Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 25. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Barbara Žgajner, mag. Melita Župevc, gospa Janja Napast, gospa Irena Tavčar, gospa Tina Komel, gospod Zvonko Lah, gospod Branko Ficko, gospod Jakob Presečnik, dr. László Göncz, gospod Roberto Battelli, gospod Franc Bogovič, gospod Branko Kurnjek do 16. ure in gospod Jožef Kavtičnik. Na sejo sem vabil predsednico Vlade, ministrico in ministre ter generalno sekretarko Vlade k 1. točki dnevnega reda, predstavnika Državnega sveta k 11. točki dnevnega reda ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na določitev dnevnega reda 25. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v petek, 9. maja 2014, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Prehajamo na obravnavo in odločanje o predlogu za umik točke z dnevnega reda. Predsednica Odbora za zunanjo politiko Janja Klasinc Državnemu zboru predlaga, da se z dnevnega reda 25. seje Državnega zbora umakne 14. Točka, to je Predlog zakona o ratifikaciji Sporazuma o enotnem sodišču za patente, EPA 1968-VI . Predlog ste prejeli z dopisom 16. 5. 2014. Sprašujem, če želi mogoče gospa Janja Klasinc besedo, da predstavi predlog umika.
Bom zelo na kratko, spoštovani gospod predsednik. Gre za [[…]]
Za govornico, prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana gospa predsednica Vlade z ministricami in ministri! Zelo na kratko. Predlagamo v odboru, ne samo jaz osebno, ampak celotni Odbor za zunanjo politiko se je strinjal za umik te točke iz preprostega razloga, ker Vlada ni povsem natančno razložila, za kakšen prenos pristojnosti gre. To bi lahko bilo v nasprotju z ustavo, ki ta prenos omejuje, zaradi tega smo se odločili, da je treba vedeti, ali gre za ustavno vprašanje in bi potem seveda Državni zbor in Odbor za zunanjo politiko moral glasovati z dvotretjinsko večino, če pa gre za navadni prenos, ki ne posega v ustavo, pa bi lahko glasovali z navadno večino. Ker računamo, da bo Vlada v kratkem to pojasnilo dala, bomo to obravnavali na 1. nujni seji Odbora za zunanjo politiko in potem bo lahko to opravil tudi Državni zbor. Najlepša hvala.
Hvala tudi vam. Želi mogoče predstavnik Vlade besedo, vezano na ta umik? Ne želi. Želite besedo predstavniki poslanskih skupin? Ugotavljam, da ne. Zaključujem razpravo o predlogu umika. Prehajamo na odločanje. Preden odločimo, vas prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Odločamo o predlogu za umik 14. točke z dnevnega reda. Lahko glasujemo? Da. Glasujemo. Navzočih je 46 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti nihče. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog za umik sprejet. Preden preidemo na glasovanje o dnevnem redu v celoti, vas obveščam, da je predsednik Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb Dragutin Mate 15. 5. 2014 zboru predlagal, da se dnevni red25. seje razširi s točko Poročilo o delu Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb za leto 2013. Predlog za širitev ni v skladu s šestim in sedmim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora, zato Državni zbor o njem ne bo razpravljal in tudi ne glasoval. Drugih predlog za širitev dnevnega reda nisem prejel. Zato prehajamo na določitev dnevnega reda v celoti. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem ter s sprejeto spremembo oziroma umikom, ki je bil pred kratkim sprejet. Lahko odločimo o dnevnem redu? Glasujemo. Navzočih je 44 poslank in poslancev. Glede na to, da nas ni dovolj glasovalo, ponavljam glasovanje. Glasujemo drugič o dnevnem redu. Navzočih 43. Tudi tokrat premalo prijavljenih k glasovanju poslank in poslancev, zato odrejam 10-minutni odmor do tretjega glasovanja. Nadaljujemo ob 12.17.
Ponovno dajem na glasovanje predlog dnevnega reda v celoti. Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 1. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je dnevni red 25. seje Državnega zbora določen. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO SO VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejela pisne prijave 47 poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen na podlagi dogovora z vodji poslanskih skupin in v skladu z 244. členom, drugim odstavkom 245. ter 247. člena Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslank in poslancev opozicije in na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije bo odgovorila predsednica Vlade. Vsak poslanec oziroma poslanka ima za postavitev vprašanja na voljo tri minute. Predsednica Vlade in ministri odgovorijo na vprašanje v največ petih minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo pet minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec predstavi v dveh minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ tri minute. Poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razpravo odgovoru predsednice Vlade ali ministra. O tem odloči Državni zbor brez razprave. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu morajo predsednica Vlade, ministrica ali minister v 30 dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bom vprašanje uvrstila na naslednjo redno sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko so se za danes opravičili mag. Alenka Bratušek v funkciji predsednice Vlade, ki opravlja tekoče posle in v funkciji ministrice za zdravje, ki opravlja tekoče posle, od 13. ure dalje, mag. Dejan Židan, minister za kmetijstvo in okolje, ki opravlja tekoče posle, dr. Jernej Pikalo, minister za izobraževanje, znanost in šport, ki opravlja tekoče posle, od 16. ure dalje, dr. Anja Kopač Mrak, ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki opravlja tekoče posle, dr. Gregor Virant, minister za notranje zadeve, ki opravlja tekoče posle, ter Metod Dragonja, minister za gospodarski razvoj in tehnologijo, ki opravlja tekoče posle. Na e-klopi je objavljen pregled poslanskih vprašanj, na katera v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Na prva štiri vprašanja bo odgovarjala predsednica Vlade, ki opravlja tekoče posle, mag. Alenka Bratušek. Poslanska vprašanja pa ji bodo postavile Jasmina Opec, prvo vprašanje, naslednje Ljudmila Novak, potem Romana Tomc in potem še Matevž Frangež. Gospa Jasmina Opec, izvolite imate možnost, da postavite vprašanje.
Hvala lepa za besedo in lepo pozdravljeni vsi skupaj! Pred nekaj dnevi je bila s strani ministra za infrastrukturo in prostor, ki opravlja tekoče posle, Sama Omerzela javnosti posredovana informacija o primanjkljaju sredstev v proračunu za namen subvencioniranja javnega prevoza dijakov in študentov. Zaradi tega naj bi po navedbah ministra subvencije za avtobusni prevoz ukinili že maja, subvencije za železniški prevoz pa v mesecu juniju. Ob tem je minister Omerzel povedal, da je imel sestanek z vami, spoštovana predsednica Vlade, in s finančnim ministrom, na katerem se niste uspeli dogovoriti, kje boste dobili potreben denar. Potem ste se odzvali na njegovo izjavo vi, in sicer tako, da se minister Omerzel spreneveda in da ne pozna svojih nalog, da minister določa proračun svojega resorja in da če denarja zmanjka, je to posledica njegove neodgovornega dela. V petek je imel minister sestanek s predstavniki Študentske organizacije. Takrat jim je sporočil, da denarja še vedno ni. Zaradi tega, ker ni denarja, bodo posamezni dijaki in študentje morali doplačati tudi do 100 evrov na mesec več za prevoz. Z ukinitvijo teh subvencij bodo tako prizadete številne družine, predvsem tiste, katerih otroci se ne šolajo v kraju, kjer živijo. In še bolj bodo prizadete tiste družine, ki imajo dva, tri ali več šolajočih se otrok oziroma otrok, ki študirajo. Kot predsednica Vlade ste večkrat poudarjali, da so mladi prioriteta vaše vlade, njihova dobra sedanjost in še boljša prihodnost. Odgovornost ministra Omerzela za to stanje seveda obstaja. Torej kot predsednica Vlade ste odgovorni, da je proračun usklajen z zakonskimi obveznostmi, ki že obstajajo, po mojem mišljenju še posebej na tistih področjih, ki so še izjemno občutljiva, kar področje otrok in mladine zagotovo je. Spoštovana predsednica Vlade, glede na navedeno stanje, ki se je zgodilo, vas sprašujem: Kako boste ukrepali, da dijaki in študentje ne bodo prizadeti? Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mag. Alenka Bratušek, izvolite, imate možnost za odgovor.
Najlepša hvala. Ker ste tako dobro povzeli dogajanje okrog tega, mi teh stvari in odgovornosti ministra, ki vsekakor obstaja, ni treba ponavljati. Bom pa takoj na začetku povedala, da nihče ne bo in mu ne bo treba doplačati prevozov oziroma kart. Tekom današnjega dneva bodo zagotovljena sredstva do konca junija in v roku 14 dni bomo našli rešitev tudi za probleme do konca leta. Dejstvo pa je, da finančni načrt ministrstva sestavlja in je zanj odgovoren minister, ki to področje pokriva, in dejstvo je, da je treba vsekakor najprej pokriti zakonske obveznosti, potem pa vse ostalo. Ampak kot rečeno, problem tudi s tem, da ugotovimo, kdo svoje naloge ni opravil, ni rešen, ampak kot sem povedala, nikomur ne bo treba doplačati kart, subvencije ne bodo ukinjene. Tekom današnjega dne bo rešen problem do konca junija in v najkrajšem času, najkasneje v roku štirinajst dni, tudi do konca letošnjega leta.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima Jasmina Opec.
Hvala lepa. Glede na to, da velikokrat poslušamo, da denarja ni, vas spoštovana predsednica Vlade sprašujem: Kje konkretno boste ta denar dobili oziroma kje ga boste vzeli? In glede na vaše besede v interpelaciji ministra Sama Omerzela, ko ste dejali, da minister problemov ne pometa pod preprogo kot njegovi predhodniki, temveč se z njimi spopada, vas sprašujem: Kako oziroma če boste sploh ukrepali proti ministru, ki je bil nekaj mesecev nazaj, kot že rečeno, interpeliran, in ste ga takrat vneto zagovarjali, če ste minuli teden v svojih izjavah kritizirali njegovo delo? Hvala lepa.
Hvala. Besedo za dopolnitev odgovora ima predsednica Vlade.
Bom zelo na kratko. Od kod bodo prerazporeditve zagotovljene, vas lahko natančno obvestimo. Postavka, konto, vse, kar želite. Konec koncev tudi tega problema minister ni pometel pod preprogo. Edina napaka je ta, da ga ni reševal za skupno mizo, ampak preko javnosti. Jaz mislim, da takšno obnašanje znotraj vlade, ni najbolj primerno. Kako pa lahko ukrepam proti ministru, ki že tako ali tako opravlja samo tekoče posle, pa verjamem, da veste, spoštovana poslanka.
Hvala. Zahtevo za razpravo o odgovoru ima Jasmina Opec.
Hvala lepa. Vsaka vlada je podobna kot orkester. Ima posamezne glasbenike, ministre, ki morajo svojo vlogo odigrati perfektno. In ima vsaka vlada svojega dirigenta, predsednika oziroma predsednico vlade, ki mora te glasbenike, ministre, usmerjati, tako da svojo vlogo odigrajo najbolje, da dobimo na koncu melodijo, ki pri občinstvu, to je pri državljanih, sproža pozitivne občutke. Kmalu po nastopu vaše vlade smo videli, da gre za razglašen orkester, kjer vsak igra svoje note, kjer ni ciljev, kjer ni skupne vizije, kjer dirigent ne obvladuje glasbenikov, ker mu ni uspelo sestaviti cveta, ki bi igral v sozvočju. Na to kaže tudi vaše javno obtoževanje drug drugega v medijih, ki smo ga bili priča prejšnji teden, in po vaših besedah torej očitno nepotrebno vznemirjanje dijakov, študentov in vseh ostalih v tej državi. Vendar sama mislim, da to ni prav, da se take zadeve rešujejo javno, posebej na takih občutljivih področjih, kot so to otroci in mladina. V skladu z 246. členom Poslovnika o vašem odgovoru na moje vprašanje zahtevam splošno razpravo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, v torek, 20. maja 2014, v okviru glasovanj. Naslednje vprašanje predsednici Vlade bo postavila gospa Ljudmila Novak, Nova Slovenija.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana gospa predsednica Vlade, spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Imenovanje funkcionarjev v institucije Evropske unije je v določeni meri urejeno s pravili že na ravni same Evropske unije oziroma v okviru posamezne institucije. Določene postopke v zvezi s predlaganjem oziroma imenovanjem kandidatov za funkcionarje, pa lahko avtonomno izvajajo tudi države iz katerih prihajajo. Pri tem lahko pride do razlik med posameznimi državami glede državnih organov, ki sodelujejo v navedenih postopkih. Vlade imajo pri tem že v osnovi največ pristojnosti. Določeno vlogo pa imajo lahko tudi drugi organi, predvsem parlamenti in predsedniki držav. Spoštovana gospa predsednica, zanima me: Ali se boste predlagali za evropsko komisarko iz Republike Slovenije ali pa ste pripravljeni sprejeti predlog, da za komisarja oziroma komisarko predlagate izvoljenega poslanca v Evropski parlament z liste, ki bo na letošnjih volitvah v Evropski parlament dobila največ glasov? Prosim za odgovor.
Hvala. Besedo za odgovor dajem predsednici Vlade.
Najlepša hvala za vprašanje, spoštovana poslanka. V Sloveniji imamo utečen postopek imenovanja slovenskega člana oziroma članice nove sestave Evropske komisije. Sama osebno ne vidim potrebe, da tudi tokrat ne bi sledili doslej uveljavljeni praksi. To pomeni, da kandidata za člana Evropske komisije na predlog predsednice Vlade imenuje Vlada Republike Slovenije, seveda ob upoštevanju 17. člena Pogodbe o Evropski uniji, ki pravi, da morajo biti člani Evropske komisije državljani države članice in izbrani na podlagi splošne usposobljenosti in zavzetosti za Evropo. Vlada bo o svoji odločitvi ustrezno seznanila tudi Državni zbor. Treba je povedati, da ima tovrstno prakso velika večina držav članic Evropske unije. Glede na to da imenovanje člana Evropske komisije tudi z Lizbonsko pogodbo ostaja v pristojnosti vsake od držav članic, ni razloga, da bi se slednji prilagajal izidu volitev v Evropski parlament. Je pa treba povedati, da bodo vsi izvoljeni poslanke in poslanci absolutno vplivali na to, ker bodo z glasovanjem v Evropskem parlamentu odigrali to, kar pač je njihova naloga. Posebej bi rada poudarila, da izvolitev v Evropski parlament ni pogoj za imenovanje kandidatke oziroma kandidata. Še posebej bi želela poudariti, da se do zdaj formalno o kandidatu pravzaprav ni izrekla še nobena članica, neformalno so ga nakazale tri, in kolikor je znano, nihče od njih, se pravi od teh treh ne kandidira za poslanca v Evropskem parlamentu. Absolutno pa je najprej treba doseči dogovor o novem predsedniku Evropske komisije, o katerem naj bi skladno s sedmim odstavkom 17. člena Pogodbe o Evropski uniji Evropski svet dogovor dosegel predvidoma konec junija. Nova sestava Evropskega parlamenta pa naj bi o predlogu glasovala predvidoma sredi julija. In pogovori o obeh imenovanjih seveda že potekajo. Toliko na kratko.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospa Novak.
Spoštovana gospa predsednica, niste mi odgovorili na vprašanje: Ali boste sebe predlagali na to funkcijo, ali menite, da je kredibilno, da naj vlada, vlada v razhajanju oziroma vlada, ki opravlja tekoče posle, predlaga kandidata za najvišjo funkcijo v evropsko institucijo? Ali stranka, iz katere prihajate, katere članica ste bili do zdaj, ki je povzročila tudi razpad vlade in politično krizo, lahko legitimno predlaga kandidata za komisarja iz svojih vrst? Prav tako menimo v Novi Sloveniji – krščanski demokrati, da je višek demokracije, če ljudje lahko podajo predlog za takšno funkcijo. Kot veste, bo po Lizbonski pogodbi tista politična skupina, ki bo dobila največ evropskih poslancev, dala tudi svoj predlog za predsednika Evropske komisije. Po tej logiki bi tudi v Sloveniji, še posebej v času, ko vlada opravlja tekoče posle, morali spoštovati rezultate evropskih volitev in na podlagi tega določiti, izbirati tudi kandidata za evropskega komisarja, seveda ni pogoj, da mora biti izbrani poslanec. Zagotovo pa kaže, kako ljudje razmišljajo, komu dajejo podporo za delovanje v evropskih inštitucijah. Sprašujem vas: Zakaj niste predlagali sprememb Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije in determinirali novi postopek imenovanja kandidata za člana Evropske komisije iz Republike Slovenije v duhu Lizbonske pogodbe?
Hvala. Besedo za dopolnitev odgovora ima predsednica Vlade.
Najlepša hvala še enkrat, spoštovana poslanka. Sem pravzaprav zelo razočarana, da se ne pogovarjamo o tem, katero področje bi komisar oziroma komisarka, ki bi ga predlagala Slovenija, pokrival, ampak se pogovarjamo in vam gre samo za to, kdo bo tega človeka predlagal za evropskega komisarja. Mislim, da nas to lahko skrbi. Veliko bolj primerno in veliko bolj pametno bi se bilo pogovarjati o področju in s tem povezano o ljudeh, ki so kompetentni, da ta posamezna področja pokrivajo. To pravzaprav kaže, da v tem trenutku gre bolj kot za resen predlog, za neko predvolilno kampanjo in predvolilno akcijo Nove Slovenije skupaj s SLS. Upam, ko bo odbor v tem državnem zboru govoril o tem, da se boste bolj kot temu, kdo človeka predlaga, posvetili temu, kaj si kot Slovenija želimo v Evropski komisiji pokrivati in s čim najbolj lahko pomagamo naši državi. Alenka Bratušek je zaenkrat še vedno predsednica Vlade. Kar se tiče zunanje politike, povezane tudi z Evropsko unijo, se v tem trenutku ukvarjam z drugimi stvarmi. Danes konkretno s tem, kako naša država še lahko pomaga sosednjim državam, ki jih je prizadela velika naravna nesreča, poplave. Iskreno sem vesela, da smo z vseh treh veleposlaništev dobili veliko zahval za to, kar smo v najkrajšem možnem času kot država naredili. Moje naloge v tem trenutku na področju zunanje politike so takšne, spoštovana poslanka.
Hvala. Zahtevo, da se opravi razprava, ima gospa Novak.
Ja, zahtevam razpravo po 246. členu Poslovnika Državnega zbora. Sicer pa so vaše ugotovitve napačne. Predsednik Evropske komisije določa, katero področje bo pokrival kateri komisar, ne same države članice. Po dosedanjih izkušnjah isti komisar pokriva večkrat različna področja. Tudi naš komisar Janez Potočnik je pokrival dve različni področji. Torej ta ugotovitev ni utemeljena. Pa tudi na listah za evropske volitve je osem kandidatov. Torej je veliko možnosti, katerega kandidata bi kdo predlagal, in tudi ti kandidati so kompetentni, lahko opravljajo različne funkcije. Kot sem pa dejala, vlada, ki opravlja tekoče posle, ne more legitimno in kompetentno predlagati pravega kandidat za najvišjo evropsko funkcijo.
Hvala. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, v torek 20. maja 2014, v okviru glasovanj. Tretje vprašanje predsednici Vlade pa bo postavila gospa Romana Tomc, Slovenska demokratska stranka.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana predsednica Vlade, želim vas vprašati nekaj v zvezi z zadolževanjem v preteklem mandatu oziroma v preteklem letu. K temu vprašanju me je posebej spodbudil predlog Vlade, ki je poslala v Državni zbor, Predlog sprememb Zakona o izvrševanju proračuna, kjer predlaga na posreden način še dodatno zadolževanje. V preteklem letu, spoštovana predsednica Vlade, smo prišli do ekstremnega nivoja našega dolga v bruto domačem proizvodu. Konec leta 2014 naj bi naš dolg znašal kar 80 oziroma celo nekaj več kot 80 % bruto domačega proizvoda. To pomeni, za spoštovane kolegice in kolege, gledalke in gledalce, ki nas gledajo, približno 15 tisoč evrov na prebivalca Slovenije. K temu stanju nas je pripeljalo ekstremno zadolževanje. Samo v lanskem letu, spoštovana predsednica Vlade, ste nas zadolžili za 7 milijard 100. Za izvrševanje proračuna za leto 2014 bi bilo dovolj, da se zadolžite za 3 milijarde in pol, pa ste se zadolžili za 4 milijarde 600. In kot kaže, kot je minister za finance sam napovedal, ni nujno, da je tega zadolževanja za letos konec, čeprav Banka Slovenije v svojem poročilu ugotavlja, da naj bi s tem pravzaprav naše zadolževanje za letošnje leto končali. Naj vas spomnim še na nekaj, kar je objavil Eurostat. Eurostat namreč pravi, da se je v lanskem letu v vseh državah, ki so članice evroobmočja, primanjkljaj sektorja države znižal in je v povprečju znašal 3 %, medtem ko je v Sloveniji ta primanjkljaj znašal 14,7 % bruto domačega proizvoda, največ v celi Evropi. Ne glede na to, da je tu zajeto tudi reševanje bank, tudi če za 10 odstotnih točk zmanjšamo ta primanjkljaj oziroma dolg, pridemo na zavidljivo visoko raven. Spoštovana predsednica Vlade, sprašujem vas: Koliko natančno ste nas zadolžili neposredno in posredno v času trajanja vašega mandata in kaj nameravate na tem področju še storiti glede na predlog, ki ste ga poslali v Državni zbor?
Hvala. Besedo dajem predsednici Vlade.
Najlepša hvala. Spoštovana poslanka, predvsem hvala za to, da bom lahko vam ter državljankam in državljanom obrazložila, za kaj je dolg, ki je nastal, bil porabljen. V lanskem in letošnjem letu se je država skupaj zadolžila za 11,9 milijarde evrov. Od tega je šlo približno 3 milijarde evrov za sanacijo bank, in verjamem, spoštovana poslanka, da dobro veste, kdaj je ta dolg nastal. Največji del tega je nastalo v obdobju 2006–2007, takrat slovenske vlade ni vodila Alenka Bratušek, ampak je bila največja koalicijska stranka SDS z Janezom Janšo na čelu. Se pravi, te 3 milijarde boste morali tako ali drugače vzeti na svoj hrbet. Nadalje je od teh 11,9 milijarde 5,1 milijarde namenjeno za odplačilo glavnic kreditov iz preteklih let. K temu je treba prišteti še približno 2 milijardi obresti za posojila iz preteklih let, torej boste tudi teh 7,1 milijarde zelo težko obesili na vlado Alenke Bratušek. Upam pa, da se strinjate, da je to treba poravnati, razen če imate kakšen drugačen predlog in nehamo odplačevati dolgove. Verjamem, da veste, kaj to pomeni. Sanacija bank, spoštovana poslanka, je pa pravzaprav bila začrtana in izvedena po poti, ki ste jo začeli in načrtovali vi. In verjamem, da bi v tem delu dolg znašal enako. S tema dvema stvarema smo skupaj porabili od našega zadolževanja 10,1 milijarde. 500 milijonov evrov, toliko smo v lanskem letu res dodatno zadolžili državo, zato da je Slovenija še vedno socialna država, da ohranjamo pravice vsaj v teh težkih časih tam, kjer so bile. Tukaj pa verjamem, da imava različne poglede in da bi vaša vlada bistveno drugače in bistveno bolj radikalno posegala v socialno državo. Jaz sem že povedala in še enkrat ponavljam. Vlada Alenke Bratušek iz te države ne bo naredila druge republike, kot imate nekateri cilj. In ko še to odštejemo, vam povem, da bomo novi vladi pustili na računu približno 1,5 milijarde, da ne bo treba takoj, ko nastopi, začeti iskati finančnih virov na trgih. Bi pa še nekaj želela poudariti. V letošnjem letu, se pravi v letu 2014 je bila povprečna obrestna mera iz danih vrednostnih papirjev, če seštejemo vse različne donose 3,21 %. Še vedno je vaša vlada vlada, ki je najdražje zadolžila našo državo – 5,5 %. 3,21 %, spoštovana poslanka, je približno toliko, kot bi dobili posojila v programu, ki ste ga vi želeli naši državi, naj bo to trojka, naj bo to dvojka, naj bo to poseben program za banke. Takšne so obrestne mere v teh programih pomoči, čeprav nekdo iz vaše stranke zavaja slovensko javnost, da se v okviru teh pomoči da dobiti posojilo po eno odstotni obrestni meri, kar je seveda velika velika neresnica. Se pravi od 11,9 milijarde zadolževanja gre 10,1 milijardo na račun preteklosti, lahko rečete tudi preteklih grehov, za katere nikakor ne prevzemam odgovornosti.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospa Romana Tomc.
Hvala lepa. Saj ne, da bi želela, ampak toliko je bilo besed o preteklosti, spoštovana gospa Bratušek. Če bi se vi malce manj ukvarjali z vlado Janeza Janše, pa malo več z ekonomsko politiko, najbrž ne bi bili predsednica vlade, ki opravlja tekoče posle. Drugače pa takole. Naše zadolževanje gre navzgor. To je dejstvo. In zadolževanje samo in javni dolg, obe veva, ni samo po sebi problem. Problem pa je in nastane, če na drugi strani nekdo ne izvaja tistih prepotrebnih ukrepov, ki so v naši državi potrebni. In seveda moti pri tem zadolževanju, da niste na drugi strani naredili nobene strukturne reforme, da niste naredili nič na zdravstvu, da niste naredili nič na racionalizaciji in reorganizaciji javnega sektorja in še marsikje drugje. In seveda moti tudi to, da s svojimi izjavami in stalni ponavljanjem in zavajanjem, kar zadeva obresti in cene zadolževanja, vzbujate to, da vam ne verjamemo več. Že nekaj časa. To potrjujejo tudi vprašanja, ki so jih imeli moji kolegi oziroma kolegica Opec. Moj drugi del vprašanja nanaša na to, spoštovana predsednica Vlade, kako naj vam verjamemo, če ste nam ob sprejemu proračuna zagotavljali, da je to vzdržen, stabilen in realen proračun, potem pa v tem proračunu manjka zdaj najmanj 200 milijonov iz naslova davka na nepremičnine. In tukaj vidimo 115 milijonov evrov, ki jih je minister Omerzel pozabil splanirati. Povejte, natančno, jaz pa želim odgovor na vprašanje, ki ga je kolegica Opec postavila. Kje boste vzeli 200 milijonov in 115 milijonov, če ne omenjamo seveda nič drugega?
Hvala. Besedo za dopolnitev odgovora ima predsednica Vlade.
Hvala. Tudi sama bi bila bistveno bolj vesela, če bi se ukvarjali s prihodnostjo in ne s preteklostjo, spoštovana poslanka. Ampak vedno znova, vedno znova me silite v to, da povem, da je naša vlada morala pokriti ogromno napak preteklosti. Na žalost je temu tako. Ampak smo uspeli. Kar se pa tiče ekonomske politike, škoda, da nimam danes še enkrat pred seboj grafov, ki sem vam jih kazala zadnjič, vam jih bom z veseljem poslala po mailu, kjer se kaže, da ne samo da so rezultati bistveno boljši za lansko leto, kot so napovedovale praktično vse institucije, ki se ukvarjajo z napovedmi, ampak so tudi vse institucije spremenile napoved za našo državo iz negativnih v pozitivne. In to se ne zgodi samo od sebe. Zvišuje se gospodarska aktivnost, povečuje se potrošnja, povečujejo se investicije in kar je ključno, zato omenjam obrestne mere vedno znova, verjamejo nam finančni trgi, verjame nam mednarodna javnost. Prepričana sem, da bodo vse to, kar se kaže pozitivno, kmalu začeti čutiti tudi ljudje in nam bodo tudi ljudje verjeli, da stvari, ki smo jih naredili, smo jih naredili v dobro države in v dobro državljank in državljanov. Vsekakor pa verjamem, da se v eni stvari ne strinjava, to je glede konsolidacije javnih financ, ki bi jih vi, kot sem že prej povedala, peljali na bistveno bolj brutalen in boleč način. In tukaj pač je razlika med nami in vami, na srečo.
Hvala. Zahtevo za razpravo bo podala gospa Romana Tomc.
Želim podati predlog, da se o odgovoru predsednice Vlade razpravlja. Mislim, da so to pomembne stvari, ki so jih naši državljani in državljanke čutili na lastnih žepih v obliki zmanjšanja njihovega standarda, povišanja davkov. Želijo najbrž vedeti, za kaj in kam je bil njihov denar namenjen. Naj vas ob tem spomnim, spoštovana predsednica, da ste takrat, ko smo denar namenjali za sanacijo bank, trdili, da boste poskrbeli za to, da bo vse transparentno, pa mi povejte kaj se dogaja v Probanki in Faktor banki, pa mi povejte kaj se bo zgodilo z Banko Celje, Gorenjsko banko, Abanko. To vse je tisto, kar mi želimo tukaj izvedeti od vas, pa nam ne daste odgovorov. To ni bil del mojega vprašanja, ampak ste sami omenjali, katere strukturne reforme, spoštovana predsednica Vlade, ste naredili. Zadolžili ste nas, kot sem že rekla in sami ugotavljate, enormno veliko. Zdaj se pa sprašujem, vse skupaj nas, kaj bo naredila naslednja vlada za vami, ki se bo soočila z dejstvom, da velja nova določba na ravni Evropske unije, ki za države, ki imajo javni dolg višji od 60¸%, predvideva zmanjševanje za 5 % na leto. Veste, kakšen drastičen poseg bo to imelo na življenje oziroma na standard ljudi? Mislim, da so to izjemno pomembna vprašanja. Mi drvimo proti prepadu. Ko bo 1. januar 2015 nastopil, spoštovana predsednica, ne bo nič pomagalo, da imamo milijardo na računu, ker to milijardo boste do takrat že zapravili, soočili se bomo pa s problemom, da bomo morali naenkrat in takoj zmanjšati svojo porabo, in to pa bo bistveno vplivalo na standard ljudi. Zato, spoštovana predsednica, je hudo narobe, da poleg tega, da ste nas zadolževali, niste zraven naredili še potrebnih strukturnih reform. To so vprašanja, o katerih se je treba pogovarjati in na katere je treba najti odgovore, zato želim, da se o tem razpravlja.
Hvala. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, v torek, 20. maja 2014, v okviru glasovanj. Prehajamo na četrto vprašanje predsednici Vlade, ki ga bo postavil gospod Matevž Frangež, Socialni demokrati.
Spoštovana predsednica, svetovno finančno, posledično pa tudi bolečo gospodarsko in socialno krizo je povzročila visoka špekulativnost in hazarderstvo finančnega sektorja – težnja po eksponentnih profitih omogočena v svetu šibke regulacije finančnega sektorja in stalne in nepremišljene liberalizacije finančnega sektorja. Ocene kažejo, da so države članice v Evropski uniji v soočenju s krizo doslej finančnemu sektorju namenile 4 tisoč 600 milijard evrov. Državljanke in državljani, davkoplačevalci, so k sanaciji finančnega sektorja prispevali ne le preko sanacije bank, temveč tudi posredno, in to z visoko brezposelnostjo, nižanjem osnovnih dohodkov in razgradnjo socialnega sistema. Socialni demokrati v zavezništvu z evropskimi socialisti že več let terjamo uvedbo davka na finančne transakcije, da dosežemo to, da bo tudi finančni sektor prevzel del bremen te krize, da bodo države sposobne obnoviti družbo, povrniti gospodarsko rast in višjo stopnjo zaposlenosti, nova delovna mesta. Slovenija je vse od začetka teh razprav zaveznica uvajanja davka na finančne transakcije. Zato vas, spoštovana gospa predsednica, sprašujem: Kako je mogoče, da je minister za finance na zasedanju Sveta za ekonomske zadeve zastopal domnevno drugačno stališče od stališč, ki so že sprejeta kot stališča Republike Slovenije, vsebovana tudi v deklaraciji o usmeritvah Republike Slovenije za delo v evropskih institucijah? Poudariti velja, da ljudje v težnji po pravičnosti zahtevajo, da bodo bremena te krize razporejena pravično in da bomo k sanaciji in obnovi družbe prispevali vsi po svojih najboljših močeh. To mora veljati, spoštovana gospa predsednica, tudi za finančni sektor. Hvala za odgovor.
Hvala. Besedo dajem predsednici Vlade.
Hvala, spoštovani poslanec. Naj takoj na začetku povem in zdaj bom tudi prebrala stališče, da minister za finance ni kršil oziroma govoril drugače, kot določa stališče, zato mi dovolite, da preberem to stališče. Slovenija podpira razloge za uvedbo davka na finančne transakcije in cilje, ki izhajajo iz predloga direktive o izvajanju okrepljenega sodelovanja na področju davka na finančne transakcije. Slovenija podpira uvedbo davka na finančne transakcije s široko davčno osnovo ter nizko davčno stopnjo, pri čemer si prizadeva za oblikovanje sistema davka, ki bo čim manj administrativno obremenjujoč za davčne zavezance ter enostaven za pobiranje. Široka davčna osnova, nizka stopnjo in enostavnost. Obenem Republika Slovenija izraža pomisleke o smotrnosti uvedbe davka na finančne transakcije, saj v relativno dolgem časovnem obdobju ni prišlo do napredka pri uvajanju davka na nivoju enajst v okrepljenem sodelovanju sodelujočih držav članic, zaradi česar bodo cilji iz predloga direktive težko doseženi, ter ocenjenih nizkih finančnih učinkov za Republiko Slovenijo, ki bodo komaj presegli stroške uvedbe tega davka. Zadnji predlogi, zato sem posebej poudarjala široko davčno osnovo, gredo v nasprotno smer, in po ocenah Davčne uprave in finančnih institucij bi naj s tega naslova pobrali približno 3 milijone evrov, 2 milijona evrov bi pa naj bili stroški uvedbe tega davka. Stvar se tudi znotraj držav, ki smo to podpirale, odvija na način, ki ga mi kot država težje podpiramo kot tistega, kar se je na začetku govorilo. Treba je pa povedati, da imamo v Sloveniji v tem trenutku tako davek na bilančno vsoto bank kot davek na finančne transakcije in ta dva skupaj dasta bistveno bistveno večji učinek, kot bi v tej prvi fazi zelo zožena davčna osnova in visoki administrativni stroški lahko prinesli. Vsekakor stvar tudi znotraj Evropske unije še ni zaključena. In še enkrat, minister za finance, glede na to, kar sem prebrala, absolutno v ničemer ni kršil oziroma govoril v nasprotju s stališči, ki so bili sprejeti v Državnem zboru oziroma na odboru.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospod Matevž Frangež.
Spoštovana gospa predsednica! Tudi Socialni demokrati smo nezadovoljni z dolgotrajnim postopkov uvajanja tega davka. Eden od razlogov je v neodločnosti in visoki zainteresiranosti finančnega sektorja, da se tej davčni obremenitvi izogne. Če držijo vaši podatki, potem ne razumem, kako je mogoče, da je vaša vlada pravzaprav v dveh različnih časovnih obdobjih radikalno drugače izračunala izplen iz tega davka. Iz dokumenta Vlade Republike Slovenije z dne 9. maja 2013 izhaja, da je finančni izplen tega davka za Slovenijo 10 milijonov evrov in ne 3 milijone evrov. Od kod je prišlo do tako radikalnega znižanja obetov finančnega izplena iz tega davka? Če pa je problem v njegovi ekonomski smiselnosti, spoštovana gospa predsednica, pa bi veljalo razmisliti o tem, da se skladno s stališčem, ki ste ga citirali, to je široka davčna osnova in nizke davčne stopnje, vendarle revidirajo stopnje. Sam ne razumem, kako je mogoče, da je po planu direktive, da so finančni instrumenti obdavčeni z 0,1- odstotno davčno stopnjo, izvedeni finančni instrumenti pa s stopnjo 0,01 %. Naj pri tem spomnim, da je finančno krizo pravzaprav povzročilo trgovanje z izvedenimi finančnimi instrumenti, v katere so pravzaprav velike investicijske banke pakirale različne finančne produkte, bonitetne agencije pa jih neodgovorno ocenile po najvišjih bonitetnih ocenah. Premislek o uvajanju davka na finančne transakcije mora slediti večji odgovornosti finančnega sektorja, predvsem pa temu, da tudi davčne stopnje nastavimo tako, da finančni sektor deli ta bremena in da lahko v širši odgovornosti do družbe prispeva k obnovi družbe in [[…]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Besedo za dopolnitev odgovora dajem predsednici Vlade.
Bom zelo kratka. Seveda se stopnje usklajujejo znotraj Evropske unije in enako se usklajuje davčna osnova. Že prej sem povedala, da zato pomislek Slovenije, da nove ideje in novi predlogi bistveno odstopajo od tega, kar je bilo v osnovi zamišljeno. Finančna ocena pobiranja se glede na to, koliko se na trgu dogaja z vrednostnimi papirji in izvedenimi finančnimi inštrumenti, spreminja. In razlika, sama nisem računala, ampak domnevam, da gre za to, je razlika v 15-odstotnem upadu poslovanja ali prometa z vrednostnimi papirji in kar 75-odstotni upad prometa z izvedenimi finančnimi inštrumenti. Ampak tudi če govorimo o 10 milijonih, naj še enkrat povem, da v tem trenutku poberemo davka na finančne storitve letno okoli 40 milijonov evrov, davek na bilančno vsoto bank pa okoli 20 milijonov evrov. Se pravi, da v tem trenutku bistveno več, kot bi tako spremenjen davek na finančne transakcije prinesel po novem.
Hvala. S tem smo zaključili z vprašanji, ki so postavljena predsednici Vlade in se ji zahvaljujem za podane odgovore. Prehajamo na odgovore na poslanska vprašanja, postavljena na 24. seji zbora. Predsednica Vlade v funkcije ministrice za zdravja, ki opravlja tekoče posle, mag. Alenka Bratušek bi odgovarjala, če bi bilo to vprašanje možno postaviti do 13. ure. Od 13. ure dalje je opravičena zaradi obveznosti v tujini. Odgovor bi morala podati na vprašanje gospe Sonje Ramšak v zvezi z izboljšanjem stanja na področju otroške srčne kirurgije. Sprašujem, gospo Sonjo Ramšak, ali vztrajate pri ustnem odgovoru? Izvolite, gospa Ramšak, imate besedo.
Hvala lepa. Moram reči, da glede na vse to, kar se dogaja v slovenskem zdravstvu, se mi zdi neodgovorno, da si predsednica Vlade ni vzela še nekaj minut in odgovorila na moje ustno poslansko vprašanje. Zato ker verjamem, da mi tudi na naslednji seji ne bo, zahtevam pisni odgovor na svoje poslansko vprašanje.
Hvala. Naslednje vprašanje, na katerega bi morala odgovoriti mag. Alenka Bratušek, je vprašanje Marka Pavlišiča v zvezi z uporabo konoplje v medicinske namene. Gospoda Pavlišiča sprašujem, če vztraja pri ustnem odgovoru. Ta hip ga ni v dvorani, tako da bomo v tem primeru obvestili predsednico Vlade, da odgovori v 30 dnevih oziroma gospod Pavlišič prihaja v dvorano. Sprašujem, če vztrajate pri ustnem odgovoru pri vašem vprašanju? Imate besedo, gospod Pavlišič.
Hvala, da ste počakali. Bom zadovoljen tudi s pisnim odgovorom.
Prav, torej pisni odgovor v 30 dneh. Naslednjo sprašujem gospo Janjo Napast, ki je postavila vprašanje v zvezi s področjem varstva zdravstvenih delavcev pred ionizirajočimi sevanjem, ali vztraja pri ustnem vprašanju. Je ta hip ni v dvorani. Torej tudi tukaj bo podan pisni odgovori. Ravno tako je gospa Janja Napast postavila vprašanje v zvezi s sanacijo vodovoda na Onkološkem institutu v Ljubljani. Tudi tukaj bo podan pisni odgovor. Prehajamo na vprašanja, na katera bo odgovoril minister za infrastrukturo in prostor, ki opravlja tekoče posle, gospod Samo Omerzel. Odgovoril bo na vprašanje gospoda Janeza Ribiča v zvezi z ustavitvijo investicij s strani Ministrstva za infrastrukturo in prostor. Gospod Omerzel, imate besedo za odgovor na vprašanje gospoda Janeza Ribiča.
Spoštovani predsednik, najlepša hvala za besedo. Spoštovani gospod poslanec, najlepša hvala za postavljeno vprašanje. Ko govorimo o investicijah, je pomembno predvsem, da ločimo tisti del investicij, ki je sofinanciran iz evropskih sredstev, in tu moram reči, da sem zadovoljen in vesel, da se te investicije peljejo naprej tako na državnih cestah kot tudi na železniški infrastrukturi. Zelo pomemben del investicij to predstavlja, saj praktično v tem obdobju edina sredstva v resnem obsegu zagotovljena so tista, ki so sofinancirana oziroma so zagotovljena na projektih, ki so sofinancirani iz evropskih sredstev. Ko govorimo o investicijah na državnih cestah, in to je verjetno tisti del, na katerega ste ciljali, torej investicije in zaustavitev investicij na državnih cestah, govorimo o delu, ki je financiran iz integralnega proračuna, in dejansko tu, če pogledamo rang sredstev, ki so na razpolago v preteklih letih, recimo v letu 2013 smo imeli v rangu 140 milijonov evrov za potrebe normalnega delovanja Direkcije za ceste, v letošnjem letu, če odštejemo sredstva, torej evropska sredstva, je na Direkciji za ceste ostalo slabih 600 milijonov evrov zagotovljenih iz integralnega proračuna, kar samo po sebi govori o tem, v kakšnem obsegu praktično lahko izvajamo investicije. Dejansko ko govorimo o resnih investicijah, teh sredstev ni, imamo nekaj investicij, ki so v okviru investicijskega vzdrževanja, predvsem zelo pomemben del za dva mosta, za dva premostitvena objekta, ki smo jih namenili nemudoma zaradi izredne situacije za premostitvene objekte, ki imajo na dnevni bazi v rangu 13 tisoč vozil dnevno. Kar pa se tiče ostalih sredstev za investicije, jih na Direkciji za državne ceste nimamo. In to je tudi del problematike, ki je v teh dneh tako pereča, in manjkajočih sredstev na MZIP, za katere upamo, da bomo v okviru Vlade vseeno našli dovolj poguma in razuma, da bomo ta sredstva tudi zagotovili.
Hvala. Gospod Ribič ima zahtevo za dopolnitev odgovora.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik Državnega zbora. Spoštovani gospodje ministri, poslanke in poslanci! Moram reči, da sem na prejšnji seji Državnega zbora postavil poslansko vprašanje predvsem zaradi tega, ker me skrbi, da smo pri gradnji avtocest uničili veliko magistralnih, regionalnih pa tudi nekaterih lokalnih cest in v to nazaj nič ne vlagamo. Mi kot Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke smo tudi pri sprejemanju proračuna omenjali oziroma predlagali, da bi bilo treba na samem ministrstvu za infrastrukturo poskrbeti tudi za ta del sredstev in iti v obnovo teh cest. Tudi danes smo slišali, da se je veliko najemalo kredite za sanacijo bank, ki so jih prevaranti izpraznili, namesto da bi dajali tudi v infrastrukturo, kajti z obnovo infrastrukture bi omogočili tudi neke bolj normalne pogoje za gospodarstvo. Slišali smo tudi, da je veliko podpisanih pogodb z izvajalci, tripartitnih, z občinami, ministrstvom in izvajalci. V tem primeru me zanima, bilo je rečeno, da se te pogodbe prestavljajo za 6 mesecev in da se bo potem nadaljevalo s to gradnjo: Na kakšen način boste lahko zagotovili sredstva, da bo do gradnje ali obnove po teh pogodba tudi prišlo, saj bo v nasprotnem primeru treba izvajalcem plačevati neke sankcije, ki so zagotovo v pogodbah navedene? Zanima me: Kako boste ravnali v tem primeru?
