazbenih smeri preozka. Seveda vsi podobni razmisleki veljajo tudi za komisijo Republike Slovenije za varstvo pacientovih pravic. V poslanskem klubu LDS podpiramo intenco predlagatelja zakona, da se čim več nezadovoljstva, nesporazumov in drugih težav v odnosu med izvajalcem zdravstvenih storitev in pacientom reši v obojestransko zadovoljstvo že na samem mestu nastanka. Seveda pa je čas 45 dni, v katerem naj bi bil sklenjen dogovor med pristojno osebo in pacientom, kategorično predolg. Ob tem menimo, da zakon prinaša prezahtevne, preveč zbirokratizirane, finančno zelo obremenjujoče, časovno izčrpljajoče ter za paciente lokacijsko najverjetneje zelo odmaknjene postopke v primerih, če razreševanje sporov in nesporazumov ni razrešeno v okviru prve obravnave. Postaviti se je potrebno v vlogo pacienta, ki je v teh postopkih običajno šibkejša stran, in ali mu ne bo zahtevnost postopka pred komisijo odvzela voljo in energijo za pritožbeni postopek. Pri tem je potreben tudi razmislek, kakšen vpliv bo na pacienta imelo določilo, da vsak udeleženec pred komisijo nosi svoje stroške. Nadalje se postavlja tudi vprašanje, ali je potrebna ustanovitev tako velike centralne komisije, ki bo skupaj s predsednikom štela 76 členov in bo predstavlja tudi precejšen strošek za proračun. Ker bo ministrstvo, pristojno za zdravje, letno pripravilo poročilo o stanju na področju varstva pacientovih pravic, bi bilo smiselno, da ga ob tem, ko ga predloži Vladi, predloži v obravnavo tudi Državnemu zboru. V Poslanskem klubu LDS imamo še vrsto pomislekov in vprašanj o vsebini predlaganega zakona, zato pričakujemo, da nam bo na vrsto vprašanj odgovorila tudi današnja razprava. Ker smo si v Poslanskem klubu LDS ves čas prizadevali, da bi nujno potreben zakon o pacientovih pravicah pozitivno prispeval k višji ravni varovanja zdravja, k boljšemu pregledu pravic in racionalnemu ter neodvisnemu reševanju pritožb pacientov, ga bomo kljub izraženim pomislekom in že posredovanim pripombam zainteresirane javnosti podprli v prvi obravnavi. Seveda pa od predlagatelja pričakujemo, da nam posreduje vsa pojasnila in odgovore na vse dileme, ki jih bo odprla današnja in se kasnejše razprave, in da bo zakon dopolnjen tako, da ga bo v praksi tudi možno uresničiti. Če pa bi se v nadaljnji razpravi pokazalo, da rešitve niso ustrezne, bo temu primerno tudi naše nadaljnje ravnanje v podporo tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Poslanec Martin Mikolič bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Lepo pozdravljeni! Spoštovani podpredsednik, spoštovana ministrica s sodelavci, kolegice in kolegi! V današnjem času smo priča izredno hitremu napredku medicinske znanosti, ker so z boljšimi gospodarskimi razmerami v državi bolnikom posledično zagotovljene tudi večje možnosti za zdravljenje in ozdravitev. Pacienti imajo pravico do tega, da so deležni najboljših in najnovejših diagnostičnih ter terapevtskih postopkov, država pa je dolžna poskrbeti za pogoje, da se tak cilj tudi doseže. A kljub vsemu se je v praksi prepogosto dogajalo, da so bili posamezniki nezadovoljni z odnosi, postopki in rezultati zdravljenja ter z uveljavljanjem pravic iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja ter socialnega in zdravstvenega varstva. Pacient je v razmerju do celotnega zdravstvenega osebja in zdravstvenega sistema v podrejenem položaju. Dodatno pa k tej podrejenosti prispeva tudi bolezen, zaradi katere je še dodatno oslabljen. Pacienti zato še toliko bolj potrebujejo pomoč in svetovanje, saj vseh ovir pri iskanju pravic niso sposobni premagovati in ne vedo v naprej, katere kršitve pravic sploh lahko uveljavljajo in na kakšen način. Pritožbene poti so v praksi prepuščene posameznim zdravstvenim zavodom in njihovim vodstvenim ekipam, kar pa pri pacientih vsekakor pušča senco dvoma, neodvisnost in nepristranskost obravnave njihovih pritožb, saj se počutijo v podrejenem in neenakopravnem položaju. Prav zaradi vseh teh razlogov v Novi Sloveniji pozdravljamo Predlog zakona o pacientovih pravicah, kjer bodo po novem dokončno združene vse pravice pacientov na enem mestu v enotnem zakonu. S tem bo omogočeno preglednejše in bolj učinkovito obravnavanje pritožb pacientov v pritožbenih postopkih. Dosedanji problem je predstavljalo predvsem nezaupanje pacientov v neodvisnost in nepristranskost oseb, ki odločajo o njihovih pravicah in pritožbah. S predlogom zakona se zato vpeljuje inštitut neodvisnega zastopnika pacientovih pravic, kar je ključna oziroma zelo pomembna novost omenjenega predloga zakona. Z vidika neodvisnosti je nova ureditev, ki uvaja zastopnika pacientovih pravic, zelo dobrodošla, saj le-ti pacientom svetujejo o vsebini njihovih pravic ter o načinih in možnostih njihovega uveljavljanja. Pacienti niso prepuščeni sami sebi, kakor je bilo žal velikokrat moč zaslediti v praksi do sedaj. Ker je v Sloveniji država dolžna poskrbeti za najvišji nivo varovanja zdravja, je omenjeni Predlog zakona o pacientovih pravicah vsekakor pozitiven prispeval k boljšemu pregledu pacientovih pravic in tudi k bolj učinkovitemu ter racionalnemu reševanju pritožb pacientov v pritožbenih postopkih. V Novi Sloveniji podpiramo predlog zakona, saj bo po novem omogočil, da se pritožbe rešujejo čim bližje kraju nastanka, kjer je do očitnih nepravilnostih prišlo, torej na prvi stopnji že pri samem izvajalcu zdravstvenih storitev, hkrati pa je tudi omogočeno sodelovanje vseh sprtih strani v kratkem času po nastalem dogodku. V predlogu zakona so jasno opredeljene pravice in dolžnosti sprtih strani ter zakonsko določeni razumni roki, ki prispevajo k hitrejšemu reševanju sporov. Prav tako je tudi na drugi stopnji reševanja pritožb zagotovljena strokovnost in neodvisnost hkrati, saj zakon določa, da mora biti v Komisiji za varstvo pacientovih pravic Republike Slovenije polovica predstavnikov različnih medicinskih strok, farmacije in zdravstvene nege ter polovica predstavnikov nevladnih organizacij. Prav tako je prisotnost članov civilne družbe zagotovljena tudi v senatni obravnavi. S tem se dviguje nivo zaupanja pacientov v neodvisnost in nepristranskost odločanja o njihovih pravicah. V Novi Sloveniji smo prepričani, da Predlog zakona o pacientovih pravicah razbremenjuje tudi sodno vejo oblasti in bo vsekakor prispeval k zmanjšanju sodnih zaostankov, saj omogoča reševanje pritožb na nižji ravni s pomočjo poravnav oziroma mediacije. S tem so omogočeni nižji stroški postopka in hitrejše reševanje odškodninskih zahtevkov, zdravstvenim zavodom pa posledično nižji stroški odškodnin. Seveda pa je treba poudariti, da kljub vsemu naštetemu ostanejo pacientom tudi na voljo vse dosedanje formalne pritožbene poti, kakor tudi sodne poti, če bi bili nezadovoljni z reševanjem svojih pritožb na nižjem nivoju. V Novi Sloveniji se zavedamo, da so pravice pacientov na nek način omejene z njihovimi dolžnostmi. Zato pozdravljamo določbe, ki opredeljujejo tudi dolžnost pacientov, od skrbi za svoje zdravje do upoštevanja navodil zdravstvenega osebja. Menimo, da je predlog zakona podlaga, da se napake in pritožbe obravnavajo čim bolj specifično in se specifično odpravljajo ter sankcionirajo. Nedopustno je namreč, da bi na račun posameznikov trpel ugled celotne zdravstvene organizacije in večine njihovih zaposlenih. V Novi Sloveniji se namreč zavedamo, da tudi pacienti velikokrat zlorabljajo svojo poškodbo ali bolezen ter odškodnine v povezavi s pritožbenimi postopki v prid reševanja svojega socialnega stanja. Torej je treba pri obravnavanju pravic nearbitrarno upoštevati tudi vprašanje pravic zdravnikov, ki so pri zdravljenju velikokrat postavljeni v težak položaj, saj nekateri pacienti pretirano, zlonamerno izkoriščajo svoje pravice brez upravičene, realne osnove. V Novi Sloveniji bomo Predlog zakona o pacientovih pravicah podprli, saj menimo, da bo zakon bistveno pripomogel k bolj pravičnemu obravnavanju pacienta kot enakopravnega subjekta v procesu uveljavljanja pravic, hkrati pa zakon izvajalce zdravstvenih storitev neformalno napotuje k preventivnemu ravnanju in čim bolj kakovostnemu ter odgovornemu opravljanju zdravstvenih storitev. Hvala.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine SLS bo podal stališče gospod Stanislav Brenčič. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Vsem prisotnim lep pozdrav! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da ima vsak bolnik pravico do učinkovitega zdravljenja, čim krajših čakalnih dob in prijaznega odnosa zdravstvenega osebja. Seveda pa je treba v demokratičnem sistemu predvsem spoštovati pravico pacienta do odločanja o svojem zdravljenju in načinu zdravljenja. To je po našem prepričanju temelj za konceptualno zasnovo predloga zakona o pacientovih oziroma bolnikovih pravicah. Že v Ustavi Republike Slovenije imamo zapisane in zagotovljene enake človekove pravice in temeljne svoboščine. Pacientove pravice pa predstavljajo poseben sklop človekovih pravic in svoboščin, ki se jih mnogokrat v vsakodnevnem življenju premalo zavedamo. Demokratična ureditev države se mora po našem mnenju izražati v skrbi za tiste, ki so pomoči potrebni in med te prav gotovo v prvi vrsti spadajo bolni. V ta namen konec koncev tudi vsi davkoplačevalci plačujemo davke in prispevke. V vlogi pacienta, bolnika, smo najbolj šibki, najbolj občutljivi, najbolj odvisni od drugih, najbolj pomoči potrebni a tudi občutljivo prizadeti, če te pomoči ni oziroma je nanjo treba predolgo čakati ali če ta pomoč ni taka kot bi jo v obče pričakovali. Še posebej je treba pri tem izpostaviti otroke in starejše ljudi. Dejstvo je, da si bolan človek zasluži ažuren, korekten, profesionalen in strokoven odnos zdravstvenega osebja, to je njegova, lahko rečemo tudi naša osnovna pravica, za katero pa odvajamo od svojih prihodkov tudi znatna sredstva. Zakon o zdravstveni dejavnosti sicer določa nekatere pravice pacientov, vendar se je v dosedanji praksi izkazalo, da je premalo opredeljena vsebina posameznih pravic, in da je neustrezen tudi način uresničevanja teh pravic. Potrebujemo torej pregleden katalog pacientovih pravic kjer bo vsebina vsake pravice podrobneje opredeljena in urejena. Potrebujemo enotno pregledne, učinkovite pritožbene postopke v primeru kršitev teh pravic. Predlog zakona oziroma tega zakona, prinaša te rešitve. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo menja, da ni problematičen sam obstoj pravic pacientov, ki so primerno usklajene z mednarodnim akti in bistveno ne odstopajo od pravic, ki so zagotovljene pacientom drugih evropskih držav. Predlog zakona bistveno ne širi kroga obstoječih pacientovih pravic, ki jih priznava veljavni zakon o zdravstvenem varstvu in zavarovanju ter Zakon o zdravstveni dejavnosti. Dodanih je le nekaj novih pravic, kot je pravica do spoštovanja pacientovega časa, pravica do preprečevanja in lajšanja trpljenja, pravico do preventivnih storitev in še nekaj drugih. Pravica do primerne, varne in kakovostne zdravstvene oskrbe, ki je urejena v 11., 12. in 13. členu, po našem mnenju pomeni kakovosten napredek v določanju nivoja zdravstvene oskrbe, hkrati pa povezuje potrebe pacientov s sposobnostjo zdravstvenih izvajalcev in z zmožnostjo zdravstvenega sistema v Republiki Sloveniji. Menimo, da je dostop do primerne, varne in kakovostne zdravstvene oskrbe eno od osnovnih oziroma izhodiščnih pacientovih pravic, na kateri se pravzaprav gradijo vse ostale pravice, ki jih določa predlog zakona. Odločanje o lastnem zdravju in življenju je temeljna osebnostna pravica posameznika. Privolitev v zdravstveno oskrbo ni le pravica bolnika, temveč tudi in predvsem zaveza zdravnika, da sme poseg opraviti šele, ko je pacient o njem poučen in je vanj prostovoljno tudi privolil. V okviru te pravice so v bistvu najbolj pomembna pojasnila, dolžnost zdravnika, da pacienta seznani s predvidenimi diagnostičnimi postopki in s predlaganim zdravljenjem. Pacient mora biti obveščen o stanju in možnosti zdravljenja tako, da se lahko svobodno odloči za zdravstveni poseg. Zato menimo, da mora biti pojasnilo takšno, da ga razume vsak pacient, upoštevaje njegovo zdravstveno in psihično stanje. Tu je potrebno posebej opozoriti na to, da se marsikje dogaja, da zdravniki bodisi zaradi preobremenjenosti ali pa iz kakšnih drugih razlogov zanemarijo pomen natančnega in nedvoumnega informiranja pacienta o njegovem zdravstvenem stanju, seveda pa je posameznega zdravnika k temu tudi težko zavezati. Pacienti postajajo vedno bolj informirani o svojih pravicah in posledično temu zahtevajo tudi ustrezno raven informiranja in zdravstvene oskrbe in v tem smislu je tudi predlog samostojnega zakona izjemnega pomena, ta namreč že z naslovom jasno izpostavi pomen pacientovih oziroma bolnikovih pravic. Ko govorim o spoštovanju pacientovega časa govorimo o obveznosti izvajalca zdravstvenih storitev, da poskrbi za najkrajši možni čakalni čas in čakalno dobo. Ta obveznost se mnogokrat ne izpolnjuje. V Slovenski ljudski stranki že dalj časa opozarjamo, da so čakalne dobe v zdravstvu eden najbolj perečih problemov, ki tarejo slovenskega bolnika in ga postavljajo včasih v popolno nemoč. Večurno čakanje pred vrati ordinacij, po našem mnenju, pomeni nekaj nedopustnega in ponižujočega že za dokaj