Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 20. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: mag. Bojana Muršič, gospa Suzana Lep Šimenko, gospod Kamal Izidor Shaker, gospod Marjan Dolinšek, dr. Franc Trček, Miha Kordiš, gospod Jernej Vrtovec do 15. ure in gospod Žan Mahnič. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O REŠEVANJU IN PRISILNEM PRENEHANJU BANK PO NUJNEM POSTOPKU. V zvezi s to točko sta bila v zakonodajni postopek vložena dva predloga zakonov, in sicer Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o bančništvu, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Horvatom, in Predlog zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank po nujnem postopku, katerega predlagateljica je Vlada. Odbor za finance in monetarno politiko je v razpravi o navedenih predlogih zakonov odločil, da ju bo obravnaval v skladu s tretjim odstavkom 117. člena Poslovnika Državnega zbora. Hkrati je tudi sklenil, da bo nadaljnji postopek v zvezi s 127. členom Poslovnika Državnega zbora vodil na podlagi predloga zakona, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada po nujnem postopku. V skladu s četrtim odstavkom 117. člena Poslovnika Državnega zbora dajem besedo predlagateljem obeh predlogov zakonov za dopolnilno obrazložitev. Besedo dajem predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance gospe Ireni Sodin.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! S Predlogom zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank se v nacionalni pravni red dokončno prenaša Direktiva o vzpostavitvi okvira za sanacijo in reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij. Dovolite, da vam na kratko predstavim bistvene rešitve. Naloge in pooblastila v zvezi z reševanjem bo izvajala Banka Slovenije. K reševanju banke bo Banka Slovenije pristopila, če banka propada ali bo verjetno propadla, pri tem pa niso podane okoliščine, iz katerih bi izhajalo, da bodo razlogi za propad banke v ustreznem roku verjetno odpravljeni, pri čemer so ukrepi za reševanje potrebni za zaščite javnega interesa. Zelo pomembna so načela reševanja, ki jih Banka Slovenije upošteva pri odločanju o uporabi instrumentov za reševanje. Delničarji banke, ki je v postopku reševanja, prvi krijejo izgube. Za delničarji krijejo izgube banke imetniki kapitalskih instrumentov in nato ostali upniki, in sicer v obratnem prednostnem vrstnem redu kot velja za poplačilo terjatev do subjekta reševanja v običajnem insolventnem postopku. Uprava in višje vodstvo banke se praviloma zamenja. Odgovornost posameznikov in pravnih oseb za propad banke se uveljavlja v skladu s splošnimi pravili pogodbene, odškodninske in kazenske odgovornosti. Nobeden upnik banke ne sme utrpeti večjih izgub, kot bi jih utrpel v primeru, če bi prišlo do prenehanja v skladu z običajnimi insolvenčnimi postopki, in zajamčene vloge so v celoti zaščitene. Z zakonom je velik pomen dan vnaprejšnjemu načrtovanju reševanja banke za primer, da bi prišlo do poslabšanja njenega finančnega stanja iz razlogov na strani banke ali razlogov, na katere banka ne more vplivati. Banka Slovenije bo tako morala za vsako banko vnaprej pripraviti načrt reševanja, v katerem bo predvidela, katere ukrepe za reševanje bi lahko izvedla v banki, če bi ta seveda izpolnjevala pogoje za reševanje. Zakon deluje tudi preventivno, saj določa, da morajo banke stalno zagotavljati kapital in kvalificirane obveznosti najmanj v obsegu, ki ga posamezni banki z upoštevanjem njene velikosti, poslovnega modela in profita tveganja določi Banka Slovenije. Predlog zakona določa pet instrumentov za reševanje banke, pri čemer sta bila instrument odpisa in instrument konverzije kapitalskih instrumentov oziroma kvalificiranih obveznosti v slovenski pravni red že uvedena z novelo Zakona o bančništvu iz novembra leta 2013, Banka Slovenije pa ju je že uporabila pri sanaciji slovenskega bančnega sistema v letih 2013 in 2014. V skladu z direktivo se možnost odpisa ali konverzije širi na vse obveznosti banke, z izjemo obveznosti, ki so v predlogu zakona taksativno našteti. Med drugim so iz možnosti odpisa še naprej vzete zajamčene vloge, torej vloge pri banki do zneska 100 tisoč evrov. Banke bodo morale izvedbo ukrepov za reševanje financirati same, saj bodo v ta namen vplačevale prispevke v enotni sklad za reševanje v višini, ki ga določi enotni odbor za reševanje, pod določenimi pogoji pa se bodo lahko uporabila tudi sredstva sklada za jamstvo vlog. Do uporabe teh sredstev bo prišlo v primeru, če se izguba banke ne bo mogla v celoti pokriti z uporabo instrumentov za reševanje, zlasti z odpisom in konverzijo kapitalskih instrumentov oziroma kvalificiranih obveznosti. Zakon ureja tudi postopek prisilne likvidacije in stečajni postopek banke. Za vodenje postopka prisilne likvidacije je izrecno pristojna Banka Slovenije, pri tem pa sledi cilju, da se poplačajo obveznosti banke do upnikov in zaključi poslovanje banke na urejen in nadzorovan način. V primeru, da bodo po zaključku postopka prisilne likvidacije preostale obveznosti presegale preostala sredstva banke, bo sledil stečaj, ki ga na predlog Banke Slovenije uvede sodišče po pravilih, ki veljajo za običajni insolvenčni postopek. Glede na vse navedeno predlagam, da Predlog zakona o reševanju in prisilnem prenehanju banke podprete. Hvala.
Besedo dajem še predstavniku predlagatelja poslanskega predloga zakona gospodu Jožefu Horvatu.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovana gospa državna sekretarka s sodelavci! Govoril bom in predstavil Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o bančništvu, ki ga je 21. aprila v parlamentarno proceduro predložila Poslanska skupina Nove Slovenije. Dan za tem, torej 22. aprila, smo z zadostnim številom podpisov zahtevali splošno razpravo. Vendar je bila ta splošna razprava utišana, zavrnjena na nedemokratičen, na neetičen, lahko rečem, da tudi na škandalozen način. Vnaprej se opravičujem za morda nekoliko ostre besede, ki bodo danes pri tej točki izrečene s strani naše poslanske skupine. Ugotavljamo, da gre za nedopusten primer utišanja opozicije. Novelo Zakona o bančništvu smo krščanski demokrati vložili, ker si želimo enkrat za vselej preprečiti škodljivo kadriranje v nadzorne svete bank, ki je v preteklosti povzročilo bančne luknje, ki jih moramo s plačili visokih davkov krpati vsi državljani. Zato imamo torej v Sloveniji visoke davke. Glavni cilj, ki ga s predlogom zakona zasledujemo je dolgoročna zagotovitev stabilnosti bančnega sistema, ta pa je pogoj za dobro delovanje finančnega in tudi gospodarskega sistema države. Poleg tega zasledujemo tudi cilj preprečevanja nadaljnjih zlorab pri nadziranju bank, ki so pripeljale do tega, da so milijarde evrov končale neznano kje. Veljavni Zakon o bančništvu že vsebuje določbe, ki opredeljujejo primernost kandidata za člana nadzornega sveta banke. Izkušnje pa kažejo, da so te določbe opredeljene preohlapno in dopuščajo vstop v nadzorni svet tudi popolnoma neprimernim osebam. To želimo preprečiti za vselej. Za dokončno dosego tega cilja je najnujnejša privatizacija slovenskih bank. Poleg tega pa v Novi Sloveniji predlagamo tudi nov kazalnik za ugotovitev primernosti kandidata za člana nadzornega sveta banke. Predlagani dodatni kazalnik ustreznosti kaže delež nedonosnih terjatev v banki, kjer je oseba delovala, torej bila zaposlena, na najpomembnejših mestih. Člani nadzornega sveta banke nikakor ne smejo biti osebe, ki so v preteklosti pri podeljevanju slabih kreditov izkazale podpovprečno delovanje. Pri tem predlagamo primerjavo tako s povprečjem slovenskega bančnega sistema kot tudi s povprečjem sistema evropske monetarne unije. Kazalnik velja za terjatve, ki so nastale v obdobju delovanja osebe na pomembnih položajih v bankah, vendar v časovnem okvirju najmanj dveh in največ deset let njegovega delovanja. Desetletno obdobje utemeljujemo z argumentom opazovanja cikličnosti gospodarstva in s tem bančnega sistema ter oceno stabilnosti njenega poslovanja po predlaganem kriteriju. Čudi nas, kolegice in kolegi, da je identično rešitev v copy-paste obliki v zakonodajni postopek 18 dni za Novo Slovenijo vložila tudi Vlada znotraj zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank. Še bolj pa nas čudi, da Vlada rešitve Nove Slovenije ne podpira. Vladna koalicija je po vložitvi zakona z amandmajem našo rešitev tudi takoj črtala iz svojega zakona ter preprečila splošno razpravo na parlamentarni plenarni seji, o čemer sem že govoril. Očitno se vladni koaliciji o vprašanjih stabilnosti slovenskega bančnega sistema ne zdi vredno opraviti splošne razprave v prvem branju predloga našega zakona, torej novele Zakona o bančništvu, in to kljub temu, da je 10 poslancev splošno razpravo jasno zahtevalo. Koalicija se je požvižgala na poslanske poslovniške pravice in je zato zahtevo za splošno razpravo odvrgla v koš za smeti. Zaradi te poteze vladne koalicije poslanci nismo pravočasno dobili niti mnenja Zakonodajno-pravne službe o našem predlogu zakona, ki nam je bilo ob obravnavi predloga prineseno na klop na seji matičnega delovnega telesa. 48. člen Poslovnika Državnega zbora pa jasno določa, da bi morali mnenje Zakonodajno-pravne službe dobiti vsaj 14 dni pred sejo. To bi se tudi zgodilo, če bi koalicija upoštevala našo zahtevo za splošno razpravo. Popolnoma jasno je, da je vladna koalicija v obravnavi te novele Zakona o bančništvu popolnoma povozila načela demokratičnega zakonodajnega postopka in tako utišala opozicijsko Novo Slovenijo, ki je pri obravnavi ukrepov v bančništvu očitno za nekatere preglasna. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Urški Ban.
Spoštovani predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Odbor je na 25. seji 1. 6. 2016 na podlagi Poslovnika Državnega zbora v okviru iste točke dnevnega reda kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o bančništvu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožefom Horvatom, in Predlog zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank, ki ga je po nujnem postopku Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odbor je bil seznanjen z mnenji Vlade, Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance ter Zakonodajno-pravne službe k obema predlogoma zakonov. V skladu s poslovnikom so amandmaje k Predlogu zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank vložile poslanske skupine koalicije k vrsti členov, Poslanska skupina SDS k petim členom predloga zakona in k enemu členu Poslanska skupina SD. Odbor je v skladu s 117. členom Poslovnika Državnega zbora najprej odločil, da bo oba predloga zakonov obravnaval v okviru iste točke dnevnega reda po določbah Poslovnika o nujnem postopku za sprejetje zakona. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je najprej Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o bančništvu predstavil poslanec Jožef Horvat in nato državna sekretarka na Ministrstvu za finance še glavne rešitve Predloga zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank. Odbor je v skladu s 127. členom Poslovnika Državnega zbora najprej odločil, da bo dopolnjen predlog zakona pripravil na podlagi zakona, ki ga je v obravnavo predložila Vlada, torej na podlagi Predloga zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank. Odbor je opravil razpravo in odločal tudi o vprašanju, ali katerega od členov iz Zakona o bančništvu vključi v vladni predlog zakona, na podlagi katerega bo pripravljen dopolnjen predlog zakona. Državna sekretarka na Ministrstvu za finance je predstavila tudi mnenje Vlade k Zakonu o bančništvu. Pojasnila je, da je predlagano rešitev tega predloga zakona Vlada vključila v Predlog zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank, vendar je kasneje po posvetu z Evropsko centralno banko in Banko Slovenije do omenjene rešitve sprejela negativno stališče, zato teh sprememb ne podpira. V nadaljevanju sta k predloženima zakonoma predstavila svoja mnenja Zakonodajno-pravna služba in predstavnik Državnega sveta. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila obe pisni mnenji službe k predlogoma zakonov. V zvezi z Zakonom o bančništvu je bilo povedano, da je služba podala konkretne pripombe k predlaganemu novemu drugemu in tretjemu odstavku 53. člena Zakona o bančništvu in opozorila, da predlog zakona nima prehodne ureditve. V zvezi s Predlogom zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank pa je bilo obrazloženo, da so pripombe službe upoštevane v vloženih amandmajih, glede nekaterih pripomb pa so bila od Ministrstva za finance prejeta tudi dodatna pojasnila. Predstavnik Državnega sveta je na kratko predstavil obe pisni mnenji komisije, ki predloga obeh zakonov podpira. V nadaljevanju so člani odbora razpravljali predvsem o 268. členu zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank oziroma vprašanju potrebnosti predhodnega licenciranja kandidatov za člane nadzornega sveta bank. Nekateri so menili, da s takim pristopom bistveno posegamo v pravice lastnikov bank, kar je lahko problematično predvsem za tuje lastnike. Temeljna pravica lastnika je, da sam določi, koga bo imenoval za člana nadzornega sveta. Na drugi strani pa se nekateri člani s tem niso strinjali in so licenciranje podprli. V razpravo o tem sta se vključili tudi predstavnici Banke Slovenije, ki sta povedali, da si Banka Slovenije od leta 2004 prizadeva, da bi bilo licenciranje članov nadzornega sveta enako kot licenciranje članov uprav, in v zvezi s tem menijo, da ne gre za poseg v pravice lastnika. Po opravljeni razpravi je odbor sprejel sklep, da se v predlog zakona, na podlagi katerega bo pripravljen dopolnjen predlog zakona, ne vključi nobenega izmed členov iz Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o bančništvu. Odbor je v nadaljevanju opravil drugo obravnavo Predloga zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank, in sicer v predloženem besedilu. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval in sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije k posameznim členom predloga zakona. Odbor ni sprejel amandmajev, ki jih je vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Brezpredmeten je tako postal amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k 268. členu predloga zakona. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Na koncu je odbor tudi smiselno zaključil zakonodajni postopek za Zakon o bančništvu in na podlagi 128. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel sklep, da le-ta ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana sekretarka, poslanke in poslanci! Spoštovani! Pred seboj imamo predlog zakona, ki ga bomo v Poslanski skupini Desus soglasno podprli. Obravnavani zakon v nacionalni pravni red dokončno prenaša Direktivo o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij. Slovenija je zadnja, ki še ni prenesla te direktive. Rok za njeno uveljavitev je potekel že kar nekaj časa nazaj, zato je zakon treba sprejeti čim prej. Zakon poleg nedavno sprejetega novega zakona, ki ureja bančništvo, ter zakona, ki ureja sistem jamstva za vloge, zaključuje prenos pravil in postopkov za vzpostavitev in učinkovito delovanje bančne unije. Pristojnosti za reševanje se podelijo Banki Slovenije kot enotnemu organu za reševanje bank, določajo se pogoji za reševanje bank in načela reševanja, ki jih Banka Slovenije upošteva pri uporabi ukrepov za reševanje. Glede vprašanja predhodnega licenciranja kandidatov za člane nadzornega sveta banke, glede katerega je bilo v obravnavi toliko govora, v Poslanski skupini Desus menimo, da se s takim pristopom bistveno posega v pravice lastnikov banke, kar je lahko problematično predvsem za tuje lastnike. Prepričani smo, da je stvar lastnika, da določi, koga bo imenoval za člane nadzornega sveta. Žal se v Sloveniji skoraj vse vrti okoli največje banke in seveda imamo vsaj milijardo in pol razlogov za to, a vendar zaradi zapletov v primeru imenovanja nadzornikov NLB ne smemo omejevati ostalih lastnikov bank. V Poslanski skupini Desus bomo zakon podprli, saj se bodo tako v naš pravni red dokončno prenesle vse direktive, ki predstavljajo pravni okvir za vzpostavitev bančne unije. Ta predstavlja zagotovilo za varnost in zanesljivost bančnega sektorja ter reševanje bank v težavah, ne da bi pri tem morali uporabiti denar davkoplačevalcev in ob čim manjših posledicah za realno gospodarstvo. Destabilizacija bank in njihovo posledično reševanje z javnim denarjem pa, kot sami vemo, lahko ustvari razmere, v katerih je delovanje socialne države precej onemogočeno. Naj ne bo dvoma, da si v Poslanski skupini Desus tega v bodoče ne želimo, zato bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! Predlog zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank sodi v tako imenovano skupino zakonov, ki urejajo bančno unijo. Konkretno gre za zakon, ki določa pogoje in postopke v primeru reševanja bank, njihovih insolvenčnih postopkov in tudi stečajev. Po nastanku svetovne gospodarske in finančne krize so bile posledice te krize zaznane tako v vsej Evropi kot tudi v Sloveniji in soočeni smo bili s propadi bank in tudi sanacijo bank z javnimi sredstvi. Vse to se je dogajalo iz razloga, ker imajo banke pomemben vpliv na celotno gospodarstvo in tudi na življenje ljudi. Zato tudi države povsod jamčijo za vloge varčevalcev v bankah, saj jih ni mogoče kar tako prepustiti stečajnim postopkom, ne da bi sprožili nenadzorovano domino reakcijo, ki bi pomenila tudi velike težave v gospodarstvu in posledično pri položaju vsakega posameznika. Zato je v tej situaciji vsaka država iskala svoje rešitve, ki so se usklajevale tudi na evropskem nivoju. Iz teh uskladitev je nastala bančna unija, katere namen je celovito regulirati področje delovanja, poslovanja in prenehanja bank na prostoru celotne unije. Ključen namen harmoniziranja zakonodaje je preprečiti, da bi morali banke ponovno reševati samo z davkoplačevalskim denarjem oziroma naj bi bil to zadnji in skrajni izhod. Cilj je, da banke ves čas zagotavljajo zadosten kapital glede na zahtevne postopke, ki jih imajo znotraj podeljevanja kreditov, in s tem tudi prevzem velikih rizikov. Predlog zakona kot eno svojih najpomembnejših rešitev tako prinaša vrstni red poplačila upnikov bank. Prvi krijejo delničarji, nato imetniki kapitalskih instrumentov in nato tudi vsi ostali upniki. Podoben ukrep je bil vpeljan tudi v Sloveniji pri sanaciji naših bank, vendar je ta ukrep v Sloveniji tekel še v času, ko ta zakon ni bil sprejet. V kombinaciji z drugo bančno zakonodajo, usklajeno znotraj Evropske unije, pomeni sprejem zakona tako celovito ureditev področja insolvenčnih postopkov za banke in tudi jasno določitev pravil, po katerih se rešujejo banke v težavah. Zakon smo sprejemali po hibridnem postopku na matičnem odboru, saj zakon v pomembnem delu posega v vsebino Zakona v bančništvu. Zato je postopek potekal skupaj s predlogom novele Zakona o bančništvu, ki ga je vložila Poslanska skupina Nove Slovenije in katerega namen je bil urediti preverjanje primerljivosti kandidatov za bančne nadzornike. Trenutni Zakon o bančništvu namreč predhodno preverjanje zapoveduje le za člane uprave bank, ne pa tudi za člane njihovih nadzornih svetov. Socialni demokrati menimo, da je sprejem tega zakona zato priložnost, da se uredi tudi področje nadzora, in smo zato tudi vložili amandma, s katerim predlagamo predhodno soglasje bančnega regulatorja oziroma Banke Slovenije za vse kandidate za člane nadzornih svetov bank. Gre pa za enak postopek kot že velja za člane uprav bank. Menimo namreč, da so banke dejansko preveč sistemsko pomembne, država pa še vedno jamči za pravilnost njihovega delovanja, zato se nam zdi primerno, da obstaja predhodno sito, s katerim se preveri ustreznost kandidata za to odgovorno delo. Bančni nadzorniki imajo namreč to ključno vlogo in glede na dogajanja zadnjih let smo Socialni demokrati prepričani, da moramo na tem področju merila še zaostriti. 5,2 milijardi evrov vloženih javnih sredstev v bančni sistem je po našem mnenju dovolj in celo prevelik razlog, da se to uredi natančneje. Sam zakon bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Luka Mesec.
Hvala za besedo in lep pozdrav. Če pustimo ob strani tehnične postopke, se s tem zakonom pristojnost odločanja o bančnih institucijah formalno prenaša z držav članic na kvazineodvisne ustanove, kot sta Evropska centralna banka in enotni sklad za reševanje bank. Prenos je čista formalnost, ker so v praksi odločitve o sanaciji slovenskih bank že zdaj sprejete v tujini. Naš politični razred, torej Banka Slovenije, Vlada in večina v parlamentu, odločitve zgolj izvršuje. Odločitve, ki sta jih Sloveniji vsilili Evropska centralna banka in Evropska komisija, niso odražale realnega stanja in so enormno povečale slovenski javni dolg. Bivši minister Križanič je dobro povedal, da se je Slovenija, ko je bil on finančni minister, znašla v umetno ustvarjenem makroekonomskem šoku. Njegov kolega Mramor pa zdaj prenaša odločitve o prisilnem prenehanju bank v roke tistih, ki so ta umetno povzročen šok povzročili. Evropske institucije obvladujejo neoliberalni doktrinarji. Do pred kratkim je Evropska komisija trdila, da se v slovenskem gospodarstvu pred svetovno kapitalistično krizo ni dogajalo nič neobičajnega, čeprav smo takrat imeli visok javni primanjkljaj v menjavi s tujino in okoli 30 % rast kreditov. Letos, ko je medletni presežek na plačilni bilanci presegel 7,7 % BDP, ko imamo že nekaj časa deflacijo in visoko brezposelnost, pa komisija ugotavlja, da se naše gospodarstvo pregreva. Na ta način ni mogoče voditi normalne fiskalne politike in to je nazadnje zelo dobro pokazal profesor Veljko Bole v zadnjih gospodarskih gibanjih. S tem zakonom in direktivami se odločitve o sanaciji bank formalno prenašajo na institucije, ki so leta 2013 prisilile slovensko vlado, da je dokapitalizirala banke na podlagi stresnih testov, katerih rezultati so se razlikovali kar za 1,5 milijarde evrov. Razlika med osnovnim testom in testom, s katerimi naj bi samo kalibrirali osnovni test, je bila kar 45 %. Zahtevani kapital so izračunali na podlagi napovedi, ki so ekstremno odstopale od dejanskega dogajanja v našem gospodarstvu. V zadnjem četrtletju 2013 smo namreč že zabeležili gospodarsko rast in vsakemu opazovalcu je bilo jasno, da se kriza v realnem sektorju končuje, razen tistim, ki so te teste pripravljali. Sledil je pregled aktive po likvidacijski vrednosti, čeprav nobena od večjih bank ni bila insolventna. To je bila podlaga za najbolj radikalno razlastitev vlagateljev NKBM. Avstrijsko ustavno sodišče je podobno ukrepanje pri njih obsodilo kot neustavno, naše pa kot ponavadi že dve leti čaka na višjo evropsko instanco. Za nagrado, ker smo vložili 3,5 milijarde evrov javnega denarja v banke, v katerih država v resnici ni imela več večinskega deleža, se je vlada zavezala, da bodo te banke praktično nehale kreditirati gospodarstvo in da jih bo po diskontnih cenah prodala. NKBM, ki ima 26 % kapitalsko ustreznost – zahtevana je okoli 10 % –, v katero je bilo med krizo vloženih več kot ena milijarda javnega denarja in ki ima preko Poštne banke Slovenije poslovalnico v vsakem večjem kraju, je zdaj kupil sklad Apollo za manj kot 250 milijonov evrov. To je manj od knjigovodske vrednosti. To je 750 milijonov manj, kot je bilo vanj vloženo, in zelo verjetno celo manj od odškodnin, ki jih bo treba plačati razlaščenih vlagateljem. Mi vsekakor ne bomo podprli prenosa pristojnosti na ustanove, ki so soodgovorne za vso to škodo. V nekaterih državah so se vlade takim navodilom uprle. V Italiji in na Portugalskem nacionaliziranih bank recimo niso hoteli prodati istemu skladu Apollo, ki je kupil našo NKBM. Naša vlada očitno tega ni zmožna. Svojo državotvornost je raje kot z odporom Evropski komisiji in špekulativnim skladom pokazala z ratifikacijo priključitve Črne gore Zvezi Nato. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! V zakon o reševanju in prisilnem prenehanju bank je Vlada Republike Slovenije kopirala rešitev krščanskih demokratov za racionalizacijo sestave nadzornih svetov bank. Tako je preprečila zahtevano splošno razpravo o našem predlogu novele Zakona o bančništvu in takoj za tem našo rešitev iz svojega zakona črtala. V tej potezi krščanski demokrati ne vidimo niti kančka zdravega razuma. Vidimo pa v tem način preprečevanja postopka in razprave o zakonu, ki bi v bankah onemogočil neprimerne kadrovske poteze. Prav neprimerne osebe na odgovornih položajih bi za Slovenijo spet lahko pomenile nadaljevanje črpanja milijonov evrov iz bank in posledično tudi ogrozitev stabilnosti sistema. Če razmislimo o praksi delovanja bank v zadnjem obdobju in o trenutnih zakonskih kriterijih imenovanja v nadzorne svete bank, lahko ugotovimo, da je na tem področju nujno treba sprejeti ukrepe. Ti ukrepi pa ne smejo biti zgolj lepotni popravki, ampak morajo biti dejansko tudi učinkoviti. Bančni gordijski vozel moramo enkrat za vselej presekati. Zato bi bilo treba banke privatizirati. Nova Slovenija pa ob tem predlaga tudi uvedbo novega kazalnika nedonosnih terjatev, ki bi pokazal, kdo je neprimeren za prevzem odgovornosti kot član v nadzornem svetu banke. Po našem mnenju in po našem predlogu zakona je neprimeren tisti, ki je pri podeljevanju kreditov v preteklosti povzročil nadpovprečno velik delež slabih terjatev. Očitno pa želi vladna koalicija z blokiranjem našega predloga zakona prav te ljudi obdržati na pomembnih funkcijah v bankah, kar je za nas zastrašujoče in zaskrbljujoče. S strani Banke Slovenije je bil pri obravnavi predloga novele pomemben segment naše rešitve razumljen narobe. Pomisleki Banke Slovenije, da bi bil nekdo lahko deležen očitkov za slabo delo drugih oseb v preteklosti, niso utemeljeni. Na tem mestu naj obrazložim, da se po našem predlogu kot nedonosne terjatve upoštevajo tiste terjatve, ki so bile v preučevanem obdobju podeljene, in ne tiste, ki so se v tem obdobju kot nedonosne šele pokazale. Zato ni mogoče, da bi bil nekdo deležen očitkov za slabo delo odgovornih oseb, ki so funkcijo opravljale v preteklosti. Banka Slovenije v svojem stališču o predlogu zakona pravi, da nasprotuje naši noveli, ker naj bi nekatere banke lahko zavestno izbrale tvegan način poslovanja. Tako mnenje Banke Slovenije je tudi zaskrbljujoče. Banka Slovenija v tem stališču dejansko zagovarja izvajanje tako imenovanega "kazino bančništva", ki je odgovorno za rušenje stabilnosti bančnega sistema in za nastanek slabih terjatev, ki smo jih morali plačati vsi davkoplačevalci. Ravno v zadnjem tednu smo bili priča razpravam o tako imenovanih mehkih kriterijih za podeljevanje kreditov. Si tega želimo tudi v prihodnje? Si želimo ponovnega bančnega kolapsa in krpanja bančnih lukenj z davkoplačevalskim denarjem? Krščanski demokrati si s spremembo Zakona o bančništvu prizadevamo, da se to v Sloveniji ne bi nikoli več ponovilo. Kar pa se tiče Predloga zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank, ta zakon prinaša nekaj sicer smiselnih uskladitev z evropsko zakonodajo, zato temu predlogu zakona v Novi Sloveniji ne bomo nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Spoštovani kolegice in kolegi, predsednik, državna sekretarka! Finančna kriza, ki je zajela Evropo že leta 2007 oziroma največji del v letu 2008, je močno prizadela tudi slovenski finančni sistem. Vse predolgo smo si zatiskali oči in odlašali z ukrepanjem. Slovenija je v letih 2013 in 2014 na žalost že drugič z davkoplačevalskim denarjem sanirala bančni sistem. Dejstvo je, da je bila sanacija bank draga, predraga. Prav tako pa je dejstvo, da bi brez ukrepanja bankrotirala država. Kaj to pomeni za ljudi, si lahko pogledamo v Grčiji. Še danes plačujejo ceno, bolje rečeno ceno plačujejo ljudje. Zato sem ponosna, da smo v letih 2013 in 2014 uspešno in brez tuje pomoči Slovenijo ponovno postavili nazaj na pravo pot, čeprav danes nekdo drug prejema čestitke in nagrade za naše opravljeno delo. Kakorkoli. Sanacija bank, ki smo jo v večji meri izpeljali leta 2013 in 2014, pa takrat še ni bila končana. Se pravi, da sanacija bank še ni bila končana, ko je vajeti v roke prevzel Miro Cerar in SMC. Veliko slabih posojil je še vedno v slovenskih bankah. Še vedno bi bilo nujno potrebno sodelovanje Banke Slovenije, Ministrstva za finance in tako imenovane slabe banke pri prestrukturiranju našega gospodarstva. Dogaja se vse kaj drugega. Ukvarjate se z menjavami nadzornih svetov, ki niso po vašem godu, tudi če so poslovanja družb oziroma bank dobra. Ukvarjate se z menjavami uprav v podjetjih, čeprav to sploh ni v vaši pristojnosti. Ukvarjate se sami s sabo, namesto da bi se ukvarjali z dejanskimi problemi, ki jih imate na mizi. In to neučinkovitost bodo spet plačali ljudje, na žalost. Pred nami je zakon o reševanju in prisilnem prenehanju bank. Zakon, ki pravzaprav potrjuje ukrepe, ki so bili na nek način že izvedeni in uporabljeni. Te ukrepe uvaja tudi za prihodnost. V naši poslanski skupini zakonu ne bomo nasprotovali, ker se zavedamo, kam nas je neukrepanje v preteklosti pripeljalo. Želimo pa si, da teh ukrepov, ki so navedeni v tem zakonu, ne bi bilo treba nikoli več uporabiti oziroma da davkoplačevalci ne bi nikoli več sanirali slovenskih bank s svojim denarjem. Kljub temu pa moram povedati nekaj kritike. Zakon, ki je danes pred nami, ima 268 členov, mi pa ga skladno z željo koalicije in odločitvijo predsednika Državnega zbora oziroma na predlog Kolegija sprejemamo po nujnem postopku, kar je res neprimerno za tako pomemben zakon. Razlog za to pa je v zamudi Vlade pri pripravi tega zakona. S sprejemom zakona zamujamo 17 mesecev in to je učinkovitost, o kateri nam je včeraj tukaj predaval predsednik Vlade. Poleg tega je bilo na odboru sprejetih vrsto amandmajev – jaz mislim, da je bila amandmirana več kot polovica členov – in zdi se nam neprimerno, še posebej zato, ker znajo biti še posebej poslanci SMC vedno kritični do opozicijskih predlogov zakonov. Spoštovane kolegice in kolegi, najprej je treba pomesti pred svojim pragom, šele nato si lahko kritičen do drugih. Kot pa sem že povedala, ker se v naši poslanski skupini zavedamo, kam nas je pripeljalo neukrepanje na področju sanacije bank v preteklosti, temu predlogu zakona ne bomo nasprotovali.
Besedo ima poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani poslanke, poslanci, državna sekretarka, prav lep pozdrav! S predlaganim zakonom o reševanju in prisilnem prenehanju bank se v nacionalni pravni red dokončno prenaša Direktiva 2014/59/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. maja 2014 o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in, pomembno, investicijskih podjetij, ter o spremembi Šeste direktive Sveta ter osmih direktiv in dveh uredb Evropskega parlamenta in Sveta, ki določajo pravila glede reševanja bank. Pristojnosti organa za reševanje bank se podelijo Banki Slovenije, razen nalog in pristojnosti, za katere je v skladu z uredbo pristojen in odgovoren enotni odbor za reševanje. Za namene izvajanja funkcije reševanja Banka Slovenije vzpostavi ustrezno notranjo organizacijo, da se zagotovi operativna neodvisnost in prepreči nasprotje interesov pri izvajanju nalog in pooblastil v zvezi z reševanjem na eni strani ter pri izvajanju nalog in pooblastil v zvezi z bonitetnim nadzorom bank na drugi strani. Operativna neodvisnost je zagotovljena, kadar se zagotovita ločeno poročanje in oblikovanje predlogov za odločitve, ki jih Banka Slovenije sprejme kot organ za reševanje, ter odločitve, ki jih Banka Slovenije sprejme kot organ, pristojen za nadzor bank. Določijo se pogoji za reševanje, in sicer morajo biti kumulativno izpolnjeni naslednji trije pogoji: prvič, banka propada ali bo verjetno propadla; drugič, niso podane okoliščine, iz katerih bi izhajalo, da bodo razlogi za propad banke v ustreznem roku verjetno odpravljeni, zlasti z upoštevanjem alternativnih ukrepov zasebnega sektorja, nadzornih ukrepov, vključno z zgodnjim posredovanjem v skladu z zakonom, ki ureja bančništvo, oziroma z odpisom ali konverzijo kapitalskih instrumentov; tretjič, ukrepi za reševanje so potrebni zaradi zaščite javnega interesa. Določenih je več instrumentov za reševanje, kot na primer: prodaja poslovanja, ustanovitev premostitvene banke, ločitev sredstev, odpis in konverzija kvalificiranih obveznosti, ki jih ima Banka Slovenije na razpolago za reševanje, če se razmere v banki tako poslabšajo, da njena sanacija v ustreznem časovnem roku ni izvedljiva. Metoda reševanja je odvisna od posameznih bank in načrtov reševanja, ki so bili pripravljeni zanje. V Poslanski skupini Stranke modernega centra podpiramo rešitve, ki bodo dokončno uvedle bančno unijo. Za našo poslansko skupino je ključno, da predlog zakona uresničuje čim večje zmanjšanje odhodkov državnega proračuna, ker določa, da se za reševanje bank uporabijo sredstva sklada za reševanje bank. S tem bo predlog zakona prispeval k prihranku sredstev državnega proračuna, saj bo ob aktivaciji sredstev sklada za reševanje bank morebitni potrebni prispevek lastnika ustrezno manjši. Vsekakor pa je treba poudariti, da je bančni sistem v Sloveniji trden. S tem zakonom se le določajo mehanizmi za reševanje bank, s katerimi bomo v prihodnje hitro reševali banke, če bi to potrebovale. Seveda pa ne pričakujemo teh potreb v prihodnje, kajti banke so visoko dokapitalizirane, v kar je vključena država. Kot rečeno, Poslanska skupina SMC podpira predlog zakona, ki je pred nami, in si želi, da bo vsebina zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank čim manjkrat uporabljena. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani državna sekretarka, kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank, pri katerem gre za prenos Direktive Evropskega parlamenta in Sveta v slovenski pravni red. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je direktiva smiselna, saj predvsem zmanjšuje tveganje pri reševanju propadanja bank s strani davkoplačevalskega denarja. Imamo pa določene pomisleke, predvsem glede na upravljanje državnega premoženja in na kakšen način s tem upravlja vlada Mira Cerarja. Dejstva so, da Nova Ljubljanska banka, naša največja sistemska banka, ki je v 100 % lastništvu države, še vedno nima popolnega nadzornega sveta, nima popolnega vodstva in ne izključujemo možnosti, da bomo morali glede na slabo upravljanje in na slabo vodenje s strani vlade, davkoplačevalci ponovno sanirati ta bančni sistem. V Slovenski demokratski stranki in poslanski skupini z obžalovanjem gledamo na procedure, na kakšen način se je zadeva zapeljala na Odboru za finance in monetarno politiko. Prepričani smo, da je prišlo do kršitve poslovnika, tako s strani predsednika Državnega zbora kot s strani koalicije, kajti na nek način ste preprečili razpravo na Odboru za finance in monetarno politiko glede na predlog zakona, ki ga je vložila ena izmed opozicijskih poslanskih skupin. Glede same vsebine reševanje tega zakona bi lahko dejali, da imamo v Poslanski skupini SDS pomisleke, zakaj se v ta zakon vključuje tudi reševanje oziroma poglavje o licenciranju za člane nadzornega sveta. Mi smo prepričani, da bi bile te določbe bolj smiselne v samem Zakonu o bančništvu oziroma v Zakonu o Banki Slovenije. Dejstvo je, da imamo v Sloveniji slabo zakonodajo ter da s takimi mehanizmi in širitvami, ko se bo potrebno potem sklicevati na en drug zakon, mislim, da uvajamo v slovenski zakonodajni prostor ponovno ene določene nedoločbe, zaradi katerih bodo težave tako za udeležence, deležnike tega sistema kot za samo izvedbo nadzora, to pomeni tudi za regulatorje. Tukaj bi ponovno izrekli kritiko na račun priprave zakona, kajti to je zdaj že postala praksa, da je vsa zakonodaja, ki prihaja iz Ministrstva za finance, izredno slabo pripravljena. Dejstvo je, da ima Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora pri tem veliko težav. Dejstvo je, da so bili pri približno polovici predlaganih členov potrebni popravki, posledično pa imamo poslanci velike težave pri prebijanju skozi takšen zakon. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo vložili tudi amandma, ki ga bomo obravnavali na današnji seji. Prepričani smo, da bi bilo treba narediti popravke pri globah in prekrških, kajti prepričani smo, da so v primerjavi z ostalimi zakoni in z določbami z zvezi s prekrški in globami te nesorazmerni, zato predlagamo njihovo povišanje. Dejstvo je, da je Vlada s to direktivo zamujala. V Slovenski demokratski stranki samemu predlogu uvedbi direktive v zakon ne bomo nasprotovali.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. V razpravo dajem 215. člen ter amandma Poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Kot prvi se je k razpravi javil predstavnik predlagatelja, gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Pozorno sem spremljal stališča poslanskih skupin. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije dovolite, da izrazim hvaležnost vsem tistim, ki so zaznali nedemokratično proceduro pri sprejemanju ali, bolje rečeno, zavrnitvi naše novele Zakona o bančništvu. Do tega trenutka mi dejansko še nismo dobili odgovora, zakaj zahteva desetih poslancev za splošno razpravo ni bila upoštevana. Tega nam danes še nihče ni razložil, ampak enostavno je ta zahteva 10 poslancev, ki smo sem postavljeni od ljudi, državljanov te države, ni bila upoštevana oziroma je bila vržena v koš oziroma ignorirana. Naše edino orodje, torej poslank in poslancev, je razprava, so besede, je argumentirana razprava. Mi smo izjemno zaskrbljeni, kaj se danes in kaj se bo v prihodnje dogajalo v našem bančnem sistemu. Ne samo v državnih bankah, kjer itak beležimo neko posebnost, svetovno posebnost, ker ima država Slovenija večinski vpliv pri določenih bankah. V mislih imamo seveda dokument Evropske komisije, to je dovoljenje Evropske komisije za dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke. Že velikokrat sem o tem dokumentu govoril. Ima številko SA3329, 18. december 2013, ko je Evropska komisija dovolila državno pomoč za Novo Ljubljansko banko v višini 1, 55 milijarde evrov, ampak takoj postavila tudi katalog zavez, ki jih mora država Slovenija izvesti. Med temi zavezami je hvala bogu tudi privatizacija Nove Ljubljanske banke, najkasneje do konca leta 2017. Nadzorni svet Ljubljanske banke bo torej tisti, ki bo nosil ključno odgovornost za ta postopek privatizacije. Ne bom zdaj zgubljal besed, kaj se je zgodilo pri zadnjem – diplomatsko rečeno –, neposrečenem kadrovanju v nadzorni svet Nove Ljubljanske banke. Če bi imeli implementirano našo rešitev, ki jo predlagamo v noveli Zakona o bančništvu, se to najbrž ne bi zgodilo. Zakaj ne? Ker bi poleg vseh zahtev, ki so v Zakonu o bančništvu že zapisane, zahtev, ki jih morajo izpolnjevati člani nadzornih svetov bank, pogledali, če je bil kandidat za člana nadzornega sveta že zaposlen v kakšni banki, in pogledali, kakšen je delež nedonosnih terjatev te banke v obdobju, ko je bil ta kandidat v tej banki zaposlen. To pomeni, da tisti, po domače rečeno, da bo bolj razumljivo, ki so bili v kakšni banki zaposleni v času, ko je v tej banki nastala bančna luknja, nikoli več ne morejo, ne smejo biti člani nadzornega sveta katerekoli banke. Zelo preprosto. Rešitve si seveda nismo izmislili mi. Ta rešitev temelji na tako imenovani teoriji obetov, za katero je bila celo podeljena Nobelova nagrada. Predlagani zakon, naš zakon, novela Zakona o bančništvu, zasleduje torej cilj izboljšanja ureditve pogojev za imenovanje članov nadzornega sveta v bančnih institucijah. Kot rečeno, ta naša rešitev temelji na tako imenovani teoriji obetov, ki jo je razvil Daniel Kahneman in zanjo dobil Nobelovo nagrado za ekonomijo. Me prav čudi, da nekaterim v Državnem zboru ta rešitev, ki je torej dobila Nobelovo nagrado, ni všeč. Dovolite našo razlago, zakaj je bil naš Zakon o bančništvu obravnavan kot hibrid, torej skupaj z vladnim Predlogom zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank. Koalicija je takrat trdila, da gre za reševanje istih družbenih razmerij. Po poslovniku je seveda možno dva zakona obravnavati po principu hibrida, torej skupaj pri isti točki, in vzeti iz posameznega zakona najboljše rešitve. To bi seveda bilo demokratično zelo korektno. Vlada je v svoj predlog, bolj točno v 268. člen, vgradila našo rešitev po principu copy-paste, ampak potem je sledilo naše razočaranje. Zakaj? Zato, ker je na matičnem delovnem telesu ta ista vladna koalicija vložila amandma, s katerim to rešitev črta. Dokler je bila ta naša rešitev še integrirana v vladni predlog zakona, bi rekli okej, v redu, naj gre za hibrid. Ko pa smo na mizo dobili amandma koalicije, ki pa je našo rešitev iz vladnega predloga zakona črtal, potem smo videli, da gre pravzaprav za en trik. Gospe in gospodje, če se bomo tukaj šli neko prehitevanje ali pa prestiž s triki, potem se naši državi ne piše dobro. Se opravičujem za morda ostro retoriko, ampak zato ta postopek, ta nedemokratičen, škandalozen postopek razumemo kot utišanje opozicijske Nove Slovenije, ki je v zadnjih dveh mesecih v parlamentarno proceduro vložila kar 9 predlogov zakonov, za katere smo prepričani, da vsebujejo dobre rešitve za to državo. Lahko bi uživali v ležernosti opozicije, ampak nismo te sorte stranka. Delamo, vlagamo in še bomo vlagali zakone. Tudi, če nas boste še ponovno povozili. Ni korektno, gospe in gospodje. Jaz verjamem, da je Vlada vložila velike napore v zakon o reševanju in prisilnem prenehanju bank. Gre za izjemno zahtevno temo. Čeprav tukaj tudi ne morem dati odpustka za 17-mesečno zamujanje. Nekatere države so evropske direktive v svoji zakonodaji celo prehitele. Lahko jih naštejem. Verjamem, da je predvsem Ministrstvo za finance vlagalo veliko naporov, ampak na vprašanje, zakaj zdaj kar naenkrat utišati opozicijsko Novo Slovenijo, pa nimamo odgovorov. Nekdo je na Odboru za finance rekel, da mi blokiramo. Lepo prosim, zdaj bom datume povedal. Mi smo vložili zakon 21. aprila, dan kasneje, 22. aprila, smo vložili zahtevo za splošno razpravo. Vlada je s svojim zakonom prišla šele 18 dni kasneje, na dan Evrope, 9. maja. Kdo zdaj koga blokira? Tako ključno vprašanje, kot je kadriranje kompetentnih, najkompetentnejših ljudi v nadzorne svete bank, pri tako ključnem vprašanju se gremo mi tukaj neke trike, kako bi nekoga enostavno izločili. To za nas enostavno ni dopustno. Na podlagi relevantnih podatkov Banke Slovenije iz decembra 2015, ki kažejo na to, da je slabih nedonosnih terjatev še kar nekaj milijard v našem bančnem sistemu, skoraj 6, se bojimo, da bo ponovno udarilo po davkoplačevalcih. Zato ponavljam, kar sem povedal za govornico, da imamo zato takšno obremenitev dela, zato imamo, poenostavljeno rečeno, visoke davke. Ker moramo s temi davki dejansko plačevati tudi bančni kriminal. Tukaj se parlamentarna preiskovalna komisija, v kateri sem tudi član, maksimalno trudi, ampak saj sami spremljate in tudi javnost spremlja ta zaslišanja, ko se nekateri najodgovornejši ljudje v bankah, kjer so bančne luknje nastale, tudi namerno, tudi namerno, enostavno nekih svojih let, svojih odločitev ne spomnijo. Ne spomnijo se funkcij svojih družinskih članov in stanovanjskih kreditov, ki so jih dobili njihovi družinski člani po izjemno izjemno ugodnih obrestnih merah. Če ne bomo vprašanja kadrovanja v nadzorne svete bank uspešno rešili, potem, gospe in gospodje, je zastonj to, kar sem slišal v nekaterih stališčih poslanskih skupin, da pričakujejo, upajo in ne vem, kaj še vse. V politiki ni izražanj nekih upanj, ampak so zahteve. Mi smo zakonodajna veja oblasti in mi moramo zahtevati, lepše rečeno, pričakovati, da se bo zadeva rešila tako, kot je v duhu zakona. Jaz nimam prav nobenega upanja, nimam garancije, nimam poroštva, da bodo pa od tega trenutka naprej, ko bo uveljavljen vladni zakon o reševanju in prisilnem prenehanju bank, banke poslovale izključno v skladu s poslovno etiko, poslovno zakonodajo in tako naprej, ker je tudi Vlada v svojem mnenju o naši noveli Zakona o bančništvu na nek način nakazala, da pa je v kakšnem primeru tudi dovoljeno kazino bančništvo. Kar se mene tiče in kar se tiče Nove Slovenije, nikjer ni dovoljeno in ne sme biti dovoljeno kazino bančništvo. Vlada ni uporabila ravno tega izraza v svojem mnenju, ampak mnenja, kjer piše, da so pa lahko slabe terjatev na dolgi rok tudi dobre, nekako v tem smislu, mi tega enostavno ne kupimo. Hvala lepa za zdaj, gospod predsednik.