Hvala. Besedo za dopolnitev odgovora ima gospod Omerzel.
Najlepša hvala za besedo. Najlepša hvala gospodu poslancu za to dodatno pojasnilo. Predvsem pa sem vesel, da z mano deli tudi mnenje glede investicij v infrastrukturo. Moram reči, da sem se v tem letu svojega ministrovanja srečal praktično z večino infrastrukturnih ministrov znotraj Evropske unije in vsi do zadnjega, tudi minister za gospodarstvo, s katerimi sem bil v neformalnih debatah na naših srečanjih, so mi zagotavljali, da praksa iz njihovih držav, tisto, kar je ključno in izredno pomembno za gospodarsko rast in razvoj, so investicije v infrastrukturo – temelj, na osnovi katerega lahko potem tudi pričakujemo gospodarsko rast. Treba je razumeti, da gre vrstni red vedno v tej smeri, da je najprej treba poskrbeti za infrastrukturo, investirati v infrastrukturo, omogočiti okolje za razvoj gospodarstva in šele nato lahko pričakujemo resno gospodarsko rast in s tem tudi kot infrastruktura dajemo podporo razvoju gospodarstva. To je tudi meni osebno po tem letu ministrovanja kristalno jasno, da bi bilo v resnici treba neprimerljivo več sredstev nameniti v razvoj in investicije v infrastrukturo. In ko konkretno govorimo o državnih cestah, o avtocestah in železnicah, je vsekakor tako. Pri avtocestah moram reči, da so slovenske avtoceste v dobrem stanju. Ta infrastruktura je bila zgrajena, in si upam trditi, da zadovoljivo servisira potrebe gospodarstva. Tam, kjer moramo dejansko še ogromno postoriti, so predvsem investicije v železniško infrastrukturo, ki je zelo pomembna pri podpori razvoja gospodarstva, pa tudi pri državnih cestah. Državne ceste so tudi zelo pomemben del infrastrukture, kar smo letos ne nazadnje videli tudi pri žledolomu in pri zapiranju cest, kako je vse to ohromilo gospodarstvo in tok življenja v naši državi. In res je, gospod poslanec, kar navajate, da imamo kar nekaj investicijskih projektov v teku, za katere nam je dejansko zmanjkalo denarja. Jaz še vedno verjamem, da bomo v okviru te vlade, čeprav pri opravljanju tekočih poslov, našli dovolj modrosti in zmogli ta sredstva zagotoviti in tudi te projekte zagotoviti.
Hvala. Zahtevo za razpravo o odgovoru ima gospod Ribič.
Hvala. Zahvaljujem se za ta del odgovora, ampak tistega odgovora, ki sem ga želel slišati in ki bi ga želel slišati tudi marsikateri slovenski župan, pa nisem slišal: Kaj je s podpisanimi pogodbami, v katerih so zapisani roki, do kdaj morajo biti dela začeta, do kdaj morajo biti končana in tako naprej? Kaj bo s tistimi, s katerimi so pogodbe podpisane, na kakšen način boste lahko to upravičili ali ta problem razrešili? Zato bi si želel, da bi opravili razpravo v Državnem zboru. To je tako pereče, problematično področje, za katerega menim, da ni niti malo politično, vendar smo se znašli v neki zagati, znašli smo se v nekem kotu. Slišali smo, da bo nekaj sredstev v državnem proračunu še ostalo naprej za novo vlado, ne vem, milijardo 400 ali koliko, zato si mislim, da ne bi delali na novo problemov in na novo dražili nekih stvari po teh pogodbah, ampak da bi se o teh stvareh tukaj tudi pogovorili. Tu bi se bilo treba pogovoriti tudi še o tistih delih cestišč oziroma gradnje avtocest, ki so nekako v teku, pa se še niso začela. V mislih imam recimo Ptuj–Macelj, to je del phyrinske avtoceste, ki je zelo pomembna za turizem in pa tudi zelo pomembna za neko evropsko državo, kar Slovenija je, s sosednjo državo Hrvaško. Tudi tukaj imam občutek, da nekako dela stojijo, in o teh stvareh bi bilo treba tudi v Državnem zboru opraviti razpravo. Jaz vem, da mi sedaj minister ne more odgovoriti, zato bi pač po ustreznem členu predlagal, da se opravi takšna razprava v Državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, v torek 20. maja 2014, v okviru glasovanj. Minister Omerzel bo odgovoril še na vprašanje Tomaža Lisca v zvezi s sanacijo premostitvenih objektov na državnih cestah. Gospod Omerzel, beseda je vaša.
Spoštovani predsednik, najlepša hvala za besedo. Spoštovani gospod poslanec, najlepša hvala za vprašanje. V veliki meri je tudi ta odgovor zelo povezan z vsebino prejšnjega vprašanja. Pri konkretno premostitvenih objektih v Sloveniji je pomembno poudariti, da imamo v Sloveniji preko 6 tisoč km državnih cest. Trenutno imamo 15 premostitvenih objektov, na katerih velja omejitev prometa. To so tisti objekti, kjer dejansko je omejitev najmanj v eni smeri, po večini pa tudi pri sami obremenitvi premostitvenega objekta. Glede na razpoložljiva sredstva in na problematiko, ki se je dejansko pokazala že v decembru leta 2013, smo nemudoma prestopili k reševanju dveh premostitvenih objektov. To sta dva objekta, in sicer Prestranek in Sodsko. Postavili smo kriterije predvsem po načelu oziroma obremenitvi samega objekta. V primeru teh dveh objektov govorimo o številu vozil preko 13 tisoč glede na premostitveni objekt in primerno temu tudi obremenitev te lokalne infrastrukture. Kar se tiče ostalih premostitvenih objektov, kjer bi ravno tako bila potrebna sanacija, je treba poudariti, da so to objekti, ki so v povprečju starejši od 50 let, kar pomeni, da ta infrastruktura v vsakem primeru potrebuje resno investicijsko vzdrževanje, če ne celo že nadomestilo samega objekta. Jaz moram reči, da za vsaj teh zadnjih 15, se je vedelo že zadnjih 6 let, da so v slabem stanju in bi bilo vsekakor treba prej odreagirati. Vendar ne glede na to, da je ta informacija toliko starejša, vsekakor to ni izgovor, da se to ni izvedlo. Je pa dejstvo, da za sanacijo teh objektov trenutno na ministrstvu nimamo razpoložljivih sredstev. Kar se tiče stroke je kompletna dokumentacija, vsi potrebni projekti so pripravljeni, da bi se v to sanacijo šlo. Zopet pa moram poudariti, da samo gradivo in pa predlog, v katerem obsegu so dodatna sredstva potrebna za ureditev teh premostitvenih objektov, je bilo posredovano na vlado, vendar sama sredstva je treba zagotoviti v okviru Vlade Republike Slovenije, Ministrstvo za infrastrukturo samo znotraj prerazporeditev svojega proračuna vsekakor ni sposobno oziroma nima sredstev, da bi jih lahko namenili za te objekte.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik. Minister, ostali ministri! Spoštovani minister, sem vas že januarja spraševal glede finančnega in časovnega vidika urejanja premostitvenih objektov. Moje vprašanje je bilo, kako poteka sanacija. In danes sem dobil odgovor, da pri dveh poteka, pri ostalih pa je vse odprto. Spoštovani minister, ko prebiram vaš odgovor z januarske seje, kako se zavedate resnosti situacije, kako primerno se boste tega tudi lotili. Eno so besede, drugo pa so dejanja. Rekli ste, da boste v treh mesecih dobili denar, pripravili načrte in v šestih, do devetih mesecih tudi vse izvedli. To ste obljubili tudi županom, lokalnim skupnostim, da ne govorimo še dodatno o varnostnem in pa gospodarskem vidiku tega problema. Spoštovani minister, povejte, denarja ni, kljub temu da smo pri proračunu za leto 2014 in 2015 poslanci koalicije in opozicije soglasno pripravili sklep, da ministrstvo poišče 50 dodatnih milijonov znotraj Vlade, takrat so vas prvič dali na čevelj, spoštovani minister. In sedaj so vas drugič dali na čevelj. Ali ste se dali pa sami na čevelj, se pa zmenite vi in minister za finance in predsednica Vlade. Nekdo od vas svojega dela ni naredil in zaradi tega trpi varnost državljanov, gospodarstvo in pa lokalne skupnosti. Te vaše floskule o tem, kako boste absolutno prednostno in resno reševali zadeve, ne zdržijo nobenega dejanskega stanja. Občutek imam, da imate srečo, da ste v leru vsaj glede dejanskih problemov, poleg tega ko imam občutek, da pri kadrovanju ste tudi na vašem ministrstvu še v polnem teku, se niti po moje ne zavedate resnosti situacije oziroma jo pometate pod preprogo in prepuščate novemu nesrečnemu ministru za infrastrukturo, ki bo moral tudi vaše nedelo reševati s tem, da bo moral dvakrat zavihati rokave in biti bolj prepričljiv kot vi, da najde ta sredstva.
Hvala. Besedo za dopolnitev odgovora ima gospod Samo Omerzel.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod poslanec, jaz se vam zahvaljujem za to razpravo. Drži, kar navajate, da je matični odbor, Odbor za infrastrukturo in prostor pri sklepanju proračuna za leto 2014 naložil Ministrstvu za infrastrukturo in prostor in Vladi Republike Slovenije, da poišče ta sredstva. Ravno to, kar navajate kot zgodovino oziroma dediščino tistim, ki bodo prišli za menoj, ravno to je tisto, česar si jaz ne želim dovoliti. Želim, čeprav smo vlada v odhajanju, da za seboj počistimo in ne pustimo tega, kar smo tudi sami nasledili, da minister, ki bo prišel za menoj, se ne bo ukvarjal s problematiko, s katero se ukvarjam danes jaz. Vse moje aktivnosti v zadnjem času so usmerjene ravno v to smer. Želim za seboj pustiti čisto pot in želim, da tisti minister, ki bo prišel za menoj, se s temi finančnimi težavami, s katerimi se trenutno soočamo na našem ministrstvu, ne bo soočal in da hkrati tudi pri teh premostitvenih objektih, o katerih govorimo, bodo sredstva zagotovljena, in tudi če bo to reševal minister, ki bo prišel za menoj, da bo imel sredstva zagotovljena in bo lahko te projekte izvedel. Vas pa prosim, da tudi razumete, da brez sredstev na Ministrstvu za infrastrukturo teh premostitvenih objektov in vsega, kar je povezano z državnimi cestami in celotno ostalo problematiko, brez sredstev enostavno ne moremo rešiti. Jaz kljub vsem izrečenim besedam tudi v javnosti še vedno upam, da bomo ravno v krogu, ki ga vi navajate, torej predsednica Vlade, minister za finance in minister za infrastrukturo in prostor našli rešitev, da najdemo sredstva, na osnovi katerih bomo potem tudi vse te projekte lahko izvedli. Res je, kar ugotavljate, tisto, kar je ključno in pomembno, je, da zagotovimo sredstva v tistem obsegu, da bo varnost na državnih cestah zagotovljena, da ne bo ogrožena. Slike, ki so zaokrožile v medijih v zadnjem času, ste verjetno tudi sami videli, v kakšnem stanju so državne ceste, kaj nam je dodatno še situacija z žledolomom prinesla. Jaz še vedno upam, da ta sredstva bomo v okviru te vlade v odhajanju tudi našli.
Hvala. Zahtevo, da se opravi razprava o odgovoru, ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala. Glede na vse povedano že januarja in danes, nekaj so obljube, nekaj so besede, dejanj, spoštovani minister, pa ni. Sami ste rekli, da boste počistili vse odprte zadeve. Morda v besedah, v dejanjih pa ne. Če niste znali dvakrat prepričati ministra za finance, predvsem pa predsednice Vlade, da vam odpre mošnjiček, da sami pogledate, kaj lahko naredite, verjemite meni, če že sebi oziroma svojim sodelavcem ne verjamete, da tega denarja ne bo. Zadeva bo šla na naslednjo vlado, katerakoli že bo, in potem bodo verjetno isti poslanci koalicije, ki so danes tiho, bili polni modrosti, kako je treba zadeve reševati. Trije ključni momenti so. Eden je gospodarski vidik, ki trpi zaradi tega, ker se sanacije ne obnavljajo. Še več. Seznam kritičnih mostov je še daljši. Nekdo bo moral zavihati rokave in narediti svoje delo. Spoštovani minister, očitno niste bili dovolj kompetentni znotraj vlade, sicer bi lahko tudi odstopili, ali pa dovolj prepričljivi v svojih nastopih, ne pred javnostjo, ampak pred svojimi kolegi znotraj vlade, da bi zagotovili po grobih ocenah 30 do 40 milijonov evrov za sanacijo premostitvenih objektov. Ker vi ne znate poskrbeti ali pa vaši kolegi v vladi ne znajo poskrbeti, trpi gospodarstvo. Da pa ne omenjamo varnostnega oziroma prometnega vidika, ki je zelo pomemben faktor pri tem, ko se odločamo, komu in kam nameniti sredstva. Spoštovani minister, iz kraja kjer prihajam, sta dva takšna premostitvena objekta, in moram reči, ne samo da ste se vi hvalili, tudi župan se je hvalil, kako je z ministrstvom skoraj že vse dogovorjeno in samo še čakamo srečne trenutke, ko se boste slikali in rekli, zadeve se bodo izvajale, in potem seveda se boste še enkrat slikali, ko bi bile zadeve izvedene. Ampak izvedba je bila samo na besedni ravni, dejansko pa ni bilo nič storjeno. Zato spoštovani predsednik in spoštovani kolegi, kolegice, predlagam, da se na naslednji seji opravi razprava o tem vprašanju, kajti ko govorimo o lokalnih skupnostih, o prometnem varnostnem sistemu in pa o gospodarstvu, ta vprašanja povzročajo problematiko, je razlogov za eno poglobljeno debato znotraj Državnega zbora, če že ta ni bila opravljena znotraj Vlade, več kot dovolj. Zahtevam oziroma predlagam, da se opravi razprava na naslednji seji. Hvala.
Hvala tudi vam. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, v torek, 20. maja 2014, v okviru glasovanj. Minister za finance, ki opravlja tekoče posle, dr. Uroš Čufer pa bo odgovoril na vprašanje gospoda Jožefa Horvata v zvezi z odpiranjem novih delovnih mest, z ustvarjanjem atraktivnejšega poslovnega okolja za tuje investitorje. Gospod minister, izvolite.
Najlepša hvala za to vprašanje. Jaz bi mogoče začel s tem, da dejansko si kreiranje in pa vodenje gospodarske politike, ki se nanaša na tuje investicije in odpiranje novih delovnih mest, nanaša predvsem na MGRT in ministra, ki je pristojen za to zadevo. Kljub temu bi mogoče vseeno povedal dve, tri besede na to temo. Če pogledamo glavni omejevalni dejavnik za gospodarsko rast in za odpiranje novih delovnih mest ali pa, če pogledamo bolj z obrambnega vidika, preprečevanja zapiranja delovnih mest, bi bilo pravzaprav ustvariti pogoje za normalno financiranje podjetij in na tak način ustvariti pogoje, da se lahko tudi podjetja zadolžujejo po obrestnih merah na primerljivi ravni, kot je v Evropski uniji. Mislim, da ti pogoji so nekako vzpostavljeni, in to je pravzaprav prvi element, ki je bil pomemben, da lahko prispevamo k številu delovnih mest. Nadaljnji pomemben korak je pravzaprav vzdrževanje podjetij, ki je ravno tako proces v tem trenutku. In tretji element, ki bo prišel, je področje odpiranja novih delovnih mest s tujimi investicijami, in to tako v smislu privatizacije kot v smislu greenfield investicij. To mislim, da bo naslednji razvojni impulz, ki je zelo pomemben za Slovenijo, da se zgodi v čim krajšem. Hvala.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod minister dr. Čufer, ostali prisotni ministri! Jaz sem se na vas, gospod minister, obrnil predvsem s tega razloga, ker vas vidim na tej poziciji ministra za finance kot najpomembnejšega skrbnika uravnoteženih javnih financ in tudi blaginje državljank in državljanov Slovenije, zato sem vas že 17. aprila, se pravi krepko pred kongresom Pozitivne Slovenije, spraševal, kaj pravzaprav narediti, da skoraj hermetično zaprto državo Republiko Slovenijo nekako odpremo za tuje neposredne investicije. Se pravi, kako Slovenijo spremeniti v atraktivno okolje za tuje investitorje. Jaz sem vam tudi v pisni najavi mojega ustnega vprašanja priložil eno zelo koristno tabelo, ki jo je izdelal Center za mednarodne odnose, objavljena je bila novembra 2013, kjer je naštetih kar 24 ovir za tuje investitorje. Te ovire so ocenjevali potencialni tuji investitorji od 1 do 5. 1 pomeni nepomembno, 5 pomeni ključno. Na prvem mestu so visoki davki, to je, gospod minister, vaše področje, kjer je ta ocena, to je res zaskrbljujoče, bila leta 2008 3,5, potem pa je leta 2013 narastla na 3,94, se pravi skoraj 4. Potem so seveda tu še druge ovire, plačilna nedisciplina, visoki stroški delovne sile in tako naprej. Se pravi, da imamo rezultate te ankete, analize tega vprašalnika, na katerega so odgovarjali tuji investitorji, potencialni tuji investitorji in na nek način bi lahko rekel, enostavno bi bilo vladi to upoštevati in postopoma z ukrepi te ovire odpravljati. Na to sem ciljal in tukaj bi želel vaše odgovore, gospod minister.
Hvala. Besedo za dopolnitev odgovora ima dr. Uroš Čufer. Želite besedo? Izvolite, gospod minister.
Najlepša hvala. V bistvu davki kot strošek javnega sektorja, ki ga pravzaprav nosi tudi gospodarstvo, je sigurno eden od elementov, ki vpliva h konkurenčnosti in tudi k privlačnosti Slovenije za tuje investicije na drugi strani. Tukaj ne morem kaj drugega, kot da se strinjam, da je to je pomemben element v celotni davčni strukturi. Slovenija mogoče še najbolj odstopa med majhnimi, odprtimi državami po obdavčitvi stroška dela, ampak da se lahko davki znižajo, je treba pripraviti cel program varčevanja v javnem sektorju predhodno, zato da lahko hkrati ohranimo tudi samo fiskalno vzdržnost, ki je ravno tako tudi eden od elementov, kdaj je kakšna država privlačna ali ne. Hvala.
Hvala. Zahtevo, da se opravi razprava o odgovoru, ima gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospod predsednik. Tukaj pa se z vami, spoštovani gospod minister dr. Čufer, zelo strinjam, ko ste rekli pravzaprav skoraj z retoriko sedanje opozicije, da je treba pripraviti paket varčevanja v javnem sektorju. Najbrž bo res to naloga naslednje vlade, naloga, ki ne bo priljubljena, ampak vidim, da se tudi vi strinjate z menoj in z opozicijo in z Benjaminom Franklinom, ki je povedal, da je za bogastvo ljudi treba realizirati samo dve zadevi: podjetnost in varčnost. Sliši se preprosto, ni pa tako zelo preprosto to izvesti. Seveda vemo, kaj smo doživljali, ko smo tukaj v tej dvorani sprejemali ZUJF. Ampak pustimo zdaj to. Jaz bi rad, gospod predsednik, kolegice in kolegi, uveljavil določilo 246. člena Poslovnika Državnega zbora, in sicer njegov drugi odstavek. Kot se tudi sam minister dr. Čufer strinja, je področje tujih neposrednih investicij izjemno pomembno. Državni zbor še ni razpuščen, in bi želel, da na naslednji seji Državnega zbora opravimo razpravo o tem in poiščemo morda tiste ključne ukrepe, s katerimi bi omilili teh 24 ovir, ki jih tuji neposredni potencialni investitorji vidijo. To je naloga Državnega zbora. državni zbor mora delati do konca, prav tako tudi vlada, čeprav opravlja le tekoče posle, ampak nihče ne bo tej vladi preprečeval, da bi sprejemala dobre ukrepe, da resnično Slovenijo enkrat po teh 23 letih odpremo za tuje investitorje, ker sami vemo, domače banke, ki smo jih sanirali, ne delujejo, ne opravljajo svojega poslanstva za spodbujanje gospodarstva, doma seveda denarja ni, tako da dejansko drugače ne vidim, da odpremo vrata za tuje investitorje, o njih razmislimo, jih stestiramo, ne more priti kdorkoli v Slovenijo, ne more priti kdorkoli, ampak tisti investitor, ki ima dobre namene, in to po mojem trdnem prepričanju bi pomenilo, da bi lahko nekako najhitreje prišli tudi do prepotrebnih novih delovnih mest. Spoštovane kolegice in kolegi, verjamem, da bo moj proceduralni predlog doživel na glasovanju podporo. Hvala lepa.
Hvala. O vašem predlogu bo Državni zbor ravno tako odločil jutri, v torek, 20. maja 2014, v okviru glasovanj. Minister za finance, ki opravlja tekoče posle, bo odgovoril na vprašanje mag. Marka Pogačnika v zvezi z davčnim dolgom podjetij.
Najlepša hvala. Osnovna ideja v zvezi z ukrepi, ki bi omogočali nekoliko spremenjen način poplačila davčnega dolga, temelji na tem, da je država oziroma davčni urad v vlogi upnika, tako kot številni drugi upniki v primeru prezadolženih podjetij, kjer pa upnik v imenu davkoplačevalcev ali pa kadar se nanaša na prispevke upokojencev, ima zelo stroga zakonska pravila, kako ta davek izterjevati. Ta zelo stroga zakonska pravila po eni strani omogočajo, da se s tem davčnim dolgom dela racionalno, po drugi strani pa onemogočajo določeno fleksibilnost, kjer bi se lahko v sodelovanju z drugimi upniki posameznim podjetjem, če se izkaže, da bi bil dogovor med ostalimi upniki mogoč, in če se izkaže, da bi tako podjetje lahko preživelo, sprostilo in povečalo možnost, da se dolg poplača čez nekoliko daljše časovno obdobje, bi se s tem omogočilo, da se verjetnost preživetja podjetij, ohranitev delovnih mest in povrnitev davčnega dolga lahko podaljša in izplen poveča. Pri tem je treba biti sicer previden, ker kakršnokoli mehčanje lahko pomeni tudi past, ker se lahko zgodijo tudi zlorabe. Zato smo rekli, da se bomo tega lotili zelo restriktivno in po korakih, kako se za to pripraviti. Ta zakon je zdaj v pripravi. Glede na trenutno politično situacijo, ali se da kaj od tega urediti morda s podzakonskimi akti, je bila to pravzaprav osnovna ideja.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani minister, hvala za odgovor. Osebno sem mnenja, da je ta davčni dolg verjetno ena izmed zelo zaskrbljujočih zadev, za katere sem prepričan, da jim je vlada Alenke Bratušek in Ministrstvo za finance pod vašim vodstvom posvetilo premalo pozornosti. Tu zdaj govorimo o davčnem dolgu, ki je javno znan, približno več kot 1,1 milijarde evrov, kjer gre za približno 600 milijonov evrov aktivnega davčnega dolga, drugi dolg pa po informacijah iz medijev je razlika tako in tako že v nekih stečajnih postopkih. Mislim, da je vaša vlada na tem področju naredila veliko, veliko premalo, kajti ta davčni dolg se tudi po informacijah, ki jih imamo, iz meseca v mesec povečuje. Na koncu bi lahko dejali, da imamo v Sloveniji dve vrsti podjetij: za nekatere velja, da davke normalno plačujejo, za nekatere pa ne. 1,1 milijarde evrov, mislim, da je to ogromna postavka tudi za slovenski proračun, in sem prepričan, da bi vlada in vaše ministrstvo moralo narediti veliko več na tem področju, kajti s tem bi verjetno tudi okrepili proračun. Če bi se ta davčni dolg na nek način poskušal izterjati, na drugi strani ne bi bilo treba dvigovati davkov, ki so v breme državljank in državljanov Republike Slovenije, pa tudi z dodatnimi davčnimi obremenitvami gospodarstva. Zanima me: Kako je sploh možno, da je prišlo do tako ekstremno velikega davčnega dolga? Kako lahko neko podjetje zapade v tak davčni dolg? Ali je Durs naredil svoje ali ne? Ali ste kot resorno ministrstvo preverili, ali so bile [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]na Dursu, da mu ni uspelo tega davčnega dolga izterjati, da se je ta znesek povzpel na 1,1 milijarde evrov, pri tem pa govorimo, da verjetno več kot polovica tega davčnega dolga [[…]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Besedo za dopolnitev odgovora ima dr. Uroš Čufer.
Ta visok davčni dolg je predvsem indikator, kako globoka in dolgotrajna je bila finančna kriza, kateri smo bili priča. Pravzaprav kaže zelo podobno sliko, kot jo kažejo neplačane slabe terjatve pri bankah. Aktivnosti na izterjavi davčnega dolga so bile intenzivne, jih je bilo kar veliko in v bistvu tudi postopek absorpcije in zmanjševanja davčnega dolga ni postopek, ki traja čez noč, ampak nekaj, kar se absorbira v določenem časovnem obdobju. Tako da sigurno bo to še nekaj časa trajalo. Tisto, kar je pomembno, sta dva cilja, prvi – imeti čim večji izplen za davkoplačevalce in drugi – z izterjavo povzročiti čim manj makroekonomske škode.
Hvala. Zahtevo za razpravo ima mag. Marko Pogačnik.
Glede na problematiko, jaz predlagam, da v skladu s poslovnikom opravimo širšo razpravo, kajti zdi se mi, da je to pomembno področje tudi za prihodnost. Res se pogovarjamo o 1,1 milijardi. In 1,1 milijarda pri recimo prihodkih, ki jih ima slovenski proračun, približno malo več kot 8 milijard, mislim, da je pomembna postavka. Jaz mislim, če bi se tukaj aktivirale določene aktivnosti, določeni ukrepi, mislim, da ne bi bil potreben marsikateri davek, ki je bil v času vaše vlade uveljavljen. Na drugi strani pa tudi mislim, če bi se poskrbelo, da bi se ta davčni dolg zniževal, da na eni strani tudi ne bi bilo potrebna zadolžitev. Zaskrbljujoče pa se mi zdi to, da se ta davčni dolg povečuje, iz meseca v mesec lahko beremo, da je ta davčni dolg višji in višji. In jaz mislim, da je ta vlada tukaj opustila dejanje, dejanje in ukrep, ki ga je naredila Janševa vlada, in jaz verjamem, da je med kakšnimi poslanskimi skupinami sedanje koalicije dvignil veliko prahu in ga marsikdo tudi ni podprl, to je to, da se davčni dolg objavi javno. Takrat je bil to ukrep, ki je v relativno kratkem obdobju ta davčni dolg zmanjšal. Potem s prihodom vaše vlade, s prihodom vaše koalicije pa se je ta davčni dolg podjetij začel ponovno povečevati. In jaz res apeliram na Vlado, kolikor se še da naraditi, na Ministrstvo za finance, da sprejmete tukaj določen ukrep, da ta davek dobi država nazaj, predvsem pa da se na nek način poskuša zajeziti, da se bo ta davčni dolg povečeval. Danes imamo dve vrsti podjetnikov – ene, ki davke plačujejo, in ene, ki vedo, da davka ne bodo plačali in da ga Durs ni sposoben izterjati. Saj ne leti tukaj kritika samo na Ministrstvo za finance. Lahko se vprašamo tudi, ali je Durs naredil v zadnjem obdobju vse stvari, ki bi jih moral narediti. Kajti meni osebno ni jasno, kako lahko pride do tako ekstremno visokega davčnega dolga. In predvsem ukrepi, ki bodo tukaj v prihodnosti sprejeti, da bo država ta denar dobila nazaj. Marsikaterega davka ne bi bilo treba. Jaz mislim, da s tem, ko se tudi medijsko govori, kakšen je davčni dolg, bo verjetno marsikatero podjetje iskalo luknjo v zakonih, če obstajajo za to, da se ta davek ne bo poplačal. In še enkrat apeliram na Ministrstvo za finance, institucije, da se sprejmejo čim prejšnji ukrepi za povrnitev in izterjavo tega dolga. Hvala.
Hvala. Tudi o vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, v torek, 20. maja 2014, v okviru glasovanj. Minister dr. Uroš Čufer pa bo odgovoril na vprašanje mag. Andreja Širclja v zvezi s finančnimi posledicami dokapitalizacije Banke Celja. Izvolite, gospod minister.
Najlepša hvala. Kar se tiče dokapitalizacije Banke Celje, je Banka Celje trenutno v postopku državne pomoči in Evropska komisija, DG COMP pravzaprav z njimi skupaj pregleduje finančni načrt. Predvidene finančne posledice so dokapitalizacija v višini približno 160 milijonov evrov in prenos slabih terjatev z Banke Celje na slabo banko v znesku, ki se v okviru finančnega programa, programa prestrukturiranja Banke Celje še pripravlja.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima mag. Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani minister! Banka Celje je ustvarila tudi v letu 2013 znatno izgubo. Precej je bilo tudi slabih terjatev, mislim, da okoli 170 milijonov slabih terjatev je bilo. In navsezadnje zaradi tega je Banka Slovenije pozvala Banko Celje, da se dokapitalizira. Prvo dopolnilno vprašanje je: Zakaj tega niso naredili obstoječi oziroma ali bodo naredili to obstoječi lastniki? Vemo, da je Nova Ljubljanska banka tukaj največji lastnik, mislim da 40-procentni. Ali bodo to naredili tuji investitorji oziroma domači investitorji, zasebni investitorji ali bo to dejansko preneseno tudi na ramena davkoplačevalcev? Namreč že iz tega odgovora, ki ste ga dali, dejansko kaže, da ni bila uspešna dokapitalizacija s strani obstoječih lastnikov, da ni novih lastnikov. In tukaj me zanima: Zakaj se je to tako zgodilo? In drugo, glede verodostojnosti podatkov. Če DG COMP sedaj pregleduje te slabe terjatve, je seveda zdaj vprašanje: Ali držijo ocene Banke Slovenije po 160 milijonski dokapitalizaciji ali ne? Ali bo ta dokapitalizacija večja? Kaj to pomeni še za eno banko oziroma navsezadnje ali banke stojijo v vrsti za to dokapitalizacijo? Ali morda kakšna državna banka ne bo dokapitalizirana s strani države ali bodo tukaj dejansko vse? Manjka verjetno še SID banka, ki je prav tako državna banka, ki naj bi bila pregledana.
Hvala. Želite dopolniti odgovor? Besedo ima dr. Uroš Čufer.
Nisem zasledil zelo veliko vprašanj, predvsem komentarji. Mogoče samo toliko v pojasnilo, to je pravzaprav standardni postopek, da DG COMP pregleda program prestrukturiranja, poda mnenje, in to je vedno do določene mere tudi interaktivno delo med obema inštitucijama. Kar se tiče obstoječih lastnikov. Obstoječi lastniki so imeli možnost dokapitalizirati, banke, ki so v programu državne pomoči, nimajo pravice dokapitalizirati, zaradi tega se je tudi nabor investitorjev ustrezno zmanjšal. Banka, ko je naredila svoje aktivnosti za iskanje zunanjih investitorjev, dodatnih investitorjev, pravzaprav ni našla nobene druge, zaradi tega se je Banka Slovenije obrnila na Vlado Republike Slovenije, da bi v okviru zakona o pomoči in stabilizaciji bankam pomagali tudi Banki Celje.
Hvala. Zahtevo, da se opravi razprava o odgovoru, ima mag. Šircelj.
Hvala lepa. Predlagam, da se o tej tematiki opravi razprava predvsem zaradi tega, ker dejansko ne vemo, ali smo s sanacijo bank v naši državi končali. Navsezadnje nimamo tudi končne številke, koliko bo vse skupaj stalo. Mislim, da je ta primer eden izmed mnogih ali pa je eden izmed številnih, ki kaže na to, da ni uspešna sanacija do sedaj bila izvedena in da tudi ni bilo nič narejeno na upravljanju in vodenju teh bank oziroma te banke. Saj pravim, ta je lahko kot primer, da se to še ni opravilo, zaradi tega tudi predlagam splošno razpravo o tem vprašanju.
Hvala. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, v torek, 20. maja 2014, v okviru glasovanj. Prehajamo na vprašanje, na katerega bo odgovoril minister za obrambo, ki opravlja tekoče posle, gospod Roman Jakič, in sicer bo odgovoril na vprašanje mag. Ivana Vogrina v zvezi s plačilom slovenskih vojakov. Izvolite, gospod minister Jakič.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani poslanec, vprašanj je devet, tako da ne verjamem, da bova danes uspela v tem kratkem roku odgovoriti na vse. Zato predlagam, če se strinjaš, da pošljemo za ostala vprašanja, ki jih bom zdajle izpustil, pisne odgovore z Ministrstva za obrambo. V odgovoru se bom predvsem skušal usmeriti na plačilo pripravljenosti za delo v Slovenski vojski, na katerega v enem od svojih pismom opozarja tudi sindikat, in mislim, da so nekatera dejstva, ki jih navaja, nekoliko zavajajoča. Kot prvo, z omenjenim pravilnikom, ki je notranji organizacijski akt ministrstva, po veljavnem pravnem redu minister, ne glede na to, da je v bistvu ta akt podpisal moj predhodnik, ne more določati pravic in obveznosti zaposlenih mimo veljavnih predpisov, ampak lahko določa le notranja pravila za njihovo izvajanje. Da ne gre za kakršnokoli s pravilnikom določeno "legalizacijo" nepravilnega izplačevanja dela vojakov, je ugotovilo tudi Višje delovno in socialno sodišče v dveh pravnomočnih sodbah, ko je odločalo o kolektivnih tožbah sindikatov vojakov Slovenije, s katero je njihove zahteve za razveljavitev pravilnika in tudi za drugačno plačilo pripravljenosti zavrnilo. To so na žalost sindikati zamolčali, se pravi, da je nek pravni proces glede tega, o čemer se zdaj pritožujejo, že šel skozi Višje delovno in socialno sodišče in je tam padel. Sindikat je namreč sprožil dva kolektivna delovna spora, in sicer prvi kolektivni delovni spor zaradi izplačevanja dodatka za pripravljenost po 46. členu kolektivne pogodbe za javni sektor za čas, ko je pripadnikom Slovenske vojske odrejena pripravljenost na delu ali določenem kraju, in drugi zoper pravilnik o načinu obračuna in izplačila nekaterih stroškov dela in nadomestila selitvenih stroškov v delu, ki urejajo obračun in izplačevanje dežurstev ter straže. In tu je prišlo tudi do pravnomočne sodbe. Do morebitne drugačne ureditve višine dodatka za stalno pripravljenost v 46. členu kolektivne pogodbe Ministrstvo za obrambo ne more pripadnikom Slovenske vojske za čas odrejene pripravljenosti izplačati nadur, niti kaj drugega, kot je določeno v veljavnih predpisih. Na podlagi vsega navedenega lahko zaključim, da pripadniki Slovenske vojske za opravljeno delo kot tudi za pripravljenost za delo, ko dejansko ne delajo in se zato ne štejejo v redni delovni čas, prejemajo plačilo po veljavnih predpisih.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima mag. Vogrin.
Hvala lepa, gospod minister, za korektno ugotovitev, da midva zdaj problematike ne bova razrešila in bi prosil tudi za pisni odgovor. Glejte, jaz sem praktičen človek. Na kaj bi želel opozoriti? Razlika je, ali je nekdo pripravljen na delo doma, recimo zdravnik, ki dežura, pa je doma, da ga pokličejo, ali pa je vojak, ki je na terenu ali pa v kasarni. In če za eno uro dobi 80 centov, pustimo predpise, je z nami nekaj narobe. Potem pa sedite vi nekje za 80 centov na uro. Glejte, predpisi so narobe, to nas opozarjajo. Drugo, gospod minister, jaz sem imel sestanek s sindikati nekajkrat, ker pač recimo da čutijo, da jaz čutim z njimi. Ob mizernih plačah, ki jih imajo, še neka druga značilnost. Ob 1. maju so imeli predstavniki države velike govore, kako zasebni delodajalci kršijo pravico delavcev. Veste, kateri delodajalec v tej državi je največji kršitelj? Država sama. Morda veste, koliko tožb je vloženih s strani vojakov, pa tudi policistov proti državi in bodo iztožili? Po mojih podatkih bodo vse iztožili, razen mogoče tam, kjer so se prenaglili ali pa res narobe postavili zahtevke. To boli, veste, da imajo nekateri 20 tisoč bruto plače, vojak pa tisoč 300 evrov, to boli ljudi. Hvala lepa.
Hvala. Želite dopolniti odgovor? Gospod Roman Jakič, izvolite.
Najlepša hvala. Jaz bi prepustil sodiščem, da razsojajo in ne bi mogel trditi zase, ali sem prepričan, katera stran bo zmagala v nekem sodnem postopku. Ali je navedena ureditev plačevanja pripravljenosti na obrambnem področju ustrezna, je pa seveda drugo vprašanje, in se pridružujem vašemu mnenju, da je to treba spremeniti. Višina dodatka za pripravljenost je bila spremenjena v letu 2008, ko je bil sprejet nov plačni sistem in je nova kolektivna pogodba za javni sektor določala le eno višino dodatka za pripravljenost, kljub temu da Zakon o obrambi določa tri vrste pripravljenosti, to se pravi na delovnem mestu, drugem kraju ali pa doma. Tudi učinki so narejeni, tudi predlogi, ki smo jih dali z Ministrstva za obrambo ali pa moji predhodniki, so bili že posredovani. Sami pa ugotavljate, ko izračunavate te cente in evre, da Zakon o službi v Slovenski vojski določa, da se za plače v Slovenski vojski uporabljajo predpisi, ki urejajo plače javnih uslužbencev. Če bi hoteli za pripadnike in pripadnice Slovenske vojske sprejeti neodvisen, če lahko temu rečem, ločen plačilni sistem, bi bil potreben širši tako vladni kot pa socialni konsenz. Ne glede na trenutno javnofinančno stanje pa po moji oceni ne moremo pričakovati, da bi do tega prišlo. S tem seveda odpiramo tudi kompletno Pandorino skrinjico, ko bi morali na novo proučiti vsa dejstva. Jaz sam menim, da je zelo težko, tudi nam kot delodajalcu je zelo težko pripadnice in pripadnike Slovenske vojske razvrščati v plačilne razrede. Plačilni razredi obstajajo, so že razvrščeni, ampak ko naredimo pa primerjalno analizo z drugimi poklici, podobnimi poklici, pa ugotavljamo, da bi lahko za vojsko veljala specifika. Čeravno je treba istočasno povedati, da vojska, policija in zaposleni v institucijah, kot so kaznilnice, v izhodiščnem razredu za pet razredov višje štartajo kot drugi uslužbenci v javnem sektorju, in povedati o teh, ko vi govorite 700 evrov neto plače, da so to tisti, ki imajo tretjo oziroma četrto ali peto stopnjo izobrazbe in so razvrščeni v plačilni razred, ki smo ga v preteklosti določili v tej državi.
Hvala. Lahko zaključimo s tem vprašanjem? Hvala. Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev. Mag. Andrej Šircelj, Slovenska demokratska stranka, bo postavil vprašanje ministru za finance, ki opravlja tekoče posle, dr. Urošu Čuferju. Izvolite, gospod Šircelj.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani minister! Moje vprašanje se nanaša na upravljanje slabih terjatev. Gre predvsem za to, da smo v lanskem letu, v letu 2013 ustanovili Družbo za upravljanje terjatev bank. To je naredila država, ki je 100-odstotni lastnik te družbe. V lanskem letu so potekali različni postopki v tej družbi. In ne nazadnje pred novim letom so bile terjatve dveh bank prenesene na Družbo za upravljanje terjatev bank. Ocene so bile s strani Evropske komisije oziroma DG COMP, ocene so bile s strani ekspertnih svetovalnih podjetij za te terjatve. Tukaj je treba seveda povedati, da Družba za upravljanje terjatev bank ni sodelovala pri teh ocenjevanjih. Govorim vnaprej o teh ocenjevanjih, ki so se dogajala v letu 2013. Je pa seveda Družba za upravljanje terjatev bank naredila ocene za 20 podjetij in ugotovila, da ocene, ki so bile narejen v letu 2013, niso skladne z ocenami, ki jih je družba naredila nekoliko kasneje, dva meseca kasneje. Zaradi tega ima Družba za upravljanje terjatev bank 81 milijonov izgube. To se seveda pozna v sami bilanci. Vsa dejanja so bila pod nadzorom Banke Slovenije in pod nadzorom Ministrstva za finance glede Družbe za upravljanje terjatev bank. Sedaj pa ima družba izgubo in ocenjeno je, da te ocene ne držijo. Zanima me: Zakaj se je to zgodilo? Zakaj družba že prej ni bila vključena v te ocene? Zakaj prihaja do tega, da enostavno ta družba že na samem začetku posluje izgubo v letu 2013?
Hvala. Besedo za odgovor ima minister dr. Uroš Čufer.
Najlepša hvala. V bistvu postopek, kako se je pripravljalo ocenjevanje in vrednotenje terjatev, ki so prenesene na slabo banko, se je na koncu zaključil v fazi, da je pravzaprav Evropska komisija, DG COMP, kot smo prej rekli, postavila cene tistega, kar je dolgoročna ekonomska vrednost, katera je edina priznana vrednost, po kateri se lahko te terjatve prenesejo čez. Družba za opravljanje slabih terjatev bank, ko je pripravila svojo otvoritveno bilanco, za katero pravzaprav rabi tudi revizijo, in v teku, ko se je pravzaprav prenašal portfelj, je naredila neke ocene, vendar pa mislim, da bodo te ocene dejansko merodajne potem, ko bo tudi revizor do konca vse te stvari pogledal in ocenil, kakšna je pravzaprav prava vrednost teh terjatev, ki jih ima v svoji bilanci.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Šircelj, imate možnost za dopolnitev.
Ja, vsekakor. Prvič, jaz sem ministra vprašal o razlogih, zakaj se je dejansko to zgodilo. In sedaj se dodaten zaplet zgodi v tem, da družba nima vseh podatkov, ki jih revizor želi. Zakaj družba nima vseh podatkov? Zato ker te podatke ima ali Ministrstvo za finance ali Banka Slovenije ali oba skupaj. Navsezadnje v tej družbi primanjkuje podatkov, ki so nujno potrebni za to, da bo revizor, kot sem razbral iz tiska, naj bi to bil KPMG, naredil sploh revidirano poročilo za te družbe. Treba se je namreč zavedati, ta družba je delniška družba in mora v skladu z Zakonom o mednarodnih računovodskih standardih v skladu s temi standardi dejansko narediti revidirano letno poročilo. Navsezadnje ga mora predložiti tudi Vladi. Ampak sedaj revizor tega ne more narediti, ker nima podatkov, družba ne more dati podatkov, ker ima podatke Banka Slovenije oziroma Ministrstvo za finance, ki jih pa, ne vem, kaj počnete na ministrstvu s temi podatki, ampak enostavno tu smo v nekem začaranem krogu. In to dejansko meče izredno slabo luč na začetek poslovanja te družbe, ne glede na to, da se pojavljajo številna druga vprašanja v zvezi s tem, ampak tukaj je pač to nek osnovni koncept. Zanima me tudi, zakaj takšno nezaupanje. Zakaj sploh nezaupanje med Ministrstvom za finance, ki predstavlja lastnika, se pravi Vlado oziroma državo, in na drugi strani Družbo za upravljanje terjatev bank, da oni ne dobijo pravočasno teh podatkov?