zdravega človeka, kaj šele težje bolnega. V času, ko lahko preko interneta kupimo praktično karkoli moramo za lastno zdravje hoditi od vrat do vrat in čakati na datum pregleda, pa še tega nam večkrat prestavijo. Hud problem so čakalne dobe na specialistične preglede, saj je jasno, da se v času, ko bolnik čaka na določen specialističen pregled njegovo zdravstveno stanje lahko bistveno poslabša. Pravica pacienta je, da se mu postavi pravo diagnozo in to čim prej, hitro ugotovljena diagnoza pomeni tudi manjše stroške za zdravljenje in s tem varčevanje denarja za druge namene, med njimi za uvedbo prepotrebnih novih načinov zdravljenja. Upamo, da bo tudi ta predlog zakona, ko bo sprejet in uveljavljen pripomogel k skrajševanju čakalnih vrst za specialistične preglede, čeprav, zaradi sistemskih razlogov problematike, čakalnih dob v zdravstvu ta zakon sam ne more odpraviti. Iz tega mesta bi ponovno spodbudili odgovorne predvsem k temu, da z uporabo sodobnih informacijskih sistemov in drugih rešitev skrajšajo predvsem čas, ki ga bolniki porabijo za čakanje neposredno na dan pregleda ali kakšne druge zdravstvene storitve. V Slovenski ljudski stranki menimo tudi, da je s spremenjeno organizacijo dela v zdravstvu možno čakalne dobe za specialistične preglede skrajšati v celoti na vsaj mesec dni. Predlog zakona želi prispevati k dolgoročnemu zmanjševanju pritožb pacientov in s tem povezanih stroškov. V poslanski skupini zakon podpiramo že zaradi tega, ker je primarno usmerjen v preprečevanje kršitev oziroma sporov med pacienti in zdravstvenimi delavci oziroma zdravstvenimi sodelavci. Pomembno je tudi, da se uredi postopkovni vidik varstva pacientovih pravic oziroma da se vzpostavi učinkovito reševanje kršitev oziroma sporov v primeru, da do njih pride. Pritožbe v zdravstvu so sicer bolj redek pojav, bodisi zaradi šibkosti in podrejenosti položaja bolnika ali zaradi njegovega nezaupanja v učinkovit pritožbeni sistem. Treba je poskrbeti, da bodo ljudje verjeli oziroma zaupali v pravično obravnavo pritožb tudi v zdravstvu. Menimo, da predlogi, ki jih zakon na tem področju prinaša, pomenijo prijetno novost. Menimo tudi, da predlagani zakon sistemsko zagotavlja hitro in učinkovito obravnavanje pritožb. Domnevno kršitev bo najprej obravnavala pristojna oseba izvajalca zdravstvene storitve, če bo potrebno, pa bo kasneje na podlagi pritožbe kršitev obravnavala še Komisija za varstvo pacientovih pravic Republike Slovenije, čeravno se mi zdi nekoliko preširoko zastavljena, po številčnosti namreč. Dobra rešitev se nam zdi alternativno reševanje sporov v obliki mediacije. Dogaja se, da zdravnik zaradi preobilice dela - v zadnjem času se zdravniki pritožujejo tudi zaradi preobilice administrativnega dela - zanemari to, kar je za pacienta zelo pomembno, in sicer, pogovor, razlago bolnikove bolezni, tolažbo, razumevanje in nenazadnje uspešno zdravljenje. Izhajajoč iz tega je jasno, da so pogledi na kakovost oskrbe bolnika zelo različni. Zato je treba pritožbe jemati kot nekaj, kar prispeva k stalnemu preverjanju dela in varovanju pravic pacientov. Urejen sistem pritožbenih poti pa bo prinesel na eni strani zaščito pravic in interesov pacientov, na drugi pa tudi zaščito zdravnika in njegovih sodelavcev, če so neupravičeno obtoženi. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo torej predlagani zakon o pacientovih pravicah podprli kot dober predlog oziroma dobro osnovo za nadaljnjo proceduralno spremembo predloga zakona še na bolje. Pričakujemo, da bodo predlagane rešitve prispevale k izboljšanju stanja v zdravstvu in k še bolj doslednemu spoštovanju ter uveljavljanju pacientovih oziroma bolnikovih pravic. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Cvetka Zalokar Oražem, v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Lahko rečemo, končno! Po letih obljub, potem, ko je ta Vlada zakon obljubljala že od leta 2005, in tudi po brezkompromisnem zavračanju predlogov zakona o pacientovih pravicah, ki smo ga predlagali s strani opozicije, smo v parlamentarno proceduro dobili vladni predlog zakona, ki naj bi, poudarjam, naj bi, celovito in ustrezno reševal pravice pacientov. Ta "naj bi" poudarjam zato, ker menimo, da predlog, ki je pred nami, tega ne ureja na ustrezen način. Dejstvo je, da slovenski pacienti niso ustrezno zaščiteni. Da so poti za iskanje njihove pravice zapletene, nedorečene, nepregledne in tudi neobvladljive. Da se je večinoma ob postopkih ustvarila klima medsebojne stanovske solidarnosti in zaščite, tako da mirno lahko rečemo, da pravice za pacienta tudi takrat, ko bi bil do tega upravičen, skorajda ni. Ljudje so se iskanju pravice znotraj zdravstvenega sistema raje izogibali. O usodnih poteh, ki so jih prav tako iskali pa vemo, da so dolgotrajne. Za pravno varstvo ob zdravniških napakah v Sloveniji na Evropskem sodišču v Strasbourgu ugotavljajo, da je neustrezno in ga tako rekoč ni. Tukaj je še posebej problematično in neurejeno področje izvedenstva. Preiskava bi morala biti vodena zunaj institucije in neodvisno, toda žal kot pravi tudi dr. Rajko Pirnat, citiram, težava je, če preiskavo vodijo ljudje, ki so kolegi v službi. To se sicer bolj dotika, o čemer zdaj govorim, področja pravosodja in kazenske zakonodaje, toda vsebina je povezana. Menim pa, da se temu problemu tudi v zakonu, ki je pred nami, niste uspeli dovolj ustrezno izogniti, vsaj za prvo stopnjo obravnave pritožb lahko to mirno trdim. Pripravljavci zagotavljajo, da so od leta 2006, ko je bil predstavljen osnutek zakona, pregledali in upoštevali veliko število pripomb zainteresirane javnosti, posameznih nevladnih organizacij, kot tudi strokovnjakov iz tega področja. A to ne drži. Glede na vložene pripombe k predlogu zakona in po različnih pogovorih je temu težko verjeti. Večina pripomb ni bila upoštevana, na mnoge tudi ni bilo prejetega nikakršnega odgovora. Pri tem navajam priporočila doslej edine varuhinje bolnikovih pravic, ki je delovala za Maribor in okolico, gospe Magde Žezlina, neupoštevanje stališč Društva medicinskih sester, babic in zdravstvenih tehnikov Ljubljane, Društva onkoloških bolnikov, Zveze prijateljev mladine, Društva kroničnih bolnikov Slovenije in tako dalje. Naj pri tem omenim, ne upoštevam predloga Zveze prijateljev mladine, ki je neuspešno predlagala upoštevanje otrokovih pravic v bolnišnicah, saj so te specifične, kot tudi njihove potrebe v času bivanja v bolnici. Potrebno bi bilo, da se te pravice določijo, predvsem pa, da se zakonsko uredi in omogoči prisotnost staršev v procesih bolnišničnega zdravljena, kadarkoli je to v interesu otroka. Predloga zakona, zaradi neustrezno vodene javne razprave ne podpira tudi Komisija za družbene dejavnosti Državnega sveta Republike Slovenije, ki opozarja, da predlagatelj ni dal možnosti civilni družbi in stroki, da bi sooblikovali predlog zakona. Zato, novoimenovani ministrici predlagamo, da si po današnji prvi obravnavi vzame dovolj časa in ponovno prisluhne, po našem mnenju dobrim, upravičenim in nujnim predlogom ter pripravi pravzaprav nov, bistveno spremenjen, predvsem pa dopolnjen predlog. Menim, da so mnogi kolegi izrazili danes podobno stališče. Treba je torej omogočiti ponovno razpravo, upoštevati stroko in, seveda, jaz upam, da bo, ker je to obljubljala vse do sedaj, to ministrica tudi zares naredila. Lahko se strinjamo s predlagatelji, da je obstoječa ureditev pacientovih pravic neustrezna, pritožbene poti neenotne, nepregledne in neučinkovite, pacienti ne vedo kje in kako naj danes iščejo pravno varstvo. Nikakor pa se v Poslanski skupini Zares ne moremo strinjati, da predlagane rešitve uveljavljajo poenostavljene postopke, ki bi omogočili hitro in enostavno poravnavo obeh strank v postopku, s čimer bi se izognili tudi visokim stroškom. Nenazadnje se tudi ne strinjamo, da sorazmerni del stroškov za postopke pred tako imenovano državno komisijo nosi pacient, čeprav bo ta ustanovljena s tem zakonom. To bo pomenilo, da se pravzaprav revnejšim slojem onemogoča dostop oziroma možnost pritožb. Prav postopki, ki določajo pritožbene poti-tako imenovano dvostopenjsko reševanje kršitev, so po mnenju mnogih strokovnjakov v predlogu zakona rešeno neustrezno, saj lahko zaradi kompleksnosti in zapletenosti birokratskih poti pride do težav z izvajanjem zakona. Mirne vesti lahko rečemo, da je takšen zakon, kot je zdaj, zgolj metanje peska v oči, saj so številni ljudje, ki to materijo poznajo, na primer varuhinja gospa Magda Žezlin, zatrdili, da je ta zakon neživljenjski, da v praksi ne bo zaživel in da ne odgovarja na nobenega od odprtih problemov. V zakonu ni upoštevana niti ena njena rešitev ali sugestija, ki jih je v svojih letnih poročilih posredovala. Domnevne kršitve naj bi se po predlogu zakona najprej reševale v okviru tako imenovane prve obravnave kršitve, pred pristojno osebo izvajalca zdravstvenih storite in kasneje na podlagi pritožbe pred tako imenovano nacionalno komisijo z dolgim nazivom. Seveda pa člane te komisije, v tej komisiji naj bi bilo kar 76 članov, in seveda mislimo in se sprašujemo kakšna bo učinkovitost dela takšne komisije, člane te komisije imenuje minister pristojen za zdravje, sicer na podlagi javnega razpisa. Predsednika te komisije bo na predlog ministra imenovala Vlada. Ocenjujemo, da takšna rešitev ni dobra, da ni zadostnega zagotovila in možnosti za neodvisno, nepristransko delovanje komisije in njenega predsednika. Neposredna povezava in odvisnost od Vlade ne služi temu, da bi lahko upali na delovanje v korist pacienta. Za območja države, predlog zakona predvideva več zastopnikov pacientovih pravic, ki bodo delovali na sedežih območnih zavodov za zdravstveno varstvo, kjer jim bodo za njihovo delovanje zagotavljali tudi materialne in druge pogoje. Njihovo število bo odvisno od dejanskih potreb, ki jih bo ocenil minister. Minister bo imenoval tudi te ljudi, tudi te zastopnike. Torej, na eni strani materialna in prostorska odvisnost od zavoda, ki bo mnogokrat lahko tudi eden od obravnavanih strank v postopku, morda tudi tožena stranka, če tako rečem, ter na drugi strani zastopniki, ki bodo neposredno odvisni in odgovorni ministru, ne pa javnosti in pacientom. Morda bi bila primernejša rešitev - in to dajemo tudi danes v javnost -, da bi glede na to, da v tem trenutku oblikujemo pokrajine, bili ti zastopniki vezani in imenovani na pokrajinskih organih, čemur v prid govore tudi izkušnje mariborske varuhinje bolnikovih pravic, ki jo je imenovala Mestna občina Maribor. Na ta način je neodvisnost zagotovljena bistveno bolj, kot pa če zastopnika imenuje Vlada oziroma na predlog ministra. In v tem smislu se nam zdi, da ta rešitev ni dobra. Predlog zakona določa, da zastopnik opravlja svoje delo poklicno in je pri svojem delu neodvisen in samostojen. S tem se absolutno strinjamo, seveda pa mu je treba resnično dati možnost za neodvisnost in samostojnost. Ob tem je kar neverjetno pričakovati, da bodo zastopniki, ki jih bo imenoval minister in ki bodo imeli svoj sedež na območnih zavodih za zdravstveno zavarovanje, pri zastopanju interesov pacientov resnično delovali neodvisno in samostojno. Prav gotovo pa se nam tudi zdi, da ste se bistveno prelahko in prehitro odrekli varuhu bolnikovih pravic, tako je bilo danes rečeno, kajti prav to je morda tista pot, ki zares vodi k neodvisnosti in samostojnosti. Zato pravimo, da bodo morali koncepti zakona še enkrat doreči tudi ta del edine možne resnične neodvisnosti in samostojnosti, kot jo vidimo v Poslanski skupini Zares. Pritožbene poti in same zastopnike bi bilo treba umakniti iz in od zdravstvenega sistema in jim tako omogočiti popolno neodvisnost in samostojno delovanje. To je ključno pri tej zadevi, če želimo, da bodo pacienti in bolniki imeli resnično zaupanje v varuha bolnikovih pravic. Mislim, da trenutno edino taka varuhinja takšno zaupanje uživa. Sprašujem pa se, ali bo takšno zaupanje uživala neka sofisticirana 76-članska komisija na državni ravni, ali bodo takšno zaupanje uživali zastopniki, ki jih bo imenovala Vlada in bodo imeli svoje sedeže na zavodih za zdravstveno zavarovanje. Menimo tudi, da je zakon preveč zanemaril in neustrezno uredil občutljivo področje spoštovanja zasebnosti in celostne ter individualne obravnave. Ni vse povezano samo z varovanjem podatkov, ampak vsi vemo in poznamo in mislim, da se s tem bistveno premalo ukvarjamo, da je v veliki večini naših bolnic v bolniških sobah izjemno veliko pacientov, tudi do deset in več in da so tako imenovane vezite še vedno dogajajo brez upoštevanja zasebnosti in individualnega pristopa, prav tako pa tudi posamezni zdravstveni postopki v tako, bom rekla, obsežnih sobah s toliko postelj ne zagotavljajo potrebne zasebnosti. Mi ocenjujemo, da je treba temu področju v zakonu nameniti več pozornosti, ga bolj konkretizirati, kot je v tem predlogu, kajti to je nekaj kar pravzaprav je tiho in nepisano pravilo in jaz vem, da to hitro ne bo spremenjeno, je pa v to smer absolutno potrebno začeti delovati. Zakon mora doživeti bistvene spremembe. Katere, v katero smer, mislim, da sem s predstavitvijo stališča Poslanske skupine Zares nakazala in samo takšen zakon bomo v naši poslanski skupini tudi podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Martin Mikolič.
