Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje. Pričenjam z nadaljevanjem 3. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne more udeležiti gospod Ljubo Germič. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ODLOKA O PREOBLIKOVANJU UNIVERZE V LJUBLJANI. Predlog odloka je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga odloka. Besedo ima dr. József Györkös državni sekretar na Ministrstvu za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo. Prosim gospod Györkös, za govornico.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane gospe in gospodje! Želim vam dobro jutro. V imenu Ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo bi želel podati naslednjo obrazložitev. V Odloku o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Ljubljani je predlagano statusno preoblikovanje Visoke šole za zdravstvo Univerze v Ljubljani v Zdravstveno fakulteto Univerze v Ljubljani. Izpolnjevanje pogojev za omejeno preoblikovanje je ugotavljal Svet Republike Slovenije za visoko šolstvo na seji 9. junija 2008 in sprejel pozitivno mnenje. V skladu z Uredbo o standardni klasifikaciji dejavnosti so spremenjene oziroma usklajene tudi dejavnosti Univerze v Ljubljani. S statusnim preoblikovanjem Visoke šole za zdravstvo v Zdravstveno fakulteto bo Univerza v Ljubljani med svojimi članicami imela le še fakultete in umetniške akademije, ne pa tudi visokih strokovnih šol. Zato je omenjeno spremembo bilo treba upoštevati v vseh predmetnih določilih odloka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog Odloka je obravnaval Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku mag. Branku Grimsu za predstavitev poročila odbora. Prosim.
Vsem zbranim prav lep pozdrav. Odbor za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj je Predlog Odloka o spremembi in dopolnitvi Odloka o preoblikovanju Univerze v Ljubljani obravnaval na svoji 2. redni seji dne 18. februarja 2009. Glede samega besedila odloka je dala pripombe pravna služba in s sprejetim amandmajem je odbor pripombo pravne službe tudi upošteval. Največ razprav je bilo v zvezi s 5. členom, ki je predvideval izplačila stroškov in sejnin članom upravnega odbora, vendar ob strinjanju tako predstavnika Vlade kot tudi rektorice ljubljanske univerze, gospe Kocjančič, se je odbor soglasno odločil in je ta člen črtal. Na koncu je odbor soglasno, z vsemi glasovi za, potrdil tako dopolnjeno besedilo odloka in predlagamo Državnemu zboru Republike Slovenije, da ga sprejme.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima mag. Vasja Klavora v imenu Poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar, spoštovane poslanke in poslanci! V Poslanski skupini DeSUS podpiramo Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Ljubljani. Iz tega sledi, kot je bilo predlagano, statusno preoblikovanje Visoke šole za zdravstvo v Ljubljani v Zdravstveno fakulteto Univerze v Ljubljani. S tem je potrjeno tudi to, da bo imela Univerza v Ljubljani le še fakultete in umetniške akademije. Da je tako prav, je ugotovil tudi Svet Republike Slovenije na svoji seji 9. junija 2008 in sprejel o tem pozitivno mnenje. Ob tem bi se pa rad zadržal le na eni postavki, in sicer v 5. členu, ki je bil sicer že črtan, in je prav, da je tako, saj je tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora podala svoje mnenje o tem, kaj je z upravnimi odbori oziroma člani in kako je s povračilom sejnin. Če to z novo uredbo Vlade Republike Slovenije o sejninah, povračilih stroškov v javnih skladih, javnih agencijah, javnih zavodih in javnih gospodarskih zavodih velja, potem je bilo to preneseno tudi tako, da bi bili upravičeni do sejnin in povračila stroškov tudi člani upravnih odborov univerz. Do tega je bila Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora kritična in je na to tudi opozorila. To je bilo tudi upoštevano ter 5. člen tudi črtan. V naši poslanski skupini menimo, da če bi do tega prišlo, potem bi bilo reševanje te problematike v nasprotju z avtonomijo univerze oziroma bi v določeni meri celo pomenilo poseg v avtonomijo univerze. Poslanska skupina DeSUS podpira Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Ljubljani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Györek, v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Tudi v Slovenski nacionalni stranki podpiramo Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Ljubljani. Gre dejansko zgolj za redakcijsko spremembo imena enega izmed visokošolskih zavodov, ki spadajo v Univerzo v Ljubljani in ni razloga, da bi navedeni spremembi nasprotovali. S statusnim preoblikovanjem Visoke šole za zdravstvo v Zdravstveno fakulteto bo univerza tudi dejansko imela sedaj samo fakultete in umetniške akademije. Tudi to, kot je moj predhodnik povedal, dejansko edini sporni člen, ki je bil, je glede nagrad za člane upravnega odbora, da se črta. Tudi v Slovenski nacionalni stranki to podpiramo. Skratka, ni kaj tukaj dosti še povedati. Sama tema o stanju univerze, o stanju, problematiki vseh treh umetniških akademij v Ljubljani, je pa zrela za eno podrobno debato in upam, da bomo imeli hkrati eno priložnost, da načnemo to poglavje, da uredimo stanje na področju visokega šolstva v Ljubljani v širšem pomenu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Radovan Žerjav v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Hvala.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Bistvena sprememba, ki jo prinaša predlagani odlok, je statusno preoblikovanje Visoke šole za zdravstvo Univerze v Ljubljani v Zdravstveno fakulteto univerze v Ljubljani. Visoka šola za zdravstvo je že do sedaj uspešno sodelovala s fakultetami Univerze v Ljubljani, z Univerzo v Mariboru ter drugimi zdravstvenimi šolami v Sloveniji in tujini. Bila je uspešna pri izmenjavi strokovnih, pedagoških in znanstvenih odkritij in izkušenj. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da si je Visoka šola za zdravstvo uspešno prizadevala za uveljavitev stroke in šole doma in v tujini. Verjamemo, da si bo tudi kot zdravstvena fakulteta prizadevala dosegati odličnost in visoko kakovost razvojnega raziskovalnega dela na področju zdravja. Pričakujemo tudi, da bo zapolnila vrzel pri povezovanju in prinašanju znanstveno-raziskovalnega dela v zdravstveno prakso in gospodarstvo ter da bo z uvedbo magistrskega in doktorskega študija izobraževala nosilce in vodilne strokovnjake, usposobljene za razvoj zdravstvenih disciplin. Glede na mnenje Sveta Republike Slovenije za visoko šolstvo se strinjamo, da je čas, da Visoka šola za zdravstvo preraste v zdravstveno fakulteto univerze v Ljubljani, zato bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlagani odlok o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Ljubljani podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Jerič v imenu Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, državni sekretar, spoštovane poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Ljubljani podpiramo. V predlaganem odloku gre predvsem za manjše spremembe in dopolnitve, gre za statusno preoblikovanje Visoke šole za zdravstvo Univerze v Ljubljani v Zdravstveno fakulteto Univerze v Ljubljani. Izpolnjevanje pogojev za omenjeno statusno preoblikovanje je ugotavljal Svet Republike Slovenije za visoko šolstvo junija lanskega leta in dal pozitivno mnenje. S statusnim preoblikovanjem Visoke šole za zdravstvo bo Univerza v Ljubljani med svojimi članicami imela le še fakultete in umetniške akademije, ne pa več tudi visokih strokovnih šol, zato je omenjeno spremembo potrebno upoštevati tudi v vseh ostalih predmetnih členih tega odloka. V skladu z uredbo o standardni klasifikaciji dejavnosti pa so spremenjene oziroma usklajene tudi dejavnosti Univerze v Ljubljani. Posebej pomembno po našem mnenju pa je, da bo to v praksi pomenilo, da bodo študijska področja in našteti študiji razvrščeni v skladu z mednarodno klasifikacijo, to pa pomeni, da bodo povsem jasne kompetence posameznih programov in tudi posledično študentov in študentk. To pa bo omogočilo tudi večjo mobilnost študentov. Tudi zato v Poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije predlog sprememb in dopolnitev odloka podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Luka Juri v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa. Socialni demokrati podpiramo odlok o preoblikovanju Univerze v Ljubljani, saj podpiramo razvoj Visoke šole za zdravstvo v Zdravstveno fakulteto. Razumemo, da je področje zdravje in zdravstvenih poklicev, brez zdravniškega, avtonomno zdravstveno in strokovno področje, ki nujno potrebuje nadgradnjo v smislu izobraževanja. Razvoj posameznih strokovnih področij je tako silovit, da posamezni poklici prehajajo iz pomoči v sodelovanje in samostojne stroke, usposobljene za delo v skupini. Gre torej za kompleksno področje skrbi za človeka v širšem smislu, kjer je nujen interdisciplinaren pristop, več znanstvenih disciplin in vključuje skrb za bolne in zdrave ljudi v smislu skrbi za zdravje, preprečevanje bolezni, sodelovanje v procesu zdravljenja in pomoč k doseganju višje kakovosti življenja v primeru kronične bolezni ali invalidnosti. Socialnim demokratom je ta dimenzija, človeška dimenzija, še posebej blizu, kot so nam blizu pojmi vzajemne skrbi posameznika do drugih v družbi, pojem javnega in kakovostnega, vsem dostopnega in ljudem prijaznega javnega zdravstva. Iz koalicijskega sporazuma je jasno, da bomo v tem mandatu veliko pozornosti namenili prav ureditvi tega področja, ki je v zadnjih letih nazadoval na račun dražjih zasebnih zdravstvenih storitev, kjer pa se žal pogosto več vlaga v blišč, kot pa v kakovost. Solidarnost, glavna vez sodobne družbe, je zelo pomembno vodilo tudi v zdravstvu, kot je pomembno vodilo tudi v skrbi za kakovostno in napredno visoko šolstvo. Solidarnost kot dejstvo, da slovenska družba vlaga v univerzitetni sistem in solidarno omogoča dostopnost visokega šolstva tudi najšibkejšim slojem, a solidarnost tudi kot pričakovanje, da se bo vložen trud v slovensko zdravje in v slovensko znanje vrnil kot dobrina, s katero bomo konkurirali na globalnem nivoju, predvsem pa omogočali razvoj blaginje za vse pore in za vse sloje kompleksne, dinamične in, upam, odprte slovenske družbe. Socialni demokrati z velik veseljem pozdravljamo odločitev te vlade, da poviša sredstva za Ministrstvo za visoko šolstvo, znanost in razvoj in tudi preoblikovanje ter rojstvo nove fakultete vidimo kot enega od načinov, s katerim se bo oživljeno zaupanje v slovensko znanje konkretiziralo. Pričakujemo, da bodo ta sredstva naši visokošolski in raziskovalni sferi vrnila tisti zagon, ki ga je zaradi pristopa politike, ki je bil v preteklih letih pogosto neresen in brez pravega interesa, delno izgubila. Verjamemo in želimo vlagati v znanje - slovenska vstopnica na vrh sveta. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Grill v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Prav lep pozdrav vsem skupaj tudi v mojem imenu! V Slovenski demokratski stranki podpiramo Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Ljubljani, saj gre tukaj v bistvu samo za potrditev statusnega preoblikovanja Visoke šole za zdravstvo v Zdravstveno fakulteto. Da je to vse v skladu z zakonodajo, je to ugotavljal že tudi Svet Republike Slovenije za visoko šolstvo na svoji seji 9. junija leta 2008. Mnenja smo, da vsako takšno preoblikovanje v fakulteto lahko prispeva še k večji kvaliteti šolstva s področja zdravstva, zato tudi to podpiramo in se strinjamo tudi z amandmajem, ki je bil sprejet na Odboru za visoko šolstvo, kjer smo uredili tudi področje povračil stroškov in seveda tudi sejnin. Še enkrat, v Slovenski demokratski stranki bomo ta predlog statusnega preoblikovanja tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenem predlogu odloka niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga odloka. Glasovanje o dopolnjenem predlogu odloka bomo opravili jutri, v četrtek, 5. marca 2009, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA POROČILA O DELU KOMISIJE ZA PREPREČEVANJE KORUPCIJE V LETU 2007. Poročilo je v obravnavo zboru predložila Komisija za preprečevanje korupcije Republike Slovenije. Besedo dajem predsedniku komisije gospodu Dragu Kosu za dopolnilno obrazložitev predloga poročila. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Na žalost bom moral začeti današnji nastop z istimi besedami, kot sem začel lanskega. Lani smo namreč meseca januarja obravnavali poročilo za leto 2006, zdaj smo pa marca 2009 in obravnavamo naše poročilo za leto 2007. Še bolj pa mi je žal, da tudi naše ocene za leto 2007 ne morejo biti nič boljše, kot pa so bile tiste za leto poprej, se pravi za leto 2006. Leto 2007 ni bilo dobro leto za razvoj etike in integritete ter za zatiranje korupcije v Republiki Sloveniji. Predvsem se je to kazalo v ogromnem porastu števila prijav korupcijskih dejanj komisiji, ki jih je bilo kar 595, kar je več kot v celotnem obdobju obstoja komisije, od ustanovitve do leta 2007. To seveda kaže na povečano občutljivost ljudi pri zaznavanju različnih nepravilnosti v naši družbi, pa tudi - in to je tisto, kar nas dosti bolj skrbi - na velik padec zaupanja v organa, ki bi vendarle morala biti prva naslovnika takšnih prijav, to sta pa policija in tožilstvo. Da smo v letu 2007 krenili oziroma nadaljevali po nevarni poti, kažejo tudi odgovori ljudi v javnomnenjskih raziskavah, na podlagi katerih je mogoče sklepati, da bi se vedno manj ljudi takrat odločilo za prijavo korupcije, in to iz dveh razlogov: zaradi strahu pred maščevanjem in zaradi prepričanja, da morebitna preiskava sploh ne bo uvedena. To z drugimi besedami pomeni, da ljudje preprosto niso več zaupali, da bodo državni organi z redkimi izjemami, med katere, upamo, sodi tudi komisija, sploh še pripravljeni in sposobni kaj narediti v boju zoper korupcijo. V letu 2007 je Ustavno sodišče Republike Slovenije kot protiustavne prepoznalo kar 5 od 24 členov Zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo, ki je ukinjal komisijo, kar je pripeljalo do situacije, da to področje še danes ureja Zakon o preprečevanju korupcije. To pomeni, da danes komisija deluje na podlagi predpisa, ki ne velja več, pa se uporablja, predpis, ki pa velja, pa se ne uporablja. Bila sta sicer vmes dva poskusa, eden s strani Vlade v letu 2008 in drugi s strani opozicije na podlagi osnutka, pripravljenega na komisiji leta 2007, da bi se to področje uredilo, vendar sta oba poskusa splavala po vodi. In pri obeh je bilo več kot očitno, da iz političnih razlogov. Če razmeram v letu 2007, pri čemer seveda poročila ne bom bral, ker predvidevam, da ste ga prebrali sami, dodamo še aktivno vzpostavljanje pogojev za razvoj prave sistemske korupcije, načrtno rušenje vzpostavljenega sistema spremljanja premoženjskega stanja slovenskih funkcionarjev, kar bi se zgodilo, če bi bil sprejet tekst novega zakona o omejitvah in prepovedih za nosilce javnih funkcij, dosledno izmikanje nosilcev oblasti kakršnikoli odgovornosti tudi v najbolj kričečih primerih ugotovljenih nepravilnosti in popolno pasivnost organov odkrivanja in pregona v teh primerih, je jasno, zakaj Slovenija postaja korupcijsko vedno bolj ogrožena država, zakaj smo se na tem področju v Evropi spremenili iz pozitivnega v negativen zgled in zakaj še vedno ni resnih ovir, ki bi preprečevale nastanek in razvoj tudi najhujših oblik korupcije. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Ne zamerite mi, da ta kratek uvod končam z apelom za vas. Razumite, prosim, že enkrat, da boj zoper korupcijo ni privilegij ali lastnina te ali one politične stranke ali politične opcije. To je problem vseh nas! Dokler ne bodo tega razumeli prav vsi, bomo na tem pomembnem področju stopicali na mestu, ljudje bodo upravičeno vedno bolj nezadovoljni, korupcija in njeno zatiranje pa bosta še naprej služili samo kot sredstvi za pridobivanje glasov volivcev. Ob takšnem gledanju so seveda zaman vsi parcialni ukrepi in investicije v organe ali njihovo dejavnost. Dokler ne bomo razumeli, da se korupcija dogaja tudi zdaj in tudi nam, napredka na tem področju ne bo. To pa zagotovo ni tisto, kar slovenski davkoplačevalci pričakujejo od državnih organov Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poročilo je obravnavala Komisija po Zakonu o preprečevanju korupcije kot matično delovno telo in Državnemu zboru predlaga sprejem sklepa. Besedo dajem predsedniku gospodu Branku Mariniču za predstavitev poročila komisije. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane in spoštovani. Spoštovani predsednik, dovolite mi, da vas popravim moj priimek je Marinič. Poročilo za leto 2007, ki ga je republiška Komisija o preprečevanju korupcije poslala v Državni zbor lansko leto 30. maja, je obravnavala tudi državnozborska Komisija po Zakonu o preprečevanju korupcije na svojih treh sejah. Prvo sejo smo imeli 12. decembra, ko smo začeli z obravnavo in kjer smo ugotovili, da bi bilo treba po posameznih poglavjih vsebinsko dopolniti. To smo tudi zahtevali od republiške komisije, kar je republiška komisija v skladu z našimi zahtevami tudi storila. Vsebinske obravnave poročil so v skladu z veljavno zakonodajo potekale na zaprtih sejah, tako da smo pravzaprav morali upoštevati predvsem tiste vsebine, ki smo jih kasneje na skupni seji obravnavali in ugotovili, da bi morala vendarle širša slovenska javnost dobiti vse informacije. In čim več teh informacij, ki smo jih obravnavali na vseh treh komisijah, smo v prisotnosti tudi predsednika republiške komisije o preprečevanju korupcije ugotovili, da ni zadržkov, ki podležejo 44. členu Zakona o varovanju osebnih podatkov, zato smo tako vsebino naših obravnav na vseh komisijah naredili javno dostopno. Tako je poročilo javno dostopno širši slovenski javnosti. Seveda smo na vseh treh sejah komisije opravili vsebinsko bogato razpravo. Ko smo obravnavali vsebino, je bila s strani predsednika republiške komisije dodatno podana obrazložitev predvsem v tistih poglavjih, ki so naše člane komisije še posebej zanimali. Šlo je predvsem za mednarodno dejavnost republiške komisije, šlo je tudi za posamezna vsebinska vprašanja, ki zadevajo delo republiške komisije. Predvsem se je vsebina nanašala na tako imenovani gradbeni lobi in pa predvsem na korupcije v gradbeništvu in tudi drugih sferah. Tukaj smo se dotaknili tudi korupcije, ki se nanaša na javna naročila. Po razpravi, ki so bile vsebinsko bogate, smo oblikovali tudi sklepe, ki jih predlagamo Državnemu zboru, da jih danes po temeljiti obravnavi in razpravi sprejme, in sicer, da Vlada, upoštevajoč ustavno določbo št. 57/6, z dne 29. 3. 2007, v zadevi Ustavne presoje zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo pripravi predlog zakona, ki bo celovito uredil področje boja proti korupciji. Predlagamo tudi, da Državni zbor predlaga Vladi, da pri pripravi novega zakona, ki bo urejal preprečevanje korupcije, preveri možnost uvedbe elektronskega obrazca, najave premoženjskega stanja funkcionarjev in vzpostavitve računalniškega zajemanja in obdelave teh obsežnih podatkov, ki se sedaj nahajajo v veliki poli, ki zajema pet in pol listov formata A4. Nadalje predlagamo, da Državni zbor predlaga Vladi, da v okviru priprave sprememb proračunskih aktov oziroma aktov za proračunsko obdobje 2010 predvidi določena sredstva, ki jih je potrebno zagotoviti za pripravo strokovnih rešitev in za vzpostavitev in izpeljavo izbrane rešitve. Prepričani smo, da bo Državni zbor po temeljiti razpravi sledil našim predlogom, in da bomo na koncu prišli do potrditve predlaganih sklepov, vse skupaj z namenom, da bi se tudi dejansko in konkretno soočili z dejstvi in s tem pripomogli tudi k temu, da zmanjšamo in damo svoj prispevek k zmanjšanju korupcije v Republiki Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Franc Jurša v imenu Poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini DeSUS podpiramo predloge sklepov, ki jih je sprejela Komisija Državnega zbora po zakonu o preprečevanju korupcije. Pri tem želim izpostaviti predvsem četrti sklep, po katerem Državni zbor predlaga Vladi, da ob pripravi novega zakona, ki bo celovito urejal preprečevanje korupcije, določi organ, ki bo nadziral premoženjsko stanje funkcionarjev organa, zadolženega za preprečevanje korupcije. Obenem naj bi ta nov organ nadziral tudi delo tako imenovanega protikorupcijskega organa. Dejstvo je, da je bila Komisija za preprečevanje korupcije oziroma funkcionarji te komisije pogosto izpostavljeni očitkom, da je njihovo premoženjsko stanje netransparentno, da delujejo koruptivno in podobno. S takšnim nadzorom se bomo v bodoče izognili neutemeljenim očitkom, katerih namen je po navadi zgolj diskreditacija omenjenega organa oziroma funkcionarjev. Še posebej pa v poslanski skupini pozdravljamo predlog naj vlada pripravi predlog, zakona, ki bo celovito uredil področje boja proti korupciji. Pri tem želimo apelirati na Vlado, da tako imenovanem protikorupcijskem organu dodeli dovolj pristojnosti ter dovolj strokovnega kadra in materialnih sredstev, da bo lahko le-ta deloval učinkovito, da ne bo zgolj brezzobi tiger, kot se rado očita Komisiji za preprečevanje korupcije. Žal je boj proti korupciji v Republiki Sloveniji prioriteta zgolj na papirju, zato najbolj pereče vrste korupcije ostajajo neodkrite in predvsem nesankcionirane. Tukaj mislim predvsem na korupcijo, ki se pojavlja v sistemu javnih naročil, torej kjer se stikajo javne funkcije z zasebnim sektorjem ter na področju klientalizma, kjer je princip imenovanja ljudi v osebnih, političnih ter družinskih povezavah oziroma oddajanje poslov po tem principu ostaja nenadzorovan, nekaznovan in žal vedno bolj sprejemljiv. V Poslanski skupini DeSUS si želimo, da bi v Republiki Sloveniji končno dobili protikorupcijski organ, ki bo imel na voljo dovolj pristojnosti in moči, da bo lahko učinkovito odkrival in preganjal korupcijo v sodelovanju z organi pregona, da bo med funkcionarji užival dovolj ugleda, da ga bodo jemali resno in da ne bo podvržen poskusu ukinjena pri vsaki spremembi oblasti v naši državi.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, obiskovalci! To, da Slovenija ne jemlje resno korupcije, kaže že obravnava Poročila o delu komisije za leto 2007, ki je, po mojem mnenju, mnogo prepozno v Državnem zboru. Slovenska nacionalna stranka tudi zaradi tega ponovno zatrjuje, da tako organizirana komisija, kot deluje danes, brez potrebe deluje, kajti, kot bom v nadaljevanju povedal, ima ta komisija mnogo problemov sama s seboj, med drugim tudi, kako zagotoviti administrativno- tehnične pogoje za delo, kako zagotoviti potrebno količino denarja za plače, kako zagotoviti pogoje za tekoče investicijsko vzdrževanje, kar je sramotno. Pri takih pogojih tudi če pogledamo ožje organizacijsko strukturo komisije, je pač nemogoče delovati. Komisija tudi tisto, kar ugotovi, je zgolj črka na papirju. Če ugotavljamo delo komisije, ki je v letu 2007 postavila pod vprašaj kar 595 prijav in jih tudi seveda tudi oddala, je pa zgolj 21 zadev doživelo obravnavo s strani organov pregona, lahko zopet ugotovimo, da je v korupcijo vpleteno tako tožilstvo kot tudi organi javnega pregona, Računsko sodišče in ne nazadnje tudi Državni zbor, ki neresno jemlje to komisijo. Pozdravil bi prizadevanja, ki jih komisija vlaga v svoje delo, pa tudi trud predsednika, zlasti zaradi tega, ker smo mi večkrat imenovani kot tisti, ki bi želeli komisijo ukiniti. To seveda ni res. Mi želimo, da bi komisija bila ustanovljena na tak način, da bi v njenih vrstah bili tudi tožilci, da bi v njenih vrstah bila tudi specializirana oziroma za to usposobljena enota organov pregona, ki bi se lahko ukvarjala tudi z novodobnim kriminalom, v katerega mi niti vpogleda nimamo, to je računalniška zloraba, pa da ne govorim tudi o elektronskem zlorabljanju finančnih listin. Kar se tiče dejanskega kriminala pri nas. Poglejte, v Slovenski nacionalni stranki imamo zelo zgovoren arhiv o tem, kaj vse smo že pisali na razne naslove, tudi na Komisijo za preprečevanje korupcije, od primera Dadas, za katerega veste, da je časovno oddaljen, pa do Elana, Rdečega križa, Zavarovalnice Triglav, afere mariborskega Tama, nabave policijskega čolna, pa da Splošne plovbe niti ne omenjam, kjer je bila pogodba o prodaji podpisana kar v pisarni gospoda Bajuka in je bilo tudi s strani Soda in Kada jasno ugotovljeno, da je korupcija pri oškodovanju največjega dela primorskega gospodarstva več kot evidentna. Pa se ni zgodilo nič. Celo gospod predsednik komisije mi pravi, da policija poseduje dokumente, da je gospod Bajuk oziroma njegova stranka dobila denar, pa ne ukrepajo. Jaz ne vem, kako lahko organi pregona ne ukrepajo. Sama komisija je tudi podala poročilo v zvezi s Splošno plovbo organom javnega pregona, pa se ni zgodilo nič oziroma Računsko sodišče šele zdaj ugotavlja pravilnost oziroma nepravilnost vodenja poslovnih knjig. To podjetje ima organizirano oziroma prijavljeno tudi fiktivno podjetje Genshipping Corporation v Libiji, ki pa je ustanovljeno samo zaradi tega, da Splošna plovba ne plačuje davkov v Sloveniji; pa tudi to nikogar ne zanima. Torej govoriti - kar lahko že samo na tem primeru zaključimo - o resnem pristopu k obravnavi korupcije in klientelizma v Sloveniji je zgolj pravljica za otroke, ki bi jo z veseljem poslušali. Kaj storiti ob dejstvu, da imamo toliko prijav, pa zgolj 21 zadev, ki so bile predane v reševanje pristojnim državnim tožilstvom, od tega 19 zadev Računskemu sodišču, je seveda vprašanje. Ta komisija, takšna kot je, je zgolj sama sebi namen. Poudarjam še enkrat, to je stališče Slovenske nacionalne stranke. In tudi Ustavno sodišče je nekako opozorilo s sklepom, ki ga je poslalo. Jaz sem to tudi predsedniku komisije podal kot zahtevo na prvi seji, ki smo jo imeli sklicano. Namreč sam sem tudi član te državnozborske komisije. Ustavno sodišče nalaga Državnemu zboru in Vladi, predvsem Vladi, da v ta spoštovani zbor pošlje nov predlog zakona, ki bo temeljito urejal pristojnosti te komisije. Jaz bi bil seveda vesel, da bi ta zakon imeli kar najhitreje v poslanskih klopeh in da bi na ta način komisiji dali možnost, da res postane komisija za preprečevanje korupcije, ne pa zgolj organ, ki bo imel sedež, pisarno, fikus, direktorja pa nekaj delavcev. To je preprosto nedopustno, da Slovenija govori o tem, da se bori proti korupciji, v bistvu pa sama nič ne naredi, da korupcije v Sloveniji ne bi bilo. Kaj je Slovenija sama po sebi naredila za to, da bi spoštovala zakonitost in ustavnost, pa dokazuje že to, da je v Državni zbor prišlo kar nekaj oziroma ogromno, lahko rečemo, pripomb Ustavnega sodišča o nezakonitosti zakonov, ki jih sprejemamo v Državnem zboru. In tudi to je korupcija, spoštovane gospe in gospodje, če imajo razno razni organi v veljavi neustavne zakone, ki pa jih je požegnal in sprejel Državni zbor. Tudi na osnovi tega se izvaja nezakonitost, tudi na osnovi tega, kar je Državni zbor sprejel, se izvaja lahko kriminal. Če povzamem, rad bi slišal iz ust gospoda Kosa, kdaj se bo lotil tistega, kar kaže na to, da je v bistvu korupcija in kriminal, tudi gospodarski kriminal je zelo prisoten v Sloveniji. Jaz bi rad povedal, ker sem s Primorske, samo eno podjetje, ki ga želim imeti enkrat na spisku pregledanega podjetja in želim slišati tudi o tem, ali je tam vse v redu ali ni. To je Istrabenz. Mi vemo, da to podjetje vodi oseba, ki je nekako zaščitena. In ta oseba verjetno bo tudi ostala zaščitena, čeprav smo skozi to podjetje ta Istrabenz dejansko že ukinili, to že ni več, to je OMV. Prodali smo Kolinsko, Drogo, uničili vrsto drugih gospodarskih subjektov na Primorskem, nakopali državi veliko proračunsko luknjo, ampak nobenega to nič ne zanima. Drugo podjetje na Primorskem, ki velja za največje oškodovanje, gospodarsko oškodovanje, je Splošna plovba. Tudi o tem bi želel, da povemo nekaj besed in da končno vzpostavimo zakonitost poslovanja v tem podjetju. Sam sekretar Vlade gospod Cvikl je v bistvu bil z mano z ramo ob rami na odboru za kontrolo proračuna v prejšnjem sklicu, ko smo ugotavljali, ali to podjetje posluje zakonito ali ne posluje zakonito. In danes je vse skupaj potihnilo, ni več nobenih pripomb, kar me čudi, da kar na enkrat, ko se ugotovi, da nekaj res ne "štima", da nekaj res ni v redu, da ni zakonito, da lahko to tako hitro potihne in da se tako hitro lahko stvari legalizirajo in da so kar naenkrat lahko tako zakonite. Elan, katerega je Slovenija dvakrat reševala in plačevala tudi iz državnih sredstev za odkup iz hrvaških rok, je danes predmet, ki lahko marsikoga nauči tega, kako se naj ne bi delalo, pa vendar se dela nezakonito. Odvetniki po zakoniti poti, ker jim to zakon dopušča, zahtevajo za plačilo zgolj za svetovanje več, kot so v bistvu mesečni prejemki zaposlenih. Zaposlene pa se zaradi tega preprosto vrže na cesto, ko se ugotovi, da ni zadosti denarja za izplačilo osebnih dohodkov. Ampak tudi tu ta komisija ne more ukrepati in tudi tu ta komisija nima kaj govoriti. Je pa bistveno to, da v poročilu izhaja, da smo naredili popis stanja za javne funkcionarje in da smo vzorno pregledali tudi vse nagrade in darila. To je pa bistvena sestava tega poročila. Kar pa v oči bode, je pa oddano število prijav in oddan končni zaključek prijav, ki so doživele javni pregon, zanemarljivo slabo delo organov javnega pregona. Če bo ta Komisija za preprečevanje korupcije delovala tudi v tem mandatu tako, kot je delovala do sedaj, potem je resnično bolje, da je nimamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gvido Kres v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod predsednik komisije Drago Kos! Nadzor predvsem pa preprečevanje korupcije sta v težkih časih krize še posebej pomembna elementa demokracije in tržnega sistema gospodarstva. Korupcija je škodljiva tako gospodarstvu kot družbi nasploh, zato smo v Slovenski ljudski stranki vedno med svoje cilje uvrščali boj proti korupciji in preprečevanju korupcije v naši družbi. Iz tega razloga smo vedno podpirali tudi neodvisno organizirano komisijo za preprečevanje korupcije. V prejšnji vladi smo se glede urejanja tega področja rahlo razhajali v pogledih in pristopih k oblikovanju komisije in si različno razlagali zapisano načelo v uvodu koalicijske pogodbe: učinkovit boj proti klientalizmu in korupciji v javnem sektorju. Prepričani smo, da bi bila ukinitev komisije slaba rešitev predvsem že za uveden sistem nadzora nad premoženjskim stanjem slovenskih funkcionarjev in za uresničevanje slovenske protikorupcijske strategije. Pri tem pa naj poudarim, da mora komisija delovati v skladu s svojimi pristojnostmi in jih ne samovoljno povečevati ali pa po svoje tolmačiti. Poročilo za leto 2007 ocenjujemo kot dobro in natančno izdelano. Komisija za preprečevanje korupcije v skladu s 13. členom Zakona o preprečevanju korupcije je vsako leto dolžna poročati Državnemu zboru. Tudi to je eden od inštrumentov nadzora parlamenta nad izvajanjem zakonodaje. Iz poročila je mogoče razbrati, da se komisija odziva na pobude in skrbno prouči posamezne sume. Iz poročila je tudi razvidno, da večjih nepravilnosti komisija ni ugotovila. Ali to pomeni, da vendarle v naši družbi na tem področju vlada red? Zaskrbljujoče pa je namreč dejstvo, ki ga navaja komisija, da resolucije o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji v okviru svojih omejenih možnosti načrtno uresničuje samo komisija, večina drugih državnih organov in organov lokalnih skupnosti pa je na njo že pozabila. Po mnenju komisije so bili nekateri ukrepi, ki so se nanašali na uresničevanje te resolucije, bolj stranska posledica drugih aktivnosti in ne posledica zavestnega upoštevanja njene vsebine. Iz poročila lahko razberemo, da je na seznamu občinskih funkcionarjev, ki še niso poročali o premoženjskem stanju, kljub poslanim obvestilom občinam še 71 imen, od teh funkcionarjev je novo izvoljenih 63, ponovno izvoljenih 8. Komisija je sicer izčrpala vse pravne možnosti po zakonu, s katerimi bi pridobila manjkajoča poročila o premoženjskem stanju, in nadaljuje z drugimi aktivnostmi v tej smeri. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bi želeli slišati, kakšne so dodatne aktivnosti. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo že ob sprejemanju zakona opozorili, da je neprimerljivo z ostalimi funkcionarji določati obveznosti prijave tudi za občinske svetnike in svetnice. Tukaj bi apelirali, naj se sledi k posodobitvi oziroma spremenitvi tega sistema. Poročilo bomo podprli, ravno tako pa tudi podpiramo sprejem predlaganih sklepov Komisije Državnega zbora Republike Slovenije. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Borut Sajovic v imenu Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik za besedo. Pozdrav tudi predsedniku komisije in pa državnemu sekretarju ter vsem vam, kolegice in kolegi! V Liberalni demokraciji Slovenije bomo poročilo o delu Komisije za preprečevanje korupcije za leto 2007 potrdili in podpiramo tudi vse predloge sklepov Komisije po zakonu o preprečevanju korupcije. Samo poročilo je zahtevno in obsežno delo in kaže tisto kar velja omeniti že takoj v uvodu, da komisijo še kako potrebujemo. Temu pritrjujejo tudi dogodki, s katerimi se v tej državi dnevno srečujemo in so v obdobju zaostrenih gospodarskih in finančnih zadev še kako pomembni. V Liberalni demokraciji Slovenije z zadovoljstvom ugotavljamo, da je Komisija za preprečevanje korupcije kljub hudim političnim pritiskom pretekle vlade svoje delo opravljala in opravila dobro, predvsem pa pregledno, obsežno in pa, kar je v teh časih izredno pomembno, tudi vzorno, kar se tiče porabe javnih financ. Poročilo na nek način samo potrjuje naše prepričanje, da bi bila ukinitev komisije slaba rešitev in bi se to zagotovo negativno odrazilo v boju zoper korupcijo, kjer je vloga komisije izredno pomembna. Če izpostavimo samo nekatere pomembne naloge, ki smo jih še bolj podrobno pregledali; to so: nadzor nad premoženjskih stanjem funkcionarjem, ugotavljanje nezdružljivosti opravljanja posameznih funkcij, nadzor glede omejitve pri darilih in omejitvah pri poslovanju in naloge v zvezi z načrti integritete ter oblikovanju načelnih mnenj. Vse te naloge komisija opravlja s ciljem preprečevanja korupcije. Smo pa v naši poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije tudi zaskrbljeni z ugotovitvijo komisije, da je Resolucijo o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji, v nadaljnjem besedilu Resolucija, v svojih okvirih, v svojih omejenih možnostih načrtno praktično uresničevala samo komisija. Večina drugih državnih organov in organov lokalnih skupnosti je po ravnanju sodeč očitno nanjo že davno pozabila. Sedanjo vlado čaka na tem področju velika dela, da se nadoknadi zamujeno. V Liberalni demokraciji smo prepričani, da je pretekla koalicija storila napako, ker ni podprla predloga takratne opozicije, da bi bil sprejet Predlog zakona o integriteti v javnem sektorju. V zvezi s tem se strinjamo z ugotovitvijo komisije, da bi s tem zakonom zagotovili uresničevanje velike večine točk iz že prej omenjene resolucije. Čeprav je bilo takrat veliko govora o boju proti korupciji, pa je več kot očitno, da je ta resolucija še ena od vrste neuresničenih, nenavadnih, pač pa strateških dokumentov. Na tem področju so pričakovanja Liberalne demokracije Slovenije velika, in smo prepričani, da bo ta vlada z našo pomočjo storila korak naprej pri uresničevanju te resolucije. Sprejem novega zakona, Zakona o integriteti v javnem sektorju, je sedanja vlada že vključila v normativni program Vlade in prepričani smo, da bo na poslanskih klopeh v drugi polovici tega leta. Zamujeno na tem področju bo zagotovo treba čim prej nadoknaditi, še posebej, ker nas v Liberalni demokraciji Slovenije skrbijo javnomnenjske raziskave, ki so pokazale, da je po mnenju ljudi pojav korupcije v Slovenije dokaj razširjen in da se njegova pojavnost v zadnjih letih še posebej izrazito, v primerjavi z letom poprej, dodatno stopnjuje, na slabše namreč. Pri pripravi in izvajanju posameznih nezakonitostih v organih lokalnih skupnosti, pa tudi v nekaterih državnih organih vedno pogosteje prihaja do očitnega in zavestnega kršenja pravil etičnih, pravnih norm ter vedno bolj vidno je uveljavljanje nelegalnih in nelegitimnih interesov v javnem in tudi zasebnem sektorju. To pa seveda ustvarja idealne pogoje za nastanek in razvoj korupcije, tudi tistih, ki si jih najmanj želimo, tako imenovanih sistemskih. Treba je tudi popraviti tisto, kar se je zgodilo v prejšnjem mandatu, ko je bilo sodelovanje med Vlado in Komisijo nezadostno ali slabo in ker bi bilo treba čim prej pristopiti k uresničevanju priporočil GRECA. Poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije poročilo sprejema in podpira tudi vse sklepe, ki so navedeni na koncu oziroma jih je sprejela Komisija po Zakonu o preprečevanju korupcije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dušan Kumer v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predsednik komisije, spoštovani državni sekretar! Kolegice in kolegi! Da ne bi bilo nesporazuma, bi takoj na začetku opozoril, da obravnavamo poročilo za leto 2007, zato bom jaz v tem uvodu diskutiral o razmerah in učinkovitosti organov in Vlade v prejšnjem obdobju ne pa sedanje vlade. Najprej je treba poudariti, da smo v zadnjih štirih letih izgubili veliko veliko dragocenega časa, da bi se resneje soočili s preprečevanjem korupcije, za kar nosi temeljno odgovornost prejšnja vlada, ki je bila glavni protagonist, da smo se pretežno ukvarjali s tem, ali je takšen neodvisen organ, kot je Komisija za preprečevanje korupcije, sploh potreben ali ne. Ali je bilo to storjeno namenoma ali podzavestno, iz nekih prestižnih, spolitiziranih razlogov, bo pokazal čas. Nekaj pa je jasno že danes. Pretekla štiri leta so bila glede na visoko gospodarsko rast, polno državno blagajno sila plodna tla za razrast koruptivnih dejanj. To potrjuje tudi to poročilo in mnoga druga dejstva, ki govorijo, da je stanje na tem področju skrajno zaskrbljujoče. Ne samo, da se v zadnjih štirih letih ni izboljševalo, opaziti je celo bilo načrtno rušenje vseh protikorupcijskih aktivnosti in aktivno vzpostavljanje pogojev za razvoj in razmah tako imenovane sistemske korupcije. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo podprli ugotovitve in ocene, ki so zapisane v poročilu Komisije za preprečevanje korupcije za leto 2007. Te ocene in ugotovitve, kot lahko sami vidite, niso najbolj ugodne in optimistične. Predvsem kar se tiče delovanja tistih organov v državi, ki so najbolj odgovorni in kompetentni, da se neposredno soočajo z odkrivanjem in sankcioniranjem tega zla, to je korupcije in klientelizma. To dejstvo potrjujejo tudi izsledki raziskave, ki je predstavljena v poročilu za leto 2007 in ki ni razveseljujoča. Eno ključnih vprašanj raziskave je po mnenju ljudi pojav in razmah korupcije v Sloveniji, ki je dokaj razširjen in se glede na prejšnja leta še vedno stopnjuje. Ob tem ljudje pri boju proti korupciji še vedno najbolj cenijo medije in Komisijo za boj proti korupciji, medtem ko imata dva tipična organa za odkrivanje in pregon, to sta policija in tožilstvo, dobršno mero nezaupanja. Pri tem je zanimivo, da je bilo to zaupanje v policijo in tožilstvo najvišje v letu 2005. Po tem letu, se pravi v 2006 in 2007, pa je sledilo veliko in vedno hujše razočaranje. Morda se je prav zaradi tega, torej nenehnih groženj po ukinjanju te komisije v preteklih štirih letih, pri ljudeh ustvaril vtis, da tako politika v celoti kot izvršna veja oblasti [[beri: Vlada]] , torej tisti organi in institucije, ki so pozvani, da se borijo proti korupciji, niso dovolj zainteresirani in motivirani, da se odpravlja ta družbena nečednost, to je korupcija v tesni povezavi s klientelizmom. Zato so govorice in nenehni pritiski za ukinjanje komisije predvsem v letu 2007 pustili posledice na ravnanju in vedenju posameznih državnih organov ter organov lokalnih skupnosti in funkcionarjev, ki komisije in njenih ukrepov niso jemali dovolj resno ali so jih celo ignorirali. Šele na podlagi številnih opominov so se odzvali, pa še takrat ne vsi. Klima in razmere so bile sila neugodne za delo Komisije za boj proti korupciji, ugodne pa so bile za njeno razraščanje. Posledica nenehnih poskusov ukinjanja Komisije je bilo tudi notorno dejstvo, da Državni zbor v tem letu ni sprejel Konvencije Organizacije združenih narodov v boju proti korupciji. Še več, leto prej je celo sprejel zakon, katerega določbe so bile in so še vedno v nasprotju z določbami konvencije OZN v boju proti korupciji. Njegovo uveljavitev pa je celo zadržalo Ustavno sodišče. Ob tej priložnosti je prav opozoriti, ker danes že bilo o tem govora, da ta zadržani zakon utemeljeno in evidentno s svojo vsebino odstopa od te konvencije. In ne samo to, odstopa tudi od nekaterih drugih konvencij Sveta Evrope, ki zahtevajo preprečevanje korupcije. Gre za direktive in smernice, ki opredeljujejo, da morajo države Evropske unije imeti posebne protikorupcijske organe, samostojne in neodvisne, in ne tako, kot je zapisano v tem zadržanem zakonu, da je ta organ sestavni del ali pa pooblaščenec izvršne veje oblasti, torej Vlade. Zato je potrebno resno vzeti tudi oceno v zaključnem poročilu Komisije za preprečevanje korupcije, ki pravi, citiram: "Zaradi vseh spregledanih opozoril na pomanjkljivosti zadržanega zakona o omejitvah in prepovedi za nosilce javnih funkcij ni mogoče oceniti drugače, kot da gre za načrtno rušenje že izpostavljenega sistema spremljanja premoženjskega stanja slovenskih funkcionarjev in vseh drugih pridobitev Zakona o preprečevanju korupcije." Konec citata. V nasprotju s temi indici po ukinjanju Komisije pa je vidno raslo število tistih ljudi, ki so se obračali na Komisijo v letu 2007, saj je Komisija prejela 595 prijav koruptivnega ravnanja, kar je pomenilo največ do takrat. Obratno pa se je dogajalo glede kazenskih ovadb, ki jih je sprožila policija. V letu 2006 je bilo teh 44, medtem ko jih je bilo v letu 2007 le 19, in to kljub temu, da je bilo število prijav koruptivnega ravnanja občutno večje kot leto poprej. Torej je razkorak med javnim mnenjem o stopnji korputivnosti s številom prijav koruptivnega ravnanja in konkretnimi postopki organov pregona in odkrivanja očiten in velik, prevelik. Zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov še vedno menimo, da je pozicioniranje Komisije za boj proti korupciji kot neodvisnega, samostojnega in strokovnega organa edina prava usmeritev, primerljiva z rešitvami v državah Evropske unije in ne tista, ki je opredeljena v zadržanem zakonu, ki smo ga sprejeli v prejšnjem mandatu, ki pomeni velik korak nazaj. Glede na dosedanjo prakso bi bilo najbolj smotrno in modro, da se pripravijo predlogi sprememb in dopolnitev veljavnega zakona, če menimo, da njegove rešitve ne ustvarjajo pogojev, da bi bila praksa bolj učinkovita za zatiranje tega zla, torej klientelizma in korupcije. V Poslanski skupini Socialnih demokratov tudi nismo naklonjeni ideji, ki je bila danes še enkrat ponovljena, da bi namreč protikorupcijska komisija ali pa nek drug organ dobila tudi izvršilna, sodna ali eventualno tožilska in policijska pooblastila. To glede na delitev oblasti ne bi bilo smotrno. Podpiramo pa pobude, ki so zapisane tudi v koalicijski pogodbi, in pričakujemo čim prejšnje dodatne rešitve, da se okrepi vloga in učinkovitost policije in tožilcev na področju boja proti korupciji. Ta vloga ni nekompatibilna s Komisijo za preprečevanje korupcije, ki jo imamo sedaj. Ti vlogi se dopolnjujeta, ker je ena represivna in druga preventivna. V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo, da se resno in odgovorno upoštevajo tudi nekatera zelo pomembna obvezna priporočila, ki izhajajo iz poročila Greca za Republiko Slovenijo v tretjem ocenjevalnem obdobju in jih je potrebno uresničiti do konca meseca junija letošnjega leta, torej leta 2009. Gre za priporočila, če bodo uveljavljena, ki v prihodnje lahko vidno spremenijo nezaupanje v pravno normo, ki je danes na zelo nizki ravni, ko ljudje že v naprej dvomijo v prizadevanja državnih organov, da bodo sploh kaj storili v boju proti korupciji. Naj še enkrat ponovim, v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo poročilo Komisije, podpiramo tudi predlog, da Vlada čim prej pripravi predlog sprememb in dopolnitev zakona, ki bo upošteval določbo Ustavnega sodišča, pri tem pa menimo, da parlamentarna komisija, ki je tudi potrebna, ni ustrezna zamenjava za neodvisno in samostojno komisijo, katere poročilo danes obravnavamo, kajti v tem primeru bi poslanci nadzirali sami sebe. In ne samo to, parlamentarna komisija tudi ni strokovni, ampak je politični organ oziroma delovno telo Državnega zbora. V poslanski skupini vidimo njeno funkcijo predvsem v tem, da predvsem obravnava sistem in delovanje ustanov v boju proti korupciji, ne pa, da analizira, preverja premoženjsko stanje funkcionarjev. Podpiramo, da se utrdi položaj Komisije za boj proti korupciji kot neodvisnega in strokovnega organa in podpiramo tudi vse sklepe, ki jih je predlagala parlamentarna protikorupcijska komisija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Branko Marinič v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo še enkrat. Spoštovani predsednik! Zdaj vas pa res ne želim več popravljati. Pač bom Marinič. Ampak sem še vedno Marinič. Z veliko pozornostjo sem poslušal predstavitve poslanskih skupin, ki so bile izredno korektne. Moram povedati, da predvsem v vsebinskem delu obravnave samega poročila, ki ga je državna protikorupcijska komisija poslala Državnemu zboru v skladu z veljavno zakonodajo do 30. 5. 