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Mogoče je treba pojasniti, da ne gre za noben začaran krog. Gre zelo preprosto, da so se prenosi terjatev začeli na koncu lanskega leta, nekje okoli 20. decembra, in so se zaključili kakšen teden nazaj, eden ali dva. Zdi se mi pravzaprav dejstvo in odločitev revizorja, da pogleda vse podatke, ne pa, da se odloča na podlagi 20 ovrednotenj, celotno vrednost portfelja, edino prava odločitev, da dejansko pogleda zelo natančno, kje podatki so, da pogleda vse tiste podatke, ki še niso bili do takrat preneseni na slabo banko in ki so pravzaprav element vrednotenja.
Hvala lepa. Mag. Šircelj, izvolite.
Poglejte, mislim, da je za Slovenijo in kako bo Slovenija izšla iz ekonomske, finančne, socialne, moralne krize, ključno vprašanje, kako bo Družba za upravljanje terjatev bank in tudi banke hkrati enostavno začele drugače opravljati te slabe terjatve. Pogoj za to pa je to, da ima ta družba tekoče podatke in da dejansko tudi sodeluje že pri samem vrednotenju, ne da dobi od Ministrstva za finance oziroma medministrske ekipe oziroma skupine, ki je ustanovljena, navodila, kaj in kako bo to naredila in katere terjatve bodo prenesene, po kakšni ceni in tako naprej. Če bi bilo tu več sodelovanja, ne bi prišlo do takšne situacije, da imamo danes nerevidirano letno poročilo Družbe za upravljanje terjatev bank namesto revidiranega, s tem da je v skladu z zakonom nujno, da ima takšna družba revidirano letno poročilo. Zaradi tega predlagam, da se opravi razprava o odgovoru ministra za finance in se tudi širše osvetli navedena problematika.
Hvala lepa. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal juti v okviru glasovanj. Naslednje poslansko vprašanje bo postavil gospod Mihael Prevc, in sicer ministru za infrastrukturo in prostor, ki opravlja tekoče posle, gospodu Samu Omerzelu.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani minister! Verjetno se spomnite, da sem vas že med sprejemanjem sprememb proračuna za letošnje leto opozoril na težave, ki utegnejo nastati zaradi vašega slabega načrtovanja proračunskih sredstev za področje prometne infrastrukture. Takrat ste vztrajno zatrjevali, da je sredstev dovolj, čeprav ste jih na primer samo za tekoče vzdrževanje sklestili na vsega skupaj 8 milijonov evrov. Tako ste tudi zagotavljali, da se bodo investicije, za katere ste zagotovili samo 110 milijonov evrov, nadaljevale brez težav. Dejali ste tudi, da boste še pred koncem leta 2013 predstavili nov koncept financiranja slovenskih državnih cest in da posledic na slovenskih državnih cestah zaradi krčenja proračunskih sredstev za leto 2014 ne bo. A poglejte, že v začetku letošnjega leta so se moja opozorila o tako drastičnem znižanju proračunskih sredstev na vaši postavki, žal, začela uresničevati. Že januarja je slovensko javnost zadela informacija o tem, da bo zaradi slabega stanja na 15 premostitvenih objektih bodisi treba omejiti promet bodisi jih popolnoma zapreti. Takrat ste zagotavljali, da boste nemudoma pristopili k reševanju te situacije. Danes, skoraj 5 mesecev po tem, je stanje na terenu popolnoma enako tistemu iz januarja – izmenični enosmerni promet, semaforji in večkilometrski zastoji, o kakršnikoli obnovi pa ne duha ne sluha. Glede na vaše navedbe, ki jih je bilo mogoče zaslediti v medijih, da nam v proračunu manjka kar 115 milijonov evrov sredstev za tekoče financiranje premostitvenih objektov, za katere bi morali zagotoviti približno 30 milijonov evrov finančnih sredstev, očitno tega ne bo mogoče izvesti. Zato vas sprašujem sledeče, spoštovani minister: Kako boste zagotovili izvajanje zakonsko predpisanih nalog ministrstva in vseh investicij v prometno infrastrukturo? In drugo vprašanje: Kdaj se bo začelo oziroma kako poteka sanacija premostitvenih objektov, na katerih je bil januarja 2014 uveden izmenični enosmerni promet? In še tretje vprašanja: V kateri fazi se nahaja koncept financiranja državnih cest, ki ste ga napovedovali praktično celo leto? Hvala lepa za vaše odgovore.
Hvala lepa tudi vam. Izvolite, gospod minister.
Spoštovana podpredsednica, najlepša hvala za besedo. Spoštovani gospod poslanec, najlepša hvala za vprašanja. Sami ste začeli najprej pri sprejemanju proračuna za leto 2012. Tisto, kar drži in kar je res glede planiranih sredstev, je bilo že na matičnem Odboru za infrastrukturo ugotovljeno, da je teh sredstev premalo. Matični odbor je takrat naložil Ministrstvu za infrastrukturo in prostor kot tudi Vladi Republike Slovenije, da poišče manjkajoča sredstva, in to ne samo za državne ceste, vendar tudi za subvencije prevoza dijakov in študentov v šolo in tudi za manjkajoča sredstva na železnicah. Treba se je zavedati, da smo takrat vsa ministrstva dobila limite, v okviru katerih je bilo treba planirati proračune za naša ministrstva in v skladu s takratno finančno situacijo smo tudi mi pripravili razporeditev sredstev glede na potrebe. Moram poudariti, da ko govorimo o investicijah, edine investicije, ki se peljejo naprej, so investicije, ki so sofinancirane iz evropskih skladov. Treba se je zavedati, da vsi projekti, ki so v teku pri teh investicijah, tečejo nemoteno. Izredno pomembno je, da tečejo nemoteno, saj v primeru, da teh investicij ne zaključimo, smo primorani vračati 560 milijonov evrov evropskih sredstev. Upam, da se vsi, vključno z menoj, zavedamo, kako pomembne in resne so te investicije tudi v tem duhu, pa tudi v duhu razvoja gospodarstva. Ko govorimo o manjkajočih sredstvih in aktivnostih, ki smo jih kot ministrstvo na tem področju naredili, prvi predlogi reševanja so bili tudi v skladu z zahtevami matičnega odbora poslani na Ministrstvo za finance novembra 2013. Torej takoj po tem, ko je bil proračun potrjen. Vsi predlogi, vključno s predlogom, kako reševati državne ceste, so bili na ministrstvu pripravljeni in poslani na Ministrstvo za finance. Med drugim je bil pripravljen tudi predlog zakona reševanja državnih cest in financiranje iz "bencinskega centa", vendar moram na žalost povedati, da vsi predlogi, ki so bili pripravljeni in poslani z našega ministrstva, niso bili podprti, niso bili sprejeti. Kar nekaj predlogov je bilo poslanih preko Odbora za gospodarstvo na Vlado, kjer so bili tudi pred samo sejo vlade umaknjeni iz razprave. Torej želim poudariti, da na Ministrstvu za infrastrukturo smo pripravljali predloge, na kakšen način reševati nevzdržno finančno situacijo, vendar na žalost za te predloge ni bilo posluha. Glede reševanja problematike za skupno mizo moram poudariti, da kot minister za infrastrukturo in prostor sem se pred tiskovno konferenco vprašal, ali sem izčrpal res čisto vse možnosti za pogovore znotraj vlade, da najdemo rešitev za financiranje tistih projektov oziroma tistih zakonskih minimumov, ki jih znotraj ministrstva moramo zagotavljati, in verjemite mi, moj odgovor na to je bil da. Izčrpal sem absolutno vse možnosti pogovorov za skupno mizo in zato tudi nisem želel, da ta problematika ostane zaprta in zato sem želel, da je tudi javnost seznanjena s tem in da na osnovi tega dalje iščemo skupaj rešitev, da najdemo vire financiranja tudi za vprašanje, ki jih postavljate vi. Konkretno pri premostitvenih objektih, 15 je takšnih, kjer imamo omejitve prometa, na dveh smo nemudoma pristopili k reševanju, takoj januarja smo pripravili dokumentacijo in razpis za ta dva objekta, torej takoj, ko smo vedeli, da imamo omejitev in za ta dva objekta smo tudi našli sredstva, naredili prerazporeditve in za ta dva objekta je bil razpis takoj v teku in smo tudi zagotovili, da se bosta ta dva objekta sanirala. Za preostalih 13 objektov, ki jih tudi navajate, na žalost na ministrstvu nimamo sredstev. V primeru, da najdemo ta sredstva, in jaz močno upam, da jih bomo našli, so projekti pripravljeni in se lahko gre v sanacijo. Kar se tiče stroke in tehničnega dela priprave na ministrstvu je za vse poskrbljeno, vendar upam, da tudi vi razumete, da brez sredstev mi kot ministrstvo tega ne moremo realizirati. Sprašujete me o zakonskem minimumu, ki ga moramo zagotavljati na državnih cestah. Za zagotavljanje zakonskega minimuma so zopet potrebna sredstva, kar pomeni, da je treba opravljati vzdrževanje, je treba imeti podpisane koncesijske pogodbe in tudi na tem področju nam primanjkuje sredstev. In še enkrat, v okviru moje tiskovne konference, kjer sem opozoril na to problematiko, in tudi v okviru gradiva, ki smo ga pred dobrim mesecem poslali na vlado, jaz upam, da bomo ta sredstva našli, da bomo lahko [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]zakonski minimum na državnih cestah.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Prevc, imate besedo.
Hvala lepa, minister, za te odgovore. Prav take ali podobne sem tudi pričakoval. Verjamem, da je bilo potem v nadaljevanju težko pridobiti dodatna sredstva, vendar spoštovani minister, mi smo vas že takrat opozarjali pri sprejemanju proračuna oziroma pri rebalansu proračuna oziroma pri rebalansu proračuna, da je na vaših postavkah sredstev mnogo, mnogo premalo. Jaz sem prepričan, če ste ob sprejemanju proračuna vedeli, da v tem vašemu proračunu ni dovolj sredstev, prepričan sem, da ste to vedeli, da je premalo sredstev za izvedbo vseh z zakonom predpisanih nalog, opozarjali smo vas, bi vi morali takrat udariti po mizi, kajti tudi to smo nekako povedali, da ste pravzaprav potegnili najkrajši konec med vsemi resorji, kar se tiče pridobivanja sredstev. Zakaj niste takrat udarili po mizi? Ali pa ne nazadnje ponudili protestni odstop, ker ste vedeli, da je sredstev premalo. V primeru sredstev za subvencioniranje prevozov dijakov in študentov ste morali že takrat vedeti, da je sredstev premalo in da jih bo po slabe pol leta zmanjkalo. Poglejte, minister, konkretno me pa zanima še to: Kako je situacija glede nadvoza nad železnico Medno na relaciji Medvode-Ljubljana? Dejstvo je, preko tega nadvoza se dnevno vozi 12 tisoč vozil oziroma še več. Januarja ste mi verjetno pomotoma zatrdili, da tega objekta ni na seznamu [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]objektov, čeprav zemljevid dejansko kaže stanje drugače. Zanima me, spoštovani minister: Koliko časa bo na tem cestnem odseku še polovična zapora oziroma kdaj bo [[…]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa tudi vam. Izvolite, gospod minister.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani gospod poslanec, jaz se vam zahvaljujem v resnici za vaše razmišljanje in postavljeno problematiko glede mojih reakcij tudi pri sprejemanju proračuna 2014. Tudi sam sem si to vprašanje postavil, kdaj bi bil primeren čas, da odreagiram na situacijo. Jaz moram reči, da pri sprejemanju proračuna sem se smatral kot del vladne ekipe, ker sem bil prepričan, da bomo skupaj iskali rešitve za situacijo. In dejstvo je, da ob sprejemanju proračuna tudi matični odbor in razprava vseh poslancev je šla v tej smeri, smo vedeli, da ta sredstva potrebujemo, da je treba zagotoviti več sredstev. Tisto, kar se sam tudi sprašujem in kjer sem dejansko verjel na besedo in verjel v obljube, mi, ko smo sestavljali proračun, smo Ministrstvo za infrastrukturo in prostor in Ministrstvo za finance skupaj sedeli in pregledovali postavko za postavko. In tisto, v kar sem jaz takrat verjel, in to je tisto, kar tudi sam sebi očitam, da smo ekipa, jaz sem v to verjel, in obljube tudi z Ministrstva za finance, da bomo skupaj našli rešitev in sredstva v letu 2014, jaz sem verjel, da na nivoju ministra beseda nekaj velja. Jaz sem verjel, da kot ekipa bomo vsekakor našli ta sredstva. Jaz se zavedam, da govorimo o rangu 100 milijonov evrov, a vendar glede na izkušnje iz preteklosti in vodij finančnega sektorja z našega ministrstva sem bil prepričan, da bomo skupaj z Ministrstvom za finance našli ta sredstva. Vsekakor Ministrstvu za infrastrukturo in prostor je bilo takrat jasno, da znotraj prerazporeditev ministrstvo ne bo moglo najti teh sredstev. Jaz si danes upam sam pri sebi zaključiti, da sem bil takrat politično naiven in da sem verjel na besedo. V življenju sem pač tako narejen, da za mene beseda praktično pomeni vse, in to sem pričakoval tudi na tem nivoju. Vendar žal smo prišli v situacijo, ko temu ni tako. Rešitev kljub vsem našim predlogom se ni iskala skupaj in zato je tudi moja reakcija bila v tej smeri. Jaz vem, da politično ta reakcija ni bila modra za mene, to mi je kristalno jasno. A vendar se nikoli tudi nisem kot politik tretiral. Da bi bilo treba prej odreagirati, kot sem reagiral na tiskovni konferenci 13. 5 – verjetno bi bilo treba, a do tistega trenutka sem verjel, da bomo našli skupaj rešitev za nastalo situacijo. Za konkreten premostitveni objekt, za katerega me sprašujete, ker ga ni v vprašanjih, moram priznati, da trenutno točno situacije ne poznam. Bom pa pripravil pregled glede tega objekta in vam pisno posredujem [[…]] [[izklop mikrofona]]
Izvolite, gospod Prevc, imate proceduralni predlog.
Glede na te odgovore ali mogoče tudi o razmišljanju ministra in pa glede na to, da se minister zaveda, kakšni problemi so na teh področjih, bi bilo prav, da opravimo razpravo o tej problematiki. Dejstvo je, da zaradi pomanjkanja sredstev je v letošnjem letu izostalo tudi ogromno projektov na področju obnove regionalnih cest, na področju rekonstrukcije regionalnih cest. Mislim, da je 40 projektov takšnih po celi Sloveniji. To so projekti, ki so bili že v teku, to so projekti, kjer je zadaj popolna dokumentacija in so se zaradi pomanjkanja sredstev ustavili. Tam so sedaj gradbišča, ki zahtevajo določene stroške. Ne nazadnje tudi pogodbe z izvajalci so prekinjene. To pomeni ponovno določene stroške za državo, pomeni določene stroške kazni, ki jih bo država zaradi tega morala plačati in pa stroški za varovanje teh gradbišč. Glede na to, da so ti projekti po celi Sloveniji, sem prepričan, da bodo jutri poslanci ne glede na politično prepričanje ta moj predlog podprli in da bomo izvedli to splošno razpravo na to temo. Zato seveda še enkrat predlagam, da se opravi razprava o tej problematiki. Hvala lepa.
Hvala lepa za vaš predlog. O njem bomo razpravljali in odločali jutri v okviru glasovanj. Sedaj pa bo naslednje poslansko vprašanje postavila gospa Renata Brunskole, in sicer ministru za infrastrukturo in prostor, ki opravlja tekoče posle, gospodu Samu Omerzelu.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister, lep pozdrav še enemu tukaj prisotnemu ministru, kolegice in kolegi! Že nekajkrat v tem mandatu, pa tudi v prejšnjem mandatu sklica Državnega zbora se je moje poslansko vprašanje nanašalo na potek prometne povezave 3. razvojne osi – južni del. Gre za demografsko ogroženo območje Bele krajine, ki je pridobilo, žal, ta status po sklepu Vlade. Žal zato, ker to pomeni, da gre za območje, ki je potrebno pomoči. V prejšnjem mandatu, v letu 2009, in potem s sklepom v letu 2011 je bil na Vladi sprejet program spodbujanja konkurenčnosti in razvoja, program Pokolpja do leta 2016. V tem programu je tudi pomemben oziroma lahko rečem celo najpomembnejši infrastrukturni projekt tretja razvojna os južni del. Spoštovani gospod minister, kot že nekajkrat v tem mandatu vas tudi tokrat želim povprašati: Koliko premikov je bilo izvedenih v času vašega mandata ministra za infrastrukturo in prostor v povezavi s potekom trase oziroma izvedbenim delom iz 3. razvojne osi – južni del, torej iz Novega mesta oziroma iz Dolenjske proti Beli krajini? Zakaj vas o tem sprašujem? Če pogledamo začetek trase 3. razvojne osi, torej iz Novega mesta, se ta trasa praktično začne, ko se konča avtocestni odsek Ljubljana–Zagreb, avtocestno omrežje, in se od tam potem naveže na Novo mesto. Iz Novega mesta gre 3. razvojna os mimo podjetja Krka, podjetja TPV oziroma podjetja Revoz in naprej proti Beli krajini. Moje vprašanje sledi tudi vprašanju, ki je bilo nekajkrat podano kot pobuda tudi pristojnim vodstvom treh belokranjskih občin, obeh županj in župana, v smeri, da bi se čim prej začelo z odkupom zemljišč. Sama sem to pobudo dala tako vam kot tudi predsednici Vlade. Za vas imam torej vprašanje: Ali ste na ministrstvu že začeli s postopkom odkupa zemljišč vsaj v delu, kolikor so vam morebiti omogočila finančna sredstva?
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Spoštovana podpredsednica, najlepša hvala za besedo. Spoštovana gospa poslanka, najlepša hvala za vprašanje. Res sva v tem letu mojega ministrovanja kar nekajkrat debatirala o 3. razvojni osi. Moram reči, da mi je po tem letu ministrovanja kot ministru jasno, kaj pomenijo investicije v infrastrukturo in kako pomembne so za razvoj gospodarstva. Popolnoma in kristalno jasno mi je, da mora biti tudi vrstni red takšen . Ni nobenega dvoma, da če želimo gospodarsko rast, je najprej treba poskrbeti za investicije v infrastrukturo. In tudi politika, kdorkoli bo že prišel za nami, katerakoli vlada že bo, je moj nasvet, naj se obrnejo tudi na kolege, ministre po Evropi, kjer bodo videli primere dobre prakse. Sam sem imel to debato s kolegi iz Evrope. Vsi do zadnjega so bili v podobni situaciji, kot je Slovenija danes, in osnovna, elementarna stvar za gospodarsko rast so bile investicije v infrastrukturo, kar je podpora za celotno gospodarstvo in potem pride tudi gospodarska rast. Nobenega dvoma ni, da si ne smemo ustvarjati iluzij, da bomo ustvarjali gospodarsko rast brez infrastrukture in potem od tu črpali sredstva za investicije v infrastrukturo, to nikakor ne bo šlo. S sabo imam tudi mapo oziroma grafični prikaz celotne 3. osi, v kateri je zajet tudi ta južni del od Novega mesta proti meji s Hrvaško. To vam z veseljem dostavimo v digitalni ali kakršnikoli drugi obliki. Kar se tiče stanja na južnem delu 3. razvojne osi, za ta odsek do priključka Maline je bil državni prostorski načrt sprejet že leta 2012. V mojem mandatu smo pripravili razgrnitev odseka od Malin do Črnomlja jug, torej razgrnitev državnega prostorskega načrta smo imeli jeseni 2013. Na osnovi te razgrnitve se je zbralo kar nekaj strokovnih pripomb, na katere se trenutno pripravljajo odgovori, in tiste, ki so utemeljene in izboljšujejo celo nekatere ideje, se tudi upoštevajo pri nadaljnjih aktivnostih pri izvajanju državnega prostorskega načrta od odseka Maline do Črnomlja oziroma Metlike. Tretji del od Črnomlja do Vinice in meje s Hrvaško pa je praktično povezan s prejšnjim odsekom. Ko se bodo aktivnosti na prejšnjem odseku zaključile, se bodo nadaljevale aktivnosti na tem delu. Kar je ključno pri tej povezavi, je, da je tu treba razmišljati v smeri, da bo to plačljivi del avtoceste, kar pomeni, da je tudi resolucija nacionalnega razvoja državnih cest tista, ki se pripravlja na ministrstvu in je v zaključni fazi. V letošnjem letu bi ta resolucija morala dati odgovor na vse potrebe in simulacije bodočega prometa v Republiki Sloveniji. Na osnovi tega bo tudi upravičenost posameznih investicij popolnoma jasna in bo tudi popolnoma jasno, kakšen bo prometni tok v bodočnosti na naših cestah, pa tudi na kakšen rok bo treba potem računati tudi na upravičenost investicij. Odkup in investicije v ta del cestne infrastrukture so zelo močno povezane z našim koncesionarjem. Dars je tisti, ki ima koncesijo za upravljanje in tudi v imenu Republike Slovenije investicije v državne ceste. Pri letnem programu Darsa je tudi to del, ki ga kot koncesionar v bodočnosti mora upoštevati. Sem pa prepričan, da tisto, kar bo ključni odgovor pri odločitvah za investicije, je močno povezano tudi z nacionalno resolucijo razvoja prometne infrastrukture v naši državi, ki bo dala odgovore na upravičenost posameznih investicij.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Brunskole.
Hvala lepa. Hvala za vaš odgovor. Prepričana sem, da je tudi resolucija zagotovo potrebna, vendar moje vprašanje je bilo zelo eksaktno v povezavi z odkupom zemljišč. In naj se tudi navežem na vas kot gospodarstvenika in poznavalca tudi tega resorja, da dejansko tako, kot je že prejšnji minister za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Stanko Stepišnik skozi celotno obdobje poudarjal velik pomen zagona gospodarstva, podpore gospodarstvu in s tem vzpostavitve gospodarske rasti, se tukaj popolnoma strinjam z vami, da je območje Bele krajine, kjer imamo nekaj pomembnih gospodarskih subjektov, kot je na območju Metlike podjetje Kolpa ali v Semiču podjetje Iskra in v Črnomlju podjetje Secop, katerega bo kasneje z novimi delovnimi mesti nasledil, če smem tako reči, novi obrat podjetja Akrapovič, kjer so tudi pričakovanja Belokranjk in Belokranjcev in neka svetla luč, kot bi rekli, na koncu tunela. In želela bi si, da bi se ravno ta tunel na odseku iz Nove mesta v Belo krajino, torej na delu Maline oziroma Maline, kot mu pravimo, da bi se začel čim prej graditi in bi se s tem izvedel tudi odkup zemljišč. Zato me ravno ta poanta zanima: Ali obstaja kakšna možnost, da bi morebitne domače ali tuje investitorje našli za ta projekt in tudi del s financiranjem iz evropskih skladov? To bi bilo tudi moje vprašanje z željo, da bi ta projekt zagledal luč sveta, ker nekajkrat je bila tudi s strani belokranjskih občin izražena skepsa, da ne bodo doživeli 3. razvojne osi, kar menim, da ne drži, in si želim, da bi Beli krajini tudi to prometno povezavo zagotovili.
Hvala lepa. Želite dopolniti odgovor? Izvolite, gospod minister.
Najlepša hvala za besedo in najlepša hvala za za možnost za dodatna pojasnila. Jaz vsekakor, zdaj pa seveda zelo svoje osebno mnenje zagovarjam, sem prepričan iz informacij in podatkov, ki jih trenutno imam na ministrstvu, in verjamem, da bo resolucija to tudi potrdila, da upravičenost povezave slovenskega avtocestnega kraka s hrvaškim je absolutno na mestu. Prepričan sem, da tudi številke upravičenosti investicije povezave od Novega mesta proti Karlovcu, kjer se navežemo na hrvaški avtocestni krak, ker naprej pri toku samega prometa se dejansko odvija v eni smeri proti hrvaški obali in na drugem delu proti Slavoniji in proti povezavi z Beogradom, se prepričan, da tok prometa bo tukaj opravičil to investicijo. Pri samem izvajanju postopki gredo v tej smeri, da vse aktivnosti, ki sem jih opisal do zdaj, zahtevajo naslednje korake pri raziskavah terena, pri podrobnih analizah in izvajanju projektne dokumentacije, in na osnovi te investicijske in projektne dokumentacije se potem tudi pridobiva lastninska pravica na teh odsekih. Pri razmišljanju o koncesionarju in o zagotavljanju sredstev, sem prepričan, da s številkami in prometnim tokom bo sama investicija upravičena in s tega stališča tudi verjamem, da sama osnova za financiranje potem ne bo prinašala nobenih dvomov in da bo ta del slovenskega avtocestnega kraka lahko tudi v bodoče zgrajen in bodo finančni učinki pozitivni že pri sami investiciji oziroma vračanju investicije v ta krak. Vsekakor pa tudi v primeru pogleda širše ekonomske upravičenosti, ki bo sigurno spet prinesla dodatno osnovo na infrastrukturi, prepotrebni infrastrukturi za gospodarsko rast v Sloveniji. Zdaj pa zopet moje osebno mnenje. Prepričan sem in zagovarjam, da dejansko bi morali v Sloveniji razmišljati o koncesionarjih, v različnih pogledih, ali je to privatizacija Darsa ali je to podelitev novih koncesij. Predvsem ravno v duhu, da iščemo nove investitorje, nove koncesionarje, tudi za takšne odseke, kot je ta odsek od Novega mesta proti hrvaški meji [[znak za konec razprave]] [[…]]Jaz bi dal toplo priporočilo svojemu nasledniku, da pelje stvari v tej smeri naprej. Resolucija, ki govori in bo dala odgovore na prometne tokove v Sloveniji, bo zelo dobra podlaga za nadaljnji razvoj te infrastrukture. Upam, da bo to delo v nadaljevanju in da bomo to infrastrukturo tudi dobili.
Hvala lepa. Naslednje poslansko vprašanje bo zastavila gospa Mateja Pučnik, in sicer ministru za izobraževanje, znanost in šport, ki opravlja tekoče posle, dr. Jerneju Pikalu. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana podpredsednica, spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Bliža se konec šolskega leta in pred začetkom novega šolskega leta se starši srečujejo s situacijo nakupa šolskih potrebščin. Precejšnji del stroškov pa tudi problema pretežkih šolskih torb predstavljajo prav delovni zvezki, ki jih po navadi na spomladanskih sejah sveta staršev potrdijo tudi starši. Dejstvo pa je, da starši običajno ne vedo, kaj vse na trgu sploh obstaja oziroma je na voljo, zato težko presojajo, ali so učbeniki in delovni zvezki vsebinsko primerni ali cenovno ugodni. Zato izbiro po navadi prepustijo kar strokovnjakom, torej učiteljem. Nelogično pri vsem tem je tudi to, da se cene delovnih zvezkov od založbe do založbe, pa tudi baje od šole do šole, zelo razlikujejo. Od precej nizkih pa do precej višjih cen. Problematično je tudi to, da se nekateri delovni zvezki razlikujejo tudi po vsebini. Mnogi starši, katerim pritrjujejo tudi nekateri strokovnjaki, so prepričani, da založbe izpad dohodkov zaradi manjše prodaje učbenikov, katere učenci koristijo v okviru učbeniških skladov, kar je zagotovo dobro, nadomeščajo z delovnimi zvezki. Zato vas sprašujem, spoštovani minister: Zakaj prihaja do tako različnih cen delovnih zvezkov po šolah? Zakaj ministrstvo ne more poskrbeti oziroma določiti enotne cene delovnih zvezkov? Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Izvolite, minister, imate možnost za odgovor.
Hvala lepa, podpredsednica; poslanka in vsi navzoči! Par stvari je, ki jih je treba tukaj upoštevati. Mislim, da ste jih sami že kar nekaj navedli. Ni namreč tako zelo preprosto, da bi posegli na trg s takim zelo preprostim ukrepom, ki mu vi pravite, da bi določili ceno učbenikov. Kaj pa na primer, če bi ta cena bila visoka? Nikjer ne piše, da bi ta cena, ki bi bila določena, bila nizka. Govoriti o tem tako zelo preprosto, da bi zgolj določili ceno učbenikov, seveda ne bi nujno, govorim o tem, ne bi nujno rešilo problema. Vsi, ki smo starši, smo tako ali drugače zaskrbljeni nad vsem tistim, kar ste tudi vi razložili. Gre pa za, sedaj lahko rečem, neko sezonsko zadevo. Kot ste razložili, vsakič v maju, do 31. maja morajo učitelji oziroma ravnatelj določiti, kateri so tisti učbeniki, ki bodo prišli v poštev za naslednje šolsko leto. In tisto, kar je treba pri določanju cen, pa ne samo pri določanju cen, ampak pri tem, kateri delovni zvezki se bodo uporabljali, so tri stvari. Na eni strani strokovno mnenje učiteljev. Jaz ga ne bi imel kot samo še eno mnenje, ampak zelo strokovno mnenje učiteljev, kajti pri nas velja doktrina, da je važen izobraževalni cilj. Kako in na kakšen način pride posamezni učitelj do tega izobraževalnega cilja, je njegova pedagoška avtonomija in prav je tako, da imamo možnost, da vsak posamezni učitelj tudi glede na svojo pedagoško izobrazbo, vedenje, izkušnje izbere svoj način. Drugič. Tisto, kar je treba vedeti, so pravila konkurence, ki veljajo tudi v primeru založništva. In tretjič, kar je pomembno, je to, da se da, tudi če se upoštevajo ukrepi oziroma navodila ministrstva, cene teh delovnih zvezkov in tudi učbenikov, ampak bolj delovnih zvezkov, spraviti v primerne okvire. Mi imamo na naši spletni strani objavljena navodila glede učbenikov in ciljev, ki naj bi jih tako ravnatelji kot sveti staršev in vsi ostali zasledovali. Kot eden ključnih ciljev je blažitev finančnega bremena staršev. Na eni strani, ministrstvo zagotavlja brezplačne izposoje učbenikov iz učbeniških skladov; na drugi strani je naše navodilo, da naj se zmanjšuje, v kolikor je to pedagoško sprejemljivo, uporaba delovnih zvezkov, vseh vrst drugih učnih gradiv, ker to povečuje stroške. Na drugi strani, že kar nekaj let peljemo projekt e-šolska torba. Namen projekta e-šolska torba je v tem, da razvijamo e-gradiva, na ta način zmanjšujemo težo šolskih torbic in obenem delamo tudi vsebinski premislek glede učbenikov in delovnih zvezkov. In tretjič, tisto, kar je treba upoštevati, je usklajenost teh učbenikov in delovnih zvezkov z učnimi načrti. Torej, ne da je to kar tako, ampak za to imamo jasno izdelan sistem, kako ta zadeva poteka. Jaz bi rad še enkrat poudaril, da tu delimo skrb, kar se tiče cene delovnih gradiv oziroma delovnih zvezkov na splošno. Mislim, da je to velika obremenitev za družinske proračune. Preden se je začel ta proces potrjevanja za naslednje leto, smo tudi mi imeli delovno skupino, ki je meni že predložila poročilo o tem, kako urediti te zadeve, da bi to pomenilo manjše obremenitve in da bi ohranili vse tisto, kar sem prej rekel, torej na eni strani avtonomijo in na drugi strani zasledovali tudi vse pedagoške cilje. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Izvolite, gospa Mateja Pučnik.
Hvala lepa za ta del odgovora, spoštovani minister. Vesela sem, da ste tudi vi omenili e-šolska gradiva in e-učbenik. Ministrstvo za šolstvo je v letu 2008 namenilo obsežna sredstva za e-učbenike in e-gradiva. In tudi v okviru Zavoda za šolstvo so bila v projektu e-šolstvo izvedena številna zelo uspešna izobraževanja učiteljev in ravnateljev za uporabo in izdelavo teh didaktičnih e-gradiv, ki so danes povsem brezplačno na spletu dostopna tako učiteljem, učencem in dijakom. Naravoslovni e-učbeniki in e-gradiva so bila predstavljena tudi v letu 2012 v okviru Unescove konference Odprta učna gradiva, nadalje tudi v Oslu na srečanju ministrov Evropske unije. Slovenija je v tem primeru dobila pohvale in dokazala, da sodi v sam vrh Evropske unije v tem segmentu. Zato vas, spoštovani minister, vseeno sprašujem: Zakaj teh slovenskih dosežkov ne promovirate bolj, niti doma niti v tujini, in tako še vedno dopuščate, da se v šolah, ki so v veliki večini zelo sodobno opremljene z elektronskimi napravami, še vedno v veliki večini uporabljajo trajnostna gradiva, se pravi papirni delovni zvezki, ki – kot ste že sami povedali – starše finančno zelo obremenjujejo? In zadnje: Ali boste vendarle izkoristili potenciale brezplačnih e-učbenikov in e-gradiv, ki jih je z razpisom iz evropskih sredstev omogočil takratni minister dr. Milan Zver. Hvala lepa za odgovore.
Hvala lepa tudi vam. Izvolite, minister.
Hvala lepa še za ta del vprašanja. Kar se tiče e-gradiv, jaz mislim, da tu nadaljujemo tisto, kar je bilo zaustavljeno; pa ne samo to, jaz mislim, da smo tudi močno nadgradili. Tudi v mandatu, ki je sledil mandatu ministra Zvera, je zadeva šla naprej in tudi še v enem mandatu in tudi v tem mandatu gre zadeva naprej. Je pa pri teh e-gradivih, še posebej tistih, ki so narejena v okviru projektov, eno večno vprašanje in večen problem – to je posodabljanje. Namreč, ko se projekt konča, ko je e-gradivo narejeno, potem ni več nobene spodbude za to, da bi se to gradivo posodabljalo, ker je to pač logika projektnega financiranja. Na žalost je tako. In to je tisto, kar je največja ovira pri tej zadevi. Tu je ena od ključnih točk, kjer moramo najti rešitev za to, da se bodo ta gradiva, v katera je vloženo veliko dela in finančnih sredstev, tudi kasneje posodabljala in uporabljala. Kar se tiče promocije, me pa veseli, da ste to omenili. Ne vem, mogoče je šlo malo mimo slovenske javnosti, ki za take zadeve niti ni preveč senzibilna. Ne vem, ali veste, ampak mislim, da smo kake tri tedne, mogoče mesec nazaj organizirali predstavitev zelo velikega projekta Opening up Slovenia. Tudi evropska komisarka za izobraževanje, kulturo, večjezičnost, gospa Vassiliou je bila v Ljubljani. Kajti Slovenija bo pilotna država, pilotni projekt za e-zadeve, za digitalizacijo in smo na ta način prvi v Evropski uniji, ki se t gremo na ta način. V okviru tega Opening up Slovenia je lep del namenjen tudi spodbujanju e-gradiv, e-učbenikov in tako naprej, pa tudi drugih stvari. Kajti ključ modernizacije in tudi ključ prihodnosti, če govorimo zdaj o digitalnem izobraževanju in teh zadevah, je, kako zagotavljati kvaliteto. Znotraj nacionalnih sistemov imamo to dobro urejeno; ko pa zadeve postanejo digitalne, čezmejne, spletne in tako naprej, potem pa se srečamo s celo vrsto vprašanj, ki so v največji meri vprašanja kakovosti. O tem tudi z ostalimi ministri po svetu večkrat debatiramo. In Slovenija bo v okviru tega projekta postala pilotna država, zato da bomo lahko testirali vse, kar je s tem povezano. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Naslednje poslansko vprašanje bo postavila gospa Iva Dimic, in sicer ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki opravlja tekoče posle, dr. Anji Kopač Mrak, ki je opravičeno odsotna.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovana ministrica! Žal je danes ni z nami. Stanje pravic delavcev v Sloveniji se iz leta v leto slabša. To ugotavlja varuhinja človekovih pravic, ki je pred kratkim v sodelovanju z Državnim svetom pripravila posvet na temo vedno slabšega položaja delavcev v Sloveniji. Varuhinja je na tem posvetu izpostavila področje neizplačevanja plač, različnih prispevkov in nadomestil plač, oblike opravljanja dela po avtorskih in podjemnih pogodbah, siljenje zaposlenih v pridobivanje statusa samostojnih podjetnikov, vedno slabši delovnopravni položaj mladih, pa tudi starejših in drugih ranljivih skupin. Delavci so postali ena najbolj izkoriščanih družbenih skupin. Plačila za njihovo delo so prenizka in pogosto neredna. Prispevki za zdravstveno in pokojninsko zavarovanje delavcev ostajajo neporavnani tudi po več let. Narašča tudi število drugih kršitev pravic delavcev, zlasti šikaniranje oziroma mobing na delovnih mestih. Število kršitev pravic delavcev se namreč iz meseca v mesec in iz leta v leto povečuje, delavci pa morajo plačila za svoje opravljeno delo kljub morebitno uvedenemu inšpekcijskemu postopku proti delodajalcu uveljavljati v dragih in dolgotrajnih sodnih postopkih. Obstoječi nadzor nad izvajanjem delovnopravne zakonodaje je zato treba na novo urediti, z drugačnim sistemskim pristopom, morda na način, kot je pred časom potekal nadzor preko nekdanje Službe družbenega knjigovodstva. Zato, gospa ministrica, vas sprašujem: Kakšne nove zakonodajne rešitve imate načrtovane ali morda že pripravljene za učinkovit nadzor nad izvajanjem predpisov s področja delovnopravnih razmerij, še posebno v teh dneh, ko imamo primer stečaja Aha Mure in veliko socialno stisko tamkajšnjih zaposlenih in njihovih družin? Hvala za vaš odgovor.
Hvala lepa tudi za vprašanje. Odgovor boste prejeli pisno, kot je to določeno v Poslovniku. Naslednje poslansko vprašanje bo zastavila mag. Majda Potrata, in sicer ministru za kulturo, ki opravlja tekoče posle, dr. Urošu Grilcu.
Hvala za besedo, podpredsednica. Spoštovani minister, ki opravljate tekoče posle, poslanke in poslanci! Ob robu zelo na trenutke vroče razprave o Zakonu o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih smo nekateri sicer opozarjali na probleme, ki jih zaznavajo slovenski arhivi, pa ne samo zaradi prepotrebne digitalizacije, ampak tudi prostorov, v katerih je shranjeno dokumentarno in arhivsko gradivo. V mandatu Pahorjeve vlade je bil Zakon o arhivih že kar daleč pripravljen in kazalo je, da bo z arhivsko stroko, z vsemi deležniki tudi usklajen. Tedaj je nastajal tudi seznam tistih prepotrebnih prostorskih adaptacij ali novogradenj, ki so se do neke mere uresničile, ena med njimi pa ostaja zelo pereča. Po arhivu na Ptuju, arhiv v Kopru, naj bi prva novogradnja arhiva ugledala luč sveta v Mariboru. V javnih občilih je bilo pa prav v zvezi z arhivom v Mariboru moč zaznati apele direktorja mariborskega arhiva in opozorila na to, da je inšpekcija pravzaprav zaradi plesni, ki je načela shranjeno gradivo na Jadranski v Mariboru zahtevala zaporo ali neizdajanje gradiva, shranjenega v pokrajinskem arhivu v depoju oziroma v skladišču. Sama sem si tedaj ogledala depoje na Jadranski in bila presenečena nad obsežnostjo teh depojev, pa tudi razočarana nad zelo slabimi delovnimi pogoji številnih zaposlenih, ki so takrat, mimogrede, prek javnih del opravljali to pomembno arhivsko službo. Minister, sprašujem vas: Katere aktivnosti izvaja oziroma načrtuje Ministrstvo za kulturo v zvezi z zagotavljanjem ustreznih prostorskih pogojev delovanja Pokrajinskega arhiva Maribor, ki bodo zagotavljali zadovoljivo varstvo oziroma hrambo arhivskega gradiva? Čeprav je prvotna popolna zapora iz aprila prerastla v omejeno zaporo, je dostopnost gradiva le omejena. Hvala za odgovor.
Hvala lepa tudi vam. Izvolite, minister.
Spoštovana predsedujoča, spoštovana poslanka, spoštovani poslanci, lepo pozdravljeni! Hvala lepa za vprašanje. Res je, spomnili se boste, da smo v nacionalnem programu za kulturo zelo natančno opozorili na hudo prostorsko problematiko slovenskih arhivov. V lanskem letu se je zgolj arhiv Ptuj na nek način okrepil za sodobne prostore, ki odlično služijo svojemu namenu. V letošnjem letu, lahko zdaj že napovem, da bomo z nakupom dodatnih prostorov rešili arhiv Nova Gorica. Od arhivov je zgolj še celjski tisti, ki se lahko pohvali s tem, da ima kolikor toliko spodobne prostore. Za vse ostale pa velja, da je potrebno iskati rešitve in to tudi počnemo. Zgodovinski arhiv Ljubljana na Kvedrovi je tisti, kjer poskušamo rešiti del problematike arhivov, ki je vezan na osrednjo Slovenijo. Enota na Gradu Grm je tista, ki je v fazi izdelave in naročitve projektne dokumentacije. Išče se rešitev tudi za Arhiv Republike Slovenije na Roški, skupaj s filmskim arhivom. Predvsem 2 arhiva sta glede dolgoročne rešitve, pošteno povedano, še kar oddaljena, in sicer Koper in Maribor. Res je, če bi toliko energije, kot se je vložilo v arhivski referendum s strani vseh političnih strank, v iskanje ustrezne prostorske, kadrovske in tehnološke opremljenosti arhivov, potem bi arhivska stroka danes bila bolj vesela na tem, kakšne pogoje ji zagotavljamo. Pokrajinskem arhivu Maribor je bila 24. 3. izdana odločba o inšpekcijskem pregledu skladišča Pokrajinskega arhiva Maribor na Jadranski cesti 27, na podlagi katere je direktor obvestil uporabnike, da je do nadaljnjega onemogočena uporaba gradiva iz te lokacije. Na ministrstvu smo nemudoma sklicali sestanek vseh vpletenih, vključno z inšpektorico, vodjo Centra za restavriranje in konzerviranje arhivskega gradiva pri Arhivu Republike Slovenije, direktorjem Ivanom Frasom, ter preverili, kaj je tisto, kar vključuje inšpekcijska odločba, in kakšna je časovnica. Arhivu Maribor smo tudi zagotovili vso strokovno pomoč s strani služb Arhiva Republike Slovenije in ministrstva. Ključni ugotovitvi sta bili, da je potrebno gradivo pogledati ter gradivo, ki ni poškodovano, nekako ohraniti v uporabi kot do sedaj. Ugotovljeno je bilo, da morebitna selitev arhiva v nadomestne prostore ni smiselna, dokler dejansko ne bo ugotovljena razsežnost poškodb; skladišče pa naj tako ostane v uporabi in ne zaprto v celoti. Nedostopno je zgolj poškodovano gradivo. 7. 5. je bil opravljen pregled skladišča mariborskega arhiva na Jadranski in ugotovili smo, da Pokrajinski arhiv Maribor pregleda nad razsežnostjo poškodovanega gradiva nima. Da je na tej lokaciji 7 tisoč tekočih metrov arhivskega gradiva, da pa je zgolj približno 1 tekoči meter takšnega gradiva, ki je poškodovan. Ministrstvo je zato v sodelovanju s strokovnjaki Arhiva Republike Slovenije, Inšpektoratom za kulturo in medije ter z vodstvom Pokrajinskega arhiva Maribor pri omenjenem arhivu zagotovilo podporo, tako da je zdaj nedostopen zgolj ta del poškodovanega gradiva. Hkrati pa smo jasno ugotovili, da je potrebno konkretno pristopiti k dolgoročni rešitvi problematike na tej lokaciji. Veste, da se je kar nekaj časa iskalo rešitev v okviru stavbe na Glavnem trgu 7, kjer je denacionalizacija potekala skoraj 2 desetletji. Da se je kasneje iskalo rešitev v okviru srednješolskega centra ob Ljubljanski ulici na Taboru, kjer se je tudi izkazalo za neizvedljivo, zato sem se 17. 4. za pomoč pri iskanju lokacije obrnil na Mestno občino Maribor in tudi s strani župana dobil ustrezen odziv. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Izvolite, mag. Majda Potrata.