Hvala še enkrat za besedo. Tako kot sem tudi v stališču naše poslanske skupine zadevo, naše gledanje predstavil bi še enkrat ponovil, da smatram, smatramo, da je pripravljeno gradivo, ali pa ta materija primerna za nadaljnjo obravnavo. Sam smatram, da so v zakonu sprejeta vsa področja, če lahko tako rečem, kjer naj bi pacienti uveljavljali svoje pravice. Morda bi poudaril, da se mi zdi tudi primeren naslov zakona, se pravi uveljavljanje pacientovih pravic, ne bolnikovih. Seveda bi bil bolj vesel, če bi našli primeren slovenski izraz za pacienta. Kajti, zakon ne govori samo o bolnikih, tisti, ki so ali smo bolni, ampak govori o osebah, ki so uporabniki zdravstvenih storitev. Zato bi mogoče dodal en predlog za dopolnitev. Nikjer ni omenjeno, čeravno je to samo po sebi umevno, področje zobozdravstva oziroma stomatologije, čeravno še enkrat poudarjam, to je samo po sebi razumljivo, da je tu zajeto zraven, ampak mislim, da ne bi bilo narobe, če bi bil še kakšen stavek omenjen s tem imenom, kajti smatram, da je tudi na tem področju zelo potrebno urediti tako imenovane pacientove pravice. Če pogledam 5. člen, kjer so tudi navedene, čeravno se najbrž vse ne nanašajo na uporabnike teh storitev, kajti tam smo pa predvsem, mislim, da bolj pacienti kot bolniki, ampak da s sprejetjem tega zakona ne bi izvajalci tega področja pozabili, da se zakon nanaša tudi na njih. Vsekakor pa bi še enkrat poudaril, da je Vlada oziroma resorno ministrstvo, vsaj za mene, pripravilo dober zakon, res je tudi da je skrajni čas, da ta zakon tudi sprejmemo in da bomo v prihodnje lahko določene probleme vsi tisti, ki smo pacienti tudi lažje, ustreznejše reševali. Vsekakor bom podprl predlog, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Gospod Mitja Ljubeljšek, izvolite.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovana ministrica s svojim osebjem! Sam se ne bom poglobljeno spuščal v samo vsebino tega predlaganega zakona, ker verjamem, da smo ga več ali manj vsi podobno prebrali, slišana so bila tudi stališča posameznih poslanskih skupin, pa tudi predvsem zaradi tega, ker je za mano še kar nekaj bolj kompetentnih kolegov, ki so se ukvarjali s pripravo tega zakona in pa tudi kolegov in kolegic, ki so poglobljeno preučili sam zakon. Sam sem z zanimanjem prebral vsebino tega zakona, čeprav nisem član matičnega delovnega telesa v čigar pristojnosti je, da obravnav ta zakon. Prebral pa sem ga predvsem z vidika enega od uporabnikov zdravstvenih storitev in ocenjujem, da je predlog zakona, ki smo ga, poudarjam, v Sloveniji nujno potrebovali, vsebinsko izredno dobro pripravljen. Tega stališča ne menjam, čeprav sem slišal v posameznih stališčih tudi kar precejšnje kritike. In zakon sam je dejansko pisan na kožo pacientom. Ni birokratski, ampak je tisto, kar si državljanke in državljani tudi kot potencialni pacienti želimo. Kar mi je padlo v oči so zelo dobro opredeljene pacientove pravice in tudi njegove dolžnosti, pa tudi zaščita njegovih pravic. Sam bi izpostavil samo pravico, da se pacientov čas spoštuje, ker nam je vsem poznano, kaj se sedaj dogaja v praksi na tem področju. Kakšno je stanje pri naročanju, predvsem pa, kakšno je stanje v samih čakalnicah. In to bo dejansko, če se bo spremenilo v pozitivni smeri, zelo dobrodošlo za vse paciente. Predvsem pri naročanju bo potrebno poskrbeti tudi za najkrajši čas in samo čakalno dobo in če se bo zdravstvena storitev zavlekla za več kot 3 mesece, bo imel pacient pravico zahtevati kontrolni pregled pri zdravniku, ki ga je na zdravstveno storitev tudi napotil. Tudi ta zakon, ta predlog zakona, ki je pred nami, ki ga obravnavamo, kaže, da je bilo v času ministrovanja sedanjega kolega dr. Bručana veliko dobrega opravljeno. Veliko pravih stvari je bilo opravljenih in to kaže tudi ta predlagani zakon in sam verjamem in pričakujem, da se bo veliko dobrega in pravih stvari pokazalo tudi v prihodnje. Od skrajšanja čakalnih dob, do ustvarjanja pogojev za delovanje oseb in tudi za saniranje slabo vodenih investicij v času prejšnje vlade. Kar želim posebno poudariti in izpostaviti pri tem zakonu je naslednji. Na eni strani ugotavljam dobre sistemske, zakonske rešitve, v katerih je osrednji cilj človek, pacient in to je zapisano in to je prvi korak. Bolj pa me zanima in skrbi, da se bo kar je zapisano, tudi realiziralo v praksi. In na to želim posebno opozoriti, ker vem, da ne bo enostavno spremeniti miselnega ozadja vseh, tako zdravstvenega osebja v celotni zdravstveni hierarhiji, kot tudi pri pacientih, ker so v zakonu zapisane tudi njihove dolžnosti. Vzpostaviti bo treba prave organizacijske vzvode in aktivnosti. Zato je pred gospo ministrico zahtevna naloga, ker bo potrebno veliko sistemskega, organizacijskega in operativnega dela, predvsem pa kot sem rekel - spremeniti to miselno ozadje, kar je najtežje, v katerem bo prevladovalo prepričanje, da niso pacienti zaradi samega zdravstvenega sistema, zdravstvenih inštitucij in zdravstvenega osebja, ampak da je ravno nasprotno. Da so zdravstveni sistem, zdravstvene inštitucije in zdravstveno osebje v službi pacientov. In pri tem bo lahko gospa ministrica pokazala vse svoje menedžerske sposobnosti in jaz verjamem, da bo v tem tudi uspela. Zato pustimo času čas, jaz sam sem optimist, da se bodo rezultati v zadovoljstvo pacientov kmalu tudi pokazali, da ne bo napisano samo nekaj v zakonu, ne bo pa realizirano v praksi. Danes pa razpravljamo o tem predlaganem zakonu, o vsebini, kar je predpogoj za realizacijo v praksi. Predlog zakona vsekakor tudi podpiram, podprl bom tudi morebitne dopolnitve in izboljšave, ki se bodo izoblikovale tudi na osnovi današnje splošne razprave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kristijan Janc. Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovana ministrica s sodelavci, kolegice in kolegi! Tudi sam sem enakega mnenja, kot tisti kolegi, ki pravijo, da je skrajni čas, da je ta predlog zakona v Državnem zboru, da in danes o njem razpravljamo. Konec koncev je dobro, da je to vaš prvi zakon, ministrica, na vašem novem imenovanju tega vašega pomembnega položaja v Vladi, da si boste lahko skozi to današnjo razpravo, ki je bila že kar zanimiva in verjetno še bo, čim več tega zapisali, vi in vaši sodelavci, da bi lahko bil ta zakon, ki pa mora biti resnično naš skupen zakon, ne glede na pozicijo, opozicijo. To je zakon za naše državljane, naše paciente, naše ljudi, zakon ki se slehernega slej kot prej, dotakne, ko se sooča s tem problemom. Jaz sem že včeraj nekaj podobnega govoril, ko je opozicija zapustila tako pomemben dokument, kot je resolucija o visokem šolstvu, pa upam da danes tega ne bo in verjamem da se tudi ob končnem sprejemu tega zakona to ne bo zgodilo in da bo dobil široko podporo poslancev Državnega zbora. Zato verjamem, da ta materija, ki ste jo pripravili z vašimi sodelavci in jo dali preko Vlade v Državni zbor, je tudi po moji oceni, kakor po oceni predhodnikov, dobra podlaga. Dobra podlaga, ki daje našim pacientom pravice, ki jim gredo. Kajti pacient, kot vemo, je tudi bolnik. In ko si bolnik, takrat najbolje občutiš ali so tvoje pravice kršene ali niso. Smo pa seveda zagotovo vsi pri teh stvareh najbolj občutljivi, pa ko si jih zadate za svoje bližnje, je zagotovo ta pravica, če je kršena, najbolj boleča za človeka. Jaz sem prepričan, da boste te današnje pripombe, ki so tudi dobronamerne, ki sem jih poslušal tudi od kolegov iz opozicijskih strank, poskušali v čim večji meri upoštevati v materiji nadaljnje razprave, da si morda tudi vzamete nekoliko več časa pri pravicah do spoštovanja pacientovega časa. Zelo pomembno vprašanje. Ko pride do take in drugačne diagnoze, ko je treba neko stvar urgentno narediti, je vsak dan pomemben, ne mesec ali pol leta ali več, ko se rešuje človekovo življenje. Običajna praksa je ta, da se tudi to že danes, po mojem, izvaja na visoki stopnji. Moja izkušnja je tukaj zelo pozitivna. Tukaj je zdravniška etika in vse to, stroka naredi vse, da vsakomur, ne glede kdo je ta pacient, ponudi največ kar mora in mislim, da tukaj je. Ampak te stvari doslej niso bile napisane tako kot bodo v tem zakonu, in da bo ta zakon, pravim po Posavsko, čim bolj pil vodo, da bo za vse državljane najbolj primeren, in da bo skozi nadaljnjo razpravo tudi širši javnosti, tako strokovni kot laični, predvsem pa nam pacientom, kandidatom za bolnike čim bolj pisan na kožo, in da bomo v danem trenutku, ko pridemo do tega primera, tudi najbolj pozitivno zapisane točke v zakonu spoštovali. Torej mislim, da je ta popotnica več kot dobra, pozitivna. Tako naprej in čim prej v drugo obravnavo s pripombami, ki bodo dane, in da ga sprejmemo v korist vseh državljanov in državljank Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik! Sama se uvrščam tudi med tiste, ki menijo, da bo ta zakon zagotovo pomenil velik korak naprej pri zaščiti in varovanju bolnikovih pravic. Seveda v kolikor bo v praksi tudi dejansko zaživel. Ali pa bo v praksi dejansko zaživel tako kot bi moral, se bo po mojem najbolj pokazalo pri tem, kako učinkovito se bodo reševala sporna razmerja, kako učinkovito se bodo razreševale pritožbe, ugovori in pa uveljavljanje konkretnih pravic bolnikov. Zato se bom sama v svoji razpravi dotaknila samo poglavja, ki govori o zastopniku bolnikovih pravic, kajti na njem je, če prav razumem to poglavje, velika odgovornost za to, da bi bolniki dejansko uveljavljali te svoje pravice, ki jih zakon daje. Nisem docela razumela, kaj je hotela povedati gospa ministrica, ko je rekla, da se je predlagatelj odpovedal konceptu varuha, posebnega varuha bolnikovih pravic, češ da to itak sodi v širši koncept človekovih pravic in temeljnih svoboščin. To je seveda res, ne vem pa, kakšni so razlogi, da ste se odrekli temu konceptu varuha, kajti nemara bi vendarle veljalo ponovno razmisliti, ali ne bi raje uvedli prav varuha bolnikovih pravic, s posebnimi pristojnostmi, s posebnim statusom, ne pa zastopnika bolnikovih pravic, za katerega že v uvodnem členu pravite, da je samostojen in neodvisen. To je sicer vse lepo in prav, tako kot je zapisano, vendar pa naslednji členi, ki govorijo o pristojnostih tega zastopnika, o tem, kdo ga imenuje, na kakšen način, komu je odgovoren, pa niso docela adekvatni, ne ustrezajo tej trditvi, da je ta zastopnik res samostojen in neodvisen. Poglejte, najprej zastopnika imenuje minister, pristojen za zdravje, na predlog oziroma pred tem posluša oziroma pridobi mnenje komisije iz 64. člena tega zakona. In ko gremo gledat, kaj pravi ta 64. člen tega zakona, ta člen seveda pove, da, prvič, člane komisije imenuje minister, pristojen za zdravje, predsednika komisije pa spet imenuje Vlada na predlog ministra, pristojnega za zdravje. Potem tudi natančna merila, pogoje in postopek javnega razpisa, ker je pač ta zastopnik šele lahko imenovan po predhodnem javnem razpisu, torej, ta natančna merila in pogoje ter postopek javnega razpisa spet določi minister, pristojen za zdravje. No, in potem se lahko vprašamo, ali je potemtakem ta zastopnik bolnikovih oziroma pacientovih pravic res samostojen in neodvisen, ali pa je nemara zgolj javni uslužbenec. Kajti zastopnik deluje na sedežu območnega zavoda za zdravstveno varstvo, ki zagotavlja tudi vse materialne in druge pogoje za njegovo delo. Minister tudi, denimo, določi način informiranja pacientov, torej način, kako bo ta zastopnik informiral paciente, spet določi minister, pristojen za zdravje. Ali tu uvajamo neko cenzuro, spet neka obvezna navodila, ni jasno. In seveda potrebna sredstva za delo zastopnikov se letno določajo v finančnem načrtu območnega zavoda. To je za mene seveda vprašljivo, ker zastopnik ob takšnih določilih dejansko ni in tudi ne more biti neodvisen in samostojen. Je uradnik, javni uslužbenec, dejansko bi se reklo, je podrejen direktorju območnega zavoda, odvisen je od ministra. To je razvidno iz tega, kar sem navajala, in ali lahko potem upravičeno verjamemo in pričakujemo, da bo, denimo, pacientu pravilno svetoval o ustreznih pravnih sredstev, ki so seveda praviloma uperjena proti sistemu zdravstvenega varstva in proti izvajalcem zdravstvenih storitev in tako dalje, morda bo ravnal in svetoval pravilno, morda pa ne. In zdaj, če govorimo o tem ali je takšen organ pooblaščenec, zastopnik dejansko neodvisen in samostojen, se moramo vprašati vsaj to, katera so njegova pooblastila, kdo ga imenuje, komu je odgovoren, kdo ga lahko odpokliče - videli smo tudi, minister za zdravje - in kdo ga plačuje, seveda je tudi to zelo pomembno vprašanje. Odgovori na ta vprašanja pa dajo slutiti, da ta zastopnik bolnikovih pravic ne bo samostojen in neodvisen. Zato sem prepričana, da tako postavljen koncept tega zastopnika ni primeren in da bi vendarle veljalo ponovno preučiti možnost, da bi se odločili za varuha bolnikovih pravic oziroma pacientovih pravic, zato obstoji že dokaj uveljavljena in pozitivna praksa v nekaterih državah, tudi državah Evropske unije in morda bi kazalo malo pokukati tja v njihove ureditve, kako oni uspevajo na tem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Bručan.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Malo nenavadno bi bilo, če bi rekel, da tega zakona ne podprite. Zato seveda z velikim zadovoljstvom danes ugotavljam, da je kar precejšnja podpora pripravljenemu zakonu, da pa je seveda skupni cilj nas vseh, to kar je že bilo enkrat danes rečeno, da bo ta zakon res skupen in da bo pomenil nekaj bistvenih izboljšanj za paciente, k čemur si je ta koalicija in tudi ta vlada ves čas prizadevala. Moram reči, da je bilo danes v sami diskusiji nekaj govora o tem, kako je ta zakon pozen, naj bi bil pozen in tako naprej. Moram pa reči, da se zakon o bolnikovih pravicah pripravlja, če dobro vem, približno 10 let, malo manj mogoče, ampak 10 let. In da smo zdaj v teh 3 letih in pol, ta zakon dejansko tudi pripravili do take oblike, kot je bila danes tukaj predstavljena in kot je bila danes tudi večinska podpora vsaj v začetku razprave, v drugem branju tudi. Moram reči, seveda, da v prejšnjem mandatu Vladi ni uspelo pripraviti tega zakona, zelo si je prizadevala, da bi ga pripravila, pa ga ji ni uspela pripraviti. To je težek zakon, to je zakon, ki zahteva ogromno dela, ogromno volje, ogromno koordinacije in tudi zaradi tega zakon ni mogel biti pripravljen hitreje, kot je bil. Želel se je pač pri usklajevanju tega zakona, doseči čim večji konsenz. Te pripombe, ki so danes tu dane, je lahko sprejeti, bi jih bilo pa mogoče dati že bistveno prej. Predstavniki Vlade bodo verjetno lahko odgovorili tudi na vprašanje koliko teh pripomb je bilo res v postopku, v koordinaciji ali v postopku razprave dano in potem tudi upoštevano ali ne. Ampak na vsak način, vse tisto kar je dobrega, mislim, da bomo s strani poslancev lahko še v naslednji fazi dodali in tudi skupaj z Vlado potem v drugi obravnavi predstavili zakon, ki bo za vse sprejemljiv. V Evropi je samo 10 držav, ki imajo to z zakonodajo urejeno. Mi bomo 11 država, nekje v sredini in mislim, da je to tudi en dosežek. Bi pa rad nekaj povedal glede varuha bolnikovih pravic. Varuh bolnikovih pravic je bil ves čas priprave tega zakona ena od možnih variant. Vendar se je izkazalo, da sta bila oba varuha človekovih pravic, s katerima smo razpravljali v preteklosti, nekako nasprotnika inštitucije Varuha bolnikovih pravic. Tudi sedanja varuhinja, s katero sem se sam o tem pogovarjal. Moram reči, da inštitucija Varuha človekovih pravic zajema tudi inštitucijo varuha bolnikovih pravic. In namestnik varuha človekovih pravic je tisti, ki je odgovoren na inštitutu varuha človekovih pravic tudi za področje varovanja bolnikovih pravic. S temi zastopniki bolnikovih pravic pa se je želelo, ali pa se želi nekako še razširiti možnosti, ki jih imajo, da bi jih imeli pacienti pri uveljavljanju svojih pravic. In mislim, da je ta način primernejši in da to tudi, ne glede na to, da v koalicijski pogodbi piše, da bo to Varuh bolnikovih pravic kot poseben inštitut, ne ovira takšnega izboljšanega postopka, kakršen je tu predlagan. Pritožbeni postopek v zdravstvu je zelo pomembna zadeva. Jaz sam sem dolga leta delal s pacienti, še pred tremi, štirimi leti in seveda stvari dobro poznam in moram reči, da ta predlog tu omogoča izredno dobro pot, ki omogoča pacientom zelo hitro poravnavo oziroma hiter konsenz z zdravnikom ali z zdravstvenim osebjem, če je do kakšnega konflikta, do kakšne težke situacije prišlo. 95% vseh problemov, ki nastanejo v delovanju ali pri delu zdravnika ali pri zdravljenju pacienta, se da na ta način zelo hitro in enostavno rešiti. In tako smo tudi pravzaprav ves čas delali, čeprav ni bilo to institucionalizirano z nekim predpisom ali aktom, to pa zdaj seveda še posebej to ureja. In jaz mislim, da je prav v tej točki ta zakon zelo pomemben, ta dvofazni postopek dejansko omogoča ogromno število rešenih primerov v kratkem času, v kratkem času in v koristi seveda obeh strani. Jasno je, da so ti zastopniki pacientovih pravici bili dani, v narekovaju, v zavode za zdravstveno varstvo, vendar moram reči, da se z ustanovitvijo pokrajin, kot je bilo danes že omenjeno, te možnosti širijo prav na pokrajine in pokrajine bodo, sem prepričan, tista mesta, ki bodo v prihodnje urejala to področje za lasten teritorij, za svoje območje. Seveda je bilo danes nekaj pripomb v tej diskusiji, glede na to, kdo naj daje ali kdo naj imenuje te zastopnike. Ne vem. Župan je tisti, ki je primeren - sem razbral v diskusiji, minister za zdravje pa ne. Zdaj ne razumem v čem je razlika, oba sta politika in oba pravzaprav sta pristojna, ali eden ali drugi, da tako komisijo ali takšnega zastopnika tudi imenujeta. In v tem ne vidim sploh nobene razlike, tako da mislim, da je to samo stvar odločitve in da je verjetno res smer, ki je začrtana tudi s tem zakonom v smeri pokrajin tista, ki bo dejansko pripeljala rešitev tega problema o katerem danes tu govorimo. Tudi ni bilo mogoče najti druge rešitve glede plačevanja. Če bo kdo v diskusiji nakazal možnost drugačnega načina plačevanja, če se bo to pokazalo, bomo v koaliciji to morali tudi z veseljem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Darja Lavtižar Bebler, replika.