Želi še kdo razpravljati o 215. členu oziroma splošno, kot je običajno? Prosim za prijavo. Besedo ima mag. Dušan Verbič.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Res, moj namen je bil, da se dotaknem razprave k 215. členu. Vendar me besede s strani predlagatelja in tudi s strani nekaterih, ki so predstavili svoje stališče, preprosto silijo, da z nekaj besedami odgovorim, kajti menim, da predlagatelj, vsaj s slednjim, kar je navajal, v dobršni meri zavaja tako nas poslance kot tudi javnost. Tisto, kar me je posebno zbudilo ali povzročilo, da moramo v tem primeru komentirati, je njegova izjava, da moramo poslanci zahtevati. Res je, vendar pri tem pozablja ali pa ne pove, da mora zahteva temeljiti na pravni in strokovni podlagi, ne pa zgolj na politično všečni besedi. Zakaj to govorim? Dotikam se njihovega predloga, o katerem je bilo tudi z njegove strani rečeno, da je bilo nedemokratično in ne vem, kaj še v zvezi s tem, pa ne bom ponavljal, ker se nočem spuščati na ta nivo, ampak samo sprašujem. Kakšna pa je potem demokratična oblika odločanja v Državnem zboru ali matičnih delovnih telesih? Vsa matična delovna telesa in Državni zbor ne odločajo demokratično. Dejstvo je, da je odločanje na podlagi mest, ki jih imamo poslanske skupine. Ne vem, v čem je to nedemokratično. Bi se pa rad dotaknil vsebine, kajti mislim, da je bolj pomembna. Dejstvo je, da se do zdaj večine vsebine današnje točke dnevnega reda praviloma ne dotikamo in se dotikamo tega, kar predlagatelj ponovno izpostavlja. Tukaj moram odločno povedati, zakaj smo na matičnem delovnem telesu v poslanski skupini SMC zavrnili, za kar se očita, da je bilo grobo pa nedemokratično. Poslanska skupina SMC je imela pred seboj zelo jasni dve odločitvi in kot odgovorni poslanci smo temu tudi sledili. Prvo je bilo strokovno stališče Banke Slovenije v zvezi s predlogom predlagatelja. Banka Slovenije je dala zelo jasno sporočilo, da je pri rešitvi, ki jo je predlagal predlagatelj, vrsto strokovnih pomislekov. Jaz mislim, da bo najverjetneje tej vrsti strokovnih pomislekov namenila nekaj besed tudi predstavnica Ministrstva za finance, ker mislim, da smo dolžni javnosti sporočiti, da ni to kar nekaj. V takih konkretnih zadevah, ko se dotikamo 5 milijardne bančne luknje in tistega, kar se zelo malokrat sliši v Državnem zboru, da je morda v zraku tudi še enkrat tolikšen znesek, mislim, da se vsi tega močno zavedamo. Res pa je, da je trenutek streznitve, ko je treba z različnimi prejemi vse rešiti, vendar se ne reši s tem, da se zdaj na veliko govori, kako bo licenciranje članov nadzornih svetov v bankah v državni lasti čudežno rešilo korporativno upravljanje teh bank. Da se vrnem nazaj. Tisto, kar bi izpostavil v zvezi z Banko Slovenije, je predvsem njihova zelo jasno zapisana trditev, da pri pobudi ali predlogu, ki je dobronameren – tukaj ne očitamo kakorkoli slabost tega, samo dejstvo je –, da strokovna institucija Banka Slovenije Državni zbor kot zakonodajni organ jasno opozarja, da določene zadeve niso harmonizirane kot pogoj, da bi lahko bila njihova pobuda ali predlog vgrajena v naš sistem. Ne bom se spuščal v samo vsebino, če bo pa treba, se je bomo pa v nadaljevanju tudi dotaknili. To je bil prvi temeljni element, se pravi strokovna presoja Banke Slovenije. Drugi, za katerega pa moram priznati, da se zelo zahvaljujem poglobljenemu vpogledu in proučitvi tovrstnega primera s strani Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, kjer so se res potrudili glede na zahtevnost te materije, vezano na vsebino predlagatelja – kjer je bilo potem očitano, da je Vlada pa v nadaljevanju sam svoj člen razveljavila –, je pa njihovo mnenje in stališče, ki je zelo jasno zapisano in se nobeden do zdaj tega ni dotaknil. Mislim, da je nujno, da se začnemo pogovarjati tudi o taki plati. Kaj je stališče Zakonodajno-pravne službe? Neizvedljivost, da ne bom govoril še o tem, da se v ta zakon, ki govori o spremembah in prenehanju bank, ne morejo umestiti odločene določbe, ki so vezane izključno na drugo. Mislim, da politiki, poslanci tega Državnega zbora z dolgoletno, desetletno prakso to zelo dobro vedo. Mogoče bi se jaz, ki sem več ali manj s to zelo kratko prakso, lahko kdaj izgovarjal na to, ampak to je dejstvo in mimo tega dejstva ne moremo. Jaz pričakujem, če bo ponovno razprava v zvezi z 268. Členom, da bomo objektivni in bomo jasno povedali, zakaj je prišlo do take odločitve na matičnem delovnem telesu. In ne manipulirati z besedami, kot je "več ali manj nedemokratičnost". Ponavljam. Poslanska skupina SMC je dosledno sledila stališču Banke Slovenije, ki ga je jasno prenesla preko resornega ministrstva oziroma Vlade, ter mnenju Zakonodajno-pravna službe. Zdaj bi se pa rad dotaknil same vsebine, tistega, kar menim, da imamo danes pač za obravnavo. K 215. členu zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank je Poslanska skupina SMC skupaj s koalicijo vložila ta amandma iz preprostega razloga, kajti s tem amandmajem se je želelo in se želi skrajšati rok, da postane odločba Banke Slovenije izvršljiva praviloma prej, kot je bilo v prvotnem tekstu zapisano. Kajti glede Banke Slovenije kot organa odločanja, v tem primeru skladno s pooblastitvijo samega predloga zakona, smo trdno na stališču, da naj se tovrstni postopki izvedejo ali izvajajo strokovno, hitro, učinkovito in tisto, kar je pomembno, da se dosežejo nameni. To, kar je bilo v predstavitvah in tudi s strani predlagatelja rečeno, jasno je, da večina stvari drži v preteklosti in ne bom govoril kakšne anomalije so se dogajale. Tudi s tem se ne morem strinjati, kar pravi predstavnica skupine Nepovezanih poslancev, da smo leta 2013 rešili Republiko Slovenijo. Močno dvomim, ali je bila čudežna rešitev tiste trojke rešitev Slovenije pred finančnim ukrepom, glede na to da imamo praktično letno milijardo in toliko obresti samo iz naslova tega. Počasi prihajajo okoliščine z vseh strani. Ob tej priliki bi se zahvalil tako gospodu Horvatu kot predsedniku parlamentarne bančne preiskovalne komisije, da tako intenzivno na tem delajo. Želim si tudi, da se ta intenzivnost tudi res nadaljuje in da pridemo končno do nekih objektivnih rezultatov, in upam, da bo politika to tudi sprejela. Si bom pa dovolil, kot je tudi običajno praksa, nekaj besed glede samega zakona, ker se vseskozi vračamo na Novo Ljubljansko banko, slabe terjatve in podobno. To so pač procesi in postopki, ki morajo iti skladno z veljavno zakonodajo, vključno s kadrovanjem in podobno, kjer lahko povem tudi sam svoje osebno mnenje, da je tipičen primer kadrovanja članov nadzornega sveta v Novi Ljubljanski banki ponovno primer slabe bančne prakse. To je pač moje skromno mnenje. Samo želim, da se te stvari ne ponavljajo tudi v nadaljevanju. Kar se tiče predloga zakona, ki je pred nami, mislim, da premalo poudarjamo nekaj. Prenos te direktive z oznako 59 iz leta 2014, za katero praktično po svoji vsebini lahko mogoče rečemo, da je procesni ali tehnični zakon, ampak bistvo tega zakona z obilico svojih členov, 269 – mimogrede, na matičnem delovnem odboru ni bila vložena množica amandmajev, bilo jih je zgolj nekaj čez 30 in še večina teh amandmajev je bilo nomotehničnih. Vemo, praksa je, da Zakonodajno-pravna služba opozarja na določene pomanjkljivosti in je tudi prav, da se te zadeve upoštevajo. Če se vrnem, ta direktiva zelo jasno zahteva, da države članice v svoj pravni red dobesedno uvedejo ali uzakonijo verodostojen nabor instrumentov, da se dovolj zgodaj in hitro posreduje v bankah, za katere se v neki smeri ugotovi, da niso zrele za tisto svoje poslanstvo, za katero so sploh ustanovljene. Kajti premalokrat se zavedamo, ne glede na to, ali je lastnik država ali so fizične ali druge pravne osebe, da je banka ustanovljena zato, da ustvarja dobiček. Konec. Ni druge debate. Lahko potem gledamo tudi, kaj pomeni Zakon o gospodarskih družbah vezan na statusno obliko delniške družbe. Dejstvo je, da ima zahteva za prenos te direktive tiste tri ključne elemente, ki se v neki smeri tudi s tem zakonom zelo podrobno opredeljujejo. Se pravi, ta priprava in preprečevanje tovrstnih, recimo temu slabih stanj bank, zgodnje posredovanje, kadar je banka v težavah ali pa ne izpolnjuje kapitalskih zahtev, kjer vemo, da je bilo v letu 2013 v bankah v državni last to kar stalnica, najverjetneje tudi prej, ter tretjič, reševanje, če je ogrožen obstoj banke. Tisto, kar še ni bilo izrečeno tudi v predstavitvah, pa mislim, da je prav, da je omenjeno, da je bistvo prenosa te direktive v naš pravni red preko tega zakona, da izgubo najprej prevzemajo delničarji, kakorkoli se to sliši, to je direktiva, ki zavezuje vse države članice. Za njimi sledijo upniki, kjer pa je še posebno treba poudariti, da noben upnik ne sme trpeti večje izgube, kot bi jo imel, če bi se postopek zoper dotično banko izvajal po zakonu o insolvenčnih postopkih. Kar bi bilo v tem kontekstu treba še posebno omeniti, je predvsem dejstvo, da je cilj, ki se sledi s to direktivo, predvsem v primeru, da se zgodi propad bank, da se ta postopek propada bank opravlja na način in brez uporabe javnih sredstev. Mislim, da je to zelo pomembno sporočilo tega zakona. Hkrati pa, da vsi ti postopki tečejo na način, da ne vplivajo negativno na druge institucije, ki so kakorkoli vključene v proces dotične banke. Tisto, kar je za pozdraviti v zvezi s to direktivo, je predvsem v tem, da ta direktiva prepušča nacionalni zakonodaji, v tem primeru tudi državi Sloveniji, da države same presodijo o uporabi instrumentov in nacionalnih shem financiranja v podporo postopku reševanja. Samo še dve besedi. Dejstvo je, da se dotikamo Zakona o bančništvu 2, ki smo ga sprejeli v preteklem letu, in zanimivo je, da je od obilice teh členov zadnje čase kamen spotike zgolj tisti člen, ki govori ali se nanaša na člane nadzornega sveta. Dejstvo je, da je Zakon o bančništvu 2 že vgradil prva dva elementa, ki sem jih ravno prej navedel, v zvezi s preprečevanjem ter odkrivanjem tretjega elementa, ključnega elementa, za prenos te direktive, samo reševanje pa ni v tem zakonu, zato je preprosto treba v predlogu zakona imeti zelo podrobno to določilo. Je pa treba v tem kontekstu omeniti še to, da smo pred sprejetjem Zakona o bančništvu 2 sprejeli tudi že Zakon o organu in skladu za reševanje bank. To pozabljamo. Dejstvo je, da je bil na podlagi tega zakona tudi že preko Banke Slovenije ustanovljen sklad za reševanje bank. V ta sklad za reševanje bank, kot je znano, so zavezane plačati vse banke in hranilnice s sedežem v Republiki Sloveniji določene prispevke do 1 %. Bistvo tega sklada je, da je njegova primarna dolžnost, da se v primeru slabosti poslovanja bank črpajo sredstva za sanacijo ravno iz tega sklada. Jasno je, da smo tudi s tistim zakonom opredelili, da je sklad ustanovljen do leta 2024. Bi pa rad vseeno poudaril, da je ta sklad za reševanje preko Banke Slovenije sklad za reševanje bank v Republiki Sloveniji. Smo bili pa zavezani tudi evropskim predpisom, da smo v novembru 2015 dopolnili Zakon o organu in skladu za reševanje bank, na podlagi katerega se je ustanovil mehanizem financiranja v okviru enotnega sklada za reševanje, in tukaj moramo ločiti ta enotni sklad, ki pa je na nivoju Evropske unije. Prav tako se tudi v ta enotni sklad financirajo sredstva iz naslova bank in hranilnic. Za konec bi si vseeno dovolil prositi predstavnico izvršilne veje oblasti, torej Ministrstva za finance, če lahko v svoji predstavitvi ali komentarju, ki bo prav gotovo v razpravi prisotno, odgovori o neki smeri, kjer imam sam osebno dve dilemi, kar se tiče tega samega zakona, česar se boste najverjetneje v razpravi tudi dotaknili. Pri primerjavi držav, kar se tiče prenosa direktiv, pogrešam primerjavo Francije in Rusije ali Ruske federacije, in sicer iz preprostega razloga, ker imamo v Republiki Sloveniji močno banko, katere lastnik prihaja iz Francije. Dejstvo je, da ni omenjeno, kako se v bistvu tovrstna zadeva rešuje, kajti vemo, da sta ta direktiva in tudi naša zakonodaja vzpostavila sistem, da se tovrstno reševanje izvaja po sedežu matičnih držav , če pride do slabega poslovanja. Ker je dolžnost nas tukaj prisotnih, da nam ni vseeno, kako bo jutri ali v naslednjih letih deloval finančni sektor, me preprosto zanima, kako je v tem primeru z banko, ki je zelo vplivna tudi v našem prostoru. Istočasno vam navajam, da je Rusija ali Ruska federacija, za katero vemo, da je Sberbank v Sloveniji, ki je prevzela Volksbank in pred časom tudi Raiffeisen in ima okoli 5 % tržnega deleža, tako kar pomemben igralec v našem prostoru. Zaradi tega bi prosil, če nam v neki smeri v razpravi predočite, ali imajo iz tega naslova tudi v teh matičnih držav, v katerih so sedeži, urejen način, da ne bo nekih posebnih problemov. Za konec imam pa drugo vprašanje, kajti v samem zakonu je zgolj v opredelitvi pojmov navedeno, da naj bi pod pojmom banka vključevali tudi hranilnice. Tukaj bi prosil, spoštovana državna sekretarka, če v neki smeri zelo jasno poveste, ali ta zakon o prisilnem prenehanju bank velja tudi za hranilnice, kajti v Republiki Sloveniji imamo ta hip tri hranilnice. Dejstvo je, da ne bi želel, da se čez leto, tri ali pet – rad bi videl, da se to ne zgodi, ampak tudi, če se zgodi – na hranilnici ponovi ta zgodba iz leta 2013, ko je Vlada praktično prevzela privatno lastnino v državno lastnino, posledično dokapitalizirala na račun davkoplačevalcev in imamo zdaj, moram priznati, tudi eno zanimivo zadevo, ki se odvija v debatah po matičnih delovnih odborih – Probanka in Factor banka. Ker smo rekli, da gledamo vnaprej in preventivno, me res zanima, ali je s tem zakonom tudi zelo jasno reševanje hranilnic. Kajti ne želim podobne zgodbe, da katerakoli vlada podržavi privatne finančne institucije in potem preko davkoplačevalcev rešuje nek finančni problem. Toliko za enkrat, kar se pa tiče ostalih amandmajev, pa se bom sproti oglašal. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Ljudmila Novak.
Hvala za besedo. Če bi bil kdo izmed nas kot posameznik večinski lastnik banke ali pa večinski lastnik nekega podjetja, bi verjetno presneto premislil, kdo bi v našem imenu kontroliral finance našega banke ali pa našega podjetja. Verjetno ne bi izbrali strankarskega kolega samo zato, ker je naš strankarski kolega, niti soseda ali sorodnika, ker je naš sorodnik, ampak bi zelo premislili in izbrali nekoga, ki ima znanje, ki je pošten in ki v preteklosti na tem področju ni delal hudih napak ali celo kaj hujšega. Vem, da v Sloveniji nimamo ravno na pretek takšnih kadrov in vsi imamo tudi izkušnje, kaj se je v preteklosti dogajalo, ko nihče za nič ne odgovarja in ko z davkoplačevalskim denarjem pokrivamo luknje. Če bi bili mi lastniki banke ali podjetja in ne bi pričakovali, da bo država naše napake popravljala, bi še kako premislili, kdo bi za nas kontroliral finance tega podjetja. Naš namen, ko smo mi predlagali naš zakon, je bil prav ta – izdelati jasne kriterije, preverljive kriterije, da bi lahko po teh kriterijih lahko imenovali tudi člane nadzornih svetov. Samo to je bil naš namen. Ker imamo tudi ljudi, ki so izkušeni na tem področju, ki imajo določena znanja in ker v Novi Sloveniji iščemo rešitve, ne glede na to, da smo v opoziciji, tudi ne bi imeli nič proti, da so naše rešitve vkomponirane v vladne zakone ali kako drugače, vendar je povsod treba vedeti tudi za avtorske pravice. Ne moremo pa kar manipulirati stvari in se delati presenečenega in nevednega. Želimo samo jasne dogovore in kot konstruktivna opozicija želimo prispevati tudi naše rešitve k dobri, boljši zakonodaji. To je bil naš jasen namen. Če se že sklicujete tudi na mnenje Zakonodajno-pravne službe, si želim, da bi se ta mnenja upoštevala pri vseh zakonih. V četrtek bomo govorili o financiranju izobraževanja, kjer ste popolnoma povozili mnenje Zakonodajno-pravne službe in ne izpolnjujete odločbe Ustavnega sodišča. V nekaterih primerih je to mnenje torej izjemno pomembno, v nekih primerih pa ga dobesedno spregledate.
Besedo ima Luka Mesec.
Hvala za besedo. Lep pozdrav še enkrat! Jaz se bom v kratki razpravi opredelil še glede predloga kriterijev za imenovanje nadzornih svetov bank. Po oceni Združene levice imamo v Sloveniji predvsem dva problema pri sestavi nadzornih svetov bank. Prvič, imamo sistemsko zakonsko izključenost predstavnikov zaposlenih iz teh nadzornih svetov, se pravi, da predstavnikov zaposlenih ne sme biti notri. Drugič, korporativno upravljanje državnih bank. Smo namreč žrtev prevare, ki se ji reče korporativno upravljanje. Po načelih korporativnega upravljanja lahko državni interes recimo v Luki Koper najbolje zastopa gospod Jürgen Sorgenfrei. To je nekdanji direktor za marketing v Luki konkurenčnemu pristanišču Hamburg. Znan je kot avtor študije, v kateri recimo piše, da se drugi tir ne splača in da naj vozimo po avtocesti. To je namerna sabotaža drugega tira, ki jo sistematično izvajata minister Gašperšič in Vlada v interesu privatnih investitorjev. Ti investitorji pričakujejo državne subvencije, javno zasebno partnerstvo je spet v zasebnem interesu. Če ne bomo pristali na subvencioniranje, drugi tir ne bo zgrajen, kar je v interesu sosednjih držav, predvsem Avstrije in Italije, ki že par let gradita železniški bajpas okoli Slovenije. Če vprašate OECD in SDH, pa je Sorgenfrei idealen nadzornik. Ni govora, da bi namesto njega državni javni interes zastopal recimo državni uslužbenec, ki bi ga imenoval ali odpoklical demokratični organ. To je druga prevara, ki se ji reče umik politike iz gospodarstva. Kadrovanje namreč temelji na dogmi ali na predstavi, da vsak, ki ga demokratične institucije imenujejo, dela v interesu političnega interesa in lobijev. Od državljanov pa se pričakuje, da to sprejmemo kot normalno stanje, namesto da bi zahtevali, da uradniki in politiki ne delajo v interesu svojih kast, ampak v interesu državljanov. Druga stvar, do katere bi se rad na kratko opredelil, pa je vrednotenje dela članov nadzornih svetov. Predstavnica predlagatelja je sicer v stališču že deloma odgovorila na to, ampak bi prosil predlagatelja, da malo bolj podrobno predstavi, kako je z naslednjo zadevo. Ni namreč povsem jasno, kako je v zakonu upoštevan zamik med obdobjem, ko je bil neki kredit odobren, in obdobjem, ko je ta kredit postal slaba terjatev. Če ponazorim. Največji krediti cerkvenemu holdingu Zvon, Bavčarjevemu Istrabenzu, Vegradu in drugim so bili odobreni v letih od 2005 do 2008. Slabe terjatve pa so nastale šele po krizi 2010, se pravi, da so ti krediti, ki so bili podeljeni v letih od 2005 do 2008, slabi postali šele po krizi. Zato bi recimo, če to ni dobro opredeljeno, gospoda Kramar in Kovačič, šefa uprav NLB in NKBM, v času, ko so se ti krediti podeljevali, potem po kriterijih dobila boljšo oceno od tistih, ki so morali po letu 2009 popravljati škodo, ki je nastala, zaradi kreditov, ki sta jih onadva podelila. Če dam paralelo, je to približno tako, kot da bi rekli, da je za de facto stečaj mariborske nadškofije odgovoren sedanji nadškof Cvikl, ki samo sanira posledice, ne pa nadškof Kramberger, ki jo je vodil v času največjih finančnih mahinacij. Tukaj bi prosil predlagatelja za malo bolj podrobno obrazložitev ali ponazoritev vrednotenja dela nadzornika glede na obdobje, ko so bili ti krediti podeljeni oziroma ko so postali slabi, ker je po navadi vmes par let zamika in iz zakona ni čisto jasno, na kakšen način se bo to vrednotilo.
Besedo ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi, lep pozdrav še v mojem imenu! V Poslanski skupini Desus bomo predlog predpisa, o katerem se zdaj pogovarjamo oziroma diskutiramo, seveda podprli. Zakaj pri stvari gre? Gre za poglavitno rešitev, ki izvira iz prenosa direktive Evropske unije, in uskladitev domačega pravnega reda z evropskimi pravili glede reševanja bank. Zakon poleg nedavno sprejetega zakona, ki ureja bančništvo, ter zakona, ki ureja sistem jamstva za vloge, na neki način zaokrožuje tako imenovano bančno unijo. Seveda bi moral biti ta zakon že nekaj časa nazaj sprejet, ta direktiva bi se morala že nekaj časa nazaj prenesti, pa vendar je boljše pozno, pa ne prepozno, kot pa nikoli. V izogib morebitnim denarnim kaznim oziroma "penalom" v Poslanski skupini Desus torej ta zakon podpiramo. Kaj so poglavitne poante, poglavitne rešitve tega zakona? Zagotovo je nadaljevanje izvajanja tako imenovanih kritičnih funkcij posameznih institucij, preprečevanje resnejših negativnih vplivov na finančno stabilnosti. Najbrž si nikakor ne želimo, da zopet pridemo v situacijo, ko bodo davkoplačevalci ne pred dilemo, ampak pred dejstvom, da bi bilo treba, govorim v pogojniku, znova z visokimi zneski dokapitalizirati posamezne finančne inštitucije in na ta način reševati finančno stabilnost v državi. Nadalje. Zaščita javnih sredstev s čim večjim zmanjšanjem odvisnosti od izredne, poudarjam izredne, javnofinančne pomoči. Nadalje. Zaščita vlagatelja, kar se nam zdi ena izmed ključnih poant, ključnih rešitev iz naslova zajamčenih vlog pri bankah, ter investitorjev, kar je prav tako bistveno, iz naslova zajamčenih terjatev do investicijskih podjetij ter nenazadnje tudi zaščita premoženja kot rezime in sredstev strank. Seveda si v bodoče želimo, da ta zakon – prenos te direktive, ta predpis – ne postane ali pa ne ostane mrtva črka na papirju. Da tiste poglavitne rešitve, ki sem jih navedel in jih vidim ter razumem kot tiste ključne, ki bodo pomagale k stabilnosti in manjšemu tveganju za vse nas, za male ljudi in za finančne inštitucije, ne ostanejo mrtva črka na papirju in da se nam ne dogajajo zgodbe iz preteklosti, o katerih se še danes pogovarjamo, še danes burijo duhove, ampak imamo dejansko urejen finančni sistem kot zgledna članica evropske in monetarne unije. Zaradi vsega bom zakon podprl, upajoč, da bo tudi učinkovit in funkcionalen. Havla lepa.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za finance gospa Irena Sodin.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Na začetku bi rada povedala nekaj razlogov, zakaj je Vlada v končni verziji sprejela negativno stališče do predloga sprememb Zakona o bančništvu, ki ga je vložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožefom Horvatom. Vlada je namreč v dobri veri vključila v svoj zakon ta člen, vendar pa je potem po posvetovanju z Banko Slovenije in pa tudi glede na mnenje Evropske centralne banke sprejela negativno stališče. Po mnenju tako Banke Slovenije kot po podrobnejši preučitvi predloga je uspešnost delovanja kandidata na bančnem področju namreč treba presojati preko več kriterijev, ne samo skozi prizmo deleža slabih posojil v banki. Morebitna nadpovprečna vrednost tovrstnega kazalnika namreč še ne pomeni, da je banka pri svojem poslovanju neuspešna. Banka, ki razpolaga z zadostnim kapitalom, se lahko odloči za bolj tveganj model poslovanja, za katerega je značilen nadpovprečen delež slabih posojil, vendar pa so njeni doseženi rezultati kljub temu lahko tako v primerjavi z drugimi bankami v državi kot v evropskem merilu nadpovprečni. Strokovna pomanjkljivost predloga se odraža tudi v opredelitvi časovnega okvira za presojo uspešnosti delovanja na bančnem področju. Posledice neustreznega upravljanja s kreditnim tveganjem običajno nastopijo šele čez nekaj let, zato bi bila oseba, ki bi nastopila vodilno ali vodstveno funkcijo v času, ko bi se posledice neustreznega preteklega poslovanja s kreditnim tveganjem v banki ravno pokazale, neupravičeno deležna očitkov o neuspešnosti svojega delovanja, čeprav za to ne bi bila odgovorna. Obratno bi predlagani kriterij lahko izpolnila oseba, ki bi opravljala vodilno ali vodstveno funkcijo v banki v času, ko bi bila vrednost kazalnika podpovprečna, njena sporna ravnanja pa bi se šele kasneje odrazila na povišani vrednosti tega kazalnika. Predlaganega kriterija v praksi niti ne bi bilo mogoče izvajati, saj se po predlogu kot nedonosna terjatev šteje terjatev, ki se pri banki ne poravna v roku 90 dni po zapadlosti. Ta del je tudi odgovor na vprašanje poslanca Luke Mesca. Definicije nedonosnih izpostavljenosti v državah članicah Evropske unije so različne, kar pomeni, da podatkov za izračun predlaganega kriterija ni mogoče primerjati med seboj. Zaradi prakse, ki se različno uporablja v različnih državah, je Evropski bančni organ šele v lanskem letu opredelil enotno definicijo nedonosnih in restrukturiranih izpostavljenosti za namen poročanja na konsolidirani podlagi. Predlog zakona pa bi povzročil tudi razlikovanje tudi med pogoji, ki bi veljali za imenovanje v nadzorni svet banke, in pa pogoji za imenovanje člana uprave banke. Ker sta obe funkciji z vidika bančnih tveganj enako pomembni, tako razlikovanje ni utemeljeno oziroma upravičeno. Kot rečeno, je Banka Slovenije predlogu iz predhodno navedenih razlogov nasprotovala, zelo zadržana do predloga pa je bila tudi Evropska centralna banka, ki meni, da predlog, kot je postavljen, ne določa nikakršne diskrecijske pravice. Potem bi rada odgovorila na dve vprašanji gospoda Verbiča. Lahko odgovorim pritrdilo, kar se tiče vključenosti hranilnic in reševanja hranilnic v sam zakon. Hranilnica je kreditna institucija in po Zakonu o bančništvu 2 se pojem uporablja za vse kreditne inštitucije, torej tudi za hranilnice. Potem še odgovor na vprašanje, kako bo ravnala Banka Slovenije v primeru dveh različnih subjektov, ki prihajata iz različnih geografskih področij, v primeru francoske banke in v primeru banke Ruske federacije. Zakon velja za subjekte, ki so našteti v 2. členu zakona, torej tudi za EU podružnice, in to so podružnice, ki se nahajajo v državi članici in so del kreditnih institucij tretjih držav. Torej to velja tudi za Sberbank, ki deluje v Republiki Sloveniji. Hvala.
Najprej bom dal besedo predlagatelju, potem pa bom še enkrat odprl. Besedo ima predstavnik predlagatelja, gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Najprej bi se gospodu Verbiču zahvalil za komplimente, ki jih je dal parlamentarni preiskovalni komisiji, ki preiskuje bančno luknjo oziroma odgovorne osebe. S tega mesta dajem zagotovilo, da bomo naše prizadevanje še stopnjevali, in vas tudi vabimo k sodelovanju. Gospod Verbič, bom pa vztrajal pri tem, da je šlo za resnično nedemokratični princip, ko je koalicija – tudi vi ste član te koalicije, vsaj parlamentarne komponente koalicije – pravzaprav povozila zahtevo 10 poslancev za splošno razpravo. Onemogočili ste torej to osnovno orodje, ki ga imamo poslanci – razpravo, argumente in tako naprej. V Novi Sloveniji povsem razumemo strokovne pripombe Evropske centralne banke in Banke Slovenije, čeprav Banka Slovenije ni dala pripomb direktno na naš zakon, ampak jo je Vlada nekako povzela v svojem mnenju. Ampak zaupamo in ne zahtevamo originalnega dokumenta Banke Slovenije. Ampak če pravite, da je naša rešitev nestrokovna – nekako v tem smislu ste razpravljali, ne me držati za besedo –, zakaj potem niste fer in rečete, da je tudi Vlada naredila nestrokovno potezo, ko je to isto rešitev implementirala v 268. člen. Zakaj smo potem samo mi nestrokovni? Treba je le biti fer. Zakaj se predvsem opozicija očitno tu angažira, da sprejmemo čim boljše rešitve, da bi res najkompetentnejše ljudi postavili v nadzorne svete bank? Zato, ker mene doma ljudje ustavljajo in me prosijo, da vzamemo tistim, ki so vzeli njim. Saj država ni dobesedno vzela denarja iz naših denarnic in jih vrgla v bančno luknjo, ampak to se pozna v drugih resorjih, drugih sistemih oziroma podsistemih, ki nimajo denarja ali ministrskih resorjih. Zakaj kmet ne sme biti nepokreten? Zato, ker nima pravice do dodatka za nego. Še sto in tisoče takšnih zadev bi lahko našteval, pa zdaj to ni tema te točke dnevnega reda. V redu, vi ste se odločili, da boste nedemokratično ustavili zahtevo 10 poslancev, vztrajam, da je bilo to nedemokratično. Tudi vi, gospod Verbič, nam niste dali odgovora na vprašanje, ki sem ga postavil za govornico. Zakaj? Ker pravijo, da je kadrovska politika kraljica vseh politik. Če slabo kadrujemo, so lahko zakoni še tako briljantni, pa ne bo šlo. Imel sem privilegij, da sem – mislim, da predlani – sedel na večerji skupaj s predsednikom Albanije in sem ga spraševal, kako so pa oni kaj uredili njihov bančni sistem. Rekel je: "Mah, mi smo že davno naše banke privatizirali." Tu je rešitev. Tukaj nas je Albanija prehitela. Lahko si vzamemo Albanijo za zgled, kar se tiče privatizacije bančnega sistema. Že velikokrat sem ponavljal izjavo našega guvernerja dr. Boštjana Jazbeca, ki pravi, da pride na svet guvernerjev na Evropski centralni banki in ga kolegi sprašujejo, kdaj bo Slovenija privatizirala svoje banke, ker smo v družbi držav, kot so Etiopija, Sirija, Kuba, ne vem, katerih še, torej v družbi 8 držav na svetu, kjer ima država oziroma politika ključni vpliv v bančni sistem. To je naša rak rana, pa če vam je to všeč ali ne. Jaz ne kažem zdaj s prstom na to koalicijo, bog ne daj, da je ta koalicija kriva za to bančno luknjo, ne, ampak ta koalicija ima ta trenutek največjo politično moč in oblast ter upravlja to državo, torej tudi državne banke. In zadeve je treba opravljati tako, da bodo v dobro ljudi in nikogar drugega, seveda v dobro vseh ljudi. V mnenju Vlade na naš predlog Zakona o bančništvu me je nekako zbodel naslednji zapis: "Banka Slovenije je v zvezi s predlagano rešitvijo," torej rešitvijo Nove Slovenije, "izrazila vrsto strokovnih pomislekov. Po njenem mnenju uspešnost delovanja kandidata na bančnem področju ni mogoče presojati le skozi prizmo deleža slabih posojil v banki." Saj ne presojamo zgolj glede na deleže slabih terjatev, ampak v 53. člen Zakona o bančništvu zgolj dodajamo ostrejše kriterije, vse, kar je bilo prej, pa ostaja. Naprej: "Banka, ki razpolaga z zadostnim kapitalom, namreč lahko zavestno izbere bolj tvegan model poslovanja, za katerega je značilen nadpovprečen delež slabih posojil, a so kljub temu lahko njeni doseženi rezultati poslovanja, merjeni z drugimi kazalniki uspešnosti poslovanja, v primerjavi z drugimi bankami v državi oziroma bančni uniji nadpovprečni. Vse to je res, ampak enostavno ne verjamem, da tudi pri nas v Sloveniji. Temu jaz pravim "kazino bančništvo", ki ga pa ne podpiram. Če kolega Verbič, ki pozna bančni sistem in se poglablja v te zadeve, kar je hvalevredno, citira samo določena stališča Banka Slovenije, potem, kolega Verbič, jaz pričakujem, da sledite tudi Banki Sloveniji, ki predlaga predhodno licenciranje kandidatov za člane nadzornega sveta, ne samo člane uprav. Ja, vi ste to marca 2015 zavrnili, Nova Slovenija pa ne. Ker če imamo regulatorja, to je Banko Slovenije, potem mu dajmo vsa maksimalna orodja. Banka Slovenije zagovarja, kot ste slišali na Odboru za finance, predhodno licenciranje. Potem se ne bi zgodilo to, kar se je, torej ta blamaža pri kadrovanju v nadzorni svet Banke Slovenije. Kot je mag. Marko Pogačnik opozoril, danes mi nimamo popolnega nadzornega sveta, ne vemo niti, kako je z upravo te največje državne banke. Jaz pa trdim, da omrežja, ki zadaj močno vladajo, že imajo svoje dolge lovke uperjene na Novo Ljubljansko banko, ki je še eden izmed plenov, ki se ga dan najbrž zlahka privatizirati na takšen ali drugačen način. Če smo že pri privatizaciji Nove Ljubljanske banke, boste vi, spoštovana koalicija, morali popraviti strategijo upravljanja državnega premoženja, ker so tam zadeve glede Nove Ljubljanske banke napisane napačno in niso v skladu z evropskim pravnim redom, bolj točno s prostim pretokom kapitala, ker ste zapisali, da ni dovoljena koncentracija znotraj Nove Ljubljanske banke nad deležem države, se pravi nad 25% plus eno delnico. Imam sodbe sodišča EU, kjer je Evropska komisija tožila in seveda tožbo dobila, ko je tožila posamezne države, ki so omejevale prost pretok kapitala. To je eklatantni primer omejevanja prostega pretoka kapitala. Tu bo Slovenija izgubila. Čim prej pot pod noge in spremeniti Strategijo upravljanja kapitalskih naložb Republike Slovenije. Hvala lepa.
Ali je replika? Replika, mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. Moram spoštovanemu poslancu nameniti par besed. Bom zelo kratek. Kar se tiče tega, ko ste navedli, da sem nestrokovno in podobno uporabil besedo v zvezi z vašim predlogom, ste me popolnoma napačno razumeli. Jaz sem v tistem delu citiral zgolj to, kar ste tudi vi ravnokar prebrali, in sicer, da stališče Banke Slovenije v zvezi s predlagano rešitvijo izraža vrsto strokovnih pomislekov. To ni moja ocena glede vašega predloga. Tudi v nadaljevanju, ko ste v neki smeri potem rekli, da sem tako nekako omejen, bi jaz prosil, da ko se mi pogovarjamo o stališčih do bank, da imamo pred seboj vse banke, ki delujejo v Republiki Sloveniji. Mi se tako zdaj ali tudi do zdaj v vaši razpravi ali na matičnih odborih pogovarjamo, kot da so v Republiki Sloveniji zgolj tri banke v državni lasti in nimamo 13 bank, ki so v privatni lasti ali v lasti drugih držav. Ko se mi dotikamo zakona o bančništvu 2 ali licenciranju članov nadzornega sveta, moramo imeti pred očmi, kaj to pomeni za pravne subjekte, ki delujejo v Republiki Sloveniji. Sam imam trdno stališče – pa bomo več v razpravi pri licenciranju –, da moramo kot poslanci imeti pred očmi, kako s kakšno odločitvijo lahko posežemo tudi na ta prosti trg, saj vsi želimo, da tujci, ali investitorji ali novi lastniki, prihajajo v naš prostor. Glede na to, da ste komentirali Banko Slovenije, ki zdaj zagovarja licenciranje članov že v postopku pri ZBan-2. Tudi mene preseneča ta bliskoviti obrat na Banki Slovenije, da zdaj bi tudi preko licenciranja zagotovili boljše upravljanje, spet poudarjam, samo bank v državni lasti, kajti ta hip se pogovarjamo o teh treh – leta 2013 jih je bilo 5 ali 6. Sploh se ne pogovarjamo o tem, da je v slovenskem prostoru toliko bank, ki delujejo kot pravne osebe. Zakaj Banka Slovenije očitno zdaj poudarja licenciranje? Jaz imam tukaj takoj vprašanje, na katerega tudi na matičnih odborih še nisem dobil nobenega odgovora, zato ga tudi tukaj postavljam. Zakaj Banka Slovenije do leta 2013 ali 2014 ni odvzela nobene licence članom uprav ali razrešila člana nadzornega sveta? Tega se bomo v nadaljevanju prav gotovo dotaknili, glede na to, da je bil v letu 2011 zelo jasno sprejet sklep z nivoja vice guvernerjev ali sveta banke, kaj pomeni odgovornost članov uprave nadzornih svetov. Zaradi tega je ta pomislek, kaj pa je zdaj kar na enkrat ta obrat, da se bo pa čudežno licenciralo člane nadzornega sveta, kar pomeni poseg v pravico lastnika. V neki smeri je tudi vaša kolegica prej lepo povedala, da je lastnik tisti, ki mora imeti pravico, da se odloči, komu zaupa nadzorstvo nad njegovo lastnino. Hvala lepa.
Zopet se je javil predlagatelj. Besedo ima torej predstavnik predlagatelja, gospod Jožef Horvat, potem bom pa res odprl še za prijave.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ja, gospod Verbič, ampak treba je razumeti, da je bančni sistem nekaj drugega kot recimo tovarna čevljev. Seveda ima lastnik pravico, ampak Banka Slovenije je centralni regulator v Republiki Sloveniji, je neke vrste nadzornik vseh bank, neodvisno od lastništva. Če pogledava, kolega Verbič, sta bili Factor banka in Probanka privatni banki. Tudi midva bova morala dati oziroma sva že dala iz najinih žepov denar, seveda ne neposredno, v sanacijo teh dveh bank. Kar nekaj sto milijonov so te banke odnesle. Če bi bili na parlamentarni preiskovalni komisiji in bi poslušali ljudi, ki so ti dve banki vodili, to vzbuja zelo čudne občutke, da ne bom v tej parlamentarni dvorani uporabljal kakšnih nedostojnih besed. Ljudje so izgubili spomin, kaj so delali še dve, tri leta nazaj. Izgubili so spomin, komu so dajali zelo ugodne kredite, izgubili so spomin, katere hčerinske firme so vodili njihovi družinski člani in dobivali zelo ugodne stanovanjske kredite, bistveno bolj ugodne kot Simona Dimic, o kateri se veliko piše. Treba je torej razumeti, kakšna je funkcija Banke Slovenije. Jaz spoštujem interes Banke Slovenije, ki predlaga, da bi bilo boljše, da bi uzakonili licenciranje že kandidata za člana nadzornega sveta, da se nam, kot rečeno, ne bi zgodil ta kadrovski fiasko, kot se nam je zgodil. Problem pa je, da gre pa tista karavana, ki je zadaj, naprej, in tega se mi bojimo. Tukaj govorimo in vlagamo napore v predlaganje zakonov izključno zato, da zaščitimo naše državljanke in državljane, ker karkoli je narobe v tej državi, pridejo demonstrirati pred to hišo, ne pred Banko Slovenije. Tudi bolj redko pred Vlado. Pred to hišo pridejo demonstrirati ljudje in upravičeno pridejo sem demonstrirati. Veste, kaj nam govorijo? Zato moramo biti tukaj odločni, zahtevati moramo način, na katerega se kadruje in se nadzira. Če pa se kdo tega ne bo držal in če bo kdo izigraval te naše zahteve, zapisane v zakonu, za tistega pa je zaporna kazen, denarna kazen, višja, kot je zdaj v vladnem predlogu, recimo takšna, kot so jo predlagali kolegi iz SDS, ali pa še višja. Hvala lepa.
Bom upošteval, da sta dva. Najprej ima besedo gospa Nada Brinovšek.
Predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav tule v dvorani! Ko se pogovarjamo o bankah, nas vse najprej spomni na 5 milijardno luknjo oziroma, kot sem že slišala danes, že nekaj več, ampak dejstvo pa je, da je Vlada v letu 2013, 2014 dokapitalizirala 3,2 milijardi oziroma 8,7 BDP, ali pa, če želite, eno tretjino državnega proračuna. Tale zakon, ki ga imamo danes tukaj, je pisan na kožo sedanjim lastnikom oziroma bančnikom. Hkrati pa, kot je rekel Horvat, je to copy-paste, seveda z enim trikom in pa 17 mesečno zamudo. Vlada je k obrazložitvi za današnjo sejo zapisala tudi, da so v tem zakonu tudi določeni ukrepi reševanja, ki naj bi jih Banka Slovenije upoštevala, in med temi ukrepi navaja Vlada tudi, da delničarji banke, ki je v postopku reševanja, pač prvi krijejo izgube. S tem se seveda popolnoma strinjam. Naprej med ukrepi zapišejo tudi, da se organ upravljanja in pa višje vodstvo banke, ki je v postopku reševanja, praviloma zamenjata, razen če bla bla in tako naprej. Jaz ne vem, zakaj imamo tu "praviloma" in pa "razen če". Ne vem, mogoče bi bilo boljše, če bi napisali "razen, če je politično primeren kader, potem se ne bo zamenjal". Dalje, naslednji ukrep. Odgovornost posameznikov in pravnih oseb za propad banke se uveljavlja v skladu s splošnimi pravili pogodbe in tako naprej. Dobro vemo, kako so te pogodbe in ta splošna pravila narejena in da še noben do zdaj ni bil sankcioniran, kaj šele da bi odgovarjal. To pa je bilo kar dostikrat omenjeno glede slabega vodenja bank in pa imenovanja nadzornih svetov. Dejstvo je, da imamo v Sloveniji slabo bančno zakonodajo, odgovornost za propad bank pa nenazadnje pač nedvomno prevzamemo državljani. V Slovenski demokratski stranki smo vložili tudi amandma in opozorili na nesorazmernost glede na druge zakone oziroma na drugo zakonodajo. Če dam za primer, da je pravna oseba ali pa samostojni podjetnik za pomanjkljivo vodenje evidence gostov kaznovan z enako globo kot pa odgovorna oseba banke, mislim, da je to pač vprašanje zdrave kmečke pameti oziroma logike. Mislim, da se tu vsa logika tudi konča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin. Izvolite.