Hvala, minister, za odgovor. Saj prva reakcija je bila takšna, kot ste rekli – popolno zaprtje. Druga reakcija je bila obvestilo, da na mestu samem, se pravi na Jadranski uporabniki ne bodo mogli dostopati do gradiva; bo pa v raziskovalne namene in kar v upravnih postopkih posameznik kot kopijo potrebuje, lahko dobil po natančnem pregledu. Moram reči, da sem kar pridno sledila vsemu tistemu, kar je bilo v medijih objavljenega. Poleg namigovanj, da je pa morebiti komu res veliko do tega, da se arhivsko gradivo uniči, pa je bilo povedano, da tisto arhivsko gradivo, o katerem je bilo namigovano, ni hranjeno na Jadranski. Od vas sem prvič slišala, da gre za razmeroma ozko omejeno poškodbo, kar po eni strani vliva upanje, da tisti, ki so imeli opraviti s tako poškodovanim in okuženim gradivom, niso bili tako zelo zdravstveno ogroženi, kot sem sprva domnevala, ko sem brala podatke o 7 tisoč metrih gradiva. Potrebno pa je vedeti, da ima mariborski arhiv vsega skupaj 17 tisoč tekočih metrov nakopičenega gradiva. Je pa zanimivo, katero gradivo je tukaj shranjeno in da ima Pokrajinski arhiv v Mariboru v hrambi tudi najstarejšo listino, ki je osnova za mestni praznik. Namreč 1164. leta je bil v listini Maribor prvič poimenovan. Zanima me: Kaj bo pa s tistim gradivom, ki je načeto? Ali se ga bo dalo restavrirati? Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, minister.
Spoštovani! Upam, da moj odgovor ne bo izzvenel, da zadeva ni resna. Zadeva je še kako zelo resna. Res pa je, da je bila prva reakcija direktorja pretirana. Poškodovano gradivo je v fazi restavriranja in poškodbe so takšne, da ga bo po zagotovilih strokovnjakov možno restavrirati. Moram opozoriti, da arhivi za opravljanje svoje temeljne dejavnosti še kako potrebujejo ustrezne prostore; ustrezne prostore za depoje, za restavriranje, ustrezne depoje, ki imajo tudi primerne klimatske razmere. Brez tega je varstvo arhivskega gradiva kot kulturnega spomenika ogroženo. Zato je opozorilo, v kakšnih prostorskih razmerah danes delujejo slovenski arhivi, še kako na mestu in še kako resnično. Verjamem, da bomo v prihodnjih dneh tudi s strani direktorjev arhivov bili sproti seznanjeni s tem, kje imajo določene potrebe. Resolucija o nacionalnem programu za kulturo to zelo jasno in poimensko navaja in prepričan sem, da bomo postopno prišli do tega, da arhivom zagotovimo ustrezne razmere. Mogoče samo kot podatek še navedem – Arhiv Republike Slovenije hrani več kot 20 tisoč tekočih metrov arhivskega gradiva, prostori pa so bolj kot ne zasedeni. Skoraj 8 tisoč tekočih metrov hrani arhiv v Celju, arhiv v Kopru 6 tisoč metrov, Maribor skoraj 17 tisoč metrov, Nova Gorica dobrih 3 tisoč metrov in je že precej nadpovprečno zaseden. Ptuj hrani 3 tisoč 200 tekočih metrov, Zgodovinski arhiv Ljubljana pa 14 tisoč metrov in se v tem trenutku sooča tudi z zelo resnimi težavami. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem, ki ga bo zastavil gospod Andrej Čuš, in sicer ministrici za delo, družino, socialno zadeve in enake možnosti, ki opravlja tekoče posle, dr. Anji Kopač Mrak, ki je opravičeno odsotna.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav vsem predstavnikom Vlade, seveda tudi kolegicam in kolegom! Danes je že bilo nekaj govora o problematiki mladih, predvsem se je govorilo o ukinjanju subvencij za mesečne vozovnice na kraj izobraževanja. Sam pa bi rad izpostavil še en problem, ki je zelo velik in se ga mora seveda čim prej rešiti. Gre za problematiko na področju štipendiranja v Republiki Sloveniji. Kot vsi verjetno veste, je z letom 2013 pričel veljati nov Zakon o štipendiranju in prišlo je tudi do veliko sprememb na področju Zoisovih štipendij. Izjemni dosežek, spremenil se je izjemni dosežek, kar po napovedih Študentske organizacije Slovenije kaže, da se bo število Zoisovih štipendistov v prihodnjem šolskem oziroma študijskem letu prepolovilo. Vse to pa zaradi tega, ker ko se je spremenil Zakon o štipendiranju, se v skladu s tem ni spremenilo Pravilnika o dodeljevanju Zoisovih štipendij. Še zdaj je veljaven pravilnik iz leta 2008 in vlada, še posebej ministrica za delo, družino in socialne zadeve bi morala na tem storiti precej več, kot je do danes. Saj tudi definicija izjemnega dosežka sploh ni jasna. Ob tem bi tudi rad dodal, da so bili še 10. aprila letos na spletni strani Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve objavljeni stari, torej neveljavni, nepravilni kriteriji za dodelitev Zoisovih štipendij v novem šolskem in študijskem letu. Mnogi dijaki so se zaradi nezadostnega in tudi slabega informiranja o spremembah glede izjemnih dosežkov obrnili tudi na pristojno ministrstvo, tudi na Javni sklad za razvoj kadrov in štipendije. Izpostavil bi rad primer dijakov iz Gimnazije Slovenj Gradec, ki so na ministrstvo poslali tudi protestno pismo, kjer so vse to tudi predstavili. Dobili so žaljiv odgovor, ki je vseboval tudi seznam tekmovanj, ki naj bi se štela kot izjemen dosežek, torej v kvoto tekmovanj, katerih se lahko udeležujejo, da pridobijo oziroma ohranijo Zoisovo štipendijo. Žal je bil seznam precej smešen, nedodelan, vseboval pa je izključno tekmovanja, ki so bila že zaključena. Torej, dijaki se niso morali v zadnjih 2, 3 mesecih udeležiti nobenega tekmovanja, ki bi se štela v kvoto izjemnih dosežkov. Prizadeta bo vsaj polovica vseh Zoisovih štipendistov, okoli 3 tisoč vsaj. Upam, da bo ministrica ter Vlada pokazala neko mero razumevanja za razrešitev [[…]] [[znak za konec razprave]] dijakov in študentov. Upam, da bo ministrica to čim prej povedala, zato si želim čim prej pisni odgovor. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Odgovor boste prejeli pisno. Naslednje poslansko vprašanje bo zastavil gospod Tomaž Lisec, in sicer ministru za pravosodje, ki opravlja tekoče posle, dr. Senku Pličaniču.
Hvala, podpredsednica, za besedo. Spoštovani minister, kolegi in kolegice! Vprašanje, ki vam ga želim postaviti, tudi nekaj podvprašanj, pa je: Kako poteka problematika reševanja vojnih odškodnin slovenski državi in slovenskim izgnancem? V tem mandatu sem bil kar na nekaj srečanjih krajevnih odborov Društva izgnancev Slovenije. Rdeča nit, ki se na žalost vleče na teh srečanjih, je, kdaj bo Slovenija postavila državi Nemčiji vprašanje povračila vojne škode. Moram reči, da se potem, ko slišiš življenjske zgodbe ljudi, resnično vprašaš, kaj je šlo v Sloveniji narobe, da tega ne ideološkega vprašanja, ampak civilizacijskega vprašanja ne zastavimo naši dobri prijateljici državi Nemčiji. Tudi dokumentarna serija, ki je v teh tednih oziroma dnevih na naši televiziji, kaže vse tragične zgodbe, ne samo posameznikov iz tistega časa, ampak tudi tragične zgodbe Slovenije oziroma nas kot Slovencev. Zanima me poročilo gmotne oziroma materialne škode Nemčije izgnancem. Po nekih številkah, po mnenju Društva izgnancev Slovenije gre za 3 milijarde evrov. Obstajajo vsi popisi z vsemi utemeljitvami, ampak ni se še očitno našel politik, ki bi Nemčiji postavil to vprašanje. Izgnanci – vemo, koliko so stari, njih ne zanima, ali bodo tudi oni, izključno oni osebno dobili to povračilo, ampak želijo o teh 3 milijardah spregovoriti z kolegi iz Nemčije. Kajti verjamejo, da tudi če bi del sredstev ostal državi Sloveniji, bi v teh časih, ko se borimo za vsak milijon, ko si v tujini izposojamo milijarde in milijarde, bi verjetno te 3 milijarde prišle še kako prav. Zadnji poskus tega zakona je bil leta 2008, tako imenovan Šturmov zakon, ki je nekako iz lastninjenja želel vsaj deloma urediti to vprašanje, pa tudi tisti zakon se, na žalost, ni v polni meri dotaknil vprašanja povračilnih sredstev Nemčije. Da je to vprašanje še kako na mestu, je verjetno tudi dejstvo, da si je Grčija v preteklem času izborila s strani Nemčije odškodnino, ampak to je bila odškodnina še za prvo svetovno vojno. Zato vse izgnance, pa tudi mene, spoštovani minister, v uvodu zanima: Kdaj bo Slovenija na vrsti, da postavi to vprašanje, kdaj bodo izgnanci deležni tudi odgovora s strani slovenske Vlade in tudi Vlade republike Nemčije? Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Izvolite, dr. Senko Pličanič.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Spoštovana poslanka in poslanci. Bom zelo kratek pri tem odgovoru. Vprašanje gospoda Lisca se nanaša na 2 sklopa. Prvi je povezan z uveljavljanjem odškodnine v razmerju do Nemčije. Drugi pa, če prav razumem, z nekimi idejami, ki so bile v resnici že v času mandata kolega Šturma začete, da bi, ker je bil dotedanji dialog z Nemčijo neuspešen, del teh obveznosti prevzela kar država sama, torej Republika Slovenije sama, in potem te odškodnine financirala iz proračuna. Ali sem prav razumel, gospod Lisec? Samo prvi del. Ja. Za prvi del je zadeva takšna, se boste verjetno strinjali z menoj, da je ta dialog med Slovenijo in Nemčijo v pristojnosti Ministrstva za zunanje zadeve. Jaz imam tukaj sicer pripravljeno, so mi sodelavci pripravili nek dokument, ki je iz leta 2012. Je bilo podobno poslansko vprašanje postavljeno in je takrat kolega Erjavec pripravil nek odgovor na to. In če povzamem bistvo tega odgovora, ki datira v leto 2012, je, da Slovenija ni bila uspešna v dialogu z Nemčijo, da bo sicer še poskušala, ampak kot rečeno, to je pristojnost Ministrstva za zunanje zadeve. Tukaj bi bilo treba takšno poslansko vprašanje postaviti kolegu Erjavcu, tako kot že takrat v letu 2012, da bi potem lahko Ministrstvo za zunanje zadeve oziroma kolega Erjavec povedal, kakšno je danes stanje v razmerju do Nemčije. Predvidevam, da je enako kot leta 2012, torej da nismo bili uspešni, še vedno nismo. Ampak to je moje ugibanje. Če je temu to, potem na ta način odgovarjam na prvo vprašanje, v bistvu z odgovorom, da na njega ne morem odgovoriti. To mi ni preveč všeč, tak položaj, ampak žal res ne morem, ker je pristojnost kolega Erjavca. Ko gre za drugo idejo, da bi država sama nekaj plačala in da bi nadaljevala s temi idejami iz časa kolega Šturma, so mi pa tudi sodelavci pripravili opomnik, iz katerega izhaja, da so bile te aktivnosti nekako ustavljene, skladno z javnofinančno situacijo, v kateri je država; če sedaj nimamo denarja še za neke druge stvari, kaj šele za kaj takega, čeprav bi si vsi želeli, da bi za vse imeli denar. Mislim, da bo treba z Ministrstvom za zunanje zadeve tukaj nadaljevati dialog. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Izvolite, gospod Lisec.
Hvala, minister, za odgovor. Bom sledil vašim navodilom. Tudi sam menim, da v teh časih Slovenija ne more zagotoviti predvidenih 3 milijard evrov oziroma niti tistega osnovnega deleža, ki je bil v tistem času izračunan za 600 milijonov evrov. Moje vprašanje je bilo, kako je z odnosi z Nemčijo, kajti o 3 milijardah, o katerih govorimo, če verjetno nekje ležijo – in naj bi bile celo po nekih mednarodnih sporazumih, celo po nemških in tudi avstrijskih zakonih predvidene – se je vse kar na enkrat ustavilo. Spoštovani minister, zaenkrat hvala. Se bom pa obrnil, dokler bo še ta vlada opravljala tekoče posle, na ministra v tej vladi – verjetno bo tudi v naslednji vladi kakšno ministrstvo mesto zanj – na gospoda Erjavce in ga povprašal, kaj je v tem mandatu oziroma v mandatih naredil za reševanje tega vprašanja. Najlepša hvala.
Hvala lepa tudi vam. Nadaljujemo z naslednjim vprašanjem, ki ga bo zastavil gospod Robert Hrovat, in sicer ministru za kmetijstvo in okolje, ki opravlja tekoče posle, mag. Dejanu Židanu, ki je opravičeno odsoten.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica! Saj ne vem, ali ima smisel postaviti to vprašanje. Ampak menim, da je prav, da se seznanimo s stanjem, v katerem smo se znašli, kajti posledice bodo lahko katastrofalne. Dejstvo je, da je žledolom v začetku februarja 2014 poškodoval preko 9 milijonov kubikov dreves v slovenskih gozdovih, od tega preko 3 milijone kubikov iglavcev. Za sanacijo iglavcev je Zavod za gozdove postavil rok 15. 5., ki je sicer zakonski rok, ampak je bil postavljen na podlagi razvojnega cikla podlubnikov. Po podatkih Zavoda za gozdove naj bi bilo do prvega tedna v maju v celoti saniranih šele 23 % poškodovanih iglavcev. In sicer 26 % v zasebnih gozdovih in 14 % v državnih gozdovih. Delež sanacije saniranih gozdov je izjemno nizek, še zlasti nizek je v državnih gozdovih. Zaradi obsežne zamude pri sanaciji iglavcev slovenskim gozdovom grozi sekundarna škoda po podlubnikih, ki bi bila po pesimističnih napovedih celo nekajkrat večja kot po žledu. Ministrstvo za kmetijstvo in okolje ni imelo pripravljenega načrta ukrepanja ob naravnih ujmah v gozdarstvu. Sloveniji so sosednje države, predvsem Avstrija, ponudile pomoč pri sanaciji v gozdovih, a je minister pomoč odklonil. Sprašujem se, zakaj in čemu. S strani Ministrstva za kmetijstvo in okolje, ki ga vodi gospod Židan, je bilo obljubljenega do 100 milijonov evrov ugodnega dolgoročnega kredita za sanacijo s strani EIB, pa iz tega ni bilo nič. Minister je takoj po žledolomu napovedal ustanovitev državnega podjetja, ki naj bi odkupovalo les po določenih minimalnih cenah od lastnikov, ga skladiščilo in z ugodnimi prodajnimi cenami omogočilo razvoj slovenske lesne industrije; pa iz tega spet ni bilo nič. Nato je minister Židan napovedal ustanovitev državne družbe, ki naj bi po poteku koncesij v državnih gozdovih namesto sklada gospodarila z njimi. In kaj se je zgodilo – spet ni bilo nič od tega izvedenega. Minister Židan je takoj po žledolomu tudi povedal, da želi, da bi delo v gozdovih izvajali domači izvajalci, les pa dobila domača lesna predelava. Se je to zgodilo? Ni se zgodilo. Poglejte, iz vseh teh obljub ministra Židana ni bilo nič. Kaj lastniki gozdov pričakujejo od resornega ministra Židana? Pričakujejo pomoč pri sanaciji, pričakujejo odgovore, kam naj prodajo odvečni les, ki so ga gozdne ceste polne. Zato sprašujem ministra, ki ga sicer ni in najbrž tudi odgovora ne bom dobil: Kaj bo naredil, da se bo preprečil razvoj podlubnikov? Namreč, minister Židan je odgovoren za nastalo situacijo in bo odgovoren tudi za tisto, ki bo nastala kasneje. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Odgovor boste v skladu s Poslovnikom dobili pisno. Naslednje vprašanje bo zastavila mag. Katarina Hočevar, in sicer predsednici Vlade v funkciji ministrice za zdravje, ki opravlja tekoče posle, mag. Alenki Bratušek, ki je opravičeno odsotna.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Po desetletjih popolne neurejenosti alternativne medicine smo v letu 2008 končno sprejeli Zakon o zdravilstvu in tudi pravilnik, v katerem so bile navedene zdravilske metode ter načini zdravljenja. S tem pravilnikom je bilo dovoljeno kar 37 različnih metod zdravljenja. S tem je bilo omogočeno ustanavljanje podjetij na tem področju, nova delovna mesta in tudi izobraževanje. Ministrica za zdravje, gospa Alenka Trop Skaza, pa je v svoji zelo kratki karieri samo 3 dni pred svojim odstopom spremenila ta pravilnik in praktično čez noč ukinila kar dve tretjini priznanih zdravilskih metod brez pojasnila in brez argumentov. Zato me zanima: Ali je ta ministričina samovolja in hitrost, s katero je poskrbela za črtanje dovoljenih metod, ki so bile še do pred kratkim dovoljene? Zakaj je ministrstvo čez noč tako naredilo? Če so bile te metode morebiti škodljive ali nevarne, bi o tem morali obvestiti tudi javnost. Zanima me: Kako ministrica oziroma predsednica Vlade, ki opravlja tekoče posle, gleda na to dejanje svoje predhodnice? Ali lahko kljub temu, da se opravljajo le tekoči posli, to po mojem okusu preuranjeno odločitev prejšnje ministrice spremeni oziroma odpravi? Ne jaz ne predsednica Vlade nisva zdravnici, sva pa obe mami. Prepričana sem, ko gre za zdravje naših otrok, ne da bi odklanjali uradno medicino, ampak kot dopolnitev alternativne medicine, ki lahko pripomore k izboljšanju rezultatov zdravljenja, se poslužuje veliko staršev oziroma naših državljank in državljanov. Ne nazadnje smo lahko priča tudi zgodbi dečka Reneja, ko naša uradna medicina trdi drugače, kot pa so predstavljene alternativne možnosti v tujini. Zato me zanima mnenje gospe Alenke Bratušek o tej temi. Čeprav opravlja tekoče posle, ali bo takšno odločitev spremenila oziroma popravila. Hvala.
Hvala lepa. Odgovor boste prejeli pisno, kot je to v skladu s Poslovnikom. Naslednje poslansko vprašanje pa bo zastavil dr. Vinko Gorenak, in sicer ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki opravlja tekoče posle, dr. Anji Kopač Mrak.
Ja, v redu, v redu, že 10 sekund [[…]]
Izvolite, imate možnost za vprašanje [[…]]
Jaz bi prosil za ustni odgovor, ne pisni. Ministrice sicer ni, ampak vseeno. Kolega Hrovat je našteval stvari, ki jih kmetijski minister obljublja, pa ni naredil, torej nič ni naredil. Jaz imam pred seboj dokument, kako so drugi ministri zelo aktivni, med njimi ministrica za delo, družino in socialne zadeve. Jaz sem jo hotel vprašati naslednje. Ona je izdala sklep, in sicer več sklepov, izdani so bili 6. 5. 2014 oziroma še nekoliko prej, v njih pa je razdelila sredstva za t. i. veteranske organizacije. Jaz sem ta spisek primerjal s tistimi veteranskimi organizacijami, ki so protestirale proti Janševi vladi. In je zadeva kompatibilna 100 %. Tiste, ki so tam demonstrirali in vpili "Dol z vlado Janeza Janše", jih je zdaj tu nagradila. Povišala jim je sredstva. Povišala je sredstva tudi tistim, ki bi po naravnih zakonih, govorim o starosti 90 in več let, bili nekako na poti iz tega sveta. Govorim o Zvezi združenj borcev za vrednote NOB. Ta organizacija je edina, ki je v letu 2014 dobila 255 tisoč evrov za svoje delovanje, enako kot lansko leto. Zveza veteranov vojne za Slovenijo, tam sem videl gospoda Lipiča, kako je demonstriral in vpil "Dol z Janšo" in pozival svoje pripadnike. Iz 235 tisoč jim je povišala na 304 tisoč evrov. Jaz sem jo hotel vprašati, če je to nagrada za demonstracije. Zveza policijskih veteranskih društev Sever je ostala na enakem – 73 tisoč evrov, tako kot lani. Tudi oni so vpili "Dol z vlado Janeza Janše". Potem pa imamo, zanimivo, TIGR, hudo znižanje. Časa mi zmanjkuje. Prešel bom na najpomembnejše, Zveza društev [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]iz 63 na 9 tisoč 600. In zanimivo, tisti borci, ki so se borili za samostojno Slovenijo iz leta 1991, torej ne vsi, ampak v Združenju za vrednote slovenske osamosvojitve jih je kar veliko, so pa šli z 221 tisoč na 33 tisoč evrov. 33 tisoč evrov. Njih pa nisem videl tukaj, ko so vpili "Dol z vlado Janeza Janše". Ministrico prosim, če mi odgovori na vprašanje: Katere kriterije je uporabljala, poleg tukaj uradno razvidnih? Naj se opredeli do tega, da je ta spisek enak tistim, ki so rušili prejšnjo vlado z vidika nagrajevanja.
Hvala lepa. Odgovor boste prejeli ustno na naslednji seji. Gospa Marija Plevčak bo zastavila vprašanja ministru za kmetijstvu in okolje, ki opravlja tekoče posle, mag. Dejanu Židanu, ki je opravičeno odsoten.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Sistem izračuna služnosti za zemljišča, ki ga uporablja Agencija Republike Slovenije za okolje, je določen s Pravilnikom o metodologiji za določanje nadomestil za služnost na vodnih in priobalnih zemljiščih v lasti Republike Slovenije, ki je v veljavi od maja 2011. ARSO na podlagi več elementov izračuna višino nadomestila za služnost, ki lahko znaša, odvisno od števila prečkanj in širine vodotoka, več 10 tisoč evrov. Pri investicijah v kanalizacijo, ki jih izvajajo manjše občine, to nanese več kot 10 % vrednosti celotnega projekta. S tako visokim nadomestilom država zavira investicijske projekte, saj občine že tako težko zberejo dovolj za lastni delež investicij, poleg tega pa ta strošek ni priznan kot upravičen strošek. Poudariti velja, da so občine v trenutni gospodarski situaciji gonilo razvoja na področju komunalne infrastrukture in največji upravičenci evropskih sredstev. Zato gospoda ministra sprašujem: Ali je možno glede na veljavno zakonodajo, se pravi glede na Zakon o vodah, da bi bilo v teh časih, ko večina občin zaradi pomanjkanja sredstev zmanjšuje obseg investicij, služnost v primeru javnega interesa neodplačna? Vsaj za neko določeno obdobje. Kako opravičuje odplačno služnost pred državljani, ki dajo svoja zemljišča v brezplačno uporabo. Do izjemno visokih izračunov služnosti prihaja tudi zaradi postavk formule izračuna; na primer za površino kanalizacije se upošteva dolžina voda ter 3 metre na vsako stran do osi voda, to se pravi 6 metrov na širino. Sprašujem vas: Ali so postavke realno zastavljene? Ali ne bi na primer pri podvrtavanju zadostovala širina 1 metra? Občine se pri izgradnji komunalni infrastrukture zaradi omenjenega pravilnika soočajo s številnimi zapleti, višina plačila služnosti pa lahko znaša tudi 120 tisoč evrov in več. Zaradi počasnosti reševanja zadev je pogosto ogroženo tudi črpanje evropskih sredstev. Zanima me: Zakaj reševanje zapletov na omenjenem področju ne poteka hitreje? In zakaj spremembe pravilnika glede na to, da se pripravljajo že nekaj časa, še niso bile sprejete? Kako argumentirate situacijo, ko mora občina plačevati služnost za zemljišča, ki jih je neplačno prenesla na državo in so bila izvorno njena? Želim pisni odgovor zaradi vprašanja, če se bomo kdaj še srečali; in pa čim prej, ne šele v roku 30 dni, kajti zdaj tako ni kaj posebnega. Hvala.
Hvala lepa. Odgovor boste prejeli pisno, kot je v skladu s Poslovnikom. Naslednje poslansko vprašanje pa bo zastavil mag. Branko Grims, in sicer ministru za infrastrukturo in prostor, ki opravlja tekoče posle, gospodu Samu Omerzelu.
Hvala za besedo, vsem prav lep pozdrav! Brali smo, da je eden od virov, ki ga želi vlada izkoristiti do maksimuma, tudi dobiček podjetij, ki so v delni oziroma večinski državni lasti. Eno od teh podjetij je v prav posebnem položaju, to je Elektro Gorenjska. Na Gorenjskem je žled povzročil izjemno veliko škode. Vemo, da so bile tam nekaj časa res izredne razmere, da se je celo z vojaškimi oklepniki skrbelo za transport po nekaterih sicer glavnih cestah, celo tistih, ki se vozijo na mejne prehode. Niti škoda približno še ni odstranjena, daleč od tega. S popravili na vseh koncih se zamuja, vladna reakcija pri žledu je bila nezadostna, neustrezna, bistveno premajhna. Izredno težko razumem tudi to, da se je oklevalo pri sprejemu tuje pomoči, da se za tisto, kar smo prejeli, nikakor ni ustrezno zahvalilo, da je bila zelo dragocena. Morda tudi zato, ker se hoče ustvarjati neko protievropsko vzdušje, pa se zato tej pomoči iz članic Evropske unije ni dalo ustrezne teže, del pomoči pa se je celo zavrnilo. Prav tisti del, ki bi šel tudi za pomoč pri odpravi posledic žleda, zlasti v gozdovih, o čemer je že govoril moj kolega. Veliko škode pa je bilo povzročene tudi na električni infrastrukturi, ki je za delovanje gospodarstva, za delovanje podjetništva nujno potrebna. Elektro Gorenjska je poslovalo izjemno uspešno, lansko leto je imelo približno 6 milijonov evrov čistega dobička in eno polovico je že namenilo za popravilo škode zaradi žleda. Gospod Luskovec, direktor, je v nedavnem intervjuju za Gorenjski glas opozoril, da bi želeli uporabiti praktično ves dobiček za odpravo posledic škode, ker so nujne in ker se s tem tudi dodatno ustvari infrastrukturo, ki bo v perspektivi omogočala, da država preko dobro delujočega podjetništva dobi še več; Elektro Gorenjska pa ustrezno deluje. Vendar je bila hkrati očitna bojazen, da bo preostali dobiček poskušala država prevzeti na za julij sklicani skupščini. Zaradi tega postavljam vprašanje ministru: Kako bo ravnalo glede dobička v tem podjetju? Saj je od delitve dobička bistveno odvisna hitrost odpravljanja posledic zaradi žleda na Gorenjskem.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Samo Omerzel.
Spoštovana podpredsednica, najlepša hvala za besedo. Spoštovani poslanec, najlepša hvala za vprašanje! Moram reči, da se strinjam z vašimi ugotovitvami in težko situacijo tudi elektro distribucij, predvsem zaradi letošnje situacije, ki je nastala zaradi žledoloma. Tudi sam osebno sem obiskal takrat teren, ko so delavci iz elektro distribucij popravljali in odpravljali napake v izredno težkih razmerah, kar se tiče vremena, narave dela ter nevarnosti, kateri so bili izpostavljeni. Moram reči, da je bila tudi škoda, ki je nastala, in tudi sanacija, za katero morajo elektro podjetja oz. distribucije kot del infrastrukture same poskrbeti, izredno visoka. Tu vsekakor razumem željo, interes in tudi pozive elektro distribucij, da jim država kot večinski lastnik pri vseh 5 distribucijah ne pobere maksimalnega zneska dividend, da na ta način lahko financirajo del infrastrukture, ki jo morajo nadomestiti oziroma ki jo je potrebno sanirati. Kar se tiče same podpore države; z naše strani smo dejansko dobili podporo in ponudili podporo pri samem najemanju kreditov s strani Evropske investicijske banke pod izredno ugodnimi pogoji. Vendar je potrebno pošteno in korektno povedati, da bodo te kredite najemala podjetja sama in bodo potem tudi sama morala investirati. Tukaj gre bolj za podporo predvsem v tehničnem smislu in glede stanja s strani države. Glede samega upravljanja teh podjetij tudi moramo biti zelo jasni in korektni. Sama vertikala odločanja je jasna. Jaz kot resorni minister nimam absolutno nikakršnega vpliva na to, kaj bo nadzorni svet odločil pri sami skupščini in pri delitvi dividend. Sod se preoblikuje v SDH, je tisti, ki upravlja z državnim premoženjem. Sod je tisti, ki postavi nadzorne svete. Nadzorni svet je tisti, ki upravlja s posameznimi podjetji. Kar v nekaj podobnih situacijah smo imeli podobne dileme, vendar moram tu res še enkrat poudariti, da kot resorni minister lahko vplivam na politiko energetike v tej državi, nikakor pa ne moram vplivati na odločitve, ki bodo sprejete na skupščini. To je nekaj, kar je v domeni Soda oziroma preoblikovanja v SDH. Poznam tudi zahtevo oziroma željo distribucij, da bi se jim ta sredstva ne pobrala. Tukaj bi želel, to je pa bolj prošnja in poziv z moje strani, da Sod in nadzorni svet preuči potrebe, pregleda številke in potem utemeljeno da odgovor na to željo oziroma zahtevo ljudi, ki vodijo te distribucije, ali so upravičeni, da res ta sredstva zadržijo in jih porabijo za sanacijo infrastrukture, ki je utrpela resno škodo pri žledolomu; ali pa so te zahteve neupravičene in s sredstvi, ki jih imajo, lahko ne glede na politiko pobiranja dividend v tem znesku, poskrbijo za sanacijo te infrastrukture. Stališče Soda je bilo tukaj zelo jasno. Sod se je postavil na stališče, da imajo distribucije dovolj sredstev, da lahko sanirajo to infrastrukturo in da ni nobene potrebe po spreminjanju dividendne politike. Bi jih pa še enkrat glede na vaše vprašanje pozval, naj ponovno preverijo te številke in naj na osnovi teh številk argumentirano svoje stališče tudi zavzamejo.
Hvala lepa. Izvolite, imate možnost za dopolnitev vprašanja.
Hvala za izraženo voljo za ponovni poziv. Prosil bi vas samo, da se še javno opredelite danes tukaj do možnosti, ki je alternativa temu. Če ta poziv ne bo slišan, kajti potem je očitno, da bomo priča precej absurdni situaciji, da bi se na skupščinah dividende pač razdelilo lastnikom, potem bi se pa v teh istih podjetij zahtevalo, naj pač najamejo kredite. Sicer ste rekli, da zelo ugodne, pa vendarle ta podjetja razpolagajo s svojimi sredstvi, s svojim dobičkom. Popolnoma je logično in za podjetja najbolj ugodno, da bi ta denar uporabili za sanacijo, medtem ko kredite lahko uporabijo tisti, ki svojih sredstev nimajo, pod pogojem, da so jih potem v perspektivi sposobni vračati, ali pa da se porabijo za obnovo tiste javne infrastrukture, kjer so zelo posebni pogoji uporabe in nekih drugih lastnih virov tam ni mogoče dobiti. V danem primeru, kot rečeno, vas prosim samo, da se opredelite še do te možnosti. Jaz sem prepričan, da bodo ljudje že razumeli izraženo voljo vas kot ministra in vlade. Kaj če pride do tega, da se bo zahtevalo izplačilo dividend, potem pa bodo ta ista podjetja prisiljena najemati kredite za odpravo posledic žleda. Sam osebno menim, da je taka politika izrazito neustrezna. Za ta podjetja bi bila tudi, trdno sem prepričan, škodljiva, saj je vendar jasno, da lahko za to porabijo lastna sredstva, ki so jih zaslužila in jih imajo trenutno v obliki nerazporejenega dobička.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Samo Omerzel.
Najlepša hvala za besedo. Najprej moram poudariti, da je to stališče in moje mnenje kot resornega ministra. Vsekakor tudi zastopam to v tem imenu. Tudi poziv in prošnja je lahko samo v obliki prošnje. Vi zelo dobro veste, da kot resorni minister nimam direktnega vpliva na elektrodistribucijska podjetja, in karkoli v kakršnikoli drugi obliki bi bilo z moje strani nekorektno, pa tudi ni nikakršne realne podlage, da bi karkoli od teh podjetij zahteval. Čisto konkretnih številk ne poznam, da bi lahko komentiral, v kolikšni meri lahko za te investicije uporabijo svoja sredstva, v kolikšni meri bi pa bilo potrebno najemati kredite. Glede na ponudbo oziroma številke, ki jih je EIB omenil v tem primeru – konkretno govorimo euribor plus 0-odstotni točki za kredite, šestletne moratorije in 25- do 30-letno ročnostjo. To so izredno ugodni krediti, ki jih je tudi, če imamo lastniški kapital, vsekakor smiselno izkoristiti. In če bi bil jaz v tej vlogi, bi kot dober gospodar enega podjetja to priložnost izkoristil. Na drugi strani pa je potrebno poudariti, da je željo lastnika potrebno spoštovati. Tukaj je potrebno apelirati na Sod, ki upravlja s tem premoženjem, da kot dober lastnik upravlja s svojim premoženjem, tudi kot dober gospodar. Če številke, ki mi jih predstavijo iz elektro distribucij, pomenijo resne težave pri poslovanju in pri sanaciji nastale škode. Zelo dobro vemo oziroma smo občutili v Sloveniji vsi, vse državljanke in državljani smo občutili, kaj pomeni, če smo 1 dan, 3 dni ali celo 1 teden brez električne energije, kaj to pomeni tudi za gospodarstvo. Letos s tem žledolomom smo se pa res zavedali in se zavedamo, kako pomembna je ta infrastruktura za stabilnost, ko govorimo o gospodarstvu, in kako pomembna je tudi za vsakodnevno življenje, kako odvisni smo postali od električne energije. Upam, da bodo tu zmogli dovolj modrosti tako na strani lastnikov kot na strani ljudi, ki upravljajo s temi podjetji, da bodo našli pravo pot. Največkrat je ta pot nekje vmes. Če lastnik želi določen del dividend, potem je potrebno najti pravo pot, da bo volk sit in koza cela.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Grims.
Hvala za besedo. Ker je minister posebej poudaril, da je to njegovo osebno mnenje, smo bili pa javno seznanjeni s stališči vlade, ki je sicer v odstopu, bi vendarle predlagal, da se o tem opravi razprava v okviru Državnega zbora in da se tudi jasno izrazi volja Državnega zbora za čim bolj ustrezno rešitev, ki pa mora biti predvsem hitra, kajti za odpravo posledic žleda, posebej na Gorenjskem, se zelo zamuja. S tem se povzroča dodatna škoda, ki je že težko ocenljiva, kajti če bo prišlo do pojava škodljivcev pa tudi do novih posrednih škod zaradi neodstranjenega, polomljenega drevja in vsega ostalega, kar je spremljalo to ujmo, potem se stvari lahko še zelo zapletejo. Vsi vemo, da so popravila nekaterih ujm iz preteklosti na Gorenjskem žal v veliki meri zastala. Izredno slabo bi bilo za razvoj Gorenjske, če bi tudi v tem primeru bilo tako. Ob tem, ko so v gorenjskih podjetjih, kot sem navedel primer Elektra Gorenjske, za to na razpolago tudi lastna sredstva; ugodne kredite pa naj pač najamejo tisti, ki lastnih sredstev iz dobička nimajo.
Hvala lepa. O vašem predlogu bomo odločali jutri v okviru glasovanj. Naslednje poslansko vprašanje bo zastavil gospod Ljubo Žnidar, in sicer ministru za infrastrukturo in prostor, ki opravlja tekoče posle, gospodu Samu Omerzelu. Izvolite, gospod Žnidar.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani minister, kolegice in kolegi! Če se najprej vprašam, spoštovani minister, ali se danes po dobrem letu ministrovanja sploh že zavedate, kaj pomeni infrastruktura in kaj pomeni promet za neko državo? Če vam primerjalno odgovorim, da cestni, železniški, pomorski in letalski promet pomeni glavno ožilje neke države. Če to ožilje ne funkcionira, potem tudi država ne more živeti. Spoštovani minister! Vi se ob prevzemu ministrske funkcije na Ministrstvu za infrastrukturo in prostor tega absolutno niste zavedali. To govorijo dejstva, to govorijo vaši ukrepi oziroma neodgovorno, neprimerno, slabo načrtovanje sredstev za vaš resor. In niste se zavedali posledic, ki bodo zajele vaš resor. To se pravi, da po dobrih 3 mesecih tekočega leta resorni minister ugotovi, da nima sredstev za svojo osnovno funkcioniranje, potem se je pa res za vprašati. Razumem, da je moč zmanjšati tisti variabilni del na ministrstvu, ali gre to za nove investicije, kjer je možnost časovnega odmika oz. kakršnakoli druga možnost. Ne razumem pa, da ste s tako drastičnim znižanjem sredstev posegli v t. i. fiksni del funkcioniranja resorjev iz vašega ministrstva, kot so subvencioniranje prevozov dijakov in študentov, da se ob tem pozablja na zagotavljanje osnovne varnosti, da se je tukaj pozabilo na osnovno vzdrževanje lokalnih in regionalnih cest in na nemoteno zagotovitev železniškega prometa. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo na to nazorno opozorili z 2 predlogoma amandmajem, in sicer z dvakrat po 50 milijonov dodatnih sredstev za ta resor. Vendar tudi pri vas ni bilo posluha in danes teh težav ne bi bilo. Pristopili smo odgovornosti, ravno tako je na to opozoril direktor direkcije, ki je s strokovno primerjavo pokazal, da s takšnimi sredstvi samo ministrstvo ne more preživeti. Postavljam vprašanje: Ali se zavedate posledic, ki ste jih s sprejemom proračuna uvedli [[…]] [[izklop mikrofona]] .
Hvala lepa. Izvolite, gospod Omerzel.
Spoštovana podpredsednica, najlepša hvala za besedo! Spoštovani poslanec, hvala za vprašanje! Jaz moram reči, da ne samo danes, ampak že od začetka, morda danes še toliko bolj, se zavedam pomena infrastrukture v Sloveniji. Predvsem s stališča razvoja gospodarstva in kako pomembno je za gospodarsko rast, da imamo še kako prepotrebno infrastrukturo, ter ko govorimo o železnicah, cestah ali ostali infrastrukturi, ki jo rabimo za gospodarsko rast. Ali bi lahko, ali bi drugače odreagiral, če bi imel te izkušnje, ki jih imam danes? Prepričan sem, da bi. Tisto, kar je pomembno in kar je ključno tudi v trenutku, ko smo sprejemali proračun za leto 2014, sem jaz verjel, da sem del te ekipe in da bomo skupaj reševali vse, kar je na naši poti. Na našem matičnem Odboru Državnega zbora za infrastrukturo je bilo opozorjeno in jasno navedeno, da mora Ministrstvo za infrastrukturo skupaj z vladopoiskati manjkajoča sredstva. Ob sprejemanju tega proračuna je bilo jasno zavedanje, da teh sredstev za MzIP ni dovolj. Tudi eksaktne številke so bile takrat navedene. Vendar je bil način sprejemanja naslednji: Ministrstvo za finance je vsem ministrstvom podalo limite, v katerih moramo sprejeti proračun. Glede na takratno stanje sem jaz verjel ob obljubi, da bomo reševali dano situacijo in iskali sredstva znotraj tekočega leta, ter to tudi sprejel. Jaz sem bil prepričan, da beseda, posebno na tem nivoju, nekaj pomeni, da je dana beseda dogovor in da bomo skupaj našli tudi rešitev, da bomo ta sredstva zagotovili. Prvi predlog za reševanje železnic, konkretno, z našega ministrstva je bil takoj po sprejemu proračuna v novembru 2014 predlagan na Ministrstvu za finance. In temu je vsak mesec sledilo aktivno sodelovanje z Ministrstvom za finance in iskanje rešitev, vendar odgovor glede teh sredstev je bil vedno ne. Verjemite mi, še zadnji sestanek med ministrom za finance, predsednico Vlade in menoj je bil poskus iskanja rešitev za skupno mizo. 13. 5. sem jaz vložil še zadnji napor in res sam sebe vprašal, ali sem naredil čisto vse, kar je bilo v moji moči, da izčrpam popolnoma vsa sredstva, vse scenarije, kako priti do rešitve, da zagotovimo še tako prepotrebna sredstva za prevoz dijakov in študentov v šolo, da rešimo železniško infrastrukturo, na področju obveznih gospodarskih služb in zagotovimo prepotrebna sredstva za državne ceste, kjer po trenutni finančni situaciji ne moremo zagotavljati minimuma, ki je potreben za zagotavljanje varnost na državnih cestah. Žledolom je bil še dodaten moment, ki je situacijo v državi še poslabšal. In to, da sem celotno situacijo predstavil javnosti, je bila posledica tega, da sem izčrpal čisto vsa možna sredstva reševanja in iskanja pogovorov za mizo. Nisem pa se želel pripeljati v situacijo, da bom minister, ki je svojemu nasledniku zapustil takšne težave pod preprogo, zato sem se tudi v tem trenutku odločil, da to problematiko tudi javno predstavim. Jaz še vedno upam, da bomo skupaj v okviru te vlade, čeprav v odhajanju, našli dovolj modrosti in dovolj volje, da najdemo ta sredstva, da uredimo prevoze dijakov in študentov, da uredimo železniško infrastrukturo oziroma tisti del obveznih gospodarskih javnih služb, ki so potrebne, da bo gospodarstvo funkcioniralo, in da najdemo sredstva, da zagotovimo zakonski minimum na državnih cestah. Znotraj proračuna Ministrstva za infrastrukturo in prostor teh sredstev ni. Mi smo zelo podrobno proučili vsak cent na našem ministrstvu in sredstev znotraj ministrstva ni. Ne resno je pričakovati, da bomo 115 milijonov evrov našli znotraj ministrstva s prerazporeditvami. To je nekaj, kar moramo iskati skupaj na nivoju vlade. Upam, da bodo tudi na Ministrstvu za finance pristopili k reševanju problema, da bodo sedeli skupaj z ekipo z Ministrstva za infrastrukturo in prostor ter skupaj našli sredstva, da vse prepotrebno na tej infrastrukturi tudi naredimo. In še eno stvar bi želel poudariti. V medijih se je manipuliralo, da je Omerzel ta sredstva imel in jih je "ponucal" za neke druge postavke. To absolutno ne drži. Teh sredstev na MzIP nikoli ni bilo.
Hvala lepa. Gospod Žnidar, izvolite.