Ja, prosim za repliko, ker je tudi gospod kolega Bručan gledal sem, ko je nasprotoval tistim mojim kritikam v zvezi z zastopnikom bolnikovih pravic in se pri tem skliceval tudi na mnenje sedanje varuhinje človekovih pravic. Jaz bi tukaj rada samo povedala, da gre tukaj za dva različna inštituta. Ko je govor o pooblastilih, pristojnosti varuha človekovih pravic je treba vedeti, da ustava pravi, da se za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin v razmerju do državnih organov, organov lokalne samouprave in nosilcev javnih pooblastil z zakonom določi Varuh pravic državljanov. Se pravi ta varuh, sedaj varuhinja, ima povsem druga pooblastila in pristojnosti napram organom oblasti in tako naprej. Mi pa tukaj govorimo o nekem varuhu, ki se bo konkretno vpletel v postopek uveljavljanja pravic konkretnega bolnika in zato imamo tudi v modelih, ki jih srečujemo po svetu več tipov varuhov človekovih pravic, eno je ta parlamentarni tip varuha, ki ga imamo mi, kar je zdaj gospa Čebaškova, drugo so pa recimo tudi vladni varuhi, ki jih imenuje vlada ali so oblikovani kako drugače. In jaz tudi iz razprave gospe Zalokarjeve nisem razumela, da se je ona zavzemala za to, da bi tega varuha oziroma zastopnika bolnikovih pravic imenoval župan, ona je rekla "pri bodočih pokrajinah naj bi bili imenovani" in seveda odvisno kdo ga potem in v kakšnem postopku imenuje. Jaz se ne opredeljujem glede tega, ampak hočem povedati, da je veliko možnosti, ki bi jih morali preštudirati in se potem odločiti za eno, ki bo dovolj učinkovita za konkretnega bolnika, kadar so prizadete njegove konkretne pravice. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Drago Koren.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem v tej dvorani, še posebej ministrici! Najprej moram reči, da sem vesel, da je končno prišel ta zakon v parlament, da bo tudi ta zakon pripomogel k izboljšanju razmer tako pacientov kot na splošno zdravstva v celoti. Najprej bi želel reči naslednje. Ko sem prebiral ta zakon, sem začel razmišljati, zakaj ni v naslovu samega zakona poleg pacientovih pravic dodano tudi "in dolžnosti". V samem zakonu, vemo, da je ta vsebina podana in obdelana, menim pa, da bi že sam naslov moral vsebovati tudi to drugo kategorijo. Človeško, naravno je, da se namreč svojih pravic ljudje zelo hitro zavedamo, da pa ravno tako hitro pozabimo na svoje dolžnosti. Prva alineja na temle listku, kamor sem si napisal nekaj točk, o čemer bi govoril, se glasi "pohvala". Mislim, da je prav, da tudi danes ob tej priliki povemo, da imamo zelo dobro zdravstveno službo, da imamo zelo dobro zdravstveno osebje, da imamo dobre zdravnike, da imamo dobre specialiste. Kar se tega tiče, je morda treba reči samo to, na žalost imamo veliko pomanjkanje zdravnikov, da je to ena velikih težav in da je za to pomanjkanje kriva tudi politika v preteklosti. Vendar kljub temu, da imamo tako dobro zdravstveno službo in osebje, pa moram reči, da imamo zelo slabe razmere v zdravstvu. Dotaknil se bom pravice, ki je zapisana v predlogu zakona pod četrto alinejo pri pravicah, pravica do primerne, kakovostne in varne zdravstvene oskrbe. Mislim, da vse ostale pravice, ki so tu naštete, bo lahko uresničiti, samo ta pravica bo po mojem mnenju težko izvedljiva ali pa vsaj časovno bo kar precej časa trajalo, da jo bomo lahko izvedli. Ko se ta pravica obrazlaga, je v 2. točki napisano: "Primerna zdravstvena oskrba je tista, ki je skladna s pacientovimi potrebami" - to se mi zdi zelo dobro - "ter z možnostmi zdravstvenega sistema v Republiki Sloveniji." Ta del, se pravi zmožnost zdravstvenega sistema v Republiki Sloveniji, je pa tisto, ki meni postavlja veliko vprašanje, kako bomo to pravico lahko v resnici izvajali in izvedli. Pacient, po moje, ima pravico, da leži v bolnici v eni normalni sobi pod enimi normalnimi pogoji, kjer ni temperatura 40 stopinj, jaz bom rekel že to, da je v sobi 8, 10 ali 12 pacientov, to niso normalne razmere. In po moje je to tudi pacientova pravica, da se te razmere normalizirajo. Se pravi pravica do postelje v normalni sobi, ne da pacient leži na neki zasilni nosilki na hodniku. Pravica do normalnega opravljanja svojih fizioloških potreb. Morda se komu to zdi smešno, ampak na žalost imamo v naših ustanovah tudi na tem področju zelo, zelo slabe razmere. Ko sem govoril o sobah po osem oseb, ampak potem so pa štiri sobe z enim WC-jem, z enim tušem in tako naprej. Jaz mislim, da ob vsem razvoju naše družbe in zagotavljanju razno raznih pravic moramo poskrbeti tudi za te najbolj osnovne potrebe, ki jih ima pacient. O ostalih pravicah jaz ne bi kaj posebej govoril, jaz sem prepričan, da so uresničljive in da jih bodo tudi pacienti znali izrabljati in izkoristiti. Zaključil bom tako; če bomo te primerne potrebe zagotovili, da jih bodo pacienti imeli, bo tudi manj sporov in tudi manj napak v strokovnih odločitvah pri posameznih zadevah. Z veseljem ta zakon podprem in želim, da bi se razmere, še posebej tiste najbolj kritične, čim prej razrešile. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Cvikl.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Sam menim, da absolutno potrebujemo Zakon o bolnikovih pravicah. Mislim, da bi celo še ustreznejši naslov bil tisti, ki ga imajo na Finskem, in to je zakon o položaju in o pravicah bolnikov. Namreč menim, da je temeljno vprašanje pravzaprav povezano s tem, kako razumemo tega bolnika oziroma bom raje rekel državljana ali državljanko. Ali ga razumemo kot subjekta zdravstvenega sistema samo takrat, ko je bolan in ko potrebuje zdravstveno varstvo, ali ga razumemo v celotnem času, takrat ko prispeva v zdravstveno blagajno, takrat ko bi moral biti deležen preventivnih in drugih pregledov in seveda takrat, ko je zaradi teh ali onih razlogov bolan in pride do zdravstvenega izvajalca po posamezno storitev. Zato je potrebno tudi razmisliti o tem vidiku, ali gre res za zakon o pravicah bolnikov ali državljanov Republike Slovenije v zdravstvenem varstvu. In zato se mi zdi, da je finski naslov, zakon o položaju in pravicah državljanov in državljank, verjetno pravi naslov. V tej zvezi temeljno vprašanje, o katerem velja tukaj danes nekaj reči, so vrste pravic, ki jih imamo. In tukaj ste korektno zapisali, da je ena od prvih pravic, poleg pravice do primerne kakovostne in varne zdravstvene oskrbe, pravica do dostopa do zdravstvene oskrbe in preventivnih storitev. Vidite, že tukaj v tem samem tekstu, ko govorite o pravicah do preventivnih storitev, je očitno, da je zakon preozek, ker pacienti, ki niso bolni, so zdravi državljani, potrebujejo preventivne storitve in zato je treba zakon razširiti. Vendar je moja temeljna dilema, da na nek način pravite, da pravica do dostopa, je omejena z vsakokratnim sistemom zdravstvenega varstva, določitvijo storitev in je odvisna od zmožnosti zdravstvene blagajne ter standardom medicinske stroke. Temeljna dilema, ki je s tem povezana, je potem tudi povezana, po mojem, z vprašanjem, kje naj bo ta varuh pravic. In če ponovno grem na Finsko, na Finskem je varuh pravic pri izvajalcih. Ko je posameznik bolan, ko potrebuje zdravstveno storitev, ne bo šel na zavod za zdravstveno zavarovanje, na območno enoto iskat svojo pravico, ampak, v narekovaju, "potrebuje nasvet" na licu mesta. Zato je meni zelo nelogično, da bi v Ljubljani pacienti iskali svoje pravice na Miklošičevi namesto na Zaloški ali pa kjerkoli bo v Ljubljani kadarkoli kasneje zagotovljena temeljna oskrba državljanov. Ali je prav imeti varuha pacientovih pravic na območni enoti zavoda za zdravstveno zavarovanje? Ja, če seveda razumemo vlogo zavoda za zdravstveno zavarovanje kot neke vrste edinega povpraševalca po zdravstvenih storitvah oziroma po storitvah izvajalcev zdravstvenih storitev. Sam razumem zavod za zdravstveno zavarovanje kot kupca storitev v imenu nas zavarovancev. In če imamo na eni strani kupce storitev in če imamo ponudnike zdravstvenih storitev, je nekako nelogično, da je tisti, ki ščiti interes subjekta, v tem sistemu na povpraševalni strani. Zato se mi zdi, da bi rešitev, ki bi sledila rešitvi varuha človekovih pravic z imenovanjem varuha pravic državljanov v sistemu zdravstvenega varstva, bodisi, ja, lahko v okviru novih pokrajin. Če pa bi se drugače dogovorili, pa bi se lahko tudi to uredilo na državni ravni. Sam namreč nikakor ne morem pristati na tezo, da so območne enote zdravstvenega zavarovanja oziroma Zavoda za zdravstveno zavarovanje pravzaprav tisto mesto, kjer ta proces varovanja pravic pacientov urejamo na nek formalističen način. Moj občutek je tudi, da zakon sledi nekemu, bom banalno rekel, upravnemu postopku, prva stopnja in druga stopnja, čeprav gre tukaj pri zagotavljanju pravic pacientov včasih do temeljnega vprašanja, ali so ljudje sploh informirani, ali so seznanjeni. Vsakdo lahko veliko pove o našem javnem zdravstvenem sistemu. Ampak jaz mislim, da ena temeljnih pravic, ki je ljudje nimajo, je navadno povezana s tem občutkom, da to so pa seveda ljudje v belih haljah in mi državljani moramo biti veseli, da dobimo kakršnokoli storitev. Zato je ozaveščanje in zavedanja državljana, da ima ravno v tej bolnišnici svojega varuha, svoje mesto, kamor vstopi in da ni ji edino mesto v katerega vstopi, medicinska sestra ali medicinski brat, ki sprejema vašo zdravstveno izkaznico, ampak da v primeru konflikta poišče pomoč na licu mesta. Zato je meni rešitev iz Finske z varuhom pacientovih pravic, ki so organizirani pri posameznih izvajalcih zdravstvene dejavnosti oziroma za več izvajalcev skupaj, dobra rešitev. In tudi tista rešitev, ki bo temu zakonu dala največjo dodano vrednost. Ta zakon ni zaradi tega, da nekdo je varovan pred eventualno tožbo, ker se v upravnem postopku ugotovi, da je vse naredil prav. Ampak ta zakon je zato, da slovenskim državljanom in državljankam Republike Slovenije, zavarovancem obveznega zdravstvenega zavarovanja in zavarovancem v prostovoljnih zdravstvenih zavarovanjih, kakorkoli se bodo oblikovale, damo dodatno informacijo, da je še nekdo, ki jim pomaga uveljavljati svoje pravice v tem sistemu. Temeljna dilema, ki se bo potem pojavila, je povezana s famozno zgodbo, ki se imenuje čakalne vrste. Razvoj medicinske stroke, kjerkoli po svetu in omejena javnofinančna sredstva ne omogočata, da ne bi bilo čakalnih vrst. To je dejstvo povsod v svetu, tudi v Skandinavskih državah, kjer recimo za to dajo relativno največ denarja. Čakalne vrste skupaj s tako imenovanimi drugimi mnenji ali pa druga mnenja kot način podaljševanja čakalnih vrst, vse to so znane metode, kako pač omejena sredstva razporejaš na čim večje število uporabnikov. Zato seveda se bo zgodilo naslednje. Čakalne vrste se bodo podaljšale, ker se bo več ljudi zavedalo svojih pravic. In bodo na pravem mestu iskali svoje pravice. Vendar to ne pomeni, da so pravice zmanjšane, to samo pomeni, da je večjemu delu državljanov, zavarovancev nudena informacija o tem, kakšne pravice imajo. Zato predstavniki Ministrstva za zdravje, gospa ministrica, vsi, ki ste sodelovali pri tem zakonu, pozabite ta formalistični upravni postopek in razmišljajte o tem, kaj ta zakon res želi doseči: dati ljudem informacijo o njegovih pravicah in jih peljati skozi labirint primarnega, sekundarnega in terciarnega zdravstva in zato seveda bi varuh moral biti pri izvajalcih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep pozdrav, kolegice in kolegi! Spoštovana gospa ministrica s sodelavci. Čeprav ni tipično slovensko, pa vseeno dovolite, da najprej izrečem zahvalo ekipi, ki jo je vodil prejšnji minister mag. Andrej Bručan, ki je pripravila besedilo tega predloga zakona tako daleč, da lahko imamo danes tukaj v Državnem zboru prvo obravnavo. Resnično je to veliko delo in veseli me, da danes pravzaprav z velikim odobravanjem Državni zbor opravlja prvo branje tega zakona. Že sedaj napovem, da bo poslanska skupina Nove Slovenije podprla današnji sklep, da gre predlog zakona v nadaljnjo parlamentarno obravnavo. Danes v medicini pogosto govorimo o industriji zdravja in o potrošništvu, ki ga spodbujajo vedno večje zmožnosti zdravstvenih tehnologij in farmacevtske industrije in nova znanstvena odkritja, kar hkrati prinaša tudi nova tveganja. Znanstvena in tehnološka revolucija je bistveno spremenila medicinsko prakso, ne le v smislu celostnih pristopov, uporabe novih metod zdravljenja, odkrivanja, preprečevanja in napovedovanja bolezni, temveč je posegla tudi v temeljni odnos zdravljenja, ki obstaja med zdravnikom in pacientom. Postavila je, ta znanstvena in tehnološka revolucija namreč, nove izzive zdravstveni politiki, izobraževalnim in raziskovalnim sistemom, ki se morajo odzvati na pričakovanja in zahteve državljanov ter na stalne družbene spremembe. V novi vlogi partnerja, ki ima možnost izbire in odločanja, pa državljan in pacient sprejema tudi drugačno odgovornost za svoje zdravje in način življenja znotraj spremenjenih odnosov. Na svoja ramena prevzema del zdravnikove in družbene odgovornosti. Pogosto navdušen nad novimi tehnologijami, prepričan v nezmotljivost zdravnikov in uspeh medicine, mora biti dobro seznanjen z omejitvami, morebitnimi tveganji in s posledicami svojih odločitev. Ne zgolj odpiranju dialoga za sodelovanje, tudi ozaveščanju te nove vloge, ki jo ima državljan v zdravstvenem sistemu, je med drugim namenjen tudi Zakon o pacientovih pravicah. Z zakonom, po mojem trdnem prepričanju, jasno določamo oziroma bomo določili vsebine posameznih pravic in postopke, s čimer želimo olajšati spore med pacienti in zdravstvenimi delavci ter pospešiti njihovo reševanje. V dosedanji praksi se je namreč izkazalo, da je vsebina posameznih pravic pomanjkljiva, postopki njihovega uresničevanja pa so nejasni in sila zapleteni. Pacienti bodo odslej vnaprej vedeli, katere pravice lahko uveljavljajo in na kakšen način. Slovenija je država, ki je po zakonu dolžna poskrbeti za najvišji nivo varovanja zdravja. Prav tako so k temu zavezane tudi lokalne skupnosti s pooblastili, ki jih imajo na področju zdravstvenega varstva in organiziranja služb, ki zasledujejo omenjeni cilj, torej najvišji nivo varovanja zdravja. Za varstvo bolnikovih pravic mora torej poskrbeti država z jasnimi pritožbenimi postopki in neodvisnim varstvom bolnikovih pravic. Bolnikom je treba približati možnosti pritožbe in jih pravočasno informirati o možnostih pritožbenih postopkov. Pritožbene postopke v zdravstvu je nujno treba opravljati izven zdravstvenega sistema, tako da so pri presoji zagotovljena strokovnost, samostojnost in neodvisnost. Le tako bomo na področju varovanja bolnikovih pravic pri ljudeh dosegli tudi zaupanje. Z rešitvami, ki so predlagane v pravkar obravnavanem Predlogu zakona o pacientovih pravicah, se osebno strinjam. V praksi se tudi pogosto dogaja, da se bolniki zavedajo svojih pravic glede pritožbenih postopkov, na primer na nivoju zdravstvenega zavoda, vendar so izkušnje iz preteklosti pokazale, da se ti postopki zelo redko rešijo v prid bolnikov. Zato se pri bolnikih upravičeno pojavlja dvom v nepristranskost teh institucij pri reševanju njihovih pritožb. Nepoznavanje predpisov pri bolnikih je velikokrat posledica nenehnega spreminjanja le-teh. Vzrok za kršitve bolnikovih pravic je velikokrat v preohlapni zakonodaji, ki je premalo določna in omogoča, da prihaja do kršenja pravic bolnikov. Bolnikove pravice prevečkrat pogojujejo in ocenjujejo zdravstveni strokovnjaki, kar ne zagotavlja nepristranskosti. Bolniki pa želijo pri varovanju svojih pravic neodvisnost in nepristranskost. V predlogu zakona je dobra rešitev, ki zagotavlja nepristranskost. V Sloveniji se kažejo tudi potrebe po zastopniku pacientovih pravic, saj lahko le institucija, ki je neodvisna glede ustanovitvenih pogojev, in neodvisna pri svojem delovanju, zagotavlja varstvo bolnikovih pravic v izključno korist bolnika. Kot rečeno, bomo poslanci Nove Slovenije pozitivno pospremili parlamentarno proceduro tega predloga zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aleš Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Zelo na kratko. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije smo se že ob svojem predlogu zavedali, da težave pacientov ne bodo rešene, če bomo uvajali zgolj nadzorne mehanizme in pa ustanavljali ali pa imenovali zastopnike pravic pacientov. Cilj takšne ureditve naj bi bil ta, da bi se zadeve reševale tudi tam, kjer nastajajo, se pravi čim hitreje in čim prej, in ne zapletale v različne birokratske procedure. Žal moram reči, da ta predlog zakona v tem trenutku, se pravi v prvem branju, še ni takšen, ampak v bistvu postavlja pred paciente, ki bi iskali kar zapletene postopke, in vsaj ta del bo treba pravzaprav v nadaljevanju, se pravi pred pripravo za drugo branje, urediti. So pa še odprte zadeve. 13. člen, ki naj bi zagotavljal versko, duhovno oskrbo, takrat jo ljudje seveda še posebej potrebujejo, spet preferira ali pa omogoča to,da se preferira samo ena veroizpoved. Vemo pa, da so ljudje bolni različnih veroizpovedi in takrat prav gotovo potrebujejo tistega, ki mu najbolj zaupajo. Tudi razumen čas bo treba posebej definirati. Razumen čas je lahko zelo raztegljiv pojem. Sploh je raztegljiv takrat, ko se pač niti ne morejo oblikovati čakalne vrste, ker inštitucije ne dopuščajo tega, da bi se ljudje postavljali vanje. In potem so seveda lahko kratke. Ta zakon je treba pogledati tudi skozi luč tega, se je v tem ministrstvu doslej pripravljajo marsikaj z dobro vero in dobrim namenom, pa se je potem "sfižilo". Ta skrb za zdravje, ki se je pojavila ob Zakonu o omejevanju tobačnih izdelkov, je povzročila to, da je zdaj polovica Slovenije prehlajen, ker hodijo ven in noter in najbolj tisti za katere je bilo najbolj rečeno - za natakarice, ki morajo streči zunaj in noter. Podatke poglejte, potem pa se smejte!