2008. Iz vsebine poročila izhaja marsikaj. Dovolite pa mi, da najprej resnično zavrnem vse trditve tistih, ki nekako skušajo del bremena ali nedoslednega dela same komisije na državnem nivoju prenesti tudi na Vlado, ki jo je v obdobju, ko pravzaprav protikorupcijska komisija kot državni organ deluje, prenesti na pleča Vlade, ki jo je v obdobju, ko deluje državni organ, vodil tudi Janez Janša. Vsekakor je v letu 2007 bilo zaslediti, in to smo si prizadevali tudi v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, da bi dali svoj pozitiven prispevek k zmanjševanju, omejevanju korupcije. Ali je korupcija v letu 2007 v primerjavi z letom poprej ali še z letom 2005 nekako dobivala krila za let, ali se je povečevala, ali se je zmanjševala, je seveda težko soditi. Lahko pa po številu prijavljenih kaznivih dejanj, ki imajo na prvi pogled morda tudi sum korupcije, ki so jo posamezniki ali organizacije dajali v vsebini indice o korupciji, so se povečali tudi zaradi tega, ker se je o korupciji kot družbenem pojavu govorilo predvsem zelo javno in predvsem nekateri vidni funkcionarji, predstavniki Vlade v letu 2007, ki so pravzaprav pozivali in dajali tudi pobudo za to, da je korupcijo potrebno prijaviti, da se je s korupcijo potrebno soočiti in da je korupcijo potrebno obravnavati na vseh polih društvenega in družbenega življenja. Predvsem pa največjo odgovornost za preprečevanje korupcije nosijo in nosimo tisti, ki smo v prvi vrsti poklicani zato, da sprejemamo zakonodajo, ki izboljšuje to stanje. Če se vrnem na vsebino samega poročila za leto 2007, lahko že uvodoma ugotovimo; in to smo v Slovenski demokratski stranki tudi vseskozi ponavljali; Komisija po zakonu o preprečevanju korupcije kot državni organ se pač vse preveč ukvarja z majhnimi ribicami, ne pa z velikimi ribami. Če bi primerjali to s primerom Čista lopata, in če bi primerjali to z vsebino poročila za leto 2007, lahko to ugotovimo že na samem začetku. Kajti pod vsebinsko obravnavo 3. točke, Nadzor nad premoženjskim stanjem funkcionarjem, začenja to poročilo obravnavo na lokalnem nivoju. Res je, da so leta 2006 bile lokalne volitve, in da je zaradi tega bilo potrebno opraviti tudi pregled premoženjskega stanja novih funkcionarjev, ki so bili izvoljeni v letu 2006 in so začeli opravljati svojo funkcijo kot tudi s tistih, ki so to funkcijo zaključili. Vendar se vsebina tega poročila vse preveč nanaša na ta lokalni nivo, začenši z občinskimi sveti. In če imamo v Republiki Sloveniji 210 občin in toliko in toliko krat toliko občinskih svetnikov, je seveda to za komisijo kot državni organ ogromno breme, če upoštevamo zakonska določila po katerih komisija kot državni organ zbira te podatke v klasični pisni obliki. Verjamem, da so ti rokopisi težko berljivi, v nekaterih primerih jih je celo nemogoče dešifrirati, a vendar se komisija kot državni organ vse preveč ukvarja s temi lokalnimi predstavniki. Drugi nivo je, seveda, če sedaj opustimo funkcijo svetnika občinskega sveta in pogledamo malo funkcijo župana, podžupana, župan, ki je hkrati tudi ravnatelj osnovne šole, župan ali podžupan, ki je hkrati morda tudi na kakšni funkciji v kakšnem podjetju, katerega večinski lastnik je občina ali država in ko vse skupaj seštejemo, je tudi ukvarjanje s temi posameznimi problemi veliko breme za komisijo, ki se s tem ukvarja na državnem nivoju, ob upoštevanju, da je na lokalnem nivoju v letu 2007 bilo potrebno premoženjsko pregledati 3620 takšnih funkcionarjev, kar predstavlja v odstotkih 69,75%. In prav tukaj želimo v naši poslanski skupini, torej v SDS, opozoriti, da je prav zaradi tega potrebno na nekaterih področjih spremeniti veljavno zakonodajo, ki bo omogočala večji nadzor nad premoženjskim stanjem tistih velikih rib, ne pa malih ribic, ki jih je največ in prav zaradi tega, če za ilustracijo povem, da je na državnem nivoju 424 takšnih funkcionarjev, kar predstavlja 8,43%, na sodiščih, tožilstvih, pravobranilstvih 1.182, kar predstavlja nekaj več kot 21%. In to je tisto, kar bi želeli, da bi pisalo v veljavni zakonodaji, da bi se več poudarka dajalo predvsem premoženjskemu stanju teh funkcionarjev. Jaz sem prepričan, če malo povzamem sedanja dogajanja med člani Vlade, da bo poročilo, ki ga bo ta državna komisija predložila Državnemu zboru za leto 2008, predvsem pa za leto 2009, še kako zanimivo, če ne bomo dobili nove zakonodaje, ki bo sistemsko spremenila nekatere vsebinske predloge, ki so morda sedaj dobri. V poročilu za leto 2007 lahko ugotovimo tudi, da se je državna komisija ukvarjala z nezdružljivostjo funkcije, tudi to je komisiji vzelo precej časa. Se pa ustavimo predvsem tam, kjer komisiji kot državnemu organu zmanjka mehanizmov v zakonskem smislu, da bi stvari zaključila. Če se prav spomnim, se je en kolega ali kolegica v imenu poslanske skupine ustavil prav tukaj, kjer ugotavlja, da komisija kot državni organ od tukaj naprej nima več ustreznih mehanizmov, da bi nadaljevala pot, ali pa je napisano, da komisija pač opravlja svoje delo naprej, ne ve se pa na osnovi česa oziroma kakšen bo končni izplen oziroma zaključek. V poročilu so v poglavju 3.6 omenjene tudi omejitve pri poslovanju. Prav tukaj je zanimivo, da je komisija posvetila veliko pozornost obravnavi teh poslovnih subjektov in ugotavljala, da nekako nima celotnega seznama, je širila in ponovno pozvala, da so predvsem ti, ki na področju poslovanja tako ali drugače delujejo kot poslovni subjekti; da je dobila relevanten podatek skupnega števila teh poslovnih subjektov. V poglavju o uresničevanju Resolucije o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji me veseli, da je tako kot tudi v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ugotavljamo, da je uresničevanje Resolucije o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji slabo. In tukaj se je potrebno vprašati, kdo je sedaj kriv za to? Mi vemo, da največji del odgovornosti tukaj nosi Komisija po zakonu o preprečevanju korupcije na državnem nivoju. Če ugotavlja sama v poročilu, da so edino oni, ki so izpolnjevali določila Resolucija o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji, nosijo tudi svoj del odgovornosti. To je tudi jasno zapisano v poročilu za leto 2007. Torej komisija kot državni organ nosi tukaj svoj del odgovornosti in v Slovenski demokratski stranki, morda tudi zaradi takih ugotovitev, dobivamo občutke in potrditve, da vendarle ni vse tako dobro, kot bi moralo biti. Z ozirom na korupcijo, kot družbeni pojav v svetu in pa predvsem v Republiki Sloveniji, pomeni tudi analizo stanja na področju same korupcije v Republiki Sloveniji, kar je v poročilu za leto 2007, v šestem poglavju, nekako nazorno prikazano, vendar tukaj moti eno preprosto dejstvo, ki ga, žal, moram tukaj izpostaviti. Namreč, ko ugotovimo in pogledamo, da nam je sestavljavec vsebine tega poročila za leto 2007 želel prikazati to tudi v posameznih grafičnih prikazih. Vendar, tukaj, tako kot sem že napovedal, moram opozoriti, da ti grafi tudi, ko damo vse svoje znanje, ki ga premoremo, da bi dobili razločne podatke v odstotkih, tega ne dobimo. Ti grafi, ki jih je okoli 15, so skorajda v večini neuporabni in to daje vtis, predvsem v Slovenski demokratski stranki dobimo vtis, da je to poročilo v tem poglavju zelo neuporabno. In to kaže odnos komisije, državne komisije do slovenskega parlamenta, v katerem sedimo poslanke in poslanci, in prepričani bodite, da nas vsaj večina pregleda, kaj nam ti grafi sporočajo. In žal, še enkrat ponavljam - ti grafi tudi, če jih povečamo, nam ne povedo nič. Ali je tehnika tako slaba ali pa je to storjeno namenoma: ne dajejo možnosti, da bi se dokopali do odčitanja teh podatkov. Primerjava istega grafa iz poročila za leto 2007-2006, torej ni mogoča, čeprav je pod viri teh grafov in pa besedila navedeno, da je te grafe in pa te raziskave delala FDV, ki je tudi za to pooblaščena, in pri kateri je komisija kot državni organ to tudi naročila, predvsem pa plačala. Tisti, ki bi pa morali sedaj dobiti podatke in jih prebrati, pa, žal, tega ne moremo. In seveda, s tem se ne moremo strinjati v tem smislu, ko obravnavamo vsebino teh grafov. Kar zadeva prijave sumov korupcijskega ravnanja, je v poročilu to navedeno tudi v obliki grafičnega prikaza v tako imenovanih tortnih izrezih. In če to primerjamo z vsebino poročila iz leta 2007, dobimo povsem identične podatke. Torej takšni grafi, ki se ponavljajo in ki so, bom rekel, zelo zelo amaterski, to je v odnosu do Državnega zbora s strani Državne komisije neprimerno, zato bi vsaj v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke prelagali, da bi se te stvari v bodoče izboljšale, in da se ne ponavljajo tisti podatki, ki so slabo vidni ali jih sploh ni mogoče prebrati. Danes sta tehnika in tehnologija tukaj zelo napredovali in treba ju bo tudi upoštevati. Če pogledamo malce v vsebino tega poročila, predvsem v poglavje, ki obravnava tako imenovana načelna mnenja. V Slovenski demokratski stranki imamo do teh številnih načelnih mnenj poglede, ki nekako narekujejo in pozivajo državno komisijo k temu, da bi jih bilo bolje opustiti, kot da jih komisija piše, kajti v poročilu za leto 2007 lahko ugotovimo, da je bilo teh 537 oziroma, da je teh načelnih mnenj bilo 58, se opravičujem 58 načelnih mnenj v letu 2007. in kaj ugotavljamo? Ugotavljamo namreč, da načelna mnenja nimajo pravnega varstva, kar daje nek drug vtis in kar nam potrjuje tudi načelno mnenje, ki ga je prav tako za ta načelna mnenja v svojih ugotovitvah ugotovilo Vrhovno sodišče v svojem sklepu 55/2008 z dne 14. 2. 2008. Zakaj pravzaprav izpostavljamo ta načelna mnenja? Ta načelna mnenja izpostavljamo preprosto zaradi tega, ker nekako širša slovenska javnost dobi občutek, da je to dokument, ki temelji na vseh pravnih normah, ki ima tudi zagotovljeno pravno varstvo, kar seveda ni res. In na koncu povprečni ljudje, državljani in državljanke Republike Slovenije dobijo občutek, da je to neko politično mnenja in spominja na neka politična mnenja iz zgodovine in to seveda ni dobro. In prav zaradi tega je naše stališče, da se ta načelna mnenja, ki nimajo pravnega varstva, tudi ne pišejo tako na veliko in se objavljajo tudi na spletni strani državne komisije. Ljudje, ki zaupajo pravni državi, zaupajo tudi načelnim mnenjem, ki so zelo berljiva, v določenih vsebinah tudi, bom rekel, zelo napeljujejo k temu, da je to prav, dejansko pa lahko ugotovimo, da nimajo pravnega varstva, kar je ugotovilo tudi Vrhovno sodišče v svojem sklepu. Če pogledamo sodelovanje Komisije za preprečevanje korupcije z drugimi državnimi organi in organi lokalne skupnosti. No, tukaj v vsebini tega poročila za leto 2007 pravzaprav komisija ugotavlja, da se takrat Vlada nekako ni ukvarjal z delom te komisije, čeprav v nekaterih vsebinskih delih zagotovo je v pristojnem ministrstvu za javno upravo, ki tudi sedaj pod vodstvom sedanje vlade prevzema pomemben del odgovornosti na področju urejanja zakonodaje, ki mora biti urejena v letu 2007. In še o nadzoru nad delom komisije. Danes smo že slišali, vsaj v enem stališču poslanske skupine je bilo zaslediti, da ima nadzor nad delom komisije, torej komisije kot državnega organa, tudi Komisija po zakonu o preprečevanju korupcije Državnega zbora. Da, to drži, vendar so ta pooblastila zelo minimalna. Ampak, tudi v naši poslanski skupini ne želimo posegati v posamezne veje oblasti, želimo le, da bi bila zakonodaja preferirana in taksativna, jasno določljiva tam, kjer daje komisiji Državnega zbora tudi jasna pooblastila. Sedaj so ta pooblastila oziroma se izvaja ta nadzor preko trimesečnih poročil, ki jih komisija kot državni organ pošilja, in skozi letna poročila, čeprav veljavni Zakon o preprečevanju korupcije nalaga tudi državni komisiji, da skozi aktualne dogodke seznanja komisijo Državnega zbora, teh je pa bilo tudi v letu 2007 kar nekaj. Upam, da bo v prihodnje na tem področju prišlo do izboljšav, predvsem pa, da bi veljavna zakonodaja te stvari nekako razčlenila in dala natančna pooblastila tistim, ki jih zaradi preprečevanja in omejevanja korupcije morajo imeti. No, in še o 10. poglavju tega poročila, Finančna in kadrovska problematika. Tako kot vsa javna, državna uprava se tudi ta komisija kot državni organ ukvarja s finančno in kadrovsko sušo. In če sledimo napovedim, bo ta še veliko večja v letih, v katera prihajamo. Ali je pomembno in ali je upravičeno vlagati javna sredstva, torej iz državnega proračuna, za učinkovitejše finančno in kadrovsko reševanje te komisije, bo pokazal čas. Je pa zanimivo, da je komisija v letu 2005 za svoje delovanje porabila 659 tisoč evrov, v letu 2006 dobrih 627 tisoč evrov, v letu 2007 je načrtovala dobrih 696 tisoč evrov, a je Vlada takrat odobrila dobrih 463 tisoč evrov, s katerimi pa je komisija tudi nekako izšla. Nekaj malega je iz poročila razvidno, da zaradi primanjkljaja sredstev določenih analiz, ki sem jih prej omenjal v tistem poglavju, kjer so predstavljeni grafi, ki niso uporabni, ni mogla zaključiti, ravno zaradi pomanjkanja finančnih sredstev in tudi zaradi kadrovske podhranjenosti. Komisija, kot navaja v poročilu, je v letu 2007 naročila izvedbo tradicionalne letne raziskave o stališčih slovenskih državljank in državljanov do korupcije, ki jo je izvedla Fakulteta za družbene vede, o kateri pa, kot sem rekel, imamo v Slovenski demokratski stranki temeljite pomisleke, kajti podatkov, ki bi jih želeli, praktično ne dobimo in tako ne predstavljajo neke dodane vrednosti, zato bi bilo škoda vsakršnega javnega denarja za te namene. In v zaključku poročila v letu 2007 so se zaposleni v Komisiji po Zakonu o preprečevanju korupcije kot državnem organu ukvarjali tudi s težavami in nenehnimi pritiski širše slovenske javnosti, da je to komisijo treba ukiniti, da ta komisija nima pravih pristojnosti, da ta komisija dela za določeno politično opcijo v Republiki Sloveniji, da ta komisija deluje po naročilu nekaterih, ki vodijo posamezne lobije v Republiki Sloveniji. Seveda vse to skupaj ni dobro. Zato pa je naloga komisije kot državnega organa, da se zoperstavi takšnim pojavom, takšnim govoricam, da takšne govorice tudi prestreže v tistih delih, ki jasno nakazujejo, da je potem javno mnenje o delu, o vsebini dela te komisije slabo, da ni dobro in seveda prav zaradi tega mora komisija kot državni organ del teh odgovornosti prevzeti nase. Skratka, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo sprejeli oziroma potrdili vse predlagane sklepe, ki jih Komisija po Zakonu o preprečevanju korupcije Državnega zbora predlaga Državnemu zboru. Vse skupaj z namenom, da bi dali tudi svoj prispevek k zmanjševanju korupcije v Republiki Slovenji, ki je, verjemite, povezana tudi s korupcijo v Evropi, v svetu in seveda bo pristojno ministrstvo, predvsem pa Vlada Republike Slovenije imela odgovorno nalogo, da bo vse skupaj spravila v okvire veljavne zakonodaje tega področja, ki bo celovito, temeljito posegla v zmanjševanje ali onemogočanje korupcije, kot družbenega pojava v Republiki Sloveniji, Evropi in svetu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Lojze Posedel v imenu Poslanske skupine Zares. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani vsi prisotni. V Poslanski skupini Zares najprej izražamo veliko nezadovoljstvo, ker poročilo o delovanju Komisije za preprečevanje korupcije obravnavamo šele danes, ko smo že v marcu 2009. Sicer so nam razlogi za to popolnoma jasni, saj vemo, da je bilo poročilo dostavljeno že 30. maja 2008, vemo pa tudi, da so v letu 2008 bile volitve. Še bolj nerazumljivo nam je bilo dogajanje v zvezi s samo Komisijo za preprečevanje korupcije v prejšnjem mandatu. Spomnimo se namreč vseh velikih poizkusov in načinov, kako onemogočiti delovanje komisije, ali celo čisto odkritih poizkusov ukinitve te komisije. Temu smo se že v prejšnjem mandatu kot Poslanska skupina Zares ostro nasprotovali, zavedamo se namreč dejstva, da čas v katerem živimo in pogoji kakršni so, so zelo dobri za razvoj korupcije in da se je potrebno temu pojavu zoperstaviti in zato je bilo tako nerazumljivo nasprotovanje vladajoče stranke in pa kompletne koalicije v prejšnjem mandatu, da se ta komisija ukine. Tako kot je zaskrbljujoče tudi dejstvo, ki ga je predstavil tudi predsednik komisije, gospod Kos, da pada zaupanje ljudi do ustreznih inštitucij in da je to padanje zaupanja zelo zaskrbljujoče tudi iz tega dejstva, da nič ne nastane samo iz sebe. Se pravi, če ljudje izgubijo zaupanje, ga izgubijo zaradi slabih izkušenj in te izkušnje zagotovo izhajajo iz dveh razlogov, ki sta v poročilu izpostavljena. Se pravi, ljudi je strah pred maščevanjem, kar pomeni, da v mnogih primerih ni zagotovljena tajnost tistega, ki sporoči kakšno zadevo in se zato ljudje bojijo maščevanja. Po drugi strani pa je tudi občutek, da se, tudi če se kakšen indic sporoči, da se potem nič ne ukrepa. To je zelo zaskrbljujoče. K temu nezaupanju je v veliki meri pomagala ali pa prispevala ravno vladajoča koalicija v prejšnjem mandatu, ki je s protisistematičnim delom in pa zmanjševanjem ugleda določenih nadzornih inštitucij zmanjševala ugled sodnikov, policije, na primer Računskega sodišča, spomnimo se kakšen je bil odziv na poziv Računskega sodišča bivšemu ministru Podobniku ali celo farsa z dvakratnim glasovanjem. Tako da, to nezaupanje je zelo zaskrbljujoče in zato bomo v poslanski skupini potrdili vse predlagane sklepe, ki so danes ob temu poročilu za leto 2007 zapisani. Zavedamo se namreč, da je nemogoče biti uspešen v preprečevanju korupcije ob takšnem kadrovskem potencialu kot ga ima komisija, ob takšni opremi kot jo ima komisija in da je ravno iz tistih vrst in to je vrst vladajoče koalicije v prejšnjem mandatu prišlo toliko žaljivih ali pa ironičnih namigov ravno o teh obrazcih, ki jih morajo izpolnjevati in jih moramo izpolnjevati funkcionarji. Res je skoraj nedopustno, da je v takšni obliki potrebno opisovati premoženje funkcionarjev in potem javljati na takšen predpotopni način vsako spremembo. Tu ne gre samo za spremljanje premoženja funkcionarjev, gre za spremljanje premoženja vseh državljank in državljanov, ker ne samo korupcija tudi zloraba teh netočnih podatkov o premoženjskem stanju, se odraža praktično na vsakem koraku. Tisti, ki smo tudi v funkciji županov, to še bolj poznamo, ko ljudje prijavljajo podatke takrat, ko vlagajo vloge za zmanjšano plačilo vrtca, ko vlagajo vloge za subvencioniranje stanarin in podobno. Ob tehniki, ki je na voljo, bi morali te podatke o premoženjskem stanju dobiti na vsakem koraku, predvsem pa ta komisija, in se potem ne bi čudili in pregovarjali ob primerih, ko človeku, ki z velikim avtomobilom pri vrtcu komaj obrne, ko pripelje otroka, lokalna skupnost oziroma občina plačuje oskrbnino za otroka v vrtcu. Ali pa se tudi ne bi spraševali, od kod ljudem, ki cele dopoldneve presedijo po lokalih in se vozijo po mestu v najboljših avtomobilih, to premoženje. Dokler ne bo celovitega in resničnega pristopa k reševanju in preprečevanju korupcije, tudi ne bo uspeha. Zato je samo celovita akcija in celovit pristop k preprečevanju korupcije tisti, ki zagotavlja uspeh. In zato je toliko bolj nerazumljivo, da je prejšnja vladajoča ekipa tako nasprotovala neki osamljeni komisiji, ki je, vsa čast, zdržala v prejšnjem mandatu. In sem prepričan, da bomo danes v razpravi o tem poročilu za leto 2007 slišali zelo veliko sprenevedanja in potvarjanja resnic. Že v sami predstavitvi mnenja predhodnika je bilo slišati, da odgovornost za korupcijo nosita komisija in Ministrstvo za javno upravo. Mislim, da bo teh primerov zelo veliko. Po drugi strani je pa pomembno samo to, da se z delom nadaljuje in da se temu pojavu, ki je hudo prisoten v naši lepi Sloveniji, to je korupcija, zoperstavimo vsi organi in da pri tem delamo povezano, ker samo na tak način bomo tudi uspešni. Kot rečeno, Poslanska skupina Zares bo podprla vse predlagane sklepe in poročilo za leto 2007.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev o poročilu ter predlogu sklepa. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar. Prosim.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Spoštovani predsednik komisije, kolegice in kolegi! Tako je, korupcija je pravzaprav spremljajoči del vsake družbe in spremljajoči dejavnik vsake države. Razlika med državami je v tem, v kakšni meri in s kakšnim sistemom se zoperstavijo temu deviantnemu pojavu, pa tudi v tem, koliko pomagajo pri vsem tem, da bi država dobila pravna načela in pravna izhodišča za boj proti temu deviantnemu pojavu. Iz poročila je razbrati, da Komisija za preprečevanje korupcije v naši državi v preteklem obdobju ni bila deležna vseh tistih stvari, ki bi lahko komisijo postavljali v položaj, s katerega bi se krčevito upirala in borila proti temu deviantnemu pojavu. Seveda je škoda v tem kar tudi sami ugotavljate, da poročilo prihaja s časovnim zamikom. Za to so objektivni in subjektivni razlogi, vendar bi želeli v prihodnje, da se ta časovni zamik nekako skrajša in da dobimo poročila prej. Pomembno se mi zdi tudi to, da iz tega poročila vejejo določeni napotki in napotila vsem tem, ki se jih kakorkoli tiče ta deviantni pojav, torej tožilstvu, policiji. Mislim, da je v tem tisto dobro, da bodo lahko vsi ti organi to poročilo sprejeli zase in ga vključili v svoje delo. Prepričan pa sem, da je politična volja te vlade in te strukture zdaj takšna, da bo tej komisiji omogočila vse pogoje, kadrovske in finančne, da bo svoje delo lahko neodvisno in uspešno opravljala naprej in da bo tako zagotavljala tudi ta pomemben segment pravne države. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Silven Majhenič. Prosim.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani prisotni! Koliko je ta komisija smiselna, je razbrati v njeni učinkovitosti iz samega poročila. Zastavljen ima zelo širok spekter možnosti nadzora, kar pa že samo po sebi narekuje, da bi morala biti samostojna in neodvisna. O tem, da obstaja sum, da selektivno obravnava določene primere, je možno, kajti kot je bilo zaznati se je politika vmešala v delo te komisije, še posebej določene stranke, kar pa je nedopustno. Komisija se preveč ukvarja s funkcionarji, občinskimi svetniki in premalo z zadevami, ki širšo javnost še kako zanimajo in ki naše državljane in državo največ stane. Tako na državnem nivoju kot na lokalne nivoju bi jih moralo zanimati, kam gredo proračunska sredstva, javna naročila, še posebej na nivoju občin, korupcija, klientelizem in kar je še vedno zelo vroča tema, kartelni dogovori. Ampak za takšne posege, za odkrivanje takšnih nepravilnosti, mora biti zagotovljen primerno izšolan kader, ljudje, ki niso strankarsko obarvani, in zato morajo biti tudi ustrezno plačani. To, kar imamo danes, ne zadovoljuje in ne ustreza tistemu, kar bi moralo biti, seveda, če to protikorupcijsko komisijo sploh hočemo imeti, če pa jo že imamo, pa mora biti to neodvisna inštitucija, ki bo opravila delo dovolj profesionalno in ne bo podlegla pritiskom, določenim lobijem in strankarskim veljakom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Radovan Žerjav. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predsednik komisije, kolegice in kolegi! Vsekakor ni dobro, da se poročilo o delu Komisije za preprečevanje korupcije za leto 2007 obravnava šele zdaj. To ni dobro, gospod predsednik. Sam sicer nisem seznanjen, zakaj je temu tako, vendar bi bilo prav, da se posamezna poročila obravnavajo takrat, ko je to s časovnega zornega kota normalno. Iz poročila po moji oceni nedvomno izhaja, da Slovenija takšno komisijo potrebuje, še posebej zato, ker lahko odločilno izboljša stanje na področju korupcije, torej na področju, za katerega praktično vsi sumimo, da je v naši družbi prisotno, hkrati pa se tudi zelo dobro zavedamo, da nismo dovolj uspešni pri odkrivanju in sankcioniranju te nadloge, če temu tako rečem. Najbrž bo treba na tem področju še veliko narediti. Sam sem s tem stanjem nezadovoljen, še posebej takrat, ko se pogovarjamo o velikih primerih korupcije, o sumih, da temu tako rečem. Veliko več pozornosti moramo posvetiti temu področju. In sam sem mnenja, da bo treba tej komisiji dati večja pooblastila, več obveznosti in tudi več odgovornosti, ali pa zadevo organizirati drugače. Skratka, spremembe narediti tako, da bo komisija, ali kakorkoli bi se že to eventualno imenovalo, lahko bila učinkovitejša in to na vseh področjih in v vseh pogledih. Opozoril bi na zadevo, ki me je morda zmotila, namreč, pod narekovaji govorim, "razglašanje" suma korupcije v posameznih primerih; mislim, da je o tem že bilo govora. Velikokrat se ta inštitut uporabi, kar ima za posledico v največ primerih strašno velik medijski odziv, potem pa se pravzaprav ne zgodi kaj dosti več, po tem, seveda. Prav bi bilo, da bi takšen sum korupcije komisija nemudoma pregledala in raziskala ter korupcijo končno potrdila oziroma zavrnila, še posebej zaradi tega, ker je obtožba o korupciji zelo huda zadeva. Kot vem, pa me, prosim, popravite, komisija te pristojnosti nima, kar ni dobro. In seveda vedite, da gre v takšnih primerih predvsem za ugled in integriteto posameznikov, zato je ta zadeva še toliko bolj pomembna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč. Prosim.
Hvala lepa. Za vse, ki smo bili poslanke in poslanci tudi v prejšnjem mandatu, bi rad ponovil našo ugotovitev, da je prejšnja vladajoča koalicija, vključno s Slovensko nacionalno stranko, storila vse, ampak res prav vse, da bi onemogočila delovanje Komisije za preprečevanje korupcije. Tu je delovala na ta način, da je minirala njeno vlogo v javnosti, še bolj pa na ta način, da je praktično nekaj mesecev po tem, ko je bila ustanovljena, že spomladi leta 2005 po dogovoru s Slovensko nacionalno stranko pripravila zakon, ki je pravzaprav onemogočil, da bi komisija sploh začela delovati. Res je k sreči kasneje preko aktivnosti opoziciji, tudi naše Socialne demokracije, takratne opozicije, in preko odločbe Ustavnega sodišča prišlo do tega, da se je komisija ohranila, k sreči ohranila, vendar možnosti za normalno delovanje ni imela dovolj. Zato kot drugo jaz upam, da bo današnja seja in nova vlada zagotovila, da se v skladu z mednarodnimi spoznanji, ki izhajajo tudi iz skupine držav za boj proti korupciji GRECO, v skladu z Resolucijo Združenih narodov za boj proti korupciji, ki smo jo zdaj ratificirali, pa dolgo, dolgo ni bila pripravljena za ratifikacijo prav zaradi tega, ker vključuje konkretno obveznost, da sleherni podpisnik zagotovi v svoji državi samostojen in od Vlade in politike neodvisen organ, ki se bori za boj proti korupciji, da bo vse to omogočilo, da bomo ustvarili pravne podlage za normalno delovanje komisije. Po mojem vedenju je eden od pogojev za to, da bo komisija lahko normalno delovala, zagotovljen v predlogu rebalansa proračuna kjer sedanja aktualna vlada drugače kot prejšnja, ki je komisiji jemala sredstva in ji s tem onemogočala kvalitetno delovanje, zagotavlja enkrat več sredstev kot jih je imela doslej. Zdaj jih je imela okoli šesto tisoč, zdaj milijon dvesto tisoč evrov. Jaz upam, da bo to dalo osnovni zagon za njeno delovanje. Jaz si želim bi neko pozitivno vzdušje, ki se danes ustvarja, v preteklih štiri leta pa ga ni bilo vsa opozorilo, da potrebujemo komisijo, ki bo samostojno in neodvisna, so bila zreducirana na to, da bi naj delovala parlamentarna komisija, ki bi skrbela samo za to, ali poslanke in poslanci in seveda tudi drugi funkcionarji vsaki dve leti izpolnjujemo obrazce, kar je po mojem prepričanju manjši in manj odgovoren in manj pomemben del nalog komisije. Komisija mora ustvarjati z svojimi prizadevanji zato, da se v vseh državnih organih oblikuje politika in organizirano delovanje za boj proti korupciji, da bo zdaj ta in takšna možnost zagotovljena. Jaz zato upam, da bo Vlada v doglednem času pripravila ustrezne zakonodajne podlage, ki jih je dolžna pripraviti, na podlagi odločbe Ustavnega sodišča, pa tudi na podlagi obveznosti, ki jih ima iz priporočil GRECO-a, da bo takrat to pozitivno vzdušje, ki je danes prisotno, prisotno tudi pri odločanju, da ne bo zopet sprenevedanja, ki smo ga poslušali štiri leta, ko je bilo hkrati govora o tem, da komisija nima pooblastil in so se ji pooblastila jemala. Ko je bilo hkrati govora o tem, da komisija ne preganja storilcev, ker jih seveda ne more, in ni bila nikoli zamišljena takšna vloga. To so govorili tisti, ki so ji še jemali pristojnosti, ki jih je imela, in dejanske možnosti odločanja, da takšno vzdušje ne bo in da bomo uspeli v doglednem času oblikovati z odločbo Ustavnega sodišča skladen zakon in zagotoviti delovanje komisije tako, da bo prispevala k temu, da bo boj proti korupciji v Sloveniji uspešnejši, predvsem uspešnejši v smislu preventivnega delovanja, kar je predvsem naloga komisija, s tem pa bo komisija prav gotovo pripomogla tudi k temu, da bo treba manj represije, ker bo tudi manj korupcije. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miro Petek, prosim.
Hvala lepa za besedo. Vsem skupaj lep pozdrav. Korupcija seveda je velik problem, tako v Sloveniji kot drugod po svetu. Toda, povsem je ne bomo mogli izkoreniniti, zagotovo pa moramo težiti k temu, da bi jo bilo čim manj oziroma moramo si prizadevati za tako imenovano ničelno toleranco. In prizadevati si moramo seveda vsi. Danes je bila tu že omenjena vlada Janeza Janše. Bilo je slišati že kar nekaj očitkov. Veliko več jih bo še tekom razprave, zato bi se bilo dobro spomniti mednarodne organizacije Transparency International, ki meri koruptivnost v državah Evrope in sveta. Leta 2001, takrat je bila vlada dr. Janeza Drnovška, je CPI, indeks koruptivnosti, Slovenijo uvrstil na 34. mesto. Leta 2004, zadnje leto vlade gospoda Toneta Ropa, je bilo to 31. mesto, se pravi, smo izboljšali ta položaj. To stanje, doseženo v času gospoda Ropa, vlade je ostalo enako tudi v letu 2005. Tudi takrat je bila Slovenija na tej lestvici Transparency International uvrščena na 31. mesto. Leta 2006 je bila Slovenija na 28. mestu, leta 2007 na 27. mestu, leta 2008 na 26. mestu. Jaz si želim, da bi vlada gospoda Boruta Pahorja doprinesla, da bi Slovenija prišla na tej lestvici med prvih deset. To bi bilo absolutno imenitno! Sam pa bi nekaj več spregovoril o tem fenomenu, fenomenu načelnega mnenja. Mislim, da bi komisija v prihodnje morala redefinirati to svoje delo. S tem načelnim mnenjem se komisija največ pojavlja v slovenski javnosti. To je očitno najbolj priljubljen način komuniciranja komisije z mediji, s slovensko javnostjo in ob tej široki definiciji korupcije, ki je v Sloveniji, ta korupcija, koruptivnost zajeme izredno širok sloj slovenskega prebivalstva. Včeraj smo na drugi strani slišali retoriko GOEBBELSA. Zanimivo. Očitki, kako smo sprejemali neke goebbelsovske zakone in podobno, to celo na referendumu. Jaz bi danes namesto GOEBBELSA priklical v spomin grške filozofe in Platona. Poglejte, Platon loči med mnenjem in resnico, kaj pravi o mnenju, s katerimm ta tako imenovana Kosova komisija tako zelo rada nastopa pred javnostjo. Mnenje je nezanesljivo spoznanje nekega stanja za razliko od resnice, ki mora temeljiti na dejstvih. Resnica mora temeljiti na dejstvih. Poglejte, v medicini imamo fenomen drugega mnenja. To drugo mnenje potrdi ali pa ovrže prvo mnenje. Delo komisije pa temelji na mnenjih in na nek način tu in tam spominja tudi na grške sofiste, ki so v svojih filozofskih spoznanjih ostajali predvsem oziroma zgolj pri mnenjih. Vemo pa, kaj pomeni sofizem. Pod sofizem danes razumemo namerno zavajajoče trditve. Ta načelna mnenja te komisije imajo velikokrat tudi velik etični primanjkljaj, velikokrat je njihova produkcija namenjena lastni promociji ali očrnitvi nekega posameznika za obračun. To ni dobro. Ta načelna mnenja velikokrat spominjajo na tako imenovani "naj bi žurnalizem", "naj bi novinarstvo" ali pa na tisto znano sintagmo "kaj pa če je vse to res". In glede na to, da bo komisija v prihodnje dobila znatna sredstva z rebalansom proračuna, bi jaz vendarle pozval to komisijo, da bi več energije vložila v kakovostno delo in manj v samopromocijo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Melita Župevc. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Jaz bi rekla, da je to poročilo potrebno vzeti resno. Predvsem zadnja stran vsebuje neke sklepe, neke trditve, ki so zaskrbljujoči. Dovolite, da preberem en stavek: "Te in vse zgornje ugotovitve govorijo o tem, da je stanje na področju preprečevanja in zatiranja korupcije v Republiki Sloveniji še bolj zaskrbljujoče, kot je bilo poprej. Aktivno vzpostavljanje pogojev za razvoj in razmah prave sistemske korupcije, kateri se je Sloveniji na dosedanji samostojni poti uspelo izogniti, postaja vedno bolj pravilo, zakonito, pošteno in etično delo posameznih organov in nosilcev oblasti pa vedno bolj izjema." Mislim, da se moramo nad to ugotovitvijo vsi zamisliti. Prepričana sem, da z novo vlado prihaja neko novo obdobje boja proti korupciji v Sloveniji, in to ne samo na načelni ravni, temveč tudi v praksi. Opozicijski poslanci prikimavajo. Meni je žal, da smo zadnja štiri leta, predvsem pa zadnje mesece in tedne pred volitvami porabili za lov na čarovnice. Po Sloveniji ste lovili neke tajkune, obenem pa ste, kot je dejal kolega Potrč, ves čas želeli ukiniti to komisijo, ki javno in glasno opozarja na pojave korupcije v Sloveniji. In komisiji očitate PR [[piar]] . Mislim, da je dobro, da komisija javnosti sporoča in opozarja na pojave, ki se pojavljajo na področju korupcije v Sloveniji. Veste, nobena oblast ni imuna pred korupcijo. Tudi sami ste dejali, da je to v Sloveniji problem. Torej je čas, da naredimo kakšen korak naprej. Veliko govora je bilo o mnenjih protikorupcijske komisije in o tem "naj bi žurnalizmu". No, novinarstvo predstavlja tudi tako imenovano četrto vejo oblasti. In če potegnemo tu še eno vzporednico, ali ni prav, da se javno govori o teh stvareh. In resnica je vedno nek ideal, ni dosegljiva kar tako; da nekaj napišeš in postane resnica; to vsi vemo. Hočem povedati to, da imajo ta mnenja pomemben vpliv na način na katerega slovenska javnost dojema te pojave. Morda se s temi mnenji ne strinjate, ampak ta mnenja niso napisana zato, da bi se vi z njimi strinjali. Rekla bi samo še to, kar sem že prej dejala. Mislim, da smo v Sloveniji veliko preveč časa porabili za neko razpravljanje o tem, kdo je za kaj kriv, kdo je za kaj odgovoren, kdo je za kaj pristojen. Vemo, kakšne so pristojnosti te komisije in da komisija ne more nadomestiti tistega, kar delata policija in tožilstvo. In sem prepričana, da bo nova vlada znala ustvariti pogoje, v katerih bodo lahko bolje delali tudi organi pregona in nenazadnje tudi komisija, o katere poročilu govorimo danes. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod predsednik komisije, spoštovane kolegice in kolegi! Naj najprej rečem, da sem sam razočaran nad poročilom. Namreč, poročilo bi moralo biti bolj konkretno. Tudi osnovni podatek, koliko pozivov policiji o začetku kriminalistične preiskave in nekaj takšnega, če že komisija sama nima pooblastila za podajo ovadb. In da bi iz tega poročila izhajalo, da se je komisija ukvarjala z resnimi korupcijskimi zadevami, ne pa da se policija ukvarja s kurjimi tatovi namesto z velikim gospodarskim kriminalom. In tu je podobno. Dosti je govora o občinskih svetnikih, ki niso predali ali pa so, nekdo je rekel, da je nezdružljivo njihovo delovanje, o konkretnih zadevah pa je zelo malo. Recimo, Mestna občina Ljubljana, vsi vemo, da so zadeve katastrofalne. Zdaj vidimo, da je bil stadion praktično oddan fiktivnemu podjetju, izgradnja trgovskega centra in vse skupaj. Na daleč se vidi, da so zadeve podmazane, če tako rečem, nič tega ni notri. Gradbeni lobij ni obravnavan, pa hvala bogu sta tu vsaj policija in kriminalistična policija, če bi prišlo naprej. Prej sem slišal, ne vem, če si prav razlagam, da je bila neka odvetnica proglašena za čarovnico, ker jo je policija zaprla. In to soseda poslanca, ki je včeraj rekel, da je ljudstvo na referendumu sprejelo gebbelsovski zakon, in vodstvo parlamenta ne skoči pokonci, čeprav je v tej državi eden prvih členov Ustave: Oblast ima ljudstvo. In potem se to ljudstvo obtoži, da je sprejelo gebbelsovski zakon. In gospod predsednik parlamenta, če včeraj niste bil v dvorani, ste dolžni reagirati na to žaljivost in nezaslišano govorjenje nekaterih poslancev. Če bi bilo to poročilo drugačno, bolj konkretno, če bi bila osnova pri delu komisije bolj natančno prikazovanje zadev, potem računam, da bi bilo res možno, da bi se sčasoma v Sloveniji indeks koruptivnosti zmanjševal, to se pravi, manj korupcije, s čimer bi se Slovenija približala skandinavskim državam. Kot je bilo že rečeno, se je v času prejšnje vlade stanje v Sloveniji po Corruption Transparency indeksu izboljšalo, to je nedvoumno. Vendar stanje ni dovolj dobro. Korupcija je večen pojav, zato nikoli ne bo idealno, nikoli ne bo doseženo dovolj dobro stanje. Prehajam na to, da so se nekateri zgražali nad pozno obravnavo tega poročila. Tudi sam sem nezadovoljen, 30. junija 2005, en mesec in pol pred razpustitvijo parlamenta, je prišlo poročilo. Čudim se, zakaj poročilo za preteklo leto ni dano do konca februarja. Upam, da je za lansko leto poročilo že predano. Zdaj je marec in bi se mi zdelo normalno, da vse take komisije zaključijo delo, enako kot mora zaključni račun nekje v tem roku predati vsak državni organ. Torej, iz svoje parlamentarne prakse vem, če tako pozno pride neko poročilo, ga v zadnjem mesecu leta ni možno obravnavati, zato ker je takrat parlament zatrpan z zadevami, ki ležijo "na lagerju" eno leto. Ampak, seveda, in tu prihajam do tega, vidimo, da je zatajila nova oblast. Parlament dela že štiri mesece, in to bi lahko obravnavali prvi mesec po konstituiranju Vlade, če bi dali na dnevni red. Tu so strokovne službe predvsem zehale. P nič. Za vas je, izgleda, to poročilo neprijetno, kajti poročilo nalaga - in to ne prejšnji vladi - številne zadeve. Tukaj piše - zelo pomembna obvezna priporočila in pod raznimi rubrikami zelo relevantna. Ampak, glejte, pravosodno ministrstvo je eno teh zadev poslalo v parlament. Gospod Kos nam bo povedal, kaj je že bilo poslano, kako je Vlada reagirala na podlagi tega. In če bo v poročilu številka nič, potem bom rekel, verjetno je bilo to poročilo pisano zato, ker se je pričakovalo, da bo prejšnja vlada naprej vladala, da bo zmagala na volitvah in bo to neko stiskanje za vrat prejšnje vlade. Hvala bogu, da ste tako napisali, ampak pokažite mi, kaj je nova vlada naredila. In ne recite, da so na pravosodnem ministrstvu novinci, ki še rabijo eno leto za zagon, pa na notranjem ministrstvu. Notranja ministrica se ukvarja z izbrisanimi, ne ukvarja se pa očitno s korupcijo oziroma na področju izbrisani pospešuje z izdelovanjem osnov, da bodo lahko tudi tisti, ki so sodelovali pri agresiji, dobivali odškodnine. Torej, nova oblast je zatajila. Nič ni naredila na tem področju. In seveda, pa bom zdaj ko imam priložnost, rekel tudi to, da sem jaz vsekakor za učinkovito komisijo. In mislim, da komisija, točno z gospodom Kosom, ima strokovne potenciale, da lahko to dela. Vrhunsko usposobljene, to priznavam. Vendar kar pa nedvoumno opažam in upam vsaj na izboljšanje, da je komisija uporabljala pri svojem delu, je bila spolitizirala. Pa ne od zunaj, ampak tudi od znotraj. Jaz gospodu predsedniku te komisije štejem v plus, da ne skriva, kje bije njegovo politično srce, na kateri strani. In to je v redu, to je transparentnost. Kljub temu pa moram reči, in na to sem tudi javno opozarjal, da sem bil frapiran, česa ste se lotili s svojim, vašim strokovnim mnenjem številka 98, s 13. 9. 2007. Namreč, takrat ste predstavili načelno mnenje o tem, kako se je policija oziroma z nadzorom ravnanja policije ob namestitvi družine Strojan v begunskem centru Postojna. Pomislite, to je kvečjemu stvar za varuha človekovih pravic, če je bilo kaj tam. In notranja revizija na policiji, to s korupcijo ni in ne more biti v zvezi, čeprav ste našli nek most, kjer ste govorili, da je tudi to ustreza definiciji korupcije. In problem je v tem, da ste za to, da ste lahko to politizacijo izvedli, naročili še pravno mnenje na področju, ki je nenamensko in je šlo za nenamensko rabo proračunskega denarja - okoli milijon evrov ali koliko je [[...]]Saj boste povedali oziroma ni toliko, ampak dosti proračunskega denarja je šlo nenamensko. In kdo bo ocenil, ali je to korupcija, jaz sem pozval na tiskovni konferenci naj Računsko sodišče nekaj reče. Dve leti sta minili - ni ničesar. Ker na Računskem sodišču - tam tudi srce bije enemu politično zelo na sredini [[...]]In poglejte, to je eksemplaričen primer politizacije komisije. V tistem času seveda, ko so eni uporabljali družino Strojan - danes vemo, kako se ukvarja s kriminalom in s tem - za blatenje Slovenije v tujini, za kršenje človekovih pravic in tako naprej. Če je v tistem begunskem centru v Postojni policija malenkost omejevala gibanje oziroma so nadzirali malo, kaj bo kje zmanjkalo v soseščini, da ne bi kaj zmanjkalo - to je korupcija za ene, to je korupcija! In tu želim resnično natančno pojasnilo in tudi, zakaj o tem poročilu, čeprav je bilo vprašano, ni ničesar, kar bi odgovarjalo temu. Na tiskovni konferenci sem opozoril na problem nenamenske rabe denarja, ampak ne pri sredstvih uporabe ne nikjer tega nisem zasledil. Sorodstveno se mi je zdelo, ko sem videl prazen datum izdelave poročila, da ste čakali, kaj bo Računsko sodišče o tej zadevi reklo, pa da boste še vnesli notri kaj takšnega. Ampak očitno ni bilo to. In poglejte, jaz želim, da se komisija v prihodnosti ukvarja s korupcijo, da je neodvisna, če pa se kdo ne more osvoboditi tega političnega, recimo, angažiranja, tisti mora imeti toliko načelnost, da se v takšne zadeve ne spušča. Toliko se mi zdi, upam, da bom dobil ustrezne odgovore. Namreč, to načelno mnenje, s čimer ste se tukaj ukvarjali, je dejansko alarmantno. Tu pa se, kolegi, morate strinjati in morate pogledati, ker - še enkrat pravim: povzetek strokovnega mnenja o zakonitosti policijskega delovanja. O zakonitosti policijskega delovanja! Nič ni povezano s finančnimi, materialnimi zadevami. Ničesar ni! Sam si takšnih načelnih mnenj ne želim več, želim si pa tistih, ki učinkujejo v pravi smeri, ki so res na poti do tega, da se borimo proti korupciji in da v Državnem zboru čim več govorimo o korupciji. Večkrat sem omenil, da sem bil enkrat na konferenci GOPAC-a - Global organization of parliamentarians against corruption, za boj proti korupciji seveda, in tam je bilo rečeno: "Čim bolj javno govoriti, čim več v parlamentu razpravljati o korupciji, to je edino, eno od glavnih zdravil boja proti korupciji." Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Gospodu Potrču bi želel odgovoriti na tisto, kar je prej sam govoril o preteklem delovanju te komisije in nas vpletati kot glavne akterje za ukinitev te komisije. Gospoda Potrča želim spomniti, da ne želim brati magnetogramov, ampak v magnetogramih je to zapisano, da smo bili mi eni od pobudnikovza sklic seje Državnega zbora v preteklih mandatih, ko naj bi se razpravljajo o korupciji, pa je takrat njegova politična opcija temu nasprotovala, ker se je ravno takrat največ pokradlo. Takrat se je namreč državno premoženje, spoštovani gospod Potrč, tudi s pomočjo vaše politične opcije, prodajalo kar brez razpisov, podjetja so šla kar tako, po tekočem traku, v privatne roke. Danes pa vemo, da so ta podjetja, več ali manj, skoraj že vsa zaprta, na stotine, tisoče ljudi pa na cesti. Ne bom omenjal podjetji, tudi Rdeči križ vam ni bil sveta svat in tudi tam ste imeli svojega človeka, ki je pridno pokradel ta fond. Da pa lahko povem tudi nekaj v kontekstu tega, kar bi bilo danes treba povedati, namreč obravnavamo poročilo za leto 2007, je pa žalostno dejstvo to, da je sicer komisija vzorno in kar izčrpno pripravila poročilo, v katerem sama ugotavlja, da se na nivoju državnih organov naprej od tega poročila ni zgodilo prav nič. Ni ukrepala ne policija, ne državno tožilstvo, ne Računsko sodišče, ne sodišča. In veste, zakaj ni ukrepalo oziroma od 595 primerov je samo 21 primerov pristalo na sodiščih? Zaradi tega, ker vsaka vlada najprej zamenja direktorje, ko pride na oblast, in ti direktorji poskrbijo za financiranje političnih strank. In politične stranke so prve, ki so skorumpirane, razen naše, ki nikoli ni bila v vladi. Res je ja, kar smejte, mi te možnosti nismo imeli, nismo bili postavljeni skušnjavi, hvala bogu. Vi pa ste bili in imate zelo umazane prste in ste krivi za mnogokatero usodo slovenskega državljana in državljanke, ki je danes socialni problem. In ta socialna problematika še narašča zaradi tega, ker se tako vedemo do korupcije. Korupcija se ne bo preganjala, dokler bodo politične stranke vpletene v korupcijo. Še nekaj, pri primeru Splošne plovbe - gospoda Kosa bi želel potem vprašati, kje je ta primer pristal - imamo jasno dokazilo, da je vpletena tudi aktualna politika, domnevno tudi sodišče, sodišča in tudi posamezniki, ki še danes opravljajo funkcije, ki so nosilne v tem. Podjetje smo pa prodali brez kakršnekoli ocene, koliko je le-to vredno, za 50 milijonov evrov tujemu državljanu, ki je bojda oziroma kar se da iz tiska videti, zelo velik mednarodni gospodarski kriminalec. To je sramota slovenskega naroda, ker je na tak način oddan edini slovenski ladjar v roke tujcem. In tu imate usodo tudi naših pomorščakov, ki so danes na zavodu, niti pravice do nadomestila nimajo, pa tudi prispevki za njihovo dobo niso plačani, ker je njih Splošna plovba zaposlila na podjetju "Genshipping corporation", ki je fiktivno podjetje, registrirano v Liberiji. Pa to nikogar ne zanima v tej dvorani. Že večkrat sem govoril o tem. Gospod Kos je predal to dokumentacijo naprej. Zanima me iz njegovih ust, kaj se bo zgodilo s tem podjetjem. Drugi primer, ki je eklatantna kršitev vseh obstoječih uzanc in zakonov, je pa Istrabenz, ki se nihče še dotaknil ni, pa verjamem, da se ga tudi ne bo, zato ker ga vodi oseba, ki je tako ali tako dala v roke Hrvatom kar lep del Slovenije. To je gospod Igor Bavčar. Verjetno je zaščiten, ker tudi on dosti ve, koliko so drugi pokradli. Zaradi tega se ga ne sme niti omenjati. Spoštovane gospe in gospodje! Če bi želeli, da se korupcija resnično preganja, potem morate - tudi ta vlada, dolžnost te vlade je upoštevati sklep Ustavnega sodišča. Sklep Ustavenga sodišča za to komisijo je jasen. Ta komisija nima pravih zakonskih podlag za delovanje in to je zapisalo Ustavno sodišče v svojem izreku. Prav bi bilo, da ustanovimo tako komisijo, ki bi bila neodvisna, apolitična in strokovno tako močna, da bi resnično lahko preganjala gospodarski in drug kriminal, ne samo vodila evidence. Kajti, če je za vas to poročilo dobro, ki izraža, da je od teh 595 primerov, ki jih je komisija obdelala - seveda temeljito in verjamem, da je v to vložila velik trud, strokovnost - obdelanih samo 21, potem je v redu. Sprejmite to poročilo. Zame to poročilo govori o tem, da je v tej državi marsikaj narobe. In ne nazadnje, želel bi vas še to vprašati. Kdo bo kriv za to gospodarsko krizo, ki bo povzročila s tem gospodarskim kriminalom, ki se nadaljuje, pa ga komisija ne obravnava tudi zaradi tega, ker nima ustreznih pristojnosti, kdo bo kriv za nove socialne probleme v državi, za katere vemo, da iz dneva v dan naraščajo in da število ljudi, ki so na cesti, iz dneva v dan v bistvu posega nenormalne številke. Prihajamo na to, da dnevno beležimo 100 ali več nezaposlenih. Ali bo za to odgovorna ta vlada, ki pravi, da bi rada zajezila klientelizem in korupcijo? Ali je ni takrat, ko smo ta podjetja prodajali, tako kar pod mizo, v času Ropove vlade? To se ve. Takrat je bilo prodano veliko veliko uspešnih podjetij. Gospod Bavčar je kupil in kasneje zaprl Kolinsko pa Drogo, pa nihče o tem ne govori. Tobačna tovarna že več let sameva, pa je tudi na tak način prodana in zaprta. Lahko bi govoril še o drugih podjetjih, v Elanu beležimo, da si danes direktorji izplačujejo visoke plače, pravni svetovalci pa enormne zneske za svetovanje, ki je, ne vem, zgolj pavšalno, kar po dva, trije pravniki delajo na teh področjih. In seveda še govorijo o tem, da so premalo plačani, ljudje pa ostajajo brez dela in se jih preprosto meče na cesto. Ali to ni korupcija?! Zakaj ne želite o tem govoriti, spoštovane poslanke in poslanci?! Zakaj so vas polna usta in polne besede o tem, da bi želeli pravno državo, brez korupcije, brez klientelizma, hkrati pa to dovoljujete? Na vas je, da potrkate na svojo vest in pogledate, kaj vse ste v preteklosti dovolili, tudi vaši vodilni možje so to delali. Kradli so svoje lastno ljudstvo in ga rinili v bedo in pomanjkanje. In zato danes ne želite prevzeti odgovornosti, številka nezaposlenih, socialni ogroženih pa se nam iz dneva v dan povečuje. Ko se bo zgodil zakon ulice in ko bodo ti ljudje prišli vas vprašati, kako ste gospodarili z njihovim, takrat družbenim premoženjem, verjetno ne boste imeli odgovora. In če je država Slovenija socialna država, je to samo na papirju, ker vemo, da temu ni tako. Niti malo socialnosti in pravičnosti ni v dejanskem življenju Slovenk in Slovencev, zato ker veliki lahko naredijo velike napake, mali pa so zaprti že, če vzamejo čokolado v trgovini.
Hvala. Besedo ima gospod Franco Juri. Oprostite, gospod Juri, gospod Potrč ima repliko.
Hvala lepa. Rad bi samo pojasnil gospodu Prijatelju, da je na 8. seji Državnega zbora 13. julija 2005 bil obravnavan Predlog zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo, ki je ukinil takratni Zakon o preprečevanju korupcije, prvopodpisani predlagatelj je bil gospod Zmago Jelinčič. In na ta predlog zakona sem mislil, ko sem govoril o tem, da je v tistem času Slovenska nacionalna stranka pomagala vladajoči koaliciji, da je bila ne dokončno, ampak s tem zakonom, ki je bil kasneje tudi razveljavljen po odločbi Ustavnega sodišča, ukinjeno ali pa oteženo delo Komisije za preprečevanje korupcije. Nisem govoril o nobenem procesu lastninjenja, nisem govoril o tem, gospod Prijatelj, da bi vaša stranka bila kaj kriva, ni mogla biti, ker nikoli ni želela biti v koaliciji in s tem ni nič pomagala niti škodila, res pa je, da velikokrat govori stvari, ki so zelo na pamet. Ampak, mislim, da je to pojasnilo koristno in potrebno, da ne bi gospod Prijatelj mislil, da sem mu očital karkoli drugega kot je iz zapisnika, še enkrat povem, 8. seje 13. julija 2005 razvidno. Hvala.
Hvala. Gospod Franco, izvolite, imate besedo.
Hvala, gospod podpredsednik. Bom izkoristil te tri minute s konkretnimi vprašanji oziroma premisleki. Očitno je, da je Komisija za preprečevanje korupcije trn v peti marsikomu, nekaterim strankam, zlasti tistim, ki so jo želeli ukiniti v preteklosti, predvsem pa je danes trn v peti nekaterim močnim družbenim subjektom, ki s politiko imajo še kako močno klientelistično navezo. Zanimivo iz izvajanja kolega Prijatelja je predvsem tisto, česar ni omenil. Zanimivo, ni omenil nekaterih velikih podjetij in velikih afer, ki se pojavljajo zadnje čase tudi v medijskem prostoru, med temi je veliko državno podjetje, ki se imenuje Luka Koper, drugo podjetje ima velik državni delež, ki se imenuje Intereuropa. To so podjetja, ki upravljajo tudi z logističnimi dejavnostmi, za katere se ve, veliko je indicev in podatkov, ki govorijo o tem, da je prišlo do zelo spornih poslov. Kolikor mi je znano, je Komisija za preprečevanje korupcije prijavila že marsikaj, vendar to, kar ugotavlja ta komisija, po navadi stoji v predalih nekaterih organov, ki bi morali zagotoviti nadaljevanje preiskave oziroma ugotovitev. Žal, do tega ne prihaja. In to je glavni problem. Moje mnenje je, da ima ta komisija še premalo pristojnosti in da bi bilo dobro podpreti vse predloge, ki bodo tako tej komisiji kot Računskemu sodišču, kot varuhu človekovih pravic in, konec koncev, tudi Ustavnemu sodišču zagotovili tisto dostojnost in tiste možnosti, ki jih sedaj nimajo. Dejstvo je, da obstajajo indici in sumi zelo spornih ravnanj velikih gospodarskih družb. Zato tudi tu sprašujem gospoda Kosa, kaj je na tem? Zakaj ne gredo stvari naprej? V Kopru smo vsi zelo zaskrbljeni, ker vemo, da ste marsikaj ugotovili prav v navezi med Luko, Mestno občino Koper in drugimi subjekti, vendar se nič ne premakne. [[Opozorilni znak za konec.]] Medtem pa prihajajo skrb vzbujajoči rezultati poslovanja teh družb, ki ogrožajo gospodarsko stabilnost naše regije. In nekateri [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala. Čas je potekel, oprostite. Gospod Prijatelj, replika, izvolite.