Spoštovani minister! Zadovoljen sem z vašim odgovorom v delu, ker bi danes, če bi bili na začetku, ravnali povsem drugače. Ampak poglejte, tako naivno delovanje, da se pogovarjamo o stotinah milijonov na besedo, to v državi pač ne gre. In to v resorju ali na rangu ministra, to ne gre. In tako se na tem nivoju ne dela. Govorim o zelo velikem številu ustavljenih investicij. Investicije so v različnih fazah dogradnje, dograditve oziroma dokončanja. Pri tistih investicijah, ki so na rangu 80, 90 % dokončanja, bodo danes vzdrževalni stroški teh gradbišč presegli dokončanje teh investicij. Tukaj se ni na osnovi teh ukrepov zavzelo zadovoljne mere pozornosti in da se zmanjša gospodarska državna škoda na minimum. Če v nadaljevanju gledamo, da so se sredstva znižala na investicijskem vzdrževanju za 90 %, da se je obseg del v tem segmentu občutno znižal, me zanima, tudi kakšne ukrepe ste zavzeli pri zaposlenih, ki vodijo te projekte. Kajti ti projekti sedaj stojijo. Kolikor vem, na grobo mi je poznano, da se število zaposlenih v tem letu ni nič zmanjšalo kljub drastičnemu zmanjšanju obsega dela. V tem segmentu mi dodatni ukrepi ob pomanjkanju sredstev tudi manjkajo. Pa me zanima, kako ste [[…]] [[znak za konec razprave]] ta resor, ali ste dejansko to stvar kar izpustili.
Izvolite, minister.
Najlepša hvala, poslanec, za možnost dodatnih pojasnil. Hvaležen sem, da imam možnost danes v živo tudi svojo plat zgodbe pojasniti. Tisto, kar se ne morem z vami strinjati, da na ministrskem nivoju se ne more delati na besedo. Jaz pa mislim, da je ravno obratno. Predvsem na nivoju ministra mora biti beseda "svetinja". In če minister da besedo, potem od tu dalje ne more biti več debate. Če na tem nivoju nismo sposobni držati tega nivoja, da tisto, kar minister obljubi, to drži, pa govorimo o relacijah do državljanov, do svojih kolegov v vladi ali do kolegov v parlamentu, potem me resno skrbi za to državo. Jaz osebno, pa čeprav sem sedaj minister v odhajanju, si takšnega ministra kot državljan Republike Slovenije ne želim. Minister mora dati nekaj na besedo in beseda mora biti "svetinja". Na tem bom stal, dokler bom imel priložnost kje to povedati. Ko govorimo o investicijah na našem ministrstvu, moram reči, da tisto, kar je sfinancirano iz integralnega dela, drži. Tu so investicije praktično zrezane na minimum. Ne drži pa na delu, ki je povezan z evropskimi sredstvi. Na projektih, ki so sofinancirani iz evropskih skladov, imamo obseg investicij, kakršnega nikoli v zgodovini nismo imeli. Ravno v tem je tudi bila težava našega proračuna, kjer mi v letošnjem letu za skoraj 300 milijonov evrov iz evropskih sredstev povečujemo obseg investicij. In investicije, ki so sofinancirane iz evropskih sredstev, tečejo nemoteno dalje. Tu bi še posebej rad poudaril, da se tudi vsi zavedamo, kako pomembno je, da te investicije tečejo dalje nemoteno. V primeru, da teh investicij ne zaključimo, to pa je potrebno, da se zavedamo vsi odgovornosti, če ne zaključimo teh investicij, ki so v teku, tako na državnih cestah, primer je škofjeloška obvoznica, kot na železnicah, elektrifikacija Pragersko–Hodoš, potem bomo kot Republika Slovenija iz tega naslova primorani vračati 560 milijonov evrov evropskih sredstev. Upam, da se vsi zavedamo, kaj to pomeni. In iz tega naslova je obremenitev in pritisk na zaposlene v našem ministrstvu ter organe v sestavi neprimerljivo večje, kot je bil kadarkoli v zgodovini. Jaz na tem področju moram reči, da sem vesel in ponosen, da ti projekti tečejo nemoteno dalje in da jih bomo tudi zaključili.
Hvala lepa. Gospod Žnidar, izvolite.
Spoštovan minister, govorimo o 2 segmentih. Eden je evropski del, kjer projekti tečejo in morajo teči, da v čim večji meri počrpamo del evropskih sredstev. Ampak govorim o fiksnem delu, se pravi o osnovnem delovanju samega ministrstva oziroma o zagotavljanju varnosti, subvencioniranem prevozu, o nemotenem delu železniškega prometa. Bilo je tudi pod vprašajem, da bo treba zaradi pomanjkanja sredstev ukiniti določene železniške povezave. To pomeni umik in zmanjšan obseg del s področja železniškega prometa in transporta, kar pa po drugi strani prinaša tudi gospodarske posledice. In ker ima takšno pomanjkanje sredstev na Ministrstvu za infrastrukturo in prostor zelo pomemben vpliv tako na gospodarstvo kot na vse uporabnike v naši državi, menim, da je skrajni čas, da je to rdeči alarm in da je treba o tej temi opraviti javno obravnavo, kar tudi predlagam.
Hvala lepa. O vašem predlogu bomo odločali jutri v okviru glasovanj. Naslednje poslansko vprašanje bo zastavila gospa Eva Irgl, in sicer ministru za notranje zadeve, ki opravlja tekoče posle, dr. Gregorju Virantu, ki je opravičeno odsoten.
Najlepša hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Žal mi je, da ministra za notranje zadeve dr. Gregorja Viranta danes ni z nami, da bi lahko odgovoril tako na moje vprašanje kot na vprašanja mojih poslanskih kolegov. Vendar pa mu vseeno želim zastaviti vprašanje oziroma razpravljati o naslednjem. Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, ki jo vodim v Državnem zboru, obravnava različne teme, različna družbena, predvsem aktualna vprašanja, ki so vezana na spoštovanje človekovih pravic. Na eni izmed sej smo obravnavali tudi pravico do nedotakljivosti človeškega življenja, predvsem v odnosu do zločinskih ravnanj nekdanje Službe državne varnosti, se pravi tajne politične policije. Da je bila nekdanja Služba državne varnosti oziroma Udba zločinska organizacija, je v svoji odločbi povedalo tudi Vrhovno sodišče leta 2002. Na podlagi odkritij, predvsem publicista gospoda Igorja Omerze, ki je pred kratkim predstavil tudi svojo novo knjigo Kliči U, se pravi Udbo, za umor, smo lahko ugotovili, da je Služba državne varnosti morila tako domače kot tuje državljane še vse do konca 80. let. Na Komisiji za človekove pravice je pred kratkim pričala priča, gospod Štedul, ki je preživel atentat, ki ga je nanj izvršila Služba državne varnosti. Na podlagi tega moram povedati, da za vse te umore oziroma kazniva zločinska dejanja v tej državi nikoli nihče ni odgovarjal. Še več, poslanci koalicije celo ne morejo sprejeti osnovnih civilizacijskih sklepov, ki jih predlagamo na Komisiji za človekove pravice; govorim o obsodbi zločinov in o pietetnem pokopu umrlih. Ministra za notranje zadeve zato sprašujem: Ker potekajo preiskave v zvezi s tem tako v Avstriji kot v Nemčiji, me zanima, kaj počne v zvezi s tem slovenska policija? Kaj je kriminalistična policija naredila v zvezi z dokazi o kaznivih dejanjih nekdanjih pripadnikov Službe državne varnosti in v zvezi z zaščito dostojanstva žrtev in njihovih svojcev? Upam, da mi bo minister lahko še kdaj odgovoril na to vprašanje, drugače bomo pa videli, če bomo zahtevali pisno. Najlepša hvala.
Hvala lepa tudi vam. Vsekakor boste odgovor prejeli pisno, kot je v skladu s poslovnikom. Naslednje vprašanje bo zastavila Aleksandra Osterman, in sicer ministru za infrastrukturo in prostor, ki opravlja tekoče posle, gospodu Samu Omerzelu.
Hvala za besedo, podpredsednica. Spoštovani minister! Vlada je v letu 2010 na podlagi Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja sprejela Program spodbujanja konkurenčnosti in ukrepov razvojne podpore Pokolpju v letih 2011–2016. Gre za območja, na katerih so se zaradi notranjih strukturnih problemov ali zunanjih vplivov gospodarske razmere tako poslabšale, da je stopnja registrirane brezposelnosti dosegla že kritično mejo. 3.a razvojna os pomeni izboljšano povezanost ribniško-kočevskega območja z Ljubljano in ostalimi mesti v Sloveniji. Da gre za pomemben projekt, smo dokazali tudi koalicijski partnerji, ko smo tudi na mojo pobudo v koalicijsko pogodbo prvič zapisali, da bomo nadaljevali projekt 3.a razvojne osi po odsekih in vsebinskih sklopih. Gre za pomembno infrastrukturo in ni odveč omeniti, da je Kočevje predolgo časa odrezano od preostalega dela države. Naj spomnim, da je v letu 2015 Vlada uslišala tudi moje prošnje po prepotrebni železniški povezavi Ljubljana–Ribnica oziroma nadaljevanje železniške povezave od Ribnice do Kočevja. To je projekt, ki potrebuje približno 35 milijonov evrov, vendar je vlada v proračunu za leto 2015 namenila 8 milijonov evrov, kar ne zadostuje za dokončanje; je pa zagotovo dosti, da se naredi prvi korak v to smer. Glavna cesta Ljubljana–Kočevje, imenovana "cesta smrti", je regionalnega in posredno mednarodnega pomena, saj je glavna povezava kočevsko-ribniškega območja z Ljubljano. Po tej cesti poteka veliko tovornega prometa med industrijskim središčem Ljubljana–Kočevje in osebnega prometa zaradi številne dnevne migracije ljudi. Projekt 3.a razvojne osi obravnava ključne ukrepe, ki jih predstavljajo obvoznice 4 naselij. To so Škofljica, Velike Lašče, Ribnica in Kočevje, na tej trasi pa so predvideni ukrepi za izboljšanje stanja vozišča, odprava ozkih grl zaradi geometrijskih slabosti, sanacija ter zboljšana prometna varnost. Vlada je leta 2010 sicer že sprejela sklep o začetku priprave državnega prostorskega načrta za gradnjo obvoznice, vendar kaj dosti ni bilo narejenega. Ker je bilo v preteklosti že predstavljenih nekaj različic idejnih projektov za vse 3 obvoznice, vas, spoštovani minister, sprašujem: Kako poteka projekt realizacije izgradnje 3.a razvojne osi vse do Kočevja? V kateri fazi se projekt nahaja in kakšen je časovni potek njegove končne realizacije. Kdaj je torej predvidena dokončna povezava in z njo večja varnost ter mobilnost prebivalstva z kočevsko-ribniškega območja in povezavo kočevske regije z osrednjo Slovenijo. Zavedam se, da je napovedana skoraj [[…]] [[izklop mikrofona]] .
Hvala lepa tudi vam. Izvolite, gospod Omerzel.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovana poslanka, najlepša hvala za vprašanje. Tretja razvojna, 3.a razvojna os je razdeljena na kar nekaj etap. Osebno sem imel izkušnjo in priložnost spoznati problematiko najprej pri povezavi Ljubljane oziroma pri sami Škofljici, kar se tiče same ideje izgradnje obvoznice Škofljica in vseh aktivnosti, ki smo jih peljali. Finančna sredstva in omejitve, ki jih prinašajo varovalni režimi, predvsem tu govorimo o različnih habitatih in o 120 milijonih evrov investicije, so tudi mene prepričali, da v tej vmesni fazi je prava pot reševanja problematike povezave do Škofljice v smeri reverzibilnih pasov. To rešitev smo tudi predstavili vsem županom. Moram reči, da je bila ta rešitev pozdravljena zelo pozitivno s strani vseh županov. Glede na realnost trenutne situacije sama investicija zahteva nekje v rangu 7 milijonov evrov z DDV, višina investicije, kar mislim, da je v teh okvirjih in v teh časih, ko imamo res omejena sredstva, realnost. Na drugi strani pa bi pretočnost prometa rešili nekje za naslednjih 10 let. To rešitev smo podprli in s to rešitvijo gremo naprej. Jaz bi tudi predlagal in želel, da moj naslednik to rešitev pelje naprej. Tako po strokovni plati kot tudi s strani lokalnih skupnosti je bila zelo pozitivno sprejeta in mislim, da je bila ta rešitev pravilna in da je rešitev v pravo smer. Ko gledamo aktivnosti na ostalih obvoznicah, torej na obvoznici Velike Lašče, obvoznica Ribnica in Kočevje, študije variant so bile izdelane že v davnem letu 2006. Pozneje je bilo kar nekaj aktivnosti na tem področju. Predvsem bi želel izpostaviti, da je bila pripravljena pobuda za sprejem državnega prostorskega načrta za Velike Lašče in tudi izdelava pobude je bila oddana podjetju Acer. Pobuda je bila pripravljena, javno razgrnjena in predstavljena javnosti. Na Ministrstvu za infrastrukturo in prostor smo pripravili smernice za izdelavo državnega prostorskega načrta. Pobuda je bila poslana v medresorsko usklajevanje, vendar ta pobuda stoji na Ministrstvu za finance že kar 5 mesecev. Torej z naše strani je bilo, kar se tiče aktivnosti v tej smeri, praktično narejeno vse. Pobuda je bila poslana v medresorsko usklajevanje, dejansko pa sedaj stoji v drugih resorjih. Upam, da bo ne glede na to, da opravljamo tekoče obveznosti, to medresorsko usklajevanje vseeno zaključeno in da bo šla ta pobuda naprej. Kar se tiče samega izvajanja in investicij, je stanje močno odvisno od finančnih sredstev. Žal vemo, da z novo finančno perspektivo v cestno infrastrukturo dejansko črpanje sredstev ne bo možno oziroma v zelo omejenih vrednostih. Karkoli bomo želeli na tej infrastrukturi narediti pri povezavi Škofljice, Kočevja, Ribnice oziroma celotne 3.a razvojne osi, bo potrebno ta sredstva zagotoviti iz integralnega proračuna. To bo predvsem strateška odločitev naslednje vlade, v kolikšni meri bo investirala v razvoj tretje razvojne osi. Tisto, kar pa si jaz želim, da bo ta prepoznana prednost rešitve z reverzibilnimi pasovi rešila velik del problema. Upam, da bo ta rešitev šla v tej smeri naprej.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora, gospa Osterman?
Hvala za besedo, podpredsednica. Hvala za vaš odgovor, minister. Sem zadovoljna, vendar naj povem, da je premalokrat omenjeno, da je 3.a razvojna os Ljubljana, vse do Hrvaške, do Petrinje; in pomeni izboljšano povezanost kočevsko-ribniškega območja z Ljubljano in hrvaškim avtocestnim omrežjem; med obema krakoma petega vseevropskega cestnega koridorja. In kot sem že povedala, je rešitev z reverzibilnimi pasovi dobrodošla, vsekakor me to veseli, vendar se bojim in hkrati opozarjam, da ne bi bila to rešitev zopet za nekaj let, če ne celo desetletij. Pa morda vemo, da trka nova finančna perspektiva na vrata, tudi omenjeno je bilo v programu Pokolpje. Na tem mestu vas mogoče še enkrat želim povprašati, čeprav ste natančno odgovorili: Če bi iz imenovanega programa Pokolpje mogoče tudi lahko izvajali načrtovane projekte? Ali morda tukaj le vidite kakšno luknjo oziroma perspektivo, da bi se iz tega programa za 3.a in morda železnico dalo kaj narediti? Hvala.
Izvolite, minister.
Najlepša hvala za besedo in najlepša hvala za dodatno možnost pojasnila. Tudi midva osebno sva na to temo programa Pokolpja kar nekaj mnenj, informacij izmenjala. Tudi iskali smo rešitev v tem okviru, vendar kot se je izkazalo tudi v tem programu, je ključno, od kje in na kakšen način bomo zagotavljali sredstva. Vsekakor, ko govorimo o samem programu, del 3.a razvojne osi sovpada s tem programom. Se je pa potrebno zavedati, da je ta program v celoti financiran iz integralnega proračuna. In če se zagotovijo sredstva za program Pokolpja, potem v tem smislu tudi absolutno ne vidim nobene težave, da ne bi v okviru tega programa peljali razvojno os naprej. Vendar zopet se vrnemo na tisti elementarni izhodiščni problem, po kateremkoli programu gremo razvijati naprej to os – ali bo to resolucija o nacionalnem programu razvijanja prometne infrastrukture, ali je to razvoj s podporo za razvoj Pokolpja – v vseh primerih bomo morali zagotoviti sredstva iz integralnega proračuna, kar pa je stvar strateške odločitve naslednje vlade, v kolikšni meri bo investirala v infrastrukturo v Sloveniji. Moje priporočilo in želja, po mojih izkušnjah do danes, je, da se zavedamo, da je najprej potrebno investirati v infrastrukturo, potem pa bo prišel gospodarski razvoj in gospodarska rast. In upam, da se bodo tista vlada in tisti, ki bodo prišli za mano na to ministrstvo, tega tudi zavedali in v tej smeri peljali ta razvoj naprej.
Hvala lepa. Naslednje poslansko vprašanje bo postavila gospa Alenka Jeraj, ministru za kulturo, ki opravlja tekoče posle, dr. Urošu Grilcu.
Lep pozdrav ministru in ostalim prisotnim. Moje poslansko vprašanje se nanaša na Filmski studio Viba film. Ministrstvo je namreč pred nekaj meseci razrešilo dotedanjega direktorja Igorja Prodnika kljub temu, da so bili rezultati dobri in da se je vzpostavljal red, ki ga na Vibi pred tem ni bilo. O tem najbrž minister tudi kar nekaj ve, čeprav je poiskal razloge, da je gospoda Prodnika zamenjal. Zdaj pa ste objavili razpis za delovno mesto direktorja javnega zavoda Viba film. Razpis se bo v teh dneh končal, 23. maja je končni rok za prijavo. Trenutno ga vodi v. d. direktorja Vojko Stopar, ki je to funkcijo prevzel v januarju, potem ko je bil, kot sem rekla, predčasno razrešen Igor Prodnik. Tisto, kar nas bega, je to, da je skoraj istočasno z javnim razpisom Vlada vložila v parlamentarno proceduro – torej imamo v parlamentu tudi nov predlog zakona, torej Predlog zakona o Slovenskem avdiovizualnem centru, javni agenciji Republike Slovenije, kjer se Viba film združuje s Slovenskim filmskim centrom. Ker je predsednica Vlade dejala, da vlada ne bo kadrovala v tem času, ko opravlja tekoče posle, me zanima, kaj to pomeni. Ali ne verjamete, da bo zakon sprejet.? Kajti ko bosta Filmski sklad in Viba film združena, bo ponovno potreben razpis in ponovno bo treba imenovati vodstvo. Zato me zanima: Kaj se dogaja oziroma zakaj ne počakate do takrat, ko bi bil zakon uveljavljen in bi se razpis objavil takrat? Ali potekajo še kakšne druge kadrovske zadeve v vašem ministrstvu in na katerih mestih?
Izvolite, minister.
Spoštovana predsedujoča, spoštovana poslanka, spoštovani poslanci. Lepo pozdravljeni! Hvala lepa za vprašanje. Naj takoj na začetku povem, da razumem skrb spoštovane poslanke, razumem tudi nelagodje, izkušnje, ker je prejšnja vlada to počela drugače. Vendar vas moram pomiriti in zagotoviti, da ne bom imenoval novega direktorja Viba filma ali kateregakoli drugega direktorja 20 dni pred nastopom funkcije novega ministra, kot je to storil moj predhodnik, ki je Igorju Prodniku s 1. marcem 2013 podelil 5-letni mandat. Sicer smo na Ministrstvu za kulturo v času mojega mandata objavili 12 javnih razpisov za zasedbo delovnih mest direktorjev javnih zavodov, seveda kot posledica preteklih mandatov, in na podlagi uspešno zaključenih razpisov imenovali 8 direktorjev javnih zavodov s področja kulture. Trenutno so v teku še razpisi za delovna mesta direktorjev v Cankarjevem domu, Slovenskem gledališkem institutu, Tehničnem muzeju, Moderni galeriji in Filmskem studiu Viba film Ljubljana. Kot sami najbrž veste, postopki za zasedbo delovnih mest direktorjev v javnih zavodih potekajo precej dlje, kot to velja za denimo natečaje za zasedbo položajnih delovnih mest v državni upravi ali morebiti drugih uradniških delovnih mest. Daljši postopek je posledica tudi zakonske določbe 36. člena Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo, ki predvideva, da mora ustanovitelj pred imenovanjem direktorja pridobiti še mnenje sveta in še mnenje strokovnega sveta, kar vse terja približno 30 dni zakonsko določenega časa. Smo pa na ministrstvu v tem letu vpeljali nekaj pomembnih novosti glede transparentnosti izbire direktorjev javnih zavodov. V prvi vrsti smo v izborne komisije dosledno imenovali tudi zunanje člane. Zunanje člane, ki prinesejo širše poznavanje dela področja javnega zavoda, ki prinesejo tudi neko drugačno dinamiko iskanja najboljših kandidatov, kot če so v teh komisijah, kot je bilo v navadi do tedaj, imenovani zgolj notranji člani. Drugič, podaljšali smo objave razpisov za direktorje. In tretjič, postopki glede na prijavljene, pogovori, zapisniki, je tisto, kar terja kar nekaj časa. Potem sledi pridobitev mnenja sveta in strokovnega sveta in vse to na nek način korenini v tem, da postopek izbire direktorja traja najmanj 4 mesece. Zato smo tudi objave direktorjev tempirali približno 8 mesecev prej, pred iztekom mandata, tudi eventualno ob neuspešnem razpisu, da je možno tudi pravočasno ponoviti razpis, eventualno. V praksi to pomeni, če vam lahko ponazorim: denimo razpis za delovno mesto ravnatelja Narodne in univerzitetne knjižnice smo objavili 25. oktobra 2013, nastop mandata nove ravnateljice pa je 26. julij 2014. Razpis za direktorja Zavoda za varstvo kulturne dediščine je bil objavljen 15. novembra 2013, nastop mandata direktorja pa 6. avgust 2014. Gre za precej utečeno prakso ministrstva, ki jo je izvajal tudi že prejšnji minister, kajti le na takšen način lahko zavodom zagotovimo optimalno in stabilno vodenje. In tudi pri razpisu za direktorja Viba film nismo postopali nič drugače. S postopkom smo začeli že prej, predno je predsednica Vlade Republike Slovenije sporočila svoj odstop. V torek, 19. aprila 2014, smo želeli razpis poslati v objavo, v Uradnem listu nam takrat še niso mogli potrditi datuma. Potem smo se zaradi tega, ker tudi dosledno objavljamo razpise tako na spletni strani Uradnega lista kot na Zavodu za zaposlovanje, odločili za objavo 9. maja 2014, kar je tako kot pri ostalih razpisih 8 mesecev pred iztekom mandata trenutnega vršilca dolžnosti. Toliko zaenkrat.
Hvala lepa. Izvolite, dopolnitev odgovora.
Jaz vseeno ne verjamem, da je bilo potrebno razpis objaviti oziroma sprožiti vse postopke, za katere pravite, da so dolgotrajni, če pa predvidevate drugačno organiziranost – združenje Viba filma in filmskega sklada. In takrat bo tudi potrebno skladno z zakonom, ki ga že imamo v parlamentu, razpisati in spet imeti postopek 8 mesecev, kot ste rekli, iskati novega direktorja. Medtem bo pa ta kaj? Tožil državo, ker je direktor samo 1 mesec? Ker je bil v bistvu predlagan in se ga je iskalo v trenutku, ko ste že predvidevali drugačno ureditev. To je za moj občutek precej neresno. Rekli ste tudi, da vi ne boste imenovali direktorja Vibe filma nekaj dni pred odhodom. V bistvu že odhajate oziroma ste v odstopu. Sprašujem se, zakaj potem kljub temu razpis, ker se mi zdi to neresno tudi do ljudi, ki se bodo prijavili. Kot sem rekla, razpis se bo končal čez 4 dni. Na kaj se zdaj ta prijavlja – za direktorja Viba filma ali direktorja združenega organa oziroma neke nove inštitucije, ki jo z zakonom ustanavljate? Ali niste resni pri tem, ko ste prinesli zakon, ali pa niste resni pri razpisu.
Izvolite, minister.
Hvala lepa za možnost, da lahko pojasnim. Viba film je seveda javni zavod, ki obstaja. SLAVC, prihodnja nova javna agencija, ki bo, upam, združila Viba film in Slovenski filmski center, je tista, ki je v osnutku zakona, ki ga imate poslanci na mizi. Upam, da bo zakon našel med poslanci dovoljšnjo podporo in da bo tudi konstituiranje parlamenta še omogočilo, da bo ta zakon ugledal luč sveta. Gre v resnici za sistemski zakon, ki dolgoročno prinaša bistveno boljši položaj slovenskega filma in avdiovizualne produkcije, ki celovito obravnava kinematografsko verigo – od avtorja, producenta, distributerja, kinematografov, filmske vzgoje do gledalcev – in ki to počne na evropsko primerljiv način, ozirajoč se po najbolj uspešnih evropskih kinematografijah. V tem smislu je jasno, da neko sosledje pri razpisih mora biti. Ko boste pogledali osnutek zakona, boste jasno videli, da s sprejetjem novega Zakona o slovenskem avdiovizualnem centru ta stopi v veljavo šele s 1. 1. 2015. Ker pa zakon ni sprejet, si ne moremo privoščiti, da ne bi objavili razpisa za direktorja Viba filma. Temu lahko rečete neresno ali resno, kakorkoli že, ampak dejstvo je, da inštitucije potrebujejo stabilno vodenje, za javne zavode pa to velja toliko bolj. Polnomočno vodenje javnih zavodov je ključnega pomena za optimalno izvajanje javne službe, za izvajanje kakovostnega programa in za zadovoljevanje dostopnosti kulturnih dobrin. Zato je po eni strani potrebno zagotoviti transparentnost postopkov, po drugi strani pa tudi dovolj časa, da se ti postopki izpeljejo. Jaz sem prepričan, da bo kadrovanje na direktorska mesta v javnih zavodih tudi v prihodnje potekalo odgovorno in na strokovnih osnovah. Glede na konstituiranje nove vlade in na čas konstituiranja je prav mogoče, da bo novega direktorja Viba filma izbral nov minister. O tem sem govoril. In na to sem namigoval, da jaz ne bom imenoval direktorja nekaj dni pred nastopom funkcije novega ministra. Moram pa poudariti še to, da imamo podobno zagato tudi z direktorjem SNG Nova Gorica, ki mu prav tako poteče mandat januarja. Verjetno bomo prav tako morali objaviti razpis, pri čemer pa bo novega direktorja lahko izbral nov minister. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Jerajeva.
Glede na to, koliko mesecev traja izbira novega direktorja, glede na to, da imate tožbo predčasno razrešenega prejšnjega direktorja, vseeno mislim, da bi morali videti, kaj se bo zgodilo z vašim zakonom. Kot rečeno, če bi mislili resno z njim, ne bi šli v ta postopek. Ker bo s 1. 1. začela veljati nova ureditev – jaz se zavedam, da to še ni sprejeto. Vendar pa ste ga prinesli v parlament. Upate, kot ste sami rekli, da bo sprejet in da bomo z novo sestavo in na nov način organizirali slovensko kinematografijo oziroma film. Jaz z odgovorom nisem zadovoljna in predlagam, da o tem opravimo razpravo, o odgovoru ministra, skladno s 246. členom Poslovnika.
Hvala lepa. V skladu z vašo zahtevo bomo odločali jutri v okviru glasovanj. Prehajamo na naslednjo poslansko vprašanje, ki ga bo postavil gospod Jožef Horvat ministru za finance, ki opravlja tekoče posle, dr. Urošu Čuferju.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani ministri! Minister za finance, dr. Uroš Čufer, danes se drugič na vas obračam kot na glavnega skrbnika državnega proračuna. Močno nas je presenetila informacija v sredini tega meseca, poudarjam, da smo v sredini maja, da je eden izmed ministrov vlade, tukaj prisoten gospod Samo Omerzel, presenetil javnost na novinarski konferenci in enostavno povedal, da mu je za subvencioniranje prevozov dijakov in študentov zmanjkalo denarja. Če bi se to dogajalo nekje novembra, decembra, bi nekako človek razumel, ali pa tudi ne. Ker pa smo, poudarjam, v sredini maja, pa je mene osebno ta informacija močno osupnila. Sprašujem, minister, dr. Uroš Čufer: Ali to pomeni, da je državni proračun potreben takojšnjega rebalansa? Seveda se tu takoj postavi vprašanje, ali ima vlada v odstopu ta pooblastila, da lahko Državnemu zboru predlaga rebalans, ker pač zmanjkuje denarja. Nek občutek dobi človek, da mladi, za katere radi pravimo, da morajo vsi imeti dostopen študij, lahko v tej državi vsi študirajo, ampak kar naenkrat pa zmanjkuje denarja za subvencijo prevoza, ki smo jo v tej državi z zakonom uvedli. Ker prihajam s Pomurja, ki je med slabše razvitimi regijami, je ta dodatna obremenitev za družine izjemno velika. Če imajo enega študenta, je to približno 100 evrov dodatno; če sta 2 študenta v družini, študirata v Ljubljani, je to 200 evrov. To je strošek, ki ga družine ne bodo mogle prenesti. Ko govorim in razmišljam ter želim skupaj z vami razmišljati, ali je potreben rebalans, želim spomniti tudi na črpanje evropskih sredstev. 25. marca letos je Odbor za zadeve Evropske unije nekako pomagal vladi in ji naložil, da izvede prerazporeditev proračunskih sredstev, da so lahko nekateri kohezijski projekti šli naprej, ker je bilo potrebo zagotoviti domačo udeležbo, če lahko tako rečem. Udeležbo Republike Slovenije. Se pravi, kar nekaj postavk, vi jih gotovo podrobno vse poznate, nekako visijo. Zato se mi logično postavlja vprašanje: Ali je potreben rebalans? Kakšen je tu vaš razmislek, vaš pogled? Se vam zahvaljujem za vaše odgovore. Hvala.
Izvolite, minister.
Najlepša hvala. V bistvu rebalans ni potreben. Mislim, da bomo ta denar našli. Zdaj ravno delamo na tem, da pogledamo prioritete, na katerih postavkah je še denar – ni pa nujno, da ga na tistih postavkah tudi imamo do konca leta – in bomo našli ustrezno rešitev. Kar se tiče rebalansa na splošno, jaz vidim rebalans bolj kot poraz. Tisto, kar zame pomeni zmaga, je to, da če je potrebno, najdemo dodatne, nove ukrepe, pri katerih lahko privarčujemo. Z rebalansom se običajno stvari bolj kot ne sprijazni in potem se postavi cilj na višji ravni. Rebalansa definitivno ne bom predlagal. Dodatna sredstva za te vire pa se tudi danes iščejo, tako da mislim, da bomo danes to tudi zaključili. Hvala.
Izvolite, gospod Horvat.
Hvala, minister, za to obljubo. Dijaki, študentje in družine, pravzaprav vsi pričakujemo, da se bo to zgodilo čim prej. Bi vas prosil, če lahko postrežete s to informacijo, kdaj boste javnost obvestili, da ste našli denar znotraj proračunskih postavk. Upam, da potem ne bo trpel kakšen drugi program. Lahko ocenjujem, če bi se to zgodilo recimo naši vladi ali katerikoli desnosredinski vladi, bi najbrž danes imeli polno Šubičevo in Gregorčičevo mladih protestnikov. Jaz seveda, bog ne daj, ne pozivam k protestom. Vidim, da so tukaj mladi dokaj lojalni z vami, z ministrom Omerzelom, z vlado – to ugotavljamo ves ta čas, odkar obstaja vlada Alenke Bratušek. Verjamem pa, da so mladi tudi toliko pametni, da se rajši usedejo za mizo. Ampak ti odgovori morajo biti zelo hitri. Zato bi želel, da poskušate – tukaj imate priložnost – javnosti sporočiti, kdaj bo vlada rešila ta problem, da ne bodo dijaki in študentje ter tudi slovenske družine v skrbeh, še posebej tiste z manj razvitih področji, kot je pomurska regija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, minister. Ni potrebe, pravite, po dodatnem odgovoru. Naslednje vprašanje bo postavil gospod Samo Bevk ministru za infrastrukturo in prostor, ki opravlja tekoče posle, gospodu Samu Omerzelu. Spoštovani gospod Horvat, predvidevam, da želite podati zahtevo za razpravo. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala lepa, da razumete in da ne nasprotujete, da sem bil v zamudi. Ampak dejansko me je ta gesta ministra za finance dr. Uroša Čuferja tako osupnila, da nisem takoj odreagiral. Zato ne bom zlorabil poslovnika, bom pa predlagal, ker sem zelo vljudno prosil ministra, da bi povedal – saj nihče ne zahteva datuma – kdaj bo ta zadeva rešena. Zadovoljen bi bil vsaj s tem, da boste rekli do konca tega tedna, do konca tega meseca. Tukaj nas spremlja 2 milijona državljank in državljanov in ne moremo se kar tako igrati. Vsaj jaz sem očitno bolj odgovoren do teh državljank in državljanov kot vi, minister, pa zdaj mi ne zameriti te ocene. Mislim pa, da bi bilo dobro, da na seji Državnega zbora opravimo razpravo o tem, ker ne zaupam in sem izgubil upanje, da se bo ta problem solidno rešil. To mi dopušča Poslovnik Državnega zbora, in sicer 246. člen Poslovnika, drugi odstavek. Verjamem, da bo še kakšna seja Državnega zbora. Bojim se, da do tiste seje ta problem ne bo rešen. Naši mladi, dijaki in študentje niso kar tako, da bi jih pustili nekje ob cestnem jarku in da bi jim rekli, poglejte, ko dobite odgovor, ga dobite, če ga pa ne dobite, ga pa ne dobite. Tako se ne moremo pogovarjati. Zdaj sem izjemno slabe volje, da nam vlada ne more najti, na eni strani obljublja, tudi predsednica, da ne bo problem, ne vem, 115 milijonov pa ja ni nič, ali kolikor pač potrebujemo za subvencioniranje dijaških in študentskih prevozov. Zdaj pa enostavno ne moremo dobiti odgovora. Se pravi, ko bo, bo – če pa ne bo, pa pač ne bo. To je odnos do državljanov, ki je nespodoben. Je nespodoben in ga tukaj močno problematiziram.
Hvala lepa. Ker smo nekoliko po Poslovniku šli, ker po navadi je postopek takšen: postavitev vprašanja, odgovor, postavitev zahteve za dopolnitev odgovora in odgovor ministra ter potem zahteva za razpravo. Jaz sem že napovedala gospoda Bevka. Vendar postopkovno dajem kratko možnost, da minister na kratko odgovori.
Jaz se opravičujem, mislil sem, da sem bil v svojem prvemu odgovoru jasen. Ampak jaz na tem področju merim čas v urah, kot sem rekel, računam, da bomo to zaključili tekom današnjega dne in da vam bomo to tekom jutrišnjega dne sporočili.
Hvala lepa, minister. Besedo ima gospod Samo Bevk, ki bo postavil poslansko vprašanje ministru Samu Omerzelu.
Hvala za besedo, podpredsednica. Spoštovani zbor! V državi imamo trenutno 16 izpitnih centrov in 9 oziroma 10 krajev izven, kjer se lahko opravljajo vozniški izpiti. Po novem pa naj bi se število izpitnih centrov in krajev, v katerih se opravljajo vozniški izpiti, zmanjšalo na 11. Pravilnik o izpitnih centrih je v pristojnosti ministra za infrastrukturo in prostor, zato to poslansko vprašanje naslavljam gospodu Omerzelu. Lahko razumemo strokovne in varčevalne razloge za načrtovano spremembo, ki jo vsebinsko pripravlja Javna agencija Republike Slovenije za varnost prometa, težko pa razumemo mrežo oziroma geografsko razporeditev izpitnih centrov. V osrednji Sloveniji imamo na majhnem teritoriju zelo veliko izpitnih centrov, ki sicer zajemajo veliko število prebivalcev, kot so Ljubljana, Domžale in Kranj. Še nekaj takšnih zgostitev je po državi. Za vsa ta mesta je značilno, da so razdalje med njimi majhne, poleg tega pa imajo tudi dobre prometne povezave in gosto mrežo javnih prevoznih sredstev. Po drugi strani pa imamo po novem predlogu celo Posočje in idrijsko-cerkljansko regijo brez izpitnega centra. Če mogoče lahko pristajamo na kriterij kilometrov, pa je težko spregledati konfiguracijo terena in stanje cest na temu območju, kar vožnjo do najbližjega izpitnega centra podaljša in tudi podraži. Da ne govorim tudi o javnem prometu, da se kandidat lahko pripelje do takega izpitnega centra. Podobna situacija je tudi na Kočevskem. Mladi bodo morebiti lahko opravili vozniški izpit v kraju šolanja, vsi ostali pa se bodo morali do izpitnih centrov pripeljati po zelo dolgih. Naj povem samo podatek – recimo iz Bovca do Nove Gorice je 72 kilometrov, iz Trente celo 100 kilometrov v eno smer, iz Baške Grape ravno tako, prizadeti bodo tudi tisti, ki bodo delali izpite v občinah Idrija in Cerkno. Namreč, veliko teh krajev nima dobrih prometnih povezav, avtobusne povezave so slabe, da ne govorim, da ni železniške povezave. Najeti bo treba nekoga, da te bo peljal do tega izpitnega centra. Vprašanje je: Zakaj so centri tako razporejeni? Ali bo ministrstvo pred izdajo pravilnika ponovno pregledalo sedeže izpitnih centrov in mogoče pokrilo območja, ki centrov nimajo, ali pa prerazporedilo sedeže izpitnih centrov? Zagotovo pa je treba za Posočje in idrijsko-cerkljansko regijo zagotoviti tako, kot je to [[…]] [[izklop mikrofona]]
Izvolite, minister.
Spoštovana podpredsednica, najlepša hvala za besedo. Spoštovani poslanec, najlepša hvala za vprašanje. Kot ste sami navedli, Agencija za varnost v prometu je tista, ki pripravlja pravilnik in tudi skrbi za vse aktivnosti, ki so povezane s šolami vožnje in opravljanjem izpitov. Glede razlogov – zakaj sploh pobuda, iniciativa za sprejetje tega pravilnika. Dejansko imamo 2 pomembna razloga oziroma 2 krovni vsebini, zakaj se je v to smer šlo. Ena je vsekakor racionalizacija poslovanja. V vseh teh letih smo za 15 % zmanjšali število zaposlenih. Mislim, da je prav, da v teh težkih časih, kar se financ tiče, tudi na tem področju racionalno gledamo na vse aktivnosti. Drugi razlog so pa strokovne podlage. Kar nekaj zahtev, kriterijev, ki jih morajo izpitni centri izpolnjevati, je povezanih tudi s prenosom evropskih direktiv, kjer v resnici zaradi priznavanja vozniških izpitov po celotni Evropi in tudi širše, recimo tudi z Japonsko imamo sporazum o medsebojnem priznavanju izpitov, ti kriteriji so malce bolj ostri; ne samo pri izpitu, ampak tudi pri pogojih opravljanja tega izpita. Vendar ne glede na to moram reči, ko gremo gledati število, v kateri smeri se je pravilnik pripravljal, v centrih, torej tam, kjer so izpitni centri, na sedežu, se bo še vedno lahko opravljalo izpite. Ukinjajo se lokacije, ki so izven sedežev izpitnih centrov, in sicer z dosedanjih 10 na 3, vse to zaradi racionalizacije osebja, ki ga imamo. Če pogledamo konkretno Idrijo, kjer smo pogledali številke, imamo na letni ravni manj kot 200 oseb, ki opravljajo izpit, kar pomeni v povprečju manj kot eno osebo na dan. In na osnovi tega in strokovnih kriterijev, kot so recimo semaforizirano križišče, dvopasovne ceste, tudi avtocesta, na osnovi tega so se potem postavljali kriteriji. Pomembno je poudariti, da bodo še vedno lahko v šolah opravljali vožnje oziroma izobraževanje in del praktičnega opravljanja izpita v domačem kraju, vsekakor pa je opravljanje izpita potem v tistem kraju, kot je bil zdaj predlog. Vendar ne glede na to in tudi na najino debato glede te problematike bi predlagal, da glede na problematiko, ki ste jo predstavili, in tudi glede same konfiguracije terena – sem razumel, da je tudi težava javnega prevoza vseh, ki opravljajo izpite, do samih lokacij problematična, da 50 do 70 kilometrov predstavlja včasih tudi uro in pol do dveh ur vožnje v eno smer – bi predlagal, da se ali v vaši poslanski skupini, ali pri nas na ministrstvu sestanemo s celotno ekipo Agencije za varnost v prometu. Tista, ki je celotno konfiguracijo in predlog centru, ki bi ostal, predlagala. Te dodatne momente predebatiramo in morda vidimo, da je potrebna kakšna korekcija, in najdemo ustrezno rešitev, da najprej zadovoljimo in pomagamo ljudem, da bodo lahko res v normalnih časovnih okvirjih prišli do izpitnih centrov.
Izvolite, gospod Bevk.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Zahvaljujem se tudi ministru, še posebej za to pobudo, da bi se pogovorili, kako to organizirati in morda tudi spremeniti. Ta statistika, da je samo eden na dan, seveda v Agenciji tako pravijo, ampak to ne drži. Izpiti so vsakih 14 dni in se nabere 10 kandidatov. Če bi bili izpiti na 3 ali 4 tedne, je lahko teh kandidatov še več, tako da ta argument ne pije vode. Smo pa pogledali tudi statistiko najhujših prometnih nesreč in severna Primorska ima najmanj prometnih nesreč s smrtnim izidom od vseh regij v Sloveniji. To so podatki za leto 2013, se pravi da smo na tem območju dobri vozniki. Ni kvaliteta opravljanja teh vozniških izpitov [[…]]Pa še nekaj resnici na ljubo – kdor je sposoben prevoziti cesto od Logatca, Idrije, Tolmina pa do Bovca, je prav gotovo dober šofer. Res pa je, da se lahko kakšno uro vožnje naredi tudi na avtocesti, tudi sam sem jo pred več desetletji delal, ko sem opravljal vozniški izpit. Minister, jaz sprejmem vašo pobudo, da se sestanemo s predstavniki Agencije in poskušamo urediti tiste bele lise, ki so na zemljevidu Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, minister.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanec, jaz se vam zahvaljujem za to pobudo in sem vesel, da ste sprejeli tudi pobudo z naše strani za obisk ljudi iz Agencije za varnost v prometu, ki so to pripravljali. Prepričan sem, da je ta pravilnik pripravljen v tej smeri, da najdemo skupno točko tako na eni strani iz strokovnih podlag, kot na drugi strani, da vseeno pristopimo, naredimo en korak bližje ljudem in da jim tudi pomagamo rešiti problematiko, ki ste mi jo predstavili. Prepričan sem, tudi sam bom dal podporo temu, če bodo dobri predlogi, kako kje še dodatno lokacijo utemeljiti s pravimi argumenti, bomo absolutno to tudi podprli.