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Sajovic. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovana ministrica s sodelavci. Brez dvoma tak zakon, ki prinaša več pravic, je za podpreti, je droben korak v pravo smer. Do cilja pa smo še daleč. Eno je, jaz se bom glede na minuto časa, ki ga še imam, osredotočil na čakalne dobe, če seveda nekdo od nas pacientov, do zdravnika in do obravnave ne pride, potem so njegove pravice v bistvenem členu kršene in nam tam tudi varuh človekovih pravic ne bo pomagal, če ni zdravstveni sistem tako zgrajen, da vsakdo ob pravem času doseže svojo obravnavo. Odprl sem si v Googlu besedo "čakalne vrste" - Kaj dobimo tam? Kar se tiče operacij na dojkah in ambulanta za bolezni dojk, piše [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]3,75 meseca, kile 5,38, proteze kolena, gležnja kar 29 mesecev in še malo, operacija kolkov 9 mesecev, ortodontija 24 mesecev in protetika - odrasli zobozdravstvo kar 9 mesecev. Odločno preveč. Če tem papirjem, dejanjem in zakonom ne bodo sledile akcije [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]zdravnikov, kirurgov, potem smo na slabi poti. Prvi korak v pravo smer, pa dober, ga podpiram in pozdravljam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Cveta Zalokar Oražem.
Hvala lepa za besedo. Zakon o pacientovih pravicah, je bilo danes večkrat povedano, je zahteven zakon. To je res in na srečo je to očitno spoznal tudi bivši minister, kajti leta 2005, ob nastopu svojega mandata oziroma še nekoliko prej, je resnično obljubljal, da bo to sprejeto takoj, v roku nekaj mesecev. Kajti prej so bili samo taki, ki so to ovirali, zdaj bo pa vse to šlo kot po maslu. Žal se je ugotovilo, da je to zapleteno. In to je res. In mislim, da o vsej zapletenosti tega zakona priča tudi današnja razprava in jaz iskreno upam, da bomo ta predlog, za katerega ste nekateri trdili, da je tako rekoč dober in idealen, vendarle morali in ga bo nujno v mnogih točkah nadgraditi. Nekaj teh dilem je bilo danes prav gotovo odprtih. Jaz si osebno želim predvsem to, in tu apeliram na ministrico, da pregledate vsa poročila, ki jih je doslej pripravila edina varuhinja bolnikovih pravic, gospa Magda Žezlina. Mislim, da so to izredno dragoceni dokumenti in da prav iz teh izkušenj edine varuhinje lahko največ potegnemo za prihodnost. Ne bom rekla, da je vse suho zlato, vendar pa resnično v svojih poročilih opozarja,: kje so problemi, katere stvari niso ustrezno urejene in tudi kakšni načini bi bili najbolj primerni do končnega cilja, to je do tega, da bi bile pravice pacientov in bolnikov zares varovane. To se mi zdi eno od ključnih sporočil. Dileme so bile v konceptu, tu se strinjam in vse več je možnosti. Mi imamo zdaj pred sabo koncept, ki govori o državni komisiji s 76 člani in o zastopnikih, ki so vezani na nek način na zavode za zdravstveno zavarovanje in najbrž naj bi jih bilo tudi približno toliko, kot je teh zavodov. Jaz sem vesela, da je danes pobuda oziroma predlog, da bi to povezali z novimi pokrajinami že dobilo nekaj pozitivnih, odmevov. Zdi se mi, da je to pravi kraj, če bomo vztrajali na konceptu, da imamo te pokrajinske varuhe, čeprav sem sama osebno bolj naklonjena, bom rekla, po premisleku in izkušnjah, ki jih do zdaj imam, varuhu bolnikovih pravic na ravni države. Mislim, da bi bila to lahko oseba, ki bi imela veliko avtoriteto, prav gotovo večjo kot neka komisija, v kateri bo sedelo 76 ljudi, čeprav je potrebno priznati, da je sestava ustrezna, sestava je ustrezna in je primerna, ampak zdi se mi enostavno preobsežna. In tudi neka odgovornost in neka razpoznavnost tistega, ki bi ga ljudje resnično vzeli za svojega, je v takšnem primeru tudi na način dela v senatih pravzaprav precej okrnjena. Ta človek mora imeti velik ugled, mora biti vreden zaupanja in v tem smislu se mi zdi oseba v obliki varuha bolnikovih pravic na državni ravni boljša možnost. Mislim pa, da imate to tudi v koalicijski pogodbi, tako da mogoče bi bilo vendarle treba se na to ozreti. Če pa boste vztrajali pri varianti, da imamo zastopnike, potem je pa pravilna rešitev pokrajina, na pokrajini ni župana, je glavar, vendar jaz mislim, da bo glavar, da je prava rešitev v tem, da jih imenuje pokrajinski svet. Jaz ne vidim, da je to enako, kot je bilo danes rečeno, ali pokrajinski svet oziroma bilo rečeno župan, ampak jaz nisem mislila župana, ker to ne bo funkcija v okviru pokrajine, ampak pokrajinski svet je boljša rešitev, omogoča večjo neodvisnost, večjo samostojnost kot pa eventualno minister, ki ne daje tega odgovora. To mislim, da so tisti ključni pomisleki, čeprav je mogoče še enkrat resnično potrebno premisliti koncept ali je najbolj pravi in pa tudi pri samih pravicah, ki so navedene še enkrat opozarjam predvsem na tisto pravico, ki morda ni tako ključna, je pa pomembna, predvsem pravica do zasebnosti, mislim, da je celo danes nek evropski ali svetovni dan, ki je povezan s temi stvarmi, ne sicer z zasebnostjo, pač pa z dostopnostjo in pa z informiranostjo, ampak tu je ravno ta tanek led. Jaz upam, da bo zakon vendarle deležen bistvenih sprememb. In samo zato, da ne bomo izgubljali časa, ker smo ga že preveč izgubili pri tem, je smiselno danes zakon v prvi obravnavi podpreti, ne pa zato, ker je ta predlog tako kvaliteten in tako idealen. Dobro je, da je prišel v proceduro, da je tu pri nas v parlamentu, da začnemo z njim, mislim pa, da ga bo treba z mnogimi, mnogimi amandmaji krepko dopolniti, če želimo, da bo resnično operativen, kajti prav tisti, ki imajo s tem največ izkušenj, odvetniki, ki se ukvarjajo z zdravstvenimi zadevami, bivša oziroma varuhinja edina človekovih pravic, nekatera društva, predvsem tukaj mislim na društvo medicinskih sester, mi se moramo zavedati, da prav medicinske sestre imajo največ stika s pacienti in da pravzaprav zelo veliko vidijo in vedo, zato mislim, da je tudi njim treba prisluhniti pri teh stvareh. Te stvari bo treba upoštevati, jih amandmirati, drugače bo seveda zakon mrtva črka na papirju, mi bomo naredili kljukico, ljudje pa ne bodo prišli do tistega, kar si vsi želijo in kar tudi vsi vsakodnevno spremljamo. Nekaj dni nazaj, nekaj mesecev je bilo to bolj očitno, pa poglejte, kaj je s tistimi postopki in kje so. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Kje je postopek v Celju, kje je postopek, ki je bil v Strasbourgu? Teh stvari se ni nič pri nas naredilo. In tudi, če bo ta zakon sprejet, te postopki so neudejanjljivi skozi takšen zakon.
Hvala lepa. Gospod mag. Bručan, replika.
Nisem hotel intervenirti prvič, ko je mag. Cvikl uporabil nek napačen terminus glede mesta, kjer zakon predvideva opravljanje funkcije ali pa inštitucije varuha bolnikovih, pardon, zagovornika bolnikovih pravic. To ni Zavod za zdravstveno zavarovanje, ampak je Zavod za zdravstveno varstvo, ZZV piše, in to je seveda neka druga inštitucija, ki z zavarovalnico nima čisto nobene povezave. V bistvu je treba to vedeti, ko o tem razpravljamo. Drugo, ko sem pa govoril o županih in ministrih, kdo je politik in kdo ni. Seveda nisem odgovarjal direktno vam, ampak je tudi nekdo že prej omenjal to povezavo in sem pač odgovarjal v zvezi s tisto interpretacijo politikov na nivoju države, na nivoju občin. Na vsak način oba sta politika ali pa vsi trije, če bo še glavar. Vsi so politiki in eden od politikov bo odločal o tem, kdo bo potem ta posel opravljal. V bistvu tukaj ni kakšne velike razlike. Ko sem pa pri besedi, naj samo še en stavek. Moram reči, da se zelo strinjam s temi omembami, predvsem več zasebnosti za paciente, to mislim, da je tisto, kar je najbolj pomembno in česar nam manjka. Pa to ne gre samo za prostore, včasih gre tudi za več potrebne vzgoje, v tej smeri s strani tistih, ki zdravstveno delo izvajajo. Ampak večinoma je problem pa res prostor in stanje v čakalnicah. Čas je zelo pomemben za paciente, se mora urediti, vendar je v splošni ambulanti nemogoče vse paciente naročiti na ure. Predvsem tiste ne, ki so urgentni. Takih je kar precej pri vsakem splošnem zdravniku. Tukaj bo treba seveda narediti razliko. Pa saj že ta možnost obstaja. Danes recimo v zasebnih ambulantah imate te čase večinoma zelo točno napisane, kdaj kdo pride. V zavodih, v zdravstvenih domovih pa tega ni, čeprav smo ves čas zahtevali, da to mora biti. To že sedaj obstaja, samo se ne realizira. In realizacija tega zakona bo potrebna v večji meri, kot se je marsikateri zakon do sedaj realiziral.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Prihajam iz mestne občine, ki ima varuhinjo bolnikovih pravic. Ker sem bila takrat v mestnem svetu, ko smo sprejemali odlok o ustanovitvi tega organa, naj povem samo nekaj, kar bi pomagalo razjasnjevati ravno tiste dileme, kam naj bo kdo umeščen, komu naj bo odgovoren. Varuhinjo bolnikovih pravic v Mariboru je imenoval mestni svet. In tudi stroka temu institutu ni nasprotovala, dokler je bila prepričana, da bo to delo opravljal nekdo iz mariborske bolnišnice. Ko se je ugotovilo, da bo to nekdo, ki ni iz zdravniške stroke, je bilo zadovoljstvo bistveno manjše. In čeprav je šlo za zelo razgledano osebo, ki zelo dobro funkcionira, kot je sedaj videti po tem času, kar dela, je bil pomislek ravno v tem. In to se mi tudi kot poseben problem, ko govorimo o zagovorniku ali zagovornici bolnikovih pravic, postavlja kot posebno vprašanje tudi ob tem predlogu zakona. Ali je ta inštrument nastavljen tako, da bo v resnici ščitil tistega, ki ga ščititi mora. Ker če gledam, kako so senati sestavljeni, kako je komisija sestavljena, je vendarle 2/3 vedno tistih, ki prihajajo iz stroke. Ob vsem dolžnem spoštovanju do medicine, ki dosega rezultate, ki so občudovanja vredni, ampak ljudje bi vedno hoteli imeti še več in v določenih trenutkih je tudi medicina nemočna. In zato smo izgubili tisto strahospoštovanje do zdravnikov in do stroke, ki smo ga nekoč verjetno zaznavali pri ljudeh, zato tudi več nezadovoljstva ljudi s tistim, kar v teh položajih, ko nam je pomoč drugih potrebna, pričakujemo. Jaz bi tukaj vendarle apelirala, da bi bilo dobro izkoristiti to prvo obravnavo tudi za to, da si bolj ozavestimo vse tiste pripombe, ki so v pisni obliki prišle na naše naslove, verjetno tudi na ministrstvo za zdravje. Tako se mi tudi zdi smotrno izkoriščen ta čas, ki ga porabljamo ob obravnavi zakona. Sprva se nisem hotela oglašati glede dileme, ali zakon o pacientovih pravicah ali zakon o bolnikovih pravicah. Ampak bolj, ko vas poslušam, ugotavljam, da razen poimenovanja zakona se pogosteje uporablja izraz bolnikove pravice kot pacientove. In tudi, ko sem zelo natančno dr. Bručana poslušala, sem ugotovila, da on tudi izraz pacient uporablja v tistem pomenu, kjer bi lahko kot sinonim uporabljali bolnika, vsaj kar sem ga slišala zdaj. In zanimivo je, ne da bi zdaj delala kakšno jezikovno ekspertizo, da jezikovni priročniki, bodisi Slovar slovenskega knjižnega jezika ali Slovenski pravopis jemljeta pacienta in bolnika kot sinonimna izraza. Šele najnovejši slovar tujk, ta, ki ga je Mladinska knjiga izdala, pa ne želim delati reklame zanjo, ampak tako, da veste, na kateri slovar se sklicujem, pacienta pojasnjuje kot tistega, ki je deležen zdravstvenega varstva ali zdravstvene oskrbe. Torej obojega. In ko sama razmišljam po Verbinčevem slovarju, je pa to oseba v zdravniški oskrbi, torej je bolnik, in kdor pride iskat zdravniško pomoč. Če to prevajam, je spet bolnik ali tisti, ki misli, da je bolnik, išče pomoč. To ni preventiva, kar mi hočete z izrazom pacient tudi povedati. Če bi hoteli biti zelo natančni, potem bi morali reči, da je to pač zakon, ki govori o pravicah uporabnika zdravstvenih storitev - to bi bil najnatančnejši izraz. Zato, ker bi potem vključeval tudi preventivo, vse tisto, česar nam zaenkrat izraz bolnik ne pokriva. Ampak če odmislim zdaj te izrazito terminološke zadeve, ki so po moje rešljive v 2. členu, in se da izraz bolnik pojasniti na enak način, kot se zdaj pojasnjuje izraz pacient - saj tam piše, "pacient je bolnik ali" in še tisto drugo naprej -, če torej to, kar je v zakonu mogoče z razjasnitvijo pojmov pojasniti, če o tem razmišljam, je pa v večini primerov v jeziku tako, da z nekim izrazom, ki je najpogostejši, pojasnimo, pa čeprav ne zajamemo tudi vseh drugih položajev. Poglejte, kolega Koren je opozoril na to, da je v zakonu govora samo o pravicah, v naslovu so samo pravice omenjene. V nadaljevanju zakona so omenjene tudi dolžnosti. Ampak jaz ne vem, kako bi se zdaj izvlekli iz situacije, če ne bi upoštevali, da imamo varuha človekovih pravic, nimamo varuha človekovih pravic in dolžnosti. Tudi ustava govori o pravicah, ne govori o dolžnostih. Ampak vsi vemo, da imamo tudi dolžnosti, vemo, da jih imamo, če hočemo uveljavljati tudi svoje pravice. Tako je ta jezikovni spekter zelo širok. Ampak tisto, kar želim v zvezi s tem povedati, je, da je to vendarle bolj stvar terminologije, tisto, kar meni zakon odpira, je bolj polje pristojnosti in dejanske usmeritve na skupino, ki je v tem primeru v slabšem položaju. Ker poglejte, v tem zakonu je tudi otrok drugače definiran, kot je po Konvenciji o otrokovih pravicah. Tu je otrok definiran do 18 leta. Tako vidimo, da so nekatere stvari tu specifično obravnavane. Kot nek tak droben detajl, pa ne da bi vas hotela posebej s kakšnimi stvarmi jeziti, ampak poglejte. Ko govorimo tam o tem, kdo lahko dobi podatke, kdo lahko zastopa, imamo tudi zakonca ali tistega, ki živi v zunajzakonski skupnosti imamo pa potem samo registrirano istospolno skupnost. Nima pa te pravice tudi kdo, ki ni registriral svoje istospolne zveze. Jaz razumem, da so tu zadržki veliki, ampak treba je upoštevati, da se za registracijo odloča manjše število ljudi. Ta hip, jaz ne rečem, da to ne bo kdaj kasneje lahko množičnejši pojav, ampak ta hip je zadržkov veliko in mogoče bi kazalo tudi razmisliti o tem, da bi pokrili tudi to skupino ljudi. Ker če govorimo o enakih pravicah, ne glede na, saj veste: raso, spol, starost, socialno poreklo in druge osebne okoliščine, potem je dobro da so te stvari izpeljane do konca. Se pa zavedam, da so pogledi na to, kam naj bo kaj umeščeno, lahko zelo različni. Ampak jaz mislim, da bi priporočila ali mnenje varuhinje človekovih pravic le kazalo upoštevati, vsaj v tistem zadnjem delu, kjer varuhinja opozarja na pristojnosti, ki jih ima v okviru do drugih. Ta zadnji del, nadzor nad delom zastopnikov, v 82. členu ni ustrezno določen, ker je treba vendarle misliti, kakšne so pristojnosti enega ali drugega. Drugače pa seveda pričakujem, da bo ta zakon, o katerem zdaj govorimo, ob benevolenci vseh dobil podporo, da pa je hkrati treba vedeti, da pokriva neko področje, ki ga do zdaj nismo imeli urejenega, in da so izboljšave pač pričakovana stvar. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Grill.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana ministrica, spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Današnja dolga razprava o Zakonu o pacientovih pravicah nekako izkazuje, da večina poslanskih skupin in seveda tudi poslancev podpira tak zakon oziroma ocenjuje, da je tak zakon potreben. Zato tudi v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo, da je bila ta pobuda za splošno razpravo tudi sprejeta in da imamo danes možnost o teh stvareh nekoliko širše razpravljati. V današnji razpravi je moč zaslediti številne predloge, ki bi jih veljalo upoštevati v nadaljnjih obravnavah, so pa določeni očitki oziroma tudi kritike povsem neupravičene in tudi zavajajoče. Da je ta zakon obsežen oziroma ta materija izredno zahteva, kaže podatek, da je bila skorajda 10 let želja, da se ta zakon pripravi, pa ga žal vse prejšnje vlade niso uspele pripraviti, čeprav bi bil v korist našim pacientom, ga je pa ta Vlada v dveh letih in pol uspela pripraviti. In sedaj se že lahko vrnem na očitek ene izmed razpravljavk, da je ta Vlada obljubila, da bo ta zakon že v letu 2005 v obravnavi. Takšen očitek zagotovo ni upravičen, kajti zakaj je bil tako dolgo v pripravi pod to Vlado - preprosto zato, ker se je iskalo predloge in pripombe čim širše skupnosti oziroma vseh interesnih skupin, kajti le na ta način se doseže dobro besedilo oziroma čim bolj konsenzualno besedilo. Očitki, da v tem predlogu niso upoštevani predlogi posameznih skupin. Verjamem. Zagotovo je nemogoče upoštevati želje, interese vsake interesne skupine, kajti vsak bi želel, da bi bil zakon pisan njemu na kožo, pomeni, da bi mu izkazoval neke prioritete, nenazadnje lahko tudi prednostne pravice, vendar se je treba zavedati, da so potem vedno v takih primerih prikrajšane pa neke druge skupine. In to ne bi bilo v redu. Dober zakon je zagotovo lahko samo zakon, ki nekje v svojem besedilu upošteva konsenz rešitev vseh, ki so kakorkoli vključeni v materijo samega zakona. Bil je očitek, da naj bi bil nadzor nad kršitvami pacientovih pravic prepuščen zopet stroki oziroma z drugimi besedami zdravnikom oziroma zdravstvenemu osebju. Ta očitek je bil sicer s strani iste razpravljavke tudi na nek način demantiran in tudi sam smatram, da je takšen očitek neupravičen. Kot je v besedilu zakona zapisano, je tista drugostopenjska komisija sestavljena iz 76 članov, približno dve tretjini teh članov sestavljajo različni strokovnjaki s področja predvsem medicine, farmacije, zdravstvene nege. Pomembno je to, da je ena tretjina teh članov sestavljena iz nevladnih organizacij. To je pa zagotovo pomembna varovalka, ki omogoča, da bi kakršnekoli neupoštevanje tistih določb naše zakonodaje skozi takšne člane bilo ne nazadnje izpostavljeno javnosti, kar pa je zagotovo največji razsodnik, ali pa tudi pokazatelj na kakšne nepravilnosti. Sam smatram, da je sestava tovrstne komisije primerna in da bo svojo vlogo opravila uspešno in predvsem v korist pacientov. Upam pa, da ne bo imela veliko dela. Danes smo slišali tudi predloge oziroma pomisleke, zakaj se pa ta zakon že ne skuša nekje podrejati bodoči regionalizaciji Slovenije. Jaz sam bi tudi podpiral takšne rešitve, vendar besedilo tega zakona je nastajalo veliko prej, kot pa je bila zakonodaja na področju pokrajin v tej fazi, ki jo imamo danes. Pa še danes si ne bi upal zatrditi 100%, da nam bo uspelo najti dovolj konsenza, da bomo pokrajinsko zakonodajo dali tudi pod streho. Želim si, da bi to bilo, vendar bo potrebno veliko politične volje in tudi usklajevanj, da bomo dosegli dvotretjinsko večino v tem parlamentu. In čakati, da bomo imeli pokrajinsko zakonodajo, s tem zakonom, bi bilo neupravičeno. Zato bo v primeru, ko bomo imeli pokrajine, imeli potrebo, da se zakon prilagodi, ga bomo tudi lahko spreminjali. Prav tako se mi je zdelo nekorektno, da smo bili deležni pljuvanja po obstoječem zdravstvenem sistemu predvsem ene poslanske kolegice, ki je bila svoj čas v LDS-u, in to po dolgem in po čez. Preseneča me, da se lahko s tako lahkoto pljuva po tem sistemu in s tem žali na tisoče zdravnikov, zdravstvenih delavcev, ki svoje delo opravljajo profesionalno, so ga že v preteklosti, brez zakona, in so prispevali k temu, da je naš zdravstveni sistem, lahko trdim, na visokem nivoju. Pa vseeno ni primerljiv s sistemom v evropskih državah, najrazvitejših, nekje smo v samem vrhu. Še bolj pa me preseneča to, da je ravno iz vrst LDS-a, kajti oni so bili tisti, ki so bili v preteklih letih kreatorji ali sopripravljavci zakonodaje in pa vodenje tega resorja. Strinjam se, veliko je bilo pozitivnega narejenega, veliko je bilo verjetno narejenega tudi premalo, vendar sam ocenjujem, da je stanje zdravstvene zakonodaje oziroma zdravstvenega varstva na dosti visokem nivoju. Zato se je treba zahvaliti tudi tisočim zdravstvenim delavcem, ki delajo svoje delo profesionalno in se zavedajo svojega poslanstva in so v korist našim pacientom. Da je naš sistem na visokem nivoju oziroma, da sledimo potrebam pacientov, kažejo številni podatki. Tukaj bi navedel samo dva ali tri, ki izkazujejo to mojo ugotovitev oziroma trditev. V Sloveniji so naši pacienti, bolniki deležni najnovejših medicinskih spoznanj, raziskav, zdravil, če omenim samo biološka zdravila, za katere vemo, da so najučinkovitejša, predvsem za težje bolezni in včeraj smo lahko poslušali v eni razpravi, ko je strokovnjak s tega področja predstavljal, da imamo številna zdravila v Sloveniji že uvedena, tudi skozi zdravstvene zavarovalnice, in to celo pred Nemčijo, pred Avstrijo, pred državami, ki so bogatejše od Slovenije, pa tega še nimajo na ta način na razpolago našim pacientom. Podatek, ki je v javnosti bil premalo predstavljen, da imajo naši pacienti visoko stopnjo zaupanja v naš zdravstveni sistem oziroma, da ga ocenjujejo pozitivno, kaže tudi anketa, ki je bila opravljena v 27 slovenskih bolnišnicah. V tej anketi je sodelovalo preko 7 tisoč bolnikov. Bilo je približno 48 vprašanj in analiza te ankete kaže, da je kar 86% anketirancev izrazilo zelo visoko stopnjo zadovoljstva in pa tudi zaupanja v naš zdravstveni sistem. To mislim, da je procent, ki dejansko odraža, kaj naši pacienti razumejo oziroma tudi spoznavajo na kvaliteto našega sistema. Bile so danes tudi zavajanja zopet s čakalnimi vrstami, večno temo, ki jo bomo verjetno obravnavali tudi v prihodnje. Sam tu uporabljam in želim, da se uporabi termin čakalna doba, kajti to je bistvena razlika. Čakalne vrste se bodo pri ortopedskih boleznih oziroma potrebah po zdravljenju verjetno še povečevale, saj je staranje prebivalstva razlog, da so potrebe vedno večje. Pomembna je čakalna doba, kajti povsem nepomembno je, ali je čakalna vrsta 100 pacientov, pa če je čakalna doba ob tem mogoče mesec dni, kot pa če bi bila čakalna vrsta 50 pacientov, pa da čaka pol leta. Ta termin je tu bistven, ki pa je v javnosti velikokrat zlorabljen. In da so čakalne vrste oziroma čakalne dobe krajše, kažejo številni podatki, predvsem na tistih področjih, kjer je ogroženo zdravje. Ponovno bom poudaril, da je bila dve leti nazaj čakalna doba za operacijo na odprtem srcu preko 6 mesecev, danes je ta čakalna doba manj kot mesec dni oziroma teden ali dva. To je pomemben napredek predvsem za bolezni, ki ogrožajo zdravje oziroma življenje. In se danes mogoče lahko ob tem sprašujemo, zakaj pa mi potrebujemo Zakon o varovanju pacientovih pravic. Res je, da je večina pravic, ki jih imamo v tem zakonu, že zajetih v številnih drugih zakonih, so tudi že na nek način upoštevane in se tudi izvajajo. Vendar pa nimamo v enem zakonu zbranega kataloga teh pravic, in v tem zakonu je, vemo, da jih imamo cca v 14 področjih. In pa drugi pomemben razlog je ta, da ni bil urejen oziroma določen postopek, ki bi določal, kako bi se v primeru kršitev lahko tudi te pravice uveljavljale. Tako da bo ta zakon pacientom omogočal, da se bodo lahko s pomočjo tega zakona oziroma institucije, to je zastopnik pacientovih pravic, pa tudi komisija, lahko v primerih, ko bodo imeli občutek, da so jim bile te pravice na kakršenkoli način kršene, da bodo vedeli, na koga se lahko obrnejo, kje lahko iščejo pomoč, in se bodo potem te pravice tudi zagotovile skozi ustrezne postopke. Osebno bom ta zakon seveda z veseljem podprl. Seveda bom tudi z veseljem sodeloval v pripravi amandmajev in tudi v razpravah, ki bodo sledile v nadaljevanju, kajti v naslednjih dveh postopkih, sem prepričan, da bomo lahko to besedilo še izboljšali, predvsem na tistih področjih, ki bi lahko pomembno prispevala k besedilu, ki bo dejansko našim pacientom še povečalo stopnjo pravic in predvsem kvaliteto zdravstvenih storitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem je seznam razpravljavcev izčrpan. Želi morda gospa ministrica besedo? Prosim.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Kot kandidatka za ministrico sem predstavila svoje cilje in svojo strategijo, v kateri je bilo jasno zapisano, da je izhodišče ustava, evropske direktive, da je izhodišče koalicijska pogodba in dodala sem k temu svoje izkušnje na globalnem nivoju, vse tiste, ki so vezane tudi na tehnologijo. In ta tehnologija je tudi v medicini izjemnega pomena. Ob današnji razpravi o zakonu o pacientovih pravicah naj omenim pa vendar te izkušnje, ki jih doživljam kot ministrica za zdravje in naj opozorim na to, v kakšen prostor, v kakšen čas umeščamo ta zakon, ki je izjemno potreben in ki je sicer tudi obljuba iz koalicijske pogodbe. Gre za to, da želim ob današnji vaši podpori, za katero se vam zahvaljujem, zelo široki podpori, omeniti tudi pričakovanja, da je vaša podpora širša tudi sicer na širšem področju zdravstva. Delovanje zakona, implementacija zakona o pacientovih pravicah je jasno, da je odvisna od vseh ostalih pogojev, ki danes so. Pogoji so pa seveda odvisni od stanja, od standarda, ki ga ta družba ima in od tega, da je tukaj je nek čas, neka preteklost, ki je pogojevala pogoje tudi v zdravstvenem sistemu. In danes smo v trenutku, ko se moramo ozreti ne samo na pacienta, ozreti se moramo tudi na izvajalce, ozreti se moramo na vse tiste, ki bodo imeli vpliv na koncu na izvajanje tega zakona. Izvajalci so danes, izvajalci zdravstvenega varstva so ne najlažji poziciji. In prispevek novega zakona, ki bo seveda pacientom omogočal lažjo pot do njihovih pravic, bo hkrati povzročil, to je danes jasno, tudi dodatne zaplete v izvajanju zdravstvenega varstva, ki tudi že danes, normalno, ni brez težav, tako kot nič drugega ni brez težav. In zato moramo tukaj narediti določene predprocese. Zavedati se moramo tega, da je tukaj bistvenega pomena odnos izvajalec, zdravnik-medicinsko osebje in pacient. In da je to na nek način kultura družbe. In da se na tem nivoju, na nivoju komunikacije reši največ, če se na tem nivoju ne reši, potem seveda za vse ostalo obstajajo predpisi. Ampak verjetno se bomo tukaj morali tudi kot družba na nek način prilagoditi. Da imamo odprtih precej investicij, ki bi kot vir pripomogle, da bi bilo izvajanje zdravstva lažje. Ampak tu se srečujemo z odprtimi vprašanji in želim, da jih razumete, da jih tudi podprete, kajti tam, kjer se odvijajo takšne investicije, kot se pri nas, na primer Onkološki inštitut, Nevrološka klinika, Pediatrična klinika, je seveda treba tudi podpreti, da imamo na tem področju ljudi, skupine, ki lahko to izvajajo. Ni dovolj samo kritika tega, ampak potrebno je razumeti, da nekaj ljudi, ki se jih na prste prešteje, ne more narediti takšnega ustreznega sistema infrastrukture, ki bo posledično vplival tudi na to, da bodo pacienti najprej zadovoljni, da bodo v drugačnih posteljah, o katerih smo danes govorili, da bodo imeli dostop do toaletnih prostorov, takšnih, kot si jih danes človek le zaželi. Vse to je povezano, resnično povezano! In ob tem, da bi si jaz želela po 10-ih dneh dela na ministrstvu - res da se lahko orientiramo na te ključne prioritete, ne samo na to, da se potem ministrstvo in sistem zdravstva kritizira z vseh možnih kotov, da prihajajo kritike, da sploh ne vem, ali naj se obračam danes na eno ali drugi institucijo, ker prihaja kritika na kritiko. Ob tej priložnosti vas želim pozvati, da dajmo malo stopiti skupaj, da zdravstveni sistem, ki je v družbi, mora biti urejen, v katerem morajo biti zadovoljni izvajalci in pacienti, drugače ni dober. In vi ste tukaj tisti, ki k temu lahko veliko pripomorete, zato je ta posnetek in to današnje stanje pomembno "rešpektirati". To ni stanje, ki je od danes, tukaj je razvoj sistema, ki traja desetletja, in dajmo mu pogledati v oči. Dajmo na drugi strani pogledati v oči tudi tistim zdravnikom, ki zaradi tega, da imamo v Zakonu o zdravstveni dejavnosti definirano koncesijo, in zaradi zgledov želijo postati koncesionarji, pa vemo, da je s tega področja