Predhodnik je omenil, da nič ne omenjam Luke in Intereurope. Če bi bral poslanska vprašanja, bi videl, da sem zastavil poslansko vprašanje, in to ravno v zvezi z Luko - pozdravljamo to revizijo. Največje svinjarije, kar pravim namenoma in še enkrat poudarjam svinjarije, so se pa dogajale takrat, ko je to podjetje vodil njihov človek, se pravi, gospod Bruno Korelič. Vsa gradbena dela so bila narejena na črno. Ekološka ogroženost, ki je danes zelo velika v Kopru, dokazuje, da je bila v takratnem času zanikana. Da ne govorim, kaj je za gospodarstvo Slovenije povzročila investicija v sedmi pomol v Trstu, iz katerega nismo privlekli niti enega evra profita, ampak milijonske, v evrih izražene izgube. In ne nazadnje, če se omejim na delo občinskih županov, vaš brat je prejemal kar nekaj časa večjo plačo, kot bi smel, pa me zanima, ali je ta denar vrnil, kot župan seveda. In, recimo, gospa Breda Pečan je nezakonito prodajala zemljišča v Izoli kar brez razpisov, gospod Kos, mogoče ste tudi na tem kaj v vaši komisiji delovali. Tako da ne bi začeli s tem pranjem umazanega perila, veste, ker potem bi morali podaljšati to sejo še na soboto, nedeljo, ponedeljek in torek, pa verjetno še ne bi končali. Hvala.
Hvala. Gospod Prijatelj, mislim, da ni prav, da se takole osebno obračunava v parlamentu; moramo se držati teme, o kateri govorimo. Gospod Sajovic, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Moram reči, da za razliko od večine predhodnikov poročilo ocenjujem izrazito pozitivno. Predstavljeno je na 55 straneh in bi bilo zagotovo težko bolj podrobno. Predvsem pa v takih poročilih ne sme in ne more biti tistega, kar bi si najbrž nekateri želeli, obravnavanja ljudi z imeni in priimki. Seveda dokončno obsodbo imajo možnost postaviti drugi organi in takrat se seveda tudi zadeve ustrezno predstavijo. Mislim, da je velika dodana vrednost takih poročil in delovanja protikorupcijske komisije predvsem preventivna. Prepričan sem, da v tej državi že ta trenutek tudi tisti, ki so na odgovornih funkcijah in gredo z letali in pa kakšnimi drugimi prevoznimi sredstvi na pot, bolj premislijo in iščejo tisto odločitev, ki je za državljane najcenejša in najbolj racionalna. To je zagotovo dobro. Tudi župani, kadar smo, pred določenimi odločitvami, na podlagi ravnanj naših kolegov, predhodnikov, iz vse države, ko vidiš zgodbo zapisano v medijih, razmisliš in se iz tega nekaj naučiš. Ker sem z Gorenjske, sem prepričan, da gorenjski župani ne bomo hodili na nogometne tekme v prihodnosti na račun kakšnih drugih sredstev, pač pa tako, kot je prav, samo za lasten užitek in lastno denarnico. Zagotovo pa se zagotovo strinjam, da je pa to zgodbo protikorupcijske komisije treba nadgraditi z ustreznimi organi. Zato sem vesel, da v koaliciji razmišljamo o tem, ali ustanoviti finančno komisijo ali ustanoviti nek preiskovalni urad, ki se bo ukvarjal s temi konkretnimi najhujšimi kaznivimi dejanji. Predvsem pa mislim, da je v Državnem zboru tudi danes veliko očitkov, pa kar tako, pavšalnih obtožb. Vsi državljani Republike Slovenije, predvsem pa poslanke in poslanci, smo dolžni, kadar vidimo, da je kaj narobe, to prijaviti ustreznim organom, kar organom pregona, ne protikorupcijski komisiji in sem zgrožen, ko slišim določene kolege, ki razlagajo, kaj je vse v Ljubljani narobe, pa ne upajo spisati ene same ovadbe in se pod njo podpisati. Že nekaj tednov poslušamo, koliko naj bi med izbrisanimi bilo tistih, ki so škodovali in sodelovali direktno v agresiji na Slovenijo. Sam jih še enkrat pozivam, sam imam tudi status veterana vojne za Slovenije, če vseh tistih ni toliko v hlačah, da bi to storili, spoštovane kolegice in kolegi, povejte mi imena in priimke tistih, ki ste jih prepoznali na posnetkih, ki so nosili zastave, tisti, ki so na Medvedjek spuščali kasetne bombe, obljubljam vam, takoj, v štiriindvajsetih urah bom sam napisal ovadbo in predlagal, da se jih iz vseh teh spiskov črta. Ampak treba je imeti malo poguma, malo odločnosti in ne vse tako na počez. Veliko je bilo govora tudi o prejšnji vladi. Sam tega ne bom komentiral, bila je vlada vseh Slovencev, tudi moja, ampak začela je mandat s tremi K-ji, in vsi tisti, ki ste štiri leta bili zraven - zdaj je čas, da poveste, katere konkretne zadeve na področju kraj, korupcije in klientelizma ste preko vseh organov, preko vseh ministrstev in sodišč pripeljali do konca in razčistili. Predvsem pa, ker vidim, da se [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]čas izteka, na potezi smo vsi mi, predvsem z dejanji, ne z besedami, da se obnašamo drugače. Kadar je kaj narobe, pa da to povemo in se pod to podpišemo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Frangež.
Spoštovane in spoštovani. Nekdo je nekoč dejal, da je: "Korupcija oblast plus monopol minus preglednost." Sam bi k temu dodal, da ima ta enačba skupni imenovalec in to je erozija politične in siceršnje etike. Bojim se, da je korupcije med nami, v Sloveniji veliko več, kot jo preko vzpostavljenih sistemskih mehanizmov zaznamo. Še posebej pa v vseh njenih razsežnosti. Mislim namreč, da je evidenca premoženjskega stanja funkcionarjev samo eden od načinov za ugotavljanje, pregon in preprečevanje korupcije. Bistveno manj pa vemo o korupciji med uradništvom, kjer vsaj posamične govorice navajajo k tezi, da je te korupcije veliko. Tudi zato, ker je moč oblasti tako absolutna in ker je vedenje oblasti prepogosto polno ignorance. Slednje je po mojem mnenju eden ključnih izzivov za boj s korupcijo. Korupcija, kot vsi vemo, v temelju ogroža demokracijo. Vsaka demokracija in vsaka oblast sta ji podvrženi. Zato si ne delam nobenih utvar, da pri tem nova slovenska vlada ni nobena izjema. Toda, v idejah in načrtih nove oblasti vendarle prepoznavam iskreno namero - da korupciji stopimo na rep, da institucijam za odkrivanje korupcije in njen pregon damo močne zobe in da torej okrepimo sistemske vzvode za boj proti korupciji. In končno in najpomembnejše - v slovenski politiki in družbi povzdignemo poštenje in etičnost. Pravijo da je zaupanje dobro, nadzor pa še boljši. Ta logika me navaja k razmisleku, v kolikšni meri in na katerem mestu vrednot sodobne slovenske družbe je "dobro". Morda sem naiven, a delim globoko in trdno prepričanje, da so vsi ljudje v svojem bistvu dobri. Raje ostanem naiven vse življenje, kot da spremenim to svojo temeljno prepričanje in nenazadnje tudi vzgib za svojo politično delovanje, za ustvarjanje pozitivnih sprememb. Iz te vrednote "dobro", je treba črpati integriteto posameznika, organa, oblasti ali države. Odklanjam znamenito enačbo nobelovca in matematika Johna Nasha, da je svoboda v družbi mogoča le, če so posamezniki v tej družbi sebični, sumničavi, in da posledično družbeno ravnovesje svobode temelji na izključni skrbi za lastno korist. Grem v nasprotno vizijo, da je mogoča odprta in povezana skupnost svobodnih posameznikov, ki jih v življenju vodi dobro in pravično, ki s svojim znanjem, delom in ustvarjalnostjo oblikujejo blaginjo zase in svoje družine, in da to srečo delijo s skupnostjo, s katero jih povezuje skupno zaupanje v dobro med iskrenimi ljudmi. Zato tudi sam podpiram predlagane sklepe, predvsem pa pristop k pripravi novega zakona o sistemskem in celovitem boju skupnosti proti korupciji. Sam sem bil med prvimi, ki smo na primeru zamenjave zemljišč za mariborsko toplarno dokazovali resen sum korupcije in posledično velikega oškodovanja javnega premoženja. Tem stališčem je kasneje pritrdila tudi Kosova komisija. Zato si obetam, da bomo tudi na temelju tega poročila in predlaganih sklepov nadaljevali to razpravo in v tem mandatu korupciji odločno stopili na rep. Za to potrebujemo novo zakonodajo, poudarjeno neodvisnost komisije, ki mora imeti tudi močnejše pristojnosti in vzpostavljene sistemske pogoje za učinkovitejše sodelovanje policije, torej komisije, policije, tožilstva in sodstva. Kot rečeno, predlagano poročilo in sklepe bom podprl. Hvala.
Hvala. Gospod Ziherl, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Tudi sam sem poiskal še druge podatke, ko sem dobil to poročilo, in ravno tako dobil zanimive rezultate na listi "Transparency Itnernational". Namreč iz te liste je razvidno, da so na visokih mestih države z nizko koruptivnostjo tiste, ki so gospodarsko zelo uspešne, prednjačijo skandinavske države, večina držav Evropske unije pa hitro rastoča oziroma močna gospodarstva Kongkonga in Singapura. Torej lahko nekako povežemo gospodarsko uspešnost držav z nizko stopnjo koruptivnosti. In v tej luči vidim izreden, velik pomen boja proti korupciji, ki pa ni nujno - oziroma imam rahle dvome, če je to ravno komisija tista, ki prinaša dobre rezultate oziroma dobre izboljšave. To je le širši segment vseh vladnih služb, predvsem pa tudi organov pregona. Z optimizmom me navdajajo izredno dobri rezultati zadnjih let, ko Slovenija od leta 2004 vsako leto napreduje za kakšno mesto in je v letu 2008 že na 26. mestu. Bilo bi zaželeno, da se ta ugoden trend nadaljuje. Iz tega poročila bi bilo morda zanimivo še izluščiti, da je Hrvaška na slabem 62. mestu, pa bi morda na to dejstvo tudi kazalo opozarjati pri približevanju naše sosede evroatlantskim povezavam, da ne bi bili samo zemljevidi vzrok. Kajti, večkrat je že bilo opozorjeno, da so tudi drugi vzroki pri zapiranju poglavij Hrvaške, ker so pač v slabem stanju. Imam pa nekaj pripomb oziroma nekaj dilem. Namreč, komisija se ukvarja s preširokim spektrom - od zelo velikih zgodb do nekega drobiža obrobnih občinskih funkcionarjev, ki morajo z letnimi poročili poročati o svojem stanju. Pri zelo nizkih zaslužkih občinskih sejnin je pač velikost ali možnost koruptivnega dejanja zelo majhna. S tem zasujejo komisijo in pri tem zaradi velikega števila muh spregledajo kakšnega slona. Imam tudi dilemo, ker je treba poročati o prejetih darilih. Namreč, prvič je ta pravilnik star in so notri še vedno cene v tolarjih ozirom višina teh daril v tolarjih: 15 tisoč tolarjev, 30 tisoč tolarjev. In je naslednja dilema, ali je to cena od tam, od koder so prišli, ali je to cena v Sloveniji. Primer: na Tajskem za 15 tisoč tolarjev kupiš že lep prstan z nekaj rubini, pri nas je to 3-krat dražje. Če upoštevam tajsko ceno, mi ni treba prijaviti, če upoštevam ljubljansko ceno, je treba prijaviti. Omenil sem že, da se komisija ukvarja z drobnarijami, kar je seveda čisto brezpredmetno. Mislim, da je bilo v načrtu oziroma v planu dela tudi preverjanje nakupa smetišnice in metle žene nekega državnega funkcionarja in ukvarjanja z občinskimi svetniki. Pri tem ostane premalo časa, energije, strokovnjakov za velike stvari, ki jih bo treba tudi v prihodnjih poročilih predelati, pregledati. Namreč, ravno danes in v zadnjih dneh ugotavljamo, da je polet predsednika države v Sarajevo stal predrago, da bi lahko od 39.000 do 57.000 evrov ceneje letel na tej relaciji. Ravno tako je dvakrat predrago letel v Gazo in končni rezultat tega je, da je nek nižji referent ponudil odstop. Mislim, da je predsednik države bolj odgovoren, predvsem ko je zadeva prišla v javnost, da se tej zadevi bolj posveti. Učinkovito delo komisije oziroma v pomoč pri preganjanju korupcije bo vsekakor dobrodošla finančna policija, Računsko sodišče in skupina za pregon organiziranega kriminala. Odprta so še nova področja, novi izzivi, in sicer: kriminal preko elektronskih medijev, ki strmo narašča in je morda še slabo pokrit. Že spet je vprašanje, ali je to delo komisije ali je delo organov pregona. No omenil sem že, da ravno zaradi lova na drobnarije komisija v bistvu ni naredila nič ali pa zelo malo pri velikih aferah Elan, banke in "Čista lopata", da so tukaj prevzeli iniciativo organi pregona. Predvsem pa se na koncu sprašujem, kakšna je sploh vloga komisije, kajti poročila so velikokrat na osnovi mnenja, v bistvu ni nekih trdnih dokazov pri marsikateri zadevi, dokazov ki bi lahko šli na sodišče in bi bili dobra podlaga za neko utemeljeno kazensko ovadbo. In ravno v tem je možnost zlorabe te komisije v politične namene. Pač, pričneš o nekem politiku ali pa politični skupini v smislu, da se govori, preiskujemo, preiskujemo in še preiskujemo in potem, ko je čas položiti na mizo kaj konkretnega, se izkaže, da je bilo samo po srbskem pregovoru, "što se je babi snilo, to se je babi strilo". Torej, poročilo bom vsekakor potrdil z veliko željo in veliko pričakovanji, da gremo po lestvici nekoruptivnosti še naprej navzgor, kajti to bo dobra podlaga za naše gospodarstvo, in vsi upamo in delamo na tem, da se prebije iz krize in z nekim novim zagonom pa z dobro gospodarsko atmosfero gre še na višje pozicije, za kar so sposobni, kar želimo, kar znamo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Györek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi. Ker mi je ostalo tri minute, bom čisto na kratko. Se pravi, poročilo vsako leto z enakimi zaključki, več ali manj enakimi zaključki, ki odražajo, odsevajo izvršno nemoč komisije. Jalovi rezultati dela protikorupcijske komisije so očitno posledica pomanjkanja politične volje za zatiranje korupcije in klientalizma. Krivde ne gre v temu primeru pripisovati komisiji, pač komisijo jemljemo kot dežurnega krivca, ker drugega nimamo. Nujnost je finančna policija, Slovenska nacionalna stranka je to zahtevala, predlagala že v prejšnjem tisočletju - pa nič. Pa izgleda, da novi sklic Državnega zbora tudi ne kaže zanimanja za uvedbo finančne policije. Gradbeni lobi se razrašča, na splošno, razraščeni tajkunski lobi je začel svoje rakaste lovke pošiljati v vse pore družbenega in gospodarskega življenja. Postaja tako močan, da je šel že tako daleč, da kupuje sredstva javnega obveščanja, da nastavlja župane, da se aktivno udeležuje volitev, financira volitve. In zakaj? Kako lahko to dopustimo? Če pogledam samo v svoji regiji, je to že očiten primer. Ali se ne da narediti neke analize, od kod tem ljudem denar, od kod tem ljudem sredstva, da financirajo politične stranke, in to s skritimi sredstvi. Potem pa ni čudno, da so prerasli politiko in da vsiljujejo svojo voljo ter da so si že prisvojili celo pristojnost zastopati javni interes! Se pravi, so prerasli nas, ki imamo to funkcijo! Prosim, zadeve so že tako kritične, da ne vem več, ali se bomo že enkrat odločili za finančno policijo ali ne. Kaj pa ta komisija dejansko z omejenimi sredstvi in kadrovskim potencialom sploh zmore narediti? Zgleda, da ne glede, za kateri sklic Državnega zbora gre, vedno je ista pesem. Se pravi, prej ali slej se bomo morali odločiti za finančno policijo, ker preti že nevarnost, da bodo ti tajkunski, gradbeni lobiji postali tako močni, da bodo dejansko postavljali vso politično elito v tej državi. Takrat pa je seveda vojna izgubljena; to lahko vidimo v "banana" republikah, kjer je to že zdavnaj izvršeno dejstvo. Hvala za razumevanje.
Hvala. Besedo ima gospa Lavtižar Bebler.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Poročilo, ki ga danes obravnavamo, podpiram, pa čeprav je v nekakšni diskrepanci s tisto lestvico, večkrat omenjeno, "Transparency International". Namreč, na vsako stvar in tako je tudi na tisto lestvico moč gledati na dva način, se pravi, pesimistično in optimistično. Kolegi iz SDS so videli bolj optimistično to stvar, lahko bi jo videli tudi pesimistično. Lahko bi rekli, da pač v drugih državah je stanje še slabše kot pri nas in so zato šli počasi po tej lestvici navzdol. Jaz pa verjamem bolj temu poročilu, ki ga danes obravnavamo, zato ker je podkrepljeno z resno analizo javnega mnenja in drugimi relevantnimi podatki, ki pač kažejo na to, da je stanje na tem področju v Sloveniji zaskrbljujoče, in če povežemo nekatere stvari, tudi vsak dan slabše, si upam tako trditi. To poročilo pove marsikaj. Med drugim kaže tudi na neko dejansko nemoč, da bi tako zasnovana komisija, kot je zdaj, lahko bolj učinkovito delovala in da bi jo po drugi strani različni oblastni organi v večji meri upoštevali ter jo jemali resno. Kljub vsemu menim, da je komisija delovala po svojih najboljših močeh in kljub temu da sta ji prejšnja izvršna oblast, pa tudi prejšnja parlamentarna večina kar naprej spodjedali avtoriteto in oteževali delo, je zasedla zelo vidno mesto v boju proti korupciji in njenemu preprečevanju v Republiki Sloveniji. Naj samo spomnim, kako težko in koliko težav je imela prejšnja vlada, da bi pripravila in vložila v zakonodajno proceduro ratifikacijo Konvencije Združenih narodov proti korupciji. In to očitno samo zato, ker ta konvencija zahteva od države pogodbenice ustanovitev neodvisnega telesa, za katerega delovanje in dejansko neodvisnost mora država zagotoviti tudi ustrezna finančna sredstva ter usposobljene specializirane kadre, ki bodo težkim in zahtevnim nalogam sploh kos. Obstoječa komisija pa prejšnji vladi ni bila po godu. To je prejšnja vlada večkrat nedvoumno izkazala. Pritiski takratne opozicije, javnega mnenja, pa tudi mednarodne javnosti so naposled prisilili prejšnjo oblast, da je šele proti koncu mandata vendarle popustila in konvencijo predložila v ratifikacijo Državnemu zboru, obenem pa je, ne pozabimo tega, obstoječi komisiji za preprečevanje korupcije tako znižala finančna sredstva, da je bilo komaj dovolj ali celo ne za golo tekoče poslovanje in preživetje. Razmere se na tem področju zelo hitro spreminjajo, po definiciji vedno na slabše. Storilci so vse bolj organizirani, premeteni, bolezen se hitro razrašča. Pojavne oblike korupcije pa so vse bolj zapletene in težko prepoznavne. O tem priča tudi javno mnenje, da se stvari na tem področju pri nas spreminjajo na slabše. Naši podjetniki in gospodarstveniki, na katerih je veliko breme premagovanja gospodarske in finančne krize, pa vse bolj opozarjajo, da je Slovenija postala dežela, kjer brez dajanja podkupnin ni mogoče dobiti posla in ni mogoče uspešno gospodarsko delovati. To pa že diši po sistemski korupciji, mar ne? Zato je nesporno, da se je treba ustreznejše zakonodajne ureditve tega področja lotiti čim prej, pri čemer je treba upoštevati tudi mednarodne standarde pri urejanju tega področja boja proti korupciji, vključno z ratificiranimi konvencijami Združenih narodov, Sveta Evrope, kot je kazenskopravna konvencija o korupciji in njen dodatni protokol, ki nakazujeta, kako je treba ta dejanja tudi kazenskopravno ovrednotiti in zagotoviti ustreznejše odkrivanje in pregon teh kaznivih dejanj. Sicer pa je bilo danes tukaj mogoče zelo nazorno videti, kako si je prejšnja vladna stranka razlagala vlogo in položaj komisije za preprečevanje korupcije. Štela jo je za državni organ, še bolj točno za vladni organ, ki naj služi aktualni vladi in ji bodi tudi poslušna. Če ne, je treba zamenjati predsednika, če to ne gre, ji odtegniti finančna sredstva in sposobne sodelavce. Če pa še to ne gre, pa komisijo samo kar enostavno ukiniti. Upam, da bo sedaj opozicija podprla zakonodajne rešitve, ki bodo zagotovile učinkovitejši boj proti korupciji in tudi samostojnost in neodvisnost komisije, ki ji bodo njene pristojnosti omogočile tudi večjo učinkovitost. Sedaj je na vas, da pomagate pri vzpostavitvi takšne komisije, ki bo v prihodnosti vse drugo kot tisto, kar ste vi prej večkrat očitali - brezzobi tiger. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Klasinc.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Ne morem se strinjati s tistimi, ki trdijo, da je protikorupcijska komisija sama sebi namen ali pa celo brezzobi tiger, kakor smo danes slišali. Če bi bilo to res, potem raziskave javnega mnenja ne bi pričale o tem, da med vsemi ustanovami, ki se ukvarjajo s korupcijo v naši državi, anketiranci, to se pravi ljudje, ki so odgovarjali na ta vprašanja, v največji meri podpirajo prav Komisijo za preprečevanje korupcije - druga je takoj za mediji, skoraj v istem odstotku - medtem ko se policija in tožilstvo uvrščata na peto oziroma šesto mesto. O tem, da ti očitki ne držijo, priča tudi podatek, da je v letu 2007 prejela ta komisija kar 595 prijav suma korupcije, pa čeprav komisija nima preiskovalnih pooblastil. To je izraz zaupanja, ki ga ima večina Slovencev tako v komisijo kot tudi v gospoda Draga Kosa osebno, ki je eden tistih v naši državi, ki so najbolj prispevali k ureditvi tega področja v slovenski družbi. Žal pa so bila prejšnja leta, torej tudi leto 2007, o katerem govorimo danes, vse prej kot naklonjena delu te komisije. Raziskava, ki jo omenja poročilo, namreč ugotavlja, da je bilo leta 2007 število prijav nižje kot pa v nekaj prejšnjih letih. In vzrok? Raziskava spet kaže, da skoraj 40% anketiranih izjavlja, da jih je bilo strah pred maščevanje. Je pa zanimiv tudi podatek, da je bilo pred dvema letoma 20% ljudi prepričanih, da bi represivni organi sploh ne začeli z raziskovanjem protikorupcijskih postopkov in s protikorupcijskimi postopki in z raziskovanjem prijavljenih koruptivnih dejanj. Toliko o sproščenosti in toliko o učinkovitosti represivnih državnih organov v prejšnjem mandatu. Tudi današnja razprava nekaterih kolegov iz opozicije priča o tem, da jih ta organ še vedno moti. To je seveda razumljivo, saj je tej komisiji kljub vsem polenom, ki so jih pošiljale stranke bivše koalicije, uspelo marsikaj odkriti in posredovati organom represije, ki so potem s preiskavami teh dejanj nadaljevale. In žal mi je, da danes poslušamo toliko očitkov, ki potem nič drugega ne pripeljejo kot do sklepa, da ko mački stopiš na rep, pač zacvili. Zato sem prepričana, da bo v naši državi v prihodnje odnos do boja proti korupciji drugačen. Treba bo okrepiti neodvisnost te komisije, povečati učinkovitost policije in tožilstva, uvesti obvezne protikorupcijske klavzule v vse pogodbe v okviru javnih naročil, pa tudi uvedba tako imenovane finančne policije, o kateri so nekateri kolegi danes že govorili, bi lahko znatno priškrnila vrata korupciji. Mislim, da bo to uspešno, saj je sedanja vlada vse te ukrepe predvidela tudi v koalicijski pogodbi. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Bogovič.
Lep pozdrav, spoštovani podpredsednik, spoštovani predsednik komisije, kolegice, kolegi! V Državnem zboru smo že obravnavali Poročilo o varuhinji človekovih pravic, danes obravnavamo Poročilo Komisije za preprečevanje korupcije in na nek način sta ti dve poročili poročili, iz katerih se da ugotoviti krvno sliko države, v kateri se nahajamo, in kakšno je stanje tako demokracije kakor tudi stanje duha v družbi, v kateri smo. Spoštovane kolegice, kolegi, bolj kot to, da si pozicija in opozicija dopovedujeta, kaj je kdo storil za to, da bi ta komisija dobro delovala, kaj za to, da ne bi, bi bilo prav zavedanje vseh nas, da je ta komisija nujno potrebna in da tudi pri ostalih podobnih organih je naša naloga, da jim zagotovimo normalne pogoje za njihovo delo na eni strani, na drugi strani pa ustrezen zakonski okvir, da se lahko ukvarjajo s pravimi zadevami. Zato me motijo, tudi danes tu, pred tem zborom, sodbe nekaterih ljudi, ki jih imenujete z imenom in priimkom, kar pa na drugi strani očitate tako enkrat varuhinji, drugič pa komisiji, da v svojih poročilih preveč izpostavlja posamezne ljudi. Sam mislim, da bi parlament moral to enkrat končno razumeti in tako tudi delovati in poleg teh organov tudi ostalim organom pregona, kot so policija, tožilstvo, pravosodnemu sistemu dati normalne pogoje za svoje delo in prepustiti, da vsak opravi svoje delo. V teh razpravah, ko imate, vidim zdaj v vsakem zasedanju parlamenta, med koalicijo in opozicijo stalne duele, prosim, bodite včasih tudi bolj natančni. V Ljudski stranki, ki smo bili del prejšnje koalicije, danes opozicije, smo ves čas podpirali delo komisije in nikoli nismo imeli takšnih vzgibov in pa tudi aktivnosti, s katerimi bi onemogočili delo te komisije. Ker je bilo velikokrat izpostavljeno ime in priimek predsednika komisije, smo včasih že malce v šali, včasih pa malce zares tudi dejali, če koga oseba moti, potem naj se pogovorijo o tej osebi, ne pa o sami instituciji, za katero mislim, da opravlja svoje delo. Danes je bilo tudi večkrat izrečeno kar nekaj besed o piaru komisije, novinarjih in o teh zadevah. Mislim, da bi bilo prav, da smo vsi pri teh zadevah malce bolj tenkočutni v naši državi, kakor danes smo, in smo pozorni pri teh izjavah, ki jih dajemo, kaj naredimo tistim ljudem, o katerih govorimo. To velja tako na eni strani za policijo, tožilstvo ali tudi za komisijo. Res bi želel čim večjo učinkovitost, da pa so včasih tudi kakšni piarovski vložki, kjer se najprej okrca ljudi in jih spravi v širne medije, kasneje, ko pa se ugotovi, da nič iz tega ni - da bo takšnih primerov čim manj, da se res javno objavi takrat, ko je dovolj teh sumov korupcije ali pa na drugi strani, ko tožilstvo in policija tlačita ljudi v marice, naj bodo zadeve premišljene in naj se dela tako, kakor je treba. Ker so bili tu izpostavljeni pogledi na lestvico. Sam mislim, da se velikokrat v našem parlamentu, zaneseni s tem medpolitičnem boju, sami okrcamo in velikokrat preveč pesimistično in slabo stanje vzpostavljamo v tej družbi. Danes je bila omenjena že ena lestvica, pa naj omenim še lestvico oziroma izsledke iz študije, ki jo je opravljal že sedaj bivši varuh človekovih pravic v okviru OECD-ja, kjer se je govorilo o razvitosti posamezne dežele in so bili parametri, kot so gospodarski kazalci, zdravstvo in šolski sistem. Po tistih parametrih smo se mi tudi uvrstili v rang od 28. do 32. mesta. Ko pa smo vprašali ljudi, kako so zadovoljni s svojim položajem, to je bila študija v 180 državah, smo se pa uvrstili okoli 60. mesta. Mislim, da ravno naše počenje ali tudi včasih rumeni tisk ustvarja to,da mi velikokrat na naše stanje v naši družbi gledamo bolj pesimistično, kot bi bilo mogoče treba. Sam sem daleč od tistih, ki bi trdili, da ni nič narobe, da je v tej državi vse v redu. Za to, da bo stanje v redu, moramo narediti ravno to, kar sem v uvodu dejal; vzpostaviti ustrezen sistem, mu omogočiti normalno delovanje in ne kratiti njihove integritete in tudi zagotoviti pogoje za to delo. In ko bomo tako delovali, mislim, da bomo na koncu tudi pri javnomnenjskih anketah, ki so tudi sedaj na tem področju v diskrepanci z nekimi kazalci, mislim, da je del tega tudi tega, da smo Slovenci do sebe tudi malce preveč zahtevni, preveč pesimistični in tudi mogoče premalo samozavestni. Tako bom tudi to poročilo podprl in predsedniku in komisiji želim uspešno delo tudi v nadaljevanju.
Hvala. Besedo ima gospod Levanič. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Drage poslanke in poslanci! Velikokrat imam občutek, da je korupcije več v tistih državah, ki so od nas nekoliko oddaljene. Ta občutek dobimo predvsem zaradi dejstva, ker je tam korupcija mogoče nekoliko bolj vidna in jasna. Ampak na našo veliko žalost, lahko ugotovimo vedno znova, da je korupcije med nami vedno več, takšne, ki je predvsem skrita in pozna kanale, kako delovati; še več, kako ostati predvsem nekaznovan pri teh dejanjih. Če je kaj, potem je v naši državi postalo skoraj že vsakdanje, ali pa je vsaj občutek tak, da nihče ne odgovarja za nič; in to je narobe. Mi imamo Komisijo za preprečevanje korupcije, ki je bila v preteklosti vedno ali pa velikokrat tarča političnih napadov in predvsem oviranja pri svojem delu, predvsem s strani Slovenske demokratske stranke. Ne samo to, nekateri poslanci iz omenjene stranke se še vedno delajo norca iz te komisije in delajo vse na tem, da komisija pri svojem delu ne bi bila uspešna. Gospod Jerovšek si celo želi učinkovite komisije, a ji nasprotuje. Skrbi ga, koliko strani ima poročilo komisije, in ne dejanska korupcija, ki se v naši državi dogaja. To, žal, ne gre skupaj in to je še en dokaz več v smeri, da se nekateri žal požvižgajo na preprečevanje korupcije; še več, če nekdo, ki vodi komisijo, izreče kakšno negativno mnenje glede nekoga, ki prihaja iz vrst SDS-a, je kar naenkrat nesposoben za vodenje te komisije. Dragi gospodje! Vsem nam mora biti enkrat za vselej jasno, da predsednik za preprečevanje korupcije oziroma protikorupcijske komisije ne more biti vaš ali naš, ampak nekdo, ki je povsem neodvisen in ki si bo upal ob pravem času povedati, kdo in kdaj je naredil neko koruptivno dejanje. Ker še enkrat, v tej državi korupcije ne preprečujemo dovolj učinkovito in tisti, ki so res koruptivni, velikokrat pri nas ne odgovarjajo. Slovenija ima resolucijo o preprečevanju korupcije, ki pa je žal v okviru svojih omejenih možnosti načrtno uresničevala samo Komisija za preprečevanje korupcije, večina drugih državnih organov in organov lokalnih skupnosti je na njo, žal, že pozabila. Tudi v letu 2007 je bilo v Republiki Sloveniji kar nekaj aktivnosti, ki direktno nasprotujejo protikorupcijskim ciljem te resolucije in s tem ustvarjajo tudi okolje, ki namesto da bi preprečevalo, predvsem spodbuja in omogoča razraščanje korupcije. Še več, komisija je jeseni 2007 vsem poslanskim skupinam v Državnem zboru Republike Slovenije poslala osnutek zakona o integriteti v javnem sektorju, ki je odpravljal zaznane težave in pomanjkljivosti tako Zakona o preprečevanju korupcije kot tudi Zakona o nezdružljivosti opravljanja javne funkcije s pridobitno dejavnostjo in seveda pri vsem tem upošteval tudi svetovna dogajanja s področja preprečevanja korupcije in njenih posameznih pojavnih oblik, to je zaščite prijaviteljev korupcije, lobiranja in financiranja posameznih političnih strank. Del poslanskih skupin je sprožil zakonodajni postopek, vendar je večina v Državnem zboru po opravljeni javni razpravi oziroma obravnavi oktobra leta 2007 ocenila, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. In če se vprašamo, kdo je imel največjo odgovornost in največje število sedežev v Državnem zboru v prejšnjem mandatu, je odgovor na to vprašanje zelo jasen. Podrobna analiza Zakona o omejitvah in prepovedih za nosilce javnih funkcij pa kaže, da je sistemsko popolnoma zgrešen in da je poleg, pravnih nesmislov tudi popolnoma neuresničljiv v praksi. Prav tako nekaj, kar je prejšnja vlada sprejela v prejšnjem mandatu. Vsa opozorila glede pomanjkljivosti in napak predpisa so bila žal spregledana, kar kaže na načrtno rušenje vzpostavljenega sistema spremljanja premoženjskega stanja slovenskih funkcionarjev in vseh drugih pridobitev, ki smo jih imeli znotraj Zakona o preprečevanju korupcije. Neposredna posledica ukinjanja Komisije je bilo tudi dejstvo, da Državni zbor Republike Slovenije kljub vrsti pozvivov v letu 2007 še vedno ni imel sprejete konvencije Združenih narodov proti korupciji, zaradi česar so imeli predstavniki Komisije pri pojasnjevanju slovenskih protikorupcijskih stališč v tujini nemalo težav. In zaradi obojega, ukinjanja Komisije in zanemarjenja sprejema omenjene konvencije, je bila Republika Slovenija tudi v letu 2007 s strani predstavnikov mednarodnih organizacij večkrat javno izpostavljena kot država, kjer je padec prizadevanj za boj proti korupciji po vstopu v Evropsko unijo zelo zaskrbljujoč. Kar nekaj takšnih dejstev najdemo v tem poročilu. Iz tega poročila je tudi razvidno, da je Komisija kljub temu, da nima preiskovalnih pooblastil, kar je popolna neumnost, ker če kaj, potem bi morali predvsem tej komisiji, ker se vsi tako zelo zavzemamo za boj proti korupciji, dati polna pooblastila in kljub temu sprejema vrsto pritožb in prijav, ki vsebujejo znake korupcijskih dejanj. Še bolj zaskrbljujoče je dejstvo, da je Komisija z Vlado Republike Slovenije in posameznimi ministrstvi sodelovala samo pri reševanju nekaterih konkretnih vprašanj v celoti dosti slabše in še manj kot v letu 2006. Vlada Republike Slovenije v preteklem mandatu tako s Komisijo za preprečevanje komisije praktično ni sodelovala. Toliko o tem, da se je veliko v današnji razpravi govorilo, kaj vse se je naredilo pri boju o preprečevanju korupcije, da se je veliko stavilo na boj proti korupciji in mogoče predlog za prihodnje: bolje kot besedni boji v Državnem zboru in seveda obešanje na klin tiste, ki se proti korupciji borijo, jim dajmo končno polna pooblastila in podporo pri njihovem delu. Šele takrat bomo, drage kolegice in kolegi, lahko realno ocenili rezultate njihovega dela. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Hrovat. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani prisotni! Začel bom približno tako, kot je pred mano kolega Levanič: korupcija je bila, je in bo najbrž tudi v prihodnje, samo vprašanje je, koliko jo bo policija odkrila in tožilstvo delovalo naprej. V poročilu, ki sem ga zelo detajlno prebral, je pravzaprav daleč največ govora o nadzoru državne komisije nad premoženjskim stanjem funkcionarjev. Ugotavljam, da ste veliko opozarjali, izdajali načelna mnenja, kar pa pravzaprav nima velike teže. V poročilu, ki smo ga dobili, tudi v poteku obravnave navajate, da komisija razen pisnega opozarjanja nima nobenega ustreznega pravnega sredstva, da bi prisilila kršitelje k izpolnitvi zakonske dolžnosti. Zanima me, koliko predlogov, ki zadevajo sum na večja kazniva dejanja, ste posredovali na policijo. Takšne komisije v teh okvirih ta trenutek pravzaprav ne potrebujemo. Če zelo karikiram, lahko rečem, da je le kurirska služba med državljani, ki na korupcijo opozarjajo, in policijo, ki je zadolžena za odkrivanje teh dejanj, ter tožilstvom v nadaljevanju. Od 595 prijav jih je 21 doživelo obravnavo. Tu se poraja vprašanje, ali je res kaj narobe s policijo in tožilstvom ali pa republiška komisija dela slabo in nima občutka, kaj dati naprej in česa ne. Mislim, da nujno potrebujemo spremembo zakonodaje, ki lahko nadgradi to komisijo ali pa pooblastila v celoti preda policiji. Seveda so še druge možnosti, ampak dejstvo je, da sta ti dve pravzaprav najbolj logični. Žalosti me, da vaše ugotovitve, gospod predsednik Komisije, niso za nikogar zavezujoče. Pravzaprav izdajate le načelna mnenja, ki pa jih dotični upoštevajo ali pa jih ne upoštevajo. Če dovolite, bi vam to prikazal ali pa opisal s prakso, kaj pomeni vaše mnenje. Z nastopom poslanske skupine je za gospoda predsednika Obrtne zbornice Slovenije, ki ga osebno cenim in vem, da je veliko naredil za obrtnike, potrebno upoštevati tudi določbe zakona o preprečevanju korupcije, ki v 20. členu določa, da poklicni funkcionar, poslanec Državnega zbora ne sme opravljati dejavnosti zastopanja v zbornici, ki izvaja javna pooblastila. V statutu Obrtne zbornice Slovenije je v prvem odstavku 36. člena določeno, da predsednik zbornice predstavlja in zastopa zbornico ter uresničuje sklepe skupščine zbornice. Navedeno določbo statuta Obrtne zbornice Slovenije je Komisija za preprečevanje korupcije v svojem pisnem mnenju z dne 13. 2. 2009 razložila kot nezdružljivo s funkcijo poklicnega funkcionarja, poslanca Državnega zbora, ker Obrtna zbornica Slovenije šteje med subjekte, ki izvajajo javna pooblastila in zastopnik katere ne sme hkrati opravljati funkcije poklicnega funkcionarja. In kaj se je zgodilo? Da bo predsednik Obrtne zbornice Slovenije lahko istočasno opravljal funkcijo poslanca Državnega zbora, je treba odpraviti pravno oviro v statutu Obrtne zbornice, torej črtanje pristojnosti zastopanja zbornice v pravnem prometu, kot je to predlagano s spremembo statuta Obrtne zbornice Slovenije. To je obrazložitev upravnega odbora Obrtne zbornice. Še bolj zaskrbljujoč pa je stavek iz sklica za redno sejo skupščine, v katerem navajajo, da - tukaj bi vas prosil potem tudi za odgovor - glede pisne razlage Komisije za preprečevanje korupcije so bili člani upravnega odbora v razpravi posebej kritični do mnenja te komisije, ki predlaga - to je zelo pomembno - črtanje besede "zastopanje", saj je po njihovem mnenju predsednik zbornice oseba, ki zastopa interese članov zbornice nasproti oblasti, socialnemu dialogu, v tujini in tako naprej. Sprašujem, ali ste vi v vašem mnenju, ki ga nisem videl, dali ali pa povedali, da je to nezdružljivo, ali ste ji vi v vašem mnenju predlagali, naj spremenijo statut in bo gospod, ki je zdaj poslanec, lahko še naprej opravljal funkcijo predsednika Obrtne zbornice Slovenije. Toliko o tem, koliko se da na vaše mnenje. Spremenil se bo status, s spremembo statuta ne bo več zastopal interesov, po mojem mnenju pa ga obrtniki potem ne potrebujejo na tem mestu. Za zaključek samo še to, da je žalostno, da kljub nedvomni ugotovitvi, da gre za nezdružljivost teh dveh funkcij, se ne upošteva vaše mnenje, pač pa se išče zasilni izhod, da se ta funkcija obdrži. Upam, da mi boste lahko odgovorili ali ste v svojem mnenju napisali, da ne more opravljati obeh funkcij, ali ste jim svetovali naj spremenijo statut. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Od kar govorimo v Državnem zboru o korupciji v zvezi z zakonodajnem postopkom, pripravo zakonov in resolucij, se pravzaprav skoraj o ničemer ne moremo popolnoma strinjati. Že Zakon o preprečevanju korupcije je nekatere motil zaradi naslova, ker je govoril o preprečevanju korupcije, o pristojnostih komisije, o resoluciji in o marsičem. Zastavlja se mi pa vprašanje, če je Komisija za preprečevanje korupcije res papirnati tiger ali brezzobi tiger, zakaj je nanjo treba streljati s težko artilerijo. Drugo vprašanje, ki se mi zastavlja; govora je bilo o umeščanju Slovenije na različne lestvice. Jaz soglašam s poslancem gospodom Bogovičem, da je treba nekoliko več optimizma vlivati ljudem. Ampak poglejte, na lestvici o indeksu razvoja človeških virov je Slovenija zelo visoko uvrščena. Ko pa greste gledat enega od kriterijev, ki se mu reče participacija žensk v odločanju, je pa Slovenija slabše uvrščena, kot so nekatere države podsaharske Afrike. Ko govorimo o umeščanju, je treba vedno vedeti, koliko je tistih subjektov, ki so uvrščeni, in po kakšnih kriterijih so uvrščeni. Mene bolj zanima tisto, kar je v poročilu zapisano v šestem poglavju in govori o percepciji državljank in državljanov Slovenije v zvezi s korupcijo. Ta percepcija pa je taka, da naj bi koruptivnost naraščala. Govorim pa za leto 2007. Ob tem me skrbi še nek drug podatek, ki govori o število tistih, ki bi bili pripravljeni koruptivno dejanje prijaviti, ker število takih pripravljenih pada, narašča pa število tistih, ki bi ob vedenju o korupciji bili lepo tiho, pri tem pa je vzrok, zakaj bi bili tiho, zelo zaskrbljujoč: ker se bojijo maščevanja, ker se bojijo sankcij, skratka posledic. To se pravi, da je vendarle v krizi etičnost našega ravnanja. Zato bi se v tej razpravi bolj posvetila samo enemu delu poročila. To pa je peto poglavje, ki govori o uresničevanju resolucije o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji. Sodim namreč med tiste, ki so zagovarjali tezo, da je treba zmanjševati polje koruptivnosti. To pa se da doseči tako, da natanko definiramo, kaj je koruptivno in da zmanjšujemo možnosti za koruptivnost. Tukaj me posebej skrbi dejstvo, da je v letu 2007 Komisija za preprečevanje korupcije ena redkih, ki se je tudi v okviru svojih omejenih možnosti načrtno ukvarjala z uresničevanjem Resolucije o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji. Kje so bili drugi državni organi, organi lokalnih skupnosti, ker so bili ukrepi teh, o katerih zdaj govorim, je tukaj zapisano, bolj stranska posledica drugih aktivnosti in ne posledica zavestnega upoštevanja oziroma zanikanja njegove vsebine? Od kod potem pričakovati ali kako pričakovati, da bomo v slovenski družbi prišli kmalu do tiste stopnje, ki se ji reče ničelna toleranca do korupcije? Po kakšni poti, s katerimi ukrepi? Če bomo resolucijo, namesto da bi jo implementirali, šteli za nek dokument, ki je sicer napisan, ampak velja za druge, ne za tiste, ki bi jo morali uresničevati. Tukaj je kar nekaj mest, o katerih govori Komisija. Poglejte, zagotoviti učinkovitejši notranji in zunanji nadzor nad uresničevanjem predpisov. Če je bil kaj problem v prejšnjem mandatu, je bil problem za oblast vedno nadzor. Ker so skušali polje nadzora, če naj bi bil to neodvisen in ne političen nadzor, kakorkoli omejevati ali marginalizirati njegov pomen. Recimo. Tukaj je tudi na 14. strani in potem na 15. strani mogoče prebrati, kateri so bili tisti ukrepi ali tiste aktivnosti, ki so bile direktno v nasprotju s protikorupcijskimi cilji resolucije. Nekateri postopki posameznih državni organov in organov lokalnih skupnosti vzbujajo dvome v uresničevanje posameznih točk resolucije. Tega je veliko, je popisano na treh straneh. Osnutek zakona o integriteti v javnem sektorju, ki bi omogočal nekoliko konkretizirati ali okrepiti dejavnosti, ki bi zmanjšale moč korupcije v tej državi, ni bil sprejet. Ampak poglejte, zakon o integriteti je bil zaustavljen. Bil pa je v Državnem zboru sprejet nek drug postopek, ki je bil vedno usmerjen v zmanjševanje pomena, v zmanjševanje ugleda, v zmanjševanje oziroma skratka tudi priznavanja tistih uspehov, ki jih je protikorupcijska komisija pa vendarle dosegla. Se pa ve, da eno je mnenje, drugo je pa tisto, kar sodi v pristojnost organov pregona. In tu bi se človek moral vprašati, kakšno je razmerje učinkovitosti med tema dvema. Danes zjutraj sem poslušala neko poročilo tudi o anonimnem telefonu, na katerega državljanke in državljani lahko prijavljajo sume davčnih nepravilnosti. Tam med 500 do 700 prijav je. Eno leto je bilo okoli 50 ali 60 uporabnih prijav, naslednje leto okoli 130. To se pravi, da se počasi zavest o tem, kaj je nepravilno, kaj je treba preganjati, okrepljuje. Jaz pa še nisem zasledila, da bi kak organ, kakšna inštitucija kar takoj na začetku bila izjemno uspešna. Vsaka inštitucija potrebuje nekaj časa, da se tako zavest o njenih pristojnostih kot obveščenost o tej inštituciji utrdi v zavesti ljudi in lahko začne bolje delovati. Zdi se mi, da je z resolucijo o preprečevanju korupcije, ki je, mimogrede, tako piše na 19. strani: "Komisija ugotavlja, da Resolucija o preprečevanju korupcije v Republiki Sloveniji kot osnovna strategija za preprečevanje in omejevanje tega pojava v državi postaja dokument, katerega zaradi njegovih izhodišč in vsebine kot vzorec za izdelavo svojih nacionalnih protikorupcijskih strategij vedno pogosteje uporabljajo druge države," zlasti iz jugovzhodne Evrope, piše v opombi, "v Sloveniji pa razen posameznih poskusov Komisije v smeri njegove implementacije ostaja zgolj še eden od vrste neuresničenih strateških dokumentov." Ta ugotovitev je pa taka, da mi vzbuja resnično zaskrbljenost. Mene ne skrbi to, če imamo v Državnem zboru poslanke in poslanci različna stališča o posamičnih rečeh, tudi če na različne načine vidimo, kako je kakšne stvari mogoče uresničevati. Ampak to, da je pa nek organ zapisal v svoje poročilo, da se nek dokument, ki je bil v Državnem zboru sprejet, ne uresničuje, to me pa resno skrbi. Jaz bi imela kot replike možnost reagirati na marsikakšno stvar. Ko se kakšna politična stranka hvali, kako dobra, da je, kako je izločena iz vseh postopkov korupcije, naj pa povem samo eno drobno anekdoto. Za POP TV so za oddajo Preverjeno spraševali poslanke in poslance, koliko stane poslansko vprašanje. Ker sem debelo zijala, ker mi ni potegnilo, kot se reče v žargonu, kakšna naj bi bila cena poslanskega vprašanja, sem potem, ko sem povedala, da jaz nisem nikoli od nikogar ne pričakovala, ne zahtevala kakršnekoli ugodnosti za to, da bi zastavila poslansko vprašanje, ampak se mi zdi to poslanska dolžnost, da reagiram na probleme okolja, iz katerega izhajam, in tudi države kot celote, so mi povedali, da je to znano dejstvo, ki so ga dobili kot podatek v eni od poslanskih skupin. Komentar se mi zdi, ni potreben. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kres.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Ni kaj veliko vsej tej razpravi, ki se je odvila, dodati. Me pa res moti in skrbijo načelna mnenja. Kajti na koncu je vse v redu, vse OK, ampak škoda je pa povzročena, in to velika škoda tako posameznikom kot ustanovam. Kot sem dejal, me ta mnenja skrbijo. Nisem sicer proti njim, ampak prosim, da se dobro premisli o posledicah teh mnenj za posameznike in ustanove pridno gredo v javnost. V Slovenski ljudski stranki imamo zelo slabe izkušnje v preteklih letih. Sicer ne v zvezi z vašo komisijo, gospod predsednik Drago Kos, ampak na splošno. Zgodbe so poznane. Razne ustanove nekaj objavijo, s pomočjo medijev zgodba traja, škoda je povzročena, sodišča na koncu ugotovijo, da je vse v skladu z zakonodajo, nič narobe, posamezniki, družine, ustanove, diskreditirano. In to je trpljenje. Vsaj jaz si to tako predstavljam. In ni je odškodnine, ki bi lahko to popravila. Tukaj je malo več pozornosti. Mislim, da bi s tem, ko bi bila več pozornosti, bi s tem dajali, glede na to, da na splošno v javnosti je vaša komisija cenjena, bi dali pozitiven zgled celi družbi, kako naj se v takih primerih ravna, da se ne povzroča nepotrebna škoda. Spoštovane poslanke in poslanci! Vsi, ki smo tukaj notri, smo temu izpostavljeni. Samo čas je malo različen, enkrat kdo malo prej, drugi kasneje, ampak vendarle lahko pridemo pred takšne težave. Generalno gledano pa lahko vidimo, da je korupcija manjša v razvitih ekonomijah, z velikim bruto družbenim proizvodom. Naš cilj bi moral biti, da se Slovenija uspešno razvija, da se ljudje posvetijo delu in ne stranpotem. Kombinacija uspešnega razvoja države in učinkovitega nadzora bo sigurno pripeljala do tega, da se pridružimo najuspešnejšim državam tako v ekonomiji kot v preprečevanju korupcije. Rad bi povedal tudi osebno izkušnjo, da sem potreboval pomoč komisije, Draga Kosa in tudi njegovih sodelavcev, in moram reči, da je bilo visoko profesionalno urejeno. Dobil sem kvalitetne podatke in sem tiste razgrete glave na lokalni ravni utišal. Samo, veste, zelo sem se bal tega, da bi se moral o tem pred litijsko javnostjo pogovarjati, ko pa nisem čisto ničesar kršil. Nisem bil prijavljen, ampak šel sem h komisiji po mnenje, dobil sem ga in zadeva se je uredila. S takšnim delom in takšnim zgledom boste sigurno veliko prispevali k dobremu vzdušju in tudi zaščitili nekatere ljudi. Ker morate vedeti, da inštitut Komisije za preprečevanje korupcije in Draga Kosa mnogi vidijo v tem smislu, da nekoga celo ovirajo, da bi sploh kandidiral za kakšna dela. Jaz sem jim prinesel to na papirju, bilo je objavljeno, v vse občine je šlo to sporočilo. In tudi vsem svojim kolegom obrtnikom sem povedal, za božjo voljo, ne bojte se, dokler pošteno delate in pošteno kandidirate, vi delajte, na koncu koncev je zadnja pot, da to parafira komisija z Dragom Kosom, in ne se bati. Žlim vam uspešno delo in vsem nam, da se še naprej dobro in v pozitivno smer vse skupaj razvija. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Marinič. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem skupaj! V svojem predstavitvenem govoru v imenu poslanske skupine sem skušal čim bolj vsebinsko zajeti ta osnovni okvir poročila za leto 2007, ki ga je v skladu z veljavno zakonodajo državna komisija po zakonu o preprečevanju korupcije pravočasno dostavila Državnemu zboru, to je do 30. maja 2008. Zakaj je trajalo potem 9 mesecev, da danes lahko govorimo o vsebini, je seveda razlog v volitvah, zato z zamikom obravnavamo vsebino poročila praktično po 14 mesecih. Ampak vse to ni bistveno. Želel sem samo pojasniti, zakaj ti odmiki, zakaj tako dolgi čas. Zaradi volitev. In zakaj očitki državni komisiji neka politična pripadnost? Tudi tukaj se je potrebno vprašati, če bi želel vsaj nazorno prikazati, zakaj komisija kot državni organ dovoli, da se jo "prime" potem takšna definicija. Zelo svež primer je primer Patrie, ko se je predsednik te komisije sam vpletel v zgodbo, kar seveda ni politično modro dejanje. Zato sem v obrazložitvi v imenu poslanske skupine dejal, da bi se komisija, predvsem pa njen predsednik, morala takšnih stvari izogibati. In potem ta negativna mnenja, ki jih nekako oblikuje širša javnost, padajo na to komisijo. Ko govorimo o korupciji, se mi tudi zdi primerno, da če znamo klasificirati oziroma kategorizirati, segmentirati nekatere korupcijske zadeve po svoji teži, bi veljalo razmisliti tudi v tem primeru, ali gre to za lažjo korupcijo ali srednjo ali veliko korupcijo. Temu primeren bi bil tudi pristop. Tisto, kar pa se mi zdi najpomembnejše in kar sem nakazal tudi v stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, ki pravzaprav na nek način posluša danes očitke nekaterih političnih strank v Državnem zboru, da vlada Janeza Janše želi ukiniti tako imenovano državno komisijo kljub temu da imamo opravka z veliko korupcije v Republiki Sloveniji, veste, tisto, kar je vlada Janeza Janše želela storiti v minulem mandatu in za kar se je še posebej zavzemal minister za javno upravo dr. Virant, je bilo povsem nekaj drugega, kot to, kar danes nekateri očitate. Jaz bom postavil vprašanje, pa upam, da bo komu "potegnilo", kot je bilo lepo slišati eno izmed razpravljavk: Če bi imeli sistem javnosti premoženja, kot ga imajo v Angliji, ali bi bila potem potrebna še državna komisija po Zakonu o preprečevanju korupcije? Verjetno ne. Ravno v tem grmu tiči zajec. In jaz sem prepričan, da če bi takrat uspeli in sprejeli takšno zakonodajo, kjer bi premoženje vsakega funkcionarja, vsakega velikega ali pa manjšega funkcionarja bilo opredeljeno kot javno dostopno, potem se verjetno državna komisija po Zakonu o preprečevanju korupcije ne bi imela s čim ukvarjati. Verjetno v teh dneh ne bi mediji poročali o tem, da ima eden izmed članov vlade jahto, ki je starejšega tipa ali novejšega tipa, od kod je dobil 500.000 evrov, koliko taka jahta stane, ne vem, ker se niti kot sopotnik na takih jahtah nisem imel priložnosti voziti, očitno pa je, da se nekateri javni funkcionarji, ki sedijo tudi v tem Državnem zboru, s takimi rečmi ukvarjajo. In jaz sem eden izmed zagovornikov, da bi sedanja vlada, predvsem pa pristojno ministrstvo sledilo tistemu, kar je v preteklosti že bilo, ko je vlado vodil Janez Janša, da bi naredili in sprejeli zakonske okvirje, kjer bi bili vsi javni funkcionarji dolžni prijaviti svoje premoženje. In to premoženje bi bilo javno. Zakaj skrivamo? Zakaj potem številne dileme, številni članki v javnih medijih, ko poročajo in ugotavljajo, kakšno premoženje ima ta ali oni funkcionar. In v tem kontekstu, bom ostal znotraj tega konteksta, pri tej jahti dotičnega člana Vlade, s katerim se ukvarja tudi državna komisija, njen predsednik, ko javno v medijih najprej pove, da ta član Vlade oziroma minister prijavi premoženje oziroma najprej zanika in potem ponovno pove, da pa je prijavil premoženje. Veste, to vzbuja dilemo in nezaupanje v inštitut komisije državne po zakonu o preprečevanju korupcije. In ne zlivati vsega na neko bivšo, preteklo vlado, ki je želela te stvari samo narediti javno dostopne. In seveda bi pričakovali prizadevanja sedanje vlade in koalicijskih partneric, da bi naredili končno to. Jaz upam trditi, da tako kot lahko ugotovimo, če so v Angliji dosegli pozitivne premike na tem področju, da bi veljalo take pozitivne prakse izkoristiti tudi pri nastajanju zakonodaje v Republiki Sloveniji. Upam, da v letošnjem letu, vsaj takšno je zagotovilo pristojnega ministrstva za javno upravo sedanje vlade, bo v Državni zbor v najkrajšem času, mislim, da celo v mesecu marcu, dostavilo predlog zakona, o katerem bomo poslanke in poslanci potem razpravljali, opravili vsebinsko razpravo, dali tudi svoja mnenja, svoje izkušnje, vse skupaj z namenom, da damo svoj pozitivni prispevek k temu, da bi se korupcija in pa število teh koruptivnih dejanj zmanjšalo na minimalno možno mero. Seveda ni to postopek enega leta, to je nek proces, ki teče, ampak če se bomo izognili političnim vplivom teh ali onih, potem je lahko to nekaj dobrega. Če pa bomo priča, da se vključujejo v politiko tudi tisti, ki vodijo komisijo, pa to ni dobro. In to pušča v očeh slovenske javnosti en madež, da je korupcije v Republiki Slovenije veliko, da pa ne znamo z zakonskimi predlogi, s sprejemanjem ustrezne zakonodaje preprečiti, da bi tega bilo čim manj. In še enkrat pozivam vse tiste, ki ste prevzeli največjo odgovornost za vodenje države v tem mandatu, da sledite ciljem, ki jih je imela že prejšnja vlada, da bi vso premoženje vseh funkcionarjev v Republiki Sloveniji postalo javno dostopno, da bi ljudje lahko videli, kaj kdo ima, in bi potem prevzeli sodbo sami, od kod recimo nekomu toliko denarja, da si lahko kupi ali drago jahto ali prestižno drage avtomobile, apartmaje in ne vem kaj še vse. Če zaključim, komisija kot državni organ mora sama pri sebi počistiti nekatere nepravilnosti in pa nekatera politična vpletanja, ki danes dajejo pečat, da takšna komisija kot je, ni potrebna. In s tem se v določeni meri moramo strinjati. Apeliram torej na vse, da bi čim prej prišli do takšne zakonodaje, da bi premoženje javnih funkcionarjev naredili javno. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kumer.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Današnja razprava mi le potrjuje, da ima veliko ali pa morda celo največjo odgovornost ali pa največ lahko pripomore, da je koruptivnih dejanj pri nas čim manj, prav politika. In ne samo politika, predvsem še politiki. Če bi bila in če je prisotna politična volja, če je prisotna politična prizadevnost politikov, potem tudi organi, institucije, ki so v državi po zakonih in ustavi zadolženi, da to nečednost preprečujejo ali odpravljajo, bi bili bolj učinkoviti in bolj delovni. In ker te volje preprosto ni, in jaz bi opozoril, da smo mi Resolucijo v boju proti korupciji sprejeli leta 2004 v Državnem zboru in glavni problem oziroma naloga tudi poslank in poslancev v Državnem zboru je, da zagotovimo implementacijo usmeritev in nalog, ki so zapisane v tej resoluciji. Jaz sem v uvodu povedal, s čim smo se pretekla štiri leta ukvarjali. Predvsem s tem, ali je ta neodvisna strokovna komisija potrebna ali ne, namesto da bi se ukvarjali z implementacijo nalog in usmeritev, ki so zapisane v tej resoluciji. In ne nazadnje se lahko potegne samo ta zaključek, da je angažiranost in delo Komisije za boj proti korupciji, ki se kaže tudi skozi poročilo za leto 2007, le neke vrste slaba vest nas politikov, ki te svoje naloge v Državnem zboru nismo opravili. In jaz upam, da zamenjava oblasti, ki je bila prejšnjega septembra lansko leto, da bo to plat obrnila in da se bomo posvetili, tistemu, čemur se moramo posvetiti. Jaz se strinjam za javnost tega premoženja. Bi vas pa na nekaj opozoril, ko že govorite o prestižnih avtomobilih. Desetkrat igranje golfa na Mauriciusu s kakšno prijateljico ali prijateljem pomeni en prestižni avto. Ali bo to tudi zapisano v tem premoženjskem stanju funkcionarja ali pa javnih uslužbencev, politikov in tako dalje? Koruptivna dejanja so, ali hočete ali nočemo priznati tega, predvsem v domeni tistih, ki opravljamo in opravljajo javne funkcije in razpolagajo z javnim denarjem. Tu je v domeni. Ampak tukaj nastane ena taka kratka zavora, prepreka, zakaj se temu učinkovito mi ne upremo. Obe prepreki imata ime: nepotizem in klientelizem. In to sta dve domeni, ki sta tesno povezani s koruptivnimi dejanji. In ker je to celotno tkivo prepredeno, to kadrovsko tkivo je v celotnem družbenem tkivu prepredeno s klientelizmom in nepotizmom, potem je težko tisti, ki opravljamo ali opravljajo javne funkcije in s tem denarjem upravljajo, da bi te ljudi, ki so si jih nastavili v vseh družbenih porah, tudi primerno sankcionirali in kaznovali ali se za to zavzemali, da bi tako zakonodajo sprejemali, ko pride do teh deviantnih pojavov. Pa naj gre to od krajevne skupnosti, četrtne skupnosti pa do vlade ali pa državnih institucij. In tukaj je osnovna in osnovna poanta. Zato še enkrat: če je volja v politiki, potem se tem stvarem streže tako, kot je treba. Če te volje ni, te institucije, organi in tisti, ki so za to zadolženi, ne opravljajo svojega dela učinkovito.