Dober dan, poslanke in poslanci. Ko imamo v tej dvorani včasih kakšne manj pomembne debate, se v tej dvorani tare ljudi in so debate živčne, nervozne, dinamične, ko pa se pogovarjamo o milijardah, imam pa občutek, da nas je malo tistih, ki nas te zadeve zanimajo. Če sem nekoliko bolj plastičen, potem je treba ljudem jasno povedati, da nas je ta zadnja bančna sanacija stala 2 tisoč 500 evrov po glavi. Vsak državljan, tudi tisti z minimalno plačo, je moral prispevati 2 tisoč 500 evrov za to zadnjo bančno sanacijo. Vsak si lahko izračuna, da tisti, ki dobijo minimalno plačo, praktično delajo skoraj polovico leta za ta denar. Zato se mi zdi, da je debata o teh dveh zakonih, o katerih danes debatiramo in sta povezana tako ali drugače z bankami, zelo pomembna in tudi ključna debata za prihodnost Slovenije. Zdi se, da ta druga bančna sanacija ne bo zadnja, da bo morda še kakšna sledila. Tudi v tej luči se zdaj pripravlja ta zakonodaja, da se bodo določila jasna pravila, kako se bo določene banke ukinilo oziroma po domače povedano zaprlo. Seveda pa so tukaj ključne zadeve detajli. Zagotovo je ena izmed ključnih zadev imenovanje samih nadzornih svetov banke, torej imenovanje tistih, ki nadzorujejo same uprave, ki nadzorujejo poslovanje bank. Če so ti nadzorniki dobri, potem lahko preprečijo marsikatero neumnost uprav – hazardiranje, nespametne odločitve. Če pa so ti nadzorniki nespametni, površni, potem lahko še bistveno prispevajo k povečanju slabih terjatev oziroma slabega poslovanja bank. Mislim, da imamo mi konkretni primer iz preteklosti, da nam ni treba odkrivati tople vode, ampak lahko samo malce stare časopise prelistamo nazaj oziroma pogledamo malce poslovanje bank v preteklosti, kjer lahko zelo hitro ugotovimo, kakšna je razlika med dobrimi in slabimi nadzorniki. Po koncu te gospodarske konjunkture oziroma še v času gospodarske konjunkture smo imeli v Sloveniji dva različna tipa bank. Na eni strani smo imeli državne banke z državnim lastništvom, z državno imenovanimi nadzorniki, upravami in tako dalje, na drugi strani smo imeli banke v privatni lasti. Jaz mislim, da sta bila ta kriza, ki je sledila, in tudi čas konjunkture za vse enaka. Se je pa pokazala bistvena razlika v poslovanju posameznih bank v odvisnosti od tega, kakšne so imele nadzornike in s tem tudi posledično uprave. Naše domače uprave v državnih in tudi v teh malih privatnih bankah so se izkazale zelo slabo. Kdor je bil vsaj nekaj časa član parlamentarne preiskovalne komisije o bankah v tem ali v prejšnjem mandatu, pozna marsikatero zanimivo zgodbo, kako se je delalo včasih, kako so se podeljevali krediti. Tisti več milijonski na primer praktično brez kakršnikoli razprav na kreditnih odborih, tistih za 5, 10 tisoč evrov pa z izrazito natančnostjo in skrbnostjo. To so pač bile prakse, ki so jih tako ali drugače podpirali nadzorniki. Kaj se je zgodilo v zaključku ali pa finalu vsega tega sem povedal na začetku – druga sanacija bančnega sistema, ki nas je vse hudo udarila po žepu. Če bomo želeli kadarkoli v prihodnosti te stvari preprečiti oziroma vsaj omiliti, potem je seveda ključno, kakšne nadzorne svete v bankah bomo imeli. To je pomembno. Zato smo v Novi Sloveniji pripravili relativno preprosto rešitev, ki bi zagotovo dala rezultate, to pa je, da bi se potencialne prihodne nadzornike presojalo tudi po preteklem delu. Zdaj vse stvari temeljijo na zaupanju. Zaupanje je lahko sicer dobro, ampak še boljša je kontrola. Ko smo pregledovali in primerjali prakse v drugih državah, smo si želeli neke oprijemljive, čim bolj natančne kriterije, s katerimi bi lahko opredelili, kdo je primeren in kdo ni primeren za nadzornika. V iskanju teh kriterijev smo prišli do rešitve, da bi pri imenovanju nadzornikov upoštevali njihovo preteklo delo, zlasti delež slabih terjatev, ki jih imajo banke, v katerih so ti nadzorniki delali pred neko zasedbo funkcije v nadzornem svetu. Jaz si težko predstavljam bolj oprijemljiv kriterij. Dobro, lahko sprejmem argumente Ministrstva za finance, ker je tukaj nenavadna zgodba, ki jo bom potem še malo na kratko opisal, ali pa tudi drugih, ki so temu našemu predlogu nasprotoval, da je ta kriterij preozek, za nekatere celo preveč strikten. Dobro, ampak potem predlagajte, dopolnite to rešitev z novimi kriteriji. Zdi se mi najslabše to, kot imamo danes, da gre praktično za neko osebno zaupanje brez nekih oprijemljivih in resnih kriterijev, ampak če bomo želeli v prihodnosti imeti dobre in kvalitetne nadzorne svete, potem je nujno, da postavimo oprijemljive kriterije za imenovanje nadzornikov. Mi smo vsaj prišli s predlogom, ponudili predlog, kako si mi te stvari predstavljamo. V prvi fazi se je celo ministru za finance dr. Mramorju zdela ta naša rešitev in ideja dobra. Ko me je poklical, je rekel, da se mu ta rešitev zdi dobra. Posledica je bila najverjetneje ta, da je Vlada sama potem v neki drug zakon to našo rešitev dobesedno prekopirala oziroma jo vzela. Jaz s tem nimam težav in v tistem trenutku sem bil vesel, v smislu, da je končno vsaj ena pametna odločitev tudi na Vladi, da povzame kakšne opozicijske predloge in jih vključi. Če gre tukaj za "prestižnostne" probleme, je meni čisto vseeno, ali je pod končno rešitvijo podpisan Dušan Mramor ali Nova Slovenija, važno je, da do teh stvari dejansko pride. Zato sem bil v tisti prvi fazi, ko se je ta naša rešitev vključila v vladni zakon, vesel in zadovoljen, ampak so me moji poslanski kolegi ves čas opozarjali, da tukaj nekaj smrdi, da se ta zadeva ne bo dobro končala, in so vztrajali na tem, da kljub temu, da je Vlada našo rešitev prekopirala, mi vseeno vložimo tudi svoj zakon. Čeprav sem se jaz motil in zdaj lahko za nazaj priznam, da sem jaz preveč naivno verjel, da bo Vlada tisti naš predlog dokončno speljala in realizirala, so imeli moji kolegi prav, ko so rekli, da mi rajši za vsak slučaj svoj zakon vložimo. V nadaljevanju te zgodbe se dejansko kaže, da čeprav je Vlada prišla s tem predlogom, je potem prisluhnila nekim prišepetovalcem, ki so rekli, da ta rešitev ni dobra, in so skupaj s koalicijo to rešitev praktično vrgli ven iz predloga zakona. Če se zdaj ponovno osredotočim na samo imenovanje nadzornikov, mislim, da tudi ta zakon, ki je vladni, ki govori o tem, kako se bo banke zapiralo oziroma kako se jih bo reševalo, piše o vseh drugih stvareh. Piše o tem, kdo bo najprej prevzel breme morebitnega propada banke – od delničarjev, imetnikov kapitalskih instrumentov do ostalih upnikov. Vse to piše. V redu. Piše tudi o tem, kar je logično, da če bo banka v težavah in če jo bo treba reševati, da se zamenja vodstvo, ki je pripeljalo banko v tako situacijo – tudi to je logično –, in da mora biti novo nastavljeno vodstvo kooperativno z vsemi organi pregona in drugimi institucijami, ki sodelujejo pri reševanju bank. Jaz s temi tremi rešitvami nimam problemov in vsaj zame niso problematične, ampak se mi pa zdi, da manjka ključen element, to pa so natančnejši predpisi v zvezi z nadzorniki. To je bila tista rešitev, ki smo jo želeli v Novi Sloveniji uveljaviti, predlagati in dodati. Da ne boste rekli, da ponovno odkrivamo neko toplo vodo. Preberite primerjalne preglede drugih držav, s kakšno skrbnostjo v drugih državah imenujejo bančne nadzornike. Mislim, da je prav v Sloveniji na tem področju, tudi s to novo spremembo, zakonodaja najbolj ohlapna. In prav zaradi te luknje se bo lahko v prihodnosti zgodila tretja bančna sanacija in bomo spet dajali iz svojih žepov za sanacijo bančnega sistema, zaradi tega– se ne bom spuščal v razloge, ampak nekateri razlogi zagotovo obstajajo –, ker vladna koalicija ni želela prisluhniti temu, da bi zaostrili kriterije za imenovanje nadzornikov bank. Mi nismo pri teh zahtevah osamljeni. Moj kolega Horvat je govoril tudi o razpravah Banke Slovenije, ki govori o licenciranju kandidatov. Mislim, da je zelo zanimivo in nenavadno, da je ta vladna koalicija na nek način to licenciranje vrgla ven iz zakona. Jaz ne vem, kakšni razlogi so vas k temu vodili. Bilo bi dobro, da bi koalicijski poslanci o teh zadevah malo debatirali, predstavili širši javnosti, kaj so razlogi, da ne pristanete na licenciranje nadzornikov, ker mislim, da bi bil –sicer ne na takšen način, kot ga mi predlagamo –končen cilj isti, kot si ga mi želimo. Da bi torej za bodoče nadzornike bank predpisali jasne kriterije in kdor teh kriterijev ne bi izpolnil, enostavno ne bi mogel zasedati teh nadzorniških mest. Resnično bi rad tudi slišal v današnji razpravi predstavnike Ministrstva za finance, zakaj, če so prisluhnili Banki Slovenije in drugim deležnikom pri tem zakonu, zakaj pa v primeru licenciranja ne prisluhnejo Banki Slovenije. To bi bil zanimiv odgovor. Jaz si ne želim, da bi se čez 5 ali 10 let znova pogovarjali, da je bila zaradi premajhne skrbnosti spet v zakonu neka luknja, ki je omogočala čudne in nenavadne stvari. Prepričan pa sem, glede na to, kako se stvari pelje v sedanji smeri, to zagotovo ne bo zadnja sanacija, najbrž bo v prihodnosti še kakšna banka propadla. Tudi zadeve, ki se zdaj dogajajo okrog Nove Ljubljanske banke glede tega predlaganega načina privatizacije, niso najbolj spodbudne. In prav zaradi vseh teh razlogov bi moral biti ta parlament še toliko bolj skrben pri ustvarjanju zakonodaje. Naj zaključim s tem – mislim, da sem danes že 10-krat ponovil, pa ni škoda, če še enajstič –, da bomo očitno vključili noter vse zadeve, vse zadeve jasno napisali, kako se stvari lotevamo ali kako se stvari lotiti v primeru zapiranja bank, ukinjanja bank, kakšno ima kdo odgovornost, pozabili pa bomo na ključno stvar, to pa je dobiti primerne in kompetentne nadzornike. Na to vprašanje bo treba odgovoriti in na to vprašanje bosta morali dati odgovor predvsem koalicija in tudi vlada.
Hvala lepa. Še kakšna razprava na 215. člen? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. V razpravo dajem 233. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Izvolite, gospod mag. Dušan Verbič.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. V zvezi z 233. členom smo koalicijske stranke vložile ta amandma predvsem zato, ker je to v neki smeri tudi sledenje obrazložitvi pri predhodnem vloženem amandmaju, se pravi 215. Z vložitvijo tega amandmaja se je namreč ugotovilo, da lahko še bolj sledimo učinkovitosti, predvsem v tem, da bo organ, ki je pristojen za tovrstne postopke, in to je Banka Slovenije, v teh postopkih pri reševanju in prenehanju bank bistveno bolj ekspeditiven, kajti to vročanje posledično pomeni tudi učinkovitost delovanja samega organa. S tem se želi dobesedno optimizirati vse tovrstne procese ravno zaradi tega, da so ti postopki hitri in da je čim manj možnosti, da se stranke v postopku izogibajo, na račun tako imenovanih nekih upravnih ali procesnih postopkov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 259. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite, mag. Pogačnik.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. V Poslanski skupini SDS smo ponovno vložili amandma, ki spreminja globe in prekrške, predvsem njihovo višino. V SDS smo prepričani, da globe, ki so predlagane s strani predlagatelja, niso sorazmerne z ostalimi, zato predlagamo določene popravke, in sicer, da se te globe tudi za nepravilnosti in za prekrške dejansko povišajo.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Mag. Matej Tonin.
Sam želim izraziti le podporo tem spremembam. Zdi se mi smiselno, da se te stvari prilagodijo in uredijo. Še ena stvar, ki je tukaj pomembna, je tudi ta vzgojni vidik, če smem temu tako reči, ker če bodo imeli ljudje vtis, da je hujše kaznovan nekdo, ki pelje 10 kilometrov na uro več čez vas, kot pa nekdo, ki je odgovoren za milijonsko škodo, potem res ne gremo v pravo smer. Balansiranje oziroma pravi način kaznovanja in višina glob se mi zdi pomembno tudi z vidika ustvarjanja večje pravičnosti. Zaradi tega ta amandma podpiram.
Predlagatelj, izvolite. Gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa. Kot predlagatelj želim izraziti podporo amandmaju k 259. členu kolegice in kolegov iz SDS. Ko smo mi pisali našo novelo Zakona o bančništvu in smo naredili mednarodno primerjavo, kot zahtevajo pravila, smo seveda pogledali rešitve v Nemčiji. Nemčija je julija 2013 sprejela svoj Zakon o bančništvu in implementirala zahtevano direktivo. Med drugim je rešitev, kar se tiče kaznovanja kršitev, tam naslednja – samo da povem nekaj osnovnih gabaritov, da bomo imeli predstavo, seveda pa ne zagovarjam, da se da vse rešitve iz katerekoli države, konkretno Nemčije, kar dobesedno prenesti v naši okolje. Vseh rešitev se ne da, morda pa se da koncept. Tukaj piše takole: "Novi Zakon o bančništvu," seveda v Nemčiji, "kaznuje kršitve temeljnih statutarnih dolžnosti poslovodstva, in sicer v primeru neizpolnjevanja odločbe nadzornega organa, ki nalaga odpravo pomanjkljivosti pri upravljanju s tveganji v razumnem roku, s čimer je ogroženo nadaljnje delovanje institucije, nadrejenega podjetja ali skupine kot delujoče podjetje. Kazni so do 5 let zapora," to želim izpostaviti, do 5 let zapora, "ali denarne, vendar te ne smejo biti višje od 10,8 milijona evrov." To je plafon kazni v Nemčiji – 10,8 milijona evrov. Podobne kazni veljajo v Nemčiji tudi za zavarovalniški sektor. Mislim pa, da so za slovenske gabarite te kazni, ki jih kolegi iz SDS predlagajo, v redu, da so sprejemljive. Izražam svojo podporo temu amandmaju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 260. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 268. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD in amandma Poslanske skupine SD. Gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! 268. člen dejansko rešuje tisto dilemo, o kateri teče razprava danes pri obravnavi amandmajev predvsem k 115. členu, ki je imel povsem drugo vsebino. Gre torej za amandma, s katerim predlagamo, da je za imenovanje člana nadzornega sveta banke potrebno obvezno predhodno soglasje Banke Slovenije oziroma bančnega regulatorja. Nihče, ki bi zasedel tako odgovorno mesto, kot je mesto člana nadzornega sveta, to ne more postati brez predhodnega soglasja Banke Slovenije. S tem se daje odgovor na to razpravo, ki je bila danes opravljena, kako pomembna funkcija je funkcija člana nadzornega sveta v bančnem sistemu. Poleg tega pa lahko govorimo tudi o tem, da bo s tem tudi bistveno bolj jasna odgovornost, tako za sam postopek kot seveda tudi za nadzor nad delom bank. Tudi kar se tiče lastnikov, lahko iz izkušenj, ki jih imamo pri komisiji za preiskavo bančne luknje – s skrajšanim imenom –, povem, da je interes tudi zasebnih lastnikov, da Banka Slovenije kot vrhovni regulator opozarja lastnika na morebitno slabo delo ali opravljanje nalog članov nadzornega sveta. Seveda bo ta postopek, ki je vezan na predhodno soglasje za imenovanje nekoga, vezan tudi na postopek za razrešitev. S tem se zagotovo lahko približamo temu, da poskušamo dati jasnejši odgovor na posledice, ki so zaradi bančne luknje nastale v Sloveniji – 5,2 milijardi evrov, zdaj lahko merimo to bančno luknjo, ki je gotovo močno vplivala tudi na socialni položaj ljudi. Javni dolg Slovenije se je povečal, proračuni morajo upoštevati omejitve, ki jih določa fiskalno pravilo, vse to se seveda potem pozna predvsem pri položaju ljudi in seveda tudi pri razvoju, pri investicijah. Posledice pri vodenju bank niso torej samo posledice znotraj samega bančnega sistema, ampak je bančni sistem izjemno pomemben in pravzaprav kroven sistem za to, da lahko uspešno deluje gospodarstvo, da lahko vlaga v razvoj. Kajti ni za pričakovati, da bodo podjetja imela toliko akumulacije, da bodo vse financirala iz lastnih sredstev, kot tudi ni za pričakovati, da bomo varčevalci imeli dovolj lastnih sredstev in bomo recimo za kakšno obsežnejšo sanacijo stanovanja, hiše ali nakupa druge stvari zagotavljali denar zgolj iz lastnega žepa, Zato potrebujemo banko. Vendar ta banka mora skrbeti, da ima denar, v katero naložiš depozit, zelo jasen kriterij nadzora in predvsem odgovorno vodenje. Ta sistem zagotovo ne more delovati uspešno, če tudi Banka Slovenije kot vrhovni regulator nima še večjega vpliva, kot ga ima že do zdaj na to delovanje. Res pa je, da moramo izčistiti tudi to vprašanje neodvisnosti Banke Slovenije v tem smislu, ali je tudi Računsko sodišče pristojno za to, da pogleda v poslovanje Banke Slovenije ali ne. Namreč vsak postopek, ki se je do sedaj izkazal oziroma povsod, kjer smo se srečevali s tako imenovano bančno tajnostjo in zaupnostjo podatkov, ugotavljamo, da je vendarle potreben dodaten nadzor, da ne prihaja do zlorab takšne imunitete, če lahko temu tako rečem. Tudi Računsko sodišče je vrhovna revizorska hiša v državi in prav je, da ima v prihodnosti vpogled tudi v poslovanje, delovanje in odločanje Banke Slovenije. To govorim tudi zaradi tega, da ne bi mogoče prišlo tudi pri regulatorju do idej, da pa nekatere stvari mogoče ne bi upošteval. Je pa res, da je sam sistem nadgrajen v tem smislu, da ima poleg državnega regulatorja seveda vpogled v vloge za kandidate za nadzorni svet tudi Evropska centralna banka in to je zagotovo ena od dobrih stvari, ki so se dogovorile predvsem v zadnjem obdobju, ko je prišlo do te hude finančne in gospodarske krize. Z amandmajem želimo torej dejansko doseči večjo odgovornost pri imenovanju in posledično tudi pri vodenju posameznih bank. To se nanaša tako na državne kot na zasebne banke. Zato naj mogoče v okviru tega tudi povem, ker je bilo danes velikokrat omenjeno, da je edina rešitev za banke prodaja in privatizacija, ampak, spoštovani, svetovna gospodarska kriza je nastala zaradi slabega vodenja privatnih, zasebnih bank. Državne banke niso povzročile svetovne gospodarske in finančne krize. Torej ni rešitev prodaja, razprodaja in ne vem kaj še vse, s čimer se srečujemo v Sloveniji. Mislim, da moramo tudi na prost pretok kapitala gledati predvsem v tem smislu, da imamo na trgu dovolj širok spekter bank, v katere lahko vlagaš denar in kamor lahko greš po kredit, če ga potrebuješ. To je tista oblika prostega pretoka kapitala. Če ti pa nek predpis zapove, da moraš banko prodati recimo leto 2017, ne glede na to, ali je ta kupec dober in kakšna cena je za to dosežena, pa to ni prost pretok kapitala, ampak je predvsem zloraba moči, položaja tistega, ki je to zapovedal, ali pa tudi prevelika ubogljivost tistega, ki je na to pristal. Zato je glede tega treba v Sloveniji opraviti dodatna pogajanja in usklajevanja z Evropsko komisijo, da izčistimo to vprašanje tako imenovanega prostega pretoka kapitala. Kajti če nekomu omogočiš, da slovensko banko, ki smo jo dokapitalizirali, recimo – če se zdaj vrnemo lahko na Novo Kreditno banko Maribor – z 800 milijoni, prodaš za 250 in še garantiraš za morebitno škodo, ki bi nastala v banki zaradi izgube tožbe proti podrejenim obveznicam, je to seveda daleč od tega, kar je logika prostega kapitala. Trg naj bi po neki svoji osnovni logiki prispeval pripeljati do tega, da ima tisti, ki prodaja svojo storitev, svojo terjatev, možnost, da iztrži čim več. Če ga omejiš pri tem, potem to seveda pomeni, da si nekomu poskušal zagotoviti dobiček na račun tretjega, v tem primeru, ker se prodaja državne banke, na račun vseh nas, ki smo prevzeli na svoja pleča zadolžitev v višini 5,2 milijard evrov za poplačilo teh bank. Predvsem odgovorno vodenje bank je torej ključno, lastniki, tako zasebni kot državni, pa morajo biti še kako zainteresirani, da ne bo prišlo do unovčenja njihovih delnic in lastniškega deleža in propada njihovega lastniškega deleža. K temu pa lahko veliko pripomore prav Banka Slovenije, ki tudi podpira takšno rešitev, ki je zapisana v amandmaju, o katerem ta hip govorim, to je k 268. členu. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, podpredsednik. Moram omeniti še to, da je koalicija ravno tako vložila amandma k 268. členu, in sicer da se doda novi drugi odstavek, predvsem ker sledimo temeljnemu pravilu, da ista zadeva ne more biti urejena v dveh različnih zakonih. Z uveljavitvijo ali sprejetjem predloga tega zakona, ki ga imamo danes pred seboj, se praktično s tem amandmajem predlaga črtanje dveh členov Zakona o bančništvu, ki govori ali opredeljuje enako temo oziroma je identičen. Zaradi tega smo vložili tudi ta amandma, ki je koalicijsko usklajen. Bi se pa vseeno rad dotaknil nečesa, ker mislim, da je kar rdeča nit vseskozi in že nekaj časa prisotno v tem Državnem zboru, sploh pa danes. Kolega je obrazložil njihov amandma, ki je vezan na 268., in govori o licenciranju članov nadzornega sveta. Mislim, da je prav, da se tudi tukaj, čeprav se bom mogoče v kakšnem delu malce ponavljal, zelo jasno postavijo stališča in pove, zakaj v neki smeri nismo naklonjeni temu, kot se nekako prikazuje, da naj bi se pa s tem, ko bi bilo uvedeno licenciranje članov nadzornega sveta, upravljanje v bankah v državni lasti čudežno rešilo. Še vedno sem na stališču in tudi jasno povem, da je to politična demagogija. Kakorkoli razumete ali gledate. Ponovil bom, da je primer imenovanja članov nadzornega sveta v NLB pred kratkim dejansko primer izredno slabe prakse. Dobro, da se je rešil tako, kot se je. Vendar pa imam trdno stališče, da zaradi takšnega primera, predvsem v sistemu kadrovanja članov nadzornega sveta bank v državni lasti, mi kot zakonodajalci Republike Slovenije ne smemo kaznovati vseh lastnikov pravnih oseb, v tem primeru bank in hranilnic, ki delujejo v Republiki Sloveniji. Ponavljam, zavedati se moramo, da imamo ta hip tri banke v državni lasti. Bank, ki delujejo v Republiki Sloveniji, skupaj s hranilnicami, pa mislim, da se ne bom dosti zmotil, če rečem, da jih je 18. Glede na to moramo imeti še neko zadevo pred očmi. Najverjetneje imamo interes, glede na to, da smo člani Evropske unije, da tudi tuji lastniki prihajajo v naš slovenski bančni prostor, se pravi kot lastniki. S tem ko želimo praktično uvesti nek instrument, ki se imenuje licenciranje članov nadzornega sveta zaradi domačih bank, se povzroči tisto, kar je v nekem poslovnem svetu, sploh v finančnem, sploh pa če pogledamo bližnje sosednje države, skregano z vso poslovno logiko. Tukaj moram priznati – in se ponovno v neki smeri malce obračam na predlagatelje, ne koalicijske, ampak predvsem s strani kolegov Nove Slovenije –, da je dejstvo, da je slovenski pravni red sestavni del tako imenovanega germanskega pravnega reda, kjer imamo tako na gospodarskem kot na finančnem in celotnem področju preprosto povzetek pravnega reda Avstrije in Nemčije. Tega se preprosto moramo zavedati. Tudi v tem državnem zboru sem že nekajkrat vprašal oziroma opozoril, ali mi lahko nekdo pove, če je to, torej licenciranje članov nadzornega sveta, čudežna rešitev korporativnega upravljanja bank,. Če bi bila, sem prepričan, da bi tako Republika Avstrija kot Republika Nemčija že pred 100 leti uvedli tovrstni instrument kot nek predpogoj, da se izbirajo in določijo najbolj zaupane osebe, v tem primeru člane nadzornega sveta. Tisto, kar malce pogrešam v tej razpravi s strani kolegov, ki tako zagovarjajo licenciranje, je, da si že enkrat pogledamo , kakšna je pristojnost članov nadzornega sveta. Poglejmo Zakon o gospodarskih družbah, v nadaljevanju se bom pa dotaknil tudi sklepa sveta banke glede pristojnosti. Člani nadzornega sveta niso tiste osebe, ki bi čudežno reševale in vplivale. Imajo moč, imajo pristojnosti, ampak težišče upravljanja bank v tem primeru, ko se pogovarjamo o bankah, so uprave. V zvezi z upravami imamo zakonodajo, za katero lahko rečem, da je zelo dobra, kajti imamo licenciranje, kot jo imajo v Avstriji in v Nemčiji ter v vseh državah, ki resnično sledijo temu, da grejo lahko kakršnekoli zlorabe v neke postopke odškodninske in kazenske odgovornosti. Če je Republika Slovenija v desetletju predhodno zagotovila zakonodajo na tem področju, ki je luknjičasta – to je realnost, žal je to tako –, ampak zaradi tega se mi ne moremo izgovarjati, da je licenciranje tisto, ki nam bo v neki smeri rešilo zadevo. Še ena zadeva. 57. člen in 273. člen Zakona o bančništvu-2 zelo jasno govorita [[izklop mikrofona]]
Besedo ima predlagatelj, gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Čisto na kratko o tem 268. členu. Začel bom pa s tem, da imam občutek in da je dejstvo, kolegice in kolegi, da mi premalo s prstom kažemo na člane nadzornega sveta ob tem, ko smo ugotovili takšno strahotno bančno luknjo. Ti so nad upravo. Nadzorni svet postavi upravo. Zaradi mene ima lahko nadzorni svet katerekoli od bank seje vsak teden. Mene to ne zanima. Ključno je, da je nadzorni svet, ki nadzira delovanje uprave in upravo tudi postavlja. Mi vse prevečkrat gledamo, kdo je bil predsednik uprave neke banke z veliko bančno luknjo, pozabljamo pa oziroma ne znamo pa našteti predsednika in članov nadzornega sveta te iste banke z veliko bančno luknjo. Ker vidim, da nekateri tviteraši ne razumejo, bom še enkrat ponovil. V 268. člen osnovnega predloga vladnega zakona je Vlada – okej, v dobri veri –, skopirala rešitev Nove Slovenije. Zato je potem našla koalicija opravičilo, da je oba zakona, torej vladni zakon o reševanju in prisilnem prenehanju bank in novelo Zakona o bančništvu, kar je predlog Nove Slovenije, obravnavala kot hibrid, to pomeni na matičnem delovnem telesu in pri isti točki dnevnega reda? Seveda je bil potem z glasovanjem dejansko naš zakon odstranjen. Na prvi pogled se je zdelo v redu, ampak amandma koalicije je bil takšen, da je dejansko rešitev, rešitev Nove Slovenije, v 268. členu odstranil, eliminiral. Zdaj pa malo pozabljamo na mnenje Zakonodajnopravne službe. Včasih nam paše to mnenje, včasih nam pa ne paše. Tukaj ga moramo spoštovati. Tako predlog Socialnih demokratov kot predlog koalicije, kar se tiče amandmajev k 268. členu, oba posegata v Zakon o bančništvu. Se pravi, da imamo iz Zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank imamo poseg v Zakon o bančništvu. Zakonodajnopravna služba pravi – jaz nisem pravnik, ampak to mnenje berem –, da to ni v skladu s pravno državo. 2. člen Ustave: "Slovenija je pravna in socialna država." Nam je sicer bližje amandma Socialnih demokratov, ki uvaja predhodno licenciranje, kar je v skladu tudi s priporočili Banke Slovenije. Niti eden od amandmajev, ne od Socialnih demokratov, ne od celotne koalicije, pa ni v skladu s pravno državo. Imamo problem. Tukaj se je zdaj težko odločiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin. Izvolite.
Poslanec Verbič, jaz vas občudujem, kako se trudite zagovarjati vašo pozicijo in vaš prav, ampak najverjetneje se boste strinjali, da imamo licenciranje tudi pri vozniških izpitih, recimo temu tako, če malo poenostavim. Če hočeš danes voziti avto, moraš iti čez neke vrste licenciranje. Opraviti moraš izpit, moraš izpolnjevati določene karakteristike in vse stvari. Tudi če ti to licenciranje opraviš, seveda to ne pomeni, da nikoli ne boš povzročil nesreče, da boš vedno vozil po predpisih in tako naprej. Kaj hočem povedati? Absolutno imate prav, ko pravite, da tudi samo licenciranje ne bo vsega rešilo. Se pa najbrž tudi vi strinjate, da bo marsikaj lahko preventivno preprečilo. Če spet potegneva vzporednico z vozniškim izpitom, so najverjetneje dobro usposobljeni vozniki še vseeno varnejši na cestah kot pa neusposobljeni. Seveda pa 100 % zagotovil varnosti ni nikjer. Popolnoma isto je v bančnem sistemu. Nikoli ne bomo mogli iti v možgane enega, če malo pretiravam, v način delovanja enega nadzornika in mu govoriti, kaj je prav in kaj je narobe, vplivati na njegovo delo, žal med nami živijo tudi pokvarjeni ljudje, ampak sem pa prepričan, da bomo lahko z določenimi procesi, ki bodo vnaprej znani, vsaj večji del potencialno slabih kandidatov izločili. To je tisto bistveno, za kar si prizadevamo, da bi naredili ta bančni sektor boljši in da bi se v prihodnosti izognili potencialnim novim bančnim sanacijam. Verjamem, da se vsaj v tem delu strinjava, da ne bodo vse napake in vse stvari odpravljene, bodo pa bistveno zmanjšane, in tudi to je korak naprej.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Smo pri amandmaju, ki ga je predlagala Poslanska skupina SD, in sicer da se uvede licenciranje za člane nadzornega sveta bank, ki delujejo na področju Slovenije. Pri samem predlogu imam jaz osebno kar nekaj pomislekov. Prvi pomislek je, da zadevo vključujemo v zakon, ki ima neko povezavo z bančništvom, vendar pa ne govori o relevantnih poteh. Jaz sem bolj prepričan, da če bi že šli spreminjati to določbo, da jo je treba spreminjati v Zakonu o bančništvu. Res je, da ta zadnji 168. člen govori tudi o teh spremembah, ki se dotikajo Zakona o bančništvu, vendar sem jaz prepričan, da imamo v Sloveniji preveč razpršeno zakonodajo, bistvo pa je tudi, da v Sloveniji s to zakonodajo, ko prelagamo v enem zakonu povezavo z drugim zakonom, pridemo do popolne netransparentnosti in da je večina slovenske zakonodaje prenormirana. In s takšnimi procesi, ki se predlagajo zdaj, to zadevo samo še povečujemo. Če se že kdo odloča o tem, jaz predlagam, da se odpre Zakon o bančništvu, predlog in dopolnitev, in da se ta zadeva naredi. Ne pa da danes govorimo o zakonu o sanaciji bančnega sistema, ker je pač opozicijska skupina nekaj predlagala, koalicija in predsednik Državnega zbora sta kršila poslovnik in tudi smisel demokracije v parlamentu, onemogočili ste razpravo, tam bi ta zakon odprli in potem razpravljali, tam pa bi šlo za spremembo Zakona o bančništvu in dopolnitev v zvezi s člani nadzornega sveta. Ker pa zdaj pač nekdo želi vsaj na nek način to zadevo sanirati, so se pač socialdemokrati odločili, da vložijo amandma noter. Jaz mislim, da to ni prava pot, ni pravilna pot, kajti s tem se zadeve dodatno po nepotrebnem komplicirajo. Moje osebno mnenje o licenciranju nadzornih svetov s strani Banke Slovenije. Po eni strani imam tukaj bistvene pomisleke, kajti jaz sem prepričan, da tukaj govorimo o odgovornosti lastnikov, lastnik pa bi moral biti toliko odgovoren, da bi imenoval oziroma predlagal člana za nadzorni svet, ki izpolnjuje vse kriterije. Jaz sem prepričan, da če je lastnik odgovoren, če se lastnik zaveda pomembnosti premoženja, ki ga ima v določenih bankah, bo tudi sam imenoval takšnega člana za nadzorni svet, ki bo izpolnjeval vse pogoje. Ampak problem je pa zdaj tukaj nekje drugje. Vedno imamo problem pri upravljanju z državnim premoženjem in vedno imam problem z imenovanjem članov nadzornega sveta na področju bank pri bankah, ki so v 100 % državni lasti. To pomeni, da so Vlada, Ministrstvo za finance in nenazadnje tudi koalicija pri tem soodgovorni in da je država neodgovorni lastnik, ker ne zna poskrbeti za svoje premoženje, ali so pa v ozadju nekateri drugi interesi. Jaz sem prepričan, da bo privatni lastnik banke, imenoval takšen nadzorni svet, da bo zaščitil svoje premoženje. Nenazadnje, ko se toliko pogovarjamo o odgovornosti in o vsem, je dejstvo, da Zakon o gospodarskih družbah jasno določa, da člani nadzornega sveta odgovarjajo z vsem svojim lastnim premoženjem. Če kdo ocenjuje, da nadzorniki niso izpolnili svojih nalog, ki jih imajo, delničarji vložijo proti njim odškodninsko ali pa celo kazensko odgovornost. Tega se v Sloveniji po moje še ni naredilo, razen pri določenih izjemah, ne pa na področju bančništva, kjer bi država morala te manevre povzročiti. Ampak če se mi pogovarjamo zdaj o tem licenciranju, kako bomo recimo z nekimi tujim bankam, ki delujejo v Sloveniji, ki imajo verjetno tudi tako moralno kot etično odgovornost bistveno na višjem nivoju, kot je upravljanje državnega premoženja v Sloveniji, ko bodo pa vzeli zdaj nekoga, ki ima bogate izkušnje v bančništvu, ta bo pa potem tukaj še čakal na banko Slovenije, ali mu bo dala licenco ali mu ne bo dala licenco. Jaz imam tudi pomisleke pri delovanju Banke Slovenije. Jaz sem prepričan, da bi oziroma bo morala Banka Slovenije enkrat sprejeti tudi odgovornost za nastali bančni sistem in bančno luknjo, ki smo jo že drugič sanirali davkoplačevalci. Problemi na področju bančništva v Sloveniji so zgolj v bankah, ki so v neposredni ali posredni državni lasti. O bankah, ki delujejo pod tujimi lastniki v Sloveniji, mislim, da se ni prav veliko pisalo, razen o banki Hypo, ampak tam so sami lastniki poskrbeli, da so zamenjali upravo, da so zamenjali nadzorne svete, potem pa so tudi tožilstvo in sodniki v sosednjih državah zadevo speljali nekako do konca. Ali bi to pomagalo ali ne, da bi bila zdaj banka tista, ki bi dala predhodno soglasje? Jaz imam recimo en pomislek. Primer gospoda Gedriha, ki ga je država imenovala za člana nadzornega sveta NLB, ko je bilo toliko dvignjenega prahu. Ampak ta spoštovani gospod Gedrih je, preden je bil imenovan s strani Slovenskega državnega holdinga za člana nadzornega sveta NLB, opravljal funkcijo predsednika nadzornega sveta v Abanki. Zdaj mi pa povejte, kaj bi lahko tukaj Banka Slovenije naredila? Ali pa zakaj Banka Slovenije recimo ni reagirala, ko je Vera Mihatovič postala predsednica nadzornega sveta Factor banke, ta ista oseba je pa dobila doživljenjsko prepoved opravljanja vseh bančnih poslov v Srbiji? Tukaj bi pa Banka Slovenije lahko odreagirala, pa ni, ampak se sklicuje na to, da te informacije niso imeli. Jaz tako tukaj bolj zastopam stališče, da je lastnik tisti, ki je odgovoren za imenovanje članov nadzornega sveta in da bi moral biti prvenstveno v interesu tistega, ki postavlja, to pomeni delničarja neke banke, nadzorni svet. Vemo pa, da skupščina postavlja nadzorne svete, predlaga ga pa nekdo drug. Jaz mislim, da mimo volje lastnikov ne moremo iti, kajti potem pa res zrušimo tisti ključni sistem pravne države. Kajti če bomo pa mi rekli, da če lastnik imenuje nekoga, ki ga želi, je to pač njegova odgovornost, če bo pa nadzorni svet slabo delal, bo pa lastnik čutil tisto posledico, ker bo lastnik moral plačati škodo oziroma bo izgubil premoženje. Mislim, da gremo v Sloveniji zdaj na neke zelo nevarne poti. Če bomo pa uvedli regulativo tukaj, da bomo lastniku nekaj prepovedali, potem pa ne vem, kako bo. Ampak jaz mislim, da je zelo smiselno povzeti nemško ustavo, v kateri lepo piše, da je lastnik premoženja odgovoren za upravljanje z lastništvom in da je premoženje odgovornost. Tega se v Sloveniji ne zavedamo.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala. Majhen odgovor. Vsak lastnik je zainteresiran, da ima čim boljši kader v nadzornem svetu. Če gre skozi proceduro Banke Slovenije, je dodaten garant. Ne poznam lastnika, ki bi rekel, da ne bo sprejel kandidata, ki ga Banka Slovenije oceni ustrezno. Lastnik ima v vsakem primeru možnost predlagati, bo pa imel seveda ta postopek, ki je vezan na predhodno soglasje Banke Slovenije. Glede politične demagogije – lastniki sami so preiskovalni komisiji povedali, da si želijo večji nadzor bančnega regulatorja, Banke Slovenije. Spoštovani, govorite o lastnikih. Kaj pa, ko je kaj narobe? Preide odgovornost na ljudi. Mi smo predstavniki ljudi. Če ne bomo tega zaostrili, bomo imeli spet 5,2 milijardi evrov čez en čas, za katere bodo odgovorni ljudje, ne lastniki.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala. Moram odgovoriti na nekaj, kar je zdaj povedal kolega iz Socialnih demokratov. Težko akceptiram te vaše argumente, ki ste jih povedali, da bi mi lahko bolj zaupali Banki Slovenije. Jaz jim ne zaupam. Dajmo samo pogledati, kaj se dogaja s Factor banko in Probanko. Tukaj je Banka Slovenija imenovala izredno upravo in bila hkrati nadzorni svet. Izkazalo se pa je, pa da bomo mogli zaradi pripojitve Probanke in Factor banke dokapitalizirati Družbo za opravljanje terjatev s približno 50 milijoni evrov. Banka Slovenije je imenovala nadzorni svet in izredno upravo, potem je pa prišlo do tega, da bomo mogli dokapitalizirati DUTB. Lastnik je pa po moje odgovoren za to, da postavi takšen nadzorni svet, kot ga je. Res mi pač delujemo tukaj za ljudi, ki so nas tudi izvolili, vendar se, spoštovani kolega Veber, ko ste rekli, da je pa zdaj tudi Državni zbor odgovoren za to bančno luknjo, jaz z vami težko strinjam. Odgovorna je politika, odgovorni so tisti, ki so kadrovali v bankah, odgovorni so tisti, ki so bili takrat člani uprave in pa nadzorni svet. Državni zbor pa na to nima vpliva. Delničar ima vedno pravico vložiti kazenske ovadbe, odškodninsko odgovornost od vseh teh. Vemo pa verjetno, kdo so bili po posameznih mandatih člani nadzornih svetov, člani uprav, pod vsemi pogodbami so podpisi, na nekaterih pogodbah celo dva podpisa ali več. Jaz mislim, da imamo vsa pravna sredstva, da se ta sredstva na nek način poskušajo povrniti. Jaz sem prepričan, da je to licenciranje po moje zgolj en dodaten birokratski aparat, za katerega sem prepričan, da ne bo peljal do tistega cilja, o katerem tukaj mi govorimo, ampak da morajo tukaj prvenstveno lastniki oziroma delničarji sami poskrbeti za ljudi, ki bodo nadzorovali nenazadnje tudi njihovo samo premoženje.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber, izvolite.
Tudi sam sem že v uvodu govoril, da mora Računsko sodišče dobiti pristojnost tudi nad nadzorom Banke Slovenije. To je tudi ena od tem, ki je še nismo dokončali v Sloveniji, in to je ena od dodatnih rešitev. Vendar reči, da lastnik ne potrebuje nasveta regulatorja, je pa malo čudno.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Izvolite, mag. Marko Pogačnik.