kup kritik, da so pričakovanja takšna in drugačna in da bi bilo potrebno Zakon o koncesijah imeti pred tem, ki ga imamo danes, ampak žal ni mogoče vsega spraviti na idealno črto. Želim vam samo reči, da zdravstvo kreiramo za vse državljane in državljanke, in resnično vas v tej smeri prosim za kakšno besedo podpore ali sugestije več, ne pa samo izključno kritiziranje, ki ga je danes bilo izjemno malo. Tako se mi danes pa že zdi, da je tudi tu nekako moč najti dialog. Zato moramo pogledati v prakso. Res je, jaz poslušam in sem se srečala danes z ogromno ljudi iz civilne družbe, z zdravnikoi, predstojniki, direktorji zavodov, direktorji institucij, in prisluhnem, kakšna so pričakovanja. Pričakovanja so zelo interdisciplinarna, zelo; pravzaprav na nek način postajajo lahko tudi konfliktna. Ta zakon bomo morali z izjemno subtilnostjo najprej dogovoriti, ne moremo ga narediti takšnega, ki bi bil za družbo, ki ima mnogo višji standard kot ga imamo mi, ampak lahko skreiramo takšnega, ki smo ga mi kot družba sposobni nositi. In da upoštevamo resnično tudi to drugo stran, od medicinskih sester do zdravnikov, do vsega tega in do tistih, ki so odgovorni za zavode, ki pri investicijah ne vedo kako speljati do konca, vsi pa imajo in imamo voljo. Ampak potreben je resnično posluh in če zdaj govorimo o zakonu, ki je za to tukaj - in jaz sem vam hvaležna za vaše dopolnitve, zato da ga izpilimo, da ga spravimo do tam, kjer si ga z nekim konsenzom želimo, vendar moramo razumeti, da bo implementacija tega zakona izjemno zahtevna zadeva, izjemno. In pričakovati, da bi se z zakonom vsesplošno izboljšale razmere - seveda se ne morejo, lahko da se bodo izjemno povečala pričakovanja pacientov in je prav, da se postopki poenostavijo. Zelo v redu je, da so čim bolj poenostavljeni, da tam, kjer se dogaja krivica, da je postopek poenostavljen, ampak vendar poglejmo v realnost - koliko minut ima danes zdravnik časa za človeka? In v tem, ko smo omejeni s temi minutami, moramo tudi zakone dajati čim bolj enostavne in postopke čim bolj enostavne in se zavedati, da ne bomo zapletli še bolj in nazadnje kazali ne vem na koga s prstom. Definitivno pa je treba v razviti družbi imeti jasno pot za pacienta, ki je šibkejši v tem primeru, kako bo svojo pravico uresničil, ampak ob tem, da je zdravstvo danes v situaciji, kjer se našteva, koliko je premalo zdravnikov, koliko je premalo teh resursov in onih - veste, to niso stvari, ki se dajo niti čez noč pokvariti niti čez noč odpraviti. To so vse dolgoročni procesi, ki trajajo pet let, deset let, da se dajo spremeniti. Zato so tu ta pričakovanja - želim vnaprej opozoriti, res moramo biti realisti in moramo tudi vedeti, da ne "rešpekt" pred belim haljam, ampak razum med vsemi, ki v tem procesu so, zato da pridemo do kvalitetne zdravstvene oskrbe. O terminologiji gotovo je vedno moč razpravljati. Mene je kolegica tukaj opozorila, da je zelo jasno postavljena terminologija o pacientu - velja v zdravem in v bolanem stanju. Tako po tej terminologiji je zapisano. Da pa je naslov zakona, ki poudarja samo pravice - mogoče iz psihološkega značaja bo dobro,da bomo temu dodali tudi obveznosti, če se bomo s tem strinjali. Zato, ker še vse preveč resnično vemo samo za pravice, kdo bo pa te obveznosti znal pravočasno izpolniti, tega pa nimamo še mi v naši družbi dovolj dobro organizirano in dolgo se bomo morali truditi, da bomo imeli. Dolgo! Vsak bo moral nekaj k temu dodati. Jaz si dovolim narediti vzporednico z gospodarstvom, kjer je tekla 15 let tranzicija in še ni končala. Je še zelo trda. Tukaj je pač ta občutek, da bo še mnogo daljša in da se je začela tudi mnogo kasneje. Da je vezano na to dilemo, kje bodo zastopniki, kjer se bodo nahajali, od koga bodo plačani in tako naprej - tukaj je gotovo lahko večna dilema, kdo ima najbolj prav. Ampak da je približanje zastopnika človeku, prebivalcu, da je diverzificirano to po Sloveniji, namesto da je na eni točki, na enem mestu, kjerkoli v centru, se boste najbrž strinjali, da ni treba za to posebne zakonodaje, ampak da je to bolj prijazno za uporabnika, če ima 10 kilometrov ali 5 kilometrov do tega človeka. Če ga ima pa kar po stopnicah, tako kot je gospod Cvikl predlagal, to pa, kar se razdalje tiče, je še lepše. Zato sem prepričana, da bomo morali kot predpostopek tega zakona tudi nekako priti do tega, da bomo ozavestili izvajalce o pomembnosti komuniciranja in o bodočih obveznostih, ki izhajajo iz tega zakona. Zato, ker bodo tudi izvajalci v tem primeru bodo imeli dodatno in otežene delo in vendar gledam z obeh strani. To pa ne pomeni, da zakona ne podpiram. Ko ste govorili o moči tako rekoč ministra, ki se postavlja pri vseh imenovanjih, je predlog narejen očitno tako, slišali smo tudi poslance, ki se najbolj poglabljajo v to področje, ki so v odboru za zdravstvo, da pravzaprav ne zapiramo tega zakona, ampak je odprt za dodatne predloge, za dodatne amandmaje. Torej, to so stvari, ki so diskutabilne in ki jih je vredno na nek način preveriti. Pomemben cilj v tem zakonu je, da je sploh proces definiran; pot, po kateri naj pride pacient, tako rekoč do končne rešitve. Tega, jasno, zakon o zdravstveni dejavnosti ni mogel precizirati, zato so nastajali zapleti. Tako kot ne more precizirati koncesij, ki jih ima v treh odstavkih. Zato je tukaj na tem mestu dana nova olajšana možnost pacientom. In danes, ko so ljudje in državljani in državljanke razgledani, da znajo dobiti informacije z interneta praktično za vse, za vsa zdravila, za vse možnosti, ki obstajajo, verjamem, da tudi s tem zakonom, ki bi naj bil razumljiv za državljanke in državljane, si bodo lahko pomagali v pozitivnem smislu. Vedno, ko govorimo o razumnih rokih, o mediaciji, o hitri obravnavi pritožb, še vedno opozarjam na to, da si ne bomo zadali vnaprej in ne težili k rokom, k tistim, kar je neizvedljivo, zato ker moramo biti, kot pravim, razumni do vsega, čeprav danes govorimo tukaj o pravicah pacientov. In zato je tudi dolžnost na drugi strani pacientov verjetno potrebno malo bolj specificirati in na nek način tudi odgovornost, ker drugače bomo naredili novo ozko grlo na tem področju. Da je bilo vprašanje tudi o otrokovih pravicah v bolnišnicah, kjer naj bodo starši ali naj imajo starši priložnost biti ob otroku. Da vam povem primere dobre prakse, ki sem jih videla, recimo, bolnišnica Jesenice, kjer imajo otroci izjemno prijeten ambient, z osebjem, s tem da imajo starši prostor za bivanje. To je ena dobra praksa. Na drugi strani imamo primere iz Kliničnega centra, ki jih berete in veste, da so po medijih vsak dan, kako so ljudje v sobah, kjer jih namesto šest mora ležati osem, kjer pač ni oprema najnovejša in tako naprej. Skratka, veliko je realnih problemov, ki niso, kot pravim, rešljivi takoj. Tudi to ni rešljivo takoj, da je Nevrološka klinika brez kabla. Veste, ta kabel ni od včeraj znan, to je znano daleč nazaj, takrat, ko se je govorilo o lokaciji Nevrološke klinike. Skratka, zelo zapleten položaj deluje na tem področju zato, ker so pričakovanja zelo različna in zelo velika izvedba tega je pa mnogo bolj problematična, tudi zato, ker je izjemno omejena s kadrovskimi viri, s človeškimi viri in pa vsemi ostalimi, predvsem v zgradbah in opremi. Ponovno poudarjam, da ne bomo zmogli v Sloveniji načrtovanja, nikakršnega načrtovanja, zelo dobrega, dokler ne bomo informatizirali sistema zdravstva v celoti. Dokler ne bomo informatizirali zavodov, zdravstvenih domov in s podatki, ki so realni, ki bodo govorili o realnih prostih kapacitetah, v opremi, v ljudeh, v prostorih, takrat bo tudi bolnikova oziroma pacientova pravica lahko izpolnjena. V tem primeru. In tudi to je proces, ki ga je treba zastaviti, je tudi zapisan v mnogo dokumentih. Obenem je treba pokazati pot za naprej vsem udeležencem, izvajalcem in pacientom. In to pot za naprej, upam, da bomo znali znotraj enega leta pokazati v nacionalnem programu, torej v programu, kjer bomo govorili, kaj si želimo na področju zdravstva naslednjih pet let. In tudi če govorimo o časovnici, bi bil nacionalni program boljši, če bi ga imeli prej, kot pa da imamo zakon o pravicah, ker mi pravzaprav pravice postavljamo v nek prostor, ki ga še nismo jasno definirali. Hočem reči, da obstaja razumevanje, zavedanje o tem, kaj je treba postoriti, to je jasno, ampak da pač ne gredo vse stvari po takem vrstnem redu, kot bi si nekdo doma želel oziroma kakor lahko doma naredimo - če smo doma sami, če je pa družina, se pa že moramo malo skregati, kaj bo prvo na vrsti. In enako je pač tukaj. Zdi se mi, da je izjemno pomembno tudi izkoristiti izkušnje tistih, ki so na področju pacientovih pravic že delovali, vzeti to v obzir - vedno je dobro vzeti izkušnje v obzir in na ta način kreirati prihodnost - , ampak še vedno poudarjam, da v mejah zmožnosti, ki jih ta družba ima. Ni vse samo denar, čeprav je tudi denarja vedno premalo, ampak smo ljudje najprej tisti in vsa ta tehnika in tehnologija, ki jo pri tem rabimo. Jaz bi se vam vsem na tem mestu zahvalila za korektno delovanje, za korektne predloge. Tistih nekaj nekorektnih - pač, sem se že naučila, da je v politiki to sestavni del, v redu to torej sprejmem, kar je zame novost, ampak so me naučili, da je temu treba tako. Upam, da je to eden izmed zakonov, ki ga bomo znali v tem času pripeljati do konca, da jih je še nekaj temeljnih, zelo potrebnih, eden izmed njih je Zakon o zdravilstvu, za naslednji teden; tisti, za katerega pa mislim, da je za Slovenijo tudi zelo potreben, je pa Zakon o koncesijah. Vse podrobnejše ali bolj natančne opredelitve bomo seveda proučili znotraj strokovnih timov in se potem ustrezno odzvali. Hvala.
Hvala lepa. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Prijava teče. Gospod Ljubo Germič, imate besedo. Vsak razpravljavec ima na razpolago 5 minut.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Gospa ministrica, jaz upam, da boste mojo razpravo razumeli korektno, tudi če mogoče ne bo takšna, da bo dobro za vaša ušesa, ampak mislim, da so - vsaj tako kot jaz razumem tukaj razprave kolegov in kolegic poslancev - vedno korektne in se mi zdi, da je tudi spoštovanje do nas s tega vidika, z vaše strani tudi korektno. Drugo, kar bi želel reči, je, da se strinjam, kolegi iz opozicije, da si je marsikdo lomil zobe na tem zakonu, ampak danes je pač treba priznati, da je očitek iz naših vrst prihajal ravno iz dejstva, da sta koalicija in bivši minister jasno obljubila, kdaj bo posredovan zakon o pacientovih pravicah v obravnavo; in to so bili roki v letu 2005, so bili roki v 2006 in ker do 2006 ni bilo, smo mi pač v poslanski skupini LDS to vložili. In tukaj je možno to resnico spoznati skozi marsikatero izjavo gospoda ministra. Vem, da lahko komu to zdaj neprijetno pade, ampak to je dejstvo. Ampak danes to ni bistveno za to razpravo. Zato seveda ponovno naslavljam, gospa ministrica, na vas dilemo, na katero mi niste odgovorili in je zelo pomembno zapisana, zelo pomembno zapisana v splošnih določbah in v uvodu. Predvsem je to zapisano že v 1. členu, ko govorimo, da je določen obseg pravic iz zdravstvenega zavarovanja uveljavljen v posebnem zakonu, in pomembno je prebrati potem tisti del, v katerem govorimo, da se v 4. členu, v tretjem odstavku, pacientove pravice, ki jih določa ta zakon in so hkrati vezane na sistem zdravstvenega zavarovanja, uresničujejo v okviru predpisov s področja zdravstvenega zavarovanja. Mi danes govorimo o temeljnem zakonu o pravicah pacientov. Meni tudi skozi pogovore z varuhinjo bolnikovih pravic v Mariboru; tudi danes smo lahko na radiu poslušali, Slovenija 1, kaj zanima ljudi. Seveda jih zelo težko zanima to, da imajo dve poti, ampak imajo probleme. Zato je smiselno imeti jasen odgovor, ali bodo določila tega zakona, torej zastopniki pacientovih pravic, ali bodo to univerzalen suport, torej podpora, za karkoli se bo pacientu dogajalo v procesu, ko vstopa v zdravstveni sistem. To je ključno vprašanje in jaz mislim, da bi pristop zakona moral biti v tej smeri. Kajti enoznačnega, jasnega odgovora ni moč zaslediti, glede na to, da v 1. členu zapisujemo, da imamo za pravice zdravstvenega zavarovanja drug zakon in da v 4. členu potem v tretjem odstavku te stvari ponovimo. Jaz mislim, da bi pacientove pravice morale biti urejene v enem zakonu. Če pa ne, je pa vprašanje, kako bo lahko zastopnik pacientovih pravic, recimo, ločeval en in drug obseg pravic. Tretje, kar bi želel povedati, je, da sem precej časa namenil pravici do spoštovanja pacientovega časa. Zelo pomembna pravica, zelo pomembna pravica. Ampak ta pravica mora biti urejena tako, da bo na eni strani urejala odnos med pacientom in izvajalcem zdravstvenih storitev. Zelo pomembno, kajti če tukaj zaradi teh določil, ki morajo biti realne, z optimizmom, bodo prinesle v praksi zaplete, seveda v tem primeru bo prinesel zakon slabe rešitve. Zakaj to govorim? Ker ko berete 14. člen, govorite o čakalnih časih in čakalnih dobah, v tretjem odstavku zapisujete, torej se v zakonu zapisuje, da seveda izvajalec [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]mora poskrbeti za najkrajše možne čakalne čase in čakalno dobo, ki pa se v mreži izvajalcev javne zdravstvene službe določi s pogodbo o financiranju. Nato v 15. členu zapišete, da bo najdaljše dopustne čakalne čase in čakalne dobe za izgradnje zdravstvene storitev izvajalce zapisal s podzakonskimi aktom minister, nato pa v kazenskih določbah zapisujete, da bodo penali ravno na ta določila [[...]] [[opozorilni znak za konec razprave.]] , če ne bo to urejeno tako, kot mora biti pri izvajalcih. Roki, ki so za to postavljeni, so štiri in šest mesecev. In na to opozarjam, da ne bo zaradi dobre želje, dobro izražene pravice prihajalo ravno na terenu do [[...]] [[Izključen mikrofon.]] [[....]]