Hvala lepa. Predno nadaljujemo s poslanskimi vprašanje, naj še za zapis magnetograma povem, da bo na zahtevo gospoda Jožefa Horvata za razpravo o njegovem postavljenem poslanskem vprašanju oziroma odgovoru ministra dr. Čuferja Državni zbor odločal jutri, v okviru glasovanj. Gospod Jožef Jerovšek bo postavil poslansko vprašanje ministru za izobraževanje, znanost in šport, ki opravlja tekoče posle, dr. Jerneju Pikalu, ki je od 18. ure dalje danes službeno odsoten. Izvolite, gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Spoštovani minister! Domovinska zavest, domoljubje, visoka identiteta pripadnosti državi so vrednote, ki jih sleherna nacija skuša razviti pri svojih državljanih. Državljani jih pridobijo ali pa jih ne pridobijo v družini in vzgojno-izobraževalnem procesu. Žal je v Sloveniji domoljubje pogosto v medijih in v znatnem delu levičarskih intelektualcev, tudi v pedagoškem procesu, okarakterizirano kot predmoderna vrednota in zaničevano. Posledice pomanjkljivega domoljubja in nacionalnega zavedanja opažajo tudi naši diplomati. Veleposlanik But ob izkušnji katastrofalnih poplav v Srbiji pravi, citiram iz današnjega Večera: "Kot slovenski ambasador si lahko samo želim, da bi vsaj pol toliko nacionalnega zavedanja oziroma pozitivnih misli o svoji državi kot Srbi premogli tudi Slovenci." Pomanjkljive cilje pri domovinski vzgoji priznavate tudi vi, minister, ko ste vsem dijakom prvih letnikov srednjih šol razdelili knjigo Jugoslavija, moja dežela. 22. oktobra lani ste na vprašanje poslanke Jerajeve pisno odgovorili, citiram, "Razvoj in spodbujanje domovinske zavesti ni eden od ciljev projekta Rastem s knjigo." Pomislite. Navajam tudi eno posledico nizke državljanske vzgoje, to je nizka volilna udeležba v Sloveniji. Spoštovani minister. Skupaj s sorodniki ministra Lukšiča in strankarskimi veljaki ste bili izvajalec potratnega projekta, vrednega 1 milijon 400 tisoč evrov – Prenova državljanske vzgoje. Zato vas sprašujem: Kakšne so spremembe na kurikulumih predmetov, ki razvijajo domovinsko in domoljubno zavest v učnih načrtih za šolsko leto 2014/2015. Sprašujem, ali predvidevate spremembe, ali pa bo ponovno prevladal ideološki interes levice po čim bolj šibki slovenski državljanski in domoljubni zavesti. In boste ponovno zapisali, da razvoj in spodbujanje domovinske zavesti ni cilj pedagoškega in vzgojnega procesa. Upam, da temu ni več tako, da se je to končalo. Vendar iz medijev, iz vaših obvestil ne izvemo, ali predvidevate pozitivne premike. In to ne samo v predmetu Državljanska in domovinska vzgoja ter etika, ampak tudi pri slovenščini, zgodovini in vseh predmetih, ki oblikujejo patriotsko zavest. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je dr. Jernej Pikalo danes odsoten od 16. ure dalje, kot je bilo že prej rečeno, gospod Jožef Jerovšek, vam bo minister odgovoril na naslednji seji v okviru odgovorov na poslanska vprašanja. Gospod Marijan Pojbič bo postavil poslansko vprašanje ministru za infrastrukturo in prostor, ki opravlja tekoče posle, gospodu Samu Omerzelu.
Hvala, spoštovana podpredsednica. Spoštovani minister! V vseh treh hčerinskih družbah Holdinga Slovenskih elektrarn, Dravskih elektrarn Maribor, Termoelektrarni Šoštanj in Soških elektrarn, so se nedavno na zborih delavcev seznanili s spremembo aktov o ustanovitvi, ki so ukinili nadzorne svete in omejili pooblastila direktorjem. Ugotavljajo namreč, da gre za poskus centralizacije HSE in za izključevanje predstavnikov delavcev pri sodelovanju upravljanja omenjenih družb. 12. 5. 2014 je koordinacija županov problemskega območja Maribor s širšo okolico pripravilo izjavo in jo bom citiral. "Izjava razširjene seje koordinacije županov, poslancev in gospodarstva problemskega območja Maribor s širšo okolico. Razširjena koordinacija županov, v katero so vključeni župani problemskega območja Maribor s širšo okolico, poslanci problemskega območja, predstavniki gospodarstva, Štajerska gospodarska zbornica, Obrtna zbornica Maribor ter predstavniki Mariborske razvojne agencije ter Regionalne razvojne agencije za koroško regijo, je na svoji 6. seji dne 12. 5. 2014 podala naslednje stališče. Dravske elektrarne Maribor so pomemben gospodarski in razvojni subjekt v regiji, prav tako predstavljajo enega od nosilnih stebrov v energetiki na nivoju države. Težnja po centralizaciji odločanja, ki se je nazadnje odrazila v dogodkih prejšnjega tedna, ukinitev vseh nadzornih svetov v družbah Holdinga Slovenskih elektrarn, terjajo jasno in odločno zahtevo po drugačni obravnavi Dravskih elektrarn Maribor v prihodnje. Razširjena koordinacija županov skupaj s poslanci in predstavniki gospodarstva odločno protestirajo proti ukinitvi nadzornih svetov v elektrarnah oziroma proti tovrstnim posegom v Dravske elektrarne Maribor. V kolikor država kot lastnik energetike ne bo upoštevala legitimnih interesov oziroma potreb celotne regije ter omogočila razvoj potencialov, ki ga ima energetika v koroški in podravski regiji, bodo akterji v obeh regijah prisiljeni zahtevati izločitev Dravskih elektrarn Maribor iz HSE." Zato vas, spoštovani minister, sprašujem: Ali podpirate konsolidacijo HSE na takšen način? Če da, zakaj. Kakšno je vaše stališče do morebitne prodaje Dravskih elektrarn Maribor in Soških elektrarn Nova Gorica?
Izvolite, minister.
Spoštovana podpredsednica, najlepša hvala za besedo! Spoštovani poslanec, najlepša hvala za vprašanje. Pa bom začel z odgovorom na zadnje zastavljeno vprašanje, s tem, da moram poudariti, da je to moje osebno mnenje, in prosim, da ga tako tudi razumete. Po vsem, kar sem videl v slovenski energetiki in kolikor poznam delovanje in funkcioniranje znotraj Holdinga Slovenskih elektrarn, absolutno ne podpiram prodaje Dravskih elektrarn in absolutno ne podpiram prodaje Soških elektrarn. Ampak še enkrat poudarjam, to je moje osebno mnenje. Ko govorimo o Holdingu Slovenskih elektrarn, je pomembno, da se zavedamo, da tudi v energetiki niso časi, kot so bili nekoč. Obdobja debelih krav so minila tudi v energetiki. Če pogledamo stanje energetike trenutno na evropskem nivoju, je sama cena električne energije v tem trenutku tako nizka, da ne podpira investicijskega in razvojnega cikla. Torej z drugimi besedami poenostavljeno rečeno, cena danes v rangu med 35 in 40 evrov za megavatno uro je cena, ki ne omogoča investicijskega cikla v proizvodne dejavnosti. In to je nekaj, kar se bo sigurno v Evropi moralo spremeniti. V tem trenutku celotna Evropa, celotna politika energetike na tem področju stoji pred izrednimi izzivi in pred zelo težkimi odločitvami, kako bo evropska energetika šla naprej, da bo konkurenčna, predvsem v relaciji do ruske in ameriške energetike. Moramo se zavedati, da danes ekonomija v Ameriki nekje 30 % ceneje dobiva električno energijo, kot jo dobimo v Evropi. To posledično pomeni tudi nekonkurenčno evropsko gospodarstvo. Tukaj bomo vsi skupaj – tudi Slovenija, kot del Evrope, morali narediti korake, da bomo zagotovili električno energijo, ki bo omogočala konkurenčno gospodarstvo znotraj Evrope. Če se vrnemo nazaj na Holding, v tem duhu mora tudi Holding Slovenskih elektrarn na pot racionalizacije svojega poslovanja. Tukaj ni nobenega dvoma in tukaj absolutno podpiram racionalizacijo. Če pa je ta način, ki ga je uprava HSE izbrala, pravi, pa mislim, da bi bilo nekorektno z moje strani, da bi to sodil. Vi zelo dobro veste, kakšna je vertikala odločanja. Sod je tisti, ki postavi nadzorni svet, in Sod je tisti, kateremu mora Holding Slovenskih elektrarn odgovarjati. Jaz upam, da je s Sodom kot predstavnikom lastnika usklajeno, na kakšen način se pelje racionalizacija znotraj Holdinga Slovenskih elektrarn. In še enkrat poudarjam, absolutno podpiram racionalizacijo Holdinga Slovenskih elektrarn, saj imamo znotraj investicijo v TEŠ, premogovnik Velenje, Dravske elektrarne, ki izredno dobro funkcionirajo, Soške elektrarne, hidroelektrarne, torej tudi investicija v srednjo Savo je znotraj Holdinga. Jaz še enkrat poudarjam, racionalizacija Holdinga – absolutno da. V podrobnosti in način racionalizacije se ne bi želel spuščati. Upam, da je usklajeno, kar uprava Holdinga dela, z upravo Sod in z nadzornim svetom. Prepričan pa sem, da bodo skupaj našli skupno točko, da se bodo dogovorili, kaj je prava pot. Tudi sindikati in delavci znotraj Holdinga Slovenskih elektrarn bodo razumeli, da je to potreba pot. Tista obdobja, ko so bile v energetiki omogočene investicije, ko smo imeli obdobja, ko je cena električne energije omogočala investicijske cikle, v tem trenutku niso takšna, zato je tudi poslovanje v sami energetiki potrebno temu prilagoditi.
Izvolite, gospod Marijan Pojbič. Zadostuje. Hvala lepa. Prehajamo na naslednje poslansko vprašanje, ki ga bo gospod Branko Kurnjek postavil ministru za kmetijstvo in okolje, ki opravlja tekoče posle, mag. Dejanu Židanu, ki je danes službeno odsoten. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovanega ministra za kmetijstvo in okolje, mag. Dejana Židana, bi zaradi njegove odsotnosti prosil za pisni odgovor na moje vprašanje. Poznano mi je, da se pripravlja nova Uredba o komunalnih odpadkih. Njen drugi odstavek 4. člena ureja droben odkup odpadnega papirja in kartona ter odpadne kovine, in sicer določa, da kmetijstva te vrste odpadkov lahko oddajo tudi zbiralcu, ki ni izvajalec javne službe obdelave komunalnih odpadkov. Ista Uredba v 11. in 14. členu izvajalcu javne službe nalaga vzpostavitev potrebne infrastrukture za ločeno zbiranje odpadkov. To pomeni zagotoviti zbiralnico za ločen zajem papirja in kartona, zbirni center za ločen zajem kovin, zagotoviti ustrezen prevzem in vso potrebno infrastrukturo v zbirnem centru. Vse to mora izvajalec javne službe zagotoviti – zbiralnice, zbirni centri pa ostajajo prazni, saj predlagani drugi odstavek 4. člena dopušča oddajanje teh odpadkov drugim zbiralcem. S tem se tudi prihodek od koristi odpadkov preusmerja od izvajalcev javne službe drugim zbiralcem. Poleg izpada dohodka komunalnim podjetjem predlagana rešitev negativno vpliva tudi na cene komunalnih storitev, ki jih plačujejo naša gospodinjstva. Po metodologiji oblikovanja cen komunalnih storitev namreč na ceno vpliva tudi prodaja koristnih odpadkov. Ker prihodka od te prodaje ni oziroma bi lahko bili višji, plačajo gospodinjstva posledično višjo ceno. Zaradi tega učinka je predlagana rešitev tudi v neskladju z preteklo leto sprejetim vladnim operativnim programom ravnanja s komunalnimi odpadki, ki v točki 6.6 na strani 57 navaja, citiram: "Če se pri ocenjevanju stroškov ravnanja s komunalnimi odpadki upoštevajo tudi koristi zaradi pridobljenih sekundarnih surovin, se celotni ekonomski učinki ravnanja s komunalnimi odpadki v letu znižajo za okoli 100 evrov na tono, kar je manj od celotnih ekonomskih učinkov ravnanja s komunalnimi odpadki v izhodiščnem letu 2011." Takrat je bilo 125 evrov na tono. "Časovni potek vseh ekonomskih učinkov ravnanja s komunalnimi odpadki je prikazan na diagramu. Pri izračunu celotnih ekonomskih učinkov ravnanja s komunalnimi odpadki so upoštevane naslednje vrednosti sekundarnih surovin, pridobljenih z ločenim zbiranjem komunalnih odpadkov z namenom recikliranja." Je tudi navedeno, točno kaj. Ministra sprašujem: Ali bo po končanem oblikovanju vsebine Uredbe o komunalnih odpadkih ustrezneje in podrobneje uredil droben odkup koristnih komunalnih odpadkov pri zbiralcih, ki niso izvajalci javne službe? Ali bo določbe Uredbe uskladil z vladnim operativnim programom ravnanja s komunalnimi odpadki [[…]] [[znak za konec razprave]] iz leta 2014? Hvala za odgovor.
Hvala lepa, gospod Branko Kurnjek. V skladu z vašo zahtevo vam bo minister mag. Dejan Židan posredoval pisni odgovor. Gospod Zvonko Černač bo postavil ustno poslansko vprašanje ministru za pravosodje, ki opravlja tekoče posle, dr. Senku Pličaniču.
Spoštovani minister, pozdrav tudi vsem ostalim prisotnim. Pred kratkim so bili objavljeni podatki raziskave, ki je bila opravljena na ravni Evropske unije, ki govori o zaupanju ljudi v pravosodne sisteme v njihovih državah. Slovenija je tudi po temu kazalcu pristala na zadnjem mestu. To je ta raziskava, med vsemi državami članicami je stopnja zaupanja v Sloveniji v pravosodje najnižja. Pravosodnemu sistemu v Sloveniji zaupa samo slaba četrtina, skoraj tri četrtine oziroma 73 % ljudi pa pravosodnemu sistemu v Sloveniji ne zaupa. Zaupanja v pravosodni sistem ni zaradi njegove neučinkovitosti, predvsem pa zaradi nepredvidljive in nekonsistentne sodne prakse, ko ni odpravne norme, pač pa je od imena sodnice oz. sodnika in od imena obtoženca odvisno, kakšna bo sodba. Vrhovno sodišče je v sodbi I Ips 153/2012 dne 1. 3. 2012, s katero je razveljavilo neko sodbo, zapisalo, citiram: "Brez potrebnega utemeljevanja je jasno, da se obtoženec lahko brani le zoper očitke, da je storil konkretno opisano ravnanje, ne pa da je neugotovljenega dne zoper neugotovljene osebe na neugotovljen način storil, in tako dalje, kaznivo dejanje." Sodbe Vrhovnega sodišča predstavljajo del pravnega reda v Republiki Sloveniji. To sodbo, če je že osnovne, pravne in obče človeške norme zanemarilo, bi moralo pri svoji odločitvi spoštovati – pa je ni – tudi sodišče, ki je izreklo sodbo za dejanje, ki naj bi se zgodilo neugotovljenega dne na neugotovljenem kraju, na neugotovljen komunikacijski način, in tako naprej, torej brez dokazov. Ne le, da te sodbe ni spoštovalo oziroma upoštevalo prvostopno sodišče, enako je storilo tudi pritožbeno višje sodišče, ki je postavilo nov standard: sojenje in obsodbe brez dokazov. Gre za najbolj izstopajoč primer, ki pa še zdaleč ni edini. Na eni strani smo pričanje sojenjem in obsodbam brez dokazov, preganjanju duhovnikov, in to leta 2014 v osrčju Evropske unije, profesorjev, bivših ministrov, praviloma pripadnikov ene politične stranke zaradi izrečenih javnih besed ter javnih, a utemeljenih kritik državnih organov. Priča smo torej eklatantni zlorabi pravosodja in političnim procesom, ki bi se jih sramovali pred 25 leti, kaj šele danes. Na drugi strani pa smo priča založenim sodnim spisom, zastaranju tajkunskih procesov, večkratno preplačanim stečajnim upraviteljem, spregi med njimi in stečajnimi sodniki, dolgotrajnim sojenjem in tako dalje. Pravna država je torej v krču, ne deluje, zato mladi odhajajo, celo bežijo, gospodarstvo šepa, država počasi, a vztrajno tone. Največji del odgovornosti za tako stanje je na Vladi. Konkretno za pravosodje na ministru, ki odgovoren in pristojen za pravosodje. Spoštovani minister sprašujem vas: Kaj je po vašem razlog za nezaupanje javnosti v neodvisnost pravosodja? Kaj je razlog, da je tudi po tem kriteriju Slovenija na zadnjem mestu in kdo je odgovoren za tako stanje?
Izvolite, gospod minister.
Hvala. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani gospod Černač! Najprej bi rad povedal, da sta tako prejšnja kot sedanja vladna koalicija, čeprav različno sestavljeni, ugotavljali iste probleme na področju pravosodja. Če se boste spomnili, sam pravzaprav ves čas govorim isto in izvajam neke korake, ki sem jih zastavil že v tisti prvi vladi, v katerim sem sodeloval. Najprej glede tega, kakšno je moje mnenje, zakaj je stopnja zaupanja v slovensko pravosodje splošno, v tem okviru še posebej za sodstvo, tako nizka. Mislim, da je eden glavnih razlogov povezan z dosedanjim delovanjem sodstva. Mislim na vsa leta po osamosvojitvi, ko so se sodni zaostanki kopičili, ko so se sodni postopki podaljševali in se praktični nič ni naredilo – govorim s strani izvršilne veje in zakonodajne veje oblasti, vsaka pač v okviru svojih pristojnosti –, da bi se to stanje spremenilo. Če to konkretno ilustriram; ko sem nastopil funkcijo ministra za pravosodje in javno upravo v tisti vladi, v kateri sva skupaj sedela, in potem bil kritičen do sodstva – takrat samo do sodstva, ne do ostalih delov pravosodja, mislim tu na državno tožilstvo, ker pač to ni bilo takrat v moji pristojnosti, ali je bilo v pristojnosti Ministrstva za notranje zadeve –, so se vsi čudili, kako minister za pravosodje kritizira sodstvo, če bi pa moral minister za pravosodje braniti sodstvo. In to je nek dokaz stanja, kakršno je bilo, preden sem nastopil to funkcijo; očitno ni nihče kritiziral sodstva. Sedaj ne govorim o kritikah kar tako, ker se pač nekomu zdi fino kritizirati, ampak kritizirati je treba tisto, kar ni dobro. In tisto, kar ni dobro, potem tudi popraviti, kjer to lahko, ampak najprej moraš diagnozo postaviti problema. Če je diagnoza slaba, to v konkretnem primeru pomeni kritiko, potem pač je treba kritiko izreči. Hočem povedati, če nadaljujem, zakaj je stopnja zaupanja naših ljudi v sodstvo in v druge dele v pravosodju tako nizka. Mislim,da je to eden glavnih razlogov, da je sodstvo v preteklosti bilo zelo neučinkovito, počasno in kot vsi vemo, počasna pravica ni pravica. Če želimo, da bo neka fizična oseba, nek državljan, državljanka ali podjetje prišlo do svoje pravice, potem mora sodstvo delovati hitro. Seveda je to zgolj en vidik delovanja sodstva – hitrost, učinkovitost. Drugi je vsebinski, sodstvo mora biti – in tudi drugi deli pravosodja – kakovostno, vendar pa – in s tem se najbrž tudi vsi, ki v tej dvorani sedite ali sedimo, strinjate – ni v pristojnosti in tudi ne sme biti v pristojnosti izvršile veje oblasti. Nikjer v urejenih demokracijah ni, da se spušča v vsebino sodb, v vsebino sodnega odločanja; na splošno, torej, ker gre pač za samostojno vejo oblasti, je treba odločitve te veje spoštovati, tako kot velja v obratni smeri. Če pa bi prišlo tu do nekih hudih odklonov, ko gre za vprašanje kakovosti, ki bi bila ugotovljena na nekih višjih instancah, tudi na Ustavnem sodišču recimo, če govorimo o slovenskih organih, ali pa recimo na evropskih institucijah – mislim na Evropsko sodišče za človekove pravice –, ki bi kazale na neke sistemske probleme v slovenskem sodstvu in drugih delih pravosodja, potem je pa to seveda druga stvar – govorim ves čas še vedno o kakovosti, o vsebini –, potem je pa to druga stvari in potem bi morala tako zakonodajno telo kot vlada na to odreagirati. Če spremljate – in verjamem, da to počnete – podatke, ki jih Evropska unija objavlja v zvezi s stanjem v slovenskem sodstvu, potem boste ugotovili, da se je v tem času, odkar sem na tej funkciji, ta ocena, ki jo Evropska komisija oziroma njene institucije, njeni organi dajejo slovenskemu sodstvu, kar precej popravila. Res pa je, da ocenjujejo tudi oni samo en vidik delovanja sodstva, kar je tudi edino pravilno, in to je vprašanje učinkovitosti, hitrosti. Tako smo v teh zadnjih letih nekatere premike dosegli, tako z zakonodajnimi spremembami, o katerih lahko kaj več v nadaljevanju povem, kot tudi z dejstvom, da je sodstvo samo v precejšnji meri spoznalo, da bo moralo precej korenito spremeniti svoje delovanje in nekako krona ali pa dokaz tega njihovega spoznanja, da je temu tako, je zaveza, ki sta jo Vlada in sodstvo sklenili pred časom in v kateri so se zavezali, da bosta marsikaj vsaka v okviru svojih pristojnosti spremenili. Več pa v nadaljevanju [[…]] [[izklop mikrofona]]
Izvolite, gospod Zvonko Černač.
Hvala lepa. Spoštovani minister, zdaj nisem dobil bistvenega odgovora, kdo je po vašem odgovoren za tako stanje. Ali ne čutite, da ste vi kot minister, pristojen za pravosodni, prvi najbolj odgovorni za to statistiko, ki je bila sprejeta na ravni neodvisne institucije na ravni Evropske unije in ki govori o tem, da je Slovenija tudi po tem kriteriju na zadnjem mestu in da je zaupanje v pravosodje na kritični točki. Celo nižje kot zaupanje v vlado, ki odhaja. Se pravi v neko politično opcijo. Torej, podatki so alarmantni. Govorimo o zaupanju, govorimo o odgovornosti. Govorimo o zaupanju v pravosodju, ki ga skoraj ni več; ni ga več zaradi številnih založenih spisov proti posvečenim tajkunom, ki so zastarali, ni ga več zaradi dolgotrajnih sodnih postopkov, ni ga več zaradi sojenja brez dokazov. Ni ga več zato, ker ljudje na pravico čakajo predolgo ali pa je sploh ne dočakajo, in ni ga več tudi zaradi tega, ker ljudje gledajo tožilca, ki naj bi preganjal nekega slikarja, Cekuto v konkretnem primeru, za pol milijona evrov približno, ki jih je dobil od Patrie, kako se sprehajata po mestu. Ali menite, da to vliva ljudem zaupanje v neodvisnost pravosodja in v neodvisnost sodstva? Ali ljudem vliva zaupanje v neodvisnost pravosodja slika tovarišice Vesne Pavlič Pivk, predsednice okrajnega sodišča, sodišča, ki je na prvi stopnji obsodilo brez dokazov, s totalitarnimi simboli bivše države, ki je ni več? Ali menite, da ta ravnanja sodnih predstavnikov, ki bi morali ravnati v skladu s številnimi zavezami, tudi v skladu z zavezami Bordojske deklaracije, ki govori o tem, da sodniki in tožilci morajo biti ljudje s trdno integriteto, da morajo kot najpomembnejši udeleženci sodnega sistema ves čas ohranjati čast in dostojanstvo svojega poklica in se v vseh okoliščinah obnašati primerno svoji funkciji? Ali menite, da ta ravnanja – in so še številna druga, ni jih mogoče vseh pokazati – vzbujajo zaupanje v pravosodje? Zakaj niste nič storili za izboljšanje tega stanja?
Izvolite, gospod minister.
Hvala. No, naj nadaljujem ravno tu, kolega Černač; torej, kakšna je odgovornost ministra za pravosodje splošno in moja konkretna. Zdaj, postavili ste tezo, da nisem nič naredil, da bi se stanje v slovenskem pravosodju, sodstvu, državnem tožilstvu popravilo. Temu moram pač ugovarjati, mislim, da sem naredil kar precej, cel kup zakonodajnih zadev je bilo sprejetih, vi pa veste, da Ministrstvo za pravosodje pa kaj več od tega ne more narediti, vsaj če govorimo o sodstvu kot o ključnem delu pravosodja, torej do sodstva kot samostojne veje oblasti. Saj tukaj gre, zaboga, za samostojno vejo oblasti, ki mora sama večino tega posla opraviti! Torej, če me sprašujete po odgovornosti, zakaj je zaupanje naših ljudi v sodstvo tako nizko, je glavna odgovornost tu na sodstvu samem. Ono je tisto, ki mora spremeniti svoje ravnanje in kot sem malo prej povedal, jih tudi že spreminja. Resda počasi, jaz bi si tudi želel, da bi se to hitreje dogajalo, ampak pač dogaja se s hitrostjo, s kakršno se. Ne vidim, kaj bi lahko, jaz kot minister pa mi kot vlada in tudi ne zakonodajno telo, drugega naredilo, kot da spreminja zakonodajo, da pač sprejema take zakone, ki bodo vprašanje odgovornosti za dovolj hitro sojenje, za druga vprašanja, ki so povezana z delovanjem sodstva, uredile bolj ostro, kot do zdaj, ali pa, da bo neka druga vprašanja zakonodaja uredila drugače. Ampak več od tega pa ne more ne vlada ne zakonodajno telo narediti, mora potem sodstvo samo narediti. In še enkrat ponavljam, sodstvo je v teh zadnjih dveh, treh letih nekatere pomembne korake, ko gre za enega od ključnih vprašanj, zaradi katerih je stopnja zaupanja naših ljudi v sodstvo tako nizka, to je vprašanje hitrosti, naredilo. Statistični podatki kažejo, da so se v povprečju – zdaj govorim na splošno za vse vrste sodnih postopkov in tudi vse vrste sodnih zaostankov – in sodni postopki in sodni zaostanki v povprečju zmanjšali za 20 do 30 % v zadnjih treh letih, prej pa 20 let nič, prej se je pa 20 let samo podaljševalo vse. Tako je to nek rezultat, verjamem pa, da ga naši ljudje ne občutijo. Vem, ko hodim okrog po Sloveniji in tudi ta statistični podatek povem, ki sem ga ravnokar tukaj vam, čeprav mi gre težko z jezika, ker je to pač neka statistika samo – 20 do 30% se zdi veliko in v resnici je, ampak večina ljudi še vedno ne občuti tega na lastni koži, zato je treba iti naprej s tem; ampak tisti, ki mora s tem iti naprej, je sodstvo samo. Tisto, kar je mojega, seveda sem nameraval še nadaljevati z zakonodajnimi spremembami, celo vrsto jih imam že pripravljenih ali pa v načrtu, če bi pač ta mandat nadaljevali, ga pač žal ne bomo in bo to moral narediti tisti, ki me bo nasledil na funkciji ministra za pravosodje.
Hvala lepa. Želite gospod Zvonko Černač? Zahteva za razpravo. Izvolite, gospod Černač.
Hvala lepa. Predlagam, da se opravi razprava o tem neodgovoru ministra glede stanja v pravosodju, ki je na eni strani pomanjkljiv, na drugi strani pa tudi ni najbolj realen oziroma resničen. Če bi bilo tako, kot smo poslušali, potem Ministrstva za pravosodje in ministra za pravosodje v tej državi ne potrebujemo. Minister za pravosodje opravlja to funkcijo skoraj dve leti in pol z manjšo prekinitvijo in v tem času ni bilo na področju izboljšanja pravosodnega sistema strojeno ničesar; nasprotno, stanje se je poslabšalo. Minister bi se moral tudi oglasiti v javnosti, ko gre za odklone, ko gre za kršitve dokumentov, ki so bili sprejeti ali na ravni Državnega zbora, Vlade ali na ravni evropskih institucij. Ni se oglasil v primeru, ko se je tožilec, ki preganja obsojenca, sprehajal z njim po ulici, kar vzbuja dvom v nepristranost tožilstva; ni bilo predloga o tem, da se tega tožilca razreši, ni bilo predloga o tem, da se generalnega državnega tožilca razreši zaradi tega, ker ne izpolnjuje pogojev niti za imenovanje, ker je kršil človekove pravice v prejšnjem sistemu, ko je za postavitev križa preganjal kazensko duhovnika; ni bilo odziva v primeru je v javnost prišla fotografija tovarišice Vesne Pavlič Pivk, predsednice okrajnega sodišča, odete v totalitarne simbole – fotografija, zaradi katere bi, sem prepričan, v zgodnjih 90. letih izgubila funkcijo, ki jo opravlja, in tako bi moralo biti tudi danes. V naši zakonodaji imamo mehanizme za imenovanje in mehanizme za razrešitev tudi tistih, ki imajo trajni sodniški mandat. Če bi bilo stanje v našem pravosodju resnično tako dobro, potem gotovo ne bi bilo zaupanje v pravosodni sistem na najnižji točki doslej; na najnižji točki doslej, na zadnjem mestu smo v okviru vseh držav Evropske unije. 73 % ljudi ne zaupa pravosodnemu sistemu, recimo v sosednji Republiki Avstriji jih zaupa 78 %, samo 20 % je takih, ki temu sistemu ne zaupa. Slika je obrnjena. Naša severna soseda, s katero delimo tudi neke tradicionalne vrednote iz preteklosti, ima popolnoma obrnjeno stanje, verjetno zaradi tega, ker so te stvari pravočasno uredili, ali pa zaradi tega, ker mi nismo uredili tega, kar so recimo naredili v Nemčiji, ko so sodnike v priključeni Vzhodni Nemčiji takrat enostavno razrešili. V Sloveniji se ne spomnim, da bi bil razrešen en sodnik, ne spomnim se, da bi bil [[…]]Mislim, da jih je bilo na prste ene roke razrešenih tožilcev, stanje je pa slabo, porabimo denarja bistveno več kot v Evropski uniji za funkcioniranje pravosodnega sistema, njegova učinkovitost pa je bistveno bistveno pod povprečna. Odgovoren minister bi moral nekaj storiti za spremembo tega stanja.
Hvala lepa. V skladu z vašo zahtevo za razpravo glede na odgovor na vaše ustno poslansko vprašanje, gospod Černač, bomo odločali jutri v okviru glasovanj. Gospod Jože Tanko bo postavil poslansko vprašanje ministru za infrastrukturo in prostor, ki opravlja tekoče posle, gospodu Samu Omerzelu.
Hvala lepa za besedo. Lani jeseni je prišla Vlada s proračunskim paketom za leti 2014 in 2015 in na postavki sredstva za upravljanje, tekoče vzdrževanje cest bistveno znižala postavke v obeh letih, na približno isti ravni pa so preostale postavke za investicijsko vzdrževanje in pa gradnjo državnih cest. V kumulativi je šlo na obeh postavkah za znižanje v višini približno 30 % v posamičnem letu. Zdaj to pomeni, da se je na nek način Vlada sama zavestno odpovedala tudi ukrepom na državnem cestnem omrežju. Mi smo kot poslanska skupina ocenili, da je treba na tem delu ukrepati, zato smo tako za leto 2014 kot za leto 2015 predlagali amandma k proračunoma, vendar ta amandma, v višini za vsako leto petdeset milijonov, ni bil sprejet. Na nek način pomeni to velike probleme, še posebej zato, ker se ukrepi na prometnem državnem cestnem omrežju ne izvajajo v skladu z dinamiko, vmes so se pojavili še dodatni problemi v zvez z nekaterimi nevarnimi odseki in tudi mostovi, prišlo je do uvedbe določenih omejitev, tako prometnih, enosmernega prometa, kot tudi v zvezi z obremenitvijo. Sprašujem ministra: Zakaj je pristal na tako veliko znižanje na teh dveh postavka, če vemo in spremljamo, da je denarja na računih države ali na depozitih, ki jih ima država? Več kot dovolj ga je bilo takrat in ga je tudi sedaj. S tem, ko ste na to pristali, ste v bistvu pristali tudi na vse težave, ki se pojavljajo z vzdrževanjem in obnovo cestnega omrežja. Zanima me pa tudi: Kaj ste, potem ko so bili proračuni sprejeti, predlagali in kdaj, da bi se ti prometni zamaški in nevarni odseki, ki so se pojavili, sanirali? Kaj se tudi predlagali v smislu ne samo teh ukrepov znotraj ministrstva, ampak tudi kar zadeva spremembo na posameznih proračunskih postavkah? Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani gospod poslanec, najlepša hvala za vprašanje! Kar navajate glede sprejemanja proračuna za leto 2014 drži. Ministrstvo za finance nam je vsem ministrstvom dalo limite, v okviru katerih moramo planirati porabo za leto 2014. Na našem matičnem odboru v Državnem zboru je bilo tudi zapisano, da ob sprejemu proračunov za leto 2014 moramo v okviru Ministrstva za infrastrukturo in Vlade najti sredstva, ki niso bila zagotovljena v dovolj veliki meri za leto 2014. Sem bil takrat politično naiven? Danes je odgovor na to: da. Takrat ob sprejemanju proračuna za leto 2014 sem verjel, kajti, ko smo sprejemali proračun in prerazporejali sredstva, ki so nam bila namenjena, smo imeli dogovor znotraj Ministrstva za finance, da bomo tekom leta 2014 našli ta sredstva, da se ob sprejemanju postavimo v okvire, ki so nam bili zadani in da bomo tekom leta potem ta sredstva s skupnimi napori našli in prerazporedili za celoten paket manjkajočih sredstev v okviru našega proračuna. Potrebno in pomembno se je zavedati, da ko govorimo o paketu in o številki, ki sem jo tudi javno na tiskovni konferenci objavil, 115 milijonov evrov – govorimo o celotnem paketu odgovornosti znotraj Ministrstva za infrastrukturo in prostor. Naše ministrstvo je odgovorno znotraj Direktorata za promet za subvencioniranje prevozov dijakov in študentov v šole, za obvezne gospodarske javne službe na železniški infrastrukturi. Republika Slovenija je direktno lastnica železniške infrastrukture in Slovenske železnice opravljajo samo storitev vzdrževanja in potniških prevozov za Republiko Slovenijo, pa seveda na državnih cestah, ki jih vi omenjate, predvsem v smislu tistega minimuma, ki ga rabimo, zato da zagotovimo zakonske minimume na državnih cestah. Po sprejetju proračuna smo na ministrstvu takoj pristopili k iskanju rešitev in predlogov Ministrstvu za finance z željo, da skupni predlogi potem romajo tudi na Vlado in jih kot Vlada sprejmemo. Ker me sprašujete po konkretnih aktivnostih, bom tudi kronološko nekaj zelo konkretnih primerov navedel. Prva stvar, h kateri smo pristopili po sprejetem proračunu, je bilo reševanje financiranja v okviru Slovenskih železnic. Novembra 2013 smo pripravili Zakon o Slovenskih železnicah, kjer smo želeli dolg slovenske države do Slovenskih železnic v višini 134 milijonov evrov zagotoviti na način, da bodo Slovenske železnice lahko reprogramirale svoje kredite in da imajo hkrati na razpolago terjatve do Republike Slovenije. To je bil prvi predlog reševanja celotnega paketa finančnih težav oziroma primanjkljaja znotraj našega proračuna. Predlog zakona je bil poslan na Ministrstvo za finance, kjer pa na žalost ni bil usklajen oziroma ga niso želeli podpreti in tako ta zakon tudi ni romal na Vlado. Naslednji korak, ki smo ga naredili, eden od korakov v tej fazi iskanja rešitev, je bil narejen 19. 3., ko smo predlagali celoten paket gradiva na Odboru za gospodarstvo in v obravnavo Vladi. Tu smo govorili o celotni problematiki reševanja vsega, kar sem do zdaj navedel, plus situacija, ki se nam je zgodila z žledolomom. Ravno tako je to celotno gradivo bilo umaknjeno iz procedure in ni prišlo do obravnave na Vladi. Podobno situacijo smo ponovili 18. 4. in podobno ponovili celotno gradivo in s predlogi konkretnega reševanja poskušali dati na Vlado 22. 4. 6. 5. smo končno dosegli, kljub temu da je bilo gradivo neusklajeno na Odboru za gospodarstvo, da damo naprej na Vlado. Tudi minister za finance se je strinjal, da gre naprej, vendar je na željo predsednice Vlade na seji Vlade bilo to gradivo umaknjeno in ga kot Vlada takrat nismo uspeli obravnavati. V torek, 13. 5., sem naredil še zadnji poskus reševanja celotne problematike za mizo v zasedbi minister za finance, predsednica Vlade in jaz. Ker kljub temu [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]pri iskanju rešitev za skupno mizo nismo bili uspešni, sem se odločil za tiskovno konferenco in predstavitev problematike javnosti.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo. Moram ugotoviti, da naša poslanska skupina pri obravnavi proračuna ni bila naivna. Veste, da smo tako za železniški del kot za prometni del za leto 2014 in 2015 vložili amandmaja, za vsako leto in za vsako področje po 50 milijonov. Kar preseneča, je to, da kljub vsem tem opozorilom Vlada ni pritegnila našim predlogom amandmajev. In kar je še hujše, tudi poslanci koalicije naših amandmajev niso podprli. Niti eden od poslancev koalicije ni glasoval za podporo našim amandmajem. Problem, o katerem govoriva, je velik. Sam sem se tu omejil samo na infrastrukturni del, ne na subvencioniranje. Tisto, kar je bilo razlagano, da se bo poskušalo vgraditi z nekimi drugimi mehanizmi in rešitvami – kot vidite, je nemogoče. Če denarja ni na proračunski postavki, denarja praviloma tudi tam ni in ga ni mogoče dopolniti z drugimi viri. Preseneča pa to, da je v sistemu proračuna Republike Slovenije ogromno denarja, ker si ga je država tudi ogromno sposodila, veliko tega denarja je neaktiviranega, minister za finance, ki sedi stol pred vami, je govoril o "bufferjih", ki so polni še za ne vem koliko mesecev naprej. Ne more pa vlada zagotoviti ali pa noče zagotoviti za nujne ukrepe na železnicah, nujne ukrepe na cestah. To, menim, da je problem, in pričakujem, gospod minister, ne glede na to, da se pač mandati iztekajo, da boste aktivno naredili vse potrebno za reševanje problemov na cestah in na železnicah. Upam, da imate pred seboj tudi še kakšen dodaten program.
Izvolite, gospod minister.
Najlepša hvala za besedo in najlepša hvala za to dodatno razmišljanje okoli problematike tudi v širšem smislu. Še enkrat, preden sem naredil korak in to problematiko predstavil tudi javnosti, sem sam sebe najprej vprašal, ali sem naredil čisto vse možne potrebne korake, da znotraj te ekipe, katere del sem bil v tem dobrem letu, ali sem res naredil vse korake, da najdemo rešitev. In na žalost je bil odgovor meni samemu, da sem res naredil vse korake in da enostavno je treba to pot peljati naprej, predvsem z namenom, da tisti minister, ki bo prišel za menoj na to ministrstvo, ne bo nasledil te 115- oziroma 100-milijonske luknje. Ne glede na to, da smo vlada v odhajanju, želim, da to problematiko rešimo. Kot ste sami ugotovili, tudi matični odbor je zapisal eksaktne številke pri sprejemanju proračuna, v katerih okvirjih nam sredstva primanjkujejo in moram reči, da sem bil politično naiven. Odgovor na to je vsekakor: da. Vendar še enkrat, na tem bom stal tudi v tej funkciji, v svojem privatnem življenju, beseda v življenju mora nekaj pomeniti. Še posebej ministra. In še enkrat bom poudaril, kot državljan Republike Slovenije si ne želim imeti ministrov in ministric, ki ne držijo besede. Če smo imeli dogovor, da bomo to problematiko reševali, potem bi se tega morali tudi držati. Ne glede na vse storjeno, bi v življenju še enkrat naredil isto in tudi zaradi te situacije v življenju ne bom izgubil zaupanja v besedo človeka. Tega se bom naprej držal, je pa dejstvo, da pa bi vsekakor s temi izkušnjami, ki jih imam, v podobnih situacijah definitivno odreagiral drugače in bi verjetno veliko prej opozoril na to problematiko. Vendar ne glede na to, glede tudi na to, kar ste sami navajali izjave okoli sredstev, ki so na razpolago v tej državi, pa ne glede na to, v katero kategorijo spadajo, še vedno upam in verjamem, da bomo zmogli dovolj modrosti kot ekipa v odhajanju, da bomo skupaj našli način, da zagotovimo sredstva za subvencioniranje dijakov in študentov do konca leta 2014, da bomo zagotovili sredstva, da bodo Slovenske železnice in infrastruktura normalno funkcionirale, da bo podpora razvoju slovenskemu gospodarstvu – v primeru kolapsa Slovenskih železnic tudi Luka Koper več ne funkcionira –, in da bomo zmogli dovolj modrosti in moči, da bomo našli sredstva, da vsaj zakonski minimum za državne ceste zagotovimo in da posaniramo tiste najbolj nujne infrastrukturne dele na državnih cestah. To upanje še vedno imam.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Jože Tanko. Zahteva za razpravo.
Hvala lepa za besedo. Gospod minister je v tem delu, kar sem imel vprašanj, odgovoril korektno. Moram pa ugotoviti, da je veliko neskladje, kar zadeva potrebe ministrstva in aktivnosti ministrstva in pa med tistim, kar odloča in ravna Vlada in je pristojnost Vlade Republike Slovenije. Zato predlagam, da o odgovoru ministra in v povezavi s problemi, ki jih je omenil, pri funkcioniranju Vlade na tej seji odločamo o tem, da se o odgovoru ministra opravi razprava predvsem zato da bi s to razpravo vplivali na vlado v odhajanju, da glede na razpoložljiva velika finančna sredstva, s katerimi razpolaga Vlada, zagotovimo prerazporeditve na postavki, ki so ta trenutek nujno potrebne. Gre tako za vzdrževanje prometne infrastrukture, gre za nekatere druge zadeve s področja dela ministrstva, ki so povezane s socialnimi ukrepi, kot je subvencija prevozov dijakov in študentov. Mislim, da ni nobene potrebe, da bi to razpravo blokirali. Nujno potrebno je, glede na vse probleme, ki jih je minister povedal, naštel, to se pravi glede dveh, treh mesečnih prizadevanj in na tem ni bilo nobenih napredkov, da poslanci s svojimi odločitvami, svojim glasovanjem, svojo razpravo tudi omogočimo tisto, kar je ta trenutek mogoče storiti glede na to, kar smo slišali nekaj dni nazaj na eni poslovni konferenci. Če ima država 4,5 milijarde evrov depozitov, težave pa imamo z nujnimi ukrepi pri zagotavljanju elementarnih zadev na posameznih področjih, potem je potreba, da poslanci tudi ukrenemo, sploh če smo dobili informacije iz prve roke, da je velika kolizija znotraj vladnih resorjev in tudi pogledov na posamezna področja. Zato zahtevam, da o odgovoru ministra opravimo razpravo. Hvala lepa.
Hvala lepa. V skladu z vašim predlogom, gospod Jože Tanko, torej zahtevo za razpravo o odgovoru gospoda ministra, bomo odločali jutri v okviru glasovanj. Mag. Stanko Stepišnik bo postavil poslansko vprašanje ministroma za finance dr. Urošu Čuferju, ki je danes tukaj z nami, prisoten, in ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo, ki opravlja tekoče posle, gospodu Metodu Dragonji, ki je danes službeno odsoten. Izvolite, mag. Stepišnik.