Hvala. Želi predstavnik Vlade? Gospod Lobnikar, želite besedo? Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije se zaveda pomembnosti urejanja področja sistemskega opravljanja na področju preprečevanja korupcije. Zaradi tega je že v svojem koalicijskem sporazumu zapisala, da bo področje preprečevanja korupcije kot sistemskega procesa, eno od osrednjih in pomembnih ter tudi nujnih področjih, ki ga bo urejala. Delamo takoj tisto, kar je mogoče, tudi v rebalansu proračuna smo zagotovili nujno potrebna sredstva za to, da lahko obstoječa komisija za preprečevanje korupcije izvaja svoje delo. Takoj smo pristopili k izdelavi osnutka zakona o integriteti v javnem sektorju, ki upošteva in bo upošteval tudi vse predloge, ki so bili danes v tem, Državnem zboru imenovani in so tudi zapisani kot sklep Državnega zbora, o katerem boste glasovali. Še nekaj o rokovniku. Predlog tega zakona je pripravljen. Bo v prihodnjih dneh dan v razpravo, in sicer tako, da bomo najprej opravili javno razpravo, tako kot je v skladu z delom te vlade tudi predviden 30-dnevni rok za čim širšo javno razpravo. Na podlagi tega bomo naredili nov tekst, ki bo prišel potem najprej v vladno in potem tudi v obravnavo v Državni zbor, kjer upam, da bomo lahko stvari, ki smo jih danes slišali v Državnem zboru, nadgradili z nekim sodobnim zakonodajnim aktom, ki bo to področje sistemskega opravljanja s preprečevanjem korupcije tudi za dlje časa in zelo dobro uredil. V tem predlogu bodo obravnavane tudi takšne stvari, ki ste jih danes zelo natančno ali večkrat omenjali, kot so izvor premoženja funkcionarjev, zaščita predlagateljev korupcije in tudi druge stvari, ki v takšnem predlogu zakona morajo tudi biti zapisane. Hvala lepa.
Hvala. Želi besedo predsednik komisije gospod Kos? Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Poskušal bom v teh petih minutah, ki so mi na voljo, odgovoriti na vsa vprašanja oziroma vsaj na večino njih, ki so mi bila postavljena. Sem jih pa grupiral, tako da ne bom šel od enega do drugega. Najprej kar se tiče malih pa velikih rib. Če govorimo o ribah na področju prijavljanja premoženjskega stanja, se mi zelo strinjamo s tem, da je res nesmiselno, da morajo občinski svetniki prijavljati premoženjsko stanje. Če boste pogledali predlog, ki smo ga mi poslali jeseni 2007 v parlament, boste videli, da so bili občinski svetniki že izvzeti iz obveznosti prijavljanja premoženjskega stanja, ker res ni nobene potrebe in nobenega razloga, da bi svetniki to počeli. Če pa govorimo o velikih in malih ribah na področju prijav korupcije, bom rekel pa tako, komisija si sama ne izbira dela. Mi delamo izključno na podlagi prijav. Mi nikoli ne začnemo nobenega postopka samoiniciativno, kar pomeni, da lahko delamo samo tisto, kar nam je prijavljeno. Vendar morate pa vedeti eno stvar. Zadeve, ki jih mi odstopamo policiji in tožilstvu direktno brez predhodnega načelnega mnenja, o teh zadevah javnost ni obveščena iz več razlogov. Prvič zaradi tega, da ščitimo domnevno nedolžne in drugič zaradi tega, da pustimo policiji in tožilstvu, da svoje delo opravita neovirano. In verjemite mi, če bi videli tiste zadeve, bi vedeli, da so zadeve kot so "čista lopata" mala šala v primerjavi z zadevami, ki smo jih že odstopili policiji in tožilstvu. Na žalost je bilo največ teh zadev res na področju Primorske, kot je bilo tudi eno od vprašanj. In moram reči, pa čisto objektivno, da ta trenutek, če je pravna država v Sloveniji kje ogrožena, je ogrožena na področju Primorske. Po našem mnenju in smo že večkrat poudarjali, organi odkrivanja in pregona zelo slabo funkcionirajo na Primorskem. Seveda če do sodišča ne pride nič, tudi sodišče ne more nič narediti. Tudi pravne osebe, ki so bile danes omenjene, z vsemi temi pravnimi osebami smo se tako ali drugače že srečali. Za tiste, ki ne veste, da smo se z njimi srečali, smo svoja zapažanja o njih že odstopili ali policiji ali tožilstvu ali obojim. Moram reči, da zaradi slabih izkušenj s policijo smo v zadnjih letih spremenili naše težišče in smo vedno več zadev, in to še vedno delamo, odstopili tožilstvu. In naše izkušnje so, da se tožilstvo prej bolj konkretno zgane, seveda to ne velja absolutno, ampak v primerjavi z delom policije pa zagotovo, se zgane prej in bolj konkretno, kot pa se zgane policija, kar je sicer nenormalno, ampak tako pač je. In mi večino teh zadev tudi na področju Primorske odstopamo tožilstvu, južne Primorske, se opravičujem. Kar se tiče slabega uresničevanja resolucije, seveda to je objektivna odgovornost komisije, ampak vedeti morate, da resolucija o preprečevanju korupcije določa, da morajo državni organi o uresničevanju resolucije poročati komisiji. In državni organi tega do sedaj niso delali. Mi smo leta 2004 oziroma 2005 začeli z aktivnostmi za uresničevanje resolucije z zdaj bivšim ministrom Virantom. Zadeve so v začetku tekle zelo lepo, stvar je zgledala zelo obetavno, potem pa je prišla odločitev o ukinitvi komisije in od takrat naprej ni bilo nobenega dialoga, nobenega kontakta več. In seveda mi, tako kot nismo mogli in ne moremo prisiliti nekoga drugega, da karkoli stori, mi nismo mogli niti ne komunicirati z organi, sploh če ni bil vzpostavljen dialog, niti ta osnovni dialog z Vlado Republike Slovenije. Pogledal sem, se opravičujem za slabo kvaliteto grafov, nikakor to ni bilo storjeno namenoma, ampak enostavno mi pač uporabljamo tehniko, ki jo imamo na razpolago. Očitno bomo morali za naslednje poročilo, vsaj kar se grafike tiče, dati v zunanjo izdelavo. So pa to grafi, ki smo jih enostavno prekopirali od izvajalca tega naročila ozirom javnomnenjske raziskave, tako vanje sploh nismo posegali. Kar se tiče suma selektivnega obravnavanja zadev sem že povedal, da mi delamo izključno na podlagi prijav in tako kot prijave prihajajo. Kdaj je katera prijava na vrsti, je odvisno od obremenitev posameznika, ki se s to zadevo ukvarja in tako naprej. Odločno odklanjam kakršnakoli namigovanja na to, kar je bilo rečeno v smislu političnega vpletanja Komisije in na to, da velik del slovenske javnosti Komisiji ne zaupa in da je slovenska javnost kritična do dela Komisije. Če bi bilo tako, potem ne bi po javnomnenjskih raziskavah kar 73% anketirancev izražalo željo po tem, da mora Komisija še naprej delovati. V zadnji javnomnenjski raziskavi pa se je odstotek teh ljudi celo povečal. Moram reči, da odstotek tistih, ki so proti delovanju Komisije, pa sovpada z odstotkom volivcev, ki volijo eno določeno stranko. Mi se seveda ukvarjamo s politiki in politiko, ampak korupcija je tam, kjer je oblast. Še izkušnja. Ko smo leta 2004 začeli z delom smo se eno leto ukvarjali z delom prejšnje vlade, se pravi Vlade v obdobju 2004-2008. Sedaj ocenjujemo, da bo to obdobje krajše. Razlog ker so izkušnje, očitno se je komisija že toliko etablirala in tudi prijave, ki jih zdaj dobivamo, kažejo na to, da bo to obdobje, se pravi prejšnjega enega leta, zdaj dosti krajše, ker dobivamo tudi že dosti prijav, ki se nanašajo na delo tudi sedanje vlade. In kot sem že rekel, korupcija je tam, kjer je oblast, oblasti ima največ Vlada. In tako bo teklo tudi naše delo. Pa ne zato, ker bi si mi tako želeli, ampak tako pač je. Mi ne izdajamo načelnih mnenj, ker bi si to želeli, ampak ker tako zahteva zakon. Zato podpredsednik, lahko še nadaljujem, ker [[...]]
Čas je potekel, gospod predsednik, jaz sam vam ne morem dovolite. Ali želite, da še nadaljuje? Kakšno minuto, gospod predsednik, da zaključite misel.
Hvala lepa. Kar se tiče načelnih mnenj. Pravica in dolžnost Komisije je, da izdaja načelna mnenja, urejena v zakonu in poslovniku, ki ga je potrdil tudi Državni zbor. Načelna mnenja niso potegnjena iz zraka, ne temeljijo na mnenjih, kot je bilo rečeno. Naša načelna mnenja temeljijo na dokumentaciji. Mi res ne sprašujemo posameznih fizičnih oseb, o tem, kaj se je dogajalo v posameznem primeru, ker bi to impliciralo, da želimo odločati o njihovi subjektivni odgovornosti, česar pa mi ne počnemo. Mi odločimo izključno na podlagi dokumentacije. In to je naša definitivna ugotovitev. Zato tudi piše v poslovniku, da naša mnenja nimajo ne pravnih, ne materialnih posledic. Moram reči, da tudi ni res, da zoper naša mnenja ni pravnega varstva. Komisija je že udeležena v nekaterih sodnih postopkih, ki so bili začeti ravno na podlagi načelnih mnenj. Šli smo celo do Ustavnega sodišča, ki je reklo, da je preprečevanje korupcije dejavnost, ki temelji na sami ustavi in da so načelna mnenja zelo pomemben element preprečevanja korupcije, seveda pod določenimi pogoji. Mi se trudimo te pogoje izpolniti. To pa seveda pomeni, da tam, kjer je možno načelna mnenja pisati tako, da se posamezniki, ki so bili udeleženi v posameznih zadevah, ne bi prepoznali, niti se ne bi prepoznali organi. Včasih je to možno, včasih ne. Na primer, včerajšnje načelno mnenje o poletu predsednika bi bilo gotovo nesmiselno pisati tako, da bi pisali nek državni organ, če pa vsi v tej državi vemo, da imamo samo enega predsednika republike in da je bil samo en tak primer, ko so leteli v Bosno in Hercegovino. Ampak v večini primerov, če boste pogledali, ne boste našli ne imen in ne poimenovanja organov. In za nas se tam postopek konča. V nekaterih primerih ugotovimo razloge za sum storitve kaznivega dejanja, takrat zadevo odstopimo policiji oziroma tožilstvu. Verjemite mi, naša največja frustracija je ravno ta, ker včasih že v naprej vemo, da se s to zadevo ne bo storilo čisto nič. Ampak to ne pomeni, da so ljudje oziroma da so naše ugotovitve napačne. Napačno je stališče, po katerem gre za korupcijo samo takrat, kot to ugotovi sodišče v kazenskem postopku s pravnomočno sodbo. To je gledanje, ki je zastarelo že pred 10 leti. V tej državi obstajajo tudi druge vrste odgovornosti kot je kazenska odgovornost. In sploh mi ne iščemo odgovornosti. Mi samo primerjamo opis dejanskega stanja s situacijo, ki smo jo ugotovili.
Hvala lepa, gospod predsednik. Hvala za obrazložitve. S tem zaključujem razpravo. O sklepu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v četrtek, 4. marca 2009, v okviru glasovanj. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, ki jo bo vodil gospod Klavora. Izvolite.
Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA K TOČKI ČRPANJE EVROPSKIH SREDSTEV V SLOVENIJI. Gradivo je v obravnavo zboru predložil Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj in zboru predlagal sprejem sklepa. Besedo dajem predsedniku gospodu Viliju Trofeniku za dopolnilno obrazložitev obravnavanega gradiva.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem prisotnim! Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je na svoji 1. seji 22. januarja in dveh nadaljevanjih 4. in 11. februarja seznanil z informacijo oziroma gradivom Službe Vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ki nosi naslov Črpanje evropskih sredstev v Sloveniji, ki ga je pripravila v januarju 2009. Povod za širšo obravnavo te problematike na seji odbora pa je bilo revizijsko poročilo Računskega sodišča Republike Slovenije - Sredstva EU v zaključnem računu državnega proračuna, ki ga je Računsko sodišče poslalo Državnemu zboru decembra lanskega leta in v katerem je ugotovilo, da so vplačila sredstev v evropski proračun v letu 2007 za 8,7 milijonov evrov presegla prejeta sredstva iz evropskega proračuna. Poleg tega se je odbor seznanil z ugotovitvami Računskega sodišča o neustreznem načrtovanju evropskih sredstev, na kar je opozorila tudi Evropska komisija, saj je po njeni oceni napaka pri napovedi za leto 2007 v Sloveniji znašala 101% in je največja med vsemi državami članicami, kakor tudi z ugotovitvami o neustreznem evidentiranju tako vplačil v evropski proračun kot prejemkov iz evropskega proračuna. Odbor je prejel tudi odgovor Vlade na zahtevo poslancev, članov Komisije Državnega zbora za nadzor javnih financ, s prilogami. Predstavniki Vlade so na seji odbor seznanili s ključnimi težavami pri izvajanju kohezijske politike za programsko obdobje 2004/2006 in prvi dve leti programskega obdobja 2007/2013 ter z možnimi rešitvami, razvojnimi prioritetami in prednostmi, usmeritvami v novem programskem obdobju 2007/2013 na področju treh glavnih operativnih programov: krepitve regionalnih razvojnih potencialov, razvoja človeških virov ter okoljske in prometne infrastrukture. Glede na to, da Evropska kohezijska politika predstavlja približno tretjino proračuna Evropske unije, je pomembno, da zadnji podatki službe Vlade o črpanju strukturnih skladov v obdobju 2004/2006, datirani z 31. 12. lanskega leta, kažejo, da so bila razpisana sredstva dodeljena, sredstva podpisane pogodbe in izplačila iz državnega proračuna pri vseh skladih nad 100%, zaradi težav pri izvajanju posameznih programov pa se zamuja pri posredovanju zahtevkov za povračila. V sami razpravi na seji odbora je bilo posebej poudarjeno, da v zaostrenih pogojih ekonomske krizih, v kateri se nahajamo, je zelo pomembno, da se sredstva evropske kohezijske politike porabljajo za tiste projekte, ki bodo ustvarili največjo dodano vrednost. Da se ne bi pri proračunu Republike Slovenije za leto 2009 srečevali s podobno situacijo, kot jo je ugotovilo Računsko sodišče v svojem poročilu za proračun v letu 2007, bi bilo smiselno, da bi glede na to, da so vsebina in finančna sredstva precej razdrobljena po posameznih ministrstvih, posamezni vladni resorji ponovno pregledali vse potrjene projekte oziroma sklenjene pogodbe in njihovo realizacijo za izvršitev oziroma ocenili realnost njihove izvedbe. Povsod tam, kjer so bile prevzete obveznosti, pogodbe pa še niso sklenjene, pa bi morali presoditi, ali so ti projekti tudi v današnji krizni situaciji resnično tisti, ki lahko največ prispevajo h gospodarskemu razvoju. V razpravi je bilo opozorjeno tudi na posamezne pomanjkljivosti gradiva službe Vlade, zlasti na to, da iz podatkov v gradivu ni možno zaključiti, ali je bilo počrpano premalo ali dovolj sredstev po posameznih obdobjih, in tudi, ali je Slovenija prispevala v evropsko blagajno več, kot je iz nje prejela. Večina razpravljavcev je bila mnenja, da bi morali priti do realnih podatkov glede črpanja sredstev v obeh obdobjih finančnih perspektiv in preveriti, ali je prihajalo do odliva sredstev tudi na podlagi financiranja projektov, ki niso bili razpisani oziroma so se financirali mimo kriterijev. Prav tako bi bilo treba analizirati, ali se pri dodeljevanju sredstev upoštevajo enakomerni regionalni razvoj ter postavljeni cilji in prioritete. V tem smislu bi morali odgovoriti tudi na aktualno vprašanje, v kolikšni meri so odobreni projekti z vidika regionalnih spodbud pripravljeni v skladu z veljavnimi regionalnimi programi. Prav tako iz gradiva ni razvidno, zakaj marsikateri projekti niso bili realizirani, zlasti na področju železniške infrastrukure. Ocenjeno je bilo, da je največji izziv Vladi v naslednjem obdobju predstavlja prav črpanje sredstev na področju prometne in okoljske infrastrukture, ker je bil program potrjen šele konec leta 2007, razpisanih pa le 63% sredstev glede na pravice porabe za leti 2007 in 2008. Na drugi strani pa je bilo mnenje opozicije, da je z morebitnim spreminjanjem razvojnih prioritet znotraj finančne perspektive 2007/2013 in revizije izdanih sklepov in podpisanih pogodb z vidika izvedljivosti projektov ter skladnosti odločitev z veljavnimi regionalnimi razvojnimi programi kot tudi morebitnega spreminjanja mehanizmov politike, ki jih bo Republika Slovenija izvaja v okviru finančne perspektive 2007/2013, ogroženo pravočasno črpanje teh sredstev. Izražena je bila bojazen, da bi lahko eno do dve leti tekli v prazno. Na nivoju uspešnega koriščanja evropskih sredstev v obdobju finančne perspektive 2007/2013 bi bilo zato po mnenju njenih članov treba sprejeti ukrepe, ki ne bodo posegali v preteklo obdobje, ampak predvsem pospešili vlaganje na tistih področjih, ki lahko pomembno prispevajo k hitrejšemu gospodarskemu razvoju in s tem hitrejši gospodarski rasti v prihodnje. Odbor je na podlagi seznanitve z vladnim gradivom in poročilom Računskega sodišča in razprave predlagal Državnemu zboru, da sprejme predloženi sklep ter s tem v naslednjih letih finančne perspektive 2007/2013 zagotovi možnosti za učinkovitejše črpanje evropskih sredstev, ki bo sledilo razvojnim ciljem Republike Slovenije v zaostrenih finančnih in gospodarskih razmerah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Med tem je prišlo do manjšega tehničnega problema z ekranom, zato mi dovolite minuto do dve, da počakamo, da uredijo ekran.
Besedo dajem predstavniku Vlade za uvodno obrazložitev mnenja. Gospa mag. Zlata Ploštajner, ministrica brez resorja, odgovorna za lokalno samoupravo in regionalno politiko, izvolite.
Lep pozdrav visokemu zboru! Kot je že uvodničar povedal, je bila tematika obravnavana že na odboru. Odboru je bilo predstavljeno tudi gradivo, ki ga danes ne bi povzemala. Opozorila bi na to, da je evropska kohezijska politika ena najpomembnejših politik Evropske unije, ki ji je resnično namenjena tretjina proračuna ter pomeni močno finančno spodbudo razvojnim prizadevanjem posameznih držav, seveda tudi Slovenije. Zato je izjemno pomembna njihova uspešna in učinkovita poraba z vidika doseganja zastavljenih razvojnih ciljev, ki so opredeljeni v posameznih programskih dokumentih države. V sedanjem obdobju, ko se soočamo s finančno in gospodarsko krizo, pa so ta sredstva izjemnega pomena tudi z vidika reševanja težav, ki jih povzroča kriza, saj so lahko pomemben vir financiranja ukrepov za premagovanje krize in spodbujanje novega razvojnega ciklusa. Zato mislim, da je prav, da se tudi ta visoki zbor zaveda, da je izjemno pomembno, da je uspešno izvajanje kohezijske politike naš skupen cilj, ker s tem zasledujemo skupne cilje, ki jih je ta država opredelila. Dejstvo je, da Slovenija do sedaj še ni izgubila evra oziroma niti tolarja iz naslova te politike, seveda pa to predpostavlja, da bomo uspešno zaključili črpanje za obdobje 2004-2006 in da bomo uspešno izvajali tudi črpanje za obdobje 2007-2013. Črpanje v okviru enotnega programskega dokumenta 2004-2006 je trenutno na ravni približno 60%, medtem ko je na področju kohezijskega sklada za to obdobje na ravni približno 60%. To pomeni, da moramo v polletnem obdobju do 1. junija 2009, ko je podaljšano črpanje za enotni programski dokument in za kohezijski sklad do leta 2010, opraviti preostalo delo. Obenem je treba tudi priznati in povedati, da aktivnosti v okviru nove kohezijske ali pa sedanje finančne perspektive so stekle, tečejo, razpisanih je bilo že precej sredstev. Seveda pa je zelo različna notranja dinamika teh razpisov, kjer nam podrobnejša analiza, ki jo imate tudi na voljo, pokaže, da na določenih prednostnih usmeritvah razpisi so bili, sredstva so angažirana, na nekaterih pa ni bilo postorjeno še nič. Tu se postavlja vprašanje, ali pri tem dejansko uspevamo realizirati svoje razvojne cilje, ki smo si jih tukaj zastavili. Pereč problem, na katerega je bilo opozorjeno tudi s strani Računskega sodišča, je problem razkorakov v plačilih in izplačilih in to je tista težava, ki je pravzaprav naša notranja težava, ki kaže na preveliko kompleksnost in zahtevnost sistema, po drugi strani pa tudi na preoptimistično planiranje, saj pri tem kazalci, ki jih lahko spremljamo na ravni finančne realizacije, kažejo, da so bili močno močno preoptimistični. Za leto 2008 smo tako uspeli realizirati le 12% sredstev iz naslova strukturnih skladov in približno 69% iz naslova kohezijskega sklada. Pri tem bi izpostavila tudi tisto, kar vidimo kot problem in čemur posvečamo posebno pozornost, pripravo velikih projektov, ker na tem področju smo uspeli razpisati samo okoli 10% sredstev. Veliki projekti so izjemno zahtevni. Bilo bi zelo koristno, če bi bili že pripravljeni in sedaj Vlada vlaga izjemne napore, da bi te velike projekte, ki pomenijo tudi velike prilive, tudi pripravila. Vlada je v tem obdobju treh mesecev pozornost posvetila tudi objavi različnih razpisov, pospešitvi predvsem tistih, ki so namenjeni reševanju krize. Tako je bilo v tem času objavljenih precej razpisov za področje, ki te ukrepe podpira - kar pa mislim, da bom imela priložnost pojasniti tudi v nadaljevanju - , in lotila pa se je aktivnega procesa poenostavitve postopkov in optimizacije sistema črpanja, ker to je tisti predpogoj, ki nam bo potem omogočal še uspešnejše delo v prihodnje.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Kolegice in kolegi! Pregled naše uspešnosti pri črpanju sredstev je možno strniti v en sam stavek: zagotovljenega nismo porabili, smo pa vse boljši. To je dejstvo. In če pogledamo tisto, kar pravijo o nas tudi drugi, ki nam skrbno gledajo pod prste, lahko ugotovimo, da nismo tako dobri, kot znamo zapisati v poročilu. Tudi gospo ministrico, ki bi jo mimogrede popravil, da gospod Vili Trofenik ni uvodničar, ampak je predsednik Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Tako da bo za drugič, verjamem, boljše. Zagotavljanje tega, da v bistvu smo nekako kar uspešni pri tem, seveda ni povsem točno dejstvo. Slovenija je bila od vstopa v EU sicer neto prejemnica sredstev. Danes to ni več, to vemo. Prvi dve leti je bila zelo slaba na področju črpanja evropskih sredstev. Prvo leto ni počrpala skoraj nič. Prvo leto je bilo pičlo, drugo malo boljše, tretje leto dinamika narašča in sedaj lahko ugotavljamo, da je procentuala tam nekje 60%. Slovenska nacionalna stranka je ves čas opozarjala slovensko vlado, to in seveda tudi prejšnjo, da ni prav, da se tako neodgovorno obnašamo pri črpanju teh sredstev, kajti mnogokrat se je zataknilo ravno tam, kjer bi pričakovali največjo ekspeditivnost in največjo sodelovanje. To je med ministrstvi. Vemo, da razpisne pogoje včasih morajo sestaviti, ne samo eno ministrstvo, tudi drugo, tretje ministrstvo mora dati soglasje k temu. In verjamem, da če je nek pobudnik, recimo na področju prometa, bil minister za promet, da se je to zatakne lahko pri okoljskem ministru ali pa mogoče, bivši minister za promet mi prikimava - torej imam prav. In na koncu je vse skupaj propadlo in za sredstva smo se obrisali pod nosom. To kaže na neresno delo tudi znotraj resorjev vlade. V Slovenski nacionalni stranki smo tudi že 17. junija 2005 dali pobudo vladi, da bi naredila nek posvetovalni medresorski usklajevalni organ, ki bi skrbel za to, da bi ta dokumentacija bila skrbno in v času pripravljena in da bi se tudi dejansko lahko na razpisne pogoje prijavljala Slovenija pravočasno. Pa se od tega ni zgodilo nič. Spoštovana ministrica, vam v poduk, mogoče boste bi sedaj boljši pri tem. Še vedno vztrajamo na tem, da bi to posvetovalno telo moralo biti in seveda to posvetovalno telo bi bilo sestavljeno lahko iz strokovnjakov in bi skrbelo za ekspeditivnost, točnost in doslednost državne birokracije, ki je taka, kot je, neodgovorna včasih in tudi premalo premalo učinkovita. Tretja stvar, na katero želimo opozoriti, je pa to, da smo tudi zaradi nezagotavljanja proračuna za soudeležbo pri že odobrenih sredstvih izgubili kar nekaj denarja. In en tak primer je, ko mi smo trikrat opozarjali na to, da bomo izgubili 5,5 milijona pri projektu dvotirne proge Koper - Divača, če ne bomo zagotovili soudeležbe. Petkrat je šla pobuda na ministrstvo in verjamem, da ta sredstva bomo morali na koncu vrniti. Danes poslušamo gospoda Patrika Vlačiča, da bomo 500 milijonov evrov izgubili iz naslova posodabljanje železniškega sistema in s tem tudi primat nad petim vseevropskim koridorjem. To je izjavil gospod minister pred kratkim, tako je stanje na železniškem področju. Dejstvo je, če se bo to zgodilo, da je to nacionalna sramota in da zopet, spoštovane gospe in gospodje, za to ne bo nihče odgovarjal. Nihče. Seveda se sprašujem, če ugotavljamo tako šlamparijo in tako neodgovornost posameznikov, ali je v nacionalnem interesu Republike Slovenije, da to stanje vzdržuje. Danes smo neto donatorji v evropski proračun, 60 milijonov evrov po meni znanih podatkih dajemo; zamudili smo vlak, ko bi lahko prejemali. In imamo odprtih kar nekaj področij, na podlagi katerih bi lahko bolj temeljito pristopili k črpanju teh sredstev. Tretji sklop, na katerega želim opozoriti, so pa občine, ki so dostikrat v nemilosti, prepuščene same sebi. Jaz verjamem, da so se nekatere občine same organizirale tako, da so naredile posvetovalno telo ali pa mogoče kar nek urad. V občini Sežana imamo neko ORO, ki je kratica organizacije za pomoč vsem tistim, ki bi želeli pristopiti k razpisom evropskih sredstev, k pripravi dokumentacijo in ostalemu. Verjamem pa, da majhne občine te možnosti nimajo in da se ne znajdejo na tak način ali pa tudi, da v nezadostni meri posvečajo pozornost tej ponujeni priložnosti. In ravno tu bi morala zopet država, ustrezno ministrstvo, poskrbeti za to, da bi občine imele določen suport. Tudi tega nismo storili. In verjamem, da če se to ne bo zgodilo v prihodnosti, bomo zamudili še te priložnosti, spoštovana ministrica, ki jih imamo. Tako od ministrstva pričakujem, da kot najvišji državni organ na tem področju nudi ustrezen suport, ustrezno pomoč, tudi pravno, formalno pomoč, pa seveda tudi pomoč, ki je potrebna pri vseh teh pripravah, kajti vemo, da razpisna dokumentacija za neko razpisano področje je včasih lahko visoka v stolpcu zloženega papirja tudi en meter. Take so pač zahteve Evropske unije, zelo zahtevni postopki prijave. In dokler bomo govorili, v poročilu brali všečno napisane stavke ter hvalili zdaj eno zdaj drugo Vlado, da je bila dobra, ugotavljali pa nasprotno oziroma ministri se sami srečujejo s tem, da bomo izgubili tisto, kar je že odobrenega, potem gre tu za neusklajeno podajanje podatkov javnosti. Včasih je pa treba tudi pogledati malo po dnevnem tisku. In za to je pristojno gradivo, ki ga lahko najdete v časopisu Finance, menda se oni najbolj strokovno s tem ukvarjajo. Ko sem brskal po internetu glede tega, je tam zapisana druga zgodba. Tako bomo v Slovenski nacionalni stranki sklepe, ki so danes pripravljeni, vsak po svoji vesti podprli ali ne podprli. Vem pa, da je na tem področju velika šlamparija in od vas, spoštovana ministrica, bo odvisno, ali jo boste odpravili ali ne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Bogovič v imenu Poslanske skupine SLS. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik, za besedo. Lep pozdrav, spoštovana ministrica s sodelavci in spoštovane kolegice in kolegi. Evropska kohezijska politika je ena najpomembnejših politik Evropske unije. Predstavlja okrog tretjino proračuna Evropske unije in, kot vemo, je namenjena zmanjševanju razlik med najbolj in najmanj razvitimi v tej skupini. V Poslanski skupini SLS menimo, da je evropska kohezijska politika za Slovenijo zelo pomembna, saj če malo pogledamo okrog sebe, vidimo, da ni več občine ali večjega kraja, kjer se ne bi izvajal vsaj eden izmed projektov, sofinanciran iz sredstev Evropske unije. Povod za širšo obravnavo te teme na seji odbora in na današnji seji Državnega zbora pa je bila revizija Računskega sodišča Republike Slovenije. Poslanci SLS menimo, da je Računsko sodišče izvzelo le en ozek izsek iz celotnega dogajanja. Ko govorimo o kohezijski politiki, namreč govorimo o večletnem načrtovanju in je smiselno stvari spremljati skozi daljše časovno obdobje. Vsi, ki smo se kdaj ukvarjali s projekti - tukaj nas je kar nekaj takšnih - namreč vemo, da od takrat, ko projekt nastane, do takrat, ko končno dobiš odobrena sredstva in ne nazadnje do prvega plačilnega toka, pretečejo leta. Finančni tok je torej tista zadnja stvar, ki se zgodi pri vsej stvari, pred tem pa je treba opraviti številne stvari. V Poslanski skupini SLS menimo, da ni prav, da se ves čas pojavlja raznorazne interpretacije v javnosti in mnenje, da je s črpanjem evropskih sredstev v Republiki Sloveniji vse narobe. To pač ne drži, vsaj kar se tiče stare finančne perspektive, ki pravzaprav še ni v celoti končana, smo pa po našem vedenju v obdobju, ko je bil za to področje odgovoren minister dr. Žagar, praktično počrpali vsa sredstva. Bile so sicer težave, pa se je marsikaj uredilo, saniralo tudi v dogovoru in sodelovanju z Evropsko komisijo. Ne nazadnje je Evropska komisija Republiko Slovenijo velikokrat uporabila kot pozitivno referenco. V programskem obdobju 2004-2006 je bila Slovenija po podatkih Evropske komisije pri črpanju sredstev med najbolj uspešnimi državami članicami. Na področju Evropskega sklada za regionalni razvoj je namreč porabljenih 95% sredstev, kar je, lahko rečemo, skoraj najvišji možni obseg porabe pred zaključkom pomoči za preteklo obdobje. Nadaljnji podatki so, da je bilo na področju kmetijstva, ribištva porabljenih okrog 90%, na področju Evropskega socialnega sklada 78% in področju kohezijskega sklada približno 60% sredstev. V celoti pa je ta sredstva moč porabiti do konca leta 2010 in mnogo projektov iz te perspektive je še v teku. V Poslanski skupini SLS se nam zdi pomembno poudariti tudi, da je Slovenija februarja 2008 z Evropsko komisijo podpisala pogodbo zaupanja za Evropski sklad za regionalni razvoj in kohezijski sklad, ki na podlagi ugotovljenega kakovostnega dela prinaša večje pristojnosti nadzora nad domačo institucijo. Menimo, da je s tem Slovenija dobila pomembno priznanje, da ima izpostavljene ustrezne nadzorne mehanizme pri črpanju sredstev iz skladov EU. V novi finančni perspektivi 2007-2013 se kohezijska politika izvaja prek treh skladov, evropski sklad za regionalni razvoj, socialni sklad in kohezijski sklad. V Poslanski skupini SLS smo zadovoljni, da smo si v času ministra Žagarja izpogajali 4,2 milijarde evrov iz naslova kohezijske politike v obdobju 2007-2013, kar pomeni približno 3,5-kratno povečanje v primerjavi s preteklim obdobjem. Kolikor vemo, smo v najkrajšem možnem času med prvimi izpeljali vse potrebne postopke takoj po zaključku pogajanj z Evropsko komisijo v operativnih programih, kar se je končalo v avgustu in novembru 2007, pa se je pristopilo tudi k angažiranju sredstev na razpisih, tako da je bilo konec leta 2008 razpisanega že za okoli 1,5 milijarde teh sredstev. Veseli smo, da so nekateri projekti že zaključeni oziroma se številni že zaključujejo in da se izplačila intenzivno izvajajo, kar pomeni, da so v mnogih primerih aktivnosti v zadnji fazi postopka črpanja evropskih sredstev. V poslanski skupini SLS se zavedamo, da črpanje pomeni mnogo več kot gola realizacija proračuna. Kot sem že omenil, o uspešnem črpanju sredstev novega programskega obdobja nazorno priča tudi pogled po Sloveniji, kjer danes praktično ni več občine, kjer ne bi stala tabla, na kateri piše Projekt, sofinanciran s strani EU. Naj poudarim, da je imela Slovenija konec oktobra 2008 kumulativno pozitiven neto položaj do Evropske unije v višini okrog 6 milijonov evrov. Če k temu prištejmo še na prejšnja sredstva avanse, ki jih je Slovenija že prejela na svoj račun, in sicer kot rezultat uspešnih pogajanj 2007-2013, pa je neto pozitiven položaj Slovenije okoli 240 milijonov evrov. V celotnem obdobju je Slovenija prejela več sredstev iz EU, kot jih je v proračun vplačala. In po našem mnenju Sloveniji ob tekočem izvajanju nove finančne perspektive ne grozi nikakršna izguba sredstev najmanj ne do leta 2010. Glede na vse navedeno nikakor ne moremo govoriti, da je Slovenija pri črpanju sredstev EU neuspešna in neučinkovita. V poslanski skupini SLS menimo, da so razprave o slabem črpanju evropskih sredstev zavajajoče in neresnične. Takšne neodgovorne interpretacije v javnosti ustvarjajo veliko škodo tako v domačem okolju, ki neugodno deluje na potencialne porabnike, kot v širšem evropskem prostoru. Seveda se tudi mi strinjamo, da je pravilo še naprej budno spremljati sistem črpanja evropskih sredstev, odpravo teh pomanjkljivosti, izboljševati sistem ter poenostaviti administrativne postopke, saj so se v tem obdobju zagotovo pokazale šibkosti sistema in morebitne težave. Pa še nekaj bi rad poudaril v Poslanski skupini SLS menimo, da en izmed največjih problemov je to, da v Sloveniji nimamo pokrajin in posledično pokrajinske miselnosti. Pokrajine bi v marsičem lahko odigrale pomembno vlogo integratorja projektov, kar bi imelo za posledico manj projektov, ampak bi bili takšni, ki bi na dolgi rok najbrž dali tudi večji doprinos k razvoju Slovenije. Razlogi, zakaj jih nimamo, so nam znani. V Poslanski skupini SLS upamo, da bo črpanje evropskih sredstev tudi v prihodnje čim bolj učinkovito. Upam, da je temu namenjena tudi današnja razprava in da bo končno objavljen zopet kakšen nov razpis za črpanje evropskih sredstev in bomo s pomočjo uspešnega izvajanja kohezijske politike lažje prebrodili krizne čase. V Poslanski skupini SLS smo se odločili, da bomo podprli amandmaje, ki jih je pripravila Poslanska skupina SDS.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milan Gumzar v imenu Poslanske skupine LDS.
Spoštovan gospa ministrica, gospod podpredsednik, kolegice in kolegi poslanci! V Poslanskem klubu Liberalne demokracije smo gradivo, ki smo ga prejeli za današnjo točko dnevnega reda, Črpanje evropskih sredstev dodobra pregledali in prišli do kar hitrega zaključka, da gre ponovno za prikaz dvojnih podatkov, in sicer Računsko sodišče prikazuje ene podatke, vladno poročilo pa druge, tako da je težko oceniti, kako smo bili uspešni pri črpanju sredstev in kako smo pripravljeni na črpanje. V Poslanskem klubu LDS ocenjujemo, da v letu 2000 nismo bili dovolj uspešni, saj tako kažejo tudi podatki Računskega sodišča. Zato predlagamo pristojnim vladnim službam, da pripravijo predpise in zakonodajo tako, da se bodo lahko v prihodnosti počrpala vsa sredstva po prej znanih razpisih in pravilih, ki bodo enaki za vse, ki se bodo prijavljali na razpise, in tako pripomogli h krepitvi gospodarstva in enakomernega razvoja območja Republike Slovenije v celoti. Zato bomo podprli sklepe Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ne pa sklepov SDS oziroma amandmajev, ker gre v tem primeru za enak postopek kot pri sprejemanju zaključnih računov za leto 2007 in upam, da tudi o tej točki ne bomo glasovali dvakrat, tako kot o zaključnem računu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Renata Brunskole v imenu Poslanske skupine SD.
Lepo pozdravljeni! Gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi, gospa ministrica! Predstavljam stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. V zaostrenih pogojih ekonomske krize, v kateri se nahajamo - ne samo Slovenija, ampak tudi ostale države - je zelo pomembno, da se sredstva na področju evropske kohezijske in strukturne politike smotrno uporabljajo na način, da so dodeljena projektom, ki bodo v sedanji zaostreni situaciji ustvarila največjo dodano vrednost. Vendar pa črpanje evropskih sredstev žal ni takšno, kot je bilo načrtovano. Realizacija prejetih sredstev iz EU v državnem proračunu za leto 2007 kaže, da je bila Slovenija še manj uspešna pri črpanju sredstev iz EU kot v letu 2006, čeprav že v letu 2005 v državnem proračunu Slovenija ni bila uspešna pri realizaciji prejetih sredstev iz EU, ker je bila realizacija le 62,52% od predvidenih 483 milijonov evrov oziroma za 181 milijonov evrov manj ali za 0,66% bruto družbenega proizvoda manj. V letu 2006 je bila Republika Slovenija počrpala le 77% predvidenih sredstev iz Evropske unije. V letu 2007 pa so bili realizirani prihodki iz sredstev Evropske unije za 40% oziroma za 234 milijonov evrov nižji od načrtovanega proračuna. Zaradi tega je bila republika neto plačnica - vsi vemo, kaj pomeni neto plačnica -, na podlagi tokov državnega proračuna. Slabo črpanje sredstev Evropske unije v letu 2007 je tudi zaradi tega, ker je prejšnja vlada šele 16. februarja 2007 posredovala nacionalni strateški okvir 2007-2013, operativni program krepitve regionalnih razvojnih potencialov za obdobje 2007-2013, operativni program razvoja človeških virov za to obdobje in operativni program razvoja okoljske in prometne infrastrukture za obdobje 2007-2013. Evropski uniji je vlada šele 16. februarja 2007 posredovala navedene dokumente, medtem ko je to obdobje že potekalo. Na področju kohezijske politike je bila v letu 2007 realizacija le 31,69%, vendar pa to še ni najslabše, ker je bila manj kot 25% realizacija sredstev, prejetih za strukturno politiko. Računsko sodišče je ugotovilo, da je tako majhna realizacija na področju strukturnih skladov ne le zaradi dinamike črpanja, temveč tudi zaradi neustreznega načrtovanja, ki je temeljilo na nerealnih postavkah. Na neustrezno načrtovanje plačil Republike Slovenije nas je opozorila tudi Evropska komisija. Najslabše črpanje sredstev iz Evropske unije pa je bilo v letu 2008, ker je Sloveniji v državnem proračunu uspelo počrpati le 46,38% načrtovanih sredstev. Zaradi tega pa je bila država na podlagi neto položaja državnega proračuna Evropske unije neto plačnica v še večjem obsegu v letu 2008, kot je bila v letu 2007, ker je država nakazala 64,7 milijona evrov več v proračun Evropske unije, kot je iz njega dobila. Zaradi tega bo treba prilagoditi postopke projektov Evropske unije v letu 2009, kar pomeni, da se bodo težave slabega črpanja sredstev Evropske unije začele odpravljati šele v tem letu, čeprav je slaba dinamika črpanja že od leta 2005. Zaradi tega lahko pričakujemo tudi slabo črpanje sredstev Evropske unije v letu 2009, kar ne bo najbolje vplivalo na gospodarsko rast. Treba je narediti celotno analizo podpisanih prioritet prejšnje vlade, ker je z analizo stroškov in koristi ter makroekonomskih učinkov tako na gospodarsko rast kot tudi na zaposlenost potrebno izbrati, kateri od teh projektov so dobri za gospodarski razvoj države in kateri so bili morebiti podpisani le zaradi političnih preferenc. Naj povem, da o tem je bilo govora na samem odboru za lokalno samoupravo. Ugotavljamo, da ni bilo pripravljenih velikih projektov, saj je bilo veliko majhnih projektov, ki so z vidika priprave projektov dražje v primerjavi z večjim projektom. Mogoče pa bi bil za nas lahko zgled Irska, ki je na ta način z velikim projektom tako rečeno na področju infrastrukture v celotni državi naredila zelo veliko. Vsekakor pa je treba vzeti resno opozorilo Računskega sodišča, ker v Sloveniji dejansko ni institucije, ki bi celovito spremljala podatke o prilivih iz evropskega proračuna. Zaradi tega je težko temeljito analizirati problematiko črpanja sredstev iz Evropske unije za celotno Slovenijo. Ponovno poudarjam, da je stanje na področju črpanja evropskih sredstev v letu 2008 še slabše od leta 2007. Zato smo poslanci Poslanske skupine Socialnih demokratov že na Odboru za lokalno samoupravo in regionalni razvoj podprli sklepe, ki so bili predlagani, katerih namen je izboljšanje sistema črpanja evropskih sredstev. Moram reči, da takrat ni bilo zaznati nestrinjanja ob tem predlogu sklepa. Ob tem se nam zdi pomembno, da vlada pripravi poročilo, zakaj je prišlo do takšnih razkorakov v podatkih o načrtovanih in prejetih evropskih sredstvih. Prav tako se nam zdi pomembno, da vlada Republike Slovenije pripravi evalvacijo razvojnih prioritet Republike Slovenije v okviru ustreznih programskih dokumentov. To je pomembno, ker se Slovenija danes nahaja v težkih pogojih ekonomske krize in zaradi učinkovitejšega črpanja evropskih sredstev v teh pogojih. Zaradi vsega tega bo Poslanska skupina Socialnih demokratov podprla predlog sklepov Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Žal pa se v tem trenutku poslanci Poslanske skupine Socialnih demokratov ne moremo strinjati in bomo zavrnili amandmaje sklepa, ki ga je vložila Poslanska skupina SDS. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Černač v imenu Poslanske skupine SDS.