Hvala lepa. Gospod Aleš Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice, kolegi! Poglejte, zadeva je na nek način postavljena na novo, pa kljub temu ni čisto nova. O pacientovih pravicah v tem parlamentu ne govorimo prvič. Zdravstvena zakonodaja, ki je bila uveljavljena leta 1992, se pravi pred 15 leti, je že opredelila pravice bolnikov in posebej tiste pravice, ki so vezane na celotno zdravstveno zavarovanje, se pravi tiste, ki pripadajo zavarovanim osebam, in še posebej tiste pravice, ki jih ima kdorkoli pod enakimi pogoji. To je tudi bolj kot ne usklajeno z mednarodnimi akti in tako naprej. In tudi ta zakon, ki je danes pred nami, seveda, ni čisto nova reč. Že kolega Germič je povedal, da smo vložili v Liberalni demokraciji zakon, ki je bil zavrnjen, ta sedaj prinaša drugače razdelane pravice, morda tudi kakšno več in je na nek način vendarle nadgradnja tistega našega predloga. Ampak vseskozi, se pavi vseh teh 15 let, če štejemo samo od leta 1992 in nič nazaj, se ni toliko razpravljalo o problematičnosti vsebine teh pravic. Te so več ali manj jasne, sprejemljive, določene s kodeksi, z njimi se vsi strinjamo, tukaj ni problemov. Več problemov pa je bilo in bolj problematičen je bil način uresničevanja in sploh možnost uresničitve teh pravic oziroma doseči to, da se pravica na nek način izpolnjuje. Jaz moram reči, da tudi pri tem zakonu zelo dvomim, da je vse napisano res z dobro vero. Namreč, nekatere zadeve so že v osnovi tako zapletene, da se bodo potem v razgradnji, s podzakonskimi akti in tako dalje, lahko še bolj zapletle. In je res vprašanje, ali bo lahko pacient tam, na tistem mestu, kjer zahteva pravico, lahko do te pravice prišel. Mislim, da je treba v nadaljevanju razprave o tem zakonu, v amandmajih o vsem tem, kar se bo dogajalo do druge obravnave, predvsem paziti na ta del. Se pravi, kako se bo to uresničevalo. Ne samo, kako je zapisano in kaj je zapisano, ampak kako bo lahko pacient uresničeval svoje pravice, ali sam ali preko svojega zastopnika. To je pravzaprav na nek način nepomembno. Seveda, če bodo stvari tako zepletene, da bo lahko dobil zastopnika, enega, več, potem je že nekaj s tem narobe. Po drugi strani je pa zelo dobro, da vendarle obstajajo institucije, ki bodo lahko pacientom pomagale, kadar se jim bo zdelo ali bodo prepričani, da se jim kaj dogaja. Prej ste se seveda nasmejali, ampak jaz vam moram povedati, da ravno pri tem ministrstvu je bilo veliko, bom rekel, tako humano izrečenih besed, zelo dobronamernih, ob vseh zakonih in spremembah zakonov, ki smo jih sprejemali v tem parlamentu, pa so se potem zadeve "sfižile" zaradi tega, ker se ni pogledalo - ne, bom rekel pet let naprej pet minut naprej! In kot sem prej omenil, zakon o omejevanju porabe tobačnih izdelkov. Tukaj so se zadeve pokazale, da so napačne in da so narobe že v dveh, treh mesecih. Podatki o tem govorijo. In se ni treba smejati, ker se je razrušilo marsikaj, da ne govorim o tem, da je ravno tista skrb za zdravje, ki je bila izhodišče tega zakona in ki jo upoštevam z vsem spoštovanjem, pripeljala do tega, da je sedaj zdravja manj. Treba je razmisliti, kako se zadeve potem v življenju uresničujejo, ne samo, kako so zapisane in kakšne so naše deklarativne želje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, čez pol ure, to je ob 15. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 15. uri.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo sejo. Prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje svojih glasovalnih naprav. Hvala. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o izvršbi in zavarovanju. Ker v drugi obravnavi amandmaji niso bili vloženi, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Je kakšna želja po obrazložitvi glasu? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 1. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o spremembah zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado v zadevah Evropske unije, skrajšani postopek, ni primeren za nadaljnjo obravnavo." Odpiram prijave za obrazložitev glasu v imenu poslanskih skupin. Gospod Drofenik - ne, tudi Bajc ne, samo v svojem imenu je gospod Cvikl dvignil roko. Izvolite, gospod Cvikl, v svojem imenu.
Obžalujem, da je volja večine v Odboru za notranjo politiko in očitno volja vladajoče koalicije ta, da ocenjuje, da zakon ni primeren. To obžalujem zaradi tega, ker je ta Državni zbor z ustavno večino ratificiral Ustavno pogodbo o Evropski uniji in ker je tudi v reformni pogodbi za Evropsko unijo jasno indicirano, da bodo seje evropskih svetov, svetov ministrov v različnih formacijah javne. Ta praksa je v državah, ki bolj spoštujejo demokracijo znotraj Evropske unije, bila uveljavljena na ta način, da so v času nizozemskega, finskega in drugih predsedstev že odprli nekatere seje za javnost in temeljni razlog, zakaj smo leta 2004 seje zaprli za javnost, s tem odpade. Odločate se drugače, odločate se tako, da ne želite izpostaviti ministrov in predstavnikov Vlade, ki na teh petkovih sejah matičnega oziroma Odbora za zadeve Evropske unije često slabo utemeljujejo stališča Republike Slovenije, da pač te ministre, državne sekretarje ščitite pred vplivom javnosti. Zato obžalujem, da kljub ratificirani ustavni pogodbi, kljub predlogom, da v novi reformni pogodbi odpremo seje evropskih svetov za javnost, tega ne znamo narediti v Sloveniji. Zato seveda ocenjujem, da je zakon več kot primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala. Še kakšen interes? Odpiram prijavo za obrazložitev v svojem imenu. Gospod Slavinec, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Seveda bom nasprotoval mnenju, da zakon ni primeren za nadaljnjo razpravo, saj sem že v uvodni predstavitvi povedal, da je prav gotovo veliko veliko več primerov, ko so na dnevnem redu Odbora za zadeve Evropske unije takšne teme, ki jih ni treba zapirati za javnost. In kljub temu da seje odpremo seveda še zmeraj ostane možnost, še zmeraj bodo tiste seje, na katerih bomo obravnavali takšne teme, katerih razkritje bi našim predstavnikom oslabilo pozicije in pogajalska izhodišča, tiste teme lahko zapremo. Kajti samo obrnili bomo zdajšnje stanje, ki je v 90 primerih neupravičeno zaprto, v tisto ko bomo samo v 10% seje zaprli, drugače pa naj bodo odprte, ko se pogovarjamo o stvareh, povezanimi z zadevami Evropske unije, potem dajmo možnost, da tudi tisti, ki jih ta stvar zanima, to lahko izvedo iz medijev. Dopoldne smo slišali, da mediji poročajo, da so informacije dostopne, vendar poglejte, o teh sejah mediji ne poročajo. O teh sejah mediji ne morejo poročati, saj so zaprte. In zaradi vsega tega to ni prav. Odprimo seje, bodimo odprti za javnost in jih zaprimo samo na tistem področju, samo takrat, ko so zares zaupne narave, ne pa, da jih odpremo samo, ko poteka seja Odbora za zadeve Evropske unije hkrati z gospodarskim ali katerim drugim, kot je pravilo bilo do sedaj. Seje so bile odprte le, če so bile skupaj s katerim drugim odborom, kjer poslovniško določilo tega ni po definiciji [[...]]
Hvala. Gospod Ziherl.
Hvala za besedo. Sam menim, da zakon ni primer za nadaljnjo obravnavo zaradi argumentov, ki so bili danes že večkrat izrečeni. Namreč, redosled dogodkov je tak, da v petek obravnavamo na Odboru za zadeve Evropske unije teme, ki se potem razpravljajo v ponedeljek v Bruslju. Javna seja bi pomenila, da pridejo v medije in v javnost pogajalska izhodišča, kar pa včasih ni dobro, kajti pogajalska izhodišča, v naprej objavljena, potem to niso več pogajalska izhodišča. Bi pa še omenil, da kljub temu da so seje zaprte za javnost, naš kolega večkrat nepooblaščeno, ločeno na ločenih tiskovnih konferencah poda vsebino seje in me prav zanima, ali obstajajo kakšne omejitve, da tega ne bi več počel. Kajti s tem morda povzroča težave in onemogoča dela naših pogajalcev v Bruslju.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za 41, proti 23. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujem s prekinjeno 20. točko dnevnega reda - z obravnavo Predloga za sprejem avtentične razlage petega odstavka 10. člena zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa matičnega delovnega telesa, ki se glasi: "Predlog za sprejem avtentične razlage petega odstavka 10. člena Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije se sprejme." Odpiram prijavo za obrazložitev najprej v imenu poslanskih skupin. Ni prijavljenih, zato odpiram prijavo za obrazložitev v svojem osebnem imenu. Gospod Veber, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, predsednik. Želim ponovno opozoriti na neustreznost sprejema avtentične razlage, kajti ta po svoji vsebini resnično presega namen avtentične razlage. Če bi Vlada želela doseči to spremembo, bi morala spremeniti Zakon o Skladu kmetijskih zemljišč, ne pa določiti Vladi, da lahko sama odredi, koliko presežkov, prihodkov nad odhodki lahko nameni sklad za svoje delovanje, koliko bo šlo pa v državni proračun. Teh pooblastil Vlada po veljavni zakonodaji nima, si jih pa želi vzeti s to avtentično razlago. S tem bomo dobili še eno neusklajenost pri delovanju sklada. Že tako se sprašujemo, ali je primerno, da Sklad kmetijskih zemljišč ni vključen v Zakon o javnih skladih, ker bi pač ta sklad posloval po teh določilih, ali posluje po Zakonu o zavodih; in k temu dodajamo sedaj še eno nejasnost, da bo Vlada sama določala obseg, ki bo šel v državni proračun, koliko bo šel pa nekam drugam, kamor bo s sklepom Vlada odločila. Povsem nesprejemljivo! Dodatno nerazumevanje zakonodaje Vlade pa lahko podkrepim tudi z njenim mnenjem, ki ga je napisala k Zakonu o javnih skladih. Tam Vlada pravi: "Če Državni zbor odloči o sprejemu finančnega načrta sklada, se ta sredstva prenesejo v državni proračun." Torej še dodatno zbegano mnenje, če lahko tako temu rečem, ko Vlada pravzaprav ne ve, ali bo Državni zbor odločal o tem, kam bo šel ta denar, ali bo Vlada odločala, ali bo odločal svet sklada. Skratka, avtentična razlaga prinaša dodatne nejasnosti in je neskladno z ustavnim redom, zato je ne bom podprl.
Hvala. Gospod Džuban.
Hvala lepa. Glasoval bom proti in bi bilo dobro, da bi se marsikateri zamislil, da bi storil enako. Razlogi so naslednji. Poslovniško je zadeva nedopustna, da z avtentično razlago počenjamo nekaj, kar lahko storimo samo z zakonom. Besedilo, ki je v avtentični razlagi, ne rešuje problema, ki ga želi vodstvo sklada rešiti. Ohromi pristojnost sveta sklada, praktično svet sklada ne bo več imel nobenih pomembnih nalog oziroma pristojnosti. In če nam nihče ne verjame, predvsem od koalicijskih poslancev, verjemite vsaj vaši zakonodajni službi, ki pravi, da je zadeva nedopustna. Hvala lepa.
Hvala. Glasujemo o predlogu, da se sprejme avtentična razlaga. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 24. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Zato prehajamo sedaj na odločanje o predlogu besedila avtentične razlage. Je želja po obrazložitvi glasu? Gospod Veber, v svojem imenu? Izvolite.
Hvala. Besedilo same avtentične razlage dokazuje trditev, da presega namen avtentične razlage. Namreč, če naredimo primerjavo med besedilom v 10. členu Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in besedilom, ki ga je zapisala Vlada kot predlagateljica te avtentične razlage, obstaja bistvena razlika. Bistvena razlika je v tem, da Vlada pravi, da se obseg presežka prihodkov nad odhodki sklada - torej gre za obseg presežka prihodkov nad odhodki sklada - bistveno razlikuje od besedila, ki je v osnovnem tekstu zakona. Ta namreč govori samo o tem, "presežek prihodkov nad odhodki sklada je v skladu s finančnim načrtom in programom sklada prihodek proračuna Republike Slovenije". No, Vlada uvaja novo dikcijo, da pa je obseg, ki bo šel v proračun, pristojnost Vlade in ne več finančnega načrta in programa sklada, ki je potem podlaga za izplačilo v proračun Republike Slovenije. Zato je to besedilo neustrezno za avtentično razlago in je dejansko v nasprotju s pravnim redom Republike Slovenije.
Hvala. Še gospod Cvikl je dvignil roko. Izvolite, v svojem imenu.
Besedilo avtentične razlage je eden od prvih poskusov z današnjo voljo vladajoče koalicije, kako razgraditi integralnost državnega proračuna in javnih financ. Imeli smo že različne tovrstne poskuse, nazadnje tako, da smo v tem Državnem zboru sprejeli zakon o prevzemu dolga dveh blagajn, ampak smo to naredili vsaj z zakonom. Tu pa z avtentično razlago urejamo zakonsko materijo, ki je v nasprotju s temeljnim Zakonom o javnih financah in Zakonom o javnih skladih. Predlagam, da kmalu sprejmemo še avtentično razlago, da razen tistega, kar si ministri Vlade ali pa ti ali oni razdelijo za svoje lastne potrebe, se ostali prihodki uvrščajo v državni proračun. Tako daleč boste to pripeljali. Reči, da Vlada sama določi, koliko naj gre v državni proračun, ostalo pa se razdeli po volji Vlade, je milo rečeno v nasprotju z nekaj zakoni in je to seveda podlaga za netransparentnost javnih financ in kršitev zakonov, ki jih je ta Državni zbor sprejel ob času, ko smo morali izpolniti pogoje za vstop v Evropsko unijo in prevzem evra.
Hvala. Še kakšen interes po obrazložitvi? Samo eno roko vidim. Gospod Sajovic, izvolite.
Hvala lepa. Avtentične razlage ne podpiram, ker problem Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov je bistveno širši, kot ga skušamo rešiti s to točko. Začetek denacionalizacije se vse bolj oddaljuje, potrebe po zemljiščih so vse manjše, občine in sklad seveda pri svojem delu in pri sodelovanju naletimo na številne in pa najrazličnejše težave. Čas je, da se enkrat res pogovorimo, kako to zgodbo s skladom pripeljati do konca. Hvala lepa.
Hvala. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 23. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je besedilo avtentične razlage sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 22. točko dnevnega reda - to je s prvo obravnavo Predloga zakona o pacientovih pravicah. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o pacientovih pravicah, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo." Kakšna želja po obrazložitvi glasu? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v drugo obravnavo Odboru za zdravstvo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 31. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali v ponedeljek, 1. oktobra, ob 10. uri. Lep vikend!