Hvala lepa, gospa podpredsednica, za besedo. Spoštovani gospod minister! Moje vprašanje je predvsem: Kako odpraviti ta kreditni krč do podjetij, predvsem z namenom, kako skupaj najti v čim krajšem času način, da bodo podjetja dobila ustrezna finančna sredstva? Ne gre za kritiko, ampak nadaljnje iskanje poti, kako bi se to uresničilo. Na eni strani imamo banke, ki znižujejo svojo bilančno vsoto v zadnjih 5 letih s 50 milijard na 40 milijard, in predvsem so se krediti za podjetja znižali od leta 2008 z 20 milijard na 11 milijard. Res je, da je tudi med podjetji dosti kreditov, ugotavlja se nekje cirka 10 milijard. Na drugi strani gre pri bankah za dokapitalizacijo z davkoplačevalskim denarjem. Okrog 3,2 milijarde smo dali lansko leto, konec leta 2013, in prenesli kar precej slabih terjatev na Družbo za upravljanje terjatev bank, tudi okrog 3,5 milijarde. Slabe terjatve še vedno znašajo z boniteto C, D in E med 7 in 8 milijardami. Zadolževanje države je bilo v letu 2014 za 3,4 milijarde, in tako kot je bila vaša izjava, imamo med 4,2, 4,8 milijarde nekje denarja za reševanje likvidnostnih problemov v naslednjem letu. Res je, da se je bruto dolg države povečal na 42 milijard, medtem ko je država povečala za 8 milijard zunanji dolg. Na drugi strani imamo podjetja, ki so zadolžena. Glede na poročilo Evropske komisije iz februarja je slovensko gospodarstvo najbolj zadolženo v evrski skupini. To poročilo je predvsem usmerjeno k zadolženosti slovenskega gospodarstva, sanaciji bank in krepitvi konkurenčne sposobnosti slovenskih podjetij in k strokovnim reformam javnega sektorja. Po podatkih Evropskega statističnega urada Eurostata so slovenske podjetja iz nefinančnega sektorja v povprečju najbolj zadolžena glede na ustvarjeni dobiček od podjetij iz vseh držav članic evrskega denarnega območja. Za 1 evro ustvarjenega čistega dobička imajo v povprečju najetega 17,2 evra dolga. Velik problem so tudi neplačila. Več kot 50 dni je ročnost plačil v Sloveniji Pri nekaterih podjetjih grejo te številke tudi čez 100 dni. Prosim najprej ta del, pa potem mogoče naprej.
Hvala lepa. Sedaj bo odgovoril minister za finance doktor Uroš Čufer. V primeru, da bo čas za odgovor še ostal, vam lahko odgovori minister za gospodarski razvoj in tehnologijo, ki opravlja tekoče posle, gospod Dragonja, ustno na naslednji seji ali pisno. Izvolite, doktor Čufer.
Najlepša hvala. Mogoče bi samo vprašal: pri obilici dejstev, ki sem jih slišal, sem spregledal, kaj je bilo vprašanje.
Izvolite.
Spoštovani Uroš, gospod minister, oba veva, kaj je slovenski problem. Slovenski problem je kreditni krč, nepridobivanje sredstev za mala, srednja in velika in mikro podjetja za investiranje, za obratni kapital, za naložbe. Naredili smo posojilni sklad pri SID banki za 500 milijonov evrov. Več programov je, ampak do sedaj je tega zelo malo porabljenega. Nobeden ne dela nič na kriterijih. Kriteriji so mogoče preozko zastavljeni. recimo, morali bi biti bolj zrahljani. Verjetno je tu tudi naloga Gospodarske zbornice, da bi se lahko vključilo v posojilo več podjetij. Saj rešitve so, ampak želim slišati vašo rešitev: Kdaj se bo ta kreditni krč odpravil in kdaj bodo podjetja lahko prišla do denarja v bankah?
Izvolite, gospod minister.
Najlepša hvala. Mislim, da se velik del tega vprašanja nanaša na mojega kolega, ministra za gospodarstvo. Bi pa mogoče, kljub temu da ne bom samo prelagal vsega na kolega, povedal to, da je bilo za odpravo kreditnega krča kar nekaj stvari narejenih v zadnjem obdobju zadnjega leta. Mogoče bi začel s tem, da je bila opravljena sanacija bank, ki še ni popolnoma zaključena, pa vendar kljub temu teče. Dve največji banki oziroma tri banke so bile dokapitalizirane; z dveh so bile prenesene slabe terjatve. V eni od bank je treba drugi del transakcije še narediti, ko dobimo dokončno dovoljenje od Evropske komisije, in v četrti banki teče postopek državne pomoči, kar tudi sledi. Tisto, kar je pomembno za naprej, da ne bomo gledali samo za nazaj, je to, da se te transakcije z bankami zaključijo, in drugi del, da se pravzaprav fokus pozornosti preusmeri na razdolževanje podjetij, ker banke lahko posojajo podjetjem, ki so v dobri kondiciji. Tukaj se je videlo, da so se od začetka leta do zdaj tudi pogoji financiranja podjetij izboljšali. To se kaže na podatkih, ki jih spremljajo tudi nekatere slovenske institucije, kot je Banka Slovenije. Vidi se pa tudi, da je potrebno še kar nekaj narediti na področju razdolževanja podjetij, ker dokler imamo prezadolžena podjetja, pravzaprav nimamo kreditnega krča, ampak imamo pravzaprav krč sposobnosti najemanja dodatnih virov in prestrukturiranja. To je zdaj, kar je pravzaprav v fokusu in kar nekaj večjih podjetij je ta trenutek v postopkih razdolževanja.
Hvala lepa. Magister Stepišnik, izvolite.
Dejansko je res, da je zadolženost velik problem slovenskega gospodarstva – to sem že prej povedal – oziroma na drugi strani podkapitaliziranost. Pač, podjetja, ki so dobra, izvozna, ki so izvozno usmerjena, imajo razvojni potencial, inovacijski potencial, imajo kadrovski potencial, imajo premalo lastniškega kapitala. Dobro vemo, da bi najprej morali lastniki dokapitalizirati podjetja, vendar zaradi narave lastninjena v Sloveniji, šibkosti lastnikov, je pač treba najti druge modele, vire, kako povečati kapital v podjetjih. Tu gre za sklad podrejenega kapitala, lahko tako, kot je bilo obljubljeno s strani ministra za gospodarstvo, gre za vezani kapital, kapital, podoben kot je podrejeni kapital, z ročnostjo, ne vem, deset let, ali pa gre za nove finančne instrumente kapitalskih skladov, ki jih v Sloveniji ni. Mi imamo pač konvencionalni pristop teh komercialnih bank, pri katerih bi lahko minister za finance in država spodbudila predvsem Družbo za upravljanje terjatev bank ali pa Slovenski državni holding za konvertiranje kreditov v kapitalske deleže tam, kjer lastniki želijo, da izstopijo kot lastniki iz podjetja. Če tega ne bomo naredili v zelo kratkem času, se nam lahko zgodi, da bodo šla v stečaj dobra izvozna podjetja in bo več kot 10 tisoč zaposlenih v teh podjetjih končalo na zavodu za poslovanje. Zato je izredno pomembno, kako najti nove modele financiranja za podjetje. Poglejte, danes dejansko podjetja ne dobijo kreditov zaradi tega, ker se vedno starta na garancijo nepremičnin. Ampak, podjetja imajo kaj drugega. Lahko imajo, recimo, 50 zaposlenih z visoko izobrazbo, pa nimajo toliko nepremičnin, ampak imajo človeške vire, imajo človeški kapital; imajo, recimo, zelo visok tržni delež ali pa imajo zelo inovativne, visoko produktivne, visoko zahtevne produkte: ali so storitve ali pa predmeti, izdelki. In država pač mora po mojem ustvarjati takšne pogoje, da je čim več takšnih izdelkov z visoko dodano vrednostjo, to finančno okolje pa mora pospremiti ta podjetja vsaj s tistim obratnim kapitalom, ker danes se soočamo ne samo s pomanjkanjem obratnega kapitala, ampak tudi na trgu, kjer je večja konkurenčnost, je problem ročnost plačil. Recimo, tujci kupujejo, plačujejo z ročnostjo na koncu projekta in če projekt traja eno leto, ti plača na koncu leta. Ti pa moraš za eno leto zagotoviti nekje finančna sredstva za obratni kapital. Ali je pogodba dovolj za pridobivanje sredstev za obratni kapital itn? Manjkajo tudi določeni mehanizmi za kreditiranje naših kupcev v izvozu, ne samo nas, ki izvažajo v Sloveniji naše [[…]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod Stanko Stepišnik, pričakovala sem, da boste mogoče tudi še podali v skladu s poslovnikom postopkovni predlog. Verjetno pričakujete odgovor. Preostalo je nekaj minut časa za odgovor ministra Dragonje oziroma verjetno pisno, da vam odgovori. Torej vam bo v skladu z vašo odločitvijo minister Dragonja, minister za gospodarski razvoj in tehnologijo, ki opravlja tekoče posle, odgovoril pisno. Gospod Danijel Krivec bo postavil poslansko vprašanje ministru za finance, ki opravlja tekoče posle, dr. Urošu Čuferju, ter ministru za infrastrukturo in prostor, ki opravlja tekoče posle, gospodu Samu Omerzelu. Izvolite, gospod Krivec.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Lep pozdrav obema ministroma, ki opravljata tekoče posle! Pa bom kar na začetku najprej postavil vprašanje, da ne bo kasneje kakšnega zapleta. Spoštovana ministra! V zvezi z Zakonom o ukrepih za odpravo posledic žledu med 30. januarjem in 10. februarjem 2014 vaju sprašujem: Zakaj se slovenskim podjetjem distribucije električne energije skladno z Zakonom o ukrepih za odpravo posledic žledu med 30. januarjem in 10. februarjem 2014 ni dodelilo niti evra izmed 15 milijonov evrov, ki so bili za to predvideni? Sam interventni zakon je bil sprejet ravno zato, da se pospeši sanacija te škode in da se tudi na nek način omogoči različnim gospodarskim subjektom, da to naravno nesrečo nekako hitreje sanirajo. Iz tega naslova so bila namenjena tudi ta sredstva, ki so bila med drugim v interventnem zakonu zelo natančno opredeljena, za kaj so lahko porabljena. Med drugim so bila predvidena tudi za pomoč elektro distribucije za neposredne stroške, predvsem stroške, ki so jih imeli za uporabo agregatov, ki niso predvideni v nobenih dokumentih, ki jih imajo elektro distribucije in niti niso vezani na zavarovalne police, ki jih imajo za svoje objekte. Zato mi je vseeno presenetljivo, da v tem času od tega dogodka do sedaj ni prišlo niti do evra refundacij v tej smeri ali pa vsaj do nekih preliminarnih akontacij, kar je v takih situacijah tudi neka običajna praksa. Še več, odgovor, ki smo ga oziroma ki sem ga prejel na svoje vprašanje ministrstvu za infrastrukturo in prostor z dne 28. april govori, da bo odpravljanje posledic potekalo dvofazno in da tako deluje tudi komisija, ki pač v prvi fazi pripravlja popise in razrez sredstev za področje cestne, železniške in energetske infrastrukture, in ga posredoval državni komisiji za odpravljanje posledic naravnih nesreč. Kasneje tudi pravi – se pravi, to je kakšnih 14 dni –, da je gradivo, ki ga je Vlada prejela pretekli teden, obravnavala in sprejela in da je bilo Ministrstvu za infrastrukturo in prostor dodeljenih 4,8 milijonov za vsa tri omenjena področja, kar mislim, da je zelo malo glede na obseg havarije, ki je bila. Pravi tudi, da bo v drugi fazi komisija to pregledovala in pripravila sanacijske programe, ki bodo potrjeni tudi s strani komisije za odpravo posledic naravnih [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]pripravilo gradivo za Vlado in Vlada bo kasneje sanacijski program potrdila. Menim, da je ta postopek zelo dolg in zato sprašujem: Zakaj še ni bilo niti evra refunidranega podjetjem?
Hvala lepa. Prvi bo odgovarjal minister za infrastrukturo in prostor, ki opravlja tekoče posle, gospod Samo Omerzel.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani gospod poslanec, hvala za vprašanje! Najprej bi želel, da poudarimo, da ta del stroškov, o katerih govorimo in ki so vezani na interventni zakon, je en segment. Drugi segment je povezan s škodo, ki je nastala in je povezana z dolgoročno sanacijo celotnega omrežja. Tam govorimo o rangu 65 milijonov evrov stroškov na distribucijah oziroma nastale škode, ki bo del dolgoročne sanacije in vzpostavljanja infrastrukture. Pri konkretnem vprašanju, ki mi ga postavljate, povezano s sredstvi za odpravo škode po interventnem zakonu oziroma za refundacije stroškov, imamo po sklepu Vlade namenjenih 800 tisoč evrov za refundacijo stroškov, povezanih z agregati. Dodatno imamo zagotovljenih 200 tisoč evrov iz naslova slovenskega operaterja distribucijskega omrežja, tako da v celotni vsoti pridemo do milijon evrov sredstev, ki jih imamo na razpolago za refundacijo. Kar se tiče samih zahtevkov, smo na ministrstvu prejeli 2 tisoč 91 zahtevkov za refundacije, kjer so tudi vključeni zahtevki elektro distribucij. Celotna vrednost vseh zahtevkov v tem trenutku je 3,3 milijona evrov. Moram pa poudariti, da tisto, kar je ključno pri vseh teh zahtevkih, je v sami vsebini zelo veliko dokumentacije oziroma zahtevkov, ki niso upravičeni in je treba ali pozvati k dopolnitvi zahtevkov tam, kjer vloge niso popolne – in to se že dela –, ali pa je treba tisti del zahtevkov, ki ni upravičen, izločiti. Tako trenutno na ministrstvu deluje komisija na tem delu in ko bomo imeli vse vloge popolne in prečiščene – tiste, kjer je velik del stroškov navedenih, ki niso upravičeni po interventnem zakonu –, takrat bomo uvedli eksaktno številko upravičenih stroškov v celotni sumi te postavke po interventnem zakonu in takrat bomo tudi določili ključ in na kakšen način se bodo ta sredstva razdelila.
Hvala lepa. Bi še posredovali odgovor, gospod minister? Ne. Izvolite, gospod Krivec.
Hvala za vaš odgovor. Mislim, da je korekten, vendar se vseeno sprašujem glede na to, da smo koncem maja, ali ni to nek čas, v katerem bi se dalo nekatere akontacije vseeno nameniti za te potrebe; ne govorimo samo o elektro distribucijah, verjetno so v enakem položaju tudi lokalne skupnosti in še kakšni drugi gospodarski subjekti, ki so iz tega naslova pričakovali neke refundacije. Vaše pomisleke glede posameznih zahtevkov razumem, vendar se temu da izogniti, če se opredli, da se na nek način akontira zadeve in se jih kasneje poračunava. Mislim, da je to običajna praksa v takih primerih, kajti ta logika, da se to do konca razčisti, lahko pomeni tudi leto ali pa še naslednje leto, kar ne bi bilo nič čudnega pri izgovorih, ki jih poslušamo iz dneva v dan. Glede na to, da je 4 milijone 800 bilo namenjeno temu ministrstvu, bi ministrstvo mirne duše lahko določene stvari akontiralo, kot sem rekel tudi lokalnim skupnostim, kakšnim gospodarskim subjektom, kajti temu so bila ta neposredna sredstva v višini 15 milijonov tudi namenjena. Treba se je zavedati, da kar nekaj agregatov še vedno brni, mislim, da Elektro Primorska še ni odpravila vseh posledic, tako da vseeno pričakujem na tem področju, da se kakšna stvar [[…]] [[znak za konec razprave]] Predlagam tudi, da vsi odbori, ki so obravnavali interventni zakon v Državnem zboru, tudi obdelajo oziroma prejmejo končno poročilo, ki ga je Državni svet obravnaval, in mislim, da odbor za obrambo, niso ga pa vsi odbori, ki so bili v fazi sprejemanja interventnega zakona tudi intenzivno vključeni in za katere je prav, da so ti podatki [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]in jih imajo možnost pokomentirati.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister Omerzel.
Najlepša hvala za besedo. Najlepša hvala za to dodatno mnenje oziroma stališče glede nujnosti izplačila teh stroškov. Moram reči, da se absolutno, praktično v celoti strinjam z vašim stališčem, tudi zavedam se, da je hitra pomoč, predvsem zaradi reševanja likvidnosti vsem podjetjem, ki so utrpela škodo, še kako pomembna. Sicer bi si tudi sam želel, da bi tudi v smislu akontacij lahko izpeljali ta del zagotavljanja sredstev, vendar se moramo zavedati, da dejansko sredstev je manj, kot po trenutnih podatkih izgleda višina zahtevkov, ki jih imamo trenutno na ministrstvu. Mislim, da je korektno, da najprej res dobimo pravo številko, eksaktno številko upravičenih stroškov, ker pri pregledu dokumentacije je komisija ugotovila, da je kar nekaj takšne dokumentacije, takšnih zahtevkov, ki niso upravičeni in te je treba izločiti, da pridemo do prave številke celotne sume zahtevanih stroškov vseh pravnih subjektov, ki so upravičeni do povračila. Glede terminskih rokov, kjer ste omenjali, da to lahko traja tudi do eno leto ali več. Po oceni, ki jo je dala komisija, in jaz verjamem, da je korektna, bi se to delo moralo z vsemi dopolnitvami vlog zaključiti najkasneje do konca junija, kar pomeni, da takoj po ustanovitvi vseh upravičenih stroškov, seveda, se gre tudi v izplačilo tisti, ki so upravičeni.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Krivec.
Hvala še enkrat za besedo. Zahvaljujem se tudi za ta del odgovora in se do neke mere strinjam, vendar v pomoč ministru, da mogoče v tem obdobju do odhajanja vseeno še kakšno stvar rešimo, predlagam, da se v skladu s poslovnikom opravi razprava, kot sem rekel, zato da mogoče pridemo do rešitev. Mislim, da bo treba enkrat znotraj teh pravil igre ugotoviti, da je mogoče velika težava, da v neki košari, kjer imamo eno gnilo jabolko, čakamo, da še ostala zgnijejo, ne pa, da rešimo zdrava jabolka. To velja tudi za interventni zakon, ki je bil namenjen, da reši hitro, da pomaga gospodarstvu, tako je bila mišljena tudi razprava, in vsi, ki so razpravljali na odborih in tudi na plenarni seji, so si tako predstavljali interventni zakon. Težko pristajamo na dejstvo, da je treba tudi tiste, ki na nek način špekulirajo, čakati, da na koncu dokažejo, da nimajo prav, vmes pa tisti, ki so zdravi, ne dobijo svoje akontacije oziroma ne dobijo poplačila. Mislim, da ta logika ni dobra, predvsem za državo, ki ima težave na področju gospodarskega razvoja. Predlagam, da se o tem opravi razpravo in mogoče pomaga ministru, da najdemo kakšno boljšo rešitev kot to, da čakamo, da vsi tisti, ki niso oddali vseh papirjev, dopolnijo svoje vloge. Na ta račun pa čakajo vsi tisti, verjetno jih je večina ali pa 90 %, ki so pravilno izpolnili vloge in so tudi upravičeni do sredstev, vendar je izgovor uradnikov, da dokler ne bodo vsi tisti, ki so oddali vloge, obravnavani, tudi oni ne morejo dobiti svojih refundacij. Če imamo tako regulativo, bomo zelo težko reševali to državo iz težav.
Hvala lepa. V skladu z vašo zahtevo za razpravo, gospod Krivec, bomo odločali jutri v okviru glasovanj. Gospa Sonja Ramšak bo postavila poslansko vprašanje ministru za infrastrukturo in prostor, ki opravlja tekoče posle, gospodu Samu Omerzelu.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovana ministra, poslanke in poslanci! Danes je, spoštovani minister, bilo že kar nekaj vprašanj naslovljenih na vas, ki se vežejo predvsem na ureditev infrastrukture v državi. Namreč, če želimo zagotoviti razvoj gospodarstva, ki lahko prinese tudi ustanavljanje novih delovnih mest, je neizpodbitno, da je ustrezna infrastruktura nujno potrebna. V enem od gradiv vašega ministrstva sem zasledila, da ko govorimo o cestni infrastrukturi, pri tem mislim predvsem regionalne ceste in magistralke, bi bilo na letni ravni za gradnjo in rekonstrukcije, investicije in redno vzdrževanje potrebnih od 320 do 350 milijonov evrov v naslednjih 20 letih. Ta podatek kaže, da je naša cestna infrastruktura dobesedno v rdečem alarmu. Vendar svoje današnje vprašanje naslavljam samo na del tega problema, to je na rekonstrukcijo oziroma sanacijo regionalne ceste Štore–Svetina–Laško. Namreč, državljanke in državljani, ki živijo na tem območju in dnevno koristijo to cestno povezavo, so že večkrat opozarjali, da ta cestni odsek postaja izredno nevaren in z vsakim dnevom se to povečuje. Nove poškodbe na cestišču so se pojavile tudi ob zadnji naravni nesreči, to je po žledolomu. Gre tudi za izredno plazovito območje. Zato vas, spoštovani minister, sprašujem: Kdaj lahko vsakodnevni uporabniki državne ceste številka 744 do 2346, predvsem med prvim in drugim kilometrom ceste Štore–Svetina–Laško, ki je v tem delu zelo nevarna za vse udeležence v prometu in je v preteklosti tudi že terjala smrtno žrtev, pričakujejo rekonstrukcijo oziroma sanacijo tega nevarnega cestnega odseka? Namreč, prebivalci tega območja ugotavljajo, da ta slaba cestna infrastruktura odvrača tudi turiste in kupce nepremičnin, saj nihče ne želi postati občasni ali vsakodnevni uporabnik te nevarne ceste. Hvala že vnaprej za odgovor.
Hvala lepa. Izvolite, gospod minister.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovana gospa poslanka, najlepša hvala za vprašanje. Ta projekt, ki ste ga izpostavili, je bil uvrščen v proračun Republike Slovenije že leta 2008. Od takrat do danes je bilo na tej proračunski postavki porabljenih 191 tisoč evrov, predvsem za projektno dokumentacijo in za odkup zemljišč. Moram reči, da sem si tudi sam ogledal posnetke tega dela ceste in res je v slabem stanju, ne samo kot del infrastrukture in stanja ceste, ampak tudi po dimenzioniranju – ni prostora za pešce. Strinjam se z vašimi ugotovitvami, da je to res izredno nevaren odsek za vse udeležence v prometu. Trenutno, kar se tiče zemljišč, so neodkupljena ostala še tri zemljišča. Ravno tako je podpisan sporazum o sofinanciranju z lokalno skupnostjo, tako da je to tisti pozitivni del tega odseka, kjer je dejansko velik del tega projekta pripravljen za izvedbo. Ravno tako je bil izdelan PZI za prvi odsek, torej prvi kilometer, do 2,250 kilometra, skupaj govorimo o 1,23 kilometra dolžine. Vendar ne glede na to, na problematiko, danes že nekajkrat izpostavljeno, glede financiranja, moram, žal, povedati, da sredstev na tej proračunski postavki ni. Za ta projekt moramo zagotoviti sredstva iz integralnega dela proračuna in če sredstva bodo, je to del, ki je nujen za sanacijo in vodenje investicije naprej, da se ta projekt zaključi. V tem trenutku teh sredstev ni, če pa sredstva bodo, je pa vse pripravljeno, da se ta projekt izpelje do konca.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Ramšak. Zahteva za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Spoštovani minister, reči moram, da sem sicer v tem delu zadovoljna z vašim odgovorim, se bom pa navezala na nekatere zadeve, ki ste jih že v predhodnih odgovorih kolegov izpostavili, to je pomanjkanje sredstev. Mislim, da ste sicer izpostavljali, da ste bili naivni ob sprejemanju proračuna, ampak poglejte, tudi bivši minister za gospodarstvo gospod Stepišnik je ob sprejemanju rebalansa proračuna na vprašanje, zakaj je pristal na zmanjševanje proračunskih sredstev, odgovoril, da je v bistvu Vlada zagotavljala socialni mir. Ampak jaz mislim, da je na področju infrastrukture, pa ne samo cestne, ampak splošno, v Sloveniji dejansko alarmantno stanje, da pa obstajajo možnosti črpanja evropskih sredstev, za katere pa seveda ugotavljamo, da smo v Sloveniji izredno neiznajdljivi oziroma očitno nimamo prave volje ali pa znanja. Verjamem, da tako kot ste rekli, da pričakujete, da v kolikor bo prišlo do nove vlade, da bodo zagotovljena sredstva. Namreč, tisti, ki se dnevno vozimo po teh cestah – moram reči, da se velikokrat vprašam, ali ni odgovornost tudi na nas, poslankah in poslancih, ne samo na izvršilni veji oblasti glede na to težko stanje in da bi marsikatero nesrečo lahko preprečili, če bi zagotavljali ustrezno cestno in pa tudi tako, kot ste že večkrat omenili, železniško infrastrukturo. Kljub temu da glede na to, da mi sicer lahko še dodatno odgovorite na ta moja pojasnila, bi vseeno pričakovala, da opravimo širšo razpravo, ker mislim, da je to zelo velik problem v tej državi. Hvala.
Hvala. Želite dodatno odgovoriti, gospod minister? Izvolite.
Spoštovani predsednik, najlepša hvala za besedo. Spoštovana gospa poslanka, hvala za to dodatno možnost razprave. V tem enem letu svojega ministrovanja sem praktično srečal vse svoje kolege znotraj Evropske unije in z večino njih sem se tudi posvetoval, na kakšne načine, kako strateško pristopati pri razmišljanju, vodenju ministrstva ne samo s področja infrastrukture, ampak tudi širšega pomena infrastrukture za gospodarsko rast in posledično tudi za pokojninsko blagajno, tudi za zdravstveno blagajno. Večina evropskih držav se je – ene v tem krajšem obdobju, ene prej v zgodovini – srečalo s podobno situacijo, v kateri je Slovenija danes, in vsi do zadnjega ministra so mi svetovali na osnovi njihovih izkušenj in na osnovi njihovi dobrih praks, da naj gre Slovenija na pot investicij v infrastrukturo in da redosled gospodarske rasti in investicij v infrastrukturo mora biti v tem vrstnem redu. Torej, najprej investicije v infrastrukturo, ki bodo zagotovile okolje za razvoj gospodarstva, za gospodarsko rast in pozneje je gospodarska rast praktično posledica tega. Zelo slikovit primer, ki ga imamo tudi iz našega, lahko bi rekel ponosa, slovenskega podjetja Gorenje, ki izvaža svoje proizvode po praktično celem svetu. Ne predstavljam si, kako bi lahko bilo Gorenje uspešno, če pa zapremo mostove, da bi lahko svoje produkte odpeljali ali po cestah, avtocestah ali po železnicah do svojih kupcev. To je osnova, o kateri moramo razmišljati za naprej. Jaz si močno želim, da bo moj naslednik prepoznal pomembnost infrastrukture in tudi da bo vlada, ki bo prišla za nami, prepoznala pomembnost infrastrukture in bo več sredstev namenila ravno v te investicije. Posledično temu bo prišla gospodarska rast in posledično temu tudi vse blagajne, ki jih moramo napolniti zato, da bomo imeli socialno državo, in sem prepričan, da bodo tudi prišle. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Želite podati zahtevo za razpravo? Gospa Sonja Ramšak, izvolite.
Ja. Hvala, minister, za to vašo dopolnitev odgovora, vendar bi, kljub temu da ugotavljamo danes vsi, da je to zelo problematično področje, da je zelo pomembno tudi za rešitev Slovenije iz teh hude gospodarske, finančne in socialne krize, da bi bilo prav, da poslanke in poslanci podprejo to splošno razpravo in da jo opravimo v Državnem zboru. Morda enkrat tudi na odkrit in pošten način. Hvala.
Hvala. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, v torek, 20. maja 2014, v okviru glasovanj. Nadaljujemo pa z vprašanji, in sicer ima besedo gospod Franc Breznik, Slovenska demokratska stranka. Vprašanje bo postavil ministru za finance, ki opravlja tekoče posle, dr. Urošu Čuferju. Izvolite, gospod Breznik.
Spoštovani gospod predsednik, najlepša hvala za besedo. Spoštovani gospod minister! V roku nekaj mesecev vam ponovno postavljam ustno poslansko vprašanje, ki se vrti predvsem okoli bančnega sistema, lahko rečem, da je nekako podobno detekciji problemov, ki trenutno nastajajo v gospodarskem sistemu. Mislim predvsem na podjetje in manjše podjetnike, ki nikakor, kljub temu da govorite, da ste sanirali dve največji banki, da poteka v bistvu neka sanacija tretje banke – menim, da gre za Abanko – in da ste v času vašega mandata spravili v nadzorovano likvidacijo tudi dve manjši tajkunski banki – Faktor banko in Probanko –, da podjetnike, manjša in srednja podjetja, nekako banke ne servisirajo. Niso resno pristopile in v bistvu trg tega servisiranja bank, ki so bile dokapitalizirane v višini, vsaj po neki informaciji predsednice Vlade danes, torej v višini 3,1 milijarde evrov, da nekako tega ne zagotavljajo. Postavljam vam vprašanje tudi zaradi tega, ker prihajajo informacije, predvsem v časniku Finance in ostalih časnikih, v Dnevniku, Delu lahko zasledimo celo vrsto informacij, da pa se je v tem času zelo malo slabih terjatev nekako zvrstilo na slabo banko. Torej, tista osnova slabe banke je bila nekako izničena, po drugi strani pa prihajajo novice, da se je v tem času predvsem zgodil moratorij na slabe terjatve dveh največjih, v bistvu tajkunskih podjetij v Sloveniji ACH in DZS, obe sta v v tem rangu Foruma 21, in da ste dobili v tem času moratorije na kredite z enoprocentno obrestno mero. Zato vas ponovno sprašujem, sedaj je nekoliko drugače z naslednjim poslanskim vprašanjem: Koliko posojil, ki so bila namenjena za menedžerske prevzeme podjetij – tako imenovana tajkunska posojila –, je bilo do konca meseca aprila preneseno na Družbo za upravljanje terjatev bank? Koliko tajkunskih posojil je ostalo v portfeljih treh največjih državnih bank NLB, NKBM in Abanka? Koliko tajkunskih posojil so tri največje državne banke v letošnjem letu reprogramirale? Najlepša hvala za odgovor.
Hvala. Minister, imate besedo.
Najlepša hvala. Mogoče bi prvo poudaril to, da v bistvu je prenos slabih terjatev z dveh največjih bank na slabo banko že v celoti zaključen. Mislim, da se je ravno pred enim tednom to zaključilo – se pravi za NLB in za NKBM. Medtem ko za Abanko se ti procesi še niso začeli zaradi tega, ker še čakamo dovoljenje Evropske komisije. Tako so v okviru tega bila prenesena vsa posojila, katera so bila na tistem spisku, ki je bil dogovorjen in odobren s strani Evropske komisije. Če pogledate in klasificirate ta posojila v različne skupine – jaz pravzaprav tega nisem počel –, lahko pa zelo natančno pogledate, ker je slaba banka s koncem aprila objavila končni seznam, zelo podroben, poimenski, dolžnikov in njihove nekatere dodatne podatke. Mislim, da si lahko to statistiko potem sami oblikujete na tem naslovu.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospod Breznik. Izvolite.
Najlepša hvala. Moje vprašanje se je predvsem dotikalo tistih vprašanj, ki vam jih je v bistvu prej postavil vaš kolega v vladi, bivši gospodarski minister gospod Stepišnik: Zakaj dve največji banki, ki sta v 100 % državni lasti – in tudi tretja bo to postala, ko bo proces končan –, ne financirata manjših podjetij? Zakaj diskriminatorno nastopata na tržišču? Vi ste minister za finance, vi ste odgovorni tudi za delo, predvsem preko nadzornih odborov v obeh bankah – ne financira se tisti zdravi del, ki ni kriv za nastalo situacijo. Samo primer, nekaj informacij. DZS v lasti gospoda Petana; v tem času, ko so dobili moratorij na slabe kredite, se nekako hoče izviti iz krempljev, tako da prodaja ves pisarniški material – recimo, Državna založba Slovenije, recimo, Zavarovalnici Triglav po 15 do 150 % večjih cenah, kot so primerljive na trgu. Preko tega hoče nekako ohraniti lastništvo teh dveh tajkunov. Poglejte, bistvo slabe banke ni samo v tem, da se prodajajo in se kvalitetno prodajajo slabe terjatve in se očistijo banke, osnovne banke v državni lasti, ampak tudi tega, da se tisti brezvestni lastniki, ki so oblikovali megalomansko in so bili slabi lastniki, da se razlastninijo in da banke vstopijo v to prvo fazo, v drugi fazi pa odgovorni lastniki v ta podjetja. Torej, gre za totalno izčrpavanje bank. Po drugi strani je informacija iz ACH podobna. Trimo Trebnje je pred razpadom, Adria Mobil prav tako. Poglejte, ti ljudje, ki so vstopili brez kapitala v ta podjetja, ne bodo zdržali. Kot minister ste odgovorni, da prevzamete neko pobudo, da daste usmeritve [[…]] [[znak za konec razprave]] državnih bankah in da se na tako diskriminatoren način ne obravnavata predvsem ti dve podjetji. Najlepša hvala za odgovor.
Hvala. Minister želite dopolniti odgovor? Izvolite.
Najlepša hvala. Pravzaprav se z vami strinjam, da vzdrževanje podjetij, proces prestrukturiranja je sedaj zelo pomemben proces, ki ga je treba res celovito izpeljati do konca. Mogoče bi samo toliko popravil, kljub temu da posameznih primerov ne morem komentirati, Sta pa bila oba ta dva primera prenesena z bank na slabo banko. Tam to vodijo, to se vidi tudi iz spiska terjatev, ki so bile prenesene na slabo banko. Mogoče bi omenil še to, da vsak proces razdolževanja in prestrukturiranja podjetij je treba narediti po nekih pravnih pravilih. V lanskem letu smo ravno zato, da so ti procesi lahko uspešnejši in učinkovitejši, pripravili novelo zakona o razdolževanju podjetij, se pravi tako tisti del, ki se nanaša na insolventno zakonodajo, kot tisti del, ki se nanaša na prostovoljno predsodno poravnavo. Pravna podlaga za to je pripravljena in mislim, da je prav, da vsi upniki v Sloveniji delujejo po tej pravni podlagi na način, da zagotovijo čim bolj pošten in pravilen način, ki bo peljal k temu, da se lahko zdrava podjetja in zdravja jedra v podjetjih ohranijo.
Hvala. Gospod Breznik ima zahtevo za razpravo.
Spoštovani gospod predsednik, hvala. Spoštovani gospod minister, v zelo kratkem času sem vam drugič postavil vprašanje. Res bi želel vedeti, številna slovenska javnost, predvsem manjša podjetja ali srednja in družinska podjetja, ki so zastavila vse svoje premoženje, z eno malo delavnico, z dvema, tremi zaposlenimi, ali kot podjetje, mogoče podobno od gospoda Stepišnika, ki so v bistvu pred razpadom – niso bili sami krivi – in v tem času poslušajo, gledajo zgodbe, ko se ljudje, ki so brezvestno ravnali, ki so pohlepno ravnali, ko smo imeli to možnost preko slabe banke – tudi vi jo imate. Vi kot Ministrstvo za finance predlagate enega izmed neizvršnih direktorjev tudi v slabo banko. Preko tega imate tudi neko nadzorno funkcijo v slabi banki. Prav tako drugega neizvršnega direktorja predlaga tudi Ministrstvo za gospodarstvo. Tudi vi, gospod Stepišnik, ste v bistvu imeli nek vpliv tudi na slabo banko, posreden. Dogajajo se resnične anomalije. Projekt slabe banke, ki ni bil slabo zastavljen v času gospoda Šušteršiča in druge Janševe vlade, se je totalno izjalovil. Šel je čisto v drugo smer. Nekako se ohranjajo tisti lastniki, ki so svoj politični kapital na začetku naše slovenske države nekako, lahko rečem, transferirali v lastniške deleže bivšega družbenega premoženja. To je najhuje, kar se nam je zgodilo. Ljudje, ki nikoli niso zastavili ničesar od svojega privatnega premoženja, bodo postali in so postali lastniki. Celo vrsto takih podjetij imamo. In vi nosite odgovornost! Poglejte, kaj se dogaja z gospodom Šeškom v Iskri! Dela se dobesedno norca. Veliko podjetje, ki je tudi strokovno izredno podkovano, imajo neverjetna znanja, se v tem času nekako zmanjšuje. Dobri ljudje odhajajo, ljudje so na minimalnih plačah, celo morajo plačevati parkirni prostor pred podjetjem. To je tisto, kar se nam v tem trenutku dogaja in kar moramo narediti. Te ljudi je treba takoj razlastniniti, nobenega kredita več, takoj jih vreči ven iz lastniške strukture! V tem trenutku, če so davkoplačevalci dokapitalizirali te banke, naj takoj vstopijo v prvi fazi banke, v drugi fazi se pa naj takoj začne iskati odgovorne lastnike. Zato predlagam, spoštovani, v okviru poslovnika Državnega zbora, da se o tej temi resnično opravi temeljita razprava še v tem mandatu, ker poglejte, v tem brezvladju, ki bo do nastanka naslednje vlade, bo ta problem še velik in ti ljudje bodo preživeli, s tem da bodo totalno izčrpali ta podjetja, ki jih še imamo. Tu pa je zdaj nacionalni interes, vsaj tako ga jaz vidim kot ekonomist, ravno v tem trenutku pa vidim na ta račun nacionalni interes, da ta podjetja, ki so ostala, ki še niso propadla, da dobijo nove, odgovorne lastnike, ki bodo v to lastništvo tudi prišli z lastnim kapitalom. Najlepša hvala.
Hvala. O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, v torek, 20. maja 2014, v okviru glasovanj. Naslednje vprašanje bo postavil gospod Borut Ambrožič, in sicer ministru za izobraževanje, znanost in šport, ki opravlja tekoče posle, doktor Jerneju Pikalu. Izvolite, gospod Ambrožič.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav tudi vsem prisotnim! Na tej 25. seji redni Državnega zbora bi želel nasloviti vprašanje na resornega ministra doktorja Jerneja Pikala, ministra za izobraževanje, znanost in šport, ki opravlja tekoče posle. Vprašanje je sledeče: Ali so ministru poznana odprta ali nerazrešena prostorska vprašanja srednjih šol v Sloveniji, kot na primer Srednje šole za gostinstvo in turizem Maribor, Srednje trgovske šole v Mariboru, srednje živilske šole v Mariboru, Biotehniške šole v Mariboru in posredno tudi glede stavbe, v kateri deluje Kmetijsko gozdarski zavod Maribor? Ali ima na ministrstvu že pripravljene konkretne predloge za njihovo razrešitev? V omenjene izobraževalne ustanove se vpisujejo dijaki in dijakinje iz celotne Slovenije, zato je to vprašanje ne samo regijskega, pač pa vseslovenskega pomena. Glede na to, da ministra tukaj ni, bi izkoristil to priložnost tudi, da mu izrečem javno povabilo v svojem imenu in v imenu tudi lokalne skupnosti, da se z zakonitimi zastopniki prej naštetih ustanov srečamo v Mariboru, kot je to že praksa rednih srečanj štajerskih poslancev na Mestni občini Maribor, in poskušamo skupaj na transparentnem način ob prisotnosti vseh, ne pa ločeno, najti ustrezne rešitve za prej našteta odprta vprašanja. Hvala lepa.
Hvala. Glede na to, da je minister doktor Jernej Pikalo odsoten od 16. ure dalje, gospod Ambrožič, vztrajate pri ustnem odgovoru na vaša vprašanja?
Ja, prosim.
V tem primeru bom uvrstil vaša vprašanja na naslednjo redno sejo. Gospod Marko Pavlišič, Državljanska lista, bo postavil vprašanje ministru za kulturo, ki opravlja tekoče posle, doktorju Urošu Grilcu. Izvolite, gospod Pavlišič.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospod minister! Pred časom je bilo v enem od osrednjih slovenskih tiskanih medijev objavljenih več člankov na temo podeljevanja tako imenovanih zastonjskih kart v kulturi. Posamezne kulturne organizacije so opazile, da se brezplačne vstopnice ne koristijo več v namen, zaradi katerega so bile oblikovane, temveč da vse pogosteje vplivni posamezniki razumejo zastonjske vstopnice kot orodja za dokazovanje lastne moči in vpliva v družbi. Avtor izvirnega besedila, na osnovi katerega so članki nastali, je izpostavil, da pritisk po zastonjskih kartah prihaja z vseh strani. Naštel je novinarje, gospodarstvenike, politike, uradnike, kulturnike in tako dalje. Ali je po vašem mnenju na tem področju treba zadeve urediti drugače? Glede na to, da kulturo v veliki meri subvencioniramo iz proračuna, se postavlja vprašanje: Ali ne gre v tem primeru za nek način subvencioniranja na slepo in se verjetno vse prepogosto zgodi, da zaradi pritiskov na kulturne ustanove prihaja do subvencioniranja skupin, ki bi si karte lahko privoščile? Ali imajo morda prav tisti, ki trdijo, da pogosto prihaja do subvencioniranja posameznikov, ki kulturo ljubijo v tolikšni meri, da avtorjem niso pripravljali plačati niti vstopnine iz lastnega žepa? Ali so subvencije resnično namenjene ljudem, ki se na predstavo pripeljejo v avtih višjega srednjega razreda in oblečeni v večerno obleko prevzamejo brezplačno vstopnico, takoj zatem ko spijejo brezplačni aperitiv? Spoštovani minister: Kakšni so konkretni podatki o številu brezplačnih vstopnic v pomembnejših kulturnih ustanovah: Cankarjevem domu, Operi, Drami? Kolikšen del sredstev za svoje delovanje pridobijo iz vstopnine oziroma trženja storitev in koliko s subvencijami iz proračuna? Ali razmišljate o spremembah, ki bi trenutno stanje na področju dodeljevanja brezplačnih vstopnic sanirale in kulturo namesto izkoriščevalcem sistema približale manj premožnim; tistim, ki si vstopnico lahko privoščijo, pa zaračunalo polno ceno? Gospod minister, moje vprašanje ni vprašanje o pomenu kulture, to nam je jasno vsem tukaj, kakšen je pomen, niti ni vprašanje o subvencioniranju kulture, ampak predvsem: Ali lahko s spremembo sistema oziroma spremembami zaračunavanja vstopnic dobimo več sredstev za še boljši razvoj kulture?