Spoštovane kolegice in kolegi ter vsi ostali prisotni! Dovolite mi uvodoma nekaj besed glede procedure pri obravnavi te točke oziroma glede proceduralnega manevra, ki so si ga privoščile poslanske skupine vladajoče koalicije pri obravnavi te problematike, ki so najprej zahtevale sklic nujne seje Komisije za nadzor javnih financ, v povezavi z revizijskim poročilom Računskega sodišča o tej temi oziroma o letu 2007, ki, mimogrede, še ni dokončno, rok za odzivno poročilo je potekel v teh dneh. Priporočila Računskega sodišča pa gredo predvsem v smeri oziroma na področje boljšega spremljanja, evidentiranja in boljšega administriranja projektov na področju koriščenja evropskih sredstev. Proceduralni manever so si privoščile te poslanske skupine po tistem, ko je bila ta seja Komisije za nadzor javnih financ sklicana in tudi opravljena v prvem delu 12. januarja, nakar je bil sklican Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ki ga vodi gospod Trofenik iz Zares, ki je to obravnavo tudi dokončno po več prekinitvah opravil. Gradivo, ki smo ga v vmesnem času dobili s strani nove vlade, namreč ugotovitve, na katerih ste temeljili sklic izredne seje, derogira, izničuje, in nastal je velik problem. Vladni podatki namreč kažejo popolnoma drugačno sliko, kot ste jo, spoštovani, vse od predvolilnega obdobja naprej v javnosti prikazovali. Ko ste slikali katastrofalno sliko na tem področju in zavajali javnost, češ kako je Slovenija pri črpanju evropskih sredstev neuspešna. Podatki vas demantirajo in zaradi tega ste pač morali to zadevo zapeljati v druge vode. V gradivu za današnjo sejo ni niti poročila Komisije za nadzor javnih financ, ki je edina pristojna za obravnavo te tematike v povezavi s poročilom Računskega sodišča, niti sklepov, ki so bili sprejeti - ničesar, kljub temu da smo to tematiko izčrpno obravnavali na dveh zasedanjih, 12. januarja in 26. februarja. Kakšen je bil torej resnični namen predlagateljev, Socialnih demokratov, Zares in LDS, pri tej zadevi. Namen je bil ta, kot sem povedal že na začetku, potrditi tisto, kar ste govorili pred volitvami, žal pa so vas podatki demantirali. In na drugi strani si ustvariti ugodno pozicijo, ko se bodo projekti, ki so v izvajanju in ki so bili razpisani v teh dveh preteklih letih, 2007 in 2008, začeli tudi finančno izvajati in ko bodo ta plačila nekje prikazana v nekem proračunu 2009, 2010 in tako naprej. Kajti, vemo, kako je pri teh projektih. Najprej je treba imeti razpis, potem je treba se na ta razpis prijaviti, dobiti sklep in šele potem gre projekt v realizacijo. Gre za projekte, ki trajajo tudi več let in šele na koncu, ko je vse plačano, lahko tisti, ki so uspeli dobijo sredstva povrnjena. Tako je to obdobje tako, da bodo učinki tistega, kar se je počelo v letu 2007, 2008, vidni še v letih 2009, 2010 in tako naprej. Slovenija ne samo, da je bila v prvem letu nove finančne perspektive uspešna, lahko bi ga šteli celo 2008 za prvo leto, ker vemo, kako so administriranja na ravni EU potekala, bila je in to je dokazano in zapisano med najbolj uspešnimi novimi članicami. Zaradi tega je treba pri analizi tega biti realen in pošten. Šlo je za prvo leto nove finančne perspektive, za obdobje, ko so se programi na ravni Evropske komisije šele potrjevali. Zadnji so bili potrjeni šele konec leta 2007. V tej luči je treba gledati prikazano. Če pa želimo najprej govoriti o tem, ali smo bili dovolj uspešni ali ne glede porabe tistega, kar je bilo za to obdobje izpogajano, moramo najprej nekaj besed povedati tudi o tem, kaj je pravzaprav temelj velikim sredstvom, ki jih imamo na voljo v obdobju od 2007 do 2013, govorimo o preko štirih milijard sredstev in kako so bila ta sredstva pravzaprav izpogajana. Kako to, da je Slovenija za to obdobje dobila vrednostno gledano primerljivo daleč največ sredstev v njeni zgodovini iz tega naslova? Tisti, ki ste sedeli v teh klopeh v preteklem mandatu, se boste spomnili, da situacija v letu 2005 ni bila tako enostavna. V letu torej, ko se je pogajala nova finančna perspektiva. Na drugi strani smo se zelo hitro razvijali. Šli smo čez 75% prag razvitosti. In če perspektiva ne bi bila zaključena do leta 2005, spomnite se, bi imeli zelo veliko težavo, koliko sploh in na kakšen način iz teh skladov pridobiti. Zaradi tega dobro veste, da je bila v opciji tudi administrativna delitev: Slovenija na dve razvojni regiji, ki bi nam v primeru spodletelih pogajanj omogočila čim bolj učinkovito črpanje teh sredstev. Prejšnja vlada je na teh točkah zelo aktivno in uspešno delovala in tudi razumsko, moram reči, kljub temu da je takratni poslanec mag. Milan M. Cvikl, ki sedaj kot generalni sekretar Vlade sedi na levici Pahorjevi, celo javno blatil takratnega predsednika Vlade gospoda Janeza Janšo, češ, da je šel v pogajanjih, takrat kot so se pogajali pod luksemburškim predsedstvom junija 2005, raje spat, tako je rekel, kot da bi se pridružil novim članicam, ki so se prostovoljno odpovedale 10% sredstev na področju kohezije. Zelo premišljena je bila ta poteza. Izkazala se je kot dobra, takrat ko je bila spoznana realna ocena, da luksemburški predlog ne bo uspel, ker so bila nasprotovanja med Veliko Britanijo in Francijo prevelika uspel je predlog pod angleškim predsedstvom decembra 2005 in Slovenija je bila edina izmed teh novih držav, ki se takrat ni odpovedala 10-im % in jih zaradi tega tudi ni izgubila. Skratka, perspektiva 2007-2013, pogajanja v tej smeri so bila uspešno zaključena in če bi držala ta teza, ki jo izpostavljate, da so sredstva bila premalo koriščena - kaj lepšega! V tem obdobju, ki je bilo za nami, ste govorili, da se vse pregreva, da je gospodarstvo pregreto, da je teh sredstev preveč, torej bi s hitrejšim koriščenjem po tej sintagmi se dogajalo še hujše, kot se je že tako ali tako dogajalo. Kaj lepšega, da imate sedaj tukaj eno veliko rezervo, če menite, da je, za obdobje, ki je pred nami. V nadaljevanju bom povedal, da temu ni tako. Ker na eni strani smo storili vse v tem preteklem obdobju, da je bil ta okvir za obdobje 2007-2009 v maksimalni možni meri izkoriščen oziroma razpisan, in na drugi strani vidimo, da so vaše ambicije za letošnje leto z rebalansom proračuna 2009 katastrofalne, katastrofalne. Medtem ko javnost prepričujete o tem, kako boste črpanje teh sredstev povečali, jih z rebalansom zmanjšujete. Zdaj mogoče še eno besedo, dve, glede obdobja prejšnje finančne perspektive 2004-2006 - mislim, da ni treba o tem obdobju izgubljati besed. Bilo je storjeno vse, da se je to obdobje oziroma se bo v prihodnjih mesecih uspešno zaključilo. Počrpana bodo vsa sredstva, ki so bila Sloveniji namenjena, in celo več, ker je bilo razpisano več, kot je na voljo, ravno zaradi tega, ker se je računalo s tem, da kateri izmed projektov ne bo uspešno zaključen. Časovnica glede 2007-2023 in podatek, ki je pomemben, zakaj v letu 2007, pa tudi še v enem velikem delu leta 2008 ne more biti likvidnostnega koriščenja teh sredstev, je sledeči. Nacionalni strateški referenčni okvir s strani Evropske komisije je bil odobren 18. junija 2007. Prva dva operativna programa krepitve regionalnih razvojnih potencialov in okoljske in prometne infrastrukture -27. avgusta 2007 in zadnji, novembra 2007, 21. novembra operativni program razvoja človeških virov. To je okvir, iz katerega moramo izhajati. Šele, ko so bili ti programi potrjeni, je bilo mogoče začeti z razpisi. Kljub temu lahko ugotovimo in to izhaja iz gradiva, ki ga imamo v svojih mapah, od milijarde sedemsto devet milijonov in nekaj tisoč evrov na področju krepitve regionalnih razvojnih potencialov je bilo razpisanih 678 milijonov v prvem letu ali 112,6% glede na pravice porabe 2007-2008. Ministrstvo, ki ste ga najbolj kritizirali, ki ga je vodil dr. Žagar najbolj uspešno. Operativni program razvoja človeških virov - na voljo v celotnem obdobju do 2013 755,699.371 evrov, razpisanih 205 milijonov v prvem letu ali 83% glede na pravice porabe 2007 pa 2008. In razvoj okoljske in prometne infrastrukture: na voljo milijardo 635,599.744 evrov, razpisanih 157 milijonov ali 63,5% glede na pravice porabe 2007-2008. Pri tem je treba povedati, da sredstva, ki ne bodo v tem obdobju porabljena, ne bodo zapadla, ker je perspektiva dolga do 2013. Skupaj je bilo torej v tem obdobju v prvem letu razpisanih milijardo 200 milijonov od dobre 4 milijarde, kolikor imamo na voljo do leta 2013. Torej, če bi bilo razpisano še več, bi še bolj "kurili". Kajti investicijska aktivnost bi se še bolj pospeševala. Mislim, da tudi to ni bil namen; namen je bil, da se učinkovito podprejo tisti projekti, ki so nekje bili že zasnovani in ki so že tekli iz prejšnje finančne perspektive, in da se začnejo novi, kar dokazujejo investicije na območju celotne naše države. Ni je občine, v kateri se ne bi iz teh sredstev dogajalo karkoli. In kaj imamo sedaj? Problem niso aktivnosti prejšnje vlade. Problem je neaktivnost sedanje vlade. Ali imamo kakšen aktualen razpis? Imamo kaj novega? Je kaj svežega? Vsi čakajo. Občine čakajo. Ne ve se, kdaj bo kakšen razpis. Vse je odprto. Ob tem, da so vse podlage ustvarjene. Nič ni treba potrjevati na Evropski komisiji, nič se ni treba dodatno pogajati, treba je samo začeti delati in ustvariti podlage za investiranje. Sedaj toliko bolj kot takrat, ko je bila gospodarska aktivnost visoka; in mi smo na to opozorili. Gre za vlaganje v železnice, avtoceste, širokopasovno omrežje, v energetske projekte, v obnovljive vire energije. Skratka, na vsa tista področja, ki so, kot govorimo oziroma kot zdaj vi govorite, odkar ste na oblasti, naš razvojni potencial in ki pomenijo pomemben prispevek k povečanju gospodarske rasti. Gre tudi za vlaganja na področjih, kjer je Slovenija podhranjena in kjer bo morala, če se bo želela v prihodnjih letih hitreje razvijati, bistveno pospešiti vlaganja. Dovolite mi še besedo glede administriranja projektov. Tukaj se strinjamo, da je treba stvari izboljšati. O tem nimamo različnih mnenj. Mnogo stvari, ki so bile zasnovane v preteklosti, je treba izboljšati, treba je omogočiti lažji dostop do teh sredstev in na tem področju nas vse skupaj gotovo čaka precej dela in v tem vas bomo v popolni meri podprli. In kaj se dogaja sedaj z rebalansom? Z rebalansom za 2009 se celo zmanjšujejo sredstva iz Evropske unije. Glede na razmere, v katerih smo, bi bilo utemeljeno pričakovanje, da bi se ta sredstva vsaj podvojila, predvsem na tistih programih oziroma podprogramih, kjer še imamo rezerve. Zaradi tega smo tudi predlagali amandma oziroma drugačne sklepe, kot so predlagani. Po vpogledu v rebalans proračuna za leto 2009, s katerim smo bili danes seznanjeni, pa smo prepričani, da je ta naš predlog še toliko bolj utemeljen. Prejšnja vlada je v času visoke gospodarske rasti, torej v obdobju, ko spodbude na temu področju niso bile potrebne, načrtovala osemsto šestinosemdeset milijonov šesto sedeminšestdeset tisoč sedemsto dvajset evrov sredstev, rebalans, ki ste ga vložili v proceduro ta sredstva znižuje na osemsto triinsedemdeset milijonov šesto petinpetdeset tisoč petsto oseminštirideset evrov oziroma za nekaj čez trinajst milijonov evrov. Ampak kar je še bolj pomembno in bolj značilno, pa je, da se na drugi strani vplačila v evropski proračun povečujejo za skoraj triinpetdeset milijonov evrov - s tristo devetindevetdeset na štiristo dvainpetdeset milijonov evrov. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne podpiramo predlaganih ukrepov s strani Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ker se predlagatelji v njih bolj ukvarjajo z obdobjem, ki je za nami, kot z obdobjem, ki je pred nami. Pogrešamo nove razpise, nove možnosti za gospodarstvo, teh ni. Iz tega razloga smo ta predlog amandmirali v smeri, ki bi omogočil še uspešnejše koriščenje sredstev iz Evropske unije, in predlagam vam, da nas v tej točki tudi podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Trofenik v imenu Poslanske skupine Zares.
Hvala za besedo. Povod za razpravo o problematiki črpanja evropskih sredstev in uvrstitev te problematike na plenarno sejo Državnega zbora je Revizijsko poročilo Računskega sodišča o sredstvih EU v zaključnem računu državnega proračuna Republike Slovenije za leto 2007, s katerim je Računsko sodišče želelo odgovoriti na edino vprašanje o preglednosti prikaza prejetih in vplačanih sredstev v evropski proračun. Niti si ni postavila cilja ugotavljanja učinkovitosti niti ugotavljanja smotrnosti, kar bo še v prihodnosti nujno potrebno - toliko zaradi razumevanja. V Republiki Sloveniji namreč še danes nimamo urejenega sistematičnega in celovitega sistema spremljanja podatkov o prilivih in odlivih v evropski proračun in celovite informacije o evropskih sredstvih, ki bi služile za oceno stanja, vodenje politike in morebitne ukrepe. Pri pregledu zaključnega računa državnega proračuna za leto 2007 je Računsko sodišče ugotovilo nesporno, da so iz zaključnega računa državnega proračuna razvidna vplačana sredstva v evropski proračun in prejeta sredstva, vendar je njihova poraba nepregledna, saj je razpršeno znotraj neposrednih proračunskih porabnikov. Tako je bilo v letu 2007 vplačanih tristo šestinpetdeset milijonov evrov ali dobrih 23% več kot leto poprej v evropski proračun, prejeto pa tristo sedeminštirideset milijonov evrov, kar je v absolutni številki manj kot leto poprej, leta 2006. Tako so bila v letu 2007 vplačana sredstva za 8,7 milijona evrov presegla prilive iz evropskega proračuna v državni proračun Republike Slovenije oziroma govorimo o negativni poziciji državnega proračuna, glede na evropski proračun. Poleg navedenega Računsko sodišče ugotavlja v svojem poročilu, da je bilo v letu 2007 realiziranih le slabih 60% od načrtovanih prihodkov iz evropskega proračuna, in v tem je problem, saj je bilo od načrtovanih 582 milijonov evrov realiziranih le 347 milijonov evrov. Znotraj tega je bila ugotovljena posebno slaba realizacija na področju strukturnih skladov, ki ni presegla 25%, poudarjam, od načrtovane višine. Mimogrede, stanje v lanskem letu 2008 je še bistveno slabše; izpad meri 420 milijonov evrov od načrtovane večine, neto položaj državnega proračuna pa znaša minus 64 milijonov evrov. Podatki zaključnega računa državnega proračuna ne dajejo celovitega odgovora o neto položaju Republike Slovenije. Zaradi tega je Računsko sodišče s pomočjo podatkov Evropske komisije, ne domačih institucij, izračunalo še dva neto položaja Republike Slovenije, in sicer neto položaj Republike Slovenije brez prejemnikov izvendržavnega proračuna, ki je bil v obravnavanem letu pozitiven in je znašal plus 6,5 milijona evrov, ter neto položaj Republike Slovenije kot celote, ki je bil prav tako pozitiven in je znašal 31,3 milijona evrov. Ker je leto 2007 prvo leto nove finančne perspektive, ko je bilo možno črpati sredstva iz dveh programskih obdobij, to se pravi iz obdobja 2004-2006 in iz obdobja 2007-2013, vendar pa prejeta sredstva v zaključnem računu državnega proračuna niso prikazana ločeno, zaradi česar direktno ni razvidna realizacija v omenjenih dveh programskih obdobjih. Dejstvo pa je, da je v letu 2007 bilo samo dobrih 8% iz nove finančne perspektive. 8%! Po ugotovitvah Računskega sodišča niso ustrezno evidentirani prihodki iz evropskega proračuna, iz naslova finančne perspektive 2007-2013, pa tudi ne vplačila sredstev v evropski proračun. Skratka, po ugotovitvi Računskega sodišča zaključni račun državnega proračuna ne predstavlja ustrezne informacije o vseh prejetih plačilih v Republiko Slovenijo, vključno s tistimi, ki jih Evropska komisija izplača neposredno upravičencem v Republiki Sloveniji. Poleg poročila Računskega sodišča je Vlada v zvezi s problematiko črpanja evropskih sredstev dostavila poročilo z naslovom Črpanje evropskih sredstev in odgovor Vlade na pisno zahtevo članov Komisije Državnega zbora za nadzor javnih financ za predložitev podatkov o evropskih sredstev in kronologijo vseh potrebnih aktivnosti glede priprave projektov in samega črpanja sredstev strukturnih skladov za finančno obdobje 2004-2006 in 2007-2013. Na žalost obsežna dodatna gradiva niso ustrezno obdelana in ne dajejo odgovora na nekatera odprta vprašanja, kot so: o razlogih za nesporno slabo črpanje, o razlogih za slabo načrtovanje, o skladnosti med odobrenimi projekti in veljavnimi regionalnimi razvojnimi programi, o izvedljivosti projektov, o smotrnosti in učinkovitosti porabe evropskih sredstev, o morebitnih dodelitvah projektov oziroma sredstev brez razpisov, o problematiki zagotavljanja lastne udeležbe, o dodani vrednosti prejetih evropskih sredstev; pa še kakšno vprašanje bi se našlo. Uspešno črpanje evropskih sredstev ne sme biti namenjeno samemu sebi, ampak moram biti sredstvo za dosego skladnejšega regionalnega razvoja v Republiki Sloveniji. Če želimo učinkovito počrpati razpoložljiva evropska sredstva za dosego cilja o skladnem regionalnem razvoju Slovenije, bo treba odgovoriti tudi na ta vprašanja, zato bomo v naši poslanski skupini podprli predloženi sklep, ki ga je pripravilo matično delovno telo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar v imenu poslanske skupine DeSUS.
Spoštovana gospa ministrica, spoštovani podpredsednik Državnega zbora, kolegice in kolegi! Poslanska skupina DeSUS v celoti podpira sklepe, ki jih je sprejel Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Poleg tega smo v poslanski skupini mnenja, da je pravi trenutek, da se umesti v širšo razpravo črpanje evropskih sredstev za odboje 2004-2006 in za novo finančno perspektivo 2007-2013. Seveda nas ob tej razpravi silno silno skrbi dejstvo, da v tem trenutku razpolagamo z različnimi podatki, ki so izsledki raziskav oziroma analiz, ki pa se med seboj razlikujejo. Ti podatki nam v celoti danes ne dajo odgovora niti odgovora državljankam in državljanom, ali je država Slovenija bila v tem odboju črpanja evropskih sredstev neto vplačnica ali neto prejemnica. Pomembno je, da je ta razprava o črpanju evropskih sredstev na programu sedaj, ko vemo, da je črpanje evropskih sredstev do sedaj že pomagalo pri generiranju novih delovnih mest, pri generiranju razvoja Republike Slovenije in sedaj, ko smo v tej finančni gospodarski situaciji, v kateri še silno silno potrebujemo nek dodaten suport pri pospeševanju razvoja naše države. Pomembno je, da je v tem trenutku narejen in se naredi presek glede črpanja evropskih sredstev do tega obdobja in od tega obdobja naprej, da se na podlagi črpanja ugotovi ta uspešnost, učinkovitost in da se najdejo vse tiste zagate in tisti problemi, ki so nekako vplivali na zmanjšano moč in zmanjšano učinkovitost črpanja evropskih sredstev. Seveda za preteklo obdobje moramo reči, da je Slovenija počrpala precej teh sredstev, da pa so vsekakor tu anomalije, ki jih je treba odpraviti zato, da bi bilo črpanje učinkovitejše in še boljše. Najmanj toliko pomembno, kot je črpanje in višina sredstev v sedanjem obdobju, je za Poslansko skupino DeSUS pomembno tudi, da Vlada od zdaj naprej naredi pregled razvojnih prioritet, da Vlada in resorna ministrstva, ugotovijo ali so vse te načrtovane prioritet prave, ali še držijo v teh novih pogojih, ali so to tiste prioritete, ki bodo našo državo dvignile glede tehnološkega razvoja in gospodarske rasti. Za Poslansko skupino DeSUS je silno pomembno, da se v tem preseku pregledajo tudi sklenjene pogodbe za črpanje sredstev iz evropskih virov, da se ugotovi vprašanje izvedljivosti in upravičenosti vseh teh projektov, ki so že v teku. Ali so to res projekti, ki generirajo nova delovna mesta in generirajo naš razvoj? Seveda to kompletno razpravo bomo sprejeli in sprejemamo v Poslanski skupini DeSUS kot priložnost in možnost, da se nekako odstranijo vse ovire na tej poti, da bi bili učinkovitejši v naslednjem obdobju, kot smo bili do sedaj oziroma še bolj. Velikokrat je v razpravah omenjeno, da so razpisi nestrokovno oziroma strokovno pripravljeni tako, da so zelo komplicirani in da enostavno, če delimo na tiste, ki se prijavljajo na te razpise, in jih lahko delimo na te lokalne skupnosti lokalnega okolja in tiste, ki se prijavljajo za razpise v širšem družbenem in državnem interesu, potem lahko rečemo, da so ti razpisi večkrat tako komplicirani, da enostavno manjše občine, ki ne razpolagajo s strokovnim kadrom in z znanjem, niso sposobne teh prijav. Velikokrat smo opozarjali na to, da bi ministrstva morala pri tem pomagati tem manjšim občinam in spremeniti razpise, da bi bili bolj enostavni. Tako mislimo, da bi bilo treba te razpise udejanjiti takoj, takoj je treba dati javne razpise za letošnje leto. Naj razpisi ne trajajo več kot 30 dni, naj odločitve resornih ministrstev ne trajajo več kot 30 dni, naj bodo sofinanciranja predvsem tam, kjer gre za nerazvita področja ali občine, ki so ogrožene, v večjem procentu, kot je to razpisano do zdaj. Naj se finančni viri in finančni tokovi razpolagajo in umestijo tako, da ne bodo nekatere občine pahnjene v težave likvidnostnih vsebin, ker morajo same zalagati denar, potem pa pri končni realizaciji pričakujejo denar vrnjen od ministrstev. Vemo, da so vsi ti projekti potrebni medresorskega usklajevanja. Taka relacija med ministrstvi mora biti dosledno upoštevana. In ko gre za umeščanje nekega projekta v prostor, potem se ve, da so tu zajeta tudi ostala ministrstva. Ni nam jasno, da tam, ko gre za razpise za državne projekte, ki zadevajo cestno omrežje, promet, ki zadevajo železnice, ki zadevajo tudi večje projekte na področju okoljevarstva, da se tam stvari tako počasi odvijajo. Tu verjetno ni razloga za čakanje, pač pa je lahko razpis takoj in se ta sredstva tudi takoj koristijo. Mnenja smo, da bi bilo za enotno prezentacijo in enotno interpretacijo od vsega začetka treba vzpostaviti enoten sistem sledljivosti črpanja evropskih sredstev in tudi poročanja, da bomo v vsakem trenutku vedeli, pri čem smo, ali smo neto prejemniki ali smo neto plačniki. Seveda na koncu in ne nazadnje tudi evalvacijski učinki so potrebni za črpanje teh sredstev. Naj se ve, ali so šla v prave namene ta sredstva, ali so producirala dodano vrednost, ali so producirala gospodarsko rast ali pa so bila potrošena in porabljena za kaj nepomembnega. Torej, naj zaključim. Poslanska skupina DeSUS bo v celoti podprla vse sklepe, ki jih je sprejel tudi Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o celotnem gradivu in predlogu sklepa. Besedo ima gospod Silven Majhenič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. V končnem poročilu Računsko sodišče navaja enake ugotovitve kot v predlogu poročila. Seveda so v razpravah mnenja bila ves čas deljena, tako da se je edino smiselno opreti na stališča Računskega sodišča. Sklepi, ki so bili sprejeti na Komisiji za nadzor javnih financ za obdobje 2004-2006 in v letih 2007-2013, so na nek način ohrabrujoči, saj se ugotavlja, da je bilo črpanje evropskih sredstev ustrezno. Apeli, da se evropska sredstva črpajo z dinamiko, kot je bila zastavljena, dajejo neko upanje, da se bo politika na tem segmentu poenotila. Slovenija ima pravico do leta 2015 iz evropske blagajne načrpati 5 milijard evrov. V bistvu gre za naš denar. Treba je pripraviti dobre projekte, ki imajo visoko dodano vrednost, nikakor pa se denarja ne sme porabiti za namene, ki spodbujajo le javno porabo. Iz poročila je tudi razvidno, da se je dinamika črpanja v članicah Evropske unije v letu 2007 povečala, medtem ko se je trend aktivnosti črpanja v Sloveniji upočasnil. Sigurno je tu prisotno slabo planiranje in premajhna fleksibilnost Vlade, kar se odraža v tem, da sredstva niso bila počrpana dovolj učinkovito. Vprašam se, kakšni so denarni tokovi med Slovenijo in Unijo, koliko plačujemo in koliko dobimo. Tu smo zanesljivo na slabšem, saj je bila Republika Slovenija v letu 2008 neto plačnica v Evropsko unijo. Kot mi je znano, je bilo Računsko sodišče ves čas seznanjeno s potekom črpanja sredstev, tako da o netransparentnosti ne moremo govoriti. Gospodarska kriza v Evropi se je sprevrgla že v politično krizo, ki je za nas na nek način signal, da je treba strniti vrste in pozabiti na leve in desne. Naše gospodarstvo je vezano v 70% na izvoz ter je v veliki meri odvisno od tujih dobaviteljev, zato je zelo pomembno, kako se bodo zadeve reševale v prid našemu gospodarstvu znotraj države. Evropa rešuje svoje gospodarstvo z vsemi možnimi sredstvi in tu ni milosti. Propadel bo tisti, ki je znotraj sistema in ni pripravljen z enako mero odreagirati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica s sodelavci, kolegice in kolegi! Torej jaz sem začutil kar nekaj nasprotujočih mnenj pri predstavitvi gospe ministrice o obravnavani tematiki in predsednika Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Mislim, da se je dalo čutiti tule velike razlike pri podajanju bistva problema. Seveda se lahko strinjam tudi s tem, da je treba mogoče kakšen projekt tudi še ponovno pogledati, ponovno kaj preveriti tudi zaradi krize, ki jo imamo. Zaradi izvajanja pa so eventualno nastali kakšni problemi pri sami izvedbi posameznih projektov in pogledati mogoče tudi kdaj na kakšno prioriteto. Vendar v globalu seveda ne, razen če želimo, da cel projekt obstane. Pa mislim, da tu niso potrebne nobene spremembe ne pri organizaciji črpanja sredstev - to bi bilo še najslabše za državo oziroma za možnost črpanja - in ne kakšne velike spremembe pri kakšnih prioritetah. Torej gre tudi za nekatere velike državne projekte, katerih črpanje ni odvisno samo od ministrstva oziroma službe Vlade, ampak so odvisni tudi od raznih drugih dejavnosti. Konkretno je na področju prometa že en tak primer. Me je pa, moram reči, da precej zmotila v mnenjih nekaterih poslanskih skupin trditev, da gre za politične projekte, da je zaradi tega ponovno treba preveriti. Kolegica Brunskole je govorila o političnih projektih v imenu poslanske skupine. Ne vem, ali je mislila pri tem belokranjski vodovod. Jaz se strinjam, dajte ga preveriti, naj ga kdo preveri, vendar jaz sem trdno prepričan, da belokranjski vodovod ni politični projekt, ampak je projekt, ki se že dolgo let vleče in ga je treba zaključiti, ga je treba plačati tudi iz teh sredstev, zaradi tega, ker Belokranjci in Belokranjke ta vodovod seveda nujno rabijo. Ali je treba ponovno preveriti, ne vem, projekt Rimskih toplic? Daleč od tega. Naj ga kdo preveri, če hoče. Vendar jaz sem trdno prepričan, da je za razvoj turizma v Sloveniji vključno zdraviliškega turizma ta projekt nujno potreben. Dobro je, da teče. Ali je treba preveriti koroški center za ravnanje z odpadki? Zagotovo, če ga hoče kdo preveriti, vendar jaz sem trdno prepričan,da vse te projekte, okoljske projekte, Slovenija in posamezna področja nujno potrebujejo. Če pogledam na drugi strani sklepe Odbora za lokalno samoupravo se mi zdi,da je vsaj tri četrt nalog, ki jih je dobila Vlada oziroma vladna služba, da jih izvedejo, raznih analiz in poročil in morebitnih reorganiziacijskih preverb in tako dalje in tako dalje, mislim, da je to negativno, da je to slabo. Trdno sem prepričan, da je mnogo bolje, da vsi, ki ste in smo zadolženi za realizacijo posameznih projektov, delamo na projektih, ne pa na analizah in presojah in kaj jaz vem čemu še. Jaz, kakor vem, vam manjka ljudi, je manjkalo ljudi že v prejšnjem mandatu, sedaj jih še bolj manjka, ker jih je, kakor imam podatek, tudi manj. Upam, da ne bo še kdo odšel od tam. Treba je delati na projektih, ne pa na analizah in izračunih zaradi analiz ali zaradi izračunov. Druge stvari je že kolega Bogovič prej v mnenju naše poslanske skupine jasno definiral, zato ne bi tega ponavljal. Izražam pa jasno stališče, da ne bom podprl sklepov, ki jih je pripravil Odbor za lokalno samoupravo, pač pa bom podprl sklepe, ki jih je predoložila poslanska skupina SDS, ki so povzeti sklepi Odbora za nadzor proračuna. Strinjam se tudi z obrazložitvijo teh sklepov oziroma z obrazložitvijo tega amandmaja, ki pravi, da amandma daje operativno podlago za nadaljevanje uspešnega črpanja evropskih sredstev tudi v prihodnjih letih in je usmerjen k pospeševanju vlaganj sredstev na tistih področjih, ki lahko pomembno prispevajo k hitrejšemu gospodarskemu razvoju in s tem k hitrejši gospodarski rasti. Zato pa se seveda pri vsej stvari tudi gre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa predsedujoči za besedo. Pozdrav tudi ministrici in pa sodelavcema! Že takoj v uvodu, jaz mislim da je ministrstvo problematiko črpanja evropskih sredstev ustrezno predstavilo. Strinjam se tudi, bom rekel, kar z večino sklepov matičnega delovnega telesa, Odbora za lokalno samoupravo, kajti, če nas Računsko sodišče opozori na nek problem, potem je seveda temu potrebno nameniti neko pozornost, se bom pa v razpravi, diskusiji pa usmeril predvsem vnaprej in pa ne nazaj. Seveda, zmeraj, ko dosežemo en rezultat, nekdo ga vidi kot uspeh, drugi ga vidi kot neuspeh. Jaz moram reči, da je zgodba črpanja evropskih sredstev relativno novo, vsi skupaj od ministrstva naprej pa do občin smo se še učili in prepričan sem, da bomo in pa moramo biti v teh letih, ki prihajajo, boljši in pa še uspešnejši. Kot župan vodim enega večjih slovenskih projektov za posamezno občino, moramo reči, da se nam je nabralo nekaj dragocenih izkušenj, za katere sem pa prepričan, da če jih tu povem, da bodo v tej državi koristili še marsikomu. Predvsem velja, da se moramo na te projekte pripraviti bolje kot smo se v preteklosti. Če danes pogledate prvo stran v Financah je tam resno opozorilo slovenskim občinam, marsikatere so v resnih finančnih škripcih, stanje na področju občinskih financ se je v letu 2008 poslabšalo in občina, ki ima slabo finančno situacijo seveda ne more biti dober izkoriščevalec evropskih sredstev. Zatorej, tiste občine, ki računajo na konkretne projekte, seveda je za te investicije potrebno varčevati pri proračunih, rebalansih vsaj že kakšni dve leti prej. Na drugi strani smo župani pa tudi poslanci na državo pri sprejemu rebalansa naslovili kar nekaj apelov, če seveda v teh časih, ko je kreditiranje občin težavno, ko težko pridemo do dodatnih virov, če država ne bo ustrezno pomagala, potem bomo seveda počrpali tudi bistveno manj sredstev kot bi si mi vsi skupaj želeli. Recimo kohezijski evropski projekt deluje tako, da ko se občini kot investitorju račun izstavi, potem se seveda izstavi zahtevek v Bruselj na državo in prihajajo sredstva nazaj. Tu moram reči, da če prihaja do zamikov, lahko prihaja tudi do nekaj težav. Druga stvar so seveda javna naročila. Na področju javnih naročil se da s številnimi pritožbami, nekaterimi upravičenimi, drugimi tudi neupravičenimi, zapraviti in pa izgubiti milijone in milijone evropskih sredstev. Takrat čas neusmiljeno teče. Zagotovo je revizija javnih naročil, predvsem pa na eni strani poenostavitev postopkov, na drugi strani pa povečevanje odgovornosti, zagotovo na mestu zato, da bomo hitrejši in pa učinkovitejši. Ena od zgodb, ki se jo marsikdo v tej državi na lokalni ravni ne zaveda,je tudi ta, da mora biti za evropske kohezijske projekte projekt pripravljen že v osnovi tako, da je zemljiškoknjižna zgodba nesporna in marsikatera od občin ima že prijavljen, odobren projekt, zemljišč za to pa nima pridobljenih. Potem pa nastopa druga težava, pridobitev gradbenega dovoljenja, in jaz sem prepričan, da mora Ministrstvo za lokalno samoupravo in pa razvoj, tudi podati apel na Ministrstvo za javno upravo, da takrat, kadar občine pridobivajo gradbena dovoljenja, soglasja za kanalizacijo, vodovode, čistilne naprave, da seveda ni potrebno biti tako dlakocepski, kot če hoče nekdo na sredi neke divjine zgraditi vikend za luksuz in pa zabavo. Občine seveda te projekte na področju vodovoda, kanalizacije, čistilnih naprav in pa še česa gradimo zato, da bomo ustregle javni koristi in pa ljudem ne pa osebnemu interesu. Jaz mislim, da marsikje v Sloveniji tem projektom, ki jih vodimo na občini, upravne enote, da se milo in blago izrazim, težko sledijo, ali pa sledijo z velikimi napori. Zato seveda kakšen apel na tem mestu zagotovo ne bi bil odveč. Zgodba financ. Odpirajo se tudi take zadeve, v zvezi s katerimi sem ministrico, ne toliko kot vprašanje, bolj kot pobudo, naslovil že na ponedeljkovi seji. Recimo, ko občine vodijo kohezijske projekte, tam se odpre cesta, v cesto se vgradi kar nekaj komunalne infrastrukture, ki je v lasti in pa pristojnosti občin. Zraven se pa srečujemo s problemi, ki jih pa dve, tri leta nazaj nismo imeli. Da recimo, ko je treba v isto cesto vgraditi tudi elektro infrastrukturo, ko je treba vgraditi kabelskega operaterja, ali pa telefonske vode, da seveda ta podjetja, ki so v večinski državni lasti, nimajo zadosti sredstev, da bi sledila projektom občin in pa grozi, da bomo recimo razkopali zaradi vodovoda, kanalizacije. Državna podjetja ta trenutek nimajo dovolj sredstev za soinvesticijo in prišlo bo do tega, da bomo nove ceste čez pet, šest ali pa deset let zopet razkopavali in to pomeni seveda tudi nesmotrno porabo davkoplačevalskega denarja. Tudi tem zadevam je potrebno nameniti pozornost in pa tudi preučiti, ali če imajo elektroenergetski distributerji možnost koriščenja evropskih sredstev, v kolikor bo Sloveniji grozilo, da zaradi določenih težav vsega bruseljskega denarja ne počrpamo. Predvsem zato, ker moram reči, da so določena od teh državnih podjetij na to črpanje relativno dobro pripravljena, mogoče še bolje kot lokalne skupnosti, saj imajo svojo dobro usposobljeno izvajalsko in tudi projektantsko mrežo. Mislim da, če vse to združimo in izkoristimo v maksimalni meri, bo od tega za Slovenke in Slovence bistveno več koristi kot pa od tega, če bomo porabljali kar nekaj ur za to, da se bomo prepričevali, ali so bili prejšnji bolj uspešni ali bomo bolj uspešni mi. Vsekakor pa podpiram, če Računsko sodišče opozori na nek problem, da smo mu poslanke in poslanci dolžni posvetiti vso pozornost in zadevo razčistiti, ne v luči političnega obračunavanja, predvsem v luči še uspešnejšega črpanja evropskih sredstev vnaprej. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Laszlo Göncz.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Sam se ne bom opredeljeval do do sedaj izrečenih ocen ene, druge ali tretje strani. Ugotavljam, da je na mestu tista ugotovitev, ki je bila povedana s strani gospoda Sajovica, da je potrebnega manj govorjenja in več dejanj. Je pa dejstvo, da gre za neko novodobno zadevo, za novodobne možnosti, ki bodo v marsičem potrebovale v organizaciji oziroma organiziranju še veliko nadgradenj in dograditev. Nekaterih vprašanj se bom dotaknil predvsem s teritorialnega področja. Rad bi poudaril, da je bilo črpanje evropskih sredstev v obravnavanem obdobju občutno manjše v primeru nekaterih gospodarsko manj razvitih območjih, predvsem vzhodnega predela države, kar do neke mere nakazuje tudi na nekatere nedoslednosti v sistemu organiziranosti. Sicer je tudi v primeru, denimo, Pomurja bilo zabeleženih kar nekaj pozitivnih primerov, ko se je evropski denar usmeril v dobre naložbe. Toda, kljub temu je pomembno, da z namenom izboljšanja stanja opozarjamo tudi na slabosti in nedoslednosti politike črpanja tako imenovanih evropskih sredstev oziroma denarja. Kljub določenim pozitivnim trendom moramo ugotoviti, kot je že bilo povedano, da je predvsem z vidika skladnejšega regionalnega razvoja zaslediti posredne ali neposredne pomanjkljivosti. Verjetno se vsi strinjamo z ugotovitvijo, da bi s še doslednejšim načinom črpanja lahko najprej zagotovili možnosti za postopen vzpon pokrajin oziroma regij, ki krepko zaostajajo za slovenskim povprečjem. Ugotovitev še posebej velja za narodnostno mešano območje v Prekmurju, kjer je na demografsko in socialno najbolj ogroženih predelih stanje še bolj problematično. In prav tu, v obravnavanem obdobju praktično ni bilo nikakršnih finančnih injekcij iz različnih evropskih skladov. Tamkajšnje občine, med katerimi so nekatere tudi v splošnem pomenu predvsem podhranjene, kljub veliki angažiranosti same ne bodo zmogle dejanskega kvalitativnega premika. Sem prepričan, da bo z večjo pozornostjo pristojnih državnih organov in služb mogoče črpanje evropskih sredstev tudi s tega vidika pospešiti in popraviti. Poudarjam, da je v primeru manj razvitih območij in pa občin pridobitev evropskih finančnih virov poleg razvojnega in gospodarskega predvsem pomembno vprašanje tudi socialnega, kulturnega, demografskega in še s katerega tujega vidika. Na koncu bi rad še omenil oziroma opozoril na problematiko nekaterih manjših občin, ki so sicer uspeli pridobiti določena evropska sredstva, ampak opozarjajo, da je sorazmerno dolgi rok nakazila denarja po realizaciji projektov s strani države oziroma državnih organov predstavlja za njih velik problem, saj si morajo občine začasno, kar pa lahko traja tudi več mesecev, iz drugih virov pokriti nastale stroške, kar pa zaradi likvidnostnih problemov postavlja marsikatero tovrstno občino v še posebej velike težave. Zato bo s strani Vlade oziroma pristojnega ministrstva potrebno na temu področju še kar precej postoriti, zato tudi še posebej opozarjam na ta problem, da se stanje izboljša tudi s tega vidika. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Franc Pukšič. Ga ni. Gospod mag. Andrej Vizjak, izvolite.
Hvala lepa spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci. Najprej naj omenim, da smo tudi v Komisiji za nadzor javnih financ želeli ta cenjeni zbor in plenarno zasedanje seznaniti s sklepi, ki smo jih sprejeli na Komisiji za nadzor javnih financ na to temo, pa predsednik parlamenta oziroma Kolegij ni sprejel te pobude, zato imamo na nek način samo eno matično delovno telo, ki je predstavljalo svoje ugotovitve ne pa obeh, ki sta to tematiko obravnavala. Vendar kakor koli, razprava omogoča to širino, da pojasnim tudi dileme, ki smo jih tam obravnavali. Prvič, ne bi rad ponavljal vsega tistega kar je bilo že, tudi s strani naše poslanske skupine, izrečeno in kar drži, vendar bi rad podčrtal nekaj ključnih, pomembnih razlogov, zakaj se je verjetno tudi Vlada odločila, da na nek način začne zavirati črpanje evropskih sredstev. Namreč, pričakovali smo določene pospeške, seznanjeni pa smo s tem, da je tega manj kot pa je bilo v sprejetem proračunu. Poglejte, že Vlada je na samem začetku začela z razmeroma slabimi sporočili. Prvič je rekla, da bo spremenila institucionalni okvir, kar pomeni, da bo to strukturo, ki je do zdaj razdeljevala in potem kasneje nadzirala, odobravala in ne vem kaj še vse počela, spremenila. Druga pomembna najava je bila ta, da bo spremenila razvojne prioritete. Nič od tega se do danes še ni zgodilo in tudi nobenega predloga v tem smislu še ni. Na nek način je stanje statično, pri čemer se Vlada ne opredeli do obstoječih razvojnih prioritet in hkrati ne ponudi novih, pri čemer kritizira ali polemizira in podčrtuje tiste določbe Računskega sodišča, ki ugotavljajo določene neučinkovitosti in slabosti, v obstoječem institucionalnem sistemu pa ne predlaga nič novega. In to je, po mojem, tudi razlog, zakaj na nek način stojimo na mrtvi točki, zakaj ne pospešujemo, ne gremo s polno paro naprej. Poglejte, prejšnja vlada je ne samo pozornost obsegu črpanja, temveč tudi učinkom in projektom za katere se črpa evropska sredstva, namenila veliko pozornosti. Ne pozabite, da je Vlada sprejela Resolucijo nacionalnih projektov, kjer je opredelila vrsto pomembnih nacionalnih projektov: na področju gospodarstva, na področju gospodarske infrastrukture, na področju cest, železnic, zdravstva, pravosodja in tako naprej. Za te projekte je v Resoluciji namenila tudi veliko evropskega denarja, veliko precejšen delež sofinanciranja teh projektov je bil v finančni konstrukciji pokrit z evropskimi sredstvi. Kje so ti projekti? Se pravi, ali jih Vlada prepoznava kot koristne, ali bo nadaljevala z njimi ali ne bo nadaljevala z njimi. To še posebej tisti nosilci razvoja po regijah in vsepovsod po Sloveniji pričakujejo in želijo. Torej, ko govorimo o učinkovitosti črpanja in očitkih o nekem razdrobljenem črpanju, smo na nek način ponudili pristop, ki omogoča velike projekte in večje učinke. Vendar še enkrat, Vlada je napovedala spremembo teh razvojnih prioritet, spremembe ni, stojimo na mestu, žal. Skrb zbujajoče je dejansko tudi naslednje dejstvo, da bo precej projektov, ki so bili odobreni in ki so bili izvedeni v lanskem letu, zapadlo v financiranje, v denarni tok v letošnjem letu. Kar pomeni, da bodo, recimo temu, pretežni del letošnjega proračuna spremenjenega z rebalansom pojedli projekti, ki so pravzaprav že v toku, v izvajanju. Kajti vemo, da so plod nekih razpisov v preteklosti. Zdaj bo treba situacije plačevati. Torej, na eni strani imamo v rebalansu manjši obseg sredstev, po drugi strani moramo pa financirati tudi stare projekte iz teh sredstev, kar pomeni, da je prostora za nove projekte še manj, kot ga izkazuje rebalans. Spoštovani, bojim se, da so ti sklepi, ki jih je Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj predlagal, bolj sklepi, da se nekdo ukvarja sam s seboj, kot pa da bi dejansko bili jasno sporočilo, da je treba delati, ustvarjati projekte in tudi črpati evropska sredstva. Ogromno namena je v tem, da bi se našla neka napaka iz preteklosti, da bi se s kom obračunalo, da bi rekli: "Aha, vidite, prav smo imeli, da so nesmotrno trošili na nekem projektu." Po drugi strani pa ni videti neke nove politike, boljše politike, novih razvojnih prioritet, tistega, kar smo pravzaprav vsi tudi pričakovali. Tudi ko govorimo o cestni infrastrukturi, je v rebalansu predvidenega, vsaj kot sem sam videl, manj denarja kot v spremenjenem proračunu. In res se sprašujem, kje bo ta razvojni preboj. Še enkrat, prepričan sem, da je koncept tako gospodarskih središč, ki smo jih opredelili v Eesoluciji nacionalnih projektov, tisti koncept, ki bi lahko zmanjšala razvojne razlike med regijami, saj je teh 9 gospodarskih središč razporejenih širom po Sloveniji. Res je, da so v nekaterih regijah spredaj, v nekaterih zadaj, tudi glede umeščanja v prostor in podobno. Vendar so to veliki projekti, ki naj bi združevali horizontalno in vertikalno-horizontalno gospodarske subjekte na enem nivoju, vertikalno bi jih povezali z institucijami znanja, s šolami, nastale bi šole, in bi pravzaprav imeli razvojno celoto v okviru teh gospodarskih središč. Nič nisem zasledil ali videl, da bi se na tem polju kaj dogajalo. Tu je bilo večkrat opozorjeno na skladen regionalen razvoj. Poleg teh resolucijskih projektov je po moje edini projekt v Republiki Sloveniji, ki bo zmanjšal ali pa na dolgi rok začel zmanjševati razvojne razlike, projekt uvedbe pokrajin v Republiki Sloveniji. Zato ministrstvo iz tega mesta opogumljam pri pripravi zakonodajo, vesel sem, da ste jo uvrstili v program dela za letošnje leto in si želim, da ste pri tem projektu uspešni. Mi vam zaradi prestiža ne bomo metali polen pod nogo, ker verjamemo, da je to ključen projekt za zmanjševanje razvojnih razlik. Indeks razvojnih razlik se povečuje kljub vsem naporom, kakršnikoli je že kdo dejal, v smeri skladnejšega regionalnega razvoja. To pa zaradi tega, ker se bo vedno dokler bo denar usmerjal nekdo iz Ljubljane za Gorenjsko, za Pomurje, za Belo krajino, za Posavje, Dolenjsko ali kogarkoli povečeval. Tako dolgo bo, tako, dokler bo iz enega centra nekdo odločal o tem. In dokler ne bo pokrajin bomo, žal, soočeni z dejstvom, da se bodo razlike v Sloveniji kljub naporom povečevale. Naj omenim, da smo številne razpise delali v smeri, da smo dodeljevali regijam z neko večjo stopnjo razvojne ogroženosti več točk, da smo jih prej prepoznali kot dobre, kot druge, vendar kljub temu nismo uspeli v tem, kar je cilj nas vseh. Pa še nekaj. Danes je bilo tu večkrat poudarjeno nekaj kar ne drži in kar tudi ne izhaja iz ugotovitev Računskega sodišča. To je, da je bila na podlagi tega revizijskega poročila sredstev Evropske unije ob zaključnem račun državnega proračuna za leto 2007 Slovenija neto plačnik. Slovenija je bila v letu 2007 neto prejemnik in to jasno piše v zaključnem računu. Piše namreč, da če upoštevamo poleg proračunskih tudi vse ostale pritekline iz evropskega proračuna v Republiko Slovenijo, je Republika Slovenija izkazovala 31,3 milijona evrov presežka. In jaz mislim, da je korektno in prav, da gledamo vsa sredstva, ki smo jih vplačali v evropski proračun in vsa sredstva, ki smo jih dobili iz evropskega proračuna in potem govorimo o neto poziciji Slovenije. Če tako gledamo, potem je bila Slovenija, to izhaja iz revizijskega poročila, lahko si ga vsak prebere na strani 4 pri povzetku celo, da je ja tudi tistim malo manj skrbnim bralcem jasno, da je temu tako. In prosim ne poudarjajte tu nekaj, kar ni res, da je bil tudi v prvem letu finančne perspektive vzrok za takšen položaj Slovenije pri implementaciji finančne perspektive v poznem izpogajanju. Jaz bi si želel, da se učinkovito črpanje sredstev nadaljuje v prihodnje tudi. Sporočila Vlade so slaba, sporočila Vlade so takšna, da predvidevajo manj sredstev kot sprva. Kljub temu, da lahko nekdo izreče očitke o slabem planiranju, je zelo pomembno sporočilo obseg sredstev v proračunu. In ta se znižuje in to je slabo. To je prva stvar. Druga stvar je ta, da je učinkovitost črpanja zelo odvisna od učinkovitega dela uradništva, ki je povezano s to celo zgodbo. Tega je veliko, tako na tistih ministrstvih, ki izvajajo razpise oziroma so za njih odgovorni, kot na Ministrstvu za lokalno upravo, kot na plačilnem organu oziroma Ministrstvu za finance in podobno. Če se ljudje dnevno s tem ukvarjajo, potem je črpanje učinkovitejše, če se jih pusti pri miru, mi je prav žal to povedati, je črpanje neučinkovito in temu smo bili priča. Upam, da se zdaj tudi dnevno ali vsaj tedensko s tem ukvarjate in koordinirate te aktivnosti. Ker je procedura zelo zahtevna, mora imeti črpanje ustrezno prioriteto pri izvajanju nalog Vlade. Apeliram, da ga tudi vi umestite visoko na prioritetno listo, v kolikor ga še niste. Spoštovani, če gledamo naprej, se je začelo razmeroma neposrečeno. Še enkrat bom povzel zakaj. Zaradi tega, ker ste napovedali neke spremembe pa jih ni. Ljudje ne vedo pri čem so, ni razpisov. Po drugi strani ste napovedali spremembo razvojnih prioritet, jih tudi ni. Se niste opredelili ne do starih, ne do novih in ljudje lahko pravzaprav samo čakajo na neke "horuk informacije", ki bodo prišle, pa še obseg sredstev je znižan. Menim, da bi lahko bila evropska sredstva zelo pomemben inštrument za izhod iz gospodarske krize, da bi lahko z njimi znatneje podprli pomembne infrastrukturne projekte, kot so prometna, železniška, informacijska, energetska infrastruktura, kot je tehnološki preboj gospodarstva. O tem žal ni ne duha, ne sluha.
Besedo ima gospa Cvetka Zalokar Oražem.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Zares, in tudi sama osebno, pozdravljamo današnjo razpravo in mislimo, da je nujna za to, kako črpamo evropska sredstva. Kajti, po naši oceni obstaja realna in tudi miselno problematična, velika nevarnost in bojazen, da bomo v Sloveniji v naslednjih letih soočeni z velikimi problemi pri črpanju in koriščenju evropskih sredstev. Na to opozarjajo tisti, ki imajo nekoliko globlji vpogled v stvari. Prepričana sem, in tudi današnja razprava kaže na to, da bomo, žal, politiki obsojeni na to, da bomo v prihodnjih letih predvsem diskutirali, kdo je za to kriv in prelagali odgovornost zdaj na eno, zdaj na drugo stran. To kaže na to, da pravzaprav problema ne znamo gledati iz prave strani. Zato bi bila po moji oceni nujna natančna analiza in pregled stanja za nazaj. Žal, mislim, da takšne analize nismo opravili. Meni je žal za našo vlado, kajti iz tega poročila sicer dobimo vrsto podatkov, vendar pa ne tudi pravega analitičnega pristopa. Zato bo najbrž možno v prihodnosti veliko diskusij in seveda tudi prelaganja krivde sem in tja. Mi s sporočilom nismo zadovoljni, kot sem rekla, in na tej točki bi resnično želeli, da bi pravzaprav naredili neko revizijo za nazaj. Kajti to, kar danes poslušamo že, s strani nekaterih poslancev, jasno kaže na to, da se bo zavajalo in se bo skušalo prikazati, podobno kot pri zaključnem računu, morda tudi na silo in tudi za zelo visoko ceno, stanje, boljše, kot je. Zakaj menim, da so težave? Kajti to poročilo, spoštovani kolegi in kolegice, je pripravljala tista uradniška struktura, ki je bila nosilka delovanja tudi v preteklem obdobju. Gospod Vizjak je govoril, da se pripravljajo neke napovedi o inštitucionalnih spremembah. Govori točno o tem. Jaz osebno sem prepričana, da ta struktura ni pripravila korektne analize in da ta struktura tudi ni tista, ki bi lahko bila nosilka črpanja evropskih sredstev v prihodnosti. Potrebne bodo, po oceni naše poslanske skupine, kadrovske okrepitve, morda tudi spremembe, če bomo želeli doseči napredek. To se ve, da pravzaprav ni dovolj strokovne usposobljenosti. Morda je del krivde res na tem, da se prvič s tem srečujemo oziroma, da enostavno nimamo dovolj usposobljenih ljudi, vendar pa menim, da bo potrebno takšne ljudi poiskati, drugače pač ne bo šlo naprej tako kot je treba. Seveda jaz mislim, da je to ena od ključnih zadev, ki čaka to novo vlado. Poleg tega bi želela povedati, da se mi zdi, da je Vlada za razliko od kolegov iz opozicije, ki trdijo, da na tem nič ne dela, temu področju posvetila izjemno veliko pozornost v teh stotih dneh, da je nenazadnje o tem bila tudi posebna točka na seji Vlade, da so se pripravljale tudi ustrezne organizacijske spremembe, ki naj bi te stvari okrepile. In, seveda, jaz mislim, da so bili tudi nekateri ukrepi že pripravljeni tako, da gredo v pravo smer. Zdaj pa o sklepih, ki jih imamo pred seboj. Imamo dvoje sklepov. Imamo sklepe, ki na eni strani nekako kažejo in govorijo o slabi realizaciji, ki so pripravljeni tudi na osnovi poročila Računskega sodišča, ki opozarjajo, tudi na nek način posredno skozi zahtevane spremembe, da morda načrtovanje ni bilo najbolj primerno in nasploh kažejo na to, da bodo potrebne korenite spremembe pri organizaciji koriščenja in seveda tudi pri prevetritvi posameznih projektov. Na drugi strani pa so sklepi stranke, bivše vladajoče koalicije, ki kažejo in želijo prikazati stanje kot ustrezno, kot da ni bilo nič narobe in kot da lahko popolnoma mirno čakamo na prihodnja obdobja, seveda če bo vse šlo tako naprej kot je bilo zastavljeno. Ampak podatki, ki jih imamo in ko vse zberemo, kar se je zbralo v zadnjih mesecih, tako skozi različna poročila, intervjuje in pogovore pa tudi poročilo Računskega sodišča, potem vidimo, da je kar marsikaj narobe. Nenazadnje, dejstvo je, da je v letu 2007 ostalo dvesto petintrideset milijonov evrov nerealiziranih načrtovanih prihodkov. To je številka, ki stoji in ki jo nihče nikoli ne bo mogel zbrisati, tudi če bo sklicana še ena seja, na kateri bi naj sprejemali, morda, drugačne sklepe. In seveda imamo tudi opozorila Evropske komisije in dejstvo je, da smo med vsemi državami prav v Sloveniji naredili največjo napako pri napovedi. Tudi to je dejstvo in tudi to je nekdo naredil in to je del te zgodbe o kateri govorim, da morda ekipa, ki to vodi in ki je bila postavljena pod prejšnjo vlado ni ustrezna in ni takšna, da bi temu poslu lahko sledila. Ugotovitve Računskega sodišča so tudi dejstvo. Kakor koli, gospod kolega Vizjak je rekel, da niso upoštevani vsi zneski, da bi resnično dobili pravo sliko o tem, ali je Slovenija neto plačnica ali ne. Ampak, ni pa prebral tistega stavka, ki potem piše naprej, da tudi neupoštevanje bruto načela evidentiranja ne vpliva na neto položaj državnega proračuna do Evropske unije. Torej, tudi če seštejemo bruto vse zneske, še vedno bo ostalo dejstvo, da je Slovenija neto plačnica in to mislim, da je naš skupni neuspeh. Kakor koli ga že pogledamo, kdor koli bo že za to kriv, tega resnično najbrž nismo v Sloveniji pričakovali in to razmerje bo, žal, še slabše v prihodnjih letih. Zaradi česa? Zaradi slabih temeljev, zaradi napačnega načrtovanja, zaradi tega, ker mislim, da se vsi v tem trenutku zavedamo, da je, tako kot je napisano v sklepih Slovenske demokratske stranke, argument za to, da je vse v redu, v tem, da so bili razpisi pripravljeni na način, ko je bil uporabljen pristop, s katerim se razpiše več sredstev, kot je razpoložljivih. To naj bi bil argument, s katerim naj bi bili vsi v Sloveniji potolaženi, da smo pravzaprav naredili vse, kot je treba. Kakšni so ti projekti, kako razvojno so usmerjeni, ali so načrtovani realno, so izvedljivi, to nikogar ne zanima. Za to bo nosila odgovornost nova vlada in prepričana sem, da bo to tudi cilj, ki si ga je zastavila opozicija, da bo pozabljeno na to, da so bili pa morda tudi temelji in podlage, na katerih to temelji, napačni in da bo izgubljenega kar precej časa, da se to popravi. Iz poročila Računskega sodišča je jasno razvidno, da se je skušalo v zaključnem računu zamegljevati stanje in prikazovati, knjižiti in tako naprej, vse kar je tu napisano, tako, da bi zadeva zgledala bolje in da pravzaprav ne bi bilo razvidno tisto, kar je ključno, da je bilo iz Evropske unije prejetih le 8,8% sredstev. In to je stvar, ki stoji v povzetku revizijskega poročila. Mislim, da,, res z državnega, nacionalnega vidika, z vidika naših davkoplačevalcev ni pomembno, kaj se bomo mi med sabo pogovarjali in kako si bomo prelagali ter dokazovali, kdo ima bolj in kdo ima manj prav, bolj je pomembno to, kar mislim, da počne tudi zdaj Vlada in kakršni so tudi sklepi, ki jih predlaga Odbor za lokalno samoupravo, torej, da se pogled usmeri vnaprej. In mislim, da so na zadnji seji Vlade takšni sklepi bili sprejeti. Mislim, da je tudi dovolj možnosti, da se, sicer ob velikih naporih, vendarle tudi ta stvar nekoliko izboljša, popravi. In upam, da bo Vlada namenila temu vso svojo pozornost. Vsekakor je problem, o katerem moramo govoriti, tudi velika razpršenost. Tako kot smo razpršili slovenske občine in imajo nekatere manjše občine težave, tako smo razpršili tudi te projekte v celo vrsto manjših projektov, zato da smo zadovoljili tudi majhne slovenske interese. In je seveda zato te projekte tudi zelo težko nadzirati, jih voditi, kontrolirati, in tu, mislim, da je velik problem. In v tem smislu v naši poslanski skupini podpiramo Vlado, da bi se lotila tudi tega, o čemer smo lahko brali, vendarle tudi revizije teh projektov v smislu njihove učinkovitosti, razvojne naravnanosti, izvedljivosti in tudi tega, da bodo sploh realizirani. Jaz mislim, da je ta prevetritev projektov nujna. Potrebno je tudi premišljeno koncentriranje na manjše število večjih in pomembnejših projektov, čeprav smo lahko prebrali, da bo tudi problem, kajti ti večji imajo pa težave na nekaterih drugih zadevah. Morda, če omenimo, vse kar stoji v zvezi z avtocestami je zaustavljeno zaradi tega, kar je bilo narejeno pred volitvami, zaradi vinjet. In to bo potrebno tudi rešiti in urediti. Mi smo optimistični. Upamo, da je pot, ki jo je nova vlada ubrala, prava. Bi bili pa veliko bolj zadovoljni, če bi resnično imeli pravi vpogled z analizo kje smo, kajti edino to bi lahko preprečilo stalne prepire, ki bodo v tem prostoru vladali, kdo je manj, kdo je bolj in kdo ni kriv za težave, za katere pa mislim, da pred nami so.
Besedo ima gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Eden glavnih vzrokov za vstop Republike Slovenije v EU je bil prav v možnosti črpanja sredstev iz evropskega proračuna. Če smo bili v času pred vstopom v EU pri črpanju predpristopne pomoči relativno uspešni, pa tega za obdobje po letu 2004 ne moremo več trditi. Najbolj nazorni so podatki. Če primerjamo na eni strani prihodke iz proračuna EU v državni proračun Republike Slovenije in na drugi strani odhodke iz državnega proračuna Republike Slovenije v proračun EU za leto 2008, prva stran pokaže komaj 46% črpanje sredstev EU, medtem ko slovenska plačila v proračun EU znašajo več kakor 114%. V evropski proračun smo za leto 2008 vplačali 64 milijonov evrov več, kot pa smo jih iz njega dobili. Bilanca je torej negativna, čeprav bi morala biti Republika Slovenija vse do leta 2013 neto prejemnica sredstev iz evropskega proračuna. Povejte mi prosim, kako je mogoče, da smo iz proračuna Evropskega sklada za regionalni razvoj za leto 2008 počrpali komaj 6,56% sredstev od 325 milijonov, komaj 25 in pol milijona evrov. Tako ne gre več naprej. Želim si le, da bo današnja razprava v Državnem zboru in ukrepi, ki jih bodo na tem področju sprejeli Vlada Republika Slovenije in pristojna ministrstva, bistveno pripomogli k večji učinkovitosti črpanja evropskih sredstev. V času velike globalne finančne in gospodarske krize, lahko ravno učinkovito črpanje evropskih sredstev pripomore, da se bo Republika Slovenija lažje spopadla z recesijo. Evropska sredstva, ki jih imamo na razpolago in dejansko čakajo, da jih počrpamo, bodo lahko bistveno pripomogla k novemu zagonu slovenskega gospodarstva. Zato menim, da je ravno učinkovito črpanje evropskih sredstev ena izmed ključnih nalog slovenske politike v mandatu te vlade. Ob tem bi predstavil še nekaj mojih opažanj. Prvič. Črpanje evropskih sredstev je zelo nepregledno. Občinska in državna administracija nista dovolj dobro usposobljeni za to zahtevno in relativno komplicirano delo. Prav nepreglednost črpanja in premajhna usposobljenost pa sta idealno polje za ribarjenje v kalnem. Posebej sem razočaran nad pripravljenostjo velikih infrastrukturnih projektov, predvsem na področju cestne infrastrukture, saj po mojem vedenju niti en projekt na tako imenovanih razvojnih oseh, na 3., 3.a in 4. osi ni pripravljen do te faze, da bi lahko začeli s črpanjem evropskih sredstev. Od leta 2005 do danes nimamo na področju cestne infrastrukture niti ene v prostor na novo umeščene državne ceste. V tem času ni bil sprejet niti en državni lokacijski načrt za umestitev novih državnih tras, državnih cestnih tras v prostor. To terja hitro ukrepanje in spremembo zakonodaje ter morda tudi kakšno kadrovsko zamenjavo znotraj državne administracije. Posebna zgodba pa je na primer črpanje sredstev norveškega finančnega mehanizma. Če bi vam predstavil primer gradnje otroškega vrtca v Idriji, ki smo ga zgradili junija leta 2008 in še do danes nismo dobili sredstev iz naslova norveškega finančnega mehanizma, tako da je morala občina Idrija za ta projekt založiti skoraj 2 milijona evrov lastnega denarja, potem bi dobili odgovor na vprašanje, zakaj je slovenska administracija na področju črpanja evropskih sredstev tako neučinkovita. Prej je kolega Vizjak opozoril na resolucijo o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje 2007-2023, ki so objavljeni v tej brošuri in ki jih je sprejela prejšnja vlada. V tej brošuri je nabor 35 velikih projektov, ki naj bi bili v veliki meri financirani tudi z evropskimi sredstvi. Sprašujem vas, koliko teh sredstev je danes pripravljenih na črpanje iz evropskih strukturnih skladov. če pogledamo, recimo, da ponovim, projekt na modernizaciji državnega cestnega omrežja na prioritetnih razvojnih oseh. Tukaj so naštete: tretja razvojna os, tretja A razvojna os, četrta razvojna os, projekt, ki je bil sprejet na prejšnji vladi leta 2006 danes ni sposoben za črpanje evropskih sredstev. Se pravi, da je bila to bolj želja na papirju, ki je neuresničljiva, čeprav iz sredstev javnega obveščanja lahko razberemo, da so ti projekti, ki sem jih prej poimensko navedel, sposobni za črpanje sredstev iz EU komaj tja po letu 2018. Če pa ne bo sprejetih ustreznih lokacijskih načrtov in ustreznih gradbenih dovoljenj pa niti do leta 2023 ne bo možno začeti teh projektov. Neto prejemnica sredstev iz evropskega proračuna pa bo Republika Slovenija le do leta 2013, se pravi, da nimamo veliko časa. Prejšnja vlada je očitno zamudila svoj vlak na tem področju. Upam, da se to ne bo zgodilo tudi naši vladi. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Milenko Ziherl.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Ob danes izrečenih očitkih o slabem črpanju, počasnem črpanju evropskih sredstev, bi bilo treba pogledati v vse postopke, ki so vodili do te situacije in pogledati, kaj se je na posameznem delu dalo storiti oziroma kaj je bilo zamujenega, kaj smo storili dobro. Začel bi s finančno perspektivo 2007-2013. V tistih letih, ko se je sprejemala in ko je bilo luksemburško predsedovanje, nas sedanji sekretar gospod Cvikl ni nehal bombardirati z vedno novimi bombastičnimi novicami, kako je nujno treba sprejeti luksemburški predlog, ki bi pomenil drobiž glede na kasneje v pogajanju. Mislim, da je celo uporabil izraz,da je Slovenija podobna opici, ki sedi na ograji in čaka, kaj se bo zgodilo. Vlada Janeza Janše je vsekakor imela živce, verjetno tudi vlade drugih držav, ki so kasneje bolje ali slabše šle v finančno perspektivo pod angleškim predsedstvom. Slovenija se je vsekakor dobro izpogajala, saj je bilo odobrenih preko 4 milijarde evrov. Sedaj pa nastopi problem. Evropa je naredila svojo domačo nalogo, mi v Sloveniji pa še ne, ker je treba pripraviti projekte in ta denar po strogih merilih EU pripeljati v življenje in na takšen način potrošiti denar. Ugotavljamo lahko, da je bila že prejšnja finančna perspektiva dobro počrpana. Verjetno nas je morda skrbelo edino to, da so bili časovni zamiki, vendar smo ujeli zadnje roke in je bil denar počrpan. Morda bi bilo dobro pojasniti tudi dva pojma, in sicer "commitment" ali odobritev in "payment" ali izplačilo. Ko je denar odobren, ni nujno, da ga lahko pričneš že črpati drugi dan, morda projekti še niso pripravljeni, morda so kakšne druge ovire na domačem terenu, torej v Sloveniji. In tako se lahko zgodi, da je v določenem letu za tisto iz kvote za tisto leto črpanje nič. Recimo, če imamo projekt za deset milijonov evrov razbit na pet let, prvo leto ne naredimo nič torej ne porabimo dveh milijonov evrov, drugo leto naredimo že precej in porabimo, recimo, deset milijonov prejšnjega leta in pet novega, torej bo v temu letu 150% črpanje za leto oziroma 15% celotne perspektive. Toliko o tem. Torej do 2013 imamo še dosti časa, da z nekim pravilnim pristopom počrpamo vsa sredstva. Potem pa pride do realizacije na lokalni ravni. Pa bi morda kar na našem domačem primeru zadevo pojasnil, kajti potem se prične zadeva kuhati doma, ko nastopijo lokalni, osebni pa ne vem kakšni še interesi. Škofja Loka že petintrideset let pripravlja prometno rešitev starega mestnega jedra, ki je kulturni spomenik, pa ne vem kaj še vse, predvsem pa velika ovira za razvoj obeh dolin, kajti težak promet se odvija čez staro mestno jedro. Petintrideset let čakanja, petnajst različnih variant, na koncu pride v življenje šestnajsta, morda se motim za eno ali dve, ker so različni viri, ampak v glavnem, sprejeta je v razvojnih programih, odobrena so evropska sredstva. Obvoznica se gradi v etapah, poudariti želim da je hkrati ta obvoznica tudi del tako imenovane četrte razvojne osi, ki jo je omenjal kolega Bevk. Torej ta četrta razvojna os tudi nekako prihaja v prostor, in sicer tudi po etapah, tudi po segmentih. Morda je še kakšno vprašanje na sami trasi, vendar to ni ovira, da do 2013 ne bi bolj odločno zagrabili za evropsko blagajno. Torej, tri stopnje gradnje te naše obvoznice, narejena sta že vstopno križišče in izstopno krožišče potem se pa začne domača kuhinja. Kot veste smo imeli ponovitev županskih volitev, reklamacijo na dveh voliščih in v temu času je doma narasla civilna iniciativa. Zraven so tudi osebni interesi, kajti obvoznica oziroma trasa obvoznice gre preblizu hiše predsednika lokalnega DeSUS-a. Kandidat za župana, ki je pa imel cel kup reklamacij, je pa tudi član DeSUS-a. In ko vidim doma spisek pobudnikov civilne iniciative, so na prvih štirih mestih kmetje, čez katerih parcelo gre. Razumem njihov interes. Bodo pač na ta način prišli do boljšega plačila za parcele, kajti kmečka zemlja se prodaja samo enkrat za pozidavo, potem je za večno izgubljena. Potem peti in sedmi sta pa že omenjena županski kandidat in lokalni predsednik. In tako civilna iniciativa zavira črpanje evropskih sredstev. Bi se vprašal, ker so še nekateri drugi projekti v našem ožjem okolju plačani z evropskim denarjem pa šepa na relaciji Ministrstvo za okolje - izvedbeniki doma in ali ima tudi tam taco kakšna civilna iniciativa ali pa kot talno delovanje. Na Gorenjskem, kjer smo se [[...]]Ti bom pismeno prinesel, kolega. Na Gorenjskem, kjer si je Gorenjska razvojna agencija izbrala geslo: "Gorenjska gre gor." Tudi kolegi, ki smo od tam, sodelujemo pri teh projektih. Vendar ne moremo mimo tega, da je tudi na Gorenjskem vzniklo cel kup civilnih iniciativ, pod katerimi lahko z veliko lahkoto najdemo nekega lokalnega veljaka, ki ima pač svoje načrte. Toliko o teh dogajanjih na terenu, ki seveda tudi zavirajo realizacijo projektov in črpanje evropskih sredstev. V splošnem je pa taka usmeritev, da bi morale razvojne agencije, lokalne skupnosti kot so župani in občinski sveti imeti na zalogi projekte in ko je razpis, takoj iz predala potegniti že izdelan projekt in ga samo dodelati in vložiti. Kot smo danes že slišali, sredstva kasnijo, zato bi bilo morda dobro, da se v državnem proračunu zagotovi del sredstev za premostitev. Če norveška sredstva kasnijo, bi lahko država delno subvencionirala zadevo in potem iz norveškega sklada zapolnila to vrzel. Velik pomen sredstev Evropske unije je pa vsekakor za financiranje naših razvojnih izzivov, za katere pa mislim, da smo vsi enotni, in sicer iz evropskih sredstev se lahko financira infrastruktura. Tudi nas vežejo evropske direktive, bodisi urejanje kanalizacij, urejanje vodovoda, ravnanje s komunalnimi odpadki, priporočila za boljšo povezanost s širokopasovnim internetom pa morda ukrepi proti klimatskim spremembam, lizbonski razvojni cilji in še bi lahko našteval. Torej, tudi majhni projekti niso problem, saj lahko štiri občine, kot so v našem primeru, stopijo skupaj in projekt realizirajo skupaj in si pač v razmerju razdelijo ta sredstva, koliko se v kakšni občini dogaja. Torej, možnosti je še veliko in jih je treba do leta 2013 izkoristiti, če ne, nam bo res v teh kriznih časih 4 milijarde evrov obležalo nekje na računu neizkoriščenih. To bi bila pa velika neumnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Bevk, prijavili ste se za pojasnilo. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kolega Ziherl me je imenoval v svoji diskusiji v zvezi s četrto razvojno osjo. In res je, strinjam se z njim, da velikokrat nastopijo lokalne kuhinje in civilne iniciative, vendar bi morali po mojem mnenju spremeniti zakonodajo tako, da neka civilna iniciativa ne bi mogla za 5, 10 let zaustaviti nekega projekta, ampak le za nek razumljiv čas, mogoče par mesecev, pol leta in da se potem najdejo rešitve, ki so v skupnem in predvsem v javnem interesu. Ne v privatnem interesu, kot se velikokrat zgodi pri civilnih iniciativah, ki se potem nekako preoblečejo, kot da so neke iniciative, velikokrat pa gre prav za privatni interes. Zato mislim, da bi bil tukaj potreben poseg v ustrezno zakonodajo, da se ta stvar uredi in da je ta stvar bolj učinkovita. Poglejte, septembra 2006 je bila prostorska konferenca za uvrstitev dela četrte razvojne osi na odseku od Cerknega do Gorenje vasi. Od septembra 2006 do danes, čez par mesecev, čez pol leta bo minilo že več kot tri leta od tega datuma, se ni zgodilo prav nič. Če bo šlo s takšnim tempom, potem ne četrte ne tretje razvojne osi ne bomo imeli - ne do leta 2013, ne do leta 2018, niti ne do leta 2023, ko naj bi se zaključil nabor 35 vladnih projektov, ki jih je sprejela prejšnja vlada. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Bevk. Razpravljal bo gospod Bogdan Barovič.
Hvala, gospod podpredsednik. Na kratko v preteklost, na kratko v sedanjost in po ljudsko in po domače. Slovenija ni izkoristila vseh možnosti, ki bi jih lahko. Zakaj? To velja, z mojega stališča levi strani, prejšnji vladi. Zato, ker so bili razpisi prepozni. Zakaj so bili razpisi prepozni? Zaradi tega, ker so bili prepozni načrtno. Načrtno zaradi tega, ker država ni mogla parirati s svojim deležem sredstev, ki bi jih morala vlagati v projekte, financirane z evropskimi sredstvi. Ta sredstva, ki bi jih morala dati država, je država zapravila drugje. Seveda, ker je bil razpis prepozen, ker možnosti za prijave ni bilo, je bil kriv, da sredstev iz Evropske unije ni dobil, tisti, ki se ni prijavil. V resnici pa je bila kriva Vlada, ker je bila časovno neprimerna, neizmerna, in to načrtno, zaradi tega, ker so vsa sredstva ali pa večina sredstev, ki jih je država namenjala za sofinanciranje evropskih sredstev in projektov, zapravili drugod. To je res in to je škoda, da kdorkoli govori, da ni res. Prepričan sem, da gospa ministrica toliko bolje ve, ker je bila operativka 20 let in je sposobna bolj kot mi vsi, ki lahko tukaj govorimo 20 let - še enkrat to povem odkrito in priznam. Drugič. Gospa ministrica, ne nam zameriti, jaz vas poznam, vem, da ste delali odkrito in pošteno in da ste razumeli probleme in težave in ste jih požirali, danes pa imate to možnost in na žalost tudi odgovornost, da boste vse tisto, kar ste poznali, kar je skrito, kar sem zdaj jasno povedal, uporabili sebi v prid, ker vi veste, da se bo dogajalo tako, kot se je. Zakaj to omenjam? Zaradi tega, ker se bojim, da se zgodba, o kateri sem govoril, o prejšnji vladi, ponavlja. Namreč, pričakoval bi razpise, pa jih ni. In verjamem, da teh razpisov, ki bi bili pravočasni, da bi se zdaj lahko vsi uporabniki prijavili za pridobitev evropskih sredstev, tiste, ki jih še lahko črpamo - ni po vaši krivdi, ampak da nekdo politično to zgodbo zavira. Imam to pravico, da tu sumim in jaz to sumim. In se bojim, da se bo zgodba ponovila, da bodo razpisi prepozni, da prijave ne bodo pravočasne, ker ne morejo biti, ker za določene projekte potrebuješ najmanj leto dni, to vi veste bolje kot jaz, krivda bo na tistih, ki ne bodo pripravljeni, ker še danes ne vedo, za kaj se lahko sploh prijavijo, za katere razpise, in spet mislimo, da bodo tista sredstva, ki jih država mora nameniti kot soudeležbo pri sofinanciranju evropskih projektov, zapravljena nekje drugje. Tako se je zgodilo in bojim se, da tako bo. Zato vas prosim ne tega dovoliti in ne pustiti - ker vam verjamem - ne pustiti, da vas bo kdo drug v ozadju ekipe, ki jo imate, ali pa da vas bo politika pustila zavajati, da boste zdaj čakali zaradi ukazov politike samo zato, da bo država tista sredstva, ki jih nima, skrila ali pa rekla, da saj se niste prijavili, mi smo pa že ta sredstva, ki smo jih namenili za evropske zadeve, dali nekam drugam. Tega me je strah, gospa ministrica, in ne se pustiti. In za konec, veste, najbolj čudno je pa to. Ves čas poslušam, nekaj časa tukaj, nekaj v pisarni, ker sem zraven tudi pisal pripombe, govorjenje o tem, kako smo vsi nezadovoljni s koriščenjem, z izkoristkom sredstev, ki nam jih ponuja Evropska unija. Pri tem me pa čudi, ko je Slovenska nacionalna stranka kljub benevolentnemu sodelovanju predsednika odbora odboru predlagala amandma na sklepe, ki se glasi: "Člani Odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Državnega zbora bodo podpirali vse aktivnosti Vlade Republike Slovenije in vseh ministrstev za dosego cilja, da bo Slovenija počrpala večino ali vsa sredstva, ki jih iz splošnega proračuna Evropske skupnosti lahko dobi." Vsi govorite o tem, kako je to potrebno. Mi smo tak sklep predlagali, odbor ga je pa zavrnil. Zavrnil je tisto, kar danes vsi dve uri in pol govorite, kaj bi bilo potrebno. Zavrnil je predlog Slovenske nacionalne stranke, naj se vsi tekoči projekti, ki tečejo, nadaljujejo in se ne smejo prekiniti, razen če pristojni organ, Računsko sodišče ali kdorkoli, ugotovi, da se je karkoli narobe zgodilo. Kaj je slabega v tem sklepu? Nič! Da bomo ja počrpali tisto, kar še lahko - ne, odbor je ta sklep zavrnil; ne vem, zakaj. Ampak o tem cel dan danes govorijo. In tretji sklep: "Za izvedbo posameznih projektov naj se zakonsko opredelijo roki." Vsi danes govorijo o tem, kako ni rokov, kako ne vemo, kdaj bodo razpisi. In če Slovenska nacionalna stranka take sklepe, o katerih vsi danes govorite, predlaga, jih pa zavrne odbor. Ja, pa kje živimo?! Ali zato, ker se napačno pišemo? Slovenska nacionalna stranka je imela absolutno dobre namene, ker imamo izkušnje, ker podpiramo gospo ministrico, ker vem, da ima 20 let in več izkušenj, in ker vem, da bo delala dobro. Ampak ker smo mi Slovenska nacionalna stranka in opozicija, to ni dobro. In zdaj bo pozicija ves čas govorila točno to vsebino, ki jo je zavrnila. Tu pa morate razumeti, da je človek jezen. Tako kot smo včeraj - kot je gospod Perne, vsa čast, povedal - opravili pravzaprav vso razpravo samo po tem, ali je neka točka primerna za razpravo ali ne, in smo jo že tako ali tako opravili, vendar ni pa primerna za razpravo. Tako da, gospa ministrica, prav je, da o tem govorimo, prav je, da poveste odkrito, da daste podatke na mizo. Jaz sem povedal očitek prejšnji oblasti, da ni imela svojega deleža in ga je skrivala, da so razpise zavlačevali. In vas prosim, ker v vas verjamem, vsaj vi ne počnite tega in ne pustite se, tudi če boste imeli politične pritiske z ene ali druge strani, ne pustite se temu. Veste, koliko časa je treba od razpisa do projekta, do uvedbe, do izkoristka in kolikšen delež države mora biti, ki mora biti opredeljen v proračunu. Jaz upam in verjamem ter v vas zaupam, da se boste tega držali. Hvala.
Hvala lepa. V imenu predlagatelja bi rad razpravljal gospod Vili Trofenik.
Hvala za besedo. Samo kratko pojasnilo kolegu Baroviču. Malo drugače je, kot si, kolega, predstavil. Na odboru te na žalost ni bilo. Predloženi sklep je bil podoben temu in bi ga bilo treba nekoliko dopolniti. Ker te ni bilo na odboru, si mi nismo mogli vzeti pravice, da bi ga ustrezno dopolnili, da bi bil sprejemljiv za večino v odboru. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Barovič. Izvolite.
Ni replika, samo odgovor. Jaz sem povedal, da ob vsej benevolentnost gospoda predsednika odbora sklepi niso bili sprejeti. Nič hudega, če niso bili, ampak moti me, da pa danes o teh vsebinah vsi govorijo, kako so perfektne, kako mora Slovenija izkoristiti ta sredstva, kako je dobro, da se izkoristi tisto, kar teče, in kako je pomembno, da so pravočasni roki. To me moti. Gospod predsednik, pa še enkrat pravim, je bil korekten, je bil benevolenten. Jaz pa ravno zaradi drugih obveznosti, tudi vezanih na porabo takšnih sredstev, nisem mogel biti na odboru, kar pa upam, da mi ne štejete v slabo, čeprav sem pravočasno in zelo korektno vložil amandma. In še enkrat. To ni očitek vam. Moti me pa, da o tej vsebini danes govorimo in danes je ta vsebina primerna, kot sklep, o katerem bi odločali, pa ta vsebina ni bila primerna. Samo to me čudi in moti, ampak nič hudega. Bomo tudi to preživeli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Damijan Perne.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Hvala za besedo. Prav z zanimanjem sledim tem razpravam do zdaj in zanimivo mi je predvsem to, kako različne poglede imamo na popolnoma eno stvar. Ogromno število nekih številk in odstotkov se je obrnilo v teh razpravah in še vedno govorimo, čeprav govorimo o teh odstotkih, na eni strani o skoraj bravurozni, prekrasni sliki koriščenja evropskih sredstev, na drugi strani pa imamo precej kritik na to. Bojim se, da pri tej bravurozni oceni bila uporabljena nekakšna matematična akrobatika, zelo podobna tisti pri izdelavi zaključnega računa, ki se ga ne bi več dotikal. O njem smo dosti razpravljali. Na vsak način bi se poskušal tudi nekje izogniti vsem tistim številkam in odstotkom o katerih smo že na veliko danes razpravljali, zato ker bi se raje dotaknil konkretno teh razpisov, ki so bili in kako smo jih koristili; kako vidim to s terena, tam, kjer smo se pravzaprav s tem soočali. Ene številke pa bi se vseeno dotaknil, in sicer smo slišali oceno, kako je bilo črpanje evropskih sredstev kar 130%. Tukaj mi po enostavni, če hočete, kmečki logiki to ne gre skupaj. Iz 100 litrskega soda težko natočiš 130 litrov vina, razen če si ga vmes polnil z vodo. In bojim se, da je pri teh razpisih tudi nekaj takega bilo. Namreč, tisti, ki smo spremljali razpise, recimo, razpise za regionalni razvoj, se pravi za sredstva, ki so bila namenjena regionalnemu razvoju, so se nam dogajale zanimive stvari. In sicer, sredi razpisov so se na primer spreminjali razpisni pogoji in kar nenadoma neki projekti, ki so bili prijavljeni, niso več ustrezali tistim razpisnim pogojem. Na vsak način so se pojavili tukaj projekti, na eni strani so padali projekti zaradi tako imenovanih pik in vejic, zaradi česar sem bil sam tudi citiran v časopisu, ko sem to enkrat rekel. Na drugi strani pa so bili sprejeti projekti, ki niso imela niti osnove za to, da bi bili izvedljivi, ki naj bi se gradili na zemljiščih, ki niso imeli namembnosti in tako dalje in tako dalje. Da ne govorimo o tem, da so bili dokumenti, zahtevani za uspeh na razpisu, absolutno prenizkega ranga. DIP kot osnova za to, da boš uspel na nekem razpisu, zagotovo ni garant za to, da bo ta v praksi tudi izvedljiv. In, konec koncev naj se dotaknem tudi tiste zloglasne formule za izračun razvojnega indeksa, ki je bila uporabljena. V marsikateri regiji se s tem indeksom, vsaj v tistem prvem razpisu, nismo mogli strinjati, in zanimivo je da formule niso znali razčleniti niti v Umarju, ko so se jo lotili in poskušali priti do dna, kako je pravzaprav vse skupaj izračunano. Mislim, da je bilo poročilo Računskega sodišča nedvoumno, o tem niti ne bi več razpravljal. Na vsak način sem tudi jaz mnenja, da je treba evropska sredstva seveda počrpati. Dobro je, če nam to uspeva, ampak kozarce bomo pa dvignili in slavili šele takrat, ko bodo ti projekti tudi realizirani. Bojim se, da je realizacija katastrofalna, prenizka, tudi na račun tega, kar sem malo prej povedal. Zato mislim, da vsi tisti sklepi na matičnem odboru, ki smo jih sprejeli, so na mestu, in mislim, da tukaj bomo verjetno v prihodnosti lahko še marsikaj razpravljali.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah.
Spoštovane poslanke in poslanci, gospa ministrica. Na seji matičnega telesa so predstavniki Vlade izrazili skrb, da v rebalansu proračuna za letošnje leto bodo težko zagotovili kaj več investicijskih sredstev kot za pariranje oziroma za svoj delež pri črpanju evropskih sredstev. Vendar, kar veliko občin je še, ki niso zagotovile prostorske pogoje za program devetletke v osnovnih šolah, nimajo zadostnih prostorov za predšolsko vzgojo, za vrtce. Nekatere občine, kjer so to že uspeli zgraditi, pa so se morale tako zadolžiti, da sedaj nimajo več možnosti zagotavljati svoja sredstva za te evropske projekte. Na Ministrstvu za šolstvo, kjer bi morali zagotoviti sredstva za tiste projekte, nekateri so že kar nekaj let pripravljeni in čakajo predvsem na sredstva ministrstva, pravijo, da jih enostavno ni in da jih ni pričakovati. Vemo, da je v veljavi nov pravilnik, na osnovi katerega, če se projekt ne bo pravočasno pričel, bo potrebno preprojektirati, bodo dodatni stroški, ki jih morajo zagotavljati občine. Ti stroški niso sestavni del upravičenih stroškov za sofinanciranje. Zato predlagam, da poskuša Vlada iz tistih operativnih programov, za katere vemo, da ne bodo sredstva počrpana, ki so tudi do sedaj bila črpana v nizkem odstotku, nekako prerazporediti in zagotoviti tudi tem ministrstvom,da se te investicije izpeljejo, ker so v velikem zaostanku. Nekatere občine imajo otroke tudi po gasilskih domovih, ostajajo samo še farovži, da tja dajo svoje otroke, pa so projekti pripravljeni že kar nekaj let in tudi v načrtu razvojnih programov ministrstva. Apeliral bi, da Vlada poskuša poiskati v sklopu teh sredstev mogoče iz operativnega programa človeških virov ali kaj podobnega, mogoče tudi s spremembo kakšnega operativnega programa, tudi sredstva, da tudi na tem področju zagotovimo normalno funkcioniranje osnovnih šol oziroma programov devetletke. Dotaknil bi se še operativnega programa razvoja regij. Občine naj bi iz teh štirih milijard evrov počrpale približno 35 do 40%. Imamo 12 regionalnih programov, 12 regionalnih razvojnih svetov, 12 svetov regij, ki odločajo o teh projektih, ki gredo v nabor. Zadaj za temi programi so občinski proračuni, razvojni programi občin za več let naprej. Mislim, da je ta način črpanja oziroma izbira teh projektov bila dobro zastavljena, da občine imajo projekte, ali več občin skupaj, in čakajo na razpise za črpanje teh sredstev. Vemo tudi, da je država Slovenija obljubila Evropski uniji na določenih področjih rešitve pri ravnanju z odpadki, pri odvajanju in čiščenju komunalnih vod, pa tudi pri vodooskrbi, da do določenega roka zgradi to infrastrukturo. V občinah in nacionalnih združenih ugotavljamo, da je glede na višino primerne porabe ali sredstev, ki jih država dodeli občinam, to nemogoče. In zadnji čas je, da se tako občine kot tudi pristojna ministrstva usedejo. Sklepi, ki so bili na matičnem odboru sprejeti, mislim, da so dobri, da država naredi nek presek stanja, da se usedemo skupaj in vidimo realne možnosti, kako počrpati vsa sredstva, ki jih imamo na voljo, in kako čim več tudi zgraditi. Ne da samo razpravljamo o tem, temveč da se dejansko operativno lotimo teh projektov, ki so naši skupni, tako občinski kot državni. Lahko bi država imela že do sedaj - za kar ni kriva samo prejšnja vlada - nek načrt programov državnih cest, večjih državnih projektov in bi skupaj z občinami iskali neko sinergijo pri izvedbi teh projektov, tako občinskih, regionalnih ali državnih. Lahko omenim samo en projekt pri izgradnji avtoceste trenutno na tem zadnjem kraku, ko se je našla sinergija med izgradnjo infrastrukture v industrijski coni in gradnjo avtoceste. Ko je pri izravnavi terena v industrijski coni višek materiala in manjko pri izgradnji avtoceste in se to nekako pokriva, s čimer se znižujejo stroški pri enem in pri drugem projektu. Mislim, da bi lahko iskali v prihodnosti take sinergije v dobro vseh tudi pri črpanju evropskih sredstev. Tudi na tem področju imamo primer, ko je država na račun lokalne skupnosti oziroma argumentov lokalne skupnosti lahko vključila določen projekt ali lažje vključila določen projekt v črpanje kohezijskih sredstev. Mislim, da so občine in regijski sveti oziroma regionalni razvojni sveti v pričakovanju odziva razpisov. Mogoče je treba določene projekte res analizirati, kot so rekli kolegi. Omenil bi še to, kar je koleg Sajovic omenil, težave pri pripravi teh projektov, tako državnih kot občinskih, glede pridobivanja služnostnih pravic, lastninskih pravic, ki so osnova za pripravo teh projektov. Mislim, da je tu potrebna dokaj hitra reakcija Vlade na tem področju. Občine pa mislim, da imajo kar nekaj projektov pripravljenih in čakajo na razpis. Prosil bi, da so ti razpisi čim prej, da ne bo tako, kot je bilo 2007, ko je bil operativni program potrjen konec avgusta, pa smo do 15. septembra morali dati poročila, da so dela izvedena. Tudi gradbena sezona se bo pričela in mislim, da če hočemo letos kaj zgraditi, da je nujno, da so razpisi čim prej in da odpravimo, kolikor se da, pri naslednjih projektih tudi vse te administrativne ovire, da pridemo čim prej do teh projektov. Večje državne projekte, kot je danes bilo stališče poslanske skupine SD, pa mislim, da je iluzija pričakovati, saj je minister za promet sam izjavil, koliko let je potrebno, da se od umeščanja v prostor, do projektov, do razpisov pričnejo takšni večji projekti. Dajmo tisto, kar je pripravljeno, čim prej izkoristiti in čim več sredstev počrpati.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gvido Kres.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Ker vladna koalicija vztrajno predstavlja svoj pogled o slabem črpanju evropskih sredstev, naj ponovim nekaj neoporečnih dejstev, s katerim stopam v bran bivšega ministra gospoda Ivana Žagarja, ministru iz vrst SLS-a. Računsko sodišče v posebnem poročilu o sredstvih Evropske unije v zaključnem računu ugotavlja, da je bilo iz naslova evropskih sredstev realiziranih le malo manj kot 60% načrtovanih prihodkov. Ta podatek ne odraža dejanskega stanja. Edino relevantno obdobje za ocenjevanje uspešnosti črpanja evropskih sredstev je obdobje, ki zajema celotno programsko obdobje, ne pa podatki o črpanju sredstev znotraj posameznega proračunskega leta. To vprašanje so na takšen način rešile tudi že nekatere druge članice Evropske unije. Po podatkih, ki so nam na voljo za datum 31.12.2007, je Slovenija za programsko obdobje 2006-2008 na nivoju strukturnih skladov realizirala delež izplačil iz proračuna v višini 94%, delež zahtevkov za izplačilo, posredovan na plačilni organ Evropske unije, pa je na ta dan znašal 80%. Po podatku, da je delež podpisanih pogodb na ta datum znašal 107%. Situacija se danes verjetno približuje maksimalnemu izkoristku. Iz kohezijskega sklada pa je bilo na področju prometa na ta dan porabljenih 51% sredstev, na področju okolja 37%, ob tem da, morajo sredstva biti porabljena do konca leta 2010 - torej je čas za akcijo, ne pa za prepričevanje, kdo ima prav in kdo ne. Tudi podatki za programsko obdobje 2007-2013 na ta datum kažejo, da je bilo razpisanih oziroma potrjenih že za 1,5 milijarde evrov projektov od skupno 4,1 milijarde sredstev, ki so na voljo za to obdobje, torej že kar 33%. Seveda pa je sedaj odgovornost vladne koalicije, da zagotovi nadaljevanje črpanja preostalih sredstev. Neuspeha na tem področju vladna koalicija ne bo mogla naprtiti prejšnji koalicije. Torej, nikakor se ne moremo na podlagi teh podatkov in dejstev strinjati z oceno Računskega sodišča in s pavšalnimi ocenami, ki se pojavljajo v javnosti, da Slovenija slabo izkorišča črpanja evropskih sredstev. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je bila realizacija črpanja uspešna, seveda pa nikoli ne smemo biti zadovoljni in želim, da bi bili v prihodnosti še uspešnejši oziroma najuspešnejši v EU ali še več. V sklepih Odbora za lokalno samoupravi in regionalni razvoj bi v prvih dveh mogoče šel še skozi, medtem ko potem naprej se pa samo nekaj kontrolira, nekaj gleda za nazaj. Mislim, da se s tem troši prepotrebna energija, in tudi mislim, in prepričan sem, da je v Sloveniji tako kot na vseh področjih tudi tukaj problem s kvalitetnimi kadri in ne vem, kako se bo to vse lahko uredilo, če se bomo ukvarjali samo s tem, da bomo nekaj revidirali, nekaj gledali, nekaj pregledovali, ne pa zrli naprej. Torej, če lahko vse te zadeve pregledate, ob tem da ne škodujete tekočim delom, da se lahko res kvalitetno pristopi k črpanju v prihodnosti, potem ni problema, naj se realizira za nazaj in vidi, ker potem bi lahko dobili dobre podatke, kako bo naprej. Želim vam veliko uspeha in veliko delovne moči.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dejan Levanič.
Hvala lepa za besedo. Drage kolegice in kolegi! Ko pogledamo vse podatke, ki pričajo o tem, kako smo koristili evropska sredstva, da smo zamudili kar nekaj priložnosti v preteklem mandatu, jaz upam, da bomo to lahko nadoknadili. To bi bilo še posebej potrebno zaradi obdobja, v katerega prihajamo oziroma smo se znašli, torej velike gospodarske in finančne krize, in da skušamo kar se da najbolje izkoristiti državne službe, da čim prej stopijo v akcijo in izvedejo tisto, kar lahko. Moram reči, da sem navsezadnje malo začuden, da se zdaj nekateri strinjajo s podatki Računskega sodišča, drugi ne, kljub temu pa je to neka osnova podatkov, ki pričajo o realnem stanju v Republiki Sloveniji. In prav je, strinjam se z vsemi tistimi, ki govorite, da ni treba prelagati krivde na ene ali druge, ampak je treba skupaj iskati rešitve, da bomo lahko počrpali čim več evropskih sredstev v prihodnje. Kljub temu pa, če pogledamo podatke zaključnega računa državnega proračuna za leto 2007, je mogoče ugotoviti, da je bilo v državnem proračunu realiziranih 60% načrtovanih prihodkov, kar pomeni, da ni bilo realiziranih za 235 milijonov evrov načrtovanih prihodkov. In če to nekako potegnemo skupaj, vidimo, da so vplačila sredstev v evropski proračun za 8,7 milijona evrov presegla prejeta sredstva iz evropskega proračuna. Torej, drage kolegice in kolegi, mi vračamo denar v Evropsko unijo, namesto da bi ga izkoristili. Najnižja realizacija, le 25%, je izkazana pri prejetih sredstvih iz strukturnih skladov. Računsko sodišče je ugotovilo, da tako majhna realizacija na področju strukturnih skladov ni le posledica dinamike črpanja, o kateri smo govorili danes, ampak tudi in predvsem zaradi neustreznega načrtovanja, ki je temeljilo na neustreznih predpostavkah. Na neustrezno načrtovanje plačil Republike Slovenije iz evropskega proračuna je opozorila tudi Evropska komisija, saj je po njeni oceni napaka pri napovedih za leto 2007 v Sloveniji znašala 101%. To je ogromna številka in je številka, nad katero se moramo zamisliti, in je številka, ki je največja med vsemi državami članicami Evropske unije. Povprečje napak, toliko v vednost, vseh ostalih držav članic Evropske unije sicer znaša 12%. 12% proti 101%, kar velja za Slovenijo, je zaskrbljujoč podatek. V zvezi s tem, tudi ko smo govorili, kaj bo Vlada naredila v prihodnje in kaj dela na tem področju, ste lahko tudi sami zasledili, da je že sprejela določene ukrepe oziroma predvidela določene aktivnosti, zlasti glede boljše koordinacije ministrstev in agentov v celotnem sistemu. Vlada je že ustanovila tudi tako imenovano koordinacijsko skupino, pri čemer bo skušala okrepiti sistem črpanja, ga narediti učinkovitejšega, tudi bolj proaktivnega, predvsem kar se tiče organov upravljanja, vzpostaviti tesnejše sodelovanje z resorji, v okviru proračuna poiskati rešitve za finančno spremljanje projektov in plačil in tako naprej. Kar nekaj projektov je na papirju že realnih, torej že živijo. Jaz verjamem, da ministrica s svojo ekipo ve, kaj dela in to se vidi že na rezultatih, ki jih pripravljajo oziroma so jih pripravili v mesecu decembru, januarju 2009. Za vaše vedenje je treba seveda povedati, da je bilo od decembra 2008 do januarja 2009 za projekte kohezijskega sklada s strani Evropske komisije skupaj 8 milijonov 687 tisoč prilivov v državni proračun Republike Slovenije, da je bilo v februarju 2009 na Evropsko komisijo posredovanih 9 zahtevkov za plačilo na podlagi certificiranih izdatkov v skupni višini 18 milijonov in tako naprej. Tukaj je še veliko projektov, ki že tečejo, veliko zahtevkov, ki so bili zahtevani na naslov Evropske komisije, kar je nekako zelo dobro videti in za pozdraviti. Kolegu poslancu bi tudi sporočil, da ko smo prej govorili o Škofji Loki, je tudi ta projekt notri, kjer je bilo v mesecu januarju s strani Jaspers že izdano pozitivno zaključno poročilo, in še bi lahko našteval. Rad bi videl, da naslednjič, ko bomo sedeli v Državnem zboru ali ko bomo spet naredili neko analizo - katera sredstva in koliko smo jih počrpali, da bomo lahko bolj pozitivno gledali v tej smeri. Reči moram smo to, da realizacija prejetih sredstev iz Evropske unije v državnem proračunu jasno kaže, da smo vse od leta 2005 bili na tem področju zelo neuspešni. Na področju kohezijske politike je bila realizacija le 31% v letu 2007, najslabše črpanje sredstev iz Evropske unije pa je bilo ravno v letu 2008, ker je Sloveniji v državnem proračunu uspelo počrpati le 46% načrtovanih sredstev in zaradi tega je država nakazala 64 milijonov evrov več v proračun Evropske unije, kot je iz njega finančnih sredstev tudi prejela. To je seveda stvar za zamisliti. Izpostavil bi tudi opozorila, da v Slovenji ni institucije, ki bi celovito spremljala podatke o prilivih iz evropskega proračuna in v tem primeru tudi pozval službe Vlade, da vzamejo problem kot zelo resen, da ne bomo, kot sem že rekel, v prihodnje ponovno sedeli v poslanskih klopeh in prebirali enako slabe podatke, kot jih imamo danes pred seboj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Anderlič.
Spoštovani. Prepričan sem, da točka, pri kateri razpravljamo o tem, koliko procentov, koliko jurjev denarja je kakšna občina počrpala iz nekega naslova ali ni, ne sodi na Državni zbor, ampak bi Državni zbor moral razpravljati o politiki, o strategiji, o načinu izvajanja nekaterih projektov, ki si jih je država zadala. Jaz bi to celotno današnjo razpravo in na treh sejah Komisije za nadzor proračuna in na Komisiji za lokalno samoupravo označil z enim pregovorom, ki ga uporabljajo v tistem delu, od koder tudi sam prihajam, in sicer celo leto so nam govorili, da imamo deficit, na koncu so pa povedali, da imamo izgubo. Pomeni, stvar je preprosta, mi smo na tem področju šibki, politike, ki so bile zastavljene zelo daleč nazaj, se ne izvajajo tako, da bi bili rezultati optimalni. Nemogoče je razumeti, da bivši minister za lokalno samoupravo v štirih letih ni znal pojasniti, kaj je tam delal, in da je za to moral napisati odprto pismo gospodu predsedniku Vlade - zaboga, kako le, da je bil uspešen! Pa sem ga videl na mnogih televizijskih oddajah, na mnogih mitingih, ampak dejansko gre za to, da mi tukaj nismo uspešni. Ta točka dnevnega reda nosi napačen naslov. Mi ne govorimo o črpanju evropskih sredstev, ampak govorimo o tem, kako uspešni smo pri porabi tistega, kar namenjamo v skupni evropski proračun za namene, ki jih po postopku, kot je predpisan v Evropski uniji, lahko namenimo za lastne potrebe v infrastrukturi iz enega, drugega, tretjega, petega, ne vem katerega naslova. To je vse! In zavajanje slovenske javnosti je bilo vseskozi od začetka, da mi "tobože" iz te Evrope ne vem kaj črpamo. Zdaj je mladi gospod rekel, da smo neto plačniki smo bili v letu 2008 pa v 2007 in tako naprej v ta evropski proračun. Mehanizmi so nam dovoljevali, da bi bili uspešnejši, kot so bile nekatere države, Portugalska, Španija, Grčija in tako naprej. Mi smo v predpristopni strategiji še nekako dihali, slabo smo bili pripravljeni, ampak, če se primerjamo s tistimi državami v času pridruževanja in v času po vstopu v Evropsko unijo, so primerjave katastrofalne; in to je treba preprosto povedati. Nisem pristaš centralizacije, ampak to je edina točka, katero bi morali v Sloveniji vzeti zelo resno in vse stvari, ki so iz različnih naslovov, voditi iz nekega centra. Morali bi imeti nekega liderja, nekoga, ki bi imel pregled. Kaj je z napačno politiko pri uvedbi vinjet, da nam zadržijo 88 milijonov evrov, da stoji še nadaljnjih 70 milijonov evrov in tako naprej. In zastonj je, da nekateri sprašujejo v Državnem zboru, kako je bil učinkovit sistem vinjet in kako smo ne vem kaj pokasirali. Prištejte zraven še to, kar smo zamrznili zaradi napačne politike. Ampak to zaradi tega, ker najbrž levi in desni nista vedela, kaj počneta. Minister Žagar si je prizadeval, skoraj da ubijal, da bi dokazal, kako je minus plus, na drugi strani mu je minister iz iste stranke zamrznil 88 milijonov evrov. Ampak za nazaj nima kakšnega smisla razpravljati. To bodo oni na eni klavzuri že razčistili, ker bodo zlahka se pomenili med seboj. Moja želja je, in v teh poročilih se res ne da nikjer ugotoviti, kaj je tisto, kar bi bilo priporočilo za danes, jutri, pojutrišnjem. Moje mnenje je, ker se s tem posebej ne ukvarjam, ampak spremljam kolege, ki se na teh odborih ukvarjajo s temi vprašanji, da bi dejansko ne naložili, lahko tudi, ministrici brez denarnice, da ji naložimo vse to breme, koordinacijo, ampak vse brez denarnice. Če bi imela denarnico, bi lahko kaj naredila, tako pa [[...]]Saj se šalim, vem, da je brez listnice. Menim, da gre preprosto za to, če ne bomo vse te politike potegnili skupaj, določili nekega liderja, nekega sekretarja, ne vem koga, ki bo vendarle imel ta pregled tako daleč, da bodo stvari pregledne, ampak to od razpisov do projektov, do spremljanja črpanja, do kontrole nekaterih uradnikov. Jaz se strinjam, da marsikakšna zadeva, ko ljudje razlagajo, zakaj kakšen projekt ne gre skozi - zaradi vejice, pike ali česa drugega -, da je tudi stvar šikanozne obravnave določenih primerov. Nekatere stvari se forsirajo, druge se dajejo v predale. To je v tej državi javna skrivnost. Vsi vedo, ampak tisti, ki so tam, pa tega ne razrešijo. Zgolj dobronameren predlog, kajti mislim, da nobenega niti ne obtožujem niti ne vem kaj, ampak če ne bo pregleda v celoti, potem teh rezultatov ne bo. Res bi rad slišal, kaj je zdaj, ker v teh poročilih Komisije za lokalno samoupravo nisem mogel zaslediti, kdaj se bodo sprostila ta sredstva za gradnjo infrastrukture oziroma avtocest, kajti če pravilno razumem, ne samo teh 88 milijonov evrov, ampak tudi teh, ki so bili v letošnjem letu že odobrena sredstva za to infrastrukturo, ker se nanašajo na isti problem. Torej, gre za to, da dokler ne bo spremembe vinjetnega sistema ali pač uvedbe vinjet za krajši čas - zdaj se ne bom spuščal v to, ali je bil to zgodovinski dosežek ali je bila to ne vem kakšna zasluga za dobro Slovencev in Slovenk, sam mislim, da je bila katastrofalna škoda. In zgodovina bo pokazala, da so nekateri naredili veliko škodo. Ampak, kaj to pomeni za sprostitev teh 88 milijonov evrov in že odobrenih sredstev, ki naj bi bila 19. januarja oziroma 28. januarja za dve resni avtocestni navezavi v Sloveniji. Razumem, tako kot so sporočila iz Bruslja, da bodo ta sredstva tudi zamrznjena, ne glede na to, da so odobrena, dokler se ne bo politika v Sloveniji spremenila. To bi res želel,da odgovorite, ker v poročilih nikjer tega ni. Na komisiji za lokalno samoupravo, ko sem spremljal, pa predstavnica Ministrstva za promet tega ni mogla obrazložiti, ker ni imela očitno vseh podatkov. Rad bi na koncu rekel to, da če kaj, potem je ta točka pomembna za to, da se zavemo, da ne govorimo o tem, kdo je kriv, kdo bi moral kaj - in tako naprej, ampak da vsi tisti, ki smo pač v teh javnih službah naredimo vse, da bomo tako organizacijsko kot tudi kompetentno postavili vso stvar tako, da bo Slovenija porabila vsaj tisti denar, ki ga vplača v evropski proračun - po poti, o kateri sem prej govoril, lahko pride nazaj. Bil bi vesel, če bi bil še kakšen evro več, ampak to je druga diskusija.
Hvala lepa. Gospa ministrica, ker ste bila večkrat omenjeni, kadarkoli želite, se lahko prijavite k razpravi. Besedo ima gospod Vili Trofenik.
Hvala za besedo. Uvodoma bi rad pojasnil nekatere stvari, ker so nekateri predhodniki celo v stališčih poslanskih skupin navajali nekatera dejstva oziroma stvari, ki ne držijo. Naprej gospodu Černaču, čeprav ga ni, in nimam navade govoriti o ljudeh ali njihovih izjavah, ko niso prisotni, pa kljub temu. Državni zbor je v začetku novembra lanskega leta sprejel odlok o sestavi in pristojnosti delovnih teles in pod točko 10 je Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj predzadnji in zadnji v alineji piše, citiram, "spremlja izvajanje nalog splošnega upravljanja za potrebe evropskih strukturnih skladov in kohezijskega sklada, ki izhajajo iz veljavnega pravnega reda EU s področja kohezijske politike in," v zadnji alineji, "druge zadeve, povezane s področjem lokalne samouprave, regionalnega razvoja evropske kohezijske politike." To se pravi, ni bilo nobenih zlorab ali kaj podobnega, kot nam je poskušal podtakniti odboru, ki ga vodim oziroma članom ali večini v tem odboru. Nadalje je trdil, da smo zlorabili, tisti, ki smo istočasno člani Komisije za nadzor proračuna. Mi smo izkoristili proceduralno ali poslovniško določilo, da lahko določeno število članov Komisije za nadzor javnih financ zahteva od Vlade določene podatke. In tako smo dobili poleg poročila Računskega sodišča, ki je bil povod, to sem povedal v uvodu našega stališča naše poslanske skupine, še poročilo Vlade, ki ga je pripravila Služba za lokalno samoupravo in regionalni razvoj in dobili smo tudi podatke ali odgovor Vlade s tabelami, ki tehtajo nekaj kilogramov - na žalost so neobdelane, s podatki, kar vse skupaj predstavlja ustrezno ali vsaj delno ustrezno ali pretežno ustrezno podlago, da bi lahko razpravljali o tej pomembni problematiki, kakor je koriščenje evropskih sredstev. Kolega Jakob Presečnik, na žalost ga ni, je svojo diskusijo oprl v ugotavljanje razlik med mano osebno, ki še svojih stališč sploh nisem imel prilike povedati, in gospo ministrico - upam, da se bo to ministrici štelo se v pozitivo ne pa v negativo oziroma da se ne bodo ponavljale takšne scene in dogodki kot v preteklem mandatu, ko je prišel takratni minister ali pa, če sem se pogovarjal z njim službeno ali pa privatno, je imel vedno angela varuha, ker so se očitno bali, da bi ga s čim okužil. Pa to mimo grede. Rad bi se vrnil na izhodišče: problem koriščenja evropskih sredstev je problem med Evropsko unijo in Republiko Slovenijo. Šele potem, v naslednjem koraku nastane to problem med proračunom Evropske unije in slovenskim proračunom, čeprav se v celoti ne odraža v slovenskem proračunu. Seveda, gospod Vizjak je govoril še o nekaterih zadevah kot predsednik komisije, ki je res pristojna za nadzor javnih financ in bi s tega zornega kota o poročilu Računskega sodišča o problematiki črpanja ali o tem, kako se to vidi v zaključnem računu državnega proračuna, konkretno leto 2007, lahko marsikaj sklenili oziroma marsikateri ukrep predlagali, pa komisija tega ni želela. V osnovi zavračam vse, kar se mene osebno tiče, kakršen koli poskus obtoževanja ali iskanja krivcev za takšno stanje, kot je. Dejstvo je, da je to problem med državo Republiko Slovenijo in Evropsko unijo; da so na tej relaciji odgovornosti Vlade, ministrstev, služb in ostalih, ki pri tem sodelujejo, seveda evidentne, vendar odločitev, da je treba v temu trenutku razpravljati na plenarni seji o tej problematiki, je več kot dobra, sem globoko prepričan, in potrebna, ker pač iz slabosti, da ne bom rekel napak, iz preteklosti, ki pa niso samo na račun pretekle vlade, segajo še nekaj nazaj, če so odkriti, je nujno potrebno. V vseh nastopih na komisijah oziroma odboru in komisiji se na današnjih razpravah poskuša z nekim odmikov od izhodiščnega problema prikazati oziroma zamegliti dejansko stanje. Ampak, Računsko sodišče je cilj svoje revizije usmerilo izključno v vprašanje preglednosti - evidentiranja tako prilivov kot odlivov. Računsko sodišče se ni vtikalo v učinkovitost črpanja in smotrnost. To, upam, da enkrat še pride in takrat bomo imeli očitno še hujše zadrege. Seveda, če gremo na vprašanje preglednosti prikaza prejetega in vplačanega, pridemo takoj do problema načrtovanja in evidentiranja, kar je oboje po ugotovitvah Računskega sodišča, ki jih moramo pritegniti, ni možno polemizirati s temi ugotovitvami, ker so elementarno jasne, problem. V letu 2006 kot zadnjem letu pretekle perspektive smo načrtovali, "smo" - ni dobra izjava. Vlada nam je ponudila proračun, mi pa smo ga sprejeli - Državni zbor - ne glede na to, da bo načrpano oziroma možno pridobiti 450 milijonov. Uspelo nam je pridobiti dobrih 348, vplačali smo slabih 288, imeli smo plus 60,5 milijonov z vidika ali pozicije državnega proračuna. Drugih podatkov niti nimamo za drugi dve poziciji, ki bi ju bilo treba še ugotoviti. V letu 2007 je ravno tako Vlada načrtovala, Državni zbor pa seveda to potrdil, da bo 582 milijonov. Prejetih je bilo 347, gre za razliko 235. To je dejstvo! Zakaj je bilo načrtovanje v takšni višini v prvem letu, ko je možno koristiti dejansko iz pretekle perspektive in iz nove perspektive in na katerih podlagah se je to načrtovalo? Tega ne vemo! To zahtevamo in pričakujemo v predlogu sklepov, da Vlada oziroma ustrezni resorji to ugotovijo, da se ta napaka ali slabost ali kakorkoli to zavijemo v kakršenkoli celofan ne bi več ponavljala. Ne želim polemizirati in govoriti že o sklepih in kontrasklepih in o podobnem, ampak vsaj nekaj poglejmo. Nekdo poskuša slovenski javnosti in nam v Državnem zboru na nek način, oprostite izrazu, "nas posiliti" z ugotovitvijo, da je bilo v preteklosti dobro in to dobro je treba ohraniti. Ja, pa hudiča poglejte to dobro se je že v letu 2008, ne bi rad ponavljal številk, ki so danes bile, zgodilo, da to ni več razlika med načrtovanimi in realiziranimi 235, ampak je ta razlika že 420 - milijonov evrov seveda. In potem pride že do takšnega, "čez prst" zaključka na podlagi predlaganega rebalansa, v katerem baje Vlada znižuje pričakovanja. Edino odgovorno, edino pravilno! Ne to, kar je bilo narejeno pri zadnjih dveh rebalansih za proračun 2008 in 2007, ko se je načrtovana sredstva dvigovalo, da se je situacija še poslabšala, da je razlika med načrpanim ali prejetim in tistim, kar je bilo načrtovano, še večja. Danes je bilo nekaj zelo logičnih zaključkov, ki jih do zdaj nisem slišal v Državnem zboru. Ne bom jih ponavljal, ampak velja tudi igra oziroma to bi spadalo na tisto znano razpravo o zaključnem računu - kaj bi bilo, če bi bilo, da ne bi bilo minusa 235 milijonov. Vsak lahko sam izračuna! Lastna udeležba je praviloma med 16 in 17%. To pomeni na sredstva EU zaokroženo 21%. Če 235 milijonov izračunate 21%, dobite nekaj manj kot 50 milijonov. To bi bilo treba zagotoviti na obeh nivojih v letu 2007, na lokalnem in državnem. Ker tega delilnega ključa vam nihče noče povedati, vsaj v gradivu ga ni - kljub zahtevam -, bi ga bilo treba zagotoviti iz lastnih virov; del zagotovo iz državnega proračuna. Potem bi bili zaključki v državnem proračunu, ne glede nato kakšen je bil sprejet in kako je bil sprejet, še bistveno drugačni. Ne bomo pa rekli,da je to na nivoju špekulacije, lahko menijo, da je to na nivju špekulacije, tako kot lahko tudi trdimo, da je plan 582 načrtovanih milijonov evrov v letu 2007 špekulacija. Sam tega ne trdim, ampak da si ne bi kdo privoščil takšnih zaključkov. Ni opravičila za ugotovitev Računskega sodišča, da evidentiranje v zaključnem računu državnega proračuna ni ustrezno v letu 2007. To ni prva ugotovitev. Treba je prebrati še nekaj poročil Računskega sodišča nazaj in ta ugotovitev se ponavlja iz leta v leto. Zopet bom rekel, da na nivoju špekulacije! Očitno je nekomu tako ustrezalo, da ni ločenega prikazovanja, zlasti v letu 2007, ko je na strani prihodkov bilo treba ločeno prikazati prihodke iz prejšnje finančne perspektive in prihodke iz tekoče, ali, če hočete, nove finančne perspektive. Takrat bi vsak videl, če računa kaj ali ne, da je tista realizacija v letu 2007 pod 10% - ne bom dobesedno, ampak v vsakem primeru je pod 10%. To se pravi, gre za problem načrtovanja, gre za problem evidentiranja in s tem ni možno polemizirati. To so dejstva, ki jih je treba sprejeti in jih čim prej odpraviti. Danes nihče ni - tistih, ki poskušajo videti tu neko zaroto pri ugotavljanju problematike. Jaz jih moram razočarati, da nobenih zarot ne vidim in tudi ne bi želel v njih sodelovati, resno pa sem zaskrbljen, če ne bo prišlo do izboljšanja. Naj mi ministrica z ekipo ne zameri, jaz tudi ne pričakujem, razen tega delnega zmanjšanja v rebalansu, ne vem kako pozitivnega napredka v letošnjem letu, ker vem, da ni orodja, s katerim bi presejali projekte, za katere so podpisani sklepi, za katere so podpisane pogodbe in da bo iz tega nastalo še cel kup problemov. Zakaj? Nekateri so trdili, kako je vse o.k. z obdobjem do zaključka do 2006. V rebalansu, ki je objavljen, v materialih, teh kilogramih, ki smo jih dobili, so notri projekti, ki jih danes še vedno ni mogoče zgraditi. Za njih so podpisani sklepi, za njih so podpisane pogodbe, ne izpolnjujemo pa elementarnega pogoja, o tem je že nekdo tu danes govoril, da bi lahko dobil za njega, bom zelo poenostavil, gradbeno dovoljenje. Da ne bo podtikanja. To sega tudi še bolj nazaj kot je prejšnje vlade. Ali pa: odgovornost gre še nazaj, zlasti za nekatere projekte v turizmu in za nekatere stvari tam slabo počrpane pa tudi na področju državne infrastrukture, ker tu včasih pride do mešanja pojmov. Sam sem od takrat, ko sem sklical prvo sejo in uvrstil to točko na dnevni red z globokim prepričanjem, da je to nujno potrebno, zlasti ker to ni napravila Komisija za nadzor proračuna in ker smo morali počakati, da je službi Vlade uspelo zbrati podatke. Jaz se moram tu na nek način opravičiti, da ne bo ministrica mislila, da gre nanjo osebno in na sodelavce. Dejstvo je to, kar je ugotovilo tudi že Računsko sodišče, da ni sistematične organizirane baze podatkov, kjer bi v vsakem trenutku lahko pogledali, kakšno je stanje na trenutek [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]Zato tudi metodološko gradivo ni enovito. Zelo zanimivo, mogoče so nekateri, ki vidijo zaroto v današnji točki in ugotovitvah in želji po spremembah. Ti sklepi, ki jih predlagamo, niso nič drugega po našem globokem prepričanju, kot instrumenti, ki bi naj izboljšali situacijo. Naj tisti, ki se bojijo pregledov za nazaj - to me, veste, spominja na dijake ali pa učence pred ocenjevanjem. Vsi se bojijo spraševanja, testov, šolskih nalog ali pa izpitnih nalog - pravilom kdo: tisti, ki niso pripravljeni! Tisti, ki so pripravljeni vsaj solidno, se nobenih preverjanj "ne bojijo" - pod narekovajem. Sam ne vidim, zakaj bi bili potrebni strahovi za preverjanje nekaterih odločitev iz preteklosti. Zlasti za tiste, za katere vemo po kraju in naslovu projekta, da ga ni možno zgraditi, pa je notri; tisti, ki zlorabljajo naslove projektov; tisti, ki so navzkriž z veljavnimi regionalnimi razvojnimi programi in še marsikaj bi našteli. Danes sem hotel ilustrirati, pa se mi je zgodila smola, bom ob prvi naslednji priliki, "politični zemljevid" - pod narekovanjem, Republike Slovenije. Ko govorim o političnem zemljevidu govorim o občinah in statističnih regijah, na katere je treba projicirati število sklepov, število pogodb, vrednost sklepov in vrednost pogodb. Potem je treba to postaviti vis ŕ vis - to, o čemer je kolega Perne govoril - indeksom, skozi katere naj bi številčno pokazali stopnjo razvitosti, pa pride do zanimivih rezultatov! O rezultatih ne bom govoril, dokler ne bo gradivo v celoti izdelano in tudi preverjeno. V vsakem primeru pa vam lahko garantiram, da so rezultati sila zanimivi. Saj delno se da tudi brez računalnika napraviti, tudi če prelistaš samo nekaj. In verjamem, da se nekateri tega bojijo in zato poskušajo z diskreditacijami nadaljevati. Sam sem ničesar ne bojim, želim le, da bi teh približno pet milijard evrov iz nove finančne perspektive bilo počrpano ali, bom boljše rekel, uporabljeno tako, da bi Slovenke in Slovenci boljše živeli. To je eden redkih finančnih virov, ki je praktično zagarantiran, ne glede na bližnjo prihodnost, ki nas čaka zaradi takšne ali drugačne krize. Res pa je - približno je malo karikiral in malo potenciral kolega Anderlič -, da je do zdaj praktično to samo slovenski denar, čeprav je treba biti pošten, da strogo matematično smo bili vse do lanskega leta bili prejemniki, če gledamo zadevo kompletno v tretji poziciji, ko gre za odnos med Evropsko unijo in Republiko Slovenijo, ker odnosi so ali pozicije so tri: proračun - evropski proti slovenskemu proračunu je ena pozicija; potem so tisti, ki so izvenproračunski prejemniki - so na slovenski strani druga pozicija; in tretja pozicija je celota ali vse skupaj; vendar je pa vsako pozicijo le za sebe treba poznati, znati in jo razumeti, da bi lahko razumeli celoten problem in imeli tudi celoten pregled. In marsikaj se bi dalo še povedati. Seveda je pa treba pustiti še nekaj časa kolegom, se opravičujem, ampak vseeno: Sam se dosti bolj bojim trenutka, ko bo Računsko sodišče ali kdo drug, bog daj, da bi slovensko Računsko sodišče prej kot kdo iz tujine, ugotavljal učinkovitost in smotrnost porabe sredstev, ki jih dobivamo iz evropskega proračuna, pa naj bodo v tem trenutku pretežno slovenska ali kakšna druga. Takrat bomo v bistveno večji zadregi in takrat ne bomo govorili z argumentom, da je v vsaki slovenski vasi tabla, ki govori o sofinanciranju kakšne preplastitve kakšne javne poti na pokopališče - dobesedno na pokopališče - da ne bo v prenesenem kaj o pokopališču in vračanju. Namreč, tudi to se vidi skozi projekcijo sklepov in pogodb, da gre relativno ogromno sredstev tudi za tako imenovane preplastitve javnih poti, brez da bi znali povedati koliko prinese to k splošnemu razvoju. Pa ne to - je mogoče prezahtevno - ampak da bi znali pogledati, ali je pod tem dotrajanim asfaltom takšna podlaga, da jo je odgovorno mogoče sploh preplastiti. Tudi o tem nas bodo vprašali. V sosednjih državah so to pogledali, ne samo vprašali, in marsikatera občina je tudi v tujini bankrotirala zaradi tega. Tega ne želim, se pa bojim, da je velika verjetnost, da se bo tudi pri nas kaj takšnega zgodilo. Spominjam se ali pa poskušam obuditi opozorilo bivšemu ministru pred nekaj meseci, ki pa me je zavrnil, kljub temu da sva imela zelo dobre odnose na osebnem nivoju: "Ja, kaj pa, saj to ni problem, podpisali smo pismo o zaupanju!" Pismo o zaupanju, oprostite, pa balkanske razvade in navade ne gredo skupaj na evropskih standardih in v evropskem okviru kulturnem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Černač, ste bil omenjeni? Izvolite.
Hvala lepa. Še enkrat lep pozdrav! Torej, kolega Trofenik ne more iz svoje kože, ne vem, s čim je toliko obremenjen. Ampak, manipulacija oziroma zloraba, ki se je zgodila, je brez primerjave, brez primere. Temelj za razpravo je poročilo Računskega sodišča. Razprava se je začela 12. januarja na vašo zahtevo na izredni seji Komisije za nadzor proračuna, potem ste zahtevali dodatna gradiva in ko ste jih dobili in ko ste videli, da niso za vas ugodna oziroma da ne pritrjujejo vašim ugotovitvam, je kolega Trofenik sklical Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj 22.1. in vlekel to sejo s številnimi prekinitvami do 11. februarja. Potem se je zaključila tudi seja Komisije za nadzor proračuna, bilo je obravnavano poročilo, sprejeti sklepi - ničesar od tega danes nimamo na tej seji. Gre za zlorabo, za zlorabo parlamenta! Danes tudi proceduralno ta točka ne izpolnjuje pogojev za razpravo. Tu bi morali sedeti vsaj finančni minister, gospod Gaspari, minister za razvoj, ki je v bistvu šef in zaradi česar o vsem tem razpravljamo, ker želi imeti roko nad temi sredstvi, da smo pošteni; tako kot želi imeti roko nad SID banko, kjer jih bo 5 od 7 ali 9 imenoval v nadzorni svet; gospod Lahovnik, minister za gospodarstvo; gospod Svetlik, ker imamo kup sredstev iz tega vira, o katerih danes razpravljamo. Skratka, polovica Vlade, vključno s predsednikom, bi morala danes sedeti tukaj, da bi bili izpolnjeni proceduralni pogoji za obravnavo te točke. Sedi samo ministrica za regionalni razvoj, s področja, ki je bilo dokazano v preteklem obdobju eno izmed uspešnejših, kar se tiče koriščenja evropskih sredstev. To so dejstva, ki so zapisana v dokumentih, ki jih imamo [[...]]
Gospod Černač, dajte razmisliti, ali je to, o čemer govorite, pojasnilo, ki ste ga dolžni dati v repliki.
Dovolite, gospod Trofenik je govoril o tem [[...]]
To so obtožbe, zakaj je ta točka uvrščena na dnevni red. Lepo prosim!
Gospod Trofenik je govorilo tem, da sem manipuliral s podatki, zakaj ne obravnavamo poročila Komisije za nadzor, češ da je Komisija za lokalno samoupravo edina pristojna za razpravljanje o tej zadevi. Vemo, kaj piše v poslovniku, in vemo tudi, kako so stvari potekale. Ampak to ni edina manipulacija. Tako kot ste manipulirali s podatki ob zaključnem računu za leto 2007, tudi s poročilom Računskega sodišča, manipulirate s tem istim poročilom tudi danes večkrat že v tej razpravi. Me pa preseneča, da je do ugotovitve, da se manipulira, prišel celo gospod Trofenik sam, ki je zdaj ob zaključku razprave pa povedal, da v letu 2007 nismo bili neto plačniki. Sam je povedal, da je treba gledati vse tri račune, kar je napisano na straneh od 28 do 30 poročila Računskega sodišča, niti ne na teh treh straneh, dveh in eni tretjini. Minuto časa rabite, da si to preberete. Tako prosim vas, gospod Trofenik, da po nemarnem ne omenjate mojega imena, še posebej ne takrat, ko nisem prisoten. Hvala lepa.
Gospod Černač, ugotavljam, da ste večkrat kršili poslovnik. Niste povedali pojasnil, ki bi jih bili dolžni povedati, prekoračili ste in niste upoštevali mojih opozoril. Vem, da je to težko, ampak lepo prosim, dajte se disciplinirati v okviru poslovnika tudi vi. Hvala lepa. Gospod Trofenik, ima besedo kot predlagatelj. Izvolite.
Sam ne bom šel v širino in kršil poslovnika. Gospodu Černaču - če bi bil v dvorani, bi slišal - svetujemo, da prebere magnetogram, pa tudi tisti del magnetograma, ko sem edini povedal tri pozicije za neto - danes, tu v Državnem zboru - za leto 2007. Da je pa bila seja v nadaljevanju, pa je bilo izključno zato, ker Vlada in ministrstva niso mogla pravočasno servisirati s podatki. Dve poročili smo dobili - ne samo Računsko sodišče, to je samo povod - in poglejte si materiale, pa se boste zagotovo izognili takim zaključkom, kot ste jih zdaj navedli. Hvala.
Hvala lepa. Upam, da nadaljujemo z razpravo. Za razpravo se je prijavila gospa ministrica, odgovorna za lokalno samoupravo in regionalno politiko, mag. Zlata Ploštajner. Izvolite.
V razpravi, ki je potekala, je bilo sproženih kar nekaj vprašanj in v bistvu v svoji funkciji, v kateri nastopam, seveda nastopam kot ministrica, odgovorna za področje lokalne samouprave in regionalnega razvoja. Govorim pa tudi kot tista ministrica, ki je odgovorna za organ upravljanja, kot tisti organ, ki je pri nas odločilni organ v smislu izvajanja kohezijske politike in upravljanja s sredstvi kohezijske politike. V razpravah so se razpravljavci dotikali številnih vprašanj, problemov, pravzaprav problemov z obeh področji, ki ju pokrivam sama v tem resorju, ki ga vodim. Ker bom v prihodnje še imela možnost, da govorim, bi zdaj v tem trenutku želela odgovoriti samo na nekaj sproženih vprašanj, dati tudi še neka določena pojasnila, da bolje razsvetlimo situacijo, ki jo imamo. Najprej bi želela poudariti, da ne samo sama, ki vodim ta resor, tudi Vlada se zaveda pomembnosti tega področja. Zaradi tega se mu je tudi takoj posvetila: tako obliki namenske, tematske seje, kot tudi v obliki na podlagi pripravljenih gradiv in sklepov, ki smo jih sprejeli zaradi tega, da bi izboljšali situacijo na tem področju. Ni pa ostalo samo pri sklepih, mislim, da je odveč ta strah, da bi se zaradi zamenjave vlade aktivnosti zaustavile. Zato bi želela tudi kratko pojasniti, da v tem času od menjave vlade so aktivnosti tekle naprej, seveda pa so tekle v okvirih, ki to omogočajo. Vemo tudi, da hkrati potekajo aktivnosti v smeri rebalansa proračuna, kar je tudi izjemno važno z vidika črpanja evropskih sredstev. Pri tem pa bi tudi sama izpostavila dejstvo, da ustrezno planiranje na področju rabe in uporabe evropskih sredstev je seveda ne samo nekaj, k čemur nas zavezuje Računsko sodišče, ne samo nekaj, na kar nas opozarja tudi Evropska komisija, ampak je tudi nekaj, na kar so nas opozarjali razpravljavci tukaj. Zaradi tega tudi sama menim, da moramo tukaj vložiti maksimalen napor, da bomo tako proračunsko porabo kot seveda tudi sam potek razpisov in projektov planirali tako, da jih bomo lahko proračunsko suportirali, da bomo hkrati zagotavljali suport ustrezno in tudi Evropski komisiji pri planiranju njenih letnih proračunov in obenem lahko tudi nudili ustrezno finančno podporo pri izvajanju projektov, ker vemo, da prevelika odstopanja pri načrtovanju proračuna pomenijo tudi težave za izvajalce, ki morajo potem čakati in trpeti proces prenašanja sredstev iz enega leta v drugo leto, kar dodatno otežuje tudi samo izvajanje projektov. Zaradi tega Vlada ni znižala sredstev, ker bi menila ali ker bi imela namen temu področju jemati sredstva, ampak je s tem posegom pravzaprav postavljala neke realnejše okvire, seveda, ob zavedanju in tudi ob sprejetem sklepu, da lahko med letom znotraj proračunskih uporabnikov prerazporejamo sredstva, s čimer omogočamo tudi, da sredstva razporejamo na tiste ukrepe in usmeritve, ki bodo uspevali zagotavljati hitrejše črpanje ali kjer se bo pokazala večja potreba po sredstvih. Po drugi strani pa lahko tudi potem med letom po potrebi povečamo obseg evropskih sredstev, če bodo aktivnosti to zahtevale. Bi pa želela pojasniti tudi, kaj se je v tem obdobju že dogajalo. Vlada ima tukaj poleg tistega, kar odražajo že sami sklepi Vlade, pravzaprav tri prednostne usmeritve. In sicer ena od teh usmeritev je tudi čim hitrejša objava razpisov, še posebej tistih, ki predstavljajo odziv na reševanje težav, ki jih povzroča kriza. Obenem je tukaj tudi izjemno pomembna prioriteta to, na kar ste opozarjali tudi številni razpravljavci, zmanjševanje administrativnih obremenitev, optimizacija sistema črpanja, večje poenotenje postopkov, procesov na tem področju. Temu posvečamo izjemno veliko pozornost in tudi vlečemo praktične implementacijske rešitve. Tretja usmeritev, je pa usmerjena tudi v to, da zmanjšamo ta razkorak, na katerega opozarja tudi današnja seje; se pravi, med izplačili in prejetimi povračili v slovenski proračun. Zavedati se moramo, lahko predstavlja še posebej velik problem v situaciji, v kateri se zaradi krize in tudi potem posledic, ki jih kriza ima na javne finance, Slovenija lahko tudi znajde. V tem obdobju, če omenim samo na kratko in na hitro preletim, tisto, kar je bilo zelo pomembno, je bilo povečanje obsega sredstev ravno za potrebe, vezane na reševanje težav krize; se pravi, za nakup nove tehnološke opreme je Vlada v decembru namenila dodatnih 16 milijonov evrov, na katera so se lahko podjetja prijavljala in jih črpala. Obenem je bil objavljen tudi javni razpis za strateške raziskovalne razvojne projekte v vrednosti 25 milijonov evrov za podjetja. Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve je bilo odobrenih in začetih 5 programov v skupni vrednosti 46 milijonov evrov. Za področja, ki so pomembna tudi v današnjem času za subvencioniranje, samozaposlitev, spodbujanje zaposlovanja za krajši delovni čas, spodbujanja zaposlovanja za težje zaposljive osebe in usposabljanja zaposlenih. Na ostalih ministrstvih, ki sodelujejo v okviru tega operativnega programa človeških virov, je bilo podpisanih v tem času dobrih 100 novih pogodb, in sicer na različnih področjih: od šolskega sistema, preko mladih raziskovalcev, do informatizacije zdravstva, zmanjšanja administrativnih ovir v okviru poslovanja z javno upravo in podobno. V Bruselj je bil poslan tudi nov velik projekt za odobritev v skupni višini 144 milijonov evrov v potrditev komisiji. Na področju okolja so bile sklenjene štiri nove pogodbe v višini 30 milijonov evrov. Hkrati pa je bilo potrjenih tudi 8 novih javnih naročil, od česar 5 za področje prometa. V januarju pa so bili objavljeni tudi razpisi iz cilja 3 za vse naše obmejne programe, ki jih pokriva tudi služba Vlade kot organ upravljanja. Dodatno pa so zdaj v pripravi in bodo prišli in ste lahko tudi že prebrali v medijih, so bili že napovedani, trije razpisi na Ministrstvu za gospodarstvo, in sicer za področje razvojno-investicijskih projektov, nakup nove tehnološke opreme in garancija za bančne kredite. To so vsa področja, ki so izjemno pomembna v teh trenutkih, predvsem za naše gospodarstvo. Na področju razvoja človeških virov pa je 9 novih javnih razpisov in 8 novih projektov, in to v skupni vrednosti približno 65 milijonov evrov. Tako daleč od tega, da bi smeli imeti občutek, da vse stoji. Delamo izjemno aktivno. Res je pa, da niti jaz osebno niti moja služba se mogoče dovolj ne posvečamo piaru, ker se v večji meri posvečamo delu samemu, pa bi prihodnje seveda tudi to informiranje bilo vredno izboljšati. Po drugi strani zelo intenzivno vodimo aktivnost, ki na področju poenostavitev postopkov, na kar ste sami razpravljavci opozarjali kot težavo. Rešitve, ki so že našle in so hkrati tudi že v predlogu novega zakona o izvrševanju proračunu, je uvedba predplačil - se mi zdi izjemno potreben in pomemben ukrep, ker ste tudi tukaj opozarjali na težave, ki jih izvajalci projektov imajo z zagotavljanjem lastnih sredstev. Predplačila bodo omogočena tako javnemu sektorju, nevladnemu sektorju kot tudi privatnemu sektorju, seveda vsakemu pod svojimi pogoji, jim bo pa to bistveno olajšalo zagon in izvajanje projektov. Obenem uvajamo tudi skrajšan plačilni tridesetdnevni rok za investicijske projekte, kar bo ravno tako olajšalo situacijo z vidika zalaganja sredstev, in pa možnost plačila en dan pred zapadlostjo obveznosti v primeru, da gre za investicijske transfere, s čimer se bo posebej pomagalo tudi občinam, da to breme zalaganja sredstev ne bo več problem in je to tista ustrezna rešitev, ki smo jo poiskali in našli. Hkrati pa uvajamo tudi možnost uvedbe pavšalnih plačil, ki bodo bistveno olajšala dokazovanje stroškov v tistem delu, ki se nanašajo na neke manjše, drobne stroške. Velikokrat je to do sedaj zelo oteževalo tudi kontrolni proces, ga podaljševalo, kar bo potem s tega vidika tudi izboljšalo samo administriranje in podporo projektov. Pa hkrati tudi izvajamo standardizacijo dokazil pri izvajanju izplačil, da bi tako tudi poenotili te administrativne procese in obenem tudi olajšali delo izvajalcem projektov. Obenem organ upravljanja, tudi kljub vsem opozorilom, zelo vestno in bo tudi v prihodnje še naprej zelo vestno spremljal dogajanja na temu področju. Tudi v primeru odstopanj od načrtovanih izvajanj bo ustrezno ukrepal, za kar mu dajejo pooblastila tudi sklepi Vlade, v to pritegnil - v tisti meri, ko bo to treba - tudi Vlado samo, da bo kot tisti najbolj odgovorni organ potrdila te odločitve. Ukrepi, ki jih pa hkrati tudi izvajamo na področju zmanjšanja razkoraka med prejetimi plačili iz Evropske unije in našimi izplačili, so ravno tako že v fazi implementacije. Na Vladi je že predlog uredbe, ki bo omogočal racionalizacijo izvajanja kontrol in s tem tudi skrajšanje tistih administrativnih postopkov, ki so zdaj v določeni meri ali pa v precejšnji meri tudi oteževali izstavljanja zahtevkov odnosov do Evropske unije in s tem poslabševali tudi našo neto plačilno situacijo. Obenem moram reči, na kar je tudi sorazpravljavec opozoril, informacijski sistem je potreben posebne pozornosti, skrbi, nadgradnje. V to vlagamo posebne napore, ne samo z vidika suportiranja samih administrativnih procesov izvajanja projektov in izvajanja same kohezijske politike, ampak tudi v tem smislu, da bo lahko zagotavljal tisto analitično podporo izvajanju kohezijske politike, ki jo nujno rabimo. In tukaj s pospešenimi aktivnostmi tudi izboljšujemo situacijo. Obenem smo se tudi lotili problema na katerega so tukaj opozorili izvajalci, se pravi, da izboljšamo sistem napovedovanja javnih razpisov, zaradi tega, da potencialnim prijaviteljem tudi omogočimo ustrezne pogoje in čas za pripravo projektov glede na njihove potrebe in interese. Obenem služba tudi že sama po posamičnih področjih, glede na potrebe in dinamiko črpanja, že izvaja določene evalvacije posameznih prednostnih usmeritev, s ciljem seveda, da dobimo dodaten zunanji input, na kakšen način in kako izkušnje, ki smo jih pridobili v tem obdobju z izvajanjem projektov na posameznih prioritetah, uporabiti za to, da bodo prihodnji razpisi lahko kvalitetnejši, boljši in da bomo z razpisi v maksimalni možni meri lahko dosegali tiste cilje, ki smo si jih v operativnih programih zastavili. Posebej mi je bilo postavljeno tudi vprašanje okrog avtocest. Ni javna skrivnost, da sta problema vinjet in avtocest sta povezana. Vemo, da nas je komisija na to opozorila, Vlada se je tega lotila, išče rešitev. Rešitve so pravkar v obravnavi na Vladi. Jaz pa bi prepustila resornemu ministru, da te rešitve tudi predstavi, ker se mi zdi tako prav. Seveda pa so rešitve iskane v tisti smeri, da se Vlada zaveda povezanosti obeh vprašanj in da je Vladi v interesu zagotoviti tudi na tem področju tekoče črpanje in možnost izvajanja projektov.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Dober dan - ali pa, no ja, še je dober dan, po primorsko bi bilo že dober večer - vsem prisotnim, seveda posebej ministrici in njenima sodelavcema. Stvar bi začela tako, kot sem danes zjutraj slišala eno zelo pametno misel: da vse, o čemer se danes pogovarjamo in tisto, kar je prejšnja in predprejšnja vlada delala, in tudi, kar začenja sedanja vlada oziroma kar počne sedanja vlada v zvezi z uporabo evropskih sredstev, je bistveno vprašanje samo to, ali bodo ta sredstva uporabljena tako, da bodo v korist v dobro te države, državljank ali državljanov: ali bo gospodarnost in smotrnost uporabe teh sredstev tista prava. Nima smisla dobivati stotine milijonov in milijarde evropskih sredstev v državo, če so sredstva uporabljena za nesmiselne naložbe, za naložbe, ki ne bodo dajale niti novih delovnih mest, niti izboljšale pogojev življenja v okolju, niti naredile možnosti, da bodo naši mladi, naši potomci imeli boljše pogoje za izobraževanje. Ampak, ko pa že govorimo o črpanju teh sredstev - prej sem zasledila na nekem blogu, da je črpanje v zadnjem času najbolj pogosto uporabljena beseda v Sloveniji, bi se bilo treba vprašati, kaj ta beseda nam v preprostem slovenskem jeziku pomeni. Ali to pomeni, da Vlada Republike Slovenije v enem, drugem, tretjem ali petem resorju pripravi razpis na osnovni operativnega programa in potem dobi prijave in niti ne dobi vseh prijav, ampak naredi samo razpis, ki recimo za 10%, 15%, 20%, 30% presega načrtovana sredstva iz Evropske unije v določenem časovnem obdobju na primer 2007-2009, ali pomeni to, da je učinek teh razpisov takšen, da porabimo več sredstev, kot jih bomo - ali pa vsaj enako sredstev -, kot jih vsako leto nakažemo v evropski proračun? In tukaj je sedaj že v poročilu Računskega sodišča, ki pa ne pove čisto vsega; namreč, ne pove tega, da je del sredstev, ki jih Evropska unija nakazuje v državni proračun in tudi drugim uporabnikom, ki celo niso bili evidentirani in je moralo Računsko sodišče za leto 2007 samo poiskati informacije, samo poiskati podatke pri Evropski komisiji, koliko je pravzaprav bilo mimo državnega proračuna nakaznih razvojnih sredstev različnimi zasebnim uporabnikom. Torej, kaj to pomeni? To pomeni, da smo v teh celotnih zneskih, o katerih zdaj govorijo eni, da je bilo vplačanih v Evropsko unijo več sredstev, kot pa jih je bilo pridobljenih, drugi, da je bilo manj sredstev plačanih, se pravi, da smo bili neto uporabniki ne pa neto plačniki, če bi ne bilo izven tistih sredstev, ki so na razpisih pridobljena, sredstev, ki jih dobiva slovenski proračun neposredno iz Evropske unije - tu gre pa za skoraj 95 milijonov evrov, ki jih je Slovenija v letu 2007 dobila samo in zgolj zaradi potreb vzpostavitve schengenske meje. Torej, to so sredstva, ki jih Slovenija ne bi dobila, če ne bi vzpostavili schengenske meje. Torej bi ta sredstva, če bi bili res korektni in pošteni, morali izvzeti iz celotne vsote in potem ne bi bilo 31 milijonov presežka, kot temu rečemo, ampak 60 milijonov spet primanjkljaja. Kar pa je nepomembno. Nepomembno je - zakaj? - zaradi tega, ker je v letu 2008, ko so bili prvič objavljeni podatki v medijih o tem, kakšen je rezultat črpanja evropskih sredstev do konca avgusta 2008, je bilo zelo optimistično povedano, da kljub temu, da smo do konca avgusta počrpali samo 28% vseh načrtovanih sredstev - se pravi, namesto 783 milijonov naj bi jih počrpali takrat samo 218 milijonov evrov - da bomo preostalih manjkajočih 500 in toliko milijonov počrpali do konca leta v štirih mesecih. Seveda se čudež ni zgodil. In zdaj imamo podatek, zelo jasen, zelo čist, mislim, da nihče ne more vanj dvomiti, da smo v tem času sicer povečali, zelo dobro, z 28% smo prišli na 46; se pravi, skoraj 100% več smo pridobili, kot pa je bilo to avgusta. Se pravi, v osmih mesecih polovico tistega, kar smo do konca leta realizirali, vendar še zmeraj samo 46 ali slabih 47%. Torej šola, ki smo jo dali v preteklih dveh letih skozi, leta 2007 in 2008, mora biti vodilo tej vladi, da se tako pač ne dela. Da je sicer lepo in prav, da ambiciozno zastaviš načrte, vendar morajo biti ti načrti vsaj toliko realistični, vsaj toliko izvedljivi, da ne bomo na koncu leta se tolkli po glavah in poslušali vesoljno Slovenijo ter komisijo Evropske unije - ker pazite, mislim, da znotraj Slovenije se lahko zmenimo, pa eden drugega okregamo in rečemo, dajmo še kaj dodatno spremeniti in popraviti, zaradi tega, da bomo boljši. Vendar, kadar nas pa Evropska unija kritizira, da ne znamo niti načrtovati, kaj šele tisto, kar smo načrtovali, tudi realizirati, potem se moramo seveda vprašati, kaj je z nami narobe. Mislim, da ne potrebujemo znova in znova opominov iz Bruslja, da je že čas počasi, da mi začnemo Bruselj opominjati, ne pa ravno obratno. Da recimo pri zakonu o soobstoju z gensko spremenjenimi organizmi rečemo mi Bruslju, da ne bomo tako ravnali, kot vi hočete, zaradi tega, ker mislimo, da imamo mi prav. Ne pa, da moramo vsakokrat skloniti glavo in plačati kazen zaradi tega, ker smo naredili to, ono ali tretje narobe, ker nas po vsej pravici kregajo. Tukaj bi rada povedala še nekaj. Ko predlagate sklepe, kolegi in kolegici, ki naj bi v celoti spremenili besedilo sklepov, ki jih je predlagal Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, moram reči, da je najmanj, kar je, nevljudno, da se tako delate iz nas norca, ne morem drugega reči. Ne moremo govoriti o številkah, kako smo bili zelo dobri, ko smo delali razpise. Ne moremo o tem govoriti. Kako smo bili bleščeči, ko smo dosegli 120% načrtovanih sredstev v razpisih. Ne povemo pa, da smo od teh razpisanih sredstev zaradi tega, ker smo, recimo, pri regionalnem razvoju realizirali vsega skupaj, za lansko leto govorim, ker smo lansko leto počrpali vsega skupaj okoli za strukturno politiko 12,36%. In potem mi nekdo tukaj za govornico razlaga, da kako smo bili zelo uspešni zaradi tega, ker smo pri prejetih sredstvih iz usmerjevalnega dela na strukturni politiki počrpali 67%, ampak ne pove pa tega, da je teh 67% tri milijone in da tistih 6 in pol odstotkov, ki smo jih počrpali iz evropskega sklada za regionalni razvoj, predstavlja 21 milijonov namesto 325. Temu se pravi norčevanje, ne samo iz nas, poslank in poslancev v Državnem zboru, ampak iz cele Slovenije in vseh državljank in državljanov. Povejte vse [[...]]
Gospa Pečanova [[...]]
[[...]]zakaj samo prvo polovico.
Gospa Pečanova, še vedno je splošna razprava, ne o predlogu sklepa.
Ne, ne, jaz sem govorila o razpravi, ki je bila tukaj.
Govorili ste o predlog sklepov.
O.k. Ampak mislim, da lahko v splošni razpravi tudi povem, kaj je bilo v sklepih grdo povedanega.
Bojim se, da bo zopet prišlo do polemike, ki ne spada v ta del, zato sem vas opozoril. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ampak v razpravi je bilo slišati tudi take številke. Mislim, da nekatere številke so šle skoraj do centov natančno, ampak samo tiste številke, ki so bile razpravljavcu po godu. Tiste številke, ki bi povedale pa celo resnico, tiste so bile pa seveda pozabljene. Konkretno, recimo, je to, da je preko 64 milijonov in pol več sredstev bilo vplačanih v evropski proračun, kot je bilo nazaj dobljenih, bo seveda nekdo rekel - argument: ah, kje pa! To sploh ne drži, zaradi tega, ker nihče ne upošteva tistih sredstev, ki jih je dobilo, recimo, neposredno iz evropskega proračuna slovensko gospodarstvo pri svojih gospodarskih projektih. Prav, prav, vendar dajmo o teh številkah povedati enkrat naravnost in čisto. Ne pa, da slišimo oktobra meseca 2008, kako smo najbolj uspešna nova članica Evropske unije pri črpanju evropskih sredstev, potem pa na koncu slišimo, da smo jih počrpali v letu 2008 46%. In zaradi tega lepo prosim, ne dajajte nam nasvetov, naj Vlada sledi dobremu trendu, ki je bil zastavljen v letu 2007 in 2008, zaradi tega, ker drugače bo to kdo uporabil na kakšnem humorističnem večeru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Györek.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. No, me veseli, da smo si tako različni. Osebno pa podpiram amandma k predlogu sklepa o črpanju evropskih sredstev v Sloveniji, kajti navaja dejstva, ki so resnična in smo jih tudi sami preverili. Histerija in vsa politična propaganda okrog hipotez, da Slovenija naj ne bi izkoristila vseh možnosti za črpanje evropskih sredstev, postaja očitno zopet sredstvo za medsebojno obračunavanje stare in nove oblasti, in to nam ni všeč. Raje se bom oprl na dejstva, preverjene podatke. Nekateri se seveda z njimi ne boste strinjali, ker danes je tu deževalo procentov, milijonov, zneskov, izkoriščenih, neizkoriščenih, hipotetično izkoriščenih in tako dalje, ampak kljub temu. Podpis pogodbe zaupanja za evropski sklad za regionalni razvoj in kohezijski sklad predstavlja pomembno priznanje, da ima Slovenija ustrezne mehanizme za nadzor črpanja sredstev iz skladov EU. Novo programsko obdobje 2007-2013 se izvaja dokaj uspešno. Izpogajanih je bilo 4,2 milijarde evrov iz naslova kohezijske politike, kar predstavlja 3,5-kratno povečanje v primerjavi s preteklim obdobjem. Nekateri projekti so že zaključeni ali se zaključujejo in intenzivno se izvajajo tudi izplačila. Če pogledamo po Sloveniji, skorajda ni občine, kjer se ne bi izvajal vsaj eden izmed projektov, ki jih sofinancira EU. Če pa nekateri dejansko pri črpanju zaostajajo, so pa lahko razlogi čisto drugi in ne v napačno zastavljenem sistemu črpanja sredstev. Sloveniji ob tekočem izvajanju nove finančne perspektive ne grozi nikakršna izguba sredstev, vsaj do leta 2010 ne. Sama komisarka, pristojna za regionalno politiko, Danuta Hubner, je lansko leto na novinarski konferenci izjavila, da je Slovenija izjemno uspešna pri črpanju evropskih sredstev. Torej kaj je zdaj to? Kdo tu laže? Laže gospa komisarka, ali laže naše Računsko sodišče, ali nova oblast? Vsekakor gre za neko vrsto umazano propagando in menim, da so pretirane izjave o slabem črpanju evropskih sredstev zavajajoče in neresnične. Bolj me zanima, kdo plasira takšne informacije v javnost. Prepričan sem, da Slovenija v tem trenutku ne potrebuje nekakšnih sistemskih sprememb, velikih sprememb na področju črpanja EU sredstev. Se pa strinjam s tem, kar je rekla gospa ministrica malo prej, ne trdim pa, da ni potrebno budno spremljati, implementirati in odpravljati pomanjkljivosti, izboljšati sistem in poenostaviti postopke, ker šele skozi implementacijo se pokažejo šibkosti in možnosti za optimizacijo cele zadeve. Predvsem pa leži odgovornost na naših institucijah, resornih ministrstvih in ustreznih službah in le-te morajo odgovorno opravljati svoje delo in samo pristojni resorji so odgovorni za postopke in pripravo projektov. Mislim tudi na večje projekte iz resolucije o nacionalnih razvojnih projektih 2007-2023. Marsikaj o tem je gospa ministrica povedala in daje upanje, da bodo zadeve šle še na bolje. Jaz ji verjamem, ker koliko vem, so vsa zagotovila za vaše uspešno delo že nekje nas prepričala. In če sem že pri odgovornih institucijah in službah, bi le-te povabil na teren, na obisk v Prekmurje, na obisk k županom naših manjših občin na Goričkem, v Prekmurju. V predvolilnem času so kar deževale obljube o pomoči na javnih razpisih, o poenostavljenih postopkih, o pomoči pri pripravi projektov. Doslej pa žal od tega ni bilo nič. Če se vam bo ljubilo, pa pridete na pogovore s prizadetimi občani, s prizadetimi občinami, župani, prinesite vsaj nekaj vode s seboj, kajti nimamo vodovoda na sredi razvite Evrope, na sredi razvite Slovenije. Kajti projekt pomurskega vodovoda zaradi teh zakompliciranih postopkov stoji že leta in, kot kaže, bo prej pretekla ta programska perspektiva, kot bomo prišli do tega vodovoda. Hvala na razumevanju.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Lojze Posedel. Ni. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič [[...]]Ne. Gospod Miran Jerič.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavcema, spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci. Še enkrat se mi je potrdilo, da je politika umetnost možnega. Na eni strani so poslanci oziroma poslanke, ki trdijo, da je bil v letu 2007 v državnem proračunu presežek in da je bilo koriščenje evropskega denarja odlično, na drugi strani smo poslanci oziroma poslanke, ki trdimo, da v letu 2007 ni bilo presežka v državnem proračunu in da koriščenje oziroma črpanje evropskega denarja ni najboljše. In seveda te naše trditve opiramo tudi na poročila oziroma mnenja Računskega sodišča, na neodvisne institucije pa smo v Liberalni demokraciji Slovenije, in jaz sam, vedno nekaj dali in spoštujemo njihove sklepe oziroma odločitve. V sami razpravi okrog črpanja evropskih sredstev je bilo veliko povedanega. Sam bi se želel dotakniti nekaj področij. Eno je področje, ki je bilo izredno hvaljeno. To je področje iz operativnega programa za razvoj regij. Pritrdil bi tistim, ki kot vzroke za slabo koriščenje na nek način poudarjajo tudi, da je bil komaj junija leta 2007 potrjen nacionalni strateški referenčni okvir in posamezni operativni programi za posamezna področja tudi nekaj kasneje, od meseca avgusta do novembra. To je bila, sigurno, ovira pri koriščenju evropskega denarja v letu 2007. Po drugi strani pa bi rad poudaril operativni program iz razvojnih prioritet razvoja regij, kako, na kakšen način so bili ti razpisi pripravljeni - po mojem mnenju strokovno slabo pripravljeni - na drug način so se kriteriji sproti spreminjali in časovna dinamika, ki je bila v te razpise vgrajena. Poglejte, kaj se je dogajalo. Objavljen razpis v letu 2007 je bil 1. 6. 2007. Rok za oddajo vlog 26. 6. 2007. Odpiranje vlog je bilo izvedeno 2. 7. 2007. Sklep Službe Vlade za lokalno politiko in regionalni razvoj o odobritvi sredstev smo prejeli 29. 8. 2007. Pogodba sprejeta 27. 9., rok za oddajo zahtevkov za investicije začete v letu 2007 je bil 30. 9. in po 30. 9. takoj kontrola o namenski porabi sredstev in tako naprej. Zdaj mi pa povejte na kakšen način je bilo možno spoštovati zakonu o javnih naročilih in korektno odpeljati razpis iz operativnega programa regij? Jaz prihajam iz občine, ki smo štiri projekte s tega področja uspešno pripravili in izvedli. Imeli smo srečo, da smo en projekt v letu 2007 nadaljevali na podlagi 26. člena Zakona o financiranju občin, projekt je bil pripravljen in smo ga nadgradili z evropskim denarjem. Podobno je bilo v letu 2008. Tisto, kar mene najbolj boli: kriteriji so se vmes spreminjali. Najprej je bil osnovni kriterij, da pridejo v poštev samo projekti, ki so višji od 600.000 evrov. Meni se je zgodilo, da je prišla množica projektov, ki je dosti nižja in ki tudi niso bili, vsaj po mojih podatkih, jaz upam pa, da bo to na nek način revizija pokazala, niti umeščeni v regionalne razvojne programe, v izvedbene dele, niti niso bili ustrezno pripravljeni. Zakaj sem to časovnico povedal? Tisto, kar so tudi moji predhodniki povedali, da. DIP-i, ki so bili pripravljeni za izvedbo teh projektov, so premalo za uspešno izvedbo teh projektov in za doseganje ciljev, ki smo si jih zastavili. In jaz si želim v prihodnje bolj premišljene razpise, časovnico takšno, kot se spodobi, da bodo projekti pripravljeni in izvedeni v skladu s pričakovanji nas vseh, da bomo s pomočjo evropskega denarja pospešili razvoj in zmanjšali na nek način regionalne razvojne razlike. Toliko za zgodovino oziroma za leto 2007. Tisto, kar je meni manjkalo pri obravnavi te točke dnevnega reda, je tisto, kar je ministrica v svojem zadnjem nastopu tudi povedala, kaj je bilo vse postorjeno v tem zadnjem času, da se na nek način pospeši črpanje evropskega denarja in tako naprej. Z vsemi temi sklepi se strinjam, tako z poenostavitvijo okrog samih priprav projektov kot tudi vzpostavitvijo preglednega informacijskega sistema okrog poročanja nadzora in tako naprej. Mislim, če bomo te ukrepe izvedli, bo tudi v prihodnje koriščenje evropskega denarja takšno, kot je bilo. Zdaj pa tisto, ko trdite, da je bilo zelo dobro narejeno. Poglejte, samo en operativni program, okoljski, ravnanje z odpadki. Do leta 2009 bi morala Slovenija zgraditi tako regijske centre prvega razreda kot tudi regijske centre drugega razreda, mi imamo samo en regijski center vzpostavljen. Na podlagi operativnega programa ravnanja z odpadki so bile investicije vnesene tudi v operativni program za koriščenje evropskega denarja za okoljske investicije. Premalo je bilo na teh področjih postorjenega, če si priznamo ali ne. Verjamem, da bomo s temi ukrepi Vlade Republike Slovenije to dosegli in da bomo dosegli cilje, ki si jih je Slovenija na nek način sama postavila in jih sporočila na Evropsko komisijo, ki je sprejemala tako nacionalni referenčni okvir kot posamezne operativne programe. Če nismo bili realni v načrtovanju, dajmo sedaj to popraviti in bodimo realni pri načrtovanju posameznih projektov, pri izvedbi razpisov in pri izvajanju posameznih operativnih programov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mirko Brulc.
Lep dober večer! Eden od poslancev se je šel ostriči, jaz bi se tudi verjetno moral, da ko bomo jutri glasovali, si kar mislim, kaj nas vse čaka. In lasje nam bodo šli pokonci, kajti ponovil se bo zaključni račun, ampak to ni namen. Ampak da preprečim tako dejanje, bi rekel takole: Računsko sodišče nima prav. Protekcionizma SLS in SDS-a ni bilo. Na matičnem odboru ni bilo dolgoveznih predavateljev, ki sploh niso člani matičnega odbora in tako dalje - ampak to je neresen začetek. Rekel bi tako, da v celoti podpiram nastop kolega Damijana Perneta in tudi gospoda Vilija Trofenika. Poudaril pa bi naslednje, to, kar že cel čas ugotavljamo, in to je tisto, zaradi česar se moramo danes pogovarjati in zadeve spreminjati zato, da bo stvar tekla dovolj gladko. Ugotavljamo, da je bilo prepočasno objavljanje javnih razpisov. Poglejte, cilj tri, danes ga je gospa ministrica že omenila. Od začetka razpisa do izbire projekta in podpisa pogodbe bo minilo skoraj eno leto, koriščenje sredstev pa naj bi bilo leta 2010, torej tri leta po sprejemu programa. Zato predlagam ukrep, to je, da bi nujno bilo pospešiti razvijanje razpisov na vseh področjih. Dalje, velik problem pri razpisih so tudi lastna sredstva, o tem smo tudi govorili, državna, lokalna skupnost in tako dalje. Tukaj Vlada pripravlja pomoč. Naslednje, kar je vedno izraženo, da so problemi - mnogi razpisi so tako zelo zahtevni. Jaz poznam razpise v Italiji: trije koraki so, v treh mesecih se rešijo in sredstva prihajajo, investicije tečejo. Pri nas pa, sprašujem, ali si nismo sami zakomplicirali vseh teh birokratskih poslov. Zadeve so pa tako zahtevne, da je koriščenje tudi zaradi tega tako slabo. Tudi kmetje in majhni obrtniki nimajo tega aparata, zato vzamejo v najem zasebnike, ki jim za mastne denarce pripravijo gradivo, nikjer pa ni garancije, da bodo ta sredstva tudi dobili. To je posebej na področju kmetijstva zelo problematično in tam je, mislim, da še okrog 800 milijonov sredstev, ki jih ne bomo mogli izkoristiti tudi zaradi takih napak. Veliki projekti - danes je tudi to bilo že omenjeno. Glejte, edini veliki projekt, ki je "šel skozi", je projekt INPRIME, tako imenovani "Inovacijski preboj Primorske", na Goriškem, tri firme so dobile kar izdatna sredstva, vse ostalo je ostalo na papirju. Predlagam, da Vlada oziroma ministrstvo zopet preveri vse te projekte iz resolucije o nacionalnih razvojnih programih za obdobje 2007-2023 in spravi v življenje vsaj tiste, ki so od leta 2009 do leta 2013 aktualni. Za hitrejše in lažje pridobivanje sredstev iz državne kvote in kvote sredstev Evropske unije bi morali omogočiti s sledečimi konkretnimi ukrepi na razvoju javnih razpisov: umakniti vsa merila, ki diskriminirajo fizične in pravne subjekte na javnih razpisih iz razvitih regij. Danes razvita ali nerazvita regija - malo je razlike. In če razvita regija, kot je ta primer INPRIME, lahko pride do evropskih sredstev, zakaj bi jim to preprečevali. Dalje, pri prijavi na javne razpise se upošteva boniteto poslovnih subjektov iz leta 2007, ne iz leta 2008. Nadalje, s strani predlagateljev javnih razpisov, to so TIA, JAPTI, Slovenski podjetniški skladi in podobno, je potrebna vzpostavitev tehnično-administrativne skupine, ki bi poleg administrativnega dela skrbeli za slednje vsebine prijav projektov na javne razpise; ta servis okolje nujno potrebuje. Javno-zasebno partnerstvo, javna naročila ne morejo biti obravnavana v istih javnih razpisih. Mi sedaj združujemo majhne projekte, da pridemo do nekega večjega števila točk. Ti projekti niso vedno kompatibilni. Problem je sodelovanje občin, danes je že bilo rečeno, nimamo pokrajin in tako dalje. Tako je tu treba razmisliti, kako in kaj. In terminski plan izvedbe javnega in zasebnega dela investicije je zelo težko izvedljiv v predpisanih terminih in javnih razpisih. Mislimo, da je tudi transparentna in pravična priprava javnih razpisov za ciljne skupine, ki jim je javni razpis namenjen, tudi zelo pomembna. Primer slabo pripravljenega javnega razpisa je sofinanciranje zagona podjetij v tehnoloških parkih in inkubatorjih. Če podjetje sodeluje z mednarodno institucijo znanja, ne dobi nobene točke. To je krivično. In to, kar vedno ponavljamo tudi na srečanjih županov: občinski prostorski načrti, javna naročila, boj s Skladom kmetijskih zemljišč in tako nadalje, to so cokle, ki preprečujejo črpanje evropskih sredstev. To ni stvar ministrice; ker pa je bilo rečeno, da je stanje na tem področju statično in tako dalje, jaz bi rekel preglejte pregled, ki smo ga dobili. Gre za dobra dva meseca dela tega ministrstva, da je to eno najzahtevnejših ministrstev in tisto, kjer je dejansko videti: je uspeh, ni uspeh. Če dobimo sredstva in je investicija oziroma program izpeljan, potem je jasno, da je uspeh tukaj. Zelo, zelo je merljivo. Dosti bolj kot na pravosodju in ne vem kje drugje. Zato želim ministrici veliko uspeha in še enkrat začenjam s tem - bojim se, kakšno bo jutri glasovanje. Koliko bo premetavanja kdo komu kaj, kar pa ne koristi nobenemu. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospo Žerjav, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Malce hitro se mi zdi, ampak prav. Torej, Slovenija je bila ena izmed prvih držav članic, katere programi so bili sprejeti. Danes imamo dober začetek novega programskega obdobja. Lahko tudi rečem, da je prav ocena skladnosti opis sistema, po katerem mora država članica poleg predplačila začeti plačevati dejansko, ocena skladnosti za Slovenijo s področja okoljske in prometne infrastrukture, ki smo jo sprejeli marca 2008, kar prav tako kaže na dober začetek novega programskega obdobja. Poleg tega je bila Slovenija ena izmed dveh držav članic, ki sta bili prvi, s katerima smo podpisali pogodbo o zaupanju februarja 2008. To pomeni, da smo preverili in preskusili slovenski revizijski sistem, s čimer smo si pridobili zadostno zagotovilo, da se Slovenija spopade z revizijo sama. Prav tako je Slovenija ena izmed tistih držav članic, ki je z leti razvila dobro administrativno sposobnost. Seveda pa je v administrativno sposobnost treba nenehno vlagati za usposabljanje posameznikov, saj verjetno ljudje, zaposleni v javni upravi, prejemajo boljše ponudbe za delo v privatnem sektorju. Kar se tiče Slovenije in njene administrativne sposobnosti pri implementaciji sredstev kohezijske politike smo mnenja, da je le-ta kvalitetna in upam, da bo temu tako tudi v prihodnosti. V zvezi s programskim obdobjem 2004-2006, ki je v fazi zaključevanja, kot veste, je treba do konca tega leta, torej prejšnjega leta večino finančnih sredstev investirati. Naj povem, da je Slovenija sredstva iz Evropskega sklada za regionalni razvoj porabila 95%, preostalih 5% pa lahko izplača po zaključku programa. Za preostale sklade pa je Slovenija porabila 90% sredstev. Pravzaprav sem citiral komisarko, odgovorno za regionalno politiko, z njene novinarske konference 11. novembra prejšnjega leta. Prav tako je dejala, da Slovenija je bila dober učenec; novo programsko obdobje je zelo ambiciozno z vidika prispevka k inovacijam in konkurenčnosti. Slovenija je ena izmed naprednejših novih članic Evropske unije z vidika obstoječe infrastrukture. Tudi to je dejala. Sicer bi pa sam kar se tiče nove finančne perspektive, torej 2007 - 2013 dejal, da je bilo razpisanih oziroma potrjenih kar za milijardo in pol evrov projektov, kar je več kot trikrat več razpoložljivih sredstev, kot je bilo to v obdobju 2004 -2006. Realiziranih do, bom rekel, primopredaje z novo vlado je bilo cca tristo milijonov evrov izplačil, petdeset milijonov izstavljenih zahtevkov. Toliko je bilo narejenega do primopredaje, kar je bilo narejeno po primopredaji, smo nekaj danes tega slišali. Mene veseli, da je bilo v tako kratkem času mogoče pripraviti toliko ambicioznih in pomembnih projektov in me to navdušuje z upanjem, da bo to črpanje v prihodnosti veliko veliko boljše, kot je bilo v vladi, ki tega ni znala očitno narediti. Pričakujem seveda, da bo Vlada te ambiciozne načrte, ki je zastavila prejšnja znala in uspela realizirati. Že nekajkrat sem povedal in tudi tokrat bom rekel: "Hvala bogu, da smo dobili novo vlado. Res, super, skratka ker stara je tako ali tako bila zanič." Pa še nekaj o prometu. Veliko se govori o vinjetah, ki naj bi bile razlog za zaustavitev tega, da se ne more počrpati približno 88 milijonov evrov za projekt Draženci-Slivnica. Naj povem tukaj, vsi se boste dobro spomnili, da je komisar v Sloveniji javno povedal, da se strinja s sistemom vinjet, takšnim, kakršen je, za začasno obdobje. To je bilo javno povedano. Zamenjal se je komisar, prišel je Italijan in je spremenil stališče do tega problema. To je pač dejstvo in to moramo sprejeti. Želim pa povedati to, da bi lahko že nova vlada na tem področju, če se že tako pogovarjamo, spremenila ali vsaj napovedala spremembo na tem področju. Rečeno je bilo takrat, in jaz sem mojemu nasledniku dobronamerno svetoval, da naj napove spremembo in to bi bilo dovolj, da se ta sredstva spremenijo. Poleg tega sem ponosen na to,da je projekt avtocestni odsek Lendava-Pince eden izmed prvih velikih projektov, in tu gospod Brulc nimate prav, skratka, avtocestni odsek Lendava-Pince je eden izmed prvih treh projektov EU, ki je bil počrpan - velikih projektov, 40 milijonov evrov. Res je, na železnicah imamo težave. Sam ob prevzemu sem to zaznal, se osebno izredno angažiral, da bi na tem področju zadeve izboljšali. Problem je predvsem v pripravi projektov. V tem enoletnem ministrovanju sem ugotovil, da je problem sistemski. Skratka, resursi, ki so v Mariboru, preprosto niso sposobni, da bi te projekte pripravili dovolj hitro. Moj nasvet ministru je bil, da je čim prej treba na tem področju, govorim o železnici in pripravi projektov, zadevo sistemsko spremeniti, morda iti v smer železniškega Darsa ali nekaj podobnega. Ne moremo pričakovati od 30 ljudi v Mariboru, da bodo pripravili projekte, ki so težki 9 milijard evrov, ker pa vemo,da je avtocestni križ peljalo nekaj več sto ljudi, takšnih in drugačnih. Toliko. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Juri Franco.
Hvala, gospod predsednik. Glede na to, da mislim, da imam samo nekaj sekund, bom prebral nekaj, kar je zelo zanimivo. V vsej tej razpravi je treba izhajati iz dejstev. Slišali smo veliko hipotetičnih scenarijev, ampak dejstvo je, da je Evropska komisija ugotovila, da je napaka Slovenije pri napovedih o črpanju sredstev iz strukturnega in kohezijskega sklada 101%. Povprečje novih članic pa je bil 2%.
Hvala. Žal ste imeli malo časa. Sicer vi itak znate kratko in jedrnato povedati. Gospod Gumzar. Izvolite, imate besedo.
Lepo pozdravljeni. Seveda, ko človek posluša različno razlago, kako smo bili uspešni oziroma manj uspešni okrog črpanja evropskih sredstev, bi bilo res najbolje, da bi pri današnjem gradivu dobili material, o katerem je malo prej govorila ministrica in iz katerega je pravzaprav razvidno, kako bomo šli naprej, ne kar se je zgodilo v letu 2007. Če pa se malo dotaknem, da imajo nekateri projekti, predvsem nekatere občine, tudi v severovzhodni Sloveniji, od koder jaz prihajam, problem z zagotovitvijo sredstev za lastno udeležbo, pa je treba povedati predvsem eno preprosto stališče. Vse te občine, ki smo nastale leta 1999 ali pa tudi še pozneje, so morale najprej v svoje prostoru zagotoviti osnovno funkcijo občine. To pa je predšolska vzgoja, šolski prostor in pravzaprav nam je v glavnem zmanjkalo sredstev za velike in za projekte, ki bi dajali dodano vrednost. Če pa nekdo razmišlja, da asfaltna cesta ali vodovod na podeželju nista potrebna in ta dva ukrepa ne prinašata dodatne vrednosti, seveda se pa zelo moti, saj tudi ti ljudje so potrebni, da imajo osnovno infrastrukturo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Bogovič.
Hvala lepa. Pozdravljeni vsi skupaj. Pri črpanju evropskih sredstev mislim, da je prav, da se vsi skupaj najprej zavedamo in si priznamo, da to ni enostavno opravilo: ne za prejšnjo vlado, ne za sedanjo vlado, ne za bodočo vlado, ampak gre za zelo zahteven in kompleksen projekt, v katerega je treba vložiti veliko energije, usposobiti dobro jedro, ekipo, ki lahko takšen projekt menedžerira in ga graditi iz leta v leto. Pri teh sodbah, ki so na osnovi, kot je bilo že rečeno, poročila Računskega sodišča, še enkrat ponavljam,da je to bistveno prekratko obdobje, lahko je primerna osnova za debato. Prav pa je, da je, tako kot se mogoče že v drugem delu ta razprava nagiba, pogled za naprej. Govorimo o sedemletnem obdobju, ki se je za vse tiste projekte, ki so že dobili kakršnokoli finančno realizacijo začelo bistveno prej kot leta 2007, kajti sam imam tudi obilo izkušenj iz vodenja občine Krško in za projekte, kjer govorimo o letni komunalni infrastrukturi določenih naseljih, kjer gre za okoljske projekte, smo praktično pričeli v letu 2003-2004 s pripravo teh projektov, da prideš potem na koncu pravočasno do gradbenega dovoljenja, da uspeš na dveh ciljnih razpisih in da potem po takšni proceduri, kot jo je prej natančno opisal gospod Jerič, tudi včasih s kakšno vratolomsko telovadbo kakšen evro dobiš v občinsko blagajno; tisto, ki je eden izmed tistih, ki lahko črpa ta sredstva. Mislim, da je zelo pomembno, da se zavedamo, da je pred nami še celih pet let tega obdobja; da sta za tem še dve leti, ko lahko to obdobje tudi v skladu s to finančno perspektivo ta sredstva črpamo in da resnično čim boljše od danes naprej delujemo,da bomo kos temu izzivu in ta prepotreben denar prepeljali in ga koristno uporabili. Danes je bilo že kar nekaj izpostavljeno in sam ocenjujem, da je v tem projektu kar nekaj kritičnih točk. Mislim, da je prva od teh zadev, razpršitev odgovornosti za črpanje teh sredstev. Na eni strani gre tu za organ upravljanja, ki je dobil to akreditacijo naprej za posredniška telesa, ki so običajno različna ministrstva, na koncu pa upravičenci, od občin pa do posameznih ministrstev. Tu mislim, da čaka Vlado oziroma službo in vse, ki boste menedžirali ta projekt, obilo dela, da se dejansko po dveh letih naredi nek pregled in vidi, po kateri poti naprej, kako tudi v takšnih spremenjenih razmerah najbolje izkoristiti ta sredstva, doseči iz tega največji efekt in konec koncev tudi izpeljati te projekte. Drug velik problem je, še enkrat ponavljam, da v Sloveniji nimamo pokrajin. Imamo velik problem, ko se dejansko v marsikaterem okolju ti projekti resnično razdelijo na občinske projekte. Danes je bilo že ničkolikokrat povedano, je tudi kadrovski in finančni potencial, predvsem majhnih občin, zelo problematičen v takšnem delu, kajti tu je potrebno osmisliti dokaj veliko investicijo in jo tudi v primernem roku izpeljati. Sama prostorska zakonodaja v Sloveniji je po moje eden od največjih zaviralcev, razvoja, kjer nikakor ne moremo prej prihajati do teh prostorskih umestitev. Projekti kot so, tretja razvojna os, železnice, okoljski projekti predvsem s področja ravnanja z odpadki, tu je potrebno kar odgovornost dati tistim, ki na nek način sodelujemo v teh projektih. Ne vem, če bo lahko nek kohezijski projekt SVRL pa MOP izpeljal, če se v neki regiji desetletje prerekajo, kje bo prostor za komunalno deponijo. Vsi se zavedamo, da imamo obveznosti, da to področje v naslednjih letih uredimo, da smo sprejeli takšno obvezo do Evrope in zelo težko bodo okoljski minister ali minister ali ministrica, zadolžena za regionalni razvoj, ta planirana sredstva spravili v določeno regijo, če je tam prerekanje že eno desetletje o posamezni lokaciji. In takšnih problemov bo v bodoče še veliko pri tretji razvojni osi. Ne vem, kako naj prometni minister in pa okoljski minister speljeta projekt tretje razvojne osi, ko v nekaterih področjih, kakor je kolega, celjski župan, že omenil, da ne bomo imeli več osi, ampak bomo imeli neko spiralo, ki bo pobrala vsa mesta v to zgodbo. Vsaj take so ideje o trasah in podobnih stvareh. Na koncu pa bo štel zopet pretok denarja skozi proračun. Zato mislim, da dejansko gre za zahteven projekt in veliko priložnost, ki jo bo potrebno dobro oddelati. Prepričan sem, da se tudi s temi stvarmi, ko se po terenu sedaj pregleduje, kateri projekti so realni, da bo potrebno čim prej priti do nekega zaključka in nekatere projekte tudi spraviti v življenje. Sam sem se 11. februarja tudi udeležil kot član odbora za lokalno samoupravo in regionalni razvoj srečanja v Evropskem parlamentu, kjer smo bili poslanci iz tega odbora na skupnem srečanju z evroposlanci, kjer se je govorilo o finančni perspektivi že za obdobje 2014 - 2020. In mirno lahko rečem, da so cilji, ki jih imamo sedaj v Sloveniji zastavljene, cilji, ki so zelo podobni tistim, ki v Evropskem parlamentu, v Evropski komisiji. Vsi so bili prisotni namreč tam, od komisarja do predsednika matičnega odbora, v Evropskem parlamentu se je govorilo o teh izzivih, se je govorilo o podobnih problemih, kot jih imamo danes. Recimo, demografska slika Evrope, koncentracija prebivalstva v velikih mestih, s tem povezane dnevne migracije, problemi javnega prometa, problem manj razvitih okolij. Spoštovani kolegi, sam se tudi te revizije, in tudi danes sem že to slišal, bojim, da bo to revizija, kjer se bo poskušalo zopet koncentrirati ta sredstva in jih plasirati v tista okolja, ki so že bolj razvita. Kohezijska politika, politika enakomernega razvoja je namenjena ravno temu, in temu smo v Sloveniji že, hvala bogu, v 70. letih znali prisluhniti in narediti policentrični razvoj. In upam, da ne bo zdaj usmeritev te Vlade v kakšno drugo smer. Mislim, da tudi na osnovi indeksa razvojne ogroženosti so kriteriji, ki na nek način dajejo priložnost enim, drugim in tretjim, poudarjajo pa to, da imajo prednost pri teh sredstvih tisti, ki imajo večji zaostanek v razvoju. Se pa popolnoma strinjam, če tam ne bo dovolj notranje moči, da je treba v nadaljevanju potem tudi prerazporediti ta sredstva, in to pravočasno, da ne bodo slučajno ostala v evropski blagajni. Zato resnično želim, da razprava o tej zelo pomembni točki gre v to smer in da, konec koncev, kar sem že tudi dejal na koncu seje Odbora za lokalno samoupravo, ljudem iz te službe damo tudi čas za to, da začnejo ustvarjati novo perspektivo in da začnejo z novimi razpisi, ne pa da samo servirajo odbor, kar me tudi preseneča, da so glavni protagonisti teh zadev tisti, ki ste danes [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala. Besedo ima gospod Černač.
Slovenija je bila v letu 2007 neto prejemnica evropskih sredstev. To dejstvo izhaja iz poročila Računskega sodišča, Sredstva Evropske unije v zaključnem računu državnega proračuna, zapisano pa je na strani 29, kjer je narisan tudi graf, da je zadeva bolj pregledna. In tam piše: "Iz slike 10 je razvidno, da sta bila neto položaj Republike Slovenije brez prejemnikov izven državnega proračuna in neto položaj Republike Slovenije kot celote pozitivna. Republika Slovenija kot celota je iz evropskega proračuna prejela za 31 milijonov 330 tisoč 280 evrov več, kot je bilo v letu 2007 vanj plačanega." To je treba povedati, ker so se v današnji razpravi večkrat ponovile ne samo manipulacije, pač pa tudi laži o tem, na podoben način, kot je bilo to storjeno pri zaključnem računu državnega proračuna za leto 2007. Treba je gledati celoto in ne samo en njen del in s tistim delčkom manipulirati. Pomembno je, da so sredstva prišla v Republiko Slovenijo in nepomembno je na kateri račun so prišla. Pomembno je, da so bila v Republiki Sloveniji porabljena. Moram pa reči, da tudi sam delim zaskrbljenost z nekaterimi poslanci iz koalicije, zaskrbljenost, da bo Slovenija s takšnim načinom delovanja, kot ste ga ubrali, že v letošnjem letu neto plačnica, že v letošnjem, ne šele v naslednjih, in to me resnično skrbi. Skrbi me tudi zaradi tega, ker v rebalansu ni nobene ambicioznosti glede tega vprašanja. Predvidena sredstva se zmanjšujejo za 13 milijonov evrov, plačila v proračun Evropske unije pa na drugi strani povečujejo za nekaj manj kot 53 milijonov evrov, kar je popolnoma zgrešeno v teh razmerah. Mislim, da so vsi ukrepi in mehanizmi tisti, ki jih je treba pospešiti, da bi lahko hitreje in učinkoviteje črpali ta sredstva, zaradi tega smo tak predlog tudi predlagali. Še beseda o Poslovniku, glede na to, da me je spoštovani gospod Brulc omenil. Jaz sem bil tisti, ki sem sodeloval na seji Odbora za lokalno samoupravo kot poslanec. Nisem član tega odbora, vendar dopuščam možnost, da gospod Brulc, glede na to, da je prvi mandat v tem Državnem zboru, še ni uspel prežvečiti našega zelo obsežnega poslovnika in verjetno ne ve, da lahko vsak izmed poslancev sodeluje na seji kateregakoli odbora in tudi razpravlja. Ne bi si pa dovolil jaz, tako kot si je on to dovolil vehementno, polagati vrednostnih sodb o razpravi posameznega poslanca. Predlagam, da spoštujemo maksimo predsednika Državnega zbora o tem, da razpravljajmo ad rem in ne ad persono. Hvala.
Hvala. Želite repliko? Izvolite.
Spoštovani gospod poslanec, vem, da ste poslanec, ampak tam je bil gospod Kangler, župan občine Maribor, je bil tudi bivši minister in jaz nisem rekel, da ne smejo razpravljati, ampak da so imeli dolge ure predavanj. Tega pa ne rabim. Hvala.
Hvala. In še gospa Brunskole, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz kot človek ne bi govorila o tem, kdo nekomu je v očeh vehementen ali ne. To ni moj način presojanja ljudi. V vsakem od nas vidim predvsem pozitivno in tudi menim, da današnja pestra razprava je tudi, kot je moj kolega poslanec Franci Bogovič povedal, da se zavedamo in si lahko priznamo in si moramo priznati, da gre pri črpanju in koriščenju evropskih sredstev za zelo zahteven projekt. Popolnoma se strinjam s to njegovo izjavo. In v današnji razpravi državni proračun je državni proračun, v katerem so prikazana dejstva, dejstva, podatki. Jaz se tukaj ne bi odločala, ali je tukaj notri vse. Zelo bi bila vesela, če bi mi jutri nekdo rekel, da je bila pomota in da v tem proračunu res ni bilo vse prikazano, kar se tiče koriščenja evropskih sredstev, in da ta tabela rumeno-zeleno-bele barve izkazuje morebiti kakšne netočne podatke. Ampak sem jih večkrat preverila in vidim, da, žal, je tako. Pa pojdimo in poglejmo konkretna dejstva, o katerih smo danes že kar nekaj govorili. Računsko sodišče Republike Slovenije je tisto, za katerega menim, da zaenkrat še nikogar ni bilo, da ga tukaj ne bi jemal kot pravnoformalno in verodostojno institucijo, ki strokovno opravlja svoje delo. Res je, da je to delo Računskega sodišča v pomoč vsem nam in da tudi nas opozori, prikaže dejanske ugotovitve, da na osnovi tega napake ne bi bile ponovljene. Računsko sodišče je ugotovilo, da je v preteklih letih žal bila zelo majhna realizacija črpanja evropskih sredstev. Samo 46,38% je bila realizacija v letu 2008. Analiza in pregled stanja za nazaj, menim, da sta koristna in potrebna predvsem pri tistih projektih, ki - če je temu tako, kot so nekateri kolegi, pa naj so bili iz pozicije ali opozicije, razpravljali na Odboru za lokalno samoupravo in regionalni razvoj in so nekako sami izpostavili problematiko. Izpostavili so predvsem vidik izvedljivosti nekih konkretnih projektov. Eden od kolegov poslancev je, recimo, razpravljal o tem, da ima težave, da je projekt odobren in tako dalje, majhen del izkoriščen, kot je tudi moj kolega, predsednik Odbora za lokalno samoupravo gospod Vili Trofenik, povedal, zemljišče nima statusa zazidljivosti, izgradnja čistilne naprave tam ni možna in tako dalje. Verjetno je takšnih in podobnih težav še po Sloveniji. Menim, da je nujno pripraviti in vzpostaviti mehanizem za sistemsko spremljanje vseh evropskih sredstev, ne glede na to, od kod prihajajo, iz katerega območja, ali, na primer, že iz zelo razvitega Celja, recimo, ali še katerega drugega mesta, ali pa iz nekoliko manj razvitega drugega območja. Računsko sodišče Republike Slovenije je torej, kot sem že prej rekla, podalo ugotovitve in priporočila. Dajmo to resnično upoštevati. V današnji razpravi in mnenju mojega kolega poslanca k podaji stališča poslanske skupine Socialnih demokratov - žal osebno nisem slišala, da je šlo mogoče, kot sem sama rekla, morebiti je šlo pri nekaterih projektih tudi za politične preference. Nikogar nisem želela užaliti, vendar v to, moram reči, skoraj nekako ne dvomim, saj se je vse okoli nas zelo očitno še posebej dogajalo, ko smo na seji odbora prejeli vpogled v projekte, kot je prej povedal predsednik, da ima krasen pregled nekih političnih prepričanj kolegov po posameznih območjih, ali, če hočete, občinah in kam so šli projekti. Ravno v času pred parlamentarnimi ali pa tudi pred lokalnimi volitvami je bilo tega očitno nekoliko več. Vendar ne zamerim. Morebiti so konkretni kolegi župani ali županje bili toliko uspešnejši, toliko bolj strokovni. Ne vem. Seveda tudi tega ne jemljem za nič slabega. Vendar dobim pa en občutek: da pri nas žlica ni za vse enako velika, da na primer, kot je bilo omenjeno, da za projekt belokranjskega vodovoda je res bil sklep izdan nekaj dni pred parlamentarnimi volitvami in nekako dobiš tak mešan občutek. Pa naj mi nihče ne zameri. Tudi moj kolega poslanec, ki je razpravljal o tem, prosim ne. Čeprav se je ta zadeva tega projekta vlekla že več let. Ali je res tako naključje? Če pa je to naključje, potem je neverjetno naključje. Moram priznati, sem pa vesela, da voda pride v to območje. To pa res. Ker voda je vir življenja. Vendar projekti za manjše vodovode, tudi ko so bili prijavljeni drugje, iz Slovenije, ne samo iz Bele krajine, nekateri niso bili ocenjeni za toliko ovrednotene, da bi bili prioriteta ali pa odobreni, da bi bil še večji uspeh in boljši rezultat koriščenja evropskih sredstev, ampak se je šlo na neke druge projekte, druge odločitve. Jaz upam, da ne, vse tiste odločitve, ko je nekdo tukaj omenil, nekaj takih res drastičnih odstopanj nekako ne bi mogla reči, ker moram reči, da tudi s prejšnjim ministrom za lokalno samoupravo smo načeloma dobro sodelovali, da je bil prijeten sogovornik in tudi pripravljen, vsaj kolikor je bilo mogoče sodelovati. Vendar naj zaključim. Ko je moj kolega poslanec, gospod Samo Bevk, nekako izrazil svoje mnenje, da zdaj tudi on ne ve, da mogoče je bilo pri vsem tem pa tudi potrebno znanje ribarjenja v kalnem. Upam, da ni bilo tako. Upam, da vsa ta razprava o koriščenju evropskih sredstev bo zdaj šla samo v prid temu, ker moramo se zavedati, kakorkoli se dostikrat dogaja, da je očitek, prejšnja vlada, ta vlada, 100 dni, ni uspešen, je uspešen, predsednik vlade omenjen, drugi, tretji [[...]]in tako dalje, jaz vseeno menim, da vsak od nas, in sem že nekajkrat o tem govorila, zaupano nam je bilo, da imamo to čast, da smo tukaj člani tega visokega doma, Državnega zbora Republike Slovenije, od kjerkoli prihajamo in tudi iz katerekoli poslanske skupine prihajamo. Zatorej vsi rezultati, ki bodo prikazani v naslednjih zaključnih računih, bodo rezultati dela. Jaz štejem, da bo prvi zaključni račun in pokazatelj te vlade zagotovo zaključni račun, realno se bodo začeli prikazovati rezultati dela te vlade šele v letu 2010, zaključni račun tega leta. Pa mogoče sem še prehitro rekla. Zakaj? Leto 2008 je tako in tako bilo praktično mimo, zadeva je bila že v preteklosti, v prejšnjih mesecih odločena, še posebej ker so bile volitve, ker so terminski plani koriščenja evropskih sredstev, črpanja in tako naprej, vemo, kako potekajo zadeve. Sploh tisti, ki smo angažirani še v lokalni skupnosti, ali tisti, ki ste morebiti tudi občinski svetniki. Leto 2009 je pa tako ali tako na nek način bilo, pa v kateremkoli odboru sodelujem, gledam projekte, gledam, kako zadeve gredo - ali je to infrastruktura, ali je prometna, ali katera druga, je nekako že dosti za leto 2009 ali v glavnem že skoraj nekaj do leta 2011 tako rečeno zacementirano. Žal. In verjamem, da ne bo nihče oporekal projektom, ki so se že začeli, ampak priznati si moramo, da se je marsikaj že tudi pred volitvami odločilo pri marsikaterem projektu. Zatorej ne bodimo užaljeni, tisti, ki ste se zdaj odločili, da ste v drugi poziciji kot v preteklosti, četudi kakšno zadevo odločno, resno, vendar ne v škodo ali škodoželjno, izrečemo. Izrečemo to, kar je dejstvo! Tudi zaključne račune za nami bodo tudi morali potrjevati državni zbori, tudi za nami, pa morebiti ne bomo mi poslanci, morebiti bomo in bodo tudi lahko izrekli kakšno, vendar to ne bo pomenilo popravnega izpita. Hvala.
Hvala. Sprašujem, gospa ministrica, želite besedo? Izvolite, imate besedo.
Samo kratkih nekaj stavkov, glede na to,da je razprava bila že dolga, izčrpna, pa da sem nekaj tudi že vmes povedala. Sama sem kot človek in kot ministrica predvsem usmerjena v to, kar je moje delo, se pravi v vodenje tega resorja v prihodnjem obdobju, iskanja rešitev za naprej, tudi sprejemanja odločitev za naprej. Pri tem bi pa poudarila to, da izvajanje kohezijske politike je proces. In ko rečemo, da je proces, je to dolgotrajen tudi proces, ne samo zahteven. Začel se je v Sloveniji pravzaprav že takrat, ko je Slovenija začela delati prve korake k EU. Kot sistem in kot država imamo na tem področju dediščino, iz katere moramo izhajati in ki nam mora biti temelj v dobrem in slabem. V dobrem, da gradimo na tistem, kar je vredno, da razvijamo naprej, in v smislu problemov, težav, tudi napak in zmot, ki smo jih delali ali smo jih vgradili tudi v sam sistem, v tem, da jih izboljšamo in odpravimo. Sem pristaš Volterovega razmišljanja, da najboljšega sveta nimamo. Vsak je možen izboljšanja. In v tem smislu vidim tudi svojo nalogo, da izboljšamo obstoječi sistem, usmerimo aktivnosti v tista področja, ki nam bodo pomagala v tem trenutku tudi največ pri reševanju težav, s katerimi se Slovenija ukvarja, in nam bodo zagotovila čim bolj učinkovit in uspešen sistem delovanja v prihodnjih letih. Jaz verjamem, da si je tudi Vlada tako zastavila svojo nalogo in tako gredo tudi v tej smeri predlagane aktivnosti in ukrepi, upoštevajoč vso to kompleksnost področja. Sami ste opozarjali, da je to področje, kjer se pravzaprav prepleta vse. Po eni strani sistem in implementacija same evropske kohezijske politike, po drugi strani pa tudi vse naše področje ureditve, ki jih imamo in ki so sestavni del tega procesa in nam marsikje tudi določajo pogoje in tudi otežujejo izvajanje te kohezijske politike. Zaradi tega se tudi zavedam, da naloge, ki smo si jih zadali, da izboljšamo ta proces, ga tudi poenostavimo in optimiziramo sistem črpanja, niso kratkoročne naloge. Začeli smo delati prve korake. Nekatere od teh zelo pomembnih že izvedenih ukrepov sem omenila. Je pa to seveda tek na dolge proge. Jaz verjamem, da tudi minister ali ministrica, ki bo prišla za mano, bo imela še marsikaj za postoriti in takrat bom tudi sama pripravljena slišati kritike, kaj je bilo v mojem obdobju neustreznega, slabega, kaj je vredno izboljšanja, seveda z željo in upanjem, da bo tisti, ki bo prišel za mano, to lahko še bolje in še uspešneje. Jaz tudi zelo resno jemljem maksimo, da smo učeča se družba. In učeča se družba temelji na učečih se posameznikih. Tudi sama sem se pripravljena učiti od svojih predhodnikov in tudi od vseh tistih, ki tukaj podajate svoje videnje za del svoje kritike, in jih jemljem tudi v zakup, da jih zelo resno obravnavamo in se jih zelo resno lotimo. In to je tudi tista zaveza, ki jo nase jemlje tudi Vlada, da postori marsikaj, da bo ta sistem učinkovitejši, uspešnejši in da bomo predvsem tudi zagotovili doseganje tistih ciljev, ki smo si jih zadali in da nam bo kohezijska politika služila tudi v temu obdobju za reševanje težav, ki nam jih povzročata finančna in gospodarska kriza, in da si bomo zagotovili prilive v proračun tudi v temu delu, ki zavisijo od evropskih sredstev. Toliko mogoče v zaključni besedi, pa verjamem, da bomo tudi v prihodnje temu področju še posvečali pozornost, se tudi srečevali in predvsem vsebinsko o tem tudi razpravljali.
Hvala gospe ministrici. Želi gospod Trofenik kot predlagatelj besedo? Izvolite.
Hvala za besedo. Mislim, da lahko ugotovimo, da je razprava o problematiki črpanja evropskih sredstev bila potrebna. Upam, da bo tudi koristna, da bomo iz nje izšli z nekimi treznimi spoznanji in zaključki, ki bodo služili vsem odgovornim, Vladi in vsem ostalim, da bo poskrbela za takšen sistem, da bomo pri koriščenju čim učinkovitejši. Če upoštevamo, da sta dve leti te finančne perspektive mimo in sistem M+2, imamo še vedno sedem let na razpolago. Vendar sedem let ne pomeni sedem let za tolažbo saj če gremo planirat čez prst, bo treba vsako leto počrpati vsaj 600 milijonov evrov. In smo še daleč od tega, brez tistega ostanka, ki bo še prihajal iz prejšnje finančne perspektive. Kljub temu, da smo si pod črpanjem predstavljali različni diskutanti različno, nekateri razpise, drugi sklepe in pogodbe, tretji pa ožje, kar je edino smiselno, ker smo izhajali iz zaključnega računa državnega proračuna, to je denarni tok, me veseli, da kljub temu, da so predstavniki nekaterih pisali iz nekega prastrahu, da se iščejo neki krivci, da gre za nek sistem zarot in podobnih stvari, je pa razprava pri nekaterih, ki tudi izhajajo iz takih krogov, naj mi ne bo zamerjeno, ko so se sprostili, so povedali globoke resnice. Opozoril bi samo na diskusijo gospoda Ziherla, ki je povedal na svojstven način globoko resnico. Upam, da so ga slišali tudi v Bruslju. Bil sem nekajkrat opozorjen, da nas vneto poslušajo in spremljajo, kaj govorimo in o čem razpravljamo, tudi v Bruslju, kot da je to nek strah. Mislim, da je pogumno priznati napake in se iz napak naučiti in nehati delati napake, čeprav idealistično se temu nikoli ni možno izogniti, nujno potrebno. Ker na tak način, brez želje po kakršnemkoli iskanju, seveda mi ne moremo doseči v tej finančni perspektivi, ki pa je v takem obsegu verjetno zadnja, to, kar nujno potrebujemo, ker gre praktično za edini realni ali pomemben investicijski vir, ki ga bomo v teh kriznih obdobjih še kako potrebovali. Jaz sem prepričan, kot je rekla ministrica na koncu, da bodo zdaj take razprave, ne glede, kdo jih bo iniciral, v Državnem zboru vsaj enkrat letno in da bomo začeli z naslednjo, kvalitetnejšo razpravo ne samo z vidika ustreznosti evidentiranja, načrtovanja, tudi z vidika uspešnosti koriščenja, ali je dodana vrednost in podobne stvari, ki bodo pa še mnogo bolj zahtevne kot samo z vidika evidentiranja in obsega koriščenja. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo splošno razpravo. Pred nami pa je amandma Poslanske skupine SDS, iz pregleda z dne 3.3.2009. Odpiram prijave za razpravo. Pri tem vas opomnim, da je prišel tudi popravek k temu amandmaju, kjer se beseda "Komisija" nadomesti z besedo "Državni zbor". Odpiram prijavo za razpravo o amandmaju. Tisti, ki imate na voljo še čas, drugim se ni treba niti prijavljati. Gospa Pečan, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Rada bi povedala tisto, kar sem imela namen že v prejšnji razpravi, pa me je kolega Potrč opozoril, da ravnam v nasprotju s Poslovnikom. Kasneje so sicer kolegi kar naprej ponavljali iste stvari, ampak vse kaže, da bi bilo treba uporabiti tisti srbski rek: "Ko če koga, ako ne svog svoga". Nič hudega, jaz mu ne zamerim, mislim, da je prav, da raje mene opozori kot pa kolege iz opozicije, ker drugače zgleda, kot da se nanje jezi, na nas pa ne, zato je prav, da mene opozori. Bi bilo pa prav, da bi oni tudi to sprejeli kot opozorilo tudi zase. Rada bi samo povedala, da 3. in 4. točka tega amandmaja sta, če bi uporabila močan izraz, bi bil en izraz, ki ima nekaj za opraviti s perverznostjo. V 3. točki v nasprotju s tistim, kar je logično in pošteno, da poveš vse, tisto, kar ti je v prid, in tisto, kar ti ni v prid, da se tukaj navajajo samo tisti podatki, ki so predlagateljem tega amandmaja v prid, s tem, da vsak, ki logično razmišlja, bi se moral vprašati, če je bilo potrjenih 112,6% sredstev, glede na pravice porabe v času 2007 in 2008, da bi se bilo treba potem vprašati, kaj se je pa potem zgodilo kot posledica tega razpisa, koliko je bilo za operativne programe krepitve regionalnih razvojnih potencialov, potem tudi dejansko razdeljenih sredstev, skupaj 678 milijonov za dve leti, v letu 2008 je bilo razdeljenih 21 milijonov. Katastrofalno visoka številka, moram reči, da kar ne more človek sape zajeti. In isto približno je tudi pri operativnih programih za razvoj človeških virov, pri operativnih programih za razvoj okoljske in prometne infrastrukture in tako naprej. Jaz mislim, da je tukaj prav, da se poudari, da takega amandmaja ni možno potrditi, ker enostavno ni notri napisano vsega, kar je treba napisati. Če bi bilo vse napisano, potem bi tudi jaz glasovala zanj. Isto velja za četrto točko tega amandmaja. Če bi tukaj rekli, da naj se nadaljuje, če bi to tudi zares naredili, da se nadaljuje najmanj z dinamiko, kot je bila dosežena v prvih dneh finančne perspektive, potem jaz mislim, da, bog ne daj, da tako delate. Ker če boste tako delali ministrica, in ostali ministri in vaši sodelavci v Vladi in v vašem resorju, pri čemer moram reči, da potem bomo mi do leta 2013 porabili vsega skupaj okrog 40, 50% dodeljenih sredstev oziroma predvidenih sredstev iz Evropske unije. Leta 2015 bomo porabili, reci in piši, približno 2 milijardi in recimo 300, 400 milijonov evrov. Ali to hočemo imeti? Če bi bilo napisano, da naj se nadaljuje z bistveno večjo dinamiko, kot pa je bila v prvih dveh letih finančne perspektive 2007-2013, potem bi jaz rekla: "Super. Točno tako mora biti." Pa to ne pomeni, da je bilo prej tako zelo slabo. Objektivne težave so bile. Se strinjam. Vendar bodimo toliko korektni, povejmo, da je bilo prepočasi in premalo in da je treba to pospešiti. Tega niste napisali, zato o takem sklepu nikakor ne mislim niti zgubljati časa. Hvala.
Hvala. Gospa Brunskole. Izvolite.
Hvala lepa. Kot je že povedala kolegica gospa Pečanova, v 4. točki tega predloga amandmaja Poslanske skupine SDS tudi mene zmoti, ko je navedeno: "Državni zbor poziva Vlado, naj bo črpanje evropskih sredstev čim bolj učinkovito in naj se nadaljuje," tukaj pa me nekako zmoti "naj se nadaljuje najmanj z dinamiko, kot je bila dosežena v prvih dveh letih finančne perspektive 2007/2013." Mi smo pa ravno prej govorili o letu 2007 in 2008. To sta ti dve prvi leti in ugotavljali 46% realizacijo. Jaz mislim, da je tukaj verjetno bila pomota ali pa, ne vem, podatki niso bili prikazani na strani poslanske skupine, da so mislili kaj drugega, ne pa to, kar je v danih podatkih videti. Jaz mislim, da bi bilo treba smiselno upoštevati sklepe oziroma predloge sklepa, sprejete na Odboru za lokalno samoupravo ter v tej smeri tudi naprej skupaj in učinkovito delovati in sodelovati. Hvala.
Hvala. Gospod Černač, izvolite.
Sklepov, ki so predlagani, ni mogoče sprejeti. Sklepi, ki so predlagani, govorijo o aktivnostih za nazaj, govorijo o spremembah razvojnih prioritet, govorijo o pripravi analiz za delovanje v treh mesecih. Nič ne govorijo o tem, kaj je treba narediti, glede na to, da gospodarska aktivnost peša, da se bo črpanje sredstev iz Evrope še pospešilo. Zaradi tega mislim, da je nujno sprejeti vsaj minimalen popravek, zaradi tega so predlagani sklepi z amandmajem, ki govorijo za naprej, ki govorijo o tem, da Državni zbor od Vlade pričakuje, da bo nadaljevala s čim bolj učinkovitim črpanjem sredstev, vsaj s tako dinamiko, kot smo ji bili priča doslej, ki ni slaba, in da Državni zbor pričakuje povečano dinamiko črpanja predvsem pri operativnih programih razvoja okoljske in prometne infrastrukture, kot enega izmed ukrepov v luči pospeševanja gospodarske rasti: avtocestni program, optično omrežje, modernizacija železniškega omrežja, energetski projekti, visokotehnološki projekti in tako naprej. Razhajamo se v bistvenem. Vi bi želeli, da se na tej ravni, ki ji to ne pritiče, dogajajo neke preiskave, revizije, ki se počnejo na ravni spremljanja projektov vsak dan. Vsak dan se revidirajo projekti. Tisti, ki so imeli kakršenkoli opravek s temi zadevami, to zelo dobro vedo. Mi pa predlagamo, da naj se pogleda naprej in naj se aktivnosti pospešijo. Da je nujno to sprejeti, nas prepričuje rebalans, ki govori o neambicioznosti, govori o tem, da se bodo sredstva v 2009 z rebalansom iz Evropske unije zmanjšala, kar je zelo zaskrbljujoče. Že večkrat sem povedal, in želim povedati še enkrat, normalno je, da v letu 2007 ni bilo počrpano toliko, kot je bilo načrtovano. Bilo je namreč prvo leto nove finančne perspektive. Administrativno so se programi potrjevali do novembra 2007, in je popolnoma jasno, da glede na dinamiko projektov, bo glavni efekt vsega tistega, kar je bilo storjeno v preteklih dveh letih, beleženo v letošnjem letu. Meni tudi ni jasno, na podlagi kakšnega metodološkega prijema se bo delala ta revizija projektov, za katero so podpisani sklepi in pogodbe. Katerega od teh tisoč, deset tisoč projektov, ki so tukaj navedeni, boste revidirali v skladu z napovedjo o političnih preferencah nekaterih odobrenih projektov? Ali boste šli revidirat kanalizacijo in vodovod v naselju Tabor v občini Nova gorica? Boste šli revidirati projekt, ki je dobil sredstva, vodovod-kanalizacija Šmihel v občini Nova gorica? Boste šli revidirat projekt inkubatorja v Novi gorici, projekt centra za ravnanje z odpadki Stara gora? Boste šli revidirat čistilno napravo kanalizacija v Brežice? Boste šli revidirati projekt prenove mestnega jedra v Brežice? Ali boste šli revidirati projekt prenove mestnega jedra v Kranj? Za kaj se boste odločili? Ali obnovo gradu Kiselstein v Kranju? In še dveh ali treh projektov, ki so tukaj navedeni. Toliko o političnih preferencah odobrenih projektov. Katerega boste izbrali? Nobenega, ker veste, da je to navadno populistično govoričenje in nič drugega in vam služi samo za to, kar je nek medij že začel, da bi nekoga, na katerega ste se fokusirali, pribijali na križ, češ, da ni gospodarno ravnal. Zgrešeno, zgrešeno. Najbolj nizkotno pa je, da ta logika z ulice prihaja v Državni zbor. Iz tega razloga, mislim, da je še čas za razmislek in predlagam, da podprete spremembo in daste s tem impulz vaši vladi, da naj gleda naprej, ne nazaj. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Odpiram ponovno prijavo za razpravo. Gospod Bezjak, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljena gospa ministrica, lepo pozdravljene gospe poslanke in poslanci! Zakaj je pomembno, da se sprejme ta amandma in popravek amandmaja? Ne zato, da bi dejansko kljubovali ali se mi kot Slovenska demokratska stranka "metali ven", da mi hočemo nekaj več. Ta amandma je namenjen samo temu, da se dejansko sredstva še bolj črpajo, kot so se v predhodnih letih črpala. Da dejansko izkoristimo vse možne resurse, vse možne prilike, ki so nam ponujene. Nikakor se ne morem strinjati s kolegico poslanko, ki je dejansko dejala, da ne razume tistega člena. Nikjer v tistem členu, če ste ga prebrali, ne piše, da boste črpali manj ali pa ne bi bilo dovolj. Ampak mislim, da je napisano tako, da se naj vsaj toliko ali pa več črpa teh sredstev. Ne pa napačno razumeti tega stavka, ki je napisan v amandmaju. Jaz verjamem, da boste, kolegice in kolegi, jutri pri glasovanju razumeli ta amandma in da boste glasovali za njega in ga podprli, saj gre za razvoj celotne Slovenije, ne za razvoj samo določenih posameznikov v parlamentu ali pa v Sloveniji. Hvala.
Hvala. Gospod Brulc, izvolite.
Hvala lepa. Bil sem zopet izzvan, pa ne vem, zakaj. Pridite, opravite revizijo! Mi zahtevamo tudi na našem teritoriju, normalno, ampak tega se prav nič ne bojim. Mogoče se kdo boji, ki sedaj hodi po parlamentu in lovi ministre, da bi podpisal pogodbo, dokler je še čas, kajti prej to ni bilo možno, ker se je dobilo sredstva za to na področjih, kjer niti ni bilo gradbenih dovoljenj, ni bilo urejeno zemljiško stanje in tako dalje. Glejte, ko govorimo o reviziji, vsi pademo pod iste predpise in iste možnosti. Ta amandma je smešen. Bom navedel nek čisto drug primer. Če sem jaz pošten in spoštujem pravila v družbi, potem ni treba, da stalno govorim "jaz v marketu ne kradem" ali pa "jaz spoštujem prometne predpise". Jih spoštujem, če jih ne, je pač to moj problem. In v teh amandmajih pisati, da bomo črpali evropska sredstva in da jih bomo še več črpali, da smo odlično črpali in tako dalje. Pa komu to koristi? Ne vem. Mislim, da to ni potrebno. In razprava, ki smo jo imeli na odboru, je že kazala na to, da sami sebi nekaj dopovedujemo kot otroci, in to seveda ni potrebno. Zato bom proti temu amandmaju. Hvala.
Hvala. Gospod Trofenik se je javil, kot sem razumel, kot predlagatelj, kjer mu je pa pač sistem zavrnil. Izvolite gospod Trofenik, kot predlagatelj.
Na žalost je sistem takšen. Odbor je predlog sklepa oblikoval z enim samim hotenjem: izboljšati stanje, kot je trenutno ali je bilo do sedaj. Brez kakršnih koli očitkov. In tega nihče normalen, trezen ne more napraviti brez analize trenutnega stanja eventualnih slabosti in spremembe na boljše. To je namen. Amandma pa ni nič drugo kot poskus izničitve oziroma tega hotenja, preprečiti to hotenje, da pride do kakršnega koli izboljšanja. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Vidim še in bom še enkrat odprl prijavo. Prijava teče. Gospa Brunskole izvolite, imate besedo.
V kratkem bi samo rekla, ko je moj kolega omenil, da mogoče kolegica ni razumela. Jaz sem zelo dobro razumela 4. točko. Samo hotela sem reči, da če greva na podjetniško raven, če doseže podjetnik rezultat 46% realizacijo plana, recimo, v preteklem letu, si ne bo zadal cilja da bi imel v naslednjem tudi samo takšno. Jaz bi si zadala 120%. To sem hotela reči. In mislim, da je jasno, da tudi predlogi odbora so v smeri za bodoče delo, ki naj bo čim bolj učinkovito v smislu večjega koriščenje evropskih sredstev. Hvala.
Hvala. Gospod Černač, izvolite.
Očitno se z gospodom Brulcem nisva razumela. Jaz sem primere namenoma primerno metal. Povedal sem Nova Gorica, Brežice, Kranj, lahko bi nadaljeval in bi iz tega seznama, ki ga imate v gradivu, navedel preko sto občin, ki so jim bili odobreni projekti v temu obdobju. In sem hotel pokazati absurdnost tega vašega sklepa. Lepo vas prosim, midva oba veva, predpostavljam, da oba veva, da obstaja sistem revidiranja, sistem kontrole, sistem nadzora, ki deluje. In je učinkovit. Marsikje so morala že biti sredstva vrnjena, ker niso bila porabljena v skladu z odobrenim projektom. Da je pa ta sistem, pripeljati v Državni zbor in o tem sklepati in k tem pozivati Vlado, zgrešen, da je izven ene normalne zdravorazumske logike, sem vam pa hotel pokazati na plastičnem primeru: Katera cev bo tista, ki bo predmet revizije? Vaše politične opcije, te, ki sedi tukaj na sredi, ali naše? Lepo vas prosim! To je bilo govorjeno z vaše strani, da so projekti, ki imajo politične predznake, ob tem, da so za vse bila pravila igre določena in potrjena v Bruslju oziroma na Evropski komisiji. Ampak kaj je bil resničen namen? Resničen namen obravnave te točke in tisto, kar se je želelo z njo inicirati, sem povedal na začetku. Najprej oblatiti tisto, kar je bilo početo prej, češ, da je bilo slabo, potem si ustvariti nek temelj za to, da se tam, kjer se želi, potegnejo neke "mapce" ven in se nekoga pribija na križ, ker ni nekomu primeren in všečen, bistveni namen pa je danes povedala gospa Cveta Zalokar Oražem v razpravi, ko je neposredno napovedala kadrovski cunami na tem področju. Rekla je: "Uradniška struktura, ki je ta poročila pripravljala, ki jih imamo v tem Državnem zboru, ni ustrezna, poročila so pripravljena izkrivljeno, zaradi tega je treba razmisliti o zamenjavi te strukture." Uradniška struktura. Ne direktorji, državni sekretarji in tako naprej. To, gospe in gospodje pa je zaskrbljujoče. Če boste s tem načinom nadaljevali, sem pa trdno prepričan, da se vam bo zalomilo in bojim se, da bo morala neka druga vlada leta 2012, če boste do takrat zdržali, reševati v preostanku leta evropska sredstva. Še enkrat. Revizijsko poročilo Računskega sodišča, ki je bilo temelj današnje razprave, Sredstva Evropske unije o zaključnem računu državnega proračuna, pravi "neto položaj Republike Slovenije je bil v letu 2007 pozitiven, ker je Slovenija kot celota iz evropskega proračuna prejela za 31 milijonov 330 tisoč 280 evrov več, kot je vanj plačala." Namesto da ste želeli pribijati na križ ljudi, ki so v prejšnjem mandatu na tem področju delali, bi si zaslužili ob koncu te razprave vsaj javno zahvalo za vse, kar so tej državi, državljankam, državljanom pa tudi občinam storili na tem področju. Hvala lepa.
Hvala. Mislim, da razpravo lahko zaključimo, ker je tudi potekel čas. Tako lahko napovem, da bomo o amandmaju in sklepu k poročilu v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali jutri, v četrtek, 5. marca 2009, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Lahko noč!