Jaz pri vseh regulatorjih v Sloveniji, pri ATVP, AZNJ, Banki Slovenije in nenazadnje tudi pri Računskem sodišču, pogrešam, da bi bili tudi neko posvetovalno telo, ne da je samo regulator in tisti, ki kaznujejo. Da se lahko tisti, ki je deležnik ali ki spada pod regulativo teh organov, ki sem jih zdaj omenil, na njih obrne tudi za nasvet, ne pa da je to pač neka obligacija, da je to zahteva. Je lahko priporočilo. Ampak priporočilo in nasvet še nista zavezujoča. Če pa to zadevo spravimo v zakon, bo pa ta zadeva zavezujoča. To sem govoril.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 268.a člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 8. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 2. točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O TROŠARINAH v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade mag. Mateji Vraničar Erman.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! 1. julija bo preteklo 17 let od uveljavitve trošarinskega režima v našem prostoru. Od takrat, od leta 1999, se je zakon 14-krat spremenil in dopolnil. Tokrat Vlada zaradi preglednosti predlaga v obravnavo nov zakon, in sicer z namenom zmanjšanja oziroma odprave administrativnih obremenitev gospodarstva pri izpolnjevanju davčnih obveznosti na področjih, kjer so tveganja za nedovoljena ravnanja nizka zaradi uskladitve z evropsko zakonodajo in zaradi spremenjenih razmer na trgu. Tu mislim predvsem na razmah trga z novimi tobačnimi izdelki in razmah malih proizvajalcev piva. Naj novosti predloga zakona predstavim še po vsebinskih sklopih oziroma po vrstah trošarinskih izdelkov. Na področju energentov in električne energije se odpravlja oprostitev trošarine za tiste energente, ki se porabijo za proizvodnjo netrošarinskih izdelkov, ker je takšna oprostitev neskladna z evropsko direktivo, in se nadomešča z ukrepom oprostitve trošarine za energente za energetsko intenzivna podjetja. Trošarina na električno energijo se bo obračunavala glede na količinsko stopnjo odjema. Razdeljeni so odjemalci v štiri odjemne skupine, kar bo omogočilo diferenciacijo trošarine predvsem za večje oziroma industrijske odjemalce, z namenom razbremenitve gospodarstva in nevtralizacijo obremenitve z okoljsko dajatvijo za onesnaževanje zraka z emisijo ogljikovega dioksida. V okviru obravnave alkohola in alkoholnih pijač se največje spremembe nanašajo na male proizvajalce vseh vrst alkoholnih pijač. Spremembe so predvidene pri vseh skupinah trošarinskih izdelkov. Na področju piva se uvaja institut malega proizvajalca piva in znižuje trošarina zanje. Na področju pridelave žganja se shema usklajuje z določbami evropske zakonodaje, saj so mali proizvajalci žganja po obstoječi ureditvi neustrezno urejeni. Na področju pridelave vina pa se uvajajo predvsem administrativne poenostavite za prodajo vina v druge države članice v režimu odloga plačila trošarine. Za vse male proizvajalce, tako na področju vina, piva kot žganja, zakon določa administrativno poenostavitev, tako da jim ni treba priglasiti opravljanja dejavnosti, ampak jih bo davčni organ vnesel v evidenco trošarinskih zavezancev po uradni dolžnosti. Na področju tobačnih izdelkov se med te izdelke uvrščajo novi izdelki, in sicer tobak za segrevanje, ki se pojavlja na trgu le v nekaterih državah članicah EU, in pa elektronske cigarete, ki so v svetu že precej razširjene in tudi pri nas pridobivajo na popularnosti in se vse pogosteje uporabljajo kot substitut za običajne cigarete. Ti novi izdelki bodo obdavčeni glede na vsebnost polnila, tobak ali tekočino z nikotinom, obdavčitev pa je primerljiva obdavčitvi drobno rezanega tobaka. Med administrativnimi poenostavitvami, ki veljajo za vse trošarinske zavezance oziroma vso trošarinsko blago, pa naj izpostavim predvsem dve. Ukinitev obveznega predlaganja obračuna trošarine za vsak mesec, tudi če ni nastala trošarinska obveznost, in pa zahtevki za vračilo trošarine se bodo lahko vlagali elektronsko, kar doslej ni bilo omogočeno. Naj ob zaključku poudarim, da predlog zakona ne spreminja veljavnih stopenj oziroma zneskov trošarine, ohranja deleže vračil plačane trošarine za posamezne namene porabe trošarinskih izdelkov in bo imel zato na proračun nevtralni finančni učinek. Prav tako ne bo imel neposrednega vpliva na druga javnofinančna sredstva. Posamezne spremembe zakona bodo sicer lahko imele manjše finančne posledice za državni proračun, nekatere bodo zagotovile manjše dodatne prihodke, druge jih bodo nekoliko znižale, skupen učinek pa, kot sem že omenila, bo bolj ali manj nevtralen. Upoštevaje vse navedeno predlagam, da Državni zbor predlog zakona podpre, hkrati pa tudi predlagam, da se, če bodo izpolnjeni poslovniški pogoji, opravi tudi tretja obravnava predloga zakona na tej seji Državnega zbora. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Urški Ban. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Odbor za finance in monetarno politiko je na 25. seji dne 1. 6. 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o trošarinah, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila Vlada. Odbor je poleg predloga zakona prejel še mnenje Zakonodajno-pravne službe, dopis oziroma pripombe Združenja vinarjev, mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, dva dopisa s strani družbe GEN-I, vložene amandmaje poslanskih skupin in predlog za amandma odbora. V poslovniškem roku so po en amandma k predlogu zakona vložili v poslanskih skupinah SDS in NSi, k vrsto členom pa poslanske skupine koalicije. Seje odbora so se udeležili predstavniki Ministrstva za finance, Gospodarske zbornice Slovenije, Elektro energija Ljubljana, predstavniki družbe GEN-I, Zveze potrošnikov Slovenije ter Zakonodajno-pravne službe. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je državna sekretarka na Ministrstvu za finance pojasnila cilje in glavne rešitve predloga zakona. Povedala je, da je Vlada predložila nov zakon o trošarinah, katerega cilj je prenova trošarinskega sistema na finančno nevtralen način. Predlog zakona odpravlja administrativne ovire ter prenaša in usklajuje tudi nekatere določbe z evropskimi direktivami. Zakonodajno-pravna služba je v svojem mnenju podala konkretne pripombe k posameznim členom predloga zakona ter povedala, da je bila glavnina podanih pripomb upoštevana v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. Predstavnik Državnega sveta je predstavil mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, ki predlog zakona podpira. Predstavnik Zveze potrošnikov Slovenije je opozoril na nekatere nejasnosti v predlaganem zakonu ter meni, da bi bilo treba te nejasnosti odpraviti. Predstavniki elektrodistributerjev so povedali, da predlog zakona podpirajo, ob tem pa opozarjajo na dokaj zapleten način izračunavanja trošarin. Zavzeli so se tudi za boljše pogoje za energetsko intenzivna podjetja ter predlagali določene rešitve. Predstavnica Gospodarske zbornice Slovenije pa je opozorila na problematično ureditev že prejšnjega zakona, na podlagi katerega naj bi bil en gospodarski subjekt v preteklosti oškodovan zaradi nevračila plačane trošarine. V razpravi so člani odbora opozorili na nekatere vidike in izpostavili predvsem problematiko trošarin na drobno rezen tobak, trgovanje z elektronskimi cigaretami, problem cene goriv in obdavčitev alkoholnih pijač. Državna sekretarka je v razpravi podala dodatna pojasnila in podala tudi odgovore predstavnikov zainteresirane javnosti. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval vložene amandmaje k členom predloga zakona. Sprejel je koalicijske amandmaje, ni sprejel amandmaja poslanskih skupin SDS in Nove Slovenije, sprejel pa je tudi amandma odbora k 2. členu predloga zakona. Odbor je nato glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Še enkrat hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Predlog Zakona o trošarinah obravnava proizvode iz tobaka, alkoholnih pijač ter električne energije in energentov, za katere se plačuje trošarina. V Sloveniji ga uporabljamo že 17 let in v teh 17 letih se je seveda velikokrat tudi spreminjal in dopolnjeval. Ta zakon bo tako v celoti nadomestil stari zakon, hkrati pa seveda prenova zakona pomeni tudi upoštevanje evropskih direktiv in tudi ta zakon pomeni potem uskladitev s temi direktivami. Prenova zakona pa je seveda tudi priložnost za zmanjšanje administrativnih obremenitev, kar je izjemno pomembno predvsem za gospodarstvo, saj administrativna poenostavitev pomeni razbremenitev tistega dela gospodarstva, ki proizvaja, trži, uvaža ali izvaža trošarinske izdelke. Že od leta 2014 je dobršen del davčnega sistema na trošarinskem področju prenesen na elektronski način poslovanja in novi zakon omogoča tudi elektronsko vračilo trošarine, z začetkom v prihodnjem letu. Z novim zakonom se tudi ponastavlja način vlaganja obdobnih obračunov za trošarine in odpravlja se precej obveznosti prijav za male pošiljke in blago nizke vrednosti. Dobršen del zakona pa je namenjen evropski uskladitvi na področju trošarin za energente. Glavna sprememba bo prehod na obračun trošarine preko količinskih razredov odjemalcev, za gospodarstvo pa so pomembna tudi določila, ki oproščenim trošarinskim uporabnikom omogočajo, da naknadno zahtevajo vračilo trošarine. Nadalje je zelo pomembno olajšanje pri malih pivovarjih. Mali proizvajalci piva so namreč gospodarska panoga, ki je v Sloveniji v porastu, je pa bila močno omejena zaradi tega, ker večina sosednjih držav daje možnost znižanja trošarine za male pivovarne samo, če ima tak status podjetja tudi v matični državi. Urejamo torej položaj malih pivovarjev in s tem tudi njim odpiramo boljši trg za nadaljnjo prodajo in seveda tudi razvoj te pomembne dejavnosti. V obravnavi na matičnem delovnem telesu in v javni razpravi je zakon doživel še nekaj sprememb. Kljub temu, da so se pojavljali strahovi, da se bodo povišale trošarine in da bodo uvedene drastično visoke trošarine za tobačne in alkoholne izdelke, se to ni zgodilo. Edina sprememba na tem področju je pravzaprav uvedba razumne trošarine za polnila elektronskih cigaret, ki do zdaj niso bila podvržene trošarinskemu sistemu. Z novim predlogom zakona o trošarinah tako dobivamo posodobljeno zakonodajo, ki bo gospodarskim subjektom pomembno olajšala delo in poslovanje. Hkrati pa seveda to tudi ne pomeni povišanja stroškov za prebivalce in prebivalke. Zato bomo ta zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav. Predlagani zakon o trošarinah ne uvaja bistvenih novosti glede višine trošarin in prav v tem je njegov ključen problem. Davčna politika v Sloveniji je nepravična, zato je vsak predlog, ki to nepravičnost ohranja, za nas nesprejemljiv. Že hitra primerjava med Slovenijo in Evropsko unijo pokaže, da imamo na eni strani izjemno nizek delež davkov na kapital in premoženje. Po podatkih za leto 2012 je bila Slovenija po deležu davkov na kapital v celotnih davkih na predzadnjem mestu v EU. Če pa upoštevamo velikost osnove za davke od kapitala, ugotovimo, da smo celo zadnje desetletje prav na zadnjem mestu med 28 članicami, se pravi, da imamo najnižje davke na kapital. Problem ni samo v tem, da je davčna obremenitev kapitala in premoženja nizka, ampak da je tudi socialno nepravična. Od Bajukove reforme leta 2007 so dohodki od dividend in kapitalskih dobičkov obdavčeni ločeno od drugih dohodkov, zato upokojenec, ki ima v lasti eno delnico, plača davek po enaki stopnji kot direktor, ki ima v lasti recimo 20 % podjetja. Ravno zato, ker nista obdavčena kapital in premoženje, pa je na drugi strani bolj obdavčena potrošnja. S tem je nadpovprečno obdavčen povprečni prebivalec, ki večino dohodka porabi sproti, namesto da bi bili obdavčeni tisti, ki imajo presežke. Skoraj 40 % davkov je davkov na potrošnjo, samo 10 % je davkov na kapital. Slovenija močno odstopa navzgor pri vseh davkih na potrošnjo, zlasti pa pri trošarinah. Kako socialno nepravičen je ta sistem, vidimo če primerjamo samo naslednje številke. Na blago in storitve smo lani plačali 5,3 milijarde davkov, od tega kar 1,5 milijard v obliki trošarin za goriva, alkoholne in tobačne izdelke ter elektriko. Po drugi strani pa je bilo lani zbranih samo 200 milijonov davka na nepremičnine in manj kot 100 milijonov evrov dohodnine od kapitalskih dohodkov. Se pravi, 5,3 milijarde davkov od trošarin in podobno in manj kot 300 milijonov davkov na kapital in premoženje. Državljani se seveda vse bolj zavedajo, komu je v interesu tak davčni sistem, vendar je treba ključne številke še enkrat ponoviti. Po raziskavi Evropske centralne banke iz leta 2009 ima najpremožnejših 10 % prebivalcev v lasti kar 35 % vsega premoženja. 20 % najpremožnejših pri nas obvladuje dobrih 52 % več premoženja, se pravi imajo več kot štiri petine ostalih prebivalcev skupaj. Na drugi strani pa imamo najrevnejših 20 %, ki si lasti samo 1,2 % premoženja. Davčna politika te vlade pa na žalost tega ne vidi in je še vedno v interesu 10 % najbolj privilegiranih. Lani je koalicija znižala dohodnino za 12 % najbolje plačanih v državi. Nove dohodninske lestvice, ki jih predlagajo Gospodarska zbornica, Ministrstvo za finance, NSi in SD so izrazito v interesu teh 10 % tako imenovanega višjega srednjega razreda, čeprav imamo na drugi strani v Sloveniji vedno več ljudi, ki imajo tako nizke dohodke, da ne plačujejo dohodnine. Seveda pa ti prebivalci plačujejo trošarine na gorivo, zlasti pa na elektriko, alkohol in tobačne izdelke. Te pa jim bomo zdaj še povečali. Ob tem želim – več bom povedal v razpravi – opozoriti na dve sporni določbi tega zakona. Prva je obdavčitev rezanega tobaka, ki je cenejši substitut za cigarete in se ga poslužujejo predvsem revnejši, kjer lahko že na prvi pogled ugotovimo, da dražji, kot bo rezan tobak, več bo predvsem kupovanja tobačnih izdelkov v tujini in na črnem trgu, s tem pa bo prišlo do izpada sredstev v proračunu. Drug problem so e-cigarete, saj ugotovitve zaenkrat kažejo, da so bistveno manj škodljiva alternativa klasičnemu tobaku in da so lahko sredstvo za zmanjševanje ali opuščanje kajenja. Z nepremišljenim postavljanjem trošarin na tem področju bo, kot svarijo številni v civilni družbi, prišlo predvsem do razvoja črnega trga in kupovanja po spletu, ne pa v klasičnih trgovinah pri nas, s tem pa zopet do izpada proračunskih sredstev. Združena levica se zavzema za višjo obdavčitev visokih dohodkov in kapitala in na drugi strani za nižanje trošarin. Tiste, ki bodo ostale, bomo uporabili za usmerjanje gospodarskega razvoja in potrošnje stran od okoljsko škodljivih praks. Ta zakon pa nepravičnosti v našem davčnem sistemu ohranja, zato ga ne bomo podprli.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Predlagatelj v Predlogu zakona o trošarinah navaja, da je cilj predloga predvsem posodobitev ter vsebinska prenova in uskladitev določb z evropskimi direktivami, odprava administrativnih ovir ter nejasnosti, ki so se pokazale pri izvajanju predpisov v praksi. V Novi Sloveniji pri obravnavi predloga zakona opozarjamo na stališče Gospodarske zbornice Slovenije, ki ga je podala ob obravnavi tega zakona. Zbornica namreč pričakuje pravno varnejši odnos do zavezancev po tem zakonu. V zbornici menijo, da še posebno na področju davčne zakonodaje norme ne smejo biti takšne narave, da se v različnih časovnih obdobjih različno razlagajo, še posebej če gredo razlage v škodo gospodarskih subjektov. Vsak takšen poseg pomeni spremembo položaja gospodarskega subjekta, ki ga ni mogel utemeljeno pričakovati. Iz predloga zakona lahko na več področjih razberemo nekaj predlogov za administrativno razbremenitev trošarinskih zavezancev, ki jih pozdravljamo. To so na primer odprava nepotrebnega rednega mesečnega vlaganja obračunov trošarine, odprava poročanja o uvozu in uvozu tistih trošarinskih izdelkov, za katere ne velja obveznost za obračun trošarine, uvedba vlaganja zahtevkov za vračilo trošarine v elektronski obliki, oprostitve trošarine za priložnostne male pošiljke trošarinskih izdelkov in še poenostavitev prijave in odjave v evidenco trošarinskih zavezancev. Vse to so dobrodošle spremembe ureditve, vendar pa bi krščanski demokrati pri aktivnostih Vlade želeli še radikalnejši sistemski poseg v administrativna bremena, s katerim bi ustvarjalnim državljanom v največji možni meri olajšali njihove poslovanje. Nova Slovenija – krščanski demokrati poleg tega obžalujemo, da po novem zakonu žganjekuha za osebno rabo ne bo več uživala posebne ureditve. Predlog zakona izenačuje pridelavo žganja za prodajo s pridelavo za osebno rabo. Težko je razumeti, da mora nekdo, ki si iz sadja lastnega sadovnjaka skuha nekaj žganja za sebe in za svoje bližnje, plačati takšno stopnjo trošarine kot drugi mali zavezanci, ki žganje prodajajo. Vlada to utemeljuje z 22. členom Evropske direktive 22-83/ES. Iz tega člena direktive pa ta zahteva ni jasno razvidna, zato bi si želeli, da bi jo Vlada bolje obrazložila. Krščanski demokrati pri obravnavi izdelka proizvedenega izključno za osebno rabo vidimo močan poseg v davčno ureditev, zasebno lastno in osebno avtonomijo, zato bi po našem mnenju zahteva za tako spremembo zakonodaje morala biti veliko bolj jasno in nedvoumno obrazložena. V Novi Sloveniji pa na tem področju pozdravljamo nekaj administrativnih razbremenitev, saj predlog med drugim ukinja obveznost prijave opreme za kuhanje žganja in obveznost njenega pečatenja. Poslanke in poslanci Nove Slovenije se bomo pri glasovanju o Predlogu zakona pri trošarinah vzdržali.
Hvala lepa. Gospod Branko Zorman bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani kolegi in kolegice! Vlada je v zakonu o trošarinah pripravila rešitve, ki trošarinskim zavezancem predstavljajo bistvene administrativne poenostavitve in manjše stroške pri izpolnjevanju svojih trošarinskih obveznosti. Pomembno je, da zakon ne viša trošarin in da rešitve v zakonu ne gredo v smeri povečevanja prihodka iz naslova trošarin na račun katerekoli kategorije. Tako bo ta zakon zgolj prispeval k zmanjševanju administrativnih ovir, kar bo posledično zmanjšalo tudi stroške poslovanja gospodarskim subjektom. So pa v zakonu tudi nekatere rešitve, ki jih želimo omeniti. S temi rešitvami se želi spodbujati predvsem malo gospodarstvo. S predlogom zakona se tako na novo opredeli status malih proizvajalcev piva, saj tega statusa dosedanji zakon ni opredeljeval. Status malega proizvajalca piva lahko pridobi oseba, ki letno proizvede do največ 20 tisoč hektolitrov piva. Za proizvedeno pivo bo mali proizvajalec plačeval le 50 % trošarine oziroma 50 % nižjo trošarino od splošno določene. Zelo pomembno je tudi, da bodo s pridobitvijo statusa malega proizvajalca piva zavezanci lahko pravico do nižje trošarine uveljavljali tudi v drugih državah članicah, ki imajo primerljivo ureditev. S tem v Sloveniji dejansko spodbujamo male proizvajalce piva in jim omogočamo lažji dostop do tujih trgov. Na področju obdavčitve alkohola se uvaja tudi status malega proizvajalca vina. Ta status je pomemben za male proizvajalce vina, da lahko konkurirajo tudi na tujih trgih. Ta status jim omogoča, da lahko pošiljajo izdelke v druge članice Evropske unije brez plačane trošarine oziroma v sistemu odloga plačila trošarine. Glede statusa malega proizvajalca žganja je treba omeniti, da ga bo po novi ureditvi lahko pridobila oseba, ki letno ne proizvede več kot 150 litrov 100-odstotnega volumskega etilnega alkohola. Ta oseba bo plačala trošarino v višini 50 % zneska trošarine, predpisane za etilni alkohol, in bo imela možnost, da plača trošarino na koncu davčnega obdobja in ne za vsak mesec posebej, kot je bilo to potrebno do sedaj. Glede tobačnih izdelkov je treba omeniti, da se bo v tem novem zakonu o tobačnih izdelkih opredelila nova kategorija izdelkov, ki je skladno z 81. členom tega zakona uvrščena v skupino tobačnih izdelkov, in sicer tobak za segrevanje in elektronske cigarete. Polnilo teh elektronskih cigaret je pridelan tobak ali tekočina, ki vsebuje nikotin. Koliko so škodljivi novi izdelki, kot je elektronska cigareta, v primerjavi z navadnimi cigaretami, je seveda stvar debate, vendar pa se bo v zakonu tudi za elektronske cigarete uvedla trošarina oziroma se jih bo trošarinsko izenačilo z ostalimi tobačnimi izdelki. V poslanski skupini podpiramo vse rešitve, ki dodatno obdavčujejo zdravju škodljive izdelke. Zaradi tega, ker zakon ne prinaša povišanja trošarin in ker bo zakon administrativno močno razbremenil davčne zavezance ter omogočal malim proizvajalcem vina in piva lažje izvažanje svojih proizvodov, bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra novi zakon o trošarinah podprli.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Pred nami je prva obravnava Predloga zakona o trošarinah. Uvodoma bi radi v Poslanski skupini SDS povedali, da en del sprememb tega zakona je vsekakor pozitiven; pozitiven v delu, kjer se zmanjšujejo predvsem administrativna bremena, in da je Vlada sledila predlogu malih pivovarjev, da za njih velja poseben status. V Poslanski skupini SDS smo se odločili tudi, da vložimo amandma, in sicer k 79. členu zakona, ki govori o proizvajalcih žganja, malih, in sicer da se beseda sto petdeset proizvodnja litrov 100-odstotnega alkohola nadomesti z besedo štiristo. Prepričani smo, da bi bila takšna sprememba dobrodošla, kajti dejstvo je, da enaka omejitev velja za male proizvajalce žganja tudi v Avstriji. Smo pa v Slovenski demokratski stranki prepričani, da ta zakon ne bo spremenil odnosa te vlade do trošarinske politike, katero v Poslanski skupini Slovenski demokratski stranki ocenjujemo kot neustrezno predvsem na področju tako naftnih derivatov, alkoholnih pijač in seveda tudi tobačnih izdelkov. Dejstvo je, da vlada Mira Cerarja trošarine povečuje, na drugi strani se pa prihodki iz trošarin v slovenski proračun zmanjšujejo. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi vlada Mira Cerarja morala trošarinsko politiko prilagoditi cenam na trgu, ki jih imajo naše sosednje države. Tukaj imam v mislih predvsem Avstrijo in Hrvaško ter Madžarsko, kajti v Slovenski demokratski stranki nam ni jasno, zakaj je cena enega litra nafte v sosednji Avstriji na današnji dan skoraj za 20 centov cenejša kot v Sloveniji. Po zadnjih razpoložljivih podatkih v Borovljah lahko danes natočimo en liter nafte za 96 centov, kar predstavlja skoraj 20 centov razlike med tem, kar lahko natočimo v Sloveniji; in to pri 55-litrskem rezervoarju pomeni skoraj 10 evrov razlike. Enaka zgodba se dogaja na področju trošarin na področju alkohola in tobačnih izdelkov. Zaradi tega apeliramo na vlado Mira Cerarja, na Ministrstvo za finance in predvsem na koalicijo Stranke modernega centra, Desusa in Socialnih demokratov, da to trošarinsko politiko, ki je negativna, spremenijo, predvsem pa, kajti s tem dodatno obremenjujete državljanke in državljane Republike Slovenije, obremenjujete gospodarstvo in ne nazadnje z zviševanjem trošarin zmanjšujete prilive v slovenski proračun. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi z ustreznejšo trošarinsko politiko, ki bi bila prilagojena predvsem cenam in višinam trošarin v sosednjih državah, lahko na nek način razbremenili slovenske državljanke in državljane in naredili politiko, da bi bilo tako kot nekoč, ko so avstrijski državljani, italijanski državljani in hrvaški državljani hodili v Slovenijo in z nakupi naftnih derivatov, tobačnih izdelkov in alkoholnih pijač polnili slovenski proračun. S polnjenjem slovenskega proračuna bi s tem tudi pomagali pri vzdrževanju šolstva, zdravstvene blagajne in danes na žalost zaradi neustrezne trošarinske politike, ki jo izvaja vlada Mira Cerarja, smo slovenski državljani in državljanke primorani, da svoj denar puščamo v sosednjih državah in polnimo proračune Avstrije, Italije, Madžarske in Hrvaške.
Hvala lepa. Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo podpredsednik. Spoštovana sekretarka, spoštovani! Zaradi obsežne prenove Zakona o trošarinah je bilo treba določiti povsem nov zakon. Kompleksnost gradiva je terjala nekajmesečno usklajevanje, kar je povsem razumljivo. Določene zadeve ni mogoče spremeniti kar tako, čez noč, še zlasti, če je v oblikovanje predloga zakona vpletena širša strokovna javnost. V Poslanski skupini Desus kot dobrodošle pozdravljamo prenovljene določbe zakona, ki bodo v prvi vrsti prinesle dodatne administrativne poenostavitve ter bolj jasno ureditev za vse deležnike, na katere se zakon nanaša. Zelo pohvalno je, da imamo v Sloveniji končno korektno urejen status malega proizvajalca piva. Slednjega bo po novem imela oseba, ki letno proizvede do največ 20 tisoč hektolitrov piva, za proizvedeno pivo bo mali proizvajalec plačeval 50 % nižjo trošarino od splošne. Na ta način bo zavezanec pridobljeno pravico do nižje trošarine lahko uveljavljal tudi v drugih državah članicah, ki imajo primerljivo ureditev. V Poslanski skupini Desus ocenjujemo, da je naloga države, da poskrbi, da smo na davčnem področju čim bolj konkurenčni, pa ne zato, da bi na tem mestu dodatno promovirali proizvodnjo posamezne vrste alkohola, temveč zato ker menimo, da je ključ nadaljnjega uspešnega razvoja gospodarstva ravno v rokah malih proizvajalcev. Slovenija je že dokazala, da ima ogromno potenciala za kvaliteten napredek malega gospodarstva. Z novo ureditvijo zakona bomo možnost boljših pogojev namenili tudi ostalim malim proizvajalcem, denimo v primeru proizvajanja vina ali žganjekuhe. V Poslanski Desus izjemno cenimo trdo, pošteno delo vsakega pridnega pridelovala in trud malega proizvajalca. Ravno zato menimo, da bo sprejem zakona pomagal zavezancem, da nekoliko izboljšajo svojo poslovno in finančno stanje, predvsem pa se v Poslanski skupini Desus trudimo, da bi posledično zadovoljstvo le-teh tudi pozitivno vplivalo na ustvarjanje delovnih mest. Zaradi navedenih razlogov bomo poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus predlog zakona soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda z dne 13. 6. 2016. V razpravo dajem 79. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? Gospod Ljubo Žnidar, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Tudi sam podpiram nekaj novosti, ki jih prinaša ta sprememba zakonodaje na področju trošarin, predvsem tu govorim o določenih olajšavah za male pivovarje in s tem tudi nekako vzpostavitev konkurenčnosti malih pivovarjev, dejansko, konec koncev bi rekel, ali vsaj primerljivost s sosednjimi državami, tako kot je, recimo, v Avstriji ali Italiji. Nikakor pa – ali pa bi rekel, da prav tipično v slovenski zakonodaji je, da gremo iz ene skrajnosti v povsem drugo skrajnost. Pa če dam primerjavo ali navedem konkreten primer pri malih proizvajalcih žganja. Obstoječa ureditev je dala možnost malim proizvajalcem žganja, da so to fizične osebe, ki letno pridelajo zase do 500 litrov žganja. Seveda to žganje se dejansko ne sme prodajati in za teh 500 litrov pridelanega žganja se je plačala trošarina glede na velikost kotla, ki je bila od 12,5 do 25 evrov. To se pravi, zelo zelo minimalna trošarina. Če se tega žganja ne sme prodati, je potem za enega pridelovalca, da lahko na leto pokonzumira 500 litrov žganja, zame je to enormno veliko, skratka, je bila to kar radodarna, bogata ureditev. Ampak, v tem zakonu gremo pa spet v drugo skrajnost. Tu pa smo zdaj zmanjšali to količino na 150 litrov, za katero pa se plača 50 % trošarina. Tu pa mislim, da je treba gledati na takšno rešitev, ki bo dejansko več prinesla v državni proračun. Zdaj pa smo šli s 500 litrov, bi rekel, tako rekoč neobdavčene količine malega proizvajalca na 150 litrov, ki plača trošarino. Zakaj ne bi te količine oziroma meje malega proizvajalca žganja povečali na raven, kot jo imajo v Avstriji in zato pridobili v državni proračun več sredstev, kajti plača se 50-odstotna trošarino. To je po mojem povsem logična ekonomika in zmanjšuje možnost – dejansko damo možnost, da širši krog pridelovalcev legaliziramo in na ta način, bi rekel, ustvarimo normalen red, da se normalno plačujejo trošarine, vsem tem pridelovalcem. Naš predlog amandma gre v to smer, da postavimo razumno mejo in s tem damo možnost, da se v ta razpon vključi več pridelovalcev in seveda na ta način pridobimo tudi več prihodkov v državni proračun. To je osnovni cilj. Predlagam, da ta amandma sprejmemo. Je pa povzet iz avstrijske zakonodaje, tako da smo primerljivi z našimi severnimi sosedi.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod Luka Mesec, izvolite; 79. člen, amandma Poslanske skupine SDS.
Hvala za besedo. Mogoče bom malo najprej o amandmaju, potem pa širše. Glede amandmaja SDS bi rekel naslednje; ta ideja, da bi se povečala količina čistega alkohola, ki ga lahko proizvedeš na kmetiji z znižano trošarino, je na prvi pogled v redu. Izenačuje se z Avstrijo, vendar v Združeni levici opozarjamo, da povsem mehanično prenašanje rešitev ni primerno in bi lahko imelo negativne učinke. Namreč, prva razlika, ki jo je treba ob tem pokazati, je, da je povprečna avstrijska kmetija velika 20 hektarjev, slovenska pa 6,6; se pravi, da je trikrat manjša in sedaj pomeni, da bi s povprečno trikrat manjšo velikostjo kmetije v bistvu imeli enako količino čistega alkohola, ki ga lahko tukaj proizvedeš. S tem želim opozoriti, da to povsem mehanično prenašanje ni primerno, ker tudi, recimo, v Avstriji je splošna olajšava pri dohodnini 11 tisoč evrov letno, pri nas osnovna 3 tisoč 200; ampak avstrijska plača je skoraj dvakrat višja in obdavčitev kapitala je 25 %. Če bi pri nas dvignili splošno olajšavo na 7 tisoč evrov bi proračun izgubil 480 milijonov evrov. Delavec z minimalno plačo bi dobil 6,41 evra, član uprave NLB, ki ima 10 tisoč evrov plače pa 154 evrov. O tem bo razprava v petek, ampak to analogijo vlečem, zato da pokažem, da to mehanično prenašanje rešitev iz nekega drugega okolja, ki ima drugačne predpostavke, pač ne obrodi nujno dobrih učinkov, zato tega predloga v Združeni levici ne bomo podprli. Sicer pa, če rečem samo še par stvari na splošno o tem zakonu. Ena stvar je ta, ki sem jo povedal že v stališču, in sicer da pač nič ne more izbrisati dejstva, da ta zakon ohranja protisocialno naravnano davčno politiko, kjer imamo bistveno preveč posrednih davkov in predvsem premalo davkov na kapital in premoženje. Glede konkretnih novosti v trošarinski politiki se ne strinjamo zlasti z večjo obdavčitvijo rezanega tobaka in elektronskih cigaret. Za rezan tobak je, tako kot sem povedal v stališču in kot so tudi opozorili nekateri strokovnjaki, da v Sloveniji, recimo, za razliko od Avstralije nismo na otoški legi in da preko nas potujejo številne poti takega in drugačnega črnega trga. Poleg tega pa ni težko iz kakšne sosednje države, kjer so cigarete in tobačni izdelki bistveno cenejši, pripeljati teh izdelkov, če se bodo pri nas cene povečale. Kar se tiče rezanega tobaka, je stvar precej jasna. Tukaj gre za izdelek, ki ga uporabljajo predvsem revnejši prebivalci kot substitut klasičnim cigaretam, in če se cene povečajo, bomo s tem kvečjemu pripomogli k uvažanju tobačnih izdelkov iz drugih držav, predvsem sosednje Hrvaške, mogoče Bosne, Srbije, in k razcvetu črnega trga. Podobno je stanje pri elektronskih cigaretah, kjer pa ne nasprotujemo samo iz teh razlogov, ampak predvsem opozarjamo, da Vlada v bistvu z odločitvijo, da se trošarine na e-cigarete izenačijo praktično s klasičnim tobakom, je že sprejela način obravnave teh izdelkov kot neke vrste tobačnih izdelkov, čeprav po svetu obstajajo zelo različna branja in načini uporabe oziroma načini zakonske obravnave tega. Recimo, v Angliji ministrstvo za zdravje obravnava e-cigarete kot sredstvo za zmanjševanje in odvajanje od kajenja, pri nas, očitno, bomo e-cigarete obravnavali kot tobačni izdelek. Ob tem opozarjam, da številne raziskave, ki so bile opravljene, kažejo na to, da so te cigarete bistveno manj škodljive od navadnih cigaret, da je praktično edina škodljiva snov v njih nikotin, ne vsebujejo pa stotin drugih kancerogenih snovi, ki jih vsebujejo klasične cigarete in se nam zato tak tretma zdi povsem nesmotern in predvsem nepremišljen. Iz navedenih razlogov, kot sem že rekel, predlaganih sprememb ne moremo podpreti, pozdravljamo pa nižje trošarine za male pivovarje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Mateja Vraničar Erman, državna sekretarka.
Hvala lepa. V zvezi s predlaganim amandmajem k 79. členu bi rada pojasnila, da v tem členu govorimo o količini čistega alkohola, ki se ga lahko pridela v kontekstu oziroma s statusom malega proizvajalca žganja. Ta količina 150 litrov čistega alkohola dejansko pomeni približno 60 litrov 40-odstotnega alkohola oziroma 40-odstotne alkoholne pijače. Ta meja je bila določena po eni strani z upoštevanjem posebnega položaja v Sloveniji, po drugi strani pa tudi z upoštevanjem ciljev zdravstvene politike, s katero smo kar nekaj določb tega zakona usklajevali. Če bi dvignili to mejo 150 litrov na 400 litrov čistega alkohola, bi to pomenilo pri 40-odstotni alkoholni pijači, če sem prav izračunala, tisoč 600 litrov žganja na leto. To so v bistvu velike količine za male proizvajalce žganja in naša ocena je, da je meja 150 litrov določena ustrezno ob upoštevanju različnih ciljev, ki smo si jih pri predlogu zakona zadali. Ko pa ravno govorim še o ciljih, ki jih zasledujemo z zdravstvenega področja s tem zakonom, pa mi dovolite, da se odzovem še na navedbe v zvezi s tobakom. Najprej, kar se tiče drobno rezanega tobaka, trošarina se v tem predlogu zakona glede na obstoječo trošarino ne povečuje. Drugo, trošarina na drobno rezan tobak se je v preteklosti sicer nekoliko zvišala, zato da se je zajezil prehod z že narejenih cigaret v uporabo drobno rezanega tobaka za zvijanje, hkrati pa smo v bistvu to trošarino, ne trošarino na cigarete, se pravi trošarino na drobno rezan tobak upoštevali tudi pri določitvi višine trošarine za elektronske cigarete oziroma za alternativne, recimo jim tako, tobačne izdelke. Po našem mnenju je glede na začetek razvoja tega trga tudi na območju Slovenije potrebno, da na samem začetku tega razvoja damo proizvajalcem oziroma ponudnikom tovrstnih proizvodov jasno informacijo, kako naj se v našem prostoru ti alternativni tobačni izdelki obravnavajo. Temu smo s tem predlogom zakona tudi sledili. Se pa strinjam, da v svetu obstajajo različne študije. Nekatere dokazujejo, da so elektronske cigarete še bolj škodljive kot običajni tobačni izdelki, druge kažejo na nekatere drugačne rešitve. Ampak v tem trenutku ocenjujemo, da je primerno, da se ti izdelki obravnavajo primerljivo. In še enkrat, trošarina za njih se ne določa na ravni trošarine za cigarete, ampak trošarine na drobno rezan tobak. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Predlog, ki smo ga vložili, bom pač seveda podprl, kajti zdi se mi smiselno, da to trošarinsko politiko prilagajamo predvsem konkurenci, to so pa sosedne države. Kajti jaz te države gledam kot konkurenco po potrošnji. Ne nazadnje sem prepričan, da Ministrstvo za finance dela, bi rekel, totalno zgrešeno politiko na področju trošarin in da v nekaterih segmentih pa dejansko tudi mogoče favorizirajo katerega izmed dobaviteljev ali pa proizvajalcev. Spomnimo se samo, na kakšen način se je prilagajala specifična trošarina na področju tobačnih izdelkov. So nekako enega proizvajalca favorizirali. Tukaj je seveda moje osebno mnenje, mislim, da pa cenovna politika jasno pove, da je temu res tako. Kar je kolega Luka Mesec govoril, mislim, da nima zveze z neko zdravo kmečko pametjo, z neko logiko, da je treba pogledati, bi rekel, povprečno velikost avstrijskih kmetij in slovenskih. Mislim, da bi morali res slediti trošarinski politiki, ki bi zagotavljala višje prihodke v proračun. To bi moral biti osnovni cilj. Vlada Mira Cerarja in pa koalicija trošarine povečuje in s tem se, bi rekel, pa prihodki v sam proračun iz leta v leto zmanjšujejo. Dejansko pa s tem obremenjujete državljanke in državljane Republike Slovenije in pa gospodarstvo. Ne nazadnje potem tisti, ki živimo bližje Avstriji, Italiji, Hrvaški, Madžarski, se pač odpravljaš po nakupe v te sosednje države in dejansko polnimo njihov proračun. Spoštovana državna sekretarka, glede na to, da imamo danes tukaj pred seboj Zakon o trošarinah, me zanima: Kakšno trošarinsko politiko bo vlada Mira Cerarja na področju naftnih derivatov, alkoholnih pijač in pa tobačnih izdelkov izvajala v prihodnosti? Ali se boste še vedno posluževali zviševanja trošarin? Kdaj boste začeli razmišljati, da boste cene, ki jih lahko Vlada oblikuje, prilagajali cenam, ki jih imajo sosednje države? Poglejte, v Borovljah lahko danes natočimo liter nafte za 0,96 evrov, v Sloveniji je cena 1,13 evra. To pomeni približno 0,20 približno skoraj razlike po litru nafte in to pri 55 litrskem rezervoarju pomeni skoraj 10 evrov. Plače v Avstriji pa so bistveno višje kot v Sloveniji. Enaka zgodba je s tobačnimi izdelki, ko so tobačni izdelki, bi rekel, tisto minimalno spodnjo mejo treh evrov prebili, dejansko avstrijskih kupcev, ki so hodili po tobačne izdelke v Slovenijo, ni več oziroma so se bistveno zmanjšali. S tem znižujete prihodke v proračun, kajti zavedati se je treba, da tisti tuji državljan, ki je v Slovenijo prišel po teh nakupih, je verjetno opravil še kakšen dodaten nakup. In tukaj je treba gledati, spoštovana državna sekretarka, širše. Zato vas še enkrat pozivam, da tukaj poveste, kakšno politiko na področju trošarin bo izvajala vlada Mira Cerarja v prihodnosti. Glejte, v Avstriji vsakemu otroku, ne glede na premoženjsko stanje, pripada fiksen znesek v evrih mesečno, tako imenovani Kindergeld, ne glede na premoženjsko stanje, kakor je potem Luka Mesec govoril o povprečni velikosti avstrijskih kmetij. Dajmo enkrat se zavedati, da trošarinska politika bi morala biti taka, ki bi omogočala čim višje prihodke v proračun, ne pa da vi obremenjujete državljanke in državljane Republike Slovenije, gospodarstvo, dejansko se pa prihodki iz naslova trošarin zmanjšujejo. Mislim, da bo potrebna sprememba, kajti, če bomo pa poslušali tam kolega Luka Mesca, kako se izvaja še na področju naftnih derivatov in glede na to, kakšne simpatije predvsem ta koalicija goji do nekdanje Jugoslavije, pa ne izključujem, da boste začeli uvajati bencinske bone, kot smo jih imeli nekoč – par nepar – in samo obremenjevali državljanke in državljane in gospodarstvo. Ta meja 20 centov razlike pri litru nafte v primerjavi z Avstrijo mislim, da je že zaskrbljujoča. In imate možnost, spoštvana državna sekreterka vsak ponedeljek, da spremenite trošarine oziroma vsak drugi ponedeljek, da pošljete predlog Vladi in da znižate to ceno. Prepričan sem, da na srednji rok bi s tem omogočili bistveno višje prihodke v slovenski proračun. Namesto da slovenski državljani in državljanke financiramo javno zdravstvo v Avstriji, da financiramo javno šolstvo v Avstriji, Italiji, na Hrvaškem, bi bilo verjetno bolj smiselno, da bi ti državljani financirali javno zdravstvo, javno šolstvo v Sloveniji. In davčna politika, mislim, da ne more biti samo regresivna, ampak da bi jo morali na določenih zadevah tudi izvajati progresvino. Še za primer, ki ga je navedel kolega Luka Mesec, da se mu zdi ta številka pri malih proizvajalcih žganja previsoka, kar ste tudi vi, spoštovana državna sekretarka, omenili, mislim, da bi mi morali reči, ne vem, 600 ali pa 700 litrov in da bi mogoče še katerega malega proizvajalca žganja iz Avstrije prepričali, da bi imel, bi rekel, ne vem, sadovnjake in vse skupaj v Sloveniji in da bi plačeval davke tukaj, v Sloveniji. Danes pa Avstrijci to na veliko ponujajo, dajo ti, ne vem, skoraj brezplačno parcelo, omogočajo ti brezplačne vrtce in vse samo, da prideš do njih. Vendar pod to vladavino levo usmerjene vlade mislim, da je interes verjetno nekje drugje, narediti državljanke in državljane Republike Slovenije čim bolj revne, to je edini način, ki ga jaz vidim, kajti ni kvartalnega obdobja v letu, ko bi bila obremenitev do državljank in državljanov Republike Slovenije in do gospodarstva boljša. Glejte, spoštovana državna sekretarka, skoraj ena generacija Slovencev se letno izseli v tujino, približno 15 tisoč ljudi.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Mateja Vraničar Erman. Nato pa gospod Zvonko Lah. Izvolite, gospa državna sekretarka.
Hvala lepa za besedo. Teme, ki so bile zdaj odprte, daleč presegajo okvir in bistvo razprave o Zakonu o trošarinah in amandmaju k 79. členu, ampak naj vendarle odgovorim na nekatera zastavljena vprašanja. Ni točna trditev, da prihodki od trošarin v zadnjih letih samo padajo. V letu 2013 je bila realizacija pobranih trošarin milijarda 490 milijonov, v letu 2015 milijarda 515. Res je, ni visoko povišanje. Za letošnje leto načrtujemo še nekoliko višje prihodke in rast teh prihodkov v prvih mesecih, prvih petih mesecih letošnjega leta ob stabilni trošarinski politiki, torej brez spreminjanja višine trošarine vsakih 14 dni, ne vsak teden, ampak vsakih štirinajst dni, ob določitvi cen naftnih derivatov na trgu, tistih cen, ki so regulirane, kaže na to v bistvu, da obstoječa trošarinska politika zagotavlja stabilne javnofinančne vire. Vse države, ki so se v preteklih letih soočale z javnofinančnimi izzivi, so iskale možnosti za dodatne vire tudi na področju trošarinskih izdelkov. Gre v bistvu za eno od področij, kjer zviševanje ne vpliva ali pa najmanj negativno vpliva na gospodarsko rast oziroma na posamezne druge elemente, zagotovo pa samo trošarinska politika ne more nasloviti vseh vprašanj, ki so bili izpostavljeni v primerjavi z Avstrijo. Kar se tiče prilaganja trošarinske politike razmeram na trgu, Vlada ohranja enake pristojnosti, kot jih ima po obstoječem zakonu, ne samo kar se tiče energentov in pa električne energije, ampak tudi kar se tiče drugih trošarinskih izdelkov. Sproti skrbno spremljamo razmere na trgu in če bo potrebno, se bomo tudi odzvali. Glede na to, da predlagamo v sprejem predlog zakona, v katerem ne spreminjamo trošarinskih stopenj oziroma zneskov trošarine, pa v bistvu lahko iz tega tudi razberete, da ni v našem namenu niti v interesu, da bi te dajatve v splošnem povečevali. Hvala lepa.
Gospod Zvonko Lah, beseda je vaša. Izvolite.
Hvala za besedo. Najprej bi – škoda ker ni gospoda kolega Luka Meseca tukaj. Očitno mu res področje kmetijstva ne leži, ker primerjava velikosti kmetij naših pa avstrijskih nima nobene zveze z našim amandmajem, ker teh 400 litrov alkohola lahko pridela kmet tam na pol hektarja sadovnjaka in nima to zveze s 6,6 hektarja ali pa 20 hektarji kmetije. Pa tudi gospa državna sekretarka, ne glede na to, da ste na Ministrstvu za finance, matematika malo nagaja. 150 litrov čistega alkohola je 375 litrov ne pa 60 litrov 40-odstotne alkoholne pijače, 400 litrov pa ne tisoč 600, ampak tisoč litrov 40-odstotne alkoholne pijače. Do sedaj je plačal kmet za lastno porabo 500 litrov 100-odstotnega alkohola 25 evrov trošarin, kar sigurno ni primerljivo z Avstrijo, in je prav, da se plača trošarina. Vendar za 150 litrov čistega alkohola plača po novem, do 150 litrov, 50-odstotno trošarino, nad tem pa polno, v Avstriji pa 400 litrov. Sedaj pa poglejmo; do sedaj za 500 litrov je plačal 25 evrov, to je plačal trošarino na kotel. Sedaj bo pa do 150 litrov plačal 50-odstotno, nad 150 litrov pa polno. Mislite, da so ljudje neumni? Trošarina pa je za 100 litrov čistega alkohola tisoč 320 evrov oziroma 5,6 evra na liter 40-odstotne alkoholne pijače. To ni majhen denar. In če bomo te meje tako nizko postavljali, bo siva ekonomija tukaj laufala bolj kot pri cigaretah, verjemite mi. Če pa se ne bo nič splačalo, ker bo cena tako visoka, ker bo moral plačati trošarino nad 150 litrov alkohola, bodo pa Avstrijci pri nas kupovali sadje, pa pri njih kuhali alkohol in Avstrijcem plačevali trošarino ne nam. Ker na jabolka in na slive pa ni trošarine in izvoznih dajatev. Zato se Avstrijcem splača pri nas imeti, kupovati vinograde, na novo saditi, nam Slovencem pa nič. Se vinogradi zaraščajo. Tako kot je kolega Pogačnik povedal, imam občutek, da naša vlada samo išče možnosti, koga se da še kaj priviti, ki nekaj dela, nekaj ustvarja, kako izžeti iz njega še nek denar, neko dajatev, pa ne glede koliko teh dajatev pride v državni proračun oziroma namesto da bi spodbujali ljudi, da bi ustvarjali, da bi proizvajali in plačevali davke, delamo nasprotno – uničujemo. Tako kot tisti graščak, ki je rekel, reveži, bolj kot vas zaničujem, več vas je. Ampak, vse za blagor tistih, ki nič ne delajo in nič nimajo in dobijo na mesec skoraj 300 evrov socialne pomoči s strani države. To, da trošarine rahlo rastejo. Zakaj rastejo? Zato ker smo več bencina prodali ali nafte prodali, ali rastejo, zato ker rastejo trošarine? Če bo več ljudi plačevalo nižje davke, bo po moje prišlo več v proračun in ko bodo ti ljudje imeli večje prihodke, bodo več trošili, se jih bo tudi več dalo obdavčiti čez čas. Že pregovor pravi, da prvi dobiček ne gre v mošnjiček, in tudi država bi se morala tega zavedati. To, kar ta vlada dela, je pa tipično kot znanje gospoda kolega Luka Mesca o kmetijstvu. Samo, kako bomo čim več dobili v proračun, pa ni važno, kakšno je stanje v gospodarstvu. Tako kot tisti politik, ki je zdravil kravo – škoda ker je poginila, pa sem imel še toliko idej! Tako se obnaša tudi ta vlada, pa bolj kot govorimo [[…]]Glejte, primer, to, kar je kolega povedal glede goriv. En slovenski prevoznik dobi v sosednji Avstriji pogodbo in prihrani na nekaj kamionov, ki jih ima, 16 tisoč evrov na mesec. Če ima nekaj 10 kamionov. Pogodbeno. Samo na prihranku, ker je gorivo nekaj ceneje kot pri nas. Koliko pa je država Avstrija dobila kompletne trošarine od tega goriva, ne 16 tisoč evrov, mogoče 160 ali pa nekaj 100 tisoč evrov, ki bi lahko ta trošarina prišla v naš proračun? Tega nihče ne izračuna. Pa naredite anketo pa vprašajte vse te prevoznike, da ne govorim, da prihajajo prevozniki iz bivših sosednjih republik, ki imajo takšne rezervoarje na kamionu, da lahko en teden vozijo po Sloveniji in delajo nelojalno konkurenco, ustvarjajo nelojalno konkurenco našim prevoznikom. Pa nič ne tankajo pri nas, ne točijo goriva. Mi nismo Avstralija ali Kanada, da bi moral 10-krat natočiti gorivo, da prepelješ državo, ampak obratno; 5-krat prepelješ Slovenijo, pa da ne rabiš nič dotočiti goriva. Če se tega ne zavedamo, potem res škoda. Zato mislim, da ta naš amandma ni napačen, sploh ne na dosedanjo situacijo, ker ne vem, kje ste bili do sedaj, če se do sedaj pa lahko na 500 litrov čistega alkohola plačevali samo 25 evrov na tisti kotel. Še to bi rad povedal, da sem bil na sejmu v Avstriji, ko sem spraševal našega izdelovalca kotlov, kakšne kotle Avstrijci kupujejo. Rekel je, pred nekaj leti 20, 25 litrov – se pravi, res za domačo rabo –, sedaj pa nekaj let 60, 80 litrov. Zakaj? Zato, ker kuhajo več, imajo določene popuste. Mi smo sedaj dali popuste za male pivovarje, po drugi strani smo pa zadrgnili tiste, ki se ukvarjajo z žganjekuho. Tisti, ki skuha neko vino, ki ga ne more prodati kot vino, pa potem žganje skuha, ker imamo tudi tam tako zakonodajo, da lahko prodajaš v trgovinah, mali vinogradniki, samo stekleničeno. Kup stvari imamo takih, ki jih v sosednjih državah ni. Če mislite, da bomo služili s tem, da bomo jabolka in grozdje prodajali v Avstrijo, oni bodo pa potem prodajali po Evropi ali naprej žgane pijače za velike denarje in vino iz našega grozdja, potem se motite. Pri nas se bo zemlja zrasla, ker bodo vsi raje čakali na socialno podporo, kot pa da nekaj delajo v škodo sebi.
Besedo želi gospa državna sekretarka mag. Mateja Vraničar Erman.
Hvala lepa. Najprej se opravičujem, res sem naredila napako pri izračunu in hvala za popravek. Bi pa rada v bistvu tudi vas opozorila, da pri dosedanjem režimu obdavčevanja malih proizvajalcev žganja nismo govorili o 500 litrih čistega alkohola, ampak o 500 litrih žganja. Torej je predlog nove ureditve in dosedanja ureditev medsebojno vendarle bolj primerljiva, kot se želi pokazati. Kar se tiče kotlov. S tem predlogom zakona ukinjamo posebno evidenco kotlov tako pri proizvajalcih kot pri uporabnikih, tako da ni več nobenih administrativnih ovir, kakšen kotel naj bi kdorkoli v zvezi s kuhanjem žganja nabavil. In še v zvezi s trošarino na energente v Sloveniji in v Avstriji. Ne smemo tukaj primerjati samo cene oziroma obveznosti, ki jih je treba poravnati v Sloveniji za liter pogonskega goriva, in tisto, kar dobite v bistvu na neki lokalni črpalki v Avstriji, lahko primerjamo tudi s ceno teh istih izdelkov na avtocestah v Avstriji, kjer je pa cena neprimerno višja kot v Sloveniji zaradi višje marže – ne zaradi višje trošarine, da ne bo pomote –, ampak vendarle tudi eno drugo dejstvo pozabljamo. V Sloveniji velja in ohranjamo tudi s tem zakonom shemo komercialni dizel. Ta shema pomeni, da vsi uporabniki tovornih vozil nad 7 ton in pol skupne mase in avtobusov oziroma prevoznih sredstev za prevoz oseb nad osem ljudi lahko uveljavljajo vračilo plačane trošarine in v tem primeru plačajo samo minimalno trošarino, ki je določena z evropskim predpisom. Avstrija takšne sheme ne pozna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker nimam več prijavljenih razpravljavcev, sprašujem, ali želi še kdo razpravljati k 79. členu ter amandmaju Poslanske skupine SDS. Ugotavljam, da ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 92. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 8. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O VARNOSTI NA SMUČIŠČIH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade oziroma predstavniku Vlade, in sicer državnemu sekretarju gospodu Andreju Špengi iz Ministrstva za notranje zadeve. Izvolite, gospod državni sekretar.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav spoštovane poslanke, cenjeni poslanci! Ministrstvo za notranje zadeve je na podlagi v zadnjih letih prejetih pripomb strokovne zainteresirane javnosti in lastnih ugotovitev pri analizi stanja varnosti na smučiščih v letu 2014 pričelo z aktivnostmi za spremembo sedaj veljavnega zakona, Zakona o varnosti na smučiščih. Želeli smo zagotoviti ustrezno varnost na smučiščih in hkrati iti nasproti tudi gospodarstvu, turizmu, da se po letih, ko so bila majhna smučišča zaprta, ta ponovno odprejo. Vemo, da ogromno otrok naredi prve smučarske korake prav na majhnih smučiščih, nato pa s svojim smučanjem nadaljujejo na velikih smučiščih. Za ta namen je bila 28. 2. 2015 ustanovljena medresorska delovna skupina za pripravo predloga novega Zakona o varnosti na smučiščih, v katero so pa bili zraven predstavnikov Ministrstva za notranje zadeve še imenovani Inšpektorat Republike Slovenije za notranje zadeve, policija, Ministrstvo za infrastrukturo, Inšpektorat Republike Slovenije za infrastrukturo, Ministrstvo za zdravje in Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport. Poleg navedenih so v pripravah zakona v različnih fazah sodelovali tudi predstavniki strokovne zainteresirane javnosti, in sicer predstavniki Združenja slovenskih žičničarjev in Zbornice gorskih centrov, v nadaljevanju pa tudi predstavniki Smučarske zveze Slovenije. Delovni osnutek zakona je bil 8. 6. 2015 dalje objavljen na državnem portalu Republike Slovenije, na spletni strani E-demokracije, kjer je bila omogočena možnost podajanja pripomb na osnutek zakona tudi drugi zainteresirani javnosti. Osnutek je bil 16. 3. potrjen na Vladi Republike Slovenije, 20. 4. pa je bil obravnavan na Komisiji Državnega sveta za državno ureditev. Lahko povem, da s strani Državnega sveta kot s strani zainteresirane javnosti do obravnave osnutka zakona na Odboru Državnega zbora za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo ni bilo podanih pripomb. Ministrstvo za notranje zadeve je skupaj s strokovno javnostjo že dlje časa ugotavljalo, da so nekatere rešitve v zvezi z zagotavljanjem varnosti na smučiščih neustrezne. Priča smo intenzivnemu razvoju smučarske dejavnosti tako po vsebini kot obsegu. Prav zaradi tega, ker smo želeli, da se upošteva tudi veljavna normativna ureditev, smo bili primorani v pripravo novega osnutka zakona. Hkrati se je pokazala potreba po odpravi nekaterih upravnih ovir pri podelitvi pooblastil in izkaznic nadzornikom na smučiščih, urediti je bilo treba delo tujcev, ki sedaj ni bilo urejeno, zagotoviti učinkovito službo reševanja na smučiščih, opredeliti in določiti pogoje za obratovanje majhnih smučišč, zagotoviti učinkovit nadzor nad izvajanjem zakona, jasneje določiti dolžnosti in ukrepe nadzornikov, jasneje opredeliti tudi varnost in njen pomen na smučišču ter na novo urediti tudi kazenske določbe. S predlaganimi rešitvi se odpravljajo nekatere pomanjkljivosti veljavnega Zakona o varnosti na smučiščih, ki so se pokazale pri njegovem izvajanju v praksi. Glavna vodila pri pripravi zakona so bila zagotavljanje ustrezne varnosti na smučiščih, finančna razbremenitev upravljavcev smučišč, odprava administrativnih ovir pri obratovanju majhnih smučišč, izločitev t. i. mikro smučišč ter zagotoviti učinkovit nadzor nad izvajanjem zakona. Torej, glavne predlagane rešitve s predlogom zakona urejajo naslednja področja: opredelitev pogojev, ki jim morajo ustrezati površine, namenjene smučanju, ureditev in obratovanje smučišča, reševanje na smučišču, zagotavljanje varnosti in reda na smučišču, dolžnosti smučarjev in drugih oseb na smučišču, dolžnosti upravljavcev smučišč in nadzornikov na smučišču, samo odgovornost smučarjev, nadzor odgovornih in uporabnikov ter vzpostavitev evidenc, potrebnih za izvajanje zakona. Bistvene novosti se torej nanašajo na poudarjanje smučarjevega samoogovornega ravnanja, eno takšno določilo je tudi eno izmed 10 veljavnih pravil mednarodne smučarske FIS zveze. Za konec bi želel povedati, da v skladu s 138. členom Poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije predlagamo, da se že na tej seji opravi tudi tretja obravnava tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici gospe Janji Sluga. Izvolite.
Hvala lepa. Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 20. seji 4. maja in na 21. seji 1. junija 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o varnosti na smučiščih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odbor se je seznanil z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, mnenjem Komisije Državnega sveta za državno ureditev, z opredelitvijo Ministrstva za notranje zadeve do mnenja Zakonodajno-pravne službe, pripombami Smučarske zveze Slovenije, komentarji in pripombami Združenja slovenskih žičničarjev in Zbornice gorskih centrov, pripombami in stališči Združenja slovenskih žičničarjev in Zbornice gorskih centrov k dopisu Smučarske zveze Slovenije, odgovorom Smučarske zveze Slovenije na komentarje in pripombe Združenja slovenskih žičničarjev in Zbornice gorskih centrov, amandmaji poslanskih skupin SMC, Desus in SD, pripombami Smučarske zveze Slovenije in s predlogi za amandmaje odbora Poslanske skupine SDS. Predstavnik predlagatelja državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve gospod Andrej Špenga je v uvodni dopolnilni obrazložitvi orisal postopek nastajanja sprememb predloga zakona. Na 20. seji odbora so bile izpostavljene pripombe Smučarske zveze Slovenije, posledično je bila obravnava predloga zakona preložena, vmes je bil izveden sestanek s predstavniki resornih ministrstev in Smučarsko zvezo Slovenije. Rezultat tega sestanka je bil dogovor, da se pogoji za strokovne delavce, ki organizirano poučujejo smučanje, sistemsko uredijo v Zakonu o športu, v omenjenem predlogu zakona pa naj bi bila uvrščena zgolj definicija poučevanja smučanja. Namen predloga zakona je odpravljanje nekaterih pomanjkljivosti že obstoječega zakona na področju zagotavljanja ustrezne varnosti, opredelitev samoodgovornega ravnanja smučarja, finančne razbremenitve upravljavcev smučišč, odprave administrativnih ovir pri obratovanju majhnih smučišč, izločitev t. i. mikro smučišč in vzpostavitev učinkovitejšega nadzora nad izvajanjem zakona. Predlog zakona predvideva tudi zmanjšanje števila nadzornikov glede na zmogljivost smučišča, vendar s pomembno novostjo, da se lahko število reševalcev in nadzornikov prilagaja dejanskemu številu smučarjev na smučišču ali številu delujočih naprav. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je pojasnila, da so bile pripombe ZPS, podane v pisnem mnenju, večinoma upoštevane v predlaganih amandmajih in dodatnih pojasnilih predlagatelja. Predstavnik Komisije Državnega sveta je povedal, da komisija predlog zakona podpira, hkrati je izrazil nekaj pomislekov, ki pa so bili v razpravi na komisiji pojasnjeni. Predstavnik Smučarske zveze je izpostavil nevključenost zainteresirane strokovne javnosti pri oblikovanju predloga zakona, kot pozitivno je izpostavil vnos vključitev definicije poučevanja smučanja in opozoril na vsebino obratovalnega dovoljenja smučišča, ki bi morala vsebovati tudi varnostni načrt, v katerem bi bilo določeno število nadzornikov in reševalcev na smučišču. Poleg tega bi moralo biti individualizirano po posameznih smučiščih ter vsebovati pogoje za izvedbo posameznih treningov in tekmovanj ter navedbo površin, ki bi bile na smučišču za to namenjene. Predsednik Združenja slovenskih žičničarjev je ravno tako izpostavil nevključenosti zainteresirane strokovne javnosti ter da njihove pripombe niso bile upoštevane v zadostni meri. Poudaril je idejo varnostnega načrta. Menil je, da gre v primeru določbe, da lahko upravljavci smučišča prilagodijo število nadzornikov glede na dejansko število udeležencev na smučišču, za nedoslednost, saj je to število ob upoštevanju načela sorazmernosti težko določiti. Izrazil je bojazen, da bo breme odgovornosti na koncu ležalo na upravljavcih in uporabnikih smučišča. V razpravi so opozicijski poslanci opozorili, da po njihovem mnenju zainteresirana javnost ni bila v zadostni meri vključena v razpravo, izrazili so podporo pripombam Združenja slovenskih žičničarjev in Zbornice gorskih centrov ter jih na seji odbora predložili kot predloge za amandmaje odbora. Izrazili so nestrinjanje s predstavnikom Smučarske zveze Slovenije, da bi omenjeni predlog zakona moral urejati tudi organizacijo poučevanja smučanja, saj to po njihovem mnenju ne sodi v omenjeni okvir. Strinjali so se, da se na tem področju prepleta veliko različnih interesov, ki jih je zelo težko uskladiti, vendar so menili, da je pri oblikovanju predloga prišli do sodelovanja vseh deležnikov in na koncu doseženega skupnega dogovora glede pomembnih vsebin. Državni sekretar Špenga je v nadaljevanju pojasnil vse dileme, ki so bile izpostavljene, ravno tako je pojasnil, da je po predlogu zakona določeno zgolj minimalno število nadzornikov, kar pomeni, da jih je na terenu lahko tudi več. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. in 131. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval in glasoval o amandmajih poslanskih skupin koalicije in jih sprejel, o predlogih za amandmaje odbora Poslanske skupine SDS in jih ni sprejel. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika glasoval o vseh členih skupaj in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala, gospa Sluga. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Za Poslansko skupino Združene levice gospod oziroma dr. Matej T. Vatovec. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Na slovenskih smučiščih se letno poškoduje več kot tisoč oseb. Kot je razvidno iz podatkov policije, so krivci za nesreče največkrat razmere, neznanje, nepazljivost, objesnost, neprimerna hitrost ter smučanje izven urejenih prog. Na podlagi takšne statistike je jasno, da lahko za izboljšanje varnosti na smučiščih poskrbimo predvsem z učinkovito preventivo in ozaveščanjem na eni strani ter tudi z ustreznim nadzorom na drugi strani. Iz statistike je tudi razvidno, da na področju varnosti na smučiščih vsekakor moramo narediti veliko več, a glede na opravljeno razpravo na matičnem delovnem telesu si skoraj upamo trditi, da bo imel novi Zakon o varnosti na smučiščih v praksi več negativnih kakor pozitivnih učinkov. Tudi tokrat se je Vlada namreč odločila, da bo zakon pripravila brez sodelovanja strokovne javnosti, pa čeprav je v gradivu zapisala, da je zakon usklajen. Na odboru se je seveda izkazalo, da temu ni tako. V Državni zbor smo prejeli kopico pripomb in resnih opozoril, koalicija pa se je za to poslužila že videnega manevra – obravnavo točke je zaradi kopice podanih pripomb prekinila z obrazložitvijo, da si bo vzela čas, da predlog zakona uskladi s strokovno javnostjo. Ministrstvo je potem organiziralo sestanek, koalicija pa je na obilico pripomb in opozoril odgovorila z enim samim amandmajem. Ta amandma pa seveda ne rešuje nobenega od najbolj resnih pomislekov, vsi so namreč ostali preslišani. Na tovrstne nedopustne prakse vladne koalicije v Združeni levici opozarjamo že od začetka tega mandata. Dejstvo, da je delovanje Vlade nedemokratično in netransparentno, je s sprejemom priporočil za povečanje stopnje transparentnosti in demokratičnosti delovanja Vlade in ministrstev pritrdila tudi koalicija. Del priporočila se je nanašal ravno na onemogočanje sodelovanja strokovne in zainteresirane javnosti pri pripravi predpisov. A to, da ne Vlada in ne ministrstva priporočil Državnega zbora ne upoštevajo, koalicije očitno še vedno ne moti. Podobnih primerov smo namreč v tem mandatu videli že veliko. Posledice takšnega delovanja so jasne; zakonodaja, ki se sprejema z ignoriranjem opozoril in predlogov stroke, ima v praksi več negativnih kot pozitivnih posledic in tudi v primeru Zakona o varnosti na smučiščih je tako. Če pogledamo predlagane rešitve, je jasno, da se okoli njih pojavlja veliko vprašanj in pomislekov. Ključna rešitev predloga je poudarjeno samoodgovorno ravnanje smučarjev. Zakon tako predvideva posebno poglavje, ki se nanaša na samoodgovorno ravnanje smučarjev, in s tem naj bi se izboljšala varnost na smučiščih. Sliši se lepo, a kaj ko bo predlog na drugi strani zmanjševal število nadzornikov na smučiščih in ukinil pooblastilo nadzornikov, da opozarjajo upravljavca smučišča na neurejenost ali pomanjkljivo opremljenost smučišča in na nevarna mesta na smučišču ter o tem obveščali inšpekcijsko službo. Naivno je pričakovati, da se bo varnost na smučiščih izboljšala zgolj zaradi uzakonitve samoodgovornega ravnanja smučarjev, sploh ob upoštevanju dejstva, da se s predlogom krepko znižuje število nadzornikov, ki morajo biti na smučišču prisotni. Trenutno je za smučišče z zmogljivostjo 300 smučarjev zahtevan en nadzornik, po novem se ta meja dviguje na 500. Hkrati se po novem dopušča, da je lahko ena oseba hkrati nadzornik in tudi reševalec. Da se v praksi že sedaj kaže potreba po večji prisotnosti nadzornikov in nikakor ne manjši, opozarja tudi sama stroka. A te pripombe in opozorila so ostala preslišana. Podobnih nasprotujočih se trditev in rešitev je v predlogu še veliko. Kljub opozorilom strokovne javnosti koalicija pomanjkljivosti ni odpravila, kljub neusklajenosti s strokovno javnostjo bo zakon očitno sprejet. In ob tako neodgovornem ravnanju Vlade in tudi koalicije preprosto ne gre pričakovati, da se bo v praksi stanje izboljšalo, ne gre pričakovati, da bo število nezgod na smučiščih pričelo upadati in ne gre pričakovati bolj odgovorna ravnanja smučarjev na eni in ne bolj odgovorna ravnanja upravljavcev na drugi strani. Zaradi navedenega v Združeni levici Predloga zakona o varnosti na smučiščih ne bomo podprli. Vlado in koalicijo pa ponovno pozivamo k bolj demokratičnemu in bolj transparentnemu sprejemanju zakonodaje, konec koncev se je k temu zavezala tudi s sprejetjem priporočil, ki smo jih predlagali v Združeni levici. Hvala.
Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov bo predstavil gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavci, spoštovani kolegice in kolegi! Že sam naslov zakona pove, da govorimo o varnosti na smučiščih, torej naj bi bil njegov osnovni namen zagotavljanje vseh ukrepov za varnost smučarjev in drugih uporabnikov smučišč. V Novi Sloveniji smo na matičnem delovnem telesu predlog zakona podprli, saj prinaša nekatere finančne razbremenitve upravljavcev smučišč, za majhna smučišča odpravlja administrativne ovire ter iz tega okvira izloča tako imenovana mikro smučišča, namenjena lastni uporabi. Kljub temu pa ostajajo odprta nekatera vprašanja, povezana s številom nadzornikov in reševalcev na smučišču, na kar opozarjata tudi Smučarska zveza Slovenije ter Združenje slovenskih žičničarjev. Ker se število nadzornikov z novim zakonom zmanjšuje, ostaja precejšnje tveganje za poslabšanje varnostnih razmer na smučiščih. Naj spomnim, zdaj mora smučišče imeti enega nadzornika do zmogljivosti 300 smučarjev, po novem bi en nadzornik zadoščal za 500 smučarjev. Če si predstavljamo na primer smučišče na Krvavcu, ki ima dnevno več kot 2 tisoč smučarjev, ob tem pa le minimalno število nadzornikov, vprašanje uspešnega in učinkovitega zagotavljanja varnosti ostaja odprto. Res je, da zakon zdaj določa le njihovo minimalno število in da se lahko število nadzornikov in reševalcev prilagaja dejanskemu številu smučarjev ali številu delujočih naprav na smučišču, res pa je tudi, da Vlada s tem vso odgovornost prelaga na upravljavce smučišč in njihove uporabnike. V Novi Sloveniji smo prepričani, da se bo le majhno število upravljavcev odločilo za večje število nadzornikov, če pa z minimalnim številom nadzornikov zadostijo zakonskim zahtevam. Govorim namreč zgolj o hipotetičnem povečanju števila nadzornikov, o čemer bo odločitev prepuščena upravljavcu. Odgovore na ta vprašanja bi lahko podal varnostni načrt smučišča, prilagojen specifičnostim posameznega smučišča, torej kot celovit dokument za zagotavljanje reda in reševanja na smučišču. Ta dokument bi bil dejansko dobrodošel, še posebno, če upoštevamo dejstvo, da tudi smučanje postaja vedno bolj adrenalinski šport, pri katerem pogosto šteje hitrost. Posledično pa narašča število nesreč in poškodb smučarjev, tudi zaradi neločevanja prog za smučarje in deskarje. Ker je v Sloveniji smučarski šport ena najbolj množičnih športnih panog – smučanje je nesporno slovenski nacionalni šport – bi morala od začetka priprave osnutka tega zakon kot zainteresirana strokovna javnost sodelovati tudi Smučarska zveza Slovenije in pa Združenje slovenskih žičničarjev. Žal so bili aktivneje vključeni šele pri obravnavi predloga na pristojnem matičnem delovnem telesu in edina pomembnejša rešitev, sprejeta na njihov predlog, je vključitev definicije poučevanje smučanja v predlog zakona in dogovor, da bodo ostale vsebine glede organiziranega poučevanja smučanja urejene v Zakonu o športu. Ker sta tako Smučarska zveza Slovenije kot Združenje slovenskih žičničarjev tako rekoč glavna akterja na področju smučarskega športa, je nerazumljivo, da kot strokovnjaki na tem področju niso bili povabljeni k sodelovanju že leta 2014, ko je začel nastajati osnutek tega zakona. Glede na to, da novi Zakon o varnosti na smučiščih prinaša nekatere pozitivne spremembe, bomo v Novi Sloveniji kljub pomislekom o nezadostnem številu nadzornikov predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Gospod Franc Laj bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani državni sekretar, drage kolegice in kolegi! Ko se je ta predlog zakona obravnaval na matičnem delovnem telesu, sem bil tisti prvi, ki sem opozoril na to, da najbolj pomembni deležniki niso pravočasno bili povabljeni, da bi lahko tvorno sodelovali pri nastajanju tega zakona, zato je bila tudi seja prekinjena. Obžalujem, da je prišlo do tega in po drugi strani ne razumem, zakaj prihaja do tovrstnih situacij, ker ne nazadnje tisti, ki so najbolj poklicani k temu in dobesedno tudi živijo s tem, da so na nek način izpuščeni iz tega dogajanja. Kljub temu pa se zavedamo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev, da varna smučišča lahko pomenijo našo konkurenčnost. Ne glede na to, da zakon ni najbolj posrečen, ampak vseeno prinaša določene pozitivne momente pri zagotavljanju varnosti na smučiščih, smo se odločili, da zakon podpremo. Hvala.
Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil gospod Jani Möderndorfer.
Dober dan! Kar nekaj polemik je bilo pri sami obravnavi Zakona o varnosti na smučiščih, predvsem iz slednjega, kar se kar naprej ponavlja, to pa je, da seveda strokovna javnost in laična javnost nista sodelovali pri nastanku samega zakona. Seveda imamo vedno več aspektov, razlik in pogledov na to, kdaj in kako in na kakšen način kdo lahko sodeluje. Dejstvo pa je, in za razliko od ostalih mojih predhodnikov naj zatrdim, da so bili povabljeni tako eni kot drugi. Se pravi, govorim o dveh stanovskih organizacijah, Smučarski zvezi in seveda Zvezi upraviteljev smučišč, ki sta po lastni iniciativi lahko sodelovali, toliko kot sta seveda želeli. Objava na E-demokraciji pa seveda velja za vse enako; tako za organizacije kot državljane – skratka vse. Tisto, kar se je zgodilo na Odboru za notranje zadeve, da je bila seja prekinjena, je bila samo zato, ker je bila predstavitev Smučarske zveze neizpodbitna v smeri, češ da niso mogli sodelovati. To je prej izjema kot pravilo, da smo v takšni situaciji predlagali prekinitev in dali mesec časa, da se je lahko ministrstvo dodatno pogovorilo. Ta čas je seveda prinesel samo to, da so dobili na Smučarski zvezi tisto, kar so želeli – zagotovila, da bodo svoje interese uveljavljali v Zakonu o športu. S tem je bilo zadoščeno eni strani, prav tako drugi. Dejstvo pa je, da vsi vse sami doseči stoprocentno interese ne morejo, kajti v tem primeru je najbolje, da napišejo sami zakon in nam ga samo še dostavijo v Državni zbor. In potem Vlade niti ne potrebujemo. V Poslanski skupini SMC pozdravljamo takšen zakon in smo prepričani, da prinaša predvsem ogromno odprav administrativnih ovir, jih odpravlja, in istočasno prinaša tudi neko svežino predvsem iz same rigidnosti in pocenitvi, glede na to, da stroškov na smučiščih glede na to, da v resnici smo majhna država z malo smučišči in se ne moremo primerjati s temi megalomanskimi smučišči v drugih državah, ki so lahko na nek način primerljive. Kar pa seveda ne pomeni znižanje kvalitete in tudi varnosti samega smučišča. To je seveda pripeljalo do tega, da smo predlog na odboru podprli in prav tako bomo zakon z določenimi amandmaji tudi danes podprli. V nadaljevanju v razpravi pa se bomo opredeljevali do posameznih amandmajev.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovani! Preden preidem k predlogu zakona o varnosti na smučiščih, naj spomnim koalicijske poslanke in poslance na prvi stavek koalicijske pogodbe, citiram: "Osnovno izhodišče in hkrati načelo delovanje te vlade je odgovorno, konstruktivno, povezovalno in transparentno reševanje družbenih problemov." Konec citata. Kronologija dogajanja okoli Predloga zakona o varnosti na smučiščih je, žal, še en žalosten dokaz ignorantskega odnosa te vlade celo do njihove lastne koalicijske pogodbe; pogodbe, ki naj bi predstavljala zavezo državljanom. Priprava in postopek sprejemanja vladnega Predloga zakona o varnosti na smučišču je pravzaprav šolski primer, kako se zakoni ne bi smeli sprejemati. Po besedah državnega sekretarja na Ministrstvu za notranje zadeve Andreja Špenge so k pripravi zakona pristopili že leta 2014. Poudarjam, leta 2014. Vlada ga je potrdila v začetku marca tega leta, torej skoraj po dveh letih. Pristojno ministrstvo je imelo tako skoraj dve leti časa, da pripravi dober predlog, ki bo tudi usklajen s strokovno in zainteresirano javnostjo. Na pristojnem Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo bi moral biti zakon obravnavan v začetku maja. Koalicija je šele takrat dojela, da je predlog, ki je nastajal od leta 2014, nedorečen in deležen številnih pripomb tako strokovne javnosti kot Zakonodajno-pravne službe. Obravnava zakona je bila preložena za mesec dni, vendar pa je bil predlog zakona že praktično takrat zakoličen, ko je prišlo do tako imenovanega usklajevalnega pogovora s strokovno javnostjo. Glede na to, da Vlada ni upoštevala nobenega bistvenega pomisleka oziroma pripombe, je očitno šlo izključno za umetniški vtis. V začetku junija so tako predstavniki Smučarske zveze Slovenije kot predstavniki Združenje slovenskih žičničarjev in Zbornice gorskih centrov – slovenskih žičničarjev na Odboru za notranje zadeve in javno upravo ponovno izpostavili, da je predlog zakona pomanjkljiv, da so posamezne rešitve slabe in izrazili razočaranje nad neupoštevanjem njihovih konkretnih predlogov. Med drugim so izpostavili pomanjkljivost varnostnega načrta, ki bi bistveno dodal pomemben segment temu zakonu. V SDS smo že na omenjenem odboru predlagali amandmaje, ki so sledili predlogom Združenja slovenskih žičničarjev in Zbornice gorskih centrov, a so bili vsi po vrsti zavrnjeni. Če kaj, potem smo Slovenci zagotovo narod smučanja; od rekreativnega do vrhunskega. Smučanje predstavlja Slovenkam in Slovencem pomembno vrednoto, preko katere kažemo močno narodno identiteto. Zato bi bilo še toliko bolj pomembno, da bi koalicija pri spremembi zakonodaje, kot je Zakon o varstvu na smučiščih, tvorneje sodelovala s strokovno javnostjo, ki je ključni deležnik izvajanja zakona. Pred koalicijo je še ena priložnost, da vendarle prisluhne zainteresirani strokovni javnosti ter podpre amandmaje Slovenske demokratske stranke, ki so vsebinsko povzeti. Skrajni čas je, spoštovani, da v koaliciji spoznate, da vaša številčna pomoč ni namenjena gojenju samozadostnosti, temveč prinaša in pomeni vašo popolno odgovornost; odgovornost do vsakega posameznika, odgovornost do različnih družbenih skupin, odgovornost do gospodarskih subjektov, odgovornost do vašega koalicijskega sporazuma in ne nazadnje do države. Hvala lepa.
Mag. Julijana Bizjak Mlakar bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Hvala lepa. Spoštovani poslanke, poslanci in ostali prisotni! Pred nami je Predlog zakona o varnosti na smučiščih, katerega bistvene novosti se nanašajo na odgovornost smučarja za varnost, zagotavljanje ustrezne varnosti na smučiščih, finančno razbremenitev upravljavcev smučišč in na odpravo administrativnih ovir pri obratovanju majhnih smučišč. Predlog med drugim na novo opredeljuje področja varnosti in reševanja, dolžnosti uporabnikov smučišč, upravljavcev smučišč in nadzornikov na smučiščih pri zagotavljanju varnosti na smučiščih, pa tudi pristojnosti inšpekcijskih organov in policije. V Poslanski skupini Desus pozdravljamo odločitev Ministrstva za notranje zadeve, da se je lotilo priprave zakona, ki ga je kot delovni osnutek Predloga zakona o varnostni na smučiščih dne 8. 6. 2015 za mesec dni objavilo na državnem portalu Republike Slovenije, na spletni strani E-demokracija. Pisno je ministrstvo o osnutku zakona posebej obvestilo nekatere predstavnike zainteresirane strokovne javnosti, ne pa na primer Smučarske zveze Slovenije, kar je botrovalo zapletu na Odboru za notranjo politiko, javno upravo in lokalno samoupravo, o čemer smo danes nekaj že slišali. Veseli pa nas, da je do srečanja Ministrstva za notranje zadeve s Smučarsko zvezo Slovenije na temo osnutka zakona prišlo v času poteka zakonodajnega postopka v Državnem zboru. Med drugim je bil na omenjenem srečanju sprejet dogovor, da se predlog Smučarske zveze Slovenije glede sistemske ureditve poučevanja smučanja uredi v novem Zakonu o športu, medtem ko je sam termin poučevanje smučanja opredeljen tudi v predlogu Zakona o varnosti na smučiščih. Pomembna novost Predloga zakona o varnosti na smučiščih je tudi, da se lahko število reševalcev in nadzornikov na smučišču prilagaja glede na dejansko število smučarjev na smučišču ter med drugim uvaja tudi milejše pogoje za pridobitev dovoljenja za obratovanje manjšega smučišča, saj se je v praksi pokazalo, da so majhna smučišča težko pokrivala obratovalne stroške ali pa celo prenehala z delovanjem, s tem pa so bila žal ukinjena nekatera delovna mesta, vezana na sezonsko delo. Ta predlog omenjene težave odpravlja in, kar je bistveno, ponovno se bodo lahko odprla vsa majhna smučišča, ki so danes v Sloveniji zaprta. S takšnim pristopom lahko ponovno oživimo dejavnost na teh smučiščih. Ker Ministrstvo za notranje zadeve ob vseh naštetih prednostih poslancem in tudi javnosti zagotavlja, da bo z navedenim zakonom dosežena višja raven varnosti na slovenskih smučiščih, bolj varna uporaba smučišč, bolj odgovorno ravnanje vseh subjektov na smučišču ter bolj učinkovit nadzor nad izvajanjem določb zakona, bo Poslanska skupina Desus Predlog zakona o varnosti na smučiščih podprla. Hvala lepa.
Še zadnje stališče, in sicer stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila gospa Marija Bačič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar z ekipo, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! V letih izvajanja Zakona o varnosti na smučiščih od leta 2003, v katerem se urejajo temeljna pravila za uporabo smučišč z namenom zagotavljanja varnosti in reda na smučiščih, ureditev in obratovanje smučišča, reševanje na smučišču, obveznosti subjektov in odgovorno ravnanje smučarjev in smučark ter drugih oseb, je prišlo do sprememb na področju delovanja in upravljanja smučišč kot tudi tehnik smučanja, oba segmenta skupaj pa zagotovo vplivata na samo varnost uporabnikov smučišč. A ob tem ne gre zanemariti dejstva, da moramo uporabniki smučišč tudi sami poskrbeti za svojo varnost in varnost drugih udeležencev. V tej smeri so bile tudi pripravljene zakonske rešitve. Zato se strinjamo z vsemi tistimi, ki so in še opozarjajo na probleme in iščejo rešitve za izboljšanje stanja na tem področju. V predstavitvi stališča bi izpostavila rešitve, ki urejajo: prvič – status majhnih in mikro smučišč ter pogoje za pridobitev naziva majhno smučišče, pri čemer so upravljavcu postavljeni milejši pogoji za obratovanje; drugič – zagotavljanje učinkovite službe reševanja na smučiščih; tretjič – dolžnosti nadzornika na smučišču in učinkovitejši nadzor nad izvajanjem zakona in četrtič – delo tujcev. Predlog zakona gre tudi v smeri finančnega razbremenjevanja upravljavcev smučišč, zmanjšujejo se upravna bremena upravljavca smučišča in upravljavca pri zagotavljanju varnosti. Vendar si ob tem želimo predvsem to, da danes sprejete rešitve ne bodo povod za znižanje varnosti in povečanja zabeleženih nesreč na smučiščih. Izpostavila bi še poudarek, usmerjen v odgovornost smučarja pri vseh ravnanjih na smučiščih. Pri nesrečah na smučišču se poudarja tudi odgovornost smučarja in upravljavca smučišča. Ne gre zanemariti tudi nekaj komunikacijskega šuma ali nerazumevanja pri urejanju področja organiziranja poučevanja smučanja. To področje se bo po zagotovilih urejalo v Zakonu o športu, zato vse akterje, tudi pristojno ministrstvo, Smučarsko zvezo, Združenje žičničarjev in Zbornico gorskih centrov že zdaj pozivamo, da se uskladijo. Menimo namreč, da usklajene zakonske rešitve koristijo vsem. Seveda pa ob tem upamo, da bodo tudi ostale rešitve v predlogu zakona o športu čim bolj usklajene. Socialni demokrati bomo Predlog zakona o varnosti na smučiščih v besedilu, kot je bilo oblikovano na matičnem delovnem telesu, podprli in pričakujemo, da bo dobil podporo tudi večine poslank in poslancev. Ob tem tudi lahko rečemo, da imajo vsi izvajalci dovolj časa, da se do zimske sezone ustrezno pripravijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. 6. 2016. V razpravo dajem 1. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Gospa Anja Bah Žibert, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Preden preidem povsem k amandmaju, je prav, da izpostavim tudi posamezne izrečene besede, ki so bile v stališčih omenjene glede tega, da je do uskladitve vendarle prišlo z zainteresirano javnostjo. To usklajevanje je bilo po tistem, ko je bil ta zakon že na dnevnem redu, ampak potem ste ga odmaknili, ker je bil pritiske prevelik. Da pa dobesedno ni prišlo do nobenega napredka, kaže in govori tudi izjava predstavnika Smučarske zveze Slovenije, in sicer je on javno poved, je tudi vidno v magnetogramu, da so bili v pogovore povabljeni takrat, ko je bil zakon praktično že napisan in zaključen. Zato je tudi takšen potem bil ponovno obravnavan; se pravi, tistih ključnih stvari se ni upoštevalo. Ena od teh zadev je gotovo tudi 1. člen, ki morda sam po sebi ne kaže na velik popravek, ampak je pomembna menjava besede samoodgovornega z odgovornim ravnanjem. Dejstvo je, da je predlagatelj, to je Vlada, sicer želel povzeti nek izrazi, ki je izraz iz smučarskega slovarja, vendar pomeni čisto nekaj drugega. Pomeni čisto nekaj drugega in na to so predstavniki tako imenovane strokovne javnosti tudi opozorili. Namreč, samoodgovornost ni isto kot odgovornost. Samoodgovornost je predvsem, da si odgovoren sam, medtem ko odgovornost kot taka pa je mnogo širša. Zagotovo bi bilo smiselno ta amandma upoštevati in mislim, da bi tudi na ta način lahko v koaliciji pokazali, da ste pripravljeni slišati tiste, ki dejansko ta zakon pri svojem delu uporabljajo in prejšnjega poznajo in poznajo tudi to, kaj posamezna sprememba lahko prinese ali odnese. Hvala.
Gospod Jani Möderndorfer je želel besedo. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Pred nami je zanimiva materija, predvsem je to zaradi tega, ker v resnici imamo kopico amandmajev, ki jih je vložila SDS, vendar se ni niti toliko potrudila, da bi jih vsaj razčlenila pa naredila med seboj kompatibilne, ampak jih je preprosto prepisala od Smučarske zveze in predlagala temu zboru, da jih obravnava in sprejme. Če bi bila kolegica toliko fer in toliko poštena in če bi se resno poglobila, bi videla, da celo amandmaji, ki so jih napisali – sedaj govorim o uradnih predlagateljih, to je SDS – preprosto drug drugega izključujejo in že zaradi tega niso sprejemljivi. Je pa dejstvo, da ti amandmaji so bili tudi na odboru več ali manj pojasnjeni in bomo videli potem kasneje tudi v nadaljevanju, da je kar nekaj teh amandmajev, ki bi radi v resnici neke materije zapisali v zakon, kar pa ni zakonska materija, ampak je podzakonska materija. Ne nazadnje si ne znam predstavljati, če bi hoteli, recimo, po uveljavitvi zakona, ko bo pričel že veljati in bomo, recimo, leto, dve kasneje ugotovili, da bi veljalo spremeniti kakšen določen del vsaj z vidika varnosti – ne vem, zakaj bi morali cel zakon spreminjati, če pa lahko to s podzakonskimi akti uredimo. Druga stvar, ki se mi zdi zelo pomembna, je to vehementno ponavljanje, to tako radi počnejo v SDS, imajo verjetno doma na nočni omarici prilepljeno koalicijsko pogodbo in sanjajo o tem, kjer bi še kaj našli v tej koalicijski pogodbi. Sedaj bom govoril seveda kolegici to, kar sem moral na eni prejšnjih sej odgovarjati enemu drugemu poslancu iz opozicije. Poglejte, koalicijska pogodba ni namenjena vam. Je že res, da je javno objavljen dokument, ampak to zato, ker se je koalicija tako odločila, ampak je predvsem namenjen koalicijskim partnerjem, zato kolegica, poglejte, meni je čisto vseeno, kaj govorite o koalicijski pogodbi, ker me nič ne gane. Bi me pa ganilo, če bi me na to opozoril koalicijski partner. Drugo, kar se mi zdi še pomembno, je predvsem to, ta vtis, ki se ga želi ustvariti, kdo je v resnici bil res povabljen k sodelovanju tega, k pripravi tega zakona. Poglejte, nikoli ni prav. Če Vlada prehitro naredi zakon in če gre hitro skozi vse procedure, je netranasprentno, bi rekli v Združeni levici, nepoglobljeno, nobenega ni bilo zraven in tako naprej. Če je materija nastajala počasi, kar se meni zdi pravilno in nič slabega in kaj potem, če je že od leta 2014 naprej zakon v pripravi in objavljen v letu 2015 in potem kasneje na Vladi v marcu mesecu – skratka, jaz ne vidim tukaj prav nič slabega. Še več, prepričan sem, da prav zato, ker smo imeli veliko časa, smo lahko pregledali, prečesali, se pogovorili in izmenjali tudi svoje vidike in poglede, kaj hočemo. Smučarska zveza in Združenje upravljavcev sta dve glavni temi, ki sta rdeča nit v tem zakonu. Čigav je ta zakon? Ne od upravljavcev in ne od Smučarske zveze. Ta zakon je v prvi vrsti namenjen varnostni smučišč v Republiki Sloveniji in vsi, ki uporabljajo to smučišče bodisi zato, ker so kupili karto, bodisi zato, ker z njim upravljajo, ker bodo gor prireditve, dogodki ali karkoli drugega, kar zakon omogoča, dovoljuje z določenimi izjemami. Praksa je, da kadar je določen zakon, kjer si nekdo celo reže kruh na tem področju, ima seveda zelo velik interes, da v zakon pripelje določene svoje interese, s katerimi bi v resnici lahko kasneje deloval. Po eni strani imajo žičničarji problem zaradi tega, ker so bile določene administrativne ovire glede na število smučišč, kolikor jih imamo v Republiki Sloveniji, problematične predvsem zaradi tega, ker preprosto največkrat zaradi zadnjih let, ker je pomanjkanje snega, ker so krajše smučarske sezone, in tudi zato, ker se stroški obratovanja ob tehnologiji in zahtevnosti, ki je z razvojem v 21. stoletju šla naprej, vedno bolj zahtevni. Ne nazadnje tudi smučarji so vedno bolj drzni, hitrejši, če se spomnimo smučanja izpred 20, 30 let ali pa danes, ko imamo s carving smučmi vsaj enkrat hitrejšo hitrost na smučiščih, je jasno, da je za varnost treba poskrbeti; in to stane. In govorimo o delovnih mestih, govorimo o plačah, govorimo o stroških, ki jih nosijo žičničarji. In na drugi strani, ki si režejo kruh, Smučarka zveza, ki izvaja smučarske tečaje, šole in vse ostalo in v resnico so želeli pripeljati samo eno, in to je smučarski učitelj – ve se, zakaj je bila tako močna želja. To je bil eden glavnih razlogov in v bistvu kamen spotike, ko ne eni ne drugi – v resnici so si nasprotovali še z ostalimi dejavniki, niti ne bom razlagal, bom pa z veseljem pokomentiral pri posameznih amandmajih, če bo to potrebno –, da v resnici vsak pusti svoj pečat in primat v tem zakonu. Iz tega je nastal ta veliki spor, ko je zakon praktično bil že sprejet na Vladi in je šel v normalno proceduro skozi Državni zbor, da je Smučarska zveza prišla z idejo, da niso bili vključeni. Še enkrat moram ponoviti zelo preprosto, vsaka zainteresirana strokovna oziroma organizacija ali pa zainteresirana javnost, ko se sprejema zakon, za katerega misli, da je treba, da sodeluje že zato, da uveljavlja svoje interese, je prav, da takrat, ko je zakon objavljen, da pride zraven. Ne nazadnje imamo besedo državnega sekretarja Špenge, ki pravi, da so bili povabljeni. Zdaj ne vem, ali bomo rekli, da državni sekretar laže ali si izmišljuje – ne vem, to morate zdaj vi povedati, ampak osebno mu verjamem. Verjetno obstajajo neki določeni dokumenti o samem pozivu po sodelovanju. Je pa tudi res, da si to sodelovanje vsak po svoje predstavlja. Če nekoga pozoveš, da sodeluje pri zakonu, ti pove, kaj bi on želel kakšne spremembe, to še ne pomeni, da bodo tudi te spremembe uveljavljene v zakonu. O tem bo odločalo pristojno ministrstvo oziroma predlagatelj zakona, ker mora že zaradi svojih nalog in obveznosti gledati širši spekter, predvsem pa tudi neko smiselnost, ki jo neka nomotehnika zakona in funkcija in izvedba tega delovanja zakona tudi zahteva. No, če gremo pogledat to zadnje pismo od direktorja Smučarske zveze, kjer v zadnjem odstavku – vsi ste ga dobili in ga poznate in ga verjetno imate v svojih gradivih, ker je bil naslovljen praktično na vse poslance Odbora za notranje zadeve, verjetno je šel pa skozi pisarno GP in je dostopen vsem ostalim, kjer piše o Predlogu zakona o varnostnih smučiščih in v zadnjem odstavku zelo jasno pove samo eno stvar. "Glede na navedeno," notri v tem pismu – da skrajšam –, pa seveda piše o tem, kako pravzaprav niso bili zraven in imajo kupico predlogov in rešitev za omenjeni zakon, rečejo: "Glede na navedeno bi prosili, da se Slovenska smučarska zveza Slovenije čim prej vključi v nadaljevanje sprejemanje zakona oziroma da se predlog zakona vrne na raven, kjer ga lahko smučarska stroka izboljša do te mere." Kako se izboljšuje zakon, tukaj imamo spet vsak svojo percepcijo in pogled na to. Že prej sem omenil, da pač podaš svoje predloge, poskušaš prepričati predlagatelja z nekimi argumenti, če ti to ne uspe, je zadeva zaključena. To ne pomeni, da mora predlagatelj do nezavesti vključevati vse predloge samo zato, da bo zadoščeno eni od interesnih organizacij. Ker če boste vprašali pa upravitelje žičnic oziroma smučišč, boste pa videli, da oni imajo pa diametralno nasprotne predloge od Smučarske zveze. Koga uveljavljati? Jaz vedno na koncu pravim takole: kadar uberem zlato sredino, zagotovim varnost in stroko do tiste mere, ki je primerljiva tudi z evropskimi smučišči in varnostjo na podobnih področjih in če nobeden nikoli ni preveč zadovoljen, sem kar zadel in sem kar na pravi poti, da je zakon v redu. Kajti, ko so vsi preveč zadovoljni z zakonom, mene vedno začne skrbeti, kaj je v tem zakonu vse napisano. To vedno na koncu praksa pokaže. Na koncu naj še rečem naslednje. Prepričan sem, da je zakon dober, primeren. Je pa res, da s posameznimi amandmaji, ki terjajo, bom rekel, dam primer, boste videli v nadaljevanju – recimo, kdo si ne želi imeti varnostnega načrta. To se sliši zelo lepo; v končni fazi, zakaj pa ne. Vsi bi radi imeli nek podoben načrt, ki bi nam povedal ob nekih kritičnih situacijah, kako ravnati oziroma za kaj vse moramo poskrbeti, še predno pride do česarkoli in s tem poskrbimo za varnost. Poglejte, dejstvo je, da zakon že danes zelo jasno – takšen, ki ga imamo pred seboj – že zelo jasno govori o vseh elementih varovanja, kaj vse se mora zgoditi, zato da lahko zadostimo varnosti. Zakaj ni takšnega varnostnega načrta zapisanega v zakonu? Ne nazadnje vsak upravitelj ima lahko svoj načrt za varovanje smučišča že pripravljenega in ne nazadnje ga tudi imajo, ga pa lahko dopolni s svojimi – bo pa moral upoštevati vsa nova navodila in predpise, ki jih bo zakon veleval. Ta razmislek okoli tega, kdo je koga izključeval, ali je zakon dober ali ne, prepričan sem, da je zagotovo boljši od tistega, kar smo imeli danes, in kar je še bolj pomembno, je tisti, ki nam zagotavlja osnovne parametre za to, da se vsak smučar in seveda tudi upravljavci lahko počutimo danes varne. Na koncu naj povem samo nekaj. Prepričan sem, da bo zakon, ko bo sprejet, seveda, prevetril tudi vsa sedaj nam znana smučišča; tista, ki obratujejo, in tista, ki ne obratujejo. Namreč, vedeti moramo, da kar nekaj smučišč, predvsem govorim o malih smučiščih, danes ne obratujej in bo verjetno dal možnost tudi ta zakon, da se bodo kakšna smučišča lahko nazaj vrnila v obratovanje in delovanje tudi zaradi tega, ker bo na nek način potrebno manj teh stroškov, kar je danes predstavljalo oviro prej kot pa samo možnost delovanja. Vključeval se bom pri posameznih amandmajih še v nadaljevanju. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Lilijana Kozlovič.
Hvala za besedo, podpredsednik! Ko govorimo danes o tem zakonu, govorimo o pomembnih razbremenitvah gospodarstva ali pa tudi o ohranjanju malih smučiščih. Namreč, v naši ustavi je zapisana svobodna gospodarska pobuda in se jo lahko omejuje samo do meje, ko bi ta lahko posegala v javno korist. Tu vidimo, da je bil narejen zelo velik napredek, dejstvo pa je, da se parcialnih interesov v okviru tega javnega interesa ne more upoštevati in tudi nihče ga ne more izkoriščati. Ti pomembni vidiki, ki so bili z zakonom sprejeti, in razbremenitve pravzaprav predstavljajo, da se odpravljajo upravne ovire pri podelitvi pooblastil in izkaznic nadzornikom na smučiščih, zelo se razbremenjujejo upravljavci smučišč, kot sem že prej rekla, se ohranjajo mala smučišča – če se zavedamo, v Sloveniji je več kot polovico smučišč malih smučišč, ki do sedaj zaradi velikih stroškov in obremenitev niso mogla delovati. Tako ponovno poudarjam, to je zelo pomembna gospodarska spodbuda. Na velikih smučiščih se res zmanjšuje število nadzornikov in reševalcev, vendar morajo tukaj biti izpolnjeni pogoji, da gre tukaj za bistveno zmanjšan obisk na samem smučišču in da gre za to, da je ta oseba usposobljena tako za nadzor in tudi za reševanja. Kar se pa tiče varnostnega načrta, je ravno tako pomeni razbremenitev, kajti sedaj bodo to urejali v načrtu za zaščito in reševanje in ni potrebno podvajanje, vedno govorimo, kako je preveč birokracije, kako je preveč administriranja in to nedvomno predstavlja eno od birokratizacij. Nedvomno pa je tudi sama odgovornost tista, ki je potrebna še posebej, ko gre za šport. Vemo, da je šport kot tak opredeljen kot nevarna dejavnost in vsak mora seveda poskrbeti zase in poskrbeti tudi za tistega, ki se na samem smučišču nahaja. Torej, v zakonu je opredeljeno tako spoštovanje sebe kot tudi drugega. Ne morem se pa strinjati, da jemljemo pojme iz nekih čisto drugih ali pa splošnih pojmov, kaj je sama odgovornost, saj pravniki vemo, da je v zakonu in v tem zakonu je zelo jasno opredeljeno, kaj je sama odgovornost. Še posebej, ko govorimo o športu in nevarnostih, ki se lahko pri tem pri smučanju dogodijo in se nam – mislim da – zelo, zelo znana ta pravila, ki so določena. Gre za to, da mora nekdo pravočasno ustaviti, da prilagodi svojo vožnjo in hitrost na način, da lahko pravočasno zavaruje sebe in druge, da to prilagodi svojemu znanju, terenskim, snežnim, vremenskim razmeram in gostoti prometa na smučišču. Torej menim, da so to določbe, ki so nam znane in bi jih morali, tudi če niso zapisane v zakonu, že kot taki spoštovati. Tako je splošni pojem v tem trenutku opredeljen v samem zakonu, je postal pravni pojem. Kar se pa tiče spoštovanja zainteresirane javnosti, predlagam, da si pač tisti, ki so toliko nasprotovali, kako je ta proces potekal, pogledajo Resolucijo o normativni dejavnosti, ki ima poglavje o smernicah; torej kako naj sodelujeta zainteresirana in strokovna javnost, ki pravi, da je treba, da ta razprava teče od 30 do 60 dni, da mora biti objavljeno gradivo na način, da je lahko seznanjena splošna javnost, da pa mora biti poziv k sodelovanju oblikovan na način, da so povabljeni tisti, ki se ukvarjajo s tem področjem. Torej, če pogledamo Smučarska zveza Slovenije se z varnostjo na smučiščem ne ukvarja, nima nikakršne zveze s tem, gre ji seveda vsa čast za njeno dejavnost, nikakor pa ne za to, kar ureja ta zakon. Še nekaj. Vse te, ki govorite, da niso bili povabljeni – zainteresirana javnost –, bi želela vprašati, da poveste, kako naj nekdo ve, da je ta javnost zainteresirana, če se v roku, ki je določen, ne oglasi, ne sporoči svojih pripomb. Hvala.
Gospa Anja Bah Žibert, izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa. Glede odgovornosti pa samoodgovornosti. Mislim, da je razlika in da je odgovornost gotovo širši pojem in da vsi dobro vemo, kaj poteka na smučiščih, ob njih, na tako imenovani žičnicah in drugih napravah, tako da mislim, da bi bil ta pojem ustreznejši. Glede pravnega pojma kot pravite, ki se potem uveljavlja, pa samo poglejte, koliko težav je zaradi nedefiniranosti v posameznih zakonih in različnih pogledih na zakonske materije. Pa zdaj, ko govorite o odpravljanju administrativnih zadev, potem boste gotovo podprli amandma k 27. členu, ki ravno odpravlja neke dvojne zapisnike. To so administrativne ovire, ki jemljejo čas. Prej je gospod poslanski kolega Jani Möderndorfer omenil, češ da naj bi bila iskrena in povedala, da so ti amandmaji povzetek. To sem v stališču povedala jasno in nedvoumno. Iskrena oziroma neiskrena bi bila, če bi rekla, da so to amandmaji Slovenske demokratske stranke, plod našega dela. Ne, poudarjeno je bilo, da smo povzeli tisto, kar je imela za povedati strokovna javnost, in nam se zdi to korektno; in še več, potrebno. Prav tako moram odgovoriti na tako imenovano poučevanje poslanskega kolega, glede na to, kaj je koalicijska pogodba, komu je namenjena in tako naprej. V koalicijski pogodbi ste se zavezali tudi do državljanov, v koalicijski pogodbi govorite v odnosu do državljanov, do posameznih skupin. Torej ne gre samo za vaš odnos, kajti, če gre samo za koalicijski odnos, potem tega ne bi smeli pisati. Se pravi, ko nekomu paše, govori, da je to zaveza državljanom, ko pa nekomu paše, pa pravi, roke stran, to je naša stvar in na nas je, kako bomo ravnali. Na nas pa je, da opozarjamo na tisto, kar je bilo podpisano in javno predstavljeno. Prav tako je bilo večkrat poudarjeno, da so posamezniki imeli možnost [[…]]Še enkrat poudarjam, poglejte si magnetogram – ne vem, kdo laže. Imam sicer zdaj tudi pri sebi ta zapisnik, ki je bil, drugega nimamo. In če bi res veljalo, da so vsa ta usklajevanja bila, zakaj ste mesec dni nazaj zakon umaknili z dnevnega reda – ravno zaradi pripomb, če so že vsa usklajevanja bila prej, potem bi šli takrat z zakonom naprej, pa niste šli. Se pravi, ste začutili ta manko, da vendarle ni bilo vsega, tako kot bi lahko bilo oziroma se ni slišalo tistih, ki bi morali biti slišani. Res je, različnim akterjem je namenjen ta zakon, ampak zagotovo pa so strokovna javnost oziroma tisti, ki sedaj uporabljajo že obstoječi zakon, in tisti, ki se na stvari tudi strokovno spoznajo, gotovo poklicani, da povedo svoje mnenje. In se z vami ne strinjam, da potem naj spišejo svoj zakona, tudi to lahko storijo, saj to verjetno vi veste, ker ste poslanec dosti dlje kot jaz. Tudi to lahko storijo državljani in pripravijo svoj zakon in ga vložijo v proceduro, če pač vlada tega ne stori. En takšen, zbiranje podpisov poteka ravno v tem času. Skratka, prej je bilo rečeno, da je šlo v amandmajih za neka neskladja, celo omenja se ureditev glede poučevanja smučanja in tako naprej. Tega v amandmajih ni. Poučevanja v amandmajih ni. Je pa v amandmajih predlog posameznih rešitev glede izrazoslovja, ki je pomembno pri tem, ker spreminja pomen, in je več o tako imenovanem varnostnem načrtu, ki opredeljuje in bi moral opredeljevati marsikaj. Tudi je bilo jasno povedano, zakaj varnostni načrt in zakaj bi ga sprejemali na tak način; seveda, v sodelovanju z ministrstvom, ministrstvo bi bilo tisto. Dejstvo je, da tudi nobenega smučišča v tej državi ne moremo enačiti in je zato prav, da se varnostni načrt in vsi ti načrti naredijo individualno. To je več kot pomembno, kajti, ne glede na to, kakšna je dolžina proge, so lahko te povsem drugačne. Skratka, mislim da je 7 amandmajev in prav v vsakem od njih se praktično omenja tako imenovani varnostni načrt, ki je tisti temeljni manko, po našem mnenju in seveda mnenju strokovne javnosti, ki zdaj ni izpeljan, tako kot bi moral biti. Kot rečeno, zadnji je pač tisti, ki pomaga pri odpravljanju administrativnih ovir, kar je bilo prej rečeno. Torej, zagotovo boste podprli vsaj tega, če stojite za svojimi besedami.
Hvala lepa. Gospod Möderndorfer, izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa, predsedujoči. Predlagam vam, kolegica, da ne razlagate mojih občutenj ali pa naših občutenj, ker jih vi ne morete podoživeti, ker smo jih podoživeli samo mi. Če pa imate kakšne posebne sposobnosti, pa jih probajte izvajati kje drugje, ne tukaj notri. Predvsem v tistem delu vam poskušam odgovoriti, kako smo mi doživljali nekaj, zakaj smo prekinili oziroma predlagali prekinitev seje odbora, pa bom še enkrat ponovil slovensko, počasi in upam, da razumljivo, verjamem pa, da me v resnici niti nočete razumeti. To pa je seveda drugo, ampak to prepuščam vam. Lahko pa, da se motim in tudi to dopuščam. Veste, dajmo še enkrat razčistiti, Zakon o varnosti na smučiščih nima s Smučarsko zvezo, ki ne izvaja varnosti na smučiščih, prav nič skupnega. Je pa dejstvo, da ko govorimo o smučanju in ko govorimo o smučiščih, je samo po sebi logično, da tisti, ki so na smučeh in se strokovno celo s tem ukvarjajo, seveda bi radi želeli tudi na tem področju nekaj povedati in predlagati določene rešitve in iz tega niso bili izključeni. Vsi državljani lahko podajo predloge, ne samo Smučarska zveza ali pa upravljavci smučišč, ampak vsi lahko podajo predloge. In potem je seveda se zgodil ta svojevrsten precedans. Predstavniki Vlade so povedli na odboru svoje razmišljanje in svoje poglede, povedala je opozicija in v koaliciji smo se odločili in to – če ste me dobro poslušali –, sem v uvodu povedal, prej izjemoma kot praviloma smo naredili izjemo, zato da odvrnemo ta dvom, ali je kdo lahko zraven sodeloval ali ne. Pa da se ne bomo narobe razumeli, brez kakršnihkoli občutenj, da je nekaj šlo narobe, ker če bi bilo kaj narobe, potem bi imeli tudi pravno podlago, da seveda protestirate in izpeljete po poslovniku drugačen postopek oziroma končanje ali pa da bi šlo za neposredno kršitev poslovnika. In ga ni bilo. Seveda hočete ustvariti vtis, kot da se je ne vem kaj dogajalo in tako naprej. Dejstvo pa je, bom zelo po domače povedal, Smučarska zveza je želela samo eno stvar – to, kar je prej v zakonu imela, sedaj ga nima več in je izjemoma pred leti dobila in so nekateri bili zelo slabe volje in jezni, ker je bilo to v zakonu. Vsi pa vemo, da to vprašanje, ki ga je Smučarska zveza želela urediti, se bo uredilo in sedaj imamo zagotovila. Ne nazadnje so skupaj sedeli in se pogovarjali tudi z Ministrstvom za šolstvo ob prihajajočem Zakonu o športu, kjer bodo imeli seveda ta glavni interes vzpostavljen. Vse ostale predloge – veste, kako je to, nekdo, ki je dal predloge, ne more sedaj reči, sem se malo hecal, ne grem se več, umikam vse predloge. Zato ne potvarjati informacije. Drugo. Me prav zanima, kaj bi vi rekli, če pa sploh koalicijske pogodbe ne bi bilo. Zagotovo bi spet rekli, da smo arogantni, da nimamo odnosa; skratka, ponovili bi vso mantro, ki jo ponavljate kar naprej, ker vam je čisto vseeno, ali je koalicijska pogodba ali ni; mi za vas nismo dobri in ne delamo zaradi tega, ker imate pač vi druge politične interese, predvsem pa drug koncept, ki je vsem znan in seveda zaenkrat v tem mandatu nesprejemljiv. Nesprejemljiv predvsem zaradi tega, ker niste dobili dovolj glasov, da bi sestavili vlado. Zato dovolite Vladi, da odpelje svoj koncept. Imate pa vso pravico kar naprej opozarjati in nasprotovati in to delate legitimno in tega vam nihče ne očita, samo ne pa ustvarjati vtisa, kot da je šlo za nezakonite ali pa kakršnekoli druge postopke. Kar se pa terminologije tiče, veste, saj se zavedamo, kdo je na smučišču: smučarji pa upravljavci, pa kakšna srna čez teče – v šali rečeno. Ja. Okej. In če bi bil vsak samoodgovoren, bi bilo bistveno manj težav. O pojmovanju odgovornosti je pa seveda druga dimenzija in širša. Vendar o tem več niti ne bom razpravljal, svoja stališča smo povedali, tako da verjamem, da pač ta predlog ne bo podprt.
Gospa Anja Bah Žibert, izvolite.
Seveda! Prav imate, ni šlo za občutenje, šlo je za dejstva. De facto, zakon ste odmaknili, pa vi obračajte, kakor hočete. Če je pa res, kar ste rekli, da ste bili z njim čisto zadovoljno in da niste imeli nobenih pomislekov, potem ste pa še toliko bolj ravnali neodgovorno in nekorektno do tistih, ki so potem sedeli skupaj. Ker ste vedeli, da ničesar od tega ne boste sprejeli. Toliko o vaši iskrenosti, kakor ste prej očitali meni! In naprej, ko govorimo o samoodgovornosti in odgovornosti. Seveda, samoodgovornost govori predvsem o odgovornosti samega sebe. Na smučišču pa mislim, da je odgovornost tudi v veliki meri usmerjena v odgovornost do drugih. Naša oprema je odvisna tudi kot odgovornost do drugih. Ampak pustimo to. Zopet se vračate nazaj na to temo, kakšne koristi ima nekdo, kakšno skorajda pravico na nek način ima, da sodeluje pri pripravi zakona, češ, Smučarska zveza Slovenije je samo eden od uporabnikov tega zakona. Nič ne de! Ampak so strokovna javnost, zainteresirana strokovna javnost. Ampak pri tem pa zelo spretno spuščate Zvezo žičničarjev Slovenije, ki pa so tisti, ki morajo zelo dobro poznati smučišče, ki so nenehno prisotni, ki se jih ta zakon še kako tiče. In večina amandmajev je ravno od te zveze. Seveda je pač vaša odločitev, ali boste temu prisluhnili ali ne, popolna. To sem že povedala. Sem samo opozorila na to, da bi bilo pa vendarle v teh stvareh za razmisliti, ali je pametno podpreti kakšnega od amandmajev. Prej je vaša kolegica poslanka lepo povedala, da stvari zakon v nekaterih segmentih ureja tudi, kar se tiče administrativnih ovir. Pozdravljamo to. Ampak, še nekateri ostajajo in če vam je res do tega, potem boste vsaj tiste amandmaje podprli. Ko pa govorite o tem, koliko procentov je dobila Slovenska demokratska stranka in da je naša težava, ker smo dobili premalo odstotkov. Dajte no, kolega poslanec! Slovenska demokratska stranka je na prizorišču že leta in leta. Ukvarjajte se s svojo, mislim, da imate večje probleme. Hvala lepa.
Gospod Jani Möderndorfer, izvolite.
Hvala lepa. Ne se bati, saj z vami se sploh ne ukvarjam. Samo dal sem vam vedeti, da ta mandat pač ni vaš čas. Samo to, nič drugega. Kaj pa vi delate, pa mene prav malo briga in se s tem sploh ne ukvarjam. Samo toliko; pač moram ponavljati toliko časa, dokler pač ponavljate nesmisle. Nihče ni prekinil seje odbora, zato ker se je sprenevedal ali pa imel občutek, da se ne bo nič zgodilo. Ni res! Ne obračati besed. Smučarska zveza je dosegla svoje! Dosegla je, da tisto, kar je želela v ta zakon vpisati, se je dogovorila, da bo to pripoznano v Zakonu o športu. In je prišlo do spremembe in ne govoriti. In osebno so se mi zahvalili, da je prišlo do tega. V redu? Tako da če vi nimate tega občutka, jaz sem zadovoljen, jaz ta občutek imam. Vse ostalo je pa neplodno. Mislim, da smo že obdelali. Hvala lepa.
Gospa Anja Bah Žibert, izvolite.
Še enkrat, poslanski kolega, vi se ukvarjate samo z eno od zainteresiranih javnosti! Žičničarje pozabljate, in to namensko, in pač poučujete vse povprek, kaj smemo, pa česa ne smemo, pa komu je namenjena koalicijska pogodba in komu ni. Saj v končni fazi imate prav, je čisto vseeno, ali je ali ni, poglejtet, kaj ste do zdaj uresničili, pa vam bo jasno, da je res škoda papirja in časa, da se z njo ukvarjamo. Ampak tukaj gre pa za pomembne zadeve, gre za varnost na smučišču. Žičničarji govorijo in opozarjajo glede varnostnega načrta in vi tega nočete slišati. To je glavni problem. In temu sledijo amandmaji. Lepo, da so se vam posamezniki zahvalili, ampak verjetno bi bilo bolje, da bi jih poslušali bolje na odboru. Tam ste pa celo podali proceduralni predlog, da se dobesedno ustavi njihovo izvajanje stališč, pojdite si pogledat, češ da govorijo preširoko, čeprav so govorili o stanju na slovenskih smučiščih oziroma varnosti. Toliko o tem. Res škoda, da se ukvarjamo verjetno s to materijo, ker itak greste, tako kot vedno, z glavo skozi zid, to je pa tista samozadostnost, o kateri sem govorila. Ampak na koncu koncev vedno stane tistega, ki jo na nek način rajši kar goji naprej. Seveda pa ne pozna vaših občutkov. Zagotovo, ne, ker sva si tako zelo različna, da bi jih težko poznala – in si jih tudi ne želim deliti z vami! Hvala.
Besedo želi državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve gospod Andrej Špenga. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo. Želel bi na kratko odgovoriti na pripombe, pomisleke, ki so bili podani v današnji razpravi tako pri predstavitvi poslanskih mnenj, poslanskih skupin kot pri predstavitvi mnenj oziroma stališča posameznih poslank in poslancev. Predvsem zaradi odgovornega, konstruktivnega in transparentnega delovanja, katerega se sam še kako zavedam, sem pri pripravi zakona od začetka nastopa svoje funkcije, torej leta 2014, do danes sodeloval vedno na teh sestankih in sodeloval tudi mnogokrat tudi v medresorski delovni skupini. Poslanka gospa Anja Bah Žibert je omenila, da je bila na koncu vključena v zadnjem trenutku Smučarska zveza Slovenije, da pozabljamo pa na Združenje slovenskih žičničarjev. Spoštovana poslanka, to ne bo držalo. Zakaj ne? Med Združenjem slovenskih žičničarjev, torej GIZ, slovenskih gorskih centrov, torej GZS, poteka redno sodelovanje Ministrstva za notranje zadeve vsako leto pred smučarsko sezono in post smučarsko sezono. In vsako leto po smučarski sezoni naredimo tudi celovito analizo stanja na smučiščih, analiziramo tudi poškodbe na smučiščih. Na podlagi njihovih dolgoletnih predlogov smo dali pobudo, da gremo v normativni program Vlade za spremembo Zakona o varnosti na smučiščih, ker to je bil predlog tudi Smučarske zveze, Združenja slovenskih žičničarjev in Zbornice gorskih centrov in druge zainteresirane javnosti, ki so nas o tem obveščale. Pred odprtjem tega zakona smo opravili obsežno SWOT analizo stanja in v letu 2014 je bila tudi izvedena anketa med upravljavci smučišč in na podlagi teh analiz smo komaj odprli zakon. Takoj po odprtju tega zakona, torej v začetku leta 2015, so bili že pred sklicem prve medresorske delovne skupine na sestanek povabljeni ti, ki so nam pripomb podali. To je bilo Združenje slovenskih žičničarjev in Zbornica gorskih centrov. Naslednji sestanek je potekal 13. 2. 2015 in zato teh očitkov, da nismo delovali transparentno, ne morem nikakor sprejeti. Vesel pa sem, kljub temu da od meseca junija, ko je bil zakon objavljen tudi na E-demokraciji in nismo dobili nobene dodatne pripombe zainteresirane javnosti, tudi ne Smučarske zveze Slovenije. Te pripombe je Smučarska zveza, kot veste, podala 2, 3 dni pred obravnavo na odboru v Državnem zboru za notranje zadeve. Kljub temu da so bile v zadnjem trenutku podane, moram reči, da sem s predlogom poslanca Möderndorferja bil vesel, da se ta seja zamakne in da se dodaten krog usklajevanj naredi tudi s Smučarsko zvezo Slovenije. Ta usklajevanja so bila opravljena. Zakaj se ni že prej Smučarska zveza odzvala? Tega interesa ni pokazala kljub javni objavi na E-demokraciji. Ne vem, vendar, kot veste, zakon ureja varnost na smučišču in ne vsebin na smučišču, ki se izvajajo. Torej, v prejšnjem zakonu je bil opredeljen pojem, ki se je nanašal na Smučarsko zvezo Slovenije glede podeljevanja licenc. Ker slednjega več ni, torej Smučarska zveza ni bila vključena v pripravo, saj se bo slednje urejalo v Zakonu o športu. Slednje je bilo tudi opredeljeno na sestanku, katerega zapisnik imate na 18 straneh, ki je potekal 11. 5. na Ministrstvu za notranje zadeve, na katerem so bili prisotni tudi predstavniki, državni sekretar Ministrstva za šolstvo, izobraževanje in šport. Ta zapisnik sestanka je bil potrjen tudi s strani predsednika Smučarske zveze Slovenije, da se z vsebinsko sestanka strinja, to vsebino nam je po elektronski pošti tudi verificiral, in zapisal, da se z vsebino strinja in da se strinja s tem, da se to ureja sistemsko za vse športe v Zakonu o športu. Glede samoodgovornega in odgovornega ravnanja in pojma. Pojem samoodgovorno ravnanje je opredeljen v Zakonu o varnosti na smučiščih in ni to kar en pojem, ampak ta pojem opredeljuje zakon. Opredeljen je v 2. členu, v 17. točki 2. člena, "samoodgovorno ravnanje pomeni ravnanje smučarja in drugih na smučišču v skladu z določbami tega zakona". Glede spremembe tega pojma je bil podan tudi pomislek na odboru in še preden smo začeli usklajevati druge stvari, smo tudi prišli do skupne ugotovitve s predstavniki Smučarske zveze Slovenije na sestanku 11. 5. Ugotovljeno pa je bilo, da je definicija urejena v uradnem smučarskem slovarju. Imam kopijo tega uradnega smučarskega slovarja, zato smo ta pojem uredili in je opredeljen – na začetku so se pojavljale dileme, ali je to samoodgovorno ali odgovorno, da pojem ni opredeljen. Pojem je opredeljen v smučarskem slovarju in piše, "Samoodgovorno, smučati tako, da se upoštevajo pravila o odgovornem smučarju, ki predpisujejo smučanje s stališča varnosti posameznika in udeleženca". Konec citata. Torej, prav zaradi tega, celotne kronologije, ki jo imamo tukaj spisano na več kot dveh straneh, ki je potekala od vsakoletne predstavitve analiz Združenja slovenskih žičničarjev, Zbornice gorskih reševalcev, torej tudi leta 2014, opravljene SWOT analize, opravljene ankete, že pred odprtjem zakona oziroma pred formiranjem delovne skupine, ponovno povabilo obojnih v podajo svojih stališč – mislim, da pa smo ravnali izjemno odgovorno, konstruktivno in transparentno. Pojavlja se tudi vprašanje glede poučevanja smučanja. Dogovorjeno je bilo tudi na sestanku, da se v obliki amandmaja poučevanje smučanja kljub temu opredeli kot pojem v Zakonu o varnosti na smučiščih. In zdaj je opredeljen v 13. točki 2. člena, kjer piše, kaj je poučevanje smučanja. Vključuje podajanje učne snovi na smučišču, vadbo in tekmovanje kot preskus znanja. Glede tega, kaj se opredeljuje za mikro, majhna smučišča, kako se je opredelilo število nadzornikov in reševalcev, je bilo kar nekaj govora. Mikro smučišča so površine, na katerih je postavljena vlečnica, za katero ni potrebna koncesija za postavitev vlečnic v skladu z zakonom, ki ureja žičniške naprave, torej za prevoz oseb, in tudi ni namenjena pridobitni dejavnosti. S to določbo so torej iz predloga zakona izvzete vse tiste površine, kjer so postavljene vlečnice za tako imenovano lastno uporabo, torej niso namenjene komercialni rabi, in za njih se ne zaračunavajo vozovnice. Takšnih vlečnic imamo kar nekaj na teh smučiščih, torej mikro smučiščih, je tudi na posameznih vlečnicah postavljenih nekaj trakov za vleko smučarjev. Kljub temu pa mora biti za varnost tudi na teh mikro smučiščih poskrbljeno, za kar pa je odgovoren upravljavec, to so po navadi turistične koče, prenočitve kapacitete in ostali, turistične kmetije, ki imajo takšne vlečnice. Na novo so torej opredeljeni pogoji glede majhnih smučišč, pri čemer pa so pogoji za pridobitev dovoljenja za obratovanje takšnega smučišča res milejši, kot so bili zdaj, in so prilagojeni tudi dejanskemu stanju na terenu. Na takšnem smučišču lahko opravlja ena oseba, ki je zaposlena pri upravljavcu smučišča, naloge tako reševalca in nadzornika na smučišču, vendar pa mora biti ta oseba za oboje tudi usposobljena. Upravljavec smučišča pa še vedno lahko za opravljanje nalog reševanja sklene tudi dogovor z izvajalcem, ki izpolnjuje pogoje za reševanje na smučišču, pri čemer pa mora ta izvajalec zagotavljati tudi odzivni čas v skladu z veljavnimi predpisi s področja zdravstva. Tukaj mislim, da ni dileme. Predvideno pa je na ostalih smučiščih zmanjšanje števila nadzornikov glede na zmogljivost smučišča. Tako kot ugotavljate, po predlogu zakona je predvideno na 500 smučarjev, da se zagotovi enega nadzornika na smučišču, prej pa je bila ta številka 300. S tem smo tudi rešili dilemo, saj do zdaj število nadzornikov in reševalcev na smučišču ni bilo izenačeno, s tem predlogom zakona pa je. Torej, pomembna novost pa je vsekakor, da se lahko število reševalcev in nadzornikov na smučišču prilagaja glede na dejansko število smučarjev na smučišču, če so torej v dovoljenju za obratovanje smučišča tudi določeni sektorji na smučišču in glede na zmogljivost delujočih žičniških naprav, torej po posameznih sektorjih. V trenutno veljavnem zakonu je glede na vremenske razmere, ko so bile nekatere proge že kopne in so bila smučišča zaprta oziroma vlečnice, žičniške naprave niso obratovale, je bilo treba število smučarjev glede na kapaciteto, zdaj bo glede na posamezne sektorje, ki so odprti. Prav tako pa lahko upravljavec tudi do 30 % zmanjša minimalno število prisotnih nadzornikov, če so le-ti hkrati usposobljeni za nadzornika in reševanje. Mislim, da tu spet gremo v prid tega, da s tem ne zmanjšujemo varnosti na smučišču, povečujemo pa predvsem konkurenčnost in gremo tudi nasproti upravljavcem v vidu po razvoju turizma in gospodarstva. V predlogu zakona so določeni tudi nekateri milejši pogoji za nadzornika na smučišču za pridobitev službene izkaznice. Nadzornik bo sedaj lahko opravljal tudi manjša vzdrževalna dela, ki so povezana z varnostjo. Torej vse, kar je povezano z varnostjo, bo lahko ta neskladja tudi odpravil. Nadzornik na smučišču pa moramo vedeti, da od sedaj veljavne ureditve tudi nima več dolžnosti obveščanja inšpekcijskih služb o nepravilnostih upravljavcev na smučišču, s čimer pa odpravljamo tudi nasprotja interesov. Lahko vam povem, da praktično nobene prijave nadzornika nad upravljavcem danes ni bilo. Zakaj? Nadzornik, ki je zaposlen pri svojem delodajalcu, svojega delodajalca ni želel prijaviti inšpekcijski službi glede nepravilnosti in to se sedaj tudi s tem odpravlja. Tako kot sem pa rekel, bo pa lahko – kar pa je z varnostjo ponovno povezano – tudi odpravljal nepravilnosti in pomanjkljivosti, ugotovljene pri pregledu smučišča, torej izvaja nekatere druge naloge, ki pa so vsekakor povezane z varnostjo na smučišču. Moram pa povedati, da glede števila nadzornikov in reševalcev je pa vsekakor v zakonu pomembna varovalka, saj se v dovoljenju za obratovanje lahko določi tudi večje število nadzornikov in reševalcev, če je to treba zaradi razgibanosti terena ali neenotnosti smučišča. Torej v obratovalnem dovoljenju se slednje določi, in se lahko v določenem obratovalnem dovoljenju določi večje število nadzornikov, kot so ti minimalni pogoji, ki jih zakon določa. V zakonu pa določamo minimalne pogoje, ki jih mora izpolnjevati smučišče. Glede varnostnega načrta. O slednjem je bilo kar nekaj govora v razpravi. V predlogu zakona je dopuščena možnost, da se za potrebe reševanja uporablja načrt, ki ga imajo upravljavci izdelanega na podlagi predpisov s področja zaščite in reševanja bodisi izdelajo svoj lastni načrt reševanja in to iz zakona ni izključeno. Moram povedati, da že po redni zaščiti in reševanju imajo velika smučišča izdelan svoj načrt reševanja. Vedeti pa moramo, da tudi za ta načrt reševanja treba imeti zaposlen ustrezen kader s tem znanjem, ki bo ta načrt izdelal. Vsekakor pa ne pričakujemo od smučišč, ki imajo eno vlečnico, da bodo zaposlili dodatnega človeka, da bo še ta načrt izdelal, zato so v zakonu določeni minimalni pogoji. Ne moremo pa dopustiti, da bi si upravljavec sam določil minimalne pogoje glede nadzornikov, kar je bil namen izdelave varnostnega načrta. Torej vsak od upravljavcev si bo določil, da ima le enega nadzornika na svojem smučišču, določil bo minimalne pogoje – minimalni pogoji so v zakonu določeni in veljajo tako za majhna smučišča kot velika smučišča. Torej glede na predvideno vsebino bi tak dokument zajel bistveno več sestavin, kot je to predvideno v predlogu tega zakona, hkrati pa bi urejal vsebine, ki jih sedaj opredeljuje obratovalno dovoljenje. Torej gre za nesorazmerno liberalizacijo tega področja in ocenjujemo, da bi to vsekakor imelo negativne posledice pri zagotavljanju varnosti na smučiščih, če bi si lahko upravljavci sami določali število nadzornikov in reševalcev na smučišču. To je sedaj, kot sem povedal, urejeno v zakonu z minimalnimi pogoji in v obratovalnem dovoljenju. Kot je poslanka omenila, kaj bi to pomenilo. Mogoče bo bolj jasno, če bom povedal: to je tako, kot če bi gradili hišo brez gradbenega dovoljenja. Morda na kmetijskem zemljišču, vse slednje, kar je v gradbenem dovoljenju opredeljeno, bi pa v načrtu za hišo opredelili. Varnostni načrt je načrt za hišo, gradbeno dovoljenje pa je obratovalno dovoljenje v tem primeru. Za lažjo predstavo. Glede predloga oziroma predvsem je šla tukaj razprava še glede 27. člena predloga amandmaja Poslanske skupine SDS k 27. členu. Zakon določa, da je za varnost na smučišču, kot sem povedal, odgovoren upravljavec smučišča. V ta namen mora imeti zadostno število nadzornikov, določenih v obratovalnem dovoljenju, ki v imenu upravljavca tudi skrbijo za varnost. Zakonska obveza se torej nanaša na upravljavca smučišča, ki ima tudi izdano dovoljenje za obratovanje. Glede 11. in 12. odstavka pa naj pojasnim, da bo podzakonski akt opredelil tudi enoten zapisnik za enega in drugega in s tem se vsekakor rešujejo tudi administrativne ovire, ker bodo te identične vsebine združene, kar bo tudi preprečevalo podvajanje zapisnikov in izpolnjevanje določenih rubrik, ki jih danes morata izpolnjevati, enake rubrike, eden kot drugi. Specifične strokovne vsebine pa boste še vedno morala reševalec in nadzornik izpolnjevati ločeno in tukaj gre za specifične strokovne vsebine. Tiste vsebine, ki so pa skupne, bo pa urejal podzakonski akt in bodo združene. Mislim, da sem s tem odgovoril na večino vprašanj. Hvala lepa.
Hvala vam. Gospa Anja Bah Žibert, izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa. Spoštovani državni sekretar, očitali ste mi, da ni res, da se niste pogovarjali s tako imenovano zvezo, kakorkoli že, žičničarjev. Verjetno ste se. Ne bom rekla, da se niste nikoli pogovarjali, ampak ti amandmaji so rezultat vaših pogovorov. Nič ni bilo sprejeto, ampak poslušajte, kaj je bilo izrečeno z njihove strani na matičnem odboru, in jaz nisem slišala, da ste rekli, da to ni res. In sicer, to je tako, kot če bi – ker imate radi primerjave, pa vam bo ta verjetno všeč – Zakon o železniškem prometu delali brez Slovenskih železnic. To so vam očitali. In to je dejstvo. In sedaj ste mi pač to samo še potrdili. Pa začniva od konca. Mislite, da je administrativna ovira oziroma umik administrativne ovire to, da boste naredili dva obrazca? Veste, na vsakem od njih bo treba spet napisati lokacijo, udeležence in tako naprej. Strokovni del je v eni materiji lahko povsem ločeno zaveden, za to res nista potrebna dva zapisnika in tukaj me pač težko prepričate. Ko ste govorili o tako imenovanem terminu, kar je tudi seveda razlog za tako imenovan amandma k 1. členu, so bili pomisleki sledeči; da je v slovarju odgovornost opredeljena drugače, kot jo vi opredeljujete – oziroma samoodgovornost, odgovornost opredeljujete v zakonu. To je bil očitek, ampak v končni fazi bomo videli, kaj se bo zgodilo, ko boste zakon sprejeli in ko bo ta doživel svojo uporabo. Omenjate varnostni načrt, pri tem govorite tudi o tem, da ste opravili različne ankete in raziskave. Koliko smučišč je bilo vključenih v to? Zelo malo sem slišala o tej statistiki. Pet? Tako pustimo to, vendar pa mislim da ni razlog, da bi se preveč zanašali na te rezultate. Je pa glede varnostnega načrta bilo izrečenih nekaj neresnic. Jasno je bilo povedano, da varnostni načrt pripravijo sami, predlog, ki pa se uskladi in potrdi na ministrstvu. Torej, ne drži to, kar ste rekli, res ne drži, da bodo oni zdaj kar sami določali svoja pravila. Je pa to veliko bolj smiselno, da pripravijo predlog oni sami ker smučišče tisti, ki na njem delujejo, zelo dobro poznajo. Mislim, da sem prej jasno povedala, da je vsako smučišče lahko po dolžini sicer enako, ampak ima povsem drugačno zahtevnost. Tudi vidljivost, če želite. Ravno tukaj je bilo mišljeno, da se pripravi ta načrt, ki se ga potem uskladi na ministrstvu; ki potem da končni žegen tem zavedam. Mislim, da bi bilo to veliko bolj smiselno in učinkovito. Kajti tisti, ki dejansko živijo ta zakon, imajo glede neke splošne uravnilovke pomisleke. Eden, dva, to so pač uravnilovke. Ravno smučanje je gotovo panoga, ki pa uravnilovk ne bi smela imeti – v tem smislu, ker so proge, načini, tako različni, da uravnilovka ne pride v poštev. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod Jani Möderndorfer, izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa. Moram pač nekaj neumnosti komentirati, ne gre drugače. Zakaj si želijo in predlagajo, da bi sami delali tako imenovano uvedbo varnostnega načrta? Zakaj? Iz enega preprostega razloga, ker tisti, ki ga bo pripravljal, tisti bo tudi liberaliziral in na nek način prilagodil tisto, kar on pravzaprav želi. Dejstvo pa je, da v resnici upravljavec smučišča že danes mora imeti izdelan načrt reševanja v primeru poškodbe ali nenadnega obolenja na smučišču. Načrt mora vsebovati število reševalcev na smučišču, lokacijo prostorov za reševanje na smučišču, razen na majhnem smučišču, in način aktiviranja reševalcev. Na podlagi teh predpisov s področja varstva pred naravnimi ni drugimi nesrečami so velika smučišča že sedaj pripravljala svoje načrte reševanja na smučiščih, v katerih so bili opredeljeni postopki in načrti reševanja. Če načrt zaščite in reševanja vsebuje vse zahtevane vsebine iz predloga tega zakona in predpisa, ki bo urejal – namreč, pravilnik bo izdelan na podlagi predloga tega zakona –,podrobno vsebino in obliko načrta reševanja, upravljavcu smučišča pa ne bo naložena dodatna obveznost o izdelavi novega načrta reševanja. Kaj hočemo povedati? Vi bi radi zdaj to razdelili na dva dela in še dodatno ustvarjali dodatne stroške, seveda to je tisto, o čemer je govoril državni sekretar, da bo treba enega zaposliti, če pa ne bo zaposlen, bo pa sklenjena pogodba, ker bo moral opraviti to delo. In kar je še vedno pomembno, bodo še večji stroški. Lepo vas prosim, nekdo zadaj ima tukaj zelo velik interes, da se to zgodi. In seveda ne bodo odnehali, dokler ne bo zakon sprejet, to je jasno kot beli dan! Zato se kar trudite, imate, mislim da, še 13 minut časa in ponavljajte to, ampak enostavno vam povem, ta predlog, ki ga predlagate, je zanič. Hvala lepa.
Anja Bah Žibert, izvolite.
Hvala lepa. Ne vem, kje sem povedala kakšno neumnost, tudi niste znali argumentirati, da bi bilo povedano karkoli narobe. Vam bom pa še enkrat povedala, vprašanje je, kaj prinaša večje stroške, veste. To, da bomo zdaj kar neke uravnilovke sekali po slovenskih smučiščih, ali to, da tisti, ki delajo na smučišču, pripravijo nek osnutek, predlog in se potem zadeva sprejme. To je pač vaše mnenje, zainteresirana strokovna javnost meni drugače, vi seveda menite, da je ta predlog slab in ne vem kaj še vse, neumen in tako naprej. Prav, spoštovani poslanec, jaz pač verjamem temu. Verjamem in se mi zdi pomembno, da bi se zadeva opredelila na ta način, kot je omenjeno združenje predlagalo. Seveda je mogoče potem točneje določiti še posamezno zadevo, ki bi v tem varnostnem načrtu sicer bila, ampak opredeljuje vse od reševanja in tako naprej. Dejstvo je, da so pač na odboru povedali celo, da imamo danes po posameznih smučiščih, ne vem, skoraj tri reševalce na neko manjšo količino smučarjev naenkrat. Ne vem, če je to tudi smotrno. Ja, saj super bi bilo, da bi lahko imel vsak smučar svojega varnostnika, tako kot vsak prebivalec svojega zdravnika. To ne gre, ker govorimo o učinkovitosti in smotrnosti in zagotovo bi bilo učinkoviteje, če bi sledili načinu priprave, kot ga predlaga zainteresirana javnost; torej, da se izoblikuje nek predlog, ki mora dobiti končno potem potrditev neko soglasje. Hvala.
Besedo ima gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, predsednik. Ne obračati mojih besed. Rekel sem, da govorite neumnosti, nisem pa rekel, da je neumen predlog; vi ne znate povezovati in razumeti tega, kar vam nekdo razlaga. Samo to je vaš problem in toliko časa, dokler bom imel časa na razpolago, bom vsako vašo neresnico seveda poskušal razložiti. In še enkrat; tisto, kar sem razlagal – varnostni načrt. Seveda bodo elementi tega varnostnega načrta vključeni v načrt reševanja v primeru poškodbe in denarnega uveljavljenja na smučišču. In podzakonski akti in ta zakon bo zelo jasno določen. Zakaj pa ne morejo upravljavci kar sami malo določati malo po svojem občutku in prilagojenosti svojega smučišča? Zaradi tega ker kakšen red moramo vzpostaviti. Točno temu se hočemo izogniti, da bo vsak imel malo po svoje, ker ko bo pa kaj narobe, se bodo pa sklicevali na nas, na zakonodajalca, ki bodo rekli, da enostavno tega nismo predvideli v zakonu. Zraven tega smo pa seveda tudi želeli drugo smer in jo želimo urediti s tem zakonom, to pa je, da po nepotrebnem zmanjšamo stroške, zato da bodo tudi manjša smučišča in tista smučišča, ki jim je to predstavljal problem zaradi znanih razlogov, o katerih je govoril državni sekretar, seveda lahko normalno delovala. Vi veste, da nobeno smučišče danes ne deluje pozitivno in se ne baha z denarjem in se ne more pohvaliti, da je idealno in da je krasna sezona. Kakor mene spomin ne vara, še vsako sezono kar naprej poslušam, kako je slaba sezona, kako je težko zagotavljati sredstva, oprema je dotrajana, treba jo je obnavljati in to seveda predstavlja neke določene stroške. Za te stroške moramo na eni strani paziti, da jih ne omejimo toliko, da ogrozimo varnost, na drugi strani pa seveda, da omogočimo, da ta smučišča lahko normalno delujejo. Zato smo tudi določene parametre znotraj zakona v tem zakonu tudi spremenili – število nadzornikov – in skratka vse potrebne ukrepe za to, da bo to lahko to smučišče tudi normalno delovalo. Še več, ko določene žičnične naprave ne bodo delovale, ne bo treba tako kot zdaj še vedno zagotavljati takšno in takšno število nadzornikov, ampak bistveno manj. Ne vem, kaj vam ni jasno kolegica? Vseskozi se sklicujete na stroko, na stroko pa nam kažete nek papir. Oprostite, dajete razumeti eno stvar: usklajevali so se, niso se dogovorili, dobili so svoje argumente, zdaj pač probajo preko Državnega zbora še do konca uveljavljati svoje interese, zato da bi do konca liberalizirali cel prostor in sami odločali o vseh stvareh. Ja ne bo šlo, preprosto ne bo šlo! Ne vem, kako naj vam to razložim še drugače. V nadaljevanju vas prosim, saj kakšne spretnosti imate, ampak ne mojih besed obračati. Ne jih obračati. Vsaj ponovite tisto, kar sam rečem. Toliko o tem, kaj je neumnost.
Ali se zopet javljate k besedi? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Sedaj pa mislim, da je dosti! Predvsem pa amandmaji so predlogi tistih, ki s smučišči upravljajo. Jaz jih danes zgolj predstavljam, ker ta zainteresirana skupnost, vemo, na državnem zboru oziroma na seji ne more sodelovati. Svoje so povedali na odboru. Dajte si magnetogram še enkrat pogledati. Ne obračati mojih besed oziroma vsakič, ko se oglašate, v bistvu poskušate opravičiti tisto, kar ste prej izrekli. Ne govorim neumnosti. Zame pa je neumnost, da smučišča, ki so tako zelo različna, postavljaš v uravnilovko. To pa je neumnost. Zaradi tega zagotovo lahko tudi povzročaš, bom rekla, varnostno grožnjo. Kajti, imamo zagotovo različna smučišča. Vsako je različno in prav bi bilo, da tisti, ki tam delajo, pri tem sodelujejo. Sedaj se jih pa pač ne upošteva. Niso pomembni: tu imate zakon in po njem boste delali. Pika! Ker smo mi tako rekli, ker v tej državi smo mi gospodar! Napaka. Še vedno mislim, da bi bil koristen ta varnostni načrt, tudi opredeljuje določene zadeve, ki jih morajo potem opredeliti vsi, saj ne gre, da vsak kar nekaj po svoje napiše. Lahko pa, jasno, predlagajo, kaj menijo, da je najboljša rešitev, tako kar se tiče reševalnih služb kot vsega ostalega. O tem se danes pogovarjamo, o ničemer drugem. Vi imate pač drugačno mnenje. Jaz ga spoštujem in zato ne govorim, da govorite neumnosti. Ampak prosim vas, z žaljenjem ne bomo prišli nikamor. Naša želja je bila zgolj, da sledimo mnenju tistih, ki so uporabniki tega zakona – pač nismo slišani, saj smo že navajeni. Ampak ne sedaj polivati gnojnico po nas, ko te predloge povzamemo in jih predlagamo.
Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve gospod Andrej Špenga.
Predsednik, hvala za besedo. Na te zadnje pomisleke, praktično se ponavljajo, bi še želel odgovoriti. Poslanka Anja Bah Žibert omenja, da je bilo omenjeno, da je to tako, kot da bi Zakon o železnicah pisali brez železničarjev. Tako ste omenili, Zakon o železnicah, to je bilo povedano [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Tukaj je ravno kontra. Torej, Zakon o varnosti na smučiščih smo cel čas pisali z Združenjem slovenskih žičničarjev in Zbornico gorskih centrov. To sem že kar nekajkrat opredelil. Smučarska zveza Slovenije, smučarske šole so pa uporabniki smučišč. Tako kot vi, jaz, mi vsi. Če primerjam varnost potnikov, pa se zapiše sigurno tudi v zakonu minimalni pogoji za varnost potnikov v cestnem prometu in ne moremo prepustiti, da bi združenje avtobusnih prevoznikov pisalo v svojem varnostnem načrtu, kako bomo za varnost potnikov poskrbeli. To je zato opredeljeno v zakonu in tako je tu popolnoma isto, to je opredeljeno v Zakonu o varnosti na smučiščih. Zakon o varnosti na smučiščih določa minimalne pogoje, ki jih morajo smučišča izpolnjevati glede števila nadzornikov in reševalcev na smučišču. Še enkrat poudarjam, slednje glede števila nadzornikov pa je to število lahko večje, saj to je opredeljeno tudi v obratovalnem dovoljenju. In obratovalno dovoljenje glede razgibanosti terena, glede na naravne davnosti, torej terena, glede na razgibanost prog, glede na specifiko torej, opredeljuje minimalno število nadzornikov na smučišču. Slednje je opredeljeno tudi v varnostnem dovoljenju. Še vedno pa lahko upravljavci določijo večje število nadzornikov na smučišču. Nikakor se ne morem strinjati, ko govorite, da zainteresirane javnosti, da torej Združenja slovenskih žičničarjev, da je bilo navedeno na odboru, ali Zbornice gorskih centrov nismo pozvali. To, kar sem vam prej tukaj kazal, ti dve strani, to je samo, kolikokrat smo se z njimi usklajevali, ne kolikokrat je sestanek medresorske skupine potekal in ostalih; in teh sestankov je bilo 12. Če želite, vam opredelim po datumih, kaj smo na teh sestankih tudi dorekli. Zakon je bil z Združenjem slovenskih žičničarjev in Zbornico gorskih centrov, preden je bilo medresorsko usklajevanje in preden je bil zakona na E-demokraciji meseca junija lansko leto objavljen, usklajen z njimi in v osnovi so bili upoštevani njihovi predlogi. Da bi tukaj lahko govorili o uravnilovki, ne vemo, o kakšni uravnilovki govorite, če ste sedanji Zakon o varnosti na smučiščih brali, potem ugotavljamo, da uravnilovke ravno zdaj več ni. Zakaj? Prej smo imeli smučišča vsa v enem košu, zdaj imamo velika, mala, mikro smučišča. Sedaj opredeljujemo glede na sektorje število nadzornikov, zraven tega pa se lahko v uporabnem dovoljenju dovoli večje število nadzornikov in število nadzornikov lahko tudi upravljavci smučišč povečajo. Tako te vaše trditve, žal, tu pa ne držijo. Glede varnostnega načrta, ko sva že tako prispodobe in primerjave z drugimi zakoni imela. Glejte, v predlogu zakona, ki je, je bilo določeno, da bo komisija dala neko pozitivno mnenje glede varnostnega načrta; torej, dodatna komisija, dodatni stroški, zunanji izvajalec ali pooblaščena oseba, ki bo morala izdelati varnosti načrt, ta mora biti drugače zaposlena; vse to smo zdaj rešili z minimalnimi standardi, ki so določeni v zakonu in dodatno je torej slednje še opredeljeno v obratovalnem dovoljenju. To pa ne izključuje, da velika smučišča nimajo varnostnega načrta. Omenjali ste SWOT analizo in anketo. Pet smučišč da se je odzvalo. Mi smo opravili SWOT analizo in anketo z vsemi smučišči, ne s petimi. To, o čemer ste pa govorili, pa je SWOT analiza Združenja slovenskih žičničarjev, ne naša, mi smo pozvali vse. Njihova analiza pa je v resnici opredeljevala samo 9 največjih smučišč in ko so slednji delali to analizo, ne Ministrstvo za notranje zadeve, ampak Združenje slovenskih žičničarjev, se je pa odzvalo samo 5 velikih smučišč, katere so tu zapisali: Mariborsko Pohorje, Rogla, Kranjska Gora, Cerkno in Golte. In to je njihova analiza samo 5 velikih smučišč. Medtem ko imamo malih smučišč 57. Mislim pa, da sem zdaj res na vse pomisleke in dileme odgovoril. Sam lahko le rečem, da se veselim, da bomo ponovno mladim smučarjem, našim malčkom, ki prve korake naredijo na smučišču, omogočili, da bodo v svojem kraju, na svoji žičnici lahko ponovno smučali. To pa je vsekakor dodana vrednost za velika smučišča, kjer bodo svoje znanje nadgradili in smučali tudi kasneje po teh prvih korakih na malih smučiščih. Mislim, da smo s tem naredili en korak naprej za slovensko smučanje, slovensko gospodarstvo in turizem. Hvala lepa.
Je še razprava. Prosim, da se prijavite. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Spoštovani državni sekretar, vi tudi zavajate. Jaz ne govorim o trenutnem zakonu, govorim o amandmajih, ki bi lahko pripomogli k temu, da je uravnilovka manjša. In ni res, da bo kar vsak nekaj določal. Jasno piše, da najmanj eden. Najmanj! Se pravi, niso določali zgornje številke niti se ni opredeljevala natančna številka, kajti prepričani so, da je to odvisno od velikosti smučišč. In res je, zdaj ste končno povedali, da je bila še neka druga analiza. Ne samo ena, se pravi, več tega je bilo. Zdaj, lahko bi govorili o kolikih smučiščih, lahko bi govorili o kilometrih smučišč na število vseh kilometrov, ki jih imamo v Sloveniji. Skratka, zdaj pač lahko povemo eno in povemo drugo. Hkrati ste pač povedali, da so seveda v zakonu tudi dobre rešitve, v kar ne dvomimo in jih tudi ne kritiziramo, ampak smo se izključno opredelili do tega, kar se nam zdi, da je manko. In to je varnostni načrt. Ker ste pač povedali, kako zelo vam pomeni, na nek način, manjšanje administrativnih ovir – a to, da pa potem zakon določa, da pa varnostni načrt pa vseeno lahko naredijo, če hočejo. Dajte no! To so nepotrebne administrativne ovire. Če pač menite, da ni treba in da bo nekdo drug vedel za vsako smučišče, potem je sploh neumestno, da je to treba imeti v zakonu. Potem bo tisto dovolj. Ja, tukaj pa res; komisija, ki naj bi končno potrdila – ne ena oseba, komisija. Veste, koliko komisij imate? Zdaj govorite, da bo tukaj povečalo stroške. Saj so to zaposleni ljudje, ki to lahko opravijo v svojem delovnem času.
Besedo ima gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa. Zdaj več ne vem, kaj vi predstavljate. Ampak vem pa naslednje, da tisti amandma, ki ste ga podpisali in ste ga predložili, je vaš amandma. Od kod ste ga vi prepisali, to sicer vsi vemo. Ni nobene dileme. Ampak, če že zagovarjate, potem bodite vsaj objektivni pa vsaj preberite, kaj pravzaprav kdo kaj zagovarja. Jaz imam pred seboj en kup pripomb od Smučarske zveze in pripombe od upravljavcev in praviloma so si izključujoče. To, kar so smučarji zahtevali, so upravljavci želeli nekaj kontra. Zdaj vam bom prebral točno to tezo, ki ste jo vi tukaj zagovarjali, in zato vas ekstra sprašujem, koga vi pravzaprav sploh zagovarjate oziroma katero stališče, ker imam občutek, da ne zagovarjate pravega stališča. Vsaj razumem ga ne. Smučarska zveza, citiram, pravi naslednje: "Predlog zakona med predlaganimi rešitvami v povzetku gradiva navaja nekaj novosti, ki naj bi jih na eni strani predstavljale možnosti in rešitve za lažje delovanje mikro nekomercialnih smučišč, na drugi strani pa predlagane rešitve predstavljajo zelo nevarno in nespametno potuho večjim komercialnim smučiščem, ki se iz znanih razlogov in četudi na račun manjše varnosti, že ves čas trudijo zmanjšati število nadzornikov na smučišču." To so smučarji razlagali. In potem v nadaljevanju trdijo naslednje, "zato bi za večja smučišča morala ostati mejna prepustnost 300, ne pa 500 smučarjev oziroma bi se morala v zakonu določiti formula, ki je v svetu priznana, kot tista, ki določa prepustnost smučišča glede na njegove lastnosti". Zdaj pa upravljavci. Citiram: "Ta trditev dokazuje popolno nepoznavanje dejanskega stanja pri zagotavljanju varnosti na smučišču. Praksa je namreč pokazala, da je na slovenskih smučiščih v času, ko so le-ta slabše obiskana, mnogo preveč osebja, ki je zakonsko potrebno za zagotavljanje varnosti in reševanje na smučiščih. V času, ko so smučišča zelo obremenjena, pa upravljavci zagotavljajo večje število reševalcev in nadzornikov, ne glede na zakonske zahteve," – ker je to prav in tako seveda tudi ravnajo – "zato je bilo stališče stroke, da se naj število osebja za reševanje in zagotavljanje varnosti določa v skladu s trenutnim obiskom smučišča, saj večja in bolje opremljena smučišča razpolagajo z infrastrukturo, s pomočjo katere se lahko stalno spremlja število udeležencev na smučišču". Vi ste prej razlagali naslednje, da zagovarjate amandmaje, ki so jih dajali upravljavci žičničarjev, ampak trdili ste prav nasprotno, hoteli ste celo zadevo obrniti, ko ste razlagali, da v resnici zdaj predlagatelj, Vlada v resnici zmanjšuje število nadzornikov in kaj jaz vem kaj še vse, ampak v resnici oni to želijo. Gospa Bahova, treba bo kakšno stvar prebrati. Hvala.
Besedo ima gospod Marko Ferluga.
Hvala za besedo. Tukaj dejansko gre, kot vedno tukaj v parlamentu, za tale pinkponk za nekatere za in za druge proti, vedno je treba iskati dlako v jajcu, vsak ima pravico povedati svoje, jaz pa menim, da je treba nekakšno drugačno logiko tukaj zasledovati. Treba je povedati, zakaj je ta zakon dober in kje je treba, če je, kaj spremeniti. Mislim, da kot prvo se je treba zavedati naslednjega, 2002. leta je bil ta zakon spisan in narejen, 2008. je bil nekako dodelan in popravljen, zdaj po dolgem času se ponovno ureja, se pravi modernizira. Kaj je največji poudarek? Največji poudarek tukaj – se pravi, kot prvo – finančni razbremenitvi upravljavcev smučišč in, kar je zelo pomembno, administrativnim oviram, se pravi odpravi le-teh. Predvsem za ta smučišča, kot jim pravimo mikro oziroma majhna smučišča, tako imenovana vaška smučišča. Pomembno pa je zato, ker v večini primerov so le-ta najbolj na udaru. Vseh smučišč, če se ne motim, je 85 vseh v Sloveniji in od tega je samo par res tistih, ki imajo nad 30 kilometri in se, jasno, ne moremo primerjati niti ne z Avstrijo, ne s Švico, ne s Francijo, da ne govorim še o kom drugemu. Zato je zelo bistveno, da gledamo ta zakon s tega vidika, da je Vlada in samo ministrstvo želelo narediti korak naprej h gospodarstvu. Zakaj to pravim? Zato ker so mikro in majhna smučišča tista osnova, tisto ogrodje, na katerem je velika večina vseh nas začela smučati. Če bi vse to jemali kot nek pozitiven pristop, bi potem tudi razumeli, da so potem ta smučišča tudi neka osnova za razvoj in tradicijo smučanja pri nas. In kaj še to pomeni? V ostalem, da zakon razbremenjuje tudi upravljavce smučišč, ker tukaj smo jim nalagali precej visoke kriterije in zahteve, jasno so tudi opredeljeni hujši prekrški, kar je tudi pomembno. Tukaj je bila ta dilema tudi glede nadzornikov, ali naj bo do 300 smučarjev eden, zdaj po novem je do 500, kar je spet neke vrste racionalizacija. Tukaj imajo nasprotniki spet svoje mnenje, da je tukaj mogoče tudi vprašljiva varnost, ampak mislim, da je s strani GIZ, se pravi tega Združenja slovenskih žičničarjev, ki upravljajo tole, bilo jasno povedano, da je to obvladljivo. Potem so tudi te razbremenitve obveščanja inšpekcijskih služb o nepravilnosti upravljavca smučišč in kar je najpomembnejše in kar se najbolj pozablja in tukaj po mojem bi tudi Smučarska zveza lahko naredila tudi precej korakov naprej, je znanje in na koncu ta etika smučanja. Mi tukaj vsi pozabljamo, vsaj tisti, ki smučamo, kaj to pomeni etika smučanja. Okej, velja tistih FIS 10 pravil, ampak dajmo roko na srce in reči, kdo vse se tega drži.Smučanje in tudi sama smučarska tehnika je postala zdaj tako agresivna in tako hitra, da če že od malega ne učimo nekega odnosa, sploh na smučiščih, da ne govorim izven smučišč, potem je to zelo vprašljivo. Tukaj je postavljeno, se pravi in nadzor in sankcije, ki so potrebne. Tukaj je treba povedati in pozvati upravljavce, da se mora nadzornik posvečati ne samo tej hitri vožnji, ampak tudi alkoholiziranosti in, jasno, tehniki smučanja, ker nekateri pretiravajo. Ali je predlagatelju zakona uspelo ali ne razbremeniti upravljavce, ali je bilo zadoščeno vsem standardom, to bo mogoče oceniti v naslednji sezoni, po naslednji sezoni in še zmeraj je možnost popravkov. Če so bili pa udeleženci, ki so sodelovali pri tem – in kakor je meni bilo povedano in tudi na odboru je bilo jasno rečeno s strani ministrstva, da je bilo večkratno sestajanje z deležniki –, moramo tudi jasno povedati, da ta zakon, se pravi o varnosti na smučišču, predvsem naslavlja Združenje slovenskih žičničarjev in Zbornico gorskih centrov. Jasno, da lahko pove tudi Smučarska zveza svoje neke argumente in tudi tukaj je ministrstvo šlo naproti. Ampak mislim, da v osnovi je bila potreba poslušati to, kar je tudi državni sekretar Špenga povedal, se pravi Združenje slovenskih žičničarjev, ki upravljajo to, in Zbornico gorskih centrov. To je zelo pomembno. In ne smemo pozabiti, da je to sodelovanje potrebno in tudi tukaj je MNZ, kot sem že prej rekel, šel na roko in se je tudi s Smučarsko zvezo dogovoril za tisto, kar jih je skrbelo, da se bo to uredilo, ampak to v nekem drugem zakonu. Mislim, da je ta zakon treba absolutno podpreti, ker je korak naprej, sploh za ta naša mikro in majhna smučišča in tudi zaradi smučarske tradicije in v končni fazi tudi zaradi tega, ker je to vseeno neka gospodarska panoga, ki je tudi za Slovenijo pomembna. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? [[Ja.]] Potem zopet prosim za prijavo. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Glejte, trenutno, kar je po zakonu, je bil zame zanimiv podatek, da po analizi zveze žičničarjev imamo trenutno kar več kot – no, točen podatek 3,57 reševalca na eno osebo. To je gotovo nesorazmernost – lahko. Ja, povprečje, na osebo. Poglejte, to je podatek, ki so ga povedali na odboru. In ravno želja je zagotovo, da se ohrani varnost na smučišču, da se ta poveča in da se zagotovo – to je tisto, o čemer danes govorim – prilagodi različnim smučiščem. To je to, kar mi zagovarjamo v amandmaju, da se naredi varnostni načrt, ki ga naredijo na posamezno smučišče, ki se potem potrdi na ministrstvu. Tisto, kar je prej kolega Möderndorfer razlagal, jaz res ne vem, o čem govori, ker govorite o stvareh, kjer so se kresala mnenja, ampak tega ni v amandmajih. To, o čemer ste vi govorili, tega ni v amandmajih. V amandmajih je to, da se določi varnostni načrt, da se to omogoča in da se potem ta sprejme, to je v amandmajih. V amandmajih je tudi najnižja številka in amandmaji so tisti, kjer pač med njimi ni bilo različnih stališč. Oboji so varnostni načrt zagovarjali, ker je koristen. Seveda pa vsi vemo, da so imeli tudi med seboj kar nekaj usklajevalnih sestankov in različnih mnenj. Saj to je logično, saj prihajajo iz različne sfere, ampak večina teh amandmajev je v bistvu amandmajev zveze z žičničarjev. Oni so tisti, ki zagotovo poznajo razmere na terenu in bili so, pač pomisleki, in ta podatek, ko so govorili o reševalcih, je meni dal vedeti, da zadeve očitno niso najbolj smotrno urejene. Seveda ne smemo narediti nič narobe, kar bi šlo v zmanjšanje varnosti, ampak včasih pa, ko na koncu odločam, je pa treba le vendar vedeti, kaj je smotrno in kaj ni.
Še razprava o prvem [[…]]Prosim spet za prijavo. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, predsednik. Sem se že sprijaznil s tem, saj to sem vam večkrat že povedal, da pač vi mene ne želite razumeti; ne, da me ne razumete, ne želite. Če že podajate podatke in se sklicujete na žičničarje, potem govorite točno. Vi ste rekli, da je 2,25 – ali ne vem, koliko ste rekli – na osebo. Ne, ne! Na smučiščih na tisoč smučarjev je 2,56 po raziskavi združenja, ki je bila izvedena v letu 2015 v smučarski sezoni med 2013 in 2014 in 2014 in 2015, ki je pokazala, da je bilo v povprečju – še enkrat – na tisoč smučarjev 2,56 reševalcev in 3,26 nadzornikov. Glejte, saj sem vam že prej povedal, pa vam moram še enkrat: treba bo prebrati dokument pa si vsaj kakšno stvar zapisati in uporabljati točne podatke. Govorite, da sploh ne veste, kaj sem govoril oziroma kateri tekst sem uporabljal, da to ni v amandmajih. Ne, jaz sem vam prikazal, kako obračate besede, ko mi govorite, da v bistvu znižujemo standarde, znižujemo nadzornike, in sem vam govoril in prebral, kaj zveza žičničarjev v bistvu zagovarja. Vi ste pa malo prej govorili, da v resnici imate njihove predloge. Na to sem vas opozoril, zato ne zopet obračati mojih besed. Glejte, gospa Bah, obljubim vam, vsakič, ko boste govorili neumnosti ali pa neresnice, vas bom opozoril na to, če bom le imel kakšno sekundo časa. Hvala.
Besedo ima gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo. Vidim, da je veliko poznavalcev določene teme, pa sem se moral za zaključek oglasiti, čeprav ostaja tudi zelo malo časa. Tudi sam se strinjam s tem, da je zakon nek korak naprej, predvsem zato ker ločuje med različnimi vrstami smučišč, predvsem omogoča malim smučiščem preživetje, skrbi pa me, ker se v samem zakonu vseeno ne upošteva v zadostni meri predlogov upravljavcev smučišč, ki so po mojem mnenju edini tisti, ki vedo, kako zadeve v praksi funkcionirajo. In glede na to, da se v določenih segmentih izključujejo upravljavci pri pripravi določenih podzakonskih aktov, verjamem, da bomo to tematiko v zelo kratkem času ponovno obravnavali. Recimo, "podrobno vsebino obliko načrta reševanja iz tretjega odstavka tega člena predpiše minister, pristojen za zdravje" – prej je bil, ob jasno tudi Ministrstvu za promet in združenju žičničarjev. V tem primeru vam že zdaj povem, da bomo naleteli na veliko ovir in praktičnih težav, ko se bo to začelo izvajati. Zato sem bil prepričan, da bo tudi koalicija vseeno bolj upoštevala združenje žičničarjev Slovenije.
Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve gospod Andrej Špenga.
Hvala, predsednik, za besedo. Ko govorimo o analizah, SWOT analizah, načrtih in tako dalje. Kot sem prej omenil, Združenje slovenskih žičničarjev, ki nima reprezentativnosti, je opravilo analizo, vendar je on zagovornik velikih smučišč. Mi smo pri celotni analizi upoštevali tako obratovalne dneve poleti in ni korektno, da primerjamo samo eno analizo, spoštovana poslanka, katera je bila narejena v juliju 2015 – takrat v juliju 2015, ko se je odzvalo julija samo pet velikih smučišč – z ostalimi analizami, ki so narejene vsako leto. Zakaj? Leto 2013/2014, katerega opredeljuje ta analiza. Torej, analiza opredeljuje leto 2013/2014, ko je bilo najmanj smučarskih dni v desetletni zgodovini. Leta 2013/2014 smo imeli tisoč 230 smučarskih dni, medtem ko so bile številke 2008/2009 2 tisoč 700 smučarskih dni skoraj. In tu je daleč najmanjša številka. Samo analizo, takrat ko imamo najmanj smučarskih dni, ki opredeljuje samo pet največjih smučarskih centrov, ni korektno, da jo primerjamo z analizami, ki jih Ministrstvo za notranje zadeve opravlja vsako leto. Vendar, to analizo smo vsekakor preučili in zato, kot pravim, že na podlagi ostalih SWOT analiz, anket in tudi te analize, katero smo dobili, se sestali z združenjem že pred odprtjem zakona. Vsako leto se z njimi sestajamo pred in po zaključku smučarske sezone. Obratovalnih dni je v povprečju, v vseh letih od leta 1999 do danes tisoč 992. Treba je v analizi upoštevati, koliko obiskovalcev je na smučišču. V povprečju imamo na smučiščih en milijon 290 tisoč pa nekaj obiskovalcev. Koliko je bilo število nesreč? Število nesreč je v povprečju 985, in vse to je treba pri analizi upoštevati. In ne moremo govoriti o petih velikih smučiščih, če pa imamo v Sloveniji smučišč, katerim je bilo dovoljenje za obratovanje izdano, 94, od teh 94 pa je 57 malih smučišč. In da smo lahko vse to naredili, smo naredili celotno analizo po vsakem smučišču; od števila smučarskih dni, do števila nadzornikov, reševalcev, števila smučarskih prog, števila vlečniških naprav in tako dalje. Tu se smučišča med sabo zelo razlikujejo. Od tega, da ima Mariborsko Pohorje kapaciteto približno 8 tisoč 98, do tega, da drugo največje smučišče pa ima samo 18 žičniških naprav. 18 žičniških naprav pa 8 tisoč 98 kapacitete, medtem ko Kranjska Gora kot druga največja ima 4 tisoč 459 kapacitete, pa 16 žičniških naprav. In to vse je potrebno v teh analizah upoštevati. Zato še enkrat, varnostni načrt, ki je bil predviden v tem amandmaju, amandmaju vaše poslanske skupine, bi sestavljal upravljavec sam. To smo si enotni in to ste povedali. Veste, uporabno dovoljenje pa ni kar neka skupina, kot ste imenovali, ampak je to skupina strokovnjakov, ki izda uporabno dovoljenje z Ministrstva za infrastrukturo. Te strokovnjake se angažira v upravnem postopku in ti strokovnjaki gredo tudi na ogled posameznega smučišča, preden uporabno dovoljenje izdajo. Mislim, da s tem se strinjamo. To je upravni postopek. Izdaja upravnega dovoljenja. Torej, upravno dovoljenje izdaja Ministrstvo za infrastrukturo v skladu z upravnim postopkom. In ne morem se strinjati, da je za upravno dovoljenje to kar neka skupina strokovnjakov. Hvala lepa.
Zdaj pa [[…]]Prav, dal vam bom proceduralno, čeprav vem, kaj bo sledilo. Proceduralno, gospod Danijel Krivec.
Ne, dolžan sem državnemu sekretarju povedati, da uporabno dovoljenje nastopi v pravnem postopku takrat, ko se izda predhodno gradbeno dovoljenje. Ko ste govorili o dokumentu, ki ga izda ministrstvo za obratovanje smučišča, govorimo pa o obratovalnem dovoljenju. Samo toliko, da se bomo prav razumeli, da ne boste zavajali poslancev in še koga drugega. Tako včasih statistika ne reši vsega.
Postopkovno? Gospa Anja Bah Žibert.
Da ne bo ostalo v zraku in da ne bo izgledalo, da ne znam brati, bi bilo pa dobro, da tudi drugi včasih kaj preberejo. V povprečju je eno nesrečo obravnavalo 3,57 reševalca. To sem povedala. In to drži. Ravno zato je pomembno, predsedujoči, tukaj bo moj postopkovni, da se poslušamo in ne operiramo z drugimi številkami, ki so tudi navedene; ampak ne obračamo tistih, ki so bile izpostavljene. Še nekaj, varnostni načrt po tem amandmaju določa vsaj enega reševalca, se pravi najmanj. Zgornja meja ni določena. Govori pa o tem, kar ste sami v bistvu povedali, tudi državni sekretar, da so smučišča različna.
Postopkovni predlog je bil, da se poslušamo. Tega ne smatram za postopkovni predlog, je le predpostavka kakršnekoli komunikacije, ki poteka v Državnem zboru. Gre za zlorabo postopkovnega. Prosim, ne mi tudi na drugi strani zlorabljati, zaradi tega ker boste samo rekli, da jo naj opozorim. Jo opozarjam. Ono prejšnje je bila poprava napake, to sprejmem kot postopkovno, tole pa ne, ker gre za razpravo s pomočjo postopkovnega predloga, potem ko je časa zmanjkalo. Sprašujem, ali še kdo hoče razpravljati o amandmaju k 1. členu. Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 2. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 3. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 6. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 14. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 23. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo o 23. členu in amandmaju Poslanske skupine SDS kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 27. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 8. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SPODBUJANJU SKLADNEGA REGIONALNEGA RAZVOJA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Alešu Cantaruttiju.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovani poslanci, spoštovane poslanke! Dovolite mi še nekaj besed v drugem branju omenjenega zakona. Cilj predlaganih sprememb Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja je bolj učinkovito spodbujanje skladnega regionalnega razvoja. Spremembe predlagamo zato, da bi izboljšali rešitve, ki so se pri izvajanju doslej pokazale za pomanjkljive ali težko izvedljive. Novela zakona rešuje aktualno vprašanje lastniške strukture regionalnih razvojnih agencij, ureja njihov izbris iz evidence ter utrjuje javno funkcijo razvojnih regionalnih agencij v posameznih regijah. Želim ob tem poudariti, da razvojne agencije ostajajo inštitucije v večinski javni lasti, ki jo zbere svet regije z javnim razpisom, na katerem se da prednost inštitucijam z večjim deležem javnega vpliva. Ob tem se predlagajo poenostavitve pri zamenjavi članov razvojnega sveta regije. Med obmejna problemska območja se dodatno uvrščajo občine, ki imajo koeficient razvitosti občin po Zakonu o financiranju občin manjši od 0,9, če mejijo na obmejno problemsko območje, ureja pa se tudi odnos do posebnega pomurskega razvojnega zakona. Med razvojne naloge države, ki se na regionalni ravni opravljajo v javnem interesu, se dodajajo nove naloge s področja spodbujanja in razvoja podjetništva ter kulture inovativnosti, izvajanja regijskih programov internacionalizacije gospodarstva in prostorskega planiranja na regionalni ravni. Novela zakona določa, da veljajo dogovori za razvoj regij do izteka obdobja trajanja vključenih projektov ali nadomestitve z novimi dogovori. Pri regionalnih državnih pomočeh, nujnih ukrepih regionalne politike in sredstvih Javnega sklada Republike Slovenije za regionalni razvoj in razvoj podeželja se podrobneje določajo in poenostavljajo postopki dodelitve sredstev. Poleg tega se predlagajo tudi nekateri pravno redakcijski popravki zaradi zakonodaje, ki je bila v Evropski uniji in Sloveniji sprejeta po uveljavitvi ZSRR-2. Prepričan sem, da smo pomembne korake naredili tudi glede avtohtonih narodnih skupnosti. Tako se uvaja Program spodbujanja razvoja gospodarske osnove narodne skupnosti za nepovratna sredstva, ki jih bomo zagotovili v državnem proračunu. S tem želimo načrtno z večletnim programom, ki ga pripravita narodni skupnosti in sprejme Vlada Republike Slovenije, odpraviti vrzel, na katero opozarjata italijanska in madžarska narodna skupnost. Namen uvedbe tega programa je tudi usposobitev subjektov narodnih skupnosti za učinkovitejšo izdelavo primernih projektov, kar bo pripeljalo do učinkovitejšega črpanja razpoložljivih razvojnih sredstev in posledično pripeljalo tudi do uspešnejšega črpanja kreditov, ki so namenjeni na območjih narodnih skupnosti iz sredstev kupnin po Zakonu o privatizaciji družbene lastnine. S tem v zvezi podpiramo vloženi amandma poslancev narodnih skupnosti, ki skrajšuje čas za pripravo prvega programa in določa prvo programsko obdobje 2017–2020. Porabo kreditov iz sredstev kupnin bomo v naslednjih letih skrbno spremljali in po potrebi, in to obljubim, dodatno naslovili ta problem tudi kot sistemsko vprašanje ter predlagali ustrezno spremembo pravnih podlag. Zaenkrat menim, da je treba počakati na učinke predlaganih rešitev z uvedbo programa. V tem kontekstu smo imeli obsežno razpravo tudi z manjšinskima skupnostma in mislim, da smo prišli do dobrih rešitev glede na možnosti v okviru tega programa oziroma zakona. Za zaključek naj še enkrat poudarim, da učinkov vseh ukrepov zakona, ki je bil sprejet v letu 2011 in spremenjen v letu 2012, še ni mogoče v celoti ovrednotiti. Večjih posegov v zakon zato nismo predlagali. Spremenjeno število členov je sicer veliko, vendar so to spremembe, ki ne posegajo v same cilje, temelje, načela zakona. Omogočile pa bodo po našem mnenju njegovo hitrejše in lažje izvajanje. Spoštovani, prednost Slovenije mora biti in morajo biti tudi močne regije, ki bodo še bolj prispevale h konkurenčnosti Slovenije. Prepričani smo, da je tudi ta zakon oziroma spremembe prava pot do tega cilja. Najlepša hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Andreji Potočnik.
Odbor za gospodarstvo je na 34. nujni seji 31. 5. 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine SMC, Desus in SD, Poslanska skupina SDS in Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti. Članicam in članom odbora sta bila na seji predložena tudi predlog za amandma odbora k amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 7. členu in poročilo Komisije za narodne skupnosti, vključno z amandmajem Komisije za narodne skupnosti k 7. členu, ki ga je odbor obravnaval kot predlog za amandma odbora Komisije za narodne skupnosti. Odbor je v predlogu za amandmaje odbora k amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 7. členu glasoval in ga vključno z amandmajem poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 7. členu sprejel. S sprejetjem teh dveh amandmajev je predlog za amandma odbora Komisije za narodne skupnosti postal brezpredmeten. Na seji je predstavnica Zakonodajno-pravne službe pojasnila, da pisnega mnenja službe ni treba predstavljati, saj so vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin ustrezni in v celoti usklajeni s stališči Zakonodajno-pravne službe. V nadaljevanju je podpredsednik Komisije za narodne skupnosti predstavil poročilo Komisije za narodne skupnosti, ki je predlog zakona obravnavala kot zainteresirano delovno telo in je sprejela amandmaje k 7. členu. Po njegovem mnenju predlog zakona in amandmaja Komisije za narodne skupnosti ne prinašata pričakovanih sistemskih rešitev za celovito ureditev problematike avtohtonih narodnih skupnosti. V nadaljevanju je v imenu Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti pojasnil, da je zaradi omenjenega razloga Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti vložila svoj amandma k 7. členu predloga zakona. Na seji je sodeloval tudi predstavnik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ki je pojasnil, da komisija predlog zakona podpira. V razpravi so nekatere članice in člani predlog zakona potrdili ter poudarili, da izboljšuje tiste določbe veljavnega zakona, ki so se ob izvajanju izkazale za težko izvedljive ali neizvedljive, ter predstavlja dobro osnovo za spodbujanje skladnega regionalnega razvoja v Sloveniji. Po mnenju nekaterih razpravljavcev predlog zakona in amandmaja Komisije za narodne skupnosti predstavljata pozitiven korak v smeri uresničitve finančnih spodbud za območja, kjer živi romska skupnost, ter finančnih spodbud za ustvarjanje gospodarske osnove avtohtone italijanske in madžarske narodne skupnosti. Kot pozitivni rešitvi predlaganega zakona sta bila izpostavljeni tudi odprava določbe glede tretjinskega ustanoviteljskega deleža v RRA in sprememba veljavnosti dogovora za razvoj regije do izteka obdobja trajanja vključenih projektov ali nadomestitve z novimi. Nasprotno so druge članice ni člani odbora menili, da predlog zakona ne bo pripomogel k zmanjševanju razlik v razvitosti posameznih regij ter k uspešnemu reševanju problematike financiranja in k spodbujanju razvoja najmanj razvitih regij. V razpravi je bila poudarjena tudi potreba po čim prejšnji izvolitvi pokrajin zaradi črpanja evropskih sredstev v novi finančni perspektivi. V nadaljevanju sta državni sekretar in predstavnik ministrstva podala podrobna pojasnila glede postavljenih vprašanj in izpostavljenih dilem razpravljavcev. Odbor je obravnaval predlog za amandmaje odbora k 7. členu in amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus in SD ter jih sprejel. Odbor je obravnaval tudi amandmaja Poslanske skupine SDS in ju ni sprejel. Brezpredmetna sta tako postala amandmaja Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti k 7. členu in predlog amandmaja odbora Komisije za narodne skupnosti k 7. členu. Odbor je glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je sestavni del poročila odbora.
Ker je zbor na 19. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. 6. 2016. V razpravo dajem 7. člen ter amandma Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Roberto Battelli.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod državni sekretar s sodelavci, kolegice in kolegi! Predlog amandmaja je usklajen z Vlado in tudi s koalicijo. Pomemben je iz dveh razlogov. Prvi je, da gre za sredstva, ki so tokrat in v tem primeru dejansko namenjena ustvarjanju gospodarske osnove narodnih skupnosti. In kot drugo, vzpostavlja mehanizem iz delovanja programa za uporabo sredstev v ta namen. Program pripravi vsaka od narodnih skupnosti skupaj z regionalno razvojno agencijo, Uradom Vlade Republike Slovenije za narodnosti in Ministrstvom za gospodarstvo. Ta program spodbujanja gospodarske osnove avtohtonih narodnih skupnosti sprejme potem Vlada. Tukaj bo lahko kdo imel kakšen pomislek, ampak obe narodni skupnosti meniva, da v tej fazi dejansko rabimo pomoč vseh teh subjektov, da se dejansko postavi gospodarska osnova na območjih, kjer živimo, na način, da se doseže enakopravnost tudi na tem področju, tako kot je predvidena v mednarodnih sporazumih, ki jih je podedovala Slovenija, kar je tudi predvideno v naši ustavi in kot predvidevajo tudi mnogi dokumenti, ki se ukvarjajo s položajem in pravicami narodnih skupnosti. Tukaj gre na problematiko, ki je vezana na spremembo sistema, ki smo jo imeli s sprejetjem Ustave Republike Slovenije samostojne Slovenije. Sprememba ureditve od takrat omogoča ustvarjanje gospodarske osnove narodnih skupnosti, kar prejšnja ureditev ni mogla na noben način zagotoviti in kar je postavilo narodni skupnosti v težaven ali celo podrejen položaj, kajti narodni skupnosti nista mogli in smeli si ustvariti lastne gospodarske osnove, da bi potem na enakopravni ravni delovali tudi na tem področju na območjih, kjer živita. Midva bova podprla naš amandma, ki uživa tudi podporo ministrstva oziroma Vlade. Hvala.
Besedo ima dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavcema, kolegice in kolegi! Pravzaprav je gospod Battelli povzel bistvo tistega, kar se je v preteklih dneh pa tednih dogajalo in je nekje izraženo v predlaganem amandmaju naše poslanske skupine. Mi smo že, ko je bil zakon vložen, predvideli, da se tukaj na tej ravni na tem področju lahko dejansko vzpostavi sistemska rešitev, ki je že dolgo pričakovana s strani narodnih skupnosti. Prvotno se je sicer nekoliko zapletalo, morda ni bilo tudi pravega konteksta enotnega razumevanja celotne problematike, vendar kot je že bilo poudarjeno, je tukaj tako ministrstvo kot tudi koalicija v poznejših pogovorih šla v smer, da se dejansko ta problem reši. Kot je že bilo poudarjeno, je največji prispevek predlaganega amandmaja prav ta, da se posebej izpostavlja pomen zagotavljanja gospodarske dejavnosti oziroma gospodarske osnove narodnih skupnosti, kar se zagotavlja tudi z nepovratnimi sredstvi iz državnega proračuna. To je zaveza, ki, upajmo, da po več letih dejansko prinesla korak naprej na tem pomembnem področju. Morda še to, da se pozneje manj spuščam v neke vsebine. Mi smo želeli, da se v tem sistemskem kontekstu uredi do neke mere tudi tisti del načrtovanega denarja za gospodarsko osnovo narodnih skupnosti, kateremu predstavlja podlago zakon o privatizaciji iz kupnine, vendar smo skupaj prišli do spoznanja, da morda prav na osnovi izkušenj sedanjega sistema, ki se zagotavlja s sprejetjem tega amandmaja, bomo tudi na tem področju, kot je tudi državni sekretar poudaril, našli primerno rešitev tudi za tisti del vprašanja. Ni bilo uvodoma poudarjeno ali vsaj jaz nisem slišal, vendar mi smo prav zaradi tega na prvotno predlagani 19.b člen vložili danes popravek amandmaja, tako da dejansko velja v primeru 19.b člena tisto, kar je bilo vloženo danes. Za zaključek naj še enkrat poudarim, da se tudi sam veseli, neke splošne podpore temu amandmaju, in seveda bova midva ta amandma podprla. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Laj.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Vsem skupaj en prav lep pozdrav! Posebej pa želim pozdraviti državnega sekretarja, ker že na samem odboru sva imela diskusijo, kako bi lahko naredili pravi korak v pravo smer, da bi sistem spodbud za razvoj, krepitev gospodarske osnove narodnih skupnosti bil bolj učinkovit, uspešen. S tem amandmajem, kolikor sem ga razumel, smo oziroma bomo naredili prvi pravi korak k temu, da se stanje na tem področju izboljša. To je treba pozdraviti. Naj še omenim, kot sam državni sekretar veste, tu je bilo ogromno napora vloženega, kot sem rekel že na samem odboru, da je obletnica nekje v tem času. Eno leto trdega dela je obrodilo sadove in smo presegli tisto stanje, ki je bilo neučinkovito, nevzdržno in neracionalno. Upam, da bomo še toliko moči in politične volje zbrali, da bomo še dodatno sistemsko rešitev spravili pod streho. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Gre za 7. člen in amandma poslanskih skupin obeh narodnostnih skupnosti Besedo ima gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa. Jaz bi razpravljal tudi malo na splošno o tem, ne samo o tem 7. členu, če dovolite predsednik. Najprej bi rad poudaril to, da je bistvo tega zakona skladen regionalni razvoj. To se pravi enakomeren razvoj celotne Slovenije. Na osnovni tega so potem organizirane po statističnih regijah regionalne razvojne agencije oziroma regionalni razvojni sveti, včasih je bil to svet regije, ki je bil sestavljen samo iz predstavnikov občin in vsaka občina je imela v svetu regije en glas. Po spremembi zakona je bil namesto sveta regije regionalni razvojni svet, kjer so notri tudi predstavniki gospodarstva in predstavniki nevladnih organizacij v nekem čudnem razmerju, kjer se pri glasovanju o regionalnem razvojnem programu da dvojna glasovalna pravica predstavnikom občin. Takrat smo že v poslanski skupini poudarili, da to ni v redu, ker projekte izdelujejo občine in financirajo občine in da imamo druge vzvode, kjer lahko predstavniki gospodarstva in nevladnih organizacij sodelujejo. Vendar je tako ostalo.Za izvajanje tega so bile potem ustanovljene regionalne razvojne agencije, ki so ustanovljene različno na različnih osnovah. Ene so se popolnoma privatizirale in delovale kot klasične gospodarske družbe, s tem da so kupovale tudi stavbna zemljišča v bivših republikah Jugoslavije in nalagale denar in plemenitile ta denar na različni način. In tako se je praktično poslanstvo izrodilo. V svetu regij, kjer sem tudi sam sodeloval kot bivši župan, je bilo lastništvo v večini največje mestne občin, ki je krojila razvoj po svoji meri in so manjše občine imele slab vpliv na to. Vendar je bilo v prejšnji finančni perspektivi in še v predprejšnji kar precej denarja za skladen regionalni razvoj. Pa tudi razpisni pogoji so bili taki, da so bolj razvite večje občine, čeprav so imele večji vpliv na samo sprejetje tega regionalnega razvojnega programa, so vseeno manjše občine predvsem pri infrastrukturnih projektih imele prednost in se je večina teh projektov lahko uvrstila in pridobila sredstva, kar je v bistvu zagotavljalo skladen regionalni razvoj oziroma večji razvoj. Več denarja je šlo v nerazvite občine in je bil praktično ta namen dokaj dobro tudi izveden. V tej finančni perspektivi pa ni niti 10 % od denarja, kolikor ga je bilo v prejšnji finančni perspektivi, namenjenega za te namene. Že z ustanovitvijo regionalnega razvojnega sveta se je poseglo na nek način na področje, kjer se je zmanjšal vpliv manjših nerazvitih občin. Regionalne razvojne agencije so zašle v neke čudne vode in temeljnega poslanstva niso upravičevale. Različno po Sloveniji sicer, nekje več, nekje manj, vendar s tem, ko se je vzel denar, ko ni več sredstev za ta območja, ni prave zagnanosti ali pa želje, da bi se dober regionalni razvojni program sprejel, ker sredstev za uresničitev tega praktično ni. Kohezijska sredstva, ki so tukaj notri omenjena, s temi kohezijskimi sredstvi in s projekti regionalne razvojne agencije niso upravljale, ampak samo investitor, ki je bil izbran. To je bila ena izmed občin na posameznem kohezijskem projektu. Jaz sem večkrat že tudi pripomnil, da bi regionalna razvojna agencija morala voditi te kohezijske projekte, se bi morala usposobiti, ker posamezne občine, ki so praktično bile investitorji, sploh tam, kjer je bilo združenih več manjših občin, niso bile sposobne kvalitetno peljati teh projektov in lahko bo nastal na koncu problem. Regionalna razvojna agencija bi se po mojem mnenju morala tako organizirati, usposobiti, da bi kvalitetno peljala te projekte in pridobivala tudi še kakšna druga evropska sredstva v imenu vseh občin. Vendar mislim, da smo zdaj v eni taki situaciji, ko so regionalne razvojne agencije bolj same sebi namen in večji strošek kot pa korist tem občinam, če se ne bo nekaj spremenilo. Tudi statistične regije, potem znotraj tega subregije, delitev teh sredstev, ki so na voljo v tej finančni perspektivi, mislim, da bolj gremo v tej smeri, da porabimo 2 evra, da razdelimo pa enega pri vseh teh institucijah in denarju, ki je na razpolago. Rešitev bi bila edino ta, da bi organizirali lokalno samoupravo na nivoju NUTS 3, to se pravi pokrajine, kjer bi voljeni organi bili lahko odgovorni za skladen regionalen razvoj, da bi se določena sredstva in naloge iz države preložila na pokrajine in bi bilo upravljanje s tem denarjem čisto drugačno. Sedaj pa imamo neko mešanico nečesa, kar ne funkcionira, za kar tudi denarja ni. Tudi država bi si morala izboriti v novi finančni perspektivi, glede na situacijo komunalnega opremljanja v Sloveniji, bistveno več denarja za okoljske projekte, ne pa za mehke projekte enostavno pokimati ali pa brez sramu priznati, da veliko tistega, kar bi morali pri nas že zgraditi, od komunalne infrastrukture še nimamo in da naj Evropa zagotovi v našem kolaču več denarja za te projekte. Nas naj ne bi bilo sram, da še nima 30 % naših državljanov oziroma gospodinjstev zdrave pitne vode, da nimamo rešenega odvajanja in čiščenja odpadnih voda, kjer nam grozijo kazni. Te kazni bodo plačevala naša gospodinjstva konec koncev. Pa da ne govorim še o odpadkih, ker ni v tej finančni perspektivi nobenih sredstev več, za investicije pa tudi nimamo urejeno. In tu je država odpovedala. To, kar sedaj s tem zakonom vračamo, da so lahko posamezne občine več kot eno tretjino udeležene pri upravljanju posameznih razvojnih agencij oziroma svetih regij, pomeni zame nič drugega kot centralizacijo. Že tako so znotraj predstavniki gospodarstva in nevladnih organizacij. In ti predstavniki gospodarstva so predvsem iz večjih mestnih občin in nevladnih organizacij, ne pa iz tistih manjših, ki so tako potrebne razvoja. Zato nekaj popravljamo. Da bi pa te regionalne razvojne agencije morale biti neki organi javnega prava, ne pa deooji in ne vem kaj še vse. Že to bi nam dalo lahko misliti, zakaj bi nek zasebnik bil soustanovitelj neke regionalne razvojne agencije ali pa imel večino v tej agenciji, če ne bi videl smisla pridobivanja dobička. Kar ne gre skupaj s poslanstvom te regionalne razvojne agencije. Na koncu bi lahko konec koncev postal lastnik nekega vodovoda ali pa kanalizacijskega sistema. Bi bil to interes. Proti temu se vsi, mislim da, borimo, ki se spoznamo kolikor toliko v to našo lokalno samoupravo. Zato je to na nek način neko reševanje požara, vmes pa imamo še nekaj cukrčkov ali korenčkov, da pokrijemo, medijsko pogladimo vso zadevo. Ampak regionalne razvojne agencije če bodo delale še tako naprej, kot delajo zdaj, bodo bolj trošile državni denar, kot pa pripomogle k večjemu ali bolj skladnemu regionalnemu razvoju naše Slovenije. Zato mislim, da bi bil čas, da vlada pogleda malo globlje v probleme in na novo organizira inštitucije, če že ne moremo nikakor priti do pokrajin, se pravi organiziranje lokalne samouprave na nivoju NUTS 3, na nivoju NUTS 2 smo bili prisiljeni zaradi kohezijskih regij in marsikdo zamenjuje kohezijske regije, ki sta dve v Sloveniji, in pokrajine, ki jih ne moremo ustanoviti. Ali pa se oblast boji premočnih pokrajinskih šefov, ki bi več denarja zahtevali za skladen regionalni razvoj in bili močni pri kreiranju politike.
Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavcema, kolegice in kolegi! Amandma k 7. členu, nimam nobenih težav, ga bom podprl, je v redu, razumem pa tako, ker pač piše, da se določijo nepovratne finančne spodbude za ustvarjanje gospodarske osnove avtohtonih narodnih skupnosti in hitrejši razvoj območij, kjer živita. Gre za pomursko madžarsko samoupravno narodno skupnost in italijansko. Tukaj razumem, da gre za celotno regijo pomursko madžarska narodna skupnost živi v regiji Pomurje. Ne bi bilo dobro, da bi zdaj to Pomurje spet razkosali, delili. Gre za Pomurje oziroma analogijo, za statistično regijo, statistične regije ob slovensko-italijanski meji, kjer živi italijanska samoupravna narodna skupnost. Zelo pomembno je, da skrbimo za razvoj teh dveh narodnih skupnosti. Ker sta pač ob meji, bi morala vlada tudi razmišljati o multiplikaciji teh sredstev v smislu čezmejnih projektov. Nekoliko bolje poznam slovensko avtohtono narodno skupnost, ki živi v Porabju, kot slovensko narodno avtohtono skupnost, ki živi v Italiji, ampak slovenska avtohtona narodna skupnost v Porabju ima velike razvojne probleme. Tukaj bi morali, ker imamo evropske čezmejne projekte, bi tu morala dejansko vlada spodbujati k tem čezmejnim projektom. Ta sredstva, gospe in gospodje, morajo iti izključno za nova delovna mesta. Ker če se nam bodo enkrat ljudje izseljevali, potem smo te regije izgubili. Izgubili smo tako avtohtono pomursko madžarsko narodno skupnost in italijansko, in tudi na drugi strani avtohtone slovenske narodne skupnosti, ki živijo v Italiji oziroma na Madžarskem. Dejstvo pa je, ko govorimo o skladnem regionalnem razvoju, da nam enostavno ta vsebina ne gre dobro od rok. V teh 25 letih je Slovenija veliko dosegla, na tem področju pa je premalo dosegla. Morda lahko rečemo celo, da je padla. In tukaj tudi mora marsikatera politična grupacija reči, mea culpa, moja krivda. Mi smo bili leta 2008, ko smo bili v vladi, tik pred tem, da ustanovimo pokrajine kot drugi nivo lokalne samouprave – ne državne, lokalne samouprave. Imeli smo vse izračune za razvojne regije, ker je tako takrat zahtevala opozicija, predvsem LDS in SD. Vse izračune smo imeli. Problem je bil, da po sprejetju spremembe ustave nismo s strani takratne opozicije dobili dovolj glasov, da bi lahko zagotovili dve tretjini za ključni zakon, ki bi ustoličil pokrajine v Sloveniji. In to nas tepe. To se pozna, zelo pozna pri našem razvoju. Res je, meni zdaj spomin gre nazaj na letnico 2008, ko smo resnično izključno zaradi skladnega regionalnega razvoja želeli v tej državi peljati pokrajine. Kot rečeno, na žalost ni nam uspelo. Spoštujem sicer voljo ljudstva na posvetovalnem referendumu, ampak danes mnogi, predvsem tisti, ki prihajamo iz manj razvitih regij, ta davek plačujemo. To je dejstvo. Jaz sicer ne vem, če Vlada danes razpolaga z aktualnimi podatki, ampak takrat smo imeli natančne izračune, tudi proračune in smo recimo natančno vedeli, da bi pomurska regija potrebovala 34 let, da bi dosegla razvojno stopnjo ljubljanske regije, če bi se razvoj regije leta 2008 ustavil. To so bile takrat zelo zanimive projekcije, kako je danes s tem, jaz ne vem, ampak Vlada gotovo te podatke ima. Zasavska regija bi potrebovala 31 let, da bi dosegla razvojno stopnjo ljubljanske regije, če bi se razvoj ljubljanske regije ustavil leta 2008. Gotovo vas je tudi tukaj nekaj iz notranjsko-kraške regije. Potrebovali bi 22 let, da bi razvojno dohiteli osrednjo ljubljansko regijo. Treba je pač govoriti o številkah, da si lažje predstavljamo, kako nam sploh deluje ta skladni regionalni razvoj. In videli bomo, da nam ne deluje. V tem kontekstu sem včeraj spraševal spoštovanega ministra gospoda Počivalška, za katerega pa sem prepričan kot opozicijski poslanec, da razume, da moramo narediti hitrejše in večje, daljše korake v smislu skladnejšega regionalnega razvoja. Problem je, kako naj rečem, v brutalnosti državnega proračuna, ko je pač pogača velika samo toliko, kot je velika, in za razvojne projekte ni denarja. Začela so se pogajanja predstavnikov pomurske regije z ministrstvom za sofinanciranje naših ključnih pomurskih razvojnih projektov. Samo pet jih je, nekatere regije so jih nanizale veliko več, ampak ni denarja. Tudi tukaj kot vse povsod se vse začne in konča z denarjem. Zato moramo biti bolj previdni in odločni, ko bo šlo za sprejemanje rebalansa ali pa proračunov za naslednja leta, da bomo tukaj v Državnem zboru zagotovili zadostna finančna sredstva, če iskreno želimo skladni regionalni razvoj. Slovenija ni samo osrednja regija. Slovenija so tudi skrajne zahodne statistične regije, je tudi skrajna vzhodna regija pa skrajno južna pa skrajna severna in tako naprej. Država je močna toliko, kolikor je močna na svojih mejah. In to nam mora priti v zavest, ko bomo delili denar, kot se reče, ko bomo sprejemali proračun. Mi vemo, da je Vlada sprejela operativni program izvajanja kohezijske politike, evropske kohezijske politike za večletno finančno obdobje 2014–2020. Če greste vprašat po regijah župane, recimo, ali funkcionarje statističnih regij, bodo rekli, da niso zadovoljni, da gre preveč denarja za tako imenovane mehke projekte, ki pa ne dajejo ravno tistega želenega učinka v smislu odpiranja, ustvarjanja novih delovnih mest. In tukaj je problem. Ker nimamo skladnega regionalnega razvoja, imamo veliko regij, kjer ni infrastrukture. Mi se pogovarjamo, da nimamo cestne infrastrukture, železniške infrastrukture in kako bo nek investitor šel v neko regijo, nek odročni kraj, do katerega se bo moral peljati preveč časa, preveč časa bo zato izgubljal. Danes gospodarski subjekti izbirajo tiste lokacije, ki so blizu prometni infrastrukturi. To je zelo pomembno. In mi moramo najprej to infrastrukturo šele ustvarjati. A ne govorim samo o prometni infrastrukturi. Poglejte, eden največjih kohezijskih projektov v prejšnji finančni perspektivi pomurski vodovod ni zaključen. Je morda nekje na malo več kot pol poti. Pa mogoče slovenska javnost misli, da je ta projekt odkljukan. Pa ni. In za to drugo fazo izgradnje pomurskega vodovoda pravzaprav ni denarja. In mi bomo imeli v ustavi zapisano, da ima vsak državljan pravico do pitne vode. Ko bo ta člen ustave sprejet, bodo prišli državljani pred vlado in bodo rekli: "Vlada daj nam pitno vodo!" Ker drugače je brez zveze, da imamo v ustavi to pravico zapisano, kajne? Tako jaz to zadevo razumem. Skladni regionalni razvoj bo res skladni, ko bo več denarja za te namene. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Prosim, za prijavo. Besedo ima gospa Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Govorila bom o Beli krajini in Pokolpju. Belo krajino je država popolnoma pozabila. Pa ne samo, da v zadnjih 20 letih ni bilo nobene investicije v Belo krajino, tudi prej, prejšnja država se je dokaj mačehovsko obnašala do nje, čeprav smo bili nekoč zelo pomembni, reklo se je dežela zlatih src. Med 2. svetovno vojno je bilo tam osvobojeno ozemlje, bila je prva bolnica, prvo gledališče, če gremo še nazaj, prva požarna obramba na Slovenskem je bila ustanovljena v Beli krajini, konkretneje v Metliki. Prva dolenjska banka in posojilnica. Toda počasi se je to pozabilo in Belokranjci se upravičeno počutijo popolnoma odrinjene. Gorjanci so ogromna ločnica, ki loči Belo krajino od preostale države. Nekoč, pred osamosvojitvijo smo nekako bolj inklinirali, če nam je bilo težko priti do Novega mesa ali Ljubljane, smo se obrnili proti Karlovcu in Zagrebu. Tudi načrtovan plinovod je bil s tistega konca. Ko sem v 80. letih prišla delat sprejemne na Akademijo za gledališče, radio, film ni televizijo, sem tam od profesorjev izvedela, da govorim v Sloveniji neobstoječe narečje. Ko smo se nekoč z gledališčniki družili, mi je velik domoljub, ki poudarja vrednote Slovenije in osamosvojitve, rekel, ko smo peli Sirota sam ja, nemam nikoga, nemam oca, nemam majke, nemam dragoga, naše žalostne belokranjske pesmi, ki zelo spominjajo na prekmurske, tudi belo platno je podobno in otožni melos, mi je rekel, da so mu bile te pesmi všeč že takrat, ko je mislil, da so srbske. Toliko o poznavanju Bele krajine med Slovenci. Tako smo majhni, a vseeno se ne zavedamo, kako daleč sežemo. Ljubljana ni Slovenija. Regije so tiste, ki delajo Slovenijo dragoceno, pomembno in posebno. Glavni problem Bele krajine je seveda slaba prometna povezava. Južni del razvojne osi planirajo in državni prostorski načrt za odsek avtoceste Maline je že izdelan, v pripravi je projekt za pridobitev gradbenega dovoljenja za vzhodno obvoznico Mačkovec do vhoda v predor. Tako bi prišli direktno na hrvaško avtocesto A1 in vsi tovornjaki in turisti bi razbremenili to že tako obremenjeno, ozko in predvsem ovinkasto cesto čez Gorjance. Potrebovali so sredstva za gradbeno dovoljenje in celo, ne boste verjeli, so se našla pri koheziji. Toda potem se je zgodil prenos z enega resorja na drugega. Toda žal se je obljuba pozabila in ta sredstva so šla za drugo cev v Šentilj. Kar je pomembno vedeti in ponavljati ves čas, je, da Pokolplje v državni proračun prispeva cca 200 do 300 milijonov evrov letno, kar pomeni, da v letih 2015 in 2016 bo v državni proračun prispevalo cca 400 do 600 milijonov evrov. Belokranjci večkrat pravijo, da bi si to avtocestno infrastrukturo lahko zgradili sami, če bi lahko sami kolikor toliko odločali o tem, ampak morajo žal prispevati v druge projekte, financirati bolj razvite regije in sodelovati pri projektih, ki včasih upravičeno podlegajo dvomom o upravičenosti. Več kot 20 let je Bela krajine brez kakršnikoli investicij, zato je tudi normalno, da brezposelnost narašča. Zdaj je cca 20-odstotna, in to stanje se še poslabšuje. Lahko bo prišlo do 25-odstotne brezposelnosti, kajti Bela krajina je temeljila na tekstilni industriji: Beti Metlika, Komet, Novotex. Kot vemo, pa so vse te firme propadle. Naslednji val brezposelnosti bo sledil, ko bodo začele odmirati tudi storitvene dejavnosti zaradi večanja brezposelnosti, zaradi prenehanja nadomestil z naslova Zavoda za zaposlovanje, zaradi negativnega prirastka prebivalstva. Skratka, neizpodbitno dejstvo je, da je država Belo krajino popolnoma zanemarila in zato smo pri pridobivanju investicij v popolnoma neenakopravnem položaju. Ne vem, če si lahko predstavljate, da industrijska cona Črnomelj doživlja izpade električne energije. Kdo bo investiral v takšno regijo? Da smo brez širokopasovne internetne povezave, da smo brez normalnih prometnih povezav. Dobro veste, da vse firme imajo nek rok za dostavo in če se zgodi zastoj na cesti, te firme plačujejo penale, se pravi, da se jim nikakor ne izplača v tako riskantnih regijah postavljati svoje industrijske obrate. Da ne omenjam, če se na ozki cesti čez Gorjance pri žledolomu zgodi, da pade hlod čez cesto, je popoln zastoj, ljudje ne morejo v službo, ne morejo iz službe, ne more reševalno vozilo priti do prve bolnice, ki je v Novem mestu. Skratka, popolnoma smo odrezani od sveta. Demografsko smo najbolj ogroženi, kajti priča smo strašanskemu padcu prebivalstva, mladi se izseljujejo, kajti ni delovnih mest, ni ničesar. Leta 1850 smo Belokranjci predstavljali 3 % slovenskega prebivalstva, danes pa le še 1,3 %. Ampak padec ni samo relativen, temveč tudi absoluten, saj se je v 160 letih število prebivalcev v Beli krajini zmanjšalo za eno petino, medtem ko se je v istem obdobju prebivalstvo Slovenije več kot podvojilo. Leta 2010 pa je Kolpa od Evropske komisije in STO prejela nagrado evropske destinacije odličnosti za razvoj turizma, ki temelji na trajnosti. Veliko ljudi je našlo tukaj tržno nišo, da bodo sami poskrbeli zase, da bodo odprli delovna mesta trajnostna in so vzeli velike kredite, da bi se posvetili turizmu, čolnarjenju, kampiranju, kulinariki, zidaniškemu turizmu – toda kaj se je zgodilo? Po 20 letih smo kot edino investicijo dobili bodečo žico. Ljudje, ki so bili prisiljeni jemati kredite in te kredite odplačevati, so doživeli velik upad. Na nekaterih mestih je zdaj ta žica zamenjana z drugačno žico, sicer takšno, veste, ki se jo lahko ročno poruši. Ta ograja je popolnoma nepomembna, ampak stala je pa toliko, da če bi ta denar investirali v karkoli v Beli krajini, bi Belokranjci bili presrečni. Končno bi lahko zaživeli in mirneje vračali nazaj v državni proračun. Naslednja stvar, ki je popolnoma absurdna, je kljub vsem naporom, obiskom – še jaz sem organizirala en takšen obisk ministrstva – debatam nerešeno groteskno vprašanje mejnega prehoda na Vinici. Poslušajte, če se vam zdi to normalno, kolegice in kolegi! En most čez Kolpo na mejnem prehodu Vinica ima znak na slovenski strani, da tovornjaki ne smejo prečkati natovorjeni, medtem ko s hrvaške strani tovornjaki mirno prečkajo ta isti most. Se pravi Slovenci, če hočemo spraviti našo robo na Hrvaško, moramo delati ogromen krog samo zaradi ene table, ki so je kljub vsem prošnjam, intervencijam do danes še ni dalo zamenjati. Popolno ignoriranje težav Belokranjcev. Moram reči, da Belokranjci imajo občutek, da so zasmehovani in stigmatizirani kot politično popolnoma nepomembna pokrajina. Če se dotaknem za konec še občine Kostel, ki spada med tiste z največjim deležem prebivalcev nad 65 let, izobrazbena struktura je med najnižjimi, stopnja brezposelnosti je skoraj 19 %, povprečna neto plača pa je skoraj za 200 evrov pod nacionalno ravnjo. Na drugi strani pa ima to območje ogromne potenciale za razvoj. Ravno s tega vidika je ena takšna zgodba Slovenije v malem. Možnosti ima za zeleni in trajnostni turizem, za gozdno lesno industrijo in tako naprej. To sta vsekakor izjemno pomembna potenciala, ki bi morala odigrati ključno vlogo pri regionalnem razvoju. V občini Kostel pa se nahaja tudi eden najbolj čistih izvirov pitne vode, ki je na mojo neskončno veliko žalost pristala v rokah Arabcev. Namesto da bi Arabcem prodajali ustekleničeno vodo, bodo oni prodajali vodo nam. Kaj se bo dogajalo s količino izčrpane vode, z našo podtalnico, z bodočnostjo Slovenije? Pred mnogimi leti sem brala knjigo z naslovom Nespametni bodo žejni. Bojim se, da bo Slovenija, kljub temu da je zelena dežela, vodnata dežela, lačna in žejna zaradi tako zelo neskladnega regionalnega razvoja in nespametnega gospodarjenja z naravnimi viri. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Glede na to, da pri 7. členu govorimo o gospodarskih osnovah avtohtone narodne skupnosti in tudi o hitrejšem razvoju območij, kjer živita bi seveda želel poudariti, kako zelo pomembno je, da se zavedamo interesa in možnosti in priložnosti, ki jih imajo ljudje ob meji, še posebej tam, kjer živijo tudi avtohtone narodne skupnosti. V primeru Slovenije italijanska in madžarska. In prav je, da se tudi poskuša oblikovati program, ki bo omogočal nadaljnji razvoj teh območij s spodbudami tudi v obdobju 2016–2020, kot je predvideno tudi v enem od naslednjih amandmajev. Ampak poleg teh finančnih spodbud in vseh ukrepov, ki bodo predvideni v tem programu, želim tudi sam opozoriti na ostale administrativne ovire, ki pa v veliki meri potem izničijo to, kar se vloži v ta območja. Danes je kolegica že omenjala mejne prehode in resnično je nekoliko presenetljivo, da občina Osilnica, recimo, ki sicer ni na območju avtohtonih narodnih skupnosti, ampak je na meji z Republiko Hrvaško, že eno leto dobesedno prosi, da se spremeni uredba o določitvi mejnih prehodov Republike Slovenije. Namreč dejstvo je, da na slovenski strani omejitev do 3,5 ton skupne mase, na Hrvaški je pa omejitev do 30 ton. Obe državi sta v Evropski uniji, pri nas predpis, ki omejuje prevoz čez most do 3,5 tone, s hrvaške strani pa 30 ton. Ko pogledaš dejstvo, da imaprevoznik na slovenski strani svoj velik del eksistence vezan tudi na sodelovanje in opravljanje dejavnosti za podjetja na hrvaški strani, ki je praktično dva kilometra oddaljena od Osilnice do Plešc. Seveda ima zelo velik problem, ko mora narediti namesto dveh kilometrov sto kilometrov. Ob dejstvu, da je v letošnjem letu tudi prišlo do sicer začasnega ukinjanja podružnične osnovne šole, ker sta vpisana samo dva otroka, želim opozoriti na to, da je vsak tak ukrep življenjsko pomemben za to, kako se bo organiziralo in ohranilo življenje v tem obmejnem prostoru. In prav neverjetno je, kako se Ministrstvo za zunanje zadeve, Ministrstvo za notranje zadeve in Ministrstvo za infrastrukturo že eno leto ne morajo dogovoriti o tem, da bi spremenili uredbo o teh mejnih prehodih. Ali je to taka znanost, vesoljna znanost, da se o tem ne moremo dogovoriti? Zato sem tudi že v splošni razpravi, ko smo obravnavali ta predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, opozoril, da potrebujemo znotraj Vlade nekoga, ki koordinira tudi ostala ministrstva, ki so dolžna spoštovati, predvsem izvajanje ukrepov, ki so še posebej opredeljeni na območjih, ki imajo status problemskih območij. Tudi madžarska narodna skupnost živi na enem od takem problemskem območju, gre za Pomurje. Ravno tako je Pokolpje opredeljeno kot problemsko območje, skupaj z Belo krajino in Kočevsko zaradi zelo velike stopnje brezposelnosti. Ko z enim takim administrativnim ukrepom onemogočiš in otežiš, da ne rečem celo izničiš podjetniško spodbudo in možnost preživetja, potem se resnično moramo takoj vprašati, ali Ministrstvo za gospodarstvo, vendarle lahko skoordinira Ministrstvo za notranje zadeve, za zunanje zadeve in za infrastrukturo in jih opozori, da je Osilnica v problemskem območju in da mora to območje obravnavati prednostno. Že eno leto se ni nič zgodilo. In ta problemska območja so tudi zato ustanovljena, da lahko Vlada določi izjeme. Tudi če Vlada ne more sprejeti druge uredbe, ki bi bila identična, recimo, s tistim, kar imajo v sosednjih državah, na Hrvaškem, Avstriji, Madžarskem, v Italiji, potem je smiselno, da vendarle se usedejo skupaj in določijo to izjemo, ker imajo pravno podlago za to v Zakonu o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Torej pravna podlaga obstaja, očitno pa nimamo nikogar, ki bi vse te deležnike sklical in jim povedal, da je treba odpraviti to administrativno oviro takoj. Traja že eno leto, lahko si predstavljate koliko kilometrov moraš narediti v enem letu, namesto dveh jih narediš sto, in kakšen strošek je to za tega podjetnika. Vsa logistika, vemo, je odvisna od tega ali ima dovolj racionalno organiziran prevoz in vsak prazen tovor je pravzaprav čista izguba, čisti strošek. Zato bi tudi danes nekako apeliral na to, ali mi državni sekretar lahko odgovori, ali Ministrstvo za gospodarstvo je tisto ministrstvo, ki dejansko lahko opravi to koordinacijo tudi z drugimi resorji na problemskih območjih, ker imajo tak status na podlagi tega zakona. Če to pooblastilo imate, potem predlagam in dajem pobudo, da se ta sestanek skliče čim prej in se v najkrajšem možnem roku to tudi odpravi. Ni treba zaradi tega nobenih dodatnih sredstev, pomeni pa seveda en tak administrativni ukrep olajšanje življenja v teh obmejnih prostorih. In to je tisto minimalno, kar lahko naredimo takoj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Roberto Battelli, izvolite.
Hvala lepa, gospod Hainz. Ta razprava mi je zelo pri srcu, prihaja ven ena resnična Slovenija. Gospodu Horvatu lahko povem, da na primer v zakonu, poenostavljeno povedano, o kupnini je tam en odstavek, se mi zdi, da v 7. členu ali 7.a členu, kjer je to čezmejno sodelovanje izrecno omenjeno. In to sem jaz spravil notri. Mi na primer s Slovenci v Italiji in njihovimi organizacijami in predstavniki imamo zelo intenzivno sodelovanje vse skozi, izvajamo evropske projekte že vrsto let, ki so odmevni, ne pridejo pa do širše javnosti v Sloveniji. Na primer en zelo odmeven projekt je tako imenovani Jezik-Lingua, kjer se prav ta jezikovna dimenzija razgrne in to prispeva tudi k uveljavljanju jezikovnih pravic in svobode uporabe jezikov, ker so enake norme, ki veljajo tukaj kot v Italiji. Tam je to bilo še nadgrajeno tudi izven območij, ki so jih zajeli mednarodni sporazumi, česar javnost ne ve. Da jaz, ko se sedaj vozim skozi Trst, v centru Trsta vidim razglase župana v italijanščini in slovenščini – v središču Trsta. To je eden od primerov. Postopnost je v tem že predvidena v zakonodaji in se uveljavlja. 500 tisoč ljudi v Furlaniji-Julijski krajini skozi njihove občinske svete je pristalo na to, da obstaja dvojezičnost s slovenščino, vključno z mesti, kot sta Trst in Gorica. In to se uresničuje. Mene čudi, da slovenska javnost ne ve nič o tem. Kakor tudi ne ve nič o naših problemih, ki jih imamo narodne skupnosti v Sloveniji glede sedaj že dolgoletnega neuresničevanja pomembnih delov zakonodaje na jezikovnem področju, na gospodarskem področju. Ta zgodba je stara 62 let, ampak se ni mogla uresničevati. Spomenica o soglasju se ni mogla uresničiti v Jugoslaviji. Tisto, ker je predvideno tam za italijansko narodno skupnost, glede na ureditev, ki je bila, se preprosto ni moglo uresničiti. V preambuli spomenice je omenjena splošna deklaracija o človekovih pravicah. Govorimo o oktobru leta 1954. Ampak Jugoslavija ni pristopila k splošni deklaraciji o človekovih pravicah. Leta 1948 so se tukaj gradili gulagi. Ne vem, če lahko razumemo, medtem ko so določene stvarnosti po drugi svetovni vojni ponovno vzpostavile demokracijo in so osvojili demokracijo in te vrednote. Tukaj se to ni zgodilo. se je zgodilo obratno. Tukaj je bil uveden en totalitarni režim in tega ne povem jaz, povedo tisti, ki so ga gradili takrat. Ekonomska iniciativa je bila uničena. Pri nas je bilo načrtno, in to so mi povedali ljudje, ki so to delali in si izmislili in izvajali. Načrtno je bilo treba kompletno izobraženstvo izgnati. Začelo se je z izobraženstvom, z ljudmi, ki so bili ekonomsko dobro situirani, in to je prišlo do navadnega kmeta in do navadnega ribiča. Spomenica je naštimana na vsaj 40 tisoč ljudi, ne na 2 tisoč. Tako da mi nimamo nobenih možnosti se gospodarsko udejstvovati v prostoru, kjer živimo. Preprosto jih ni. To, kar je bilo zagotovljeno, so bila društva pod kontrolo partije. Pika. To je resnica. Govorimo o tej resnici, ker v ustavi je to drugače postavljeno prav zaradi tega, ker so sedaj druge vrednote, druge možnosti. Ampak to je treba uresničiti. Tudi te zgodbe, ki jih slišim o tipičnih gospodarskih dejavnostih v Beli krajini in drugod, mi nimamo možnosti tega narediti. Teh 2 tisoč novinarjev in učiteljev in še nekaj ljudi – mi nimamo potenciala, ga ni, ga je treba šele ustvariti. Tudi za čezmejno sodelovanje. Tako da verjemite, če se začne to uresničevati, skupaj z namero vlade, da uredi vprašanje kupnin, ki so zdaj dodeljene za ustvarjanje gospodarske osnove narodnih skupnosti, ampak v 20 letih je niso proizvedle, ker ta denar gre drugam. Zbira se je za ta namen, ampak gre drugam. Če to uredimo, bo možno njihove dejavnosti in naše dejavnosti razumeti in doumeti in sprostiti ter uveljaviti kot popolno dodano vrednost razvoja krajev, kjer živimo. Z namenskimi sredstvi, ki se že od nekdaj zbirajo za ta namen na podlagi ustave, ampak ne dosegajo učinka. Slovenija je majhna, ampak vsebuje vse probleme, kot če bi bila velika. Ampak ker je majhna in ker se lahko dogovorimo o stvareh, jo lahko res uredimo dobro. Vsi skupaj jo lahko uredimo dobro in perspektivno, da damo tudi en zagon mladim, da jim damo delovna mesta in vse, kar je potrebno. Ta zakon in ti instrumenti so namenjeni temu, dajmo jih sprejeti in uresničiti, tako kot je treba, in vsak bo lahko naredil in delal tisto, kar more v tej smeri.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aleš Cantarutti, državni sekretar, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Dovolite mi najprej proceduralni predlog. V primeru, da bodo izpolnjeni poslovniški predlogi, predlagam, da se tretja obravnava opravi še na tej seji. Zdaj pa mi dovolite še nekaj pojasnil oziroma odgovorov na razprave, ki so bile zdaj ob tem sedmem amandmaju k temu zakonu. Verjamem, da se bodo potem pojavila še kakšna vprašanja, pa bi potem postopoma vam odgovarjal. Najprej bi takole dejal, minister za gospodarski razvoj in tehnologijo 1 uro 45, direktor Direktorata za regionalni razvoj 1 uro 35, še najboljši sem pravzaprav jaz, ki potrebujem vsak dan nekaj manj kot 1 uro v eno smer do službe. Kaj želim s tem povedati? Da zelo dobro razumemo težave regij, ker pravzaprav vsi, ne samo mi trije, še kakšni drugi, prihajamo z relativno slabo razvitih območij. Zato verjemite, da bi z velikim veseljem, če bi le bile možnosti za to, še krepkeje pomagali regijam. Bomo pa tudi v danih možnostih naredili maksimalno, kar se da. Ampak ob tem je vendarle treba iti korak nazaj, pa to, kar je bilo tudi omenjeno, jasno povedati, da se danes kaže, da se je Slovenija, to si upam trditi, pa tudi moram povedati, v eni prejšnji vladi ne dovolj dobro, da ne bom rekel slabo, izpogajala, ko se je pripravljal operativni program za novo finančno perspektivo. To je danes jasno, morda takrat ni bilo, morda ni tako izgledalo, ampak to je danes jasno. Predvsem denarja za infrastrukturne projekte, za projekte v regijah ni dovolj. Predpostavka, imate dovolj, imate dobro infrastrukturo, vlagati je treba zdaj v mehkejše vsebine, zapolniti to infrastrukturo, enostavno ne vzdrži. Ampak zdaj smo pred tem in zdaj moramo iz tega potegniti največ, kolikor se da. Zato tudi poteka zelo intenzivna razprava kar se tiče teritorialnega dialoga in kar se tiče tudi medresorskega dialoga. Za osvežitev spomina, verjamem, da to dobro poznate, izvaja se, in to je bilo tudi zapisano v tem operativnem programu, v tej novi finančni perspektivi tako imenovana horizontalna politika tudi regionalnega razvoja, za razliko od prejšnje perspektive, ko smo imeli tako imenovano endogeno politiko. Povedano drugače, če so bila prej sredstva za regionalni razvoj združena v eni malhi, jih imamo zdaj po posameznih ministrstvih. In res je, tukaj je potrebno ogromno pogajanj, ogromno komunikacij. Ampak to kolegi počnejo. Tretji, četrti krog z ministrstvi smo opravili, in upam, da bomo tudi prišli do zadovoljivih rešitev, da se bodo našla sredstva, ki so, to pa je treba poudariti, po posameznih ministrstvih tudi za regionalne projekte. In, ja, naša vloga je pravzaprav ta vloga koordinatorja in kar se tiče teritorialnega razvoja in kar se tiče tudi medresorske delovne skupine, ki deluje pri nas za odpravljanje administrativnih ukrepov tudi pri tako imenovanih problemskih območjih. Mislim, da se je nekajkrat že sestala, sprejemamo pa vašo pobudo, da okrepimo to in poskušamo biti na tem področju še bolj aktivni. Še nekaj bi dejal o čezmejnem sodelovanju. Strinjam se, tukaj so prav zaradi omejitev, ki jih imamo v tem operativnem programu, lepe možnosti in priložnosti. Mi smo na srečanju med slovensko in madžarsko vlado ogromno časa posvetili prav temu vprašanju, te stvari zdaj tečejo. Spremljamo dogajanje in bomo lahko čez pol leta poročali, upam, da tudi o pozitivnih premikih. Podobno velja tudi v sodelovanju med Slovenijo in Furlanijo Julijsko krajino. Pred kratkim smo se dogovorili za enega izmed takih projektov. V začetku julija bo tudi medvladno srečanje Slovenije in Italije, kjer bo ena izmed osrednjih točk prav ta, torej iskanje projektov, ki so čezmejno naravnani. Kajti tukaj, kot rečeno, verjamem, da imamo kar nekaj priložnosti. Kar se Pokolpja tiče, že zadnjič smo ob prvem branju tega zakona omenili, da je Vlada sprejela in potrdila podaljšanje programa do leta 2020 tudi za Pokolpje. Kot problemsko območje seveda v letošnjem letu ni veliko, pa vendarle 4 milijone povratnih in nepovratnih sredstev namenjamo za Pokolpje. Kar se pa prednostne obravnave tiče, pa poskušamo tudi s tako imenovano medresorsko skupino odpravljati administrativne ovire. Tukaj tudi v tesnem sodelovanju z Ministrstvom za javno upravo. Toliko morda za sedaj. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod Uroš Prikl, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. Lep pozdrav še enkrat vsem kolegicam in kolegom! Pri predlogu zakona gre predvsem za to, da se uredi prisotnost javnega sektorja v tako imenovanih RRA, jaz bi temu rekel nosilcev, gonilu nekega regionalnega razvoja. Zakon o skladnem regionalnem razvoju, če malo pogledamo skozi zgodovino, je bil že kar nekajkrat noveliran. Jaz rad verjamem, da vsaka sprememba tega zakona vodi k nekemu napredku, vodi k nekim izboljšavam, predstavlja neko možnost za boljši, učinkovitejši, skladnejši regionalni razvoj. Pa vendar, če ne bomo tega vzeli v zakup in resno pristopili, bo ostal, kot jaz temu rad rečem, sam zakon mrtva črka na papirju. Mnoge resorje, praktično vsa ministrstva, morda je zunanje ministrstvo na nekaj način tukaj izvzeto, združuje ta zakon o skladnem regionalnem razvoju. Zato je potrebno še kako učinkovito in poglobljeno sodelovanje vseh teh resorjev, sploh v trenutku ali pa v situaciji, ko v proračunu zmanjkuje sredstev in jih posledično tudi za razvoj regij, lokalne skupnosti ni dovolj ali pa ne toliko, kot bi si tisti, ki zagovarjajo v pravem pomenu besede regionalni razvoj, želeli. Jaz sem trdnega prepričanja, prvič, ker verjamem v te stvari in, drugič, ker prihajam iz regije. Sicer pa kdo pa ne prihaja iz regij, če smo čisto natančni? Tudi tisti, ki imajo svoj domicil v Ljubljani, pripadajo neki regiji, torej osrednjeslovenski. Zato je treba po mojem trdnem prepričanju končati za vedno in za zmeraj z neskladnim, z nepoštenim razvojem posameznih regij. Drugače povedano, prenehati je treba z razlikovanjem med posameznimi regijami. Mi Štajerci smo še posebej občutljivi na to, ker vedno je najtežje biti drugi. Veste, če si tretji, peti, osmi, ni tak problem. Če pa prihajaš iz drugega mesta, v Sloveniji, je pa vedno problem, ker pač nisi prvi. Saj morda je tudi problem pri športnih tekmovanjih, ko si na 4. mestu, ko si tisti prvi med vsemi ostalimi, pa dobiš tako imenovano leseno medaljo, ne dobiš žlahtne kovine okoli vratu. Ampak če pustimo zdaj te prispodobe, te primerjave ob strani, v Mariboru smo tudi verjetno argumentirano lahko nezadovoljni, ker je vendarle Maribor pa njegova širša okolica v preteklosti, v celotnem obdobju tranzicije, pa še tudi danes, nekateri pravijo, da ta tranzicija še vedno traja, jaz ne vem, ali traja ali ne traja, ampak mi vedno izgubljamo, mi vedno plačamo največjo ceno. Zato smo še kako zagovorniki, in jaz osebno, če hočete, tega, da dejansko imamo v naši državi skladne regije, ki napredujejo. Trdno delim stališče z vsemi tistimi, ki ste govorili, da se svet ali pa ta država ne neha v Ljubljani oziroma da Slovenija ni samo Ljubljana, ampak je Slovenija vse to, kar poteka od Dolge vasi pa do Obale, pa od Koroške pa dol proti hrvaški meji. Skratka, cela Slovenija. Tu mi pride na misel en pregovor, od prve na pamet, da je veriga, ketna če hočete, toliko močna ali toliko šibka, kot je močan ali šibek njen najšibkejši člen. In če se bomo zadovoljili s tem, da imamo ene super razvite pokrajine ali super razvite dele Slovenije, drugi pa capljajo, drugi pa životarijo, drugi pa nimajo sredstev za osnovne naloge, ki jih morajo opravljati za vse svoje državljane – ne nazadnje smo vsi državljani neke regije, nekih, bi si želel v prihodnosti, pokrajin – potem ne bo s tem nič. Tudi učinkoviti bomo, če bomo spoštovali to, kar zapišemo v zakone, pri črpanju evropskih sredstev. In nam je še posebej mar, nam vsem verjetno, še bolj tistim, ki pripadamo vzhodni kohezijski regiji, da čim več teh sredstev počrpamo. Zakaj? Zato ker jih enostavno v integralnem proračunu nimamo zadosti. Radi bi pa to ono, tretje, predvsem pa neke razvojne projekte. In še posebej se nam zdi vpričo demografske situacije, vpričo demografskih projekcij, še posebej se nam zdi pametno in oportuno, da počrpamo čim več sredstev za tako imenovano aktivno staranje, ki jih je čez 40 milijonov mimogrede.Vse moramo narediti, da dejansko ta sredstva počrpamo. Ta zakon prinaša tudi strategijo lokalne samouprave v Republiki Sloveniji, ki je dokument, ki je napisan dosti korektno. Morda tu pogrešam malo več korajže in malo več pronicljivosti, pa vendar, če bomo sledili korak za korakom temu dokumentu, bomo tudi prišli do neke točke. Ker mi čas ni dopuščal, da bi vseskozi poslušal to razpravo tukaj, ampak nekaj svojih predgovornikov sem pa slišal, da o pokrajinah govorimo že dolgo vrsto let, pa da do tega še nismo prišli. Jaz upanje vedno na koncu izgubim. Pregovor pravi, da upanje zadnje umre. In ga še nisem izgubil. Ampak vendarle si vsi skupaj moramo priznati, da pokrajine so rešitev. Rabimo samo več odločnosti, več poguma, predvsem pa moramo tisti, ki odločamo ali odločate o tem, znati argumentirati in interpretirati, da pokrajine ne pomenijo čisto nič slabega, ampak pomenijo nek nov pozitiven moment v razvoju lokalne samouprave in enakomernega policentričnega razvoja. Če bomo imeli resnično željo, iskreno željo in bomo hoteli dobro ljudem, vsem prebivalcem, vsi pa smo, to sem pa že uvodoma povedal, tudi prebivalci posameznih pokrajin, jaz mislim, da moramo stopit skupaj. Kot rečeno, če to želimo iskreno in če želimo tej Sloveniji dobro, če želimo dobro vsakemu njenemu končku, tudi Mariboru ali pa predvsem Mariboru, če hočete, potem ne vidim razloga, da tukaj ne bi prišli skupaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne. Potem zaključujem razpravo. V razpravo dajem 9. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? Izvolite, gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik in vsi kolegice in kolegi! V našem amandmaju gre za črtanje nove osme alineje. V tej novi alineji se govori, bom citiral, da se v definiciji izvajanja določenih projektov, ki jih morajo razvojne agencije izvajati, doda še ta alineja, ki govori tudi "druge podobne regijske dejavnosti, sheme in projekti po odločitvi pristojnega ministrstva po zakonu, ki določa delovno področje ministrstev in ob soglasju ministrstva". Pred to alinejo, ki dopušča vse in nič, je cel nabor stvari, ki jih morajo razvojne agencije izvajati. Nam se zdi nedopustno, da dodamo potem neko alinejo, ki dejansko na nek način povozi vse predhodne. V tej alineji je namreč dopuščeno nekomu, da z nivoja neke pristojnosti, ki jo ima takšno ali drugačno ministrstvo, lahko določi neko operativno nalogo neki razvojni agenciji, ki lahko nima nobene zveze z ostalimi alinejami pred temi. Nam se zdi to na nek način neprimerno in nedopustno. Predlagamo, da se ta alineja s tem amandmajem, črta. Še enkrat opozarjam, v