Hvala. Besedo ima minister, dr. Uroš Grilc, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanec, hvala lepa za zelo zanimivo vprašanje, tudi za zelo aktualno vprašanje. Mogoče bi začel tako, da javni zavodi s področja kulture kot tudi izvajalci javnih kulturnih programov in kulturnih projektov vstopnice, o katerih govoriva, se pravi brezplačne vstopnice, večinoma namenjajo sodelujočim pri predstavah, pri njihovih programih, projektih, predstavnikom medijev, sponzorjem in drugim, s katerimi tako ali drugače poslovno sodelujejo. Del teh vstopnic je včasih namenjen tudi popularizaciji njihove dejavnosti in pridobivanju novega občinstva – tistega, ki običajno ni obiskovalec kulturnih prireditev. Del pa je seveda vezan tudi na dneve različnih odprtih vrat, denimo na muzejske noči, ko zavodi predstavljajo svoje delo in skušajo k obisku pritegniti čim več različnih ciljnih skupin novih obiskovalcev. Del brezplačnih vstopnic, kar je treba poudariti, je namenjen tudi ranljivim družbenim skupinam, kot so brezposelni, invalidi in tako naprej. Generalno bi rekel, da je odločitev o tem, kakšno politiko vodijo zavodi, društva, nevladne organizacije glede brezplačnih vstopnic, nekaj, kar je v njihovi pristojnosti in kar se mora čim bolj temeljito vklapljati v njihove strategije. Prepričan sem, da se vsi ti še kako zavedajo, da so sredstva, pridobljena na trgu iz prodaje vstopnic, zelo pomemben delež lastnih prihodkov in da zato kar najbolje znajo oceniti, kdaj in koliko naj namenijo brezplačnih vstopnic in s kakšnim ciljem seveda. Prepričan sem seveda, da je avtonomija javnih zavodov vsem udeleženim v kar največjem interesu; tudi na nek način ne vidim načina, kako bi takšno področje pri tako različnem delovanju javnih zavodov, od muzejev, galerij do gledališč, glasbenih institucij, do knjižnic, uredili na enoten način. Res pa je, da pričakujem, da bodo javni zavodi v okviru svojih srednjeročnih strategij, ki jim jih nalaga zakon, zelo natančno opredelili tudi način pridobivanja občinstva in tudi opredelili svoje strategije. Kajti, razvoj občinstva je nekaj, kar je zlasti z vidika delovanja slovenske kulture treba v prihodnje bistveno bolje poglabljati, razvijati. To je seveda pomembno ne zgolj zato da je kultura v resnici kar najbolj dostopna. Pomembno je seveda tudi z vidika čistega poslovanja institucij. Če pa greva zdaj na nekaj konkretnih podatkov. Pa bom najprej začel pri muzejih in galerijah. V letu 2012 je bilo v 35 pooblaščenih muzejih in galerijah na celotnem območju Slovenije skupno prodanih 314 tisoč 694 vstopnic, razdeljenih pa je bilo 480 tisoč 777 brezplačnih vstopnic. Se pravi, približno 60 % brezplačnih vstopnic v galerijah in muzejih. Drugačna slika je v nacionalnih muzejih in njihovih dislociranih enotah. Tukaj je bilo izdanih v tem letu 167 tisoč 794 vstopnic, od tega 70 tisoč 400 brezplačnih ali 42 %. Primerjava števila vseh izdanih vstopnic in plačanih vstopnic kaže na 58-odstotni delež obiskovalcev, ki so za vstop v muzej plačali vstopnico. Delež obiskovalcev, ki so muzej obiskali ob različnih dogodkih, ki so omogočali brezplačen obisk muzeja, pa znaša okoli 42 %. Iz teh podatkov lahko zelo jasno sklepamo, da se vedno več obiskovalcev odloča za možnost brezplačnega obiska muzeja ali galerije, različnih stalnih razstav, vsako prvo nedeljo v mesecu, denimo, ali 8. februarja, na slovenski kulturni praznik, ali 18. maja na svetovni dan muzejev ali tretjo soboto v juniju, ko poteka Poletna muzejska noč, ali 3. decembra, ko poteka Ta veseli dan, pa tudi na odprtju novih razstav in posebnih dogodkov v posameznih muzejih. V nadaljevanju bi povedal, da je slika v slovenskih gledališčih precej drugačna. V 13 javnih zavodih, ki so vključeni v mrežo slovenskih gledališč, je bilo v letu 2012 izdanih 487 tisoč 739 vstopnic, od tega prodanih 411 tisoč 133 vstopnic, torej brezplačno oddanih dobrih 76 tisoč vstopnic. Pa malo več v nadaljevanju. Hvala.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospod Pavlišič.
Hvala za besedo. Hvala za dosedanji odgovor. Spoštovani gospod minister, v dosedanjem odgovoru ste se omejili predvsem na muzeje in galerije, upam, da boste v nadaljevanju še nadaljevali s tem. Namreč, pogledal sem si letno poročilo konkretno ljubljanske Drame, kjer sem zasledil podatek, da je bilo 87 tisoč obiskovalcev, prodanih vstopnic pa 37 tisoč 600, kar pomeni, da je bilo manj kot pol vstopnic dejansko kupljenih, in to po subvencionirani ceni, ko ste pa omenjali ranljive skupine in vstopnice za popularizacijo, tudi ta del se je znašel v letnem poročilu. Vendar, če seštejemo številke, ki so tam navedene, pridemo do številke ca 2 tisoč – nič več v primeru ljubljanske Drame. Se pravi, tu govorimo o razliki 40 tisoč oziroma 47 tisoč vstopnic, za katere pa ne vemo, kje so se izgubile. Zato bi s tega vidika prosil za malo bolj konkreten odgovor. To letno poročilo sem pogledal na primeru ljubljanske Drame. Ko ste omenili, da so vstopnice zelo pomemben vir tudi za kulturne ustanove, se žal težko strinjam s tem. Znova na primeru ljubljanske Drame: 85 % sredstev izhaja iz proračuna, le 15 % iz ostalih virov in še od tega so vstopnice manj kot polovica tega. Se pravi, govorimo o 6, 7, 8 odstotkih, ki izhajajo iz vstopnic. Glede tega, kako bi se dalo drugače urediti, imel sem predvsem možnost, da bi v bistvu neka ustanova morala vstopnice ponujati tudi po popolnoma nekomercialni ceni, ponujati; ne, da je to obveza za kogar koli, ne, da je to zakompliciramo s tem, da moraš dokazovati svoj socialni status, ampak enostavno prideš na šalter in rečeš, jaz pa kulturo cenim do te točke, da sem pripravljen plačati polno ceno. Da bi to bila obveza teh [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]],da tisti, ki dejansko podpira kulturo, lahko plača polno ceno. Hvala.
Hvala. Besedo za dopolnitev odgovora ima minister.
Bom nadaljeval z malo bolj natančnimi podatki za ljubljansko Dramo. V letu 2012 je bilo izdanih 54 tisoč 966 vstopnic, od tega prodanih 37 tisoč 809, približno v tem razmerju, kot ste povedali, je bilo verjetno tudi leto kasneje. Delež brezplačnih vstopnic torej znaša v ljubljanski Drami 31,2 %. Tu je ta odstotek na prvi pogled tudi mene, moram reči, presenetil, vendar je zanimiva struktura teh brezplačnih vstopnic, ki na nek način odraža tudi določeno marketinško strategijo ljubljanske Drame. Namreč, promocijske vstopnice, to so vstopnice, ki so vezane na vabila in na akreditacijo, vstopnice za goste iz tujine, direktorje, umetniške sodelavce gledališč in tako naprej, različnih festivalov, kritike in tako naprej, da ne razlagam, znašajo približno 6 % teh brezplačnih vstopnic. Potem so službene vstopnice, vstopnice za koproducente, za vse sodelujoče pri uprizoritvah, zaposlene v SNG Drama in tako naprej – znašajo 7 %. Potem so študijske vstopnice, ki se nanašajo zlasti na študente AGRFT – normalno, tu gre za neko naravno povezavo –, znašajo 5 %. In potem so preostale brezplačne vstopnice, ki vključujejo zlasti ranljive skupine. Drama ima, denimo, zelo zanimiva partnerstva z Altro, Društvom onkoloških bolnikov, Zvezo paraplegikov Slovenije, Upom, Vito, Društvom za preventivno delo, SOS telefonom, Šentom, Ozaro in tako naprej. Zanimivo pa je, da ima precej drugačno strategijo glede brezplačnih vstopnic pa Cankarjev dom. Cankarjev dom je denimo v letu 2012 za 852 izvedenih prireditev kulturno-umetniškega programa prodal 198 tisoč 711 vstopnic, izdanih brezplačnih vstopnic pa je znašalo nekaj več kot 14 tisoč, povprečno približno 17 na prireditev, kar pomeni v celotnem deležu izdanih vstopnic 4,1 %. Tudi tukaj je zanimiva struktura, velik del teh vstopnic, 23,8%, je namenjenih novinarjem in fotoreporterjem, 38 %, to je največji del, so dobili koproducenti in soorganizatorji prireditev, potem pa so učitelji, pokrovitelji in tako naprej. Podatki, ki sem jih navedel, pričajo, da so odjemalci brezplačnih vstopnic večinoma tisti, ki delujejo znotraj polja kulture, polja medijev in jo bodisi soustvarjajo ali o njej poročajo. To pomeni, da nek prizor, ki ste opisali, v katerem zatemnjena vozila na predstave vozijo eminentne goste, nekako ne drži. Jaz bi si pravzaprav želel čim več eminentnih gostov tako s področja politike v kulturnih institucijah in upam, da se bo to tudi dogajalo v prihodnje. Hvala.
Hvala. Lahko zaključimo z vprašanjem? [[Da.]] Naslednje vprašanje bo postavila gospa Jasmina Opec, Slovenska ljudska stranka, ministru za finance, ki opravlja tekoče posle, dr. Urošu Čuferju. Izvolite, gospa Opec.
Hvala lepa. Spoštovani minister! V letu 2006 je Slovenija modernizirala takrat že zelo zastarelo dohodninsko zakonodajo, pri tem pa spremenila tudi načelo obdavčevanja iz teritorialnega dohodka v svetovni dohodek. Pri tem je bila takrat storjena ključna napaka, saj se ni upoštevalo specifične situacije v Slovenji glede na precej različne davčne režime v sosednjih državah. Ker so nižji in srednji dohodki v nekaterih sosednjih državah, še posebej velja to za Avstrijo, v primerjavi s Slovenijo precej nižje obdavčeni, so doplačila za delovne migrante v Sloveniji zelo visoka. Kaj kmalu po tej spremembi je tako začelo prihajati do visokih doplačil v Sloveniji. Rešitev se je začela hitro iskati in začasno je bila takrat najdena v posebni davčni olajšavi za delavce migrante. Vsi akterji so se takrat zavedali, da gre za začasno rešitev in da bo treba najti neko boljšo trajno rešitev. Leta 2012 je Ministrstvo za finance, takrat je bil minister dr. Janez Šušteršič, želelo odpraviti omenjeno olajšavo, vendar je tudi takrat na zahtevo Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke minister prisluhnil našim argumentom in sporni člen o odpravi olajšave umaknil. Leta 2013 je Ustavno sodišče posebno davčno olajšavo za delovne migrante razglasilo za neustavno. Ob tem lahko rečemo, da se na ministrstvu niste potrudili, da bi poiskali ustrezno argumentacijo, zakaj to posebno davčno olajšavo ohraniti v veljavi. Tudi po tej odločitvi Ustavnega sodišča ni bilo nekaj posebnega truda, da bi se poiskalo neko bolj ugodno rešitev za delavce migrante, da ne bi doplačevali tolikšnega zneska. Tako je kljub našim amandmajem takrat na Odboru za finance z novelo Zakona o dohodnini vaša koalicija davčno olajšavo za delavce migrante odpravila. Z odpravo olajšave pa se tem delavcem migrantom izjemno poslabša sam socialni položaj. Spoštovani minister, sprašujem vas: Ali se na Ministrstvu za finance pripravljajo kakršne koli spremembe na področju obdavčitve delavcev migrantov, in če se, v kakšni smeri? Hvala lepa za odgovor.
Hvala. Besedo ima minister dr. Uroš Čufer, izvolite.
Najlepša hvala za to vprašanje. S to tematiko smo seznanjeni, smo se kar nekaj časa okoli tega pogovarjali. Tudi pred kratkim, mislim, da nekje v prvi polovici, upam, da se nisem zdaj zmotil, aprila smo se nekako dobili tudi s predstavniki iz teh regij in se dogovorili, da bomo našli neko rešitev, ki bi jim lahko bila korektna. To ne pomeni, da se bo s tem dalo odpraviti vse težave, in to tudi ne pomeni, da bomo naredili na način, kot je bilo predhodno že enkrat narejeno, da bo potem tudi ustavno sporno in odpravljeno, ampak ta trenutek iščemo neko generalno rešitev, kako pravzaprav te zadeve urediti.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospa Opec. Izvolite.
Hvala lepa. V prvim mesecih letošnjega leta so se delovni emigranti odločiti, da v skladu s svojo legitimno pravico in v skladu z zakonskimi pravili pripravijo shod, na katerem so želeli opozoriti na svojo problematiko, predvsem pa tudi na neposluh vaše vlade pri reševanju njihove situacije. Zaprosili so za vsa potrebna dovoljenja, vendar teh dovoljenj tudi po tednih, ki so minevali, niso dobili. Namesto tega dovoljenja so dobili vaše povabilo takrat na sestanek, ki se je res, kot ste že sami dejali, odvil 16. aprila 2014, in na tistem sestanku ste jim obljubili, da boste v roku dveh tednov pregledali vso problematiko in oblikovali ustrezne rešitve. Danes smo že proti koncu mesecu maja in teh rešitev še ni. Moje vprašanje, minister, za vas je: Ali imate resnično interes najti neko rešitev za te delavce migrante ali pa je takrat bil ta sestanek sklican samo zato, da bi prekinili njihove aktivnosti glede organiziranja samega shoda?
Želite dopolniti odgovor, minister? Imate besedo.
V bistvu, če ne bi imel namena, ne bi rekel.
Hvala. Lahko zaključimo s tem vprašanjem? Ne. Zahteva za razpravo. Gospa Opec, izvolite.
Hvala lepa. Ti ljudje niso sami krivi, da so odšli na delo v sosednje države preko meja, predvsem iz mojega prekmurskega konca, Štajerske, Koroške, Gorenjske, Prlekije. Dejanska nesposobnost Vlade, da ustvari delovna mesta na domačih tleh, mislim, da ste pred letom govorili o 60 tisoč novih delovnih mestih, jih je prisilila, da so svoj eksistenčni problem rešili tako, da so odšli preko meja. Kljub jezikovnim, kulturnim in drugim razlikam, ker so želeli preprosto delati. Mislim, da je treba tem ljudem pomagati, in to čim prej, namesto da jim dejansko otežujemo življenje. V skladu z 246. členom Poslovnika Državnega zbora predlagam, da se o mojem vprašanju opravi splošna razprava, ker očitno moramo vsi skupaj združiti moči, da najdemo rešitev za te ljudi, ker rešitve po mojem mnenju obstajajo. Nismo izčrpali še vseh rešitev, med drugim lahko vpeljemo nazaj olajšavo za migrante ob razumnih in stvarnih razlogih, kakor jih je imenovalo Ustavno sodišče. Lahko izenačimo davčne olajšave in davčne stopnje po našem in avstrijskem zakonu. Prav tako Ustavno sodišče dopušča možnost posebne olajšave, vendar v pravilni argumentacijo, morda skozi neke socialne politiko o pomoči ogroženim območjem z visoko brezposelnostjo in podobno. Lahko bi tudi proučili možnosti, kjer bi dnevne delovne migrante z davčnega vidika obravnavali enako kot diplomate v tujini, delavce na ladjah, naše uradnike v Evropski uniji. Pravim, da rešitve vedno obstajajo, samo voljo je treba poiskati. Hvala lepa.
Hvala. O vašem predlogu za razpravo bo Državni zbor odločil jutri, v torek, 20. maja 2014, v okviru glasovanj. Prehajamo pa na naslednje vprašanje, ki ga bo postavil Zvonko Černač, Slovenske demokratska stranka, ministru za kmetijstvo in okolje, ki opravlja tekoče posle, mag. Dejanu Židanu. Izvolite, gospod Černač.
Hvala še enkrat. Moje vprašanje ministru Židanu se nanaša na porabo kohezijskih sredstev evropskega denarja sedanje finančne perspektive, kjer so se pod njegovim ministrovanjem in pod vlado Alenke Bratušek zgodile določene blokade. Bila je prižgana rdeča luč za zaustavitev nekaterih projektov s področja vodooskrbe. Vemo, da bo čista pitna voda v prihodnosti postala strateška surovina, pomembnejša od nafte. Zaradi tega je razumljiva skrb za varovanje vodnih virov, virov čiste pitne vode in seveda tudi skrb, da ta voda ostane v javni lasti. Tega pa seveda ni mogoče zagotoviti samo z deklaratornim zavzemanjem za to, z vpisom neke pravice v ustavo, ker nam to ne bo nič pomagalo, pač pa predvsem s finančno podpro projektom vodooskrbe na številnih območjih v Republiki Sloveniji, katerih cilj je prenova vodovodnih sistemov. Med njimi je tudi projekt z območja, s katerega sam izhajam, iz Pivške doline, ki pomeni na nek način tudi strateško rezervo za vodooskrbo Obale za prihodnje. V okviru tako imenovanega overcommitmenta je druga Janševa vlada umestila v financiranje iz evropskih sredstev sedanje finančne perspektive številne projekte vodooskrbe, pod sedanjo vlado pa je bila za realizacijo prižgana rdeča luč, kljub temu da imajo vsi ti projekti pridobljeno vso dokumentacijo, tako gradbena dovoljenja kot tudi izbrane izvajalce že več kot pol leta oziroma skoraj leto dni; da nastaja dodatna škoda – o tem sem ministra spraševal v poslanskem vprašanju 28. 3. letos in namesto zelene luči je bila po tem vprašanju prižgana rdeča luč, projekti so bili ustavljeni oziroma občine so dobile negativne odločbe. Poslanska skupina je, kot veste, zahtevala izredno sejo Državnega zbora, ki je bila tudi opravljena 29. aprila, in na tej seji so bila sprejeta številna priporočila Vladi, tudi ministru, v smislu, da se ti projekti vseeno izvedejo, se pravi, da se prižge zelena luč, da se na ta način zagotovi ustrezno črpanje sredstev sedanje finančne perspektive, ker v nasprotnem grozi, da bodo na eni strani ostala sredstva neporabljena, na drugi strani pa neizvedeni številni projekti. Denar je, podpisanih je šele 94 % pogodb, nemogoče je, da bi v dobrem letu dni porabili 56 % denarja, kajti v šestih letih je bilo porabljenih komaj 44 % sredstev. Zaradi tega je nerazumljivo, zakaj te odločitve ni. Izkoriščam to priložnost, da ministra ponovno vprašam, ker je že skoraj mesec dni od tega, kar so bila ta priporočila v Državnemu zboru sprejeta: Kaj se dogaja? Zakaj odločitve ni, ker se z vsakim dnem otežuje izvedba teh projektov? Sprašujem pa tudi: Kdo bo odgovoren na koncu za izgubo tega denarja? Kdo bo odgovoren za projekte, ki ne bodo realizirani, če odločitve ne bo v najkrajšem času? Glede na to, da je minister danes odsoten, prosim za odgovor na naslednji seji oziroma še več, bil bi zelo zadovoljen, če bi bila zelena luč do takrat za te projekte že prižgana.
Hvala. Z vašim predlogom bom uvrstil to vprašanje na naslednjo redno sejo. Prehajamo na naslednje vprašanje, in sicer gospod Jože Tanko, Slovenska demokratska stranka, bo postavil vprašanje ministru za kmetijstvo in okolje, ki opravlja tekoče posle, mag. Dejanu Židanu. Izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo. Ribniško-kočevsko območje, Notranjska, deli Primorske so pač območja, na katerih srečujemo nevarne zveri, v zadnjem času se ukvarjamo predvsem s problemi, povezanimi z medvedi, in v zadnjem času tudi z volkom. Volčja krdela se klatijo zadnje čase prav blizu naselij, v okolici Sodražice prihajajo zveri prav do hiš in zelo razumljivo so reakcije tako občanov, ki so preplašeni, kot tudi lokalnih oblasti. Zaznanih je nekaj napadov na živali, vendar, glede na to, da krdela volkov prihaja do naselja, se predvsem postavlja ali pa še posebej postavlja vprašanje varnosti prebivalcev. Odzivi ministrstva na pozive občanov so zelo neobičajni, sklicujejo se na neko statistiko, da napadi volka niso pogosti, zlasti v zadnjih sto letih ni zgodil nobeden napad, vendar vedeti moramo, da krdelo volkov ne izbira, to je skupina, ki je zelo napadalna, agresivna in se ne ustavi pred človekom. Napade mnogo večje živali, recimo tudi nekaj stokilogramsko govedo, in glede na to, da prihaja tudi bližje naselij, pa obstaja tudi posebna nevarnost za ljudi. Glede na to, da statistika ne rešuje varnosti, sprašujem ministra: Kaj bodo storili, kaj bo storilo ministrstvo, zato da se bodo ti varnostni ukrepi sprejeli? Kateri so tisti ukrepi, ki jih namerava ministrstvo sprejeti ob tem množičnem pojavu te volčje nevarnosti? Glede na to, da ministra ni, pričakujem na naslednji seji ustni odgovor. Hvala lepa.
Hvala. V skladu z vašim predlogom bom uvrstil to vprašanje na naslednjo redno sejo. Prehajamo na naslednje vprašanje, in sicer ga bo postavil gospod Borut Ambrožič ministru za pravosodje, ki opravlja tekoče posle, doktorju Senku Pličaniču. Izvolite, gospod Ambrožič.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Ministru želim zastaviti vprašanje, in sicer kar na začetku: V kakšni fazi je uresničitev vaše napovedi ob nastopu funkcije ministra, da bodo sodbe vseh slovenskih sodišč javno objavljene in omogočile laični in strokovni javnosti boljši vpogled v pomen zakonskih določb? Če dovolite, bi v obrazložitvi bolj zaradi javne obveščenosti kot pa zaradi poznavanja tematike, ki vam je sigurno poznana, omenil par dejstev, ki so pač povezana s tem vprašanjem. Kljub temu da velja vsaka sodba za javno listino, niso vse javno objavljene, lahko pa bi rekli, da z objavo obvelja resnično to, kar velja v njej, razen če se dokaže nasprotno. Dosedanja praksa v Sloveniji temelji na tem, da se objavijo samo določeni primeri za sodno prakso ali ob posebej izraženem pravnem interesu. Tako so trenutno objavljene na spletu tudi s pomočjo portala IUS-INFO samo tiste zadeve, ki so pomembne za neko enotno odločanje v podobnih zadevah. Zakon o kazenskem postopku določa, da mora imeti sodba uvod, izrek in obrazložitev, osebni podatki v sodbi pa sicer niso javni, zato bi lahko razpošiljanje takih podatkov naokrog vodilo tudi v odškodninski zahtevek tistega, ki se počuti prizadetega. Pravnomočna sodba ima lastnost javne listine, kar pomeni, da se lahko vsak opre na to, da je ta sodba resnična in da kar piše v izreku sodbe, tudi resnično drži. Tudi same sodne obravnave, kot verjetno vemo, so javne, pri čemer se sodbe izrekajo javno, izjema tega zapisanega pravila pa določa zakon. Pravica do javnosti sojenja je torej v prvi vrsti namenjena uresničevanju pravice do poštenega sojenja. Posredno zato tudi menim, da bi javna objava sodb na vseh nivojih, ne samo na najvišjih, pomenila nek transparenten pristop, ki pa ga današnja tehnologija po mnenju mnogih že zdaj omogoča. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem ministru doktorju Senku Pličaniču.
Hvala, spoštovani gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani gospod Ambrožič! Res je, da je z objavljanjem sodb stanje približno takšno, kot ste opisali. Kot sem že povedal na začetku tega mandata, sem imel v načrtu spremeniti to ureditev; to ureditev sem nameraval spremeniti s spremembo sodnega reda. Namreč, ta je posebne vrste podzakonski akt v katerem so ta vprašanja, lahko bi rekel, bolj tehnične narave v razmerju do nekih bolj pomembnih, ki jih zakonodaja ureja, urejena. Povedal bom, kakšen je bil moj načrt, kako bi spremenil javnost sodb, torej objave sodb slovenskih sodišč. Hkrati pa že zdaj lahko napovem, da mi to na žalost ne bo uspelo, ker pač zdaj imam omejene pristojnosti. Sem pa prepričan, da bo moj naslednik nadaljeval v tej isti smeri, ker je to nekaj, kar je dobro za vse, in mislim, da tu nobenih kakšnih hudih razhajanj med različnimi političnimi strankami ne bi smeli biti. Torej tisto, kar sem nameraval, je, da bi bile javno objavljene vse sodbe slovenskih sodišč, ne tako kot zdaj, samo Vrhovnega in višjih, torej tudi okrožnih in okrajnih, da bi tudi laični javnosti bilo jasno, kdo je tisti, ki je bil sodnik v nekem konkretnem primeru, kar je zdaj sicer jasno profesionalcem, laični javnosti pa ne, in želel sem tudi spremeniti sodni red tako, da bi ta predpisoval bolj natančno kot doslej strukturo sodb, kakšna mora biti obrazložitev sodbe – mislim na obrazložitev sodbe, strukturo obrazložitve sodbe –, da bi ta bolj sledila strukturi, kot jo uporablja praktično že ves čas Ustavno sodišče Republike Slovenije. Namreč, to je nek vzor, kako bi po mojem mnenju morale biti strukturirane tudi obrazložitve sodb rednega sodstva, torej okrožnih in okrajnih sodišč, višjega in Vrhovnega sodišča. Te spremembe so bile mišljene, kot rečeno, s spremembo sodnega reda, ker to ne zahteva posega v zakonodajo, ker sem pa hkrati nameraval spremeniti tudi zakonodajo, tukaj mislim na zakona o sodiščih in sodniški službi, v smeri večje odgovornosti sodnikov, večje transparentnosti in podobno, kot sem večkrat že napovedal, tu sem želel to nekako v paketu skupaj s spremembo sodnega reda v neki tretji fazi, ki bi sledila temu, kar smo že naredili do zdaj in kar je parlament tudi potrdil in sprejel. Žal pač tega v tem mandatu ne bo mogel speljati. To bi bil na kratko odgovor na vaše vprašanje.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospod Ambrožič. Izvolite.
Hvala za ponujeni odgovor. Rekel bi, da ste kronološko lepo našteli in upam, da bo mogoče tudi kdo, ki bo ta magnetogram prebiral kot vaš naslednik, pa naslednja sestava Državnega zbora, to tudi upošteval, ker kot rečeno, je interes javnosti, ne samo pravni interes, velik, konec koncev tudi transparentnost zahteva takšno rešitev. Me pa zanima, mogoče kot neko podvprašanje, ker sam pri pripravi obrazložitve tega vprašanja nisem zasledil: Kakšne so ureditve s tega področja v nekaterih državah Evropske unije? Ali imata, recimo, sosednji Avstrija ali Italija morebiti to že postavljeno na kakšnem nacionalnem portalu? Če mogoče veste odgovor, bi bil hvaležen. Hvala.
Hvala. Besedo za dopolnitev odgovora ima minister.
Večina držav članic Evropske unije, pa tudi če pogledamo širše, Amerika, imajo to tako urejeno. To je tudi eden od razlogov, zaradi katerega, mislim, da temu še ni, ne bi ali pa ne bo nihče nasprotoval, da je tudi v Sloveniji tako. Tisto, kar sem pozabil prej omeniti; seveda ta javnost, v smeri kot sem jo opisal, ne bi v ničemer posegala v varstvo osebnih podatkov, to bi moralo biti zagotovljeno in tudi to imamo predvideno, kako bi to zagotovili, torej tudi pri sodbah, recimo, okrajnih in okrožnih sodišč, ki še niso pravnomočne. Konkretno za Avstrijo zdaj ne morem iz rokava stresti, ali je to natančno tako, kot smo nameravali tukaj, ampak lahko pa povem, da v večini držav članic ni nobene dileme glede tega, da so vse sodbe javne, da se točno ve, kateri sodniki so avtorji teh sodb, in da so te dostopne za uporabo informacijske tehnologije, torej običajno preko spleta.
Hvala. S tem zaključujemo s tem vprašanjem in prehajamo na naslednjega, ki ga postavila gospa Sonja Ramšak, Slovenska demokratska stranka, ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki opravlja tekoče posle, dr. Anji Kopač Mrak. Izvolite, gospa Ramšak.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Minister, poslanke in poslanci, ministrica v odsotnosti! Vem, da je opravičeno odsotna, pa kljub temu bi rada postavila naslednje poslansko vprašanje: Ali boste v skladu s sprejetim normativnim delovnim programom Vlade Republike Slovenije za leto 2014 do 17. 6. 2014 predložili v obravnavo zakon o dolgotrajni oskrbi, zavarovanju za dolgotrajno oskrbo in osebni asistenci? Namreč, očitno tudi v tem sklicu Državnega zbora ne bomo opravili domače naloge, da bi sprejeli ta zakon. Konvencija o pravicah invalidov določa, da države pogodbenice priznavajo enako pravico vsem invalidom, da živijo v skupnosti in enako kot drugi odločajo ter sprejemajo učinkovite in ustrezne ukrepe, ki jim omogočajo polno uživanje te pravice ter polno vključenost v skupnost ter sodelovanje v njej. Poleg tega pa, da se jim zagotavlja, da imajo enake možnosti, da izberejo stalno prebivališče, se odločijo, kje in s kom bodo živeli, in da imajo dostop do različnih storitev na domu ter bivalnih in drugih podpornih storitev skupnosti, vključno z osebno asistenco. Naj ob tem tudi spomnim, da je v letu 2012 skupina več kot 5 tisoč volivk in volivcev vložila Predlog zakona o osebni asistenci. Ta žal kljub zelo veliki podpori in zelo vsebinski razpravi, tako javni razpravi kot pa na sami seji matičnega odbora, ni dobil podpore predvsem s tega vidika, ker je bilo kar precej pripomb tudi s strani Zakonodajno-pravne službe, bila pa je dana zaveza in sprejet sklep, da se apelira na Vlado, da ta zakon čim prej pripravi in da ga da v zakonodajni postopek. Zato tudi moje vprašanje ministrici za delo, družino in socialne zadeve ter enake možnosti. Hvala.
Vztrajate pri ustnem odgovoru? Prosim, če za magnetogram [[…]]
Se opravičujem, zaradi odsotnosti ministrice kljub temu prosim, da v skladu s Poslovnikom Državnega zbora ministrica odgovori na to vprašanje na naslednji seji Državnega zbora. Hvala.
Hvala. Na podlagi vašega predloga bom uvrstil to vprašanje na naslednjo redno sejo. Gospod Danijel Krivec, Slovenska demokratska stranka, bo postavil vprašanje ministru za finance, ki opravlja tekoče posle, dr. Urošu Čuferju. Izvolite, gospod Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lep pozdrav ministroma! Spoštovanega ministra Uroša Čuferja sprašujem: Ali bo elektrodistribucijskim podjetjem omogočil neizplačilo dividend iz naslova doseženega dobička iz poslovanja v naslednjih dveh poslovnih letih oziroma vsaj v letošnjem letu? To vprašanje se na nek način navezuje tudi na predhodno, kjer smo postavljali vprašanje glede refundacij, ki so bile iz naslova interventnega zakona namenjena tudi neposredno za pokrivanje stroškov, ki so jih elektrodistribucijska podjetja imela pri odpravljanju posledic naravne nesreče po žledu konec januarja in v začetku februarja. V tem trenutku je jasno, da so marsikatera od teh elektrodistribucijskih podjetij v likvidnostnih težavah in bi jim neomogočanje tega izplačila dividend vseeno v poslovnem smislu veliko pomagalo. Pa še drugi moment je. Glede na to, da vsa elektrodistribucijska podjetja niso bila v enakih težavah, bi bilo s strani ministrstva smiselno opredeliti in na nek način tudi postaviti nek kriterij, katerim podjetjem na nek način omogočiti, da se omeji izplačilo dividend in s tem omogoči tudi kvaliteten likvidnostni tok samega poslovanja, kajti niso bila vsa elektrodistribucijska podjetja v enakem položaju pri odpravljanju teh posledic havarije po žledu. Zato sprašujem ministra: Ali razmišljajo v tej smeri glede na to, da so vsa elektrodistribucijska podjetja v večinski lasti države oziroma Soda in ima država tudi možnost, da se do neke mere lahko odpove izplačilu dividend, predvsem v tistih podjetjih, ki so imele s havarijo zelo velike stroške in jih še vedno tudi imajo? Seveda v izogib najemanju kreditov.
Hvala. Besedo dajem ministru dr. Urošu Čuferju, izvolite.
Najlepša hvala. Naše razmišljanje gre pravzaprav v smeri, da se dividende izplačajo, je pa res, da je dokončna odločitev v pristojnosti Soda, ki s kapitalskimi naložbami, med drugimi tudi z elektro distribucijami, upravlja. Kar se tiče žleda in elektro distribucij. V bistvu je treba povedati, da so ta podjetja v relativno dobrem stanju, tako kapitalskem kot po denarnem toku, relativno malo zadolžena in da njihova bilanca omogoča, da lahko tudi odpravo posledic žleda se pelje direktno in ne preko državnega proračuna. Zaradi tega se vsaj jaz zelo nagibam v to smer, da lahko to zagotovijo sami. Smo šli pa pri tej stvari nasproti tako, da smo se z EIB dogovorili, da lahko dobijo posebej ugodna posojila za odpravo teh posledic, ki so boljša kot običajni normalni komercialni pogoji, in so izključno temu namenjeni. Tako lahko tukaj notri to več kot nadoknadijo.
Hvala. Zahtevo za dopolnitev odgovora ima gospod Krivec. Izvolite.
Zahvaljujem se za ta del odgovora. Mislim, da je korektno povedano, v kateri smeri razmišlja država, ker ni se treba skrivati, da je Sod izključni upravljavec, ampak še vedno ima tudi država nek vpliv. Vendar bi vseeno opozoril na dejstvo, da se bodo v tem primeru nekatera od elektrodistribucijskih podjetij, glede na svoj potencial poslovnega portfelja, morale bolj zadolževati. Ne vem, če je to ravno v interesu države, pa tudi ne vem, če je to korektno in fer do tistih elektrodistribucijskih podjetij, ki so ravno tako v državni lasti, ki pa so imela zaradi okoliščine bistveno, bistveno več škode na svojih napravah, ki so sicer zavarovane, vendar so imela bistveno več neposrednih intervencij, ki jih ne bodo mogle pokriti in jih glede na vaše izvajanje pokrivali iz naslova zadolževanja, kar bo v nadaljevanju lahko pomenilo težji položaj na trgu in na nek način tudi lažjo možnost, da se te distribucijske enote začne združevati, ker bo razlog to, da slabo poslujejo, v primerjavi z neko distribucijsko enoto v tej državi, ki je v tem trenutku imela sorazmerno malo težav s havarijo in bo v nekem danem trenutku na nek način privilegirana. Mislim, da naloga države ni, da pusti v težavah v danem trenutku neko svojo družbo, ki ni po svoji krivdi prišla v tako težak položaj. Zato apeliram in sprašujem: Ali v tej smeri ministrstvo razmišlja, da bi to vsaj v nekem razumnem odstotku vseeno lahko vplivalo na to izplačilo dividend?
Hvala. Želite dopolniti odgovor, minister? Imate besedo.
Ne, ne bi nič kaj posebnega dopolnil, razen mogoče to, da omenim še to dejstvo, da so poleg države preko Soda so v lastništvo vključeni tudi manjšinski deleži in imajo tudi oni določeno besedo pri dokončni odločitvi, kar se tiče izplačila dividend.
Hvala. Smo zaključili z vprašanjem? Ne. Zahteva za razpravo, gospod Krivec, izvolite.
Hvala za besedo še enkrat. V skladu s poslovnikom predlagam, da se o odgovoru ministra, ki za mene ni bil odgovor, kajti mislim, da so to resna vprašanja in z odgovori nisem zadovoljen, opravi razpravo. Rad bi še enkrat poudaril, da so bila vsaj nekatera izmed distribucijskih podjetij v tej naravni nesreči bistveno bolj prizadeta in ni korektno, da država iz vseh podjetij na enak način odvzame svoje deleže in s tem postavi nekatera podjetja v podrejen položaj vizavi drugih. Mislim, da naloga države ni, da svoja podjetja na nek način sili v zadolževanje in s tem v slabši položaj na trgu. Zato predlagam, da se o tem vseeno opravi razpravo.
Hvala. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal jutri, v torek, 20. maja 2014, v okviru glasovanj. Prehajamo na naslednje vprašanje, mag. Majda Potrata, Socialni demokrati, bo postavila vprašanje ministru za zunanje zadeve, ki opravlja tekoče posle, Karlu Erjavcu.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ker je gospod minister odsoten, pričakujem pisni odgovor na vprašanje, ki ga zastavljam. To vprašanje pa se nanaša na dogodek 6. maja letos na Dunaju, ko je na 124. seji Odbor ministrov razpravljal o poročilu, objavljenem sicer sredi aprila letos. Tedaj je namreč generalni sekretar Sveta Evrope Thorgbjörn Jagland objavil poročilo o stanju demokracije, človekovih pravic in vladavine prava v Evropi. V njem ugotavlja, da v Evropi prihaja do resnih kršitev človekovih pravic, vključno s korupcijo, trgovanjem z ljudmi, rasizmom in diskriminacijo. Generalni sekretar je celo izjavil, da se je Evropa znašla v največji krizi človekovih pravic po hladni vojni. Zato se mi zdi zelo pomembno, da bi na to sprejeto poročilo, ki ga je Odbor ministrov Sveta Evrope obravnaval in sprejel, reagirali tudi v Državnem zboru. Namreč, vsaki članici Sveta Evrope, 47 jih je, je bilo že novembra lani posredovano obvestilo o treh najbolj perečih kršitvah človekovih pravic v omenjeni državi in dano ji je bilo na voljo, da se na te tri kršitve tudi odzove. Zato me seveda zanima: Katera so tri najbolj pereča področja v poročilu o stanju demokracije, človekovih pravic in vladavine prava v Evropi navedena za Slovenijo in kako je nanje odgovorila? Slovenija se je sicer v tem trenutku prav tako 6. maja znašla v položaju, ko mora pripraviti 3. periodično poročilo Slovenije po Mednarodnem paktu o državljanskih in političnih pravicah. Se pravi, da bo imela kar dosti opravka s temeljnimi človekovimi pravicami. Naj pa omenim, da je nabor teh kršitev kar precejšen, vsaj deset je takšnih, ki jih je vredno omeniti. Med njimi je zagotovo v devetintridesetih državah mogoče zaznati etnično diskriminacijo, razmere v zaporih je v tridesetih državah in tako naprej, korupcijo v šestindvajsetih – in bi našli marsikaj takšnega, kar je verjetno znano kot kršitev tudi pri nas in zato me seveda zanima vprašanje, ki sem ga ministru zastavila in na katerega pričakujem pisni odgovor. Hvala.
Hvala tudi vam. V skladu z vašim predlogom bomo vprašanje takoj posredovali ministru, na katerega mora odgovoriti v tridesetih dneh. Prehajamo pa na naslednje vprašanje, ki ga bo postavil gospod Franc Breznik, Slovenska demokratska stranka, ministru za kmetijstvo in okolje, ki opravlja tekoče posle, mag. Dejanu Židanu. Izvolite, gospod Breznik.
Gospod predsednik, najlepša hvala. Lahko rečem, da ponovno tudi ministru Židanu postavljam zelo pereče poslansko vprašanje na temo celovite oskrbe severovzhodne Slovenijo s pitno vodo. Naj še enkrat ponovim nekaj znanih dejstev: leta 2008 je dvanajst slovenskogoriških občin, skupaj z občino Maribor, podpisalo projekt Celovita oskrba severovzhodne Slovenijo s pitno vodo. Projekt je vsaj na začetku naletel na nekatere težave, ker vemo, da so nekatera gradbena podjetja šla v prisilne poravnave in stečajne postopke, ampak projekt je nekako po tem sklenil nove pogodbe z novimi izvajalci in projekt se izteka in se je lansko leto uspešno zaključil. Na žalost naj povem tudi, da je bil projekt sofinanciran iz Kohezijskega sklada, to je iz evropskega kohezijskega sklada, v vrednosti 59 %, občine so participirala 27 % in država preko državnega proračuna 14 % za ta projekt. Projekt je bil nujno potreben, nujno je bil potreben z vidika tega, da je ta infrastruktura tega vodovoda bila stara več kot štirideset let, šlo je tudi za mnoge širitve, sama infrastruktura je bila zgrajena iz izredno nekvalitetnih materialov, večkrat so bile tudi vgrajene azbestne cevi. Moram priznati tudi potrebe gospodarstva novih industrijskih con na temu območju so botrovale k temu, da potrebujejo večje priključne pritoke vode, primer je morebitna izgradnja termalnega kopališča Benedikt, kjer potrebuje morebitni investitor približno dvaindvajset litrov na sekundo pretoka. Tako je bil projekt nujno potreben in na žalost moram priznati, da so te občine nekako projekt uspešno zaključile in so ga tudi vodile, občina Lenart je imela pooblastilo vseh teh občin za projekt o vodi. Do danes te občine iz državnega proračuna niso dobile participiranih teh 14 %. Teh 14 % znaša približno pet milijonov evrov in v času ministra Židana ni bila plačana tem občinam niti ena situacija. Predvsem gre za občine, ki jih sam zastopam, ki so izredno revne. Bile so deprivilegirane v vsem obdobju, tudi v prejšnji državi. Gre predvsem za občini Lenart, Benedikt, gre za občine Cerkvenjak, Sveto Ano, Sveti Jurij in Sveto Trojico. Gre za teh pet, šest občin bivših slovenskogoriških občin in še za šest občin, ki so dodatno v Slovenskih goricah. Zato ponovno sprašujem ministra Židana, ker je obljubil na prejšnji seji, da bo nekako poskušal narediti, da v temu trenutku imam informacijo od županov, da ni naredil ničesar. Izteka se mandat, država dolguje [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]in še enkrat mu postavljam poslansko vprašanje: Kdaj bo njegovo ministrstvo vrnilo denar tem manjšim slovenskogoriškim občinam? Najlepša hvala za morebitni odgovor, minister Židan. Hvala lepa.
Če sem prav razumel, gospod Breznik, pričakujete ustni odgovor?
Da, če bo prišlo do naslednje seje, pričakujem ustni odgovor, če pa te seje ne bo več v temu sklicu, pa potem pač pisni odgovor, če je mogoče.
Potem bom v skladu s programom dela Državnega zbora napovedal, da bo prišlo do ustnega odgovora na prvi redni seji.
Najlepša hvala, gospod predsednik.
In še zadnje vprašanje, ki ga bo postavila gospa Aleksandra Osterman, Pozitivna Slovenija, ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo, ki opravlja tekoče posle, Metodu Dragonji. Izvolite, gospa Osterman.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Ker je minister Metod Dragonja iz opravičljivih razlogov odsoten, bom vseeno postavila vprašanje. Želim pa, če bo prišlo do naslednje seje Državnega zbora, prejeti ustni odgovor, v nasprotnem pa pisni odgovor. Minister Dragonja je na zaslišanju pred Odborom za gospodarstvo prepoznal izjemen lesni potencial Kočevske, na kar sem ga tudi sama opozorila, hkrati pa je v enem izmed prvih intervjujev poudaril, da želi izpeljati dva projekta na področju lesne industrije; in sicer enega v Bohinju, drugega pa na Kočevskem. Na Kočevskem so naravni pogoji za to najboljši, saj gre za eno najbolj gozdnatih področij v Sloveniji, če ne celo v Evropi. Minister Dragonja je tudi v sklopu Vlade obiskal kočevsko regijo, in to 14. aprila na regijskem obisku Pozitivne Slovenije na Kočevskem, kjer se je podrobneje seznanil s potenciali lesne industrije. Obiskal je kar nekaj podjetij, kise ukvarjajo z lesno predelovalno industrijo in zatrdil je, da se bosta skupaj z ministrom za okolje in prostor potrudila, da bi lesnopredelovalno-gozdarsko verigo uredila in skozi njo ustvarila prepotrebna delovna mesta. Za enega izmed kandidatov, ki bi prevzel vlogo državnega podjetja za gozdarjenje z lesom v vsej državi, pa je označil znano kočevsko podjetje, ki se ukvarja z lesnopredelovalno industrijo in zaposluje okoli 180 ljudi. Zaradi tega vsega navedenega želim spoštovanega ministra vprašati in mu postavljam vprašanje: Kateri so konkretni načrti Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo na Kočevskem? Tudi sam minister, minister za gospodarstvo Metod Dragonja, je prepoznal prepotrebna delovna mesta v kočevski regiji in tudi se strinjava, da je Kočevska po osamosvojitvi doživela pravi gospodarski genocid. Za odgovor se ministru najlepše zahvaljujem. Hvala.
Hvala. V skladu z vašo napovedjo bomo vprašanje uvrstili na naslednjo redno sejo, torej vztrajate pri ustnem odgovoru. S tem ugotavljam, da so vsi, ki so želeli postaviti vprašanje, dobili besedo, zato se predsednici Vlade in ministrom zahvaljujem za podane odgovore. Hkrati pa tudi prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali jutri, v torek, 20. maja 2014, ko bo Državni zbor v okviru glasovanj odločal o predlaganih sklepih. Prekinjam tudi 25. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala in nasvidenje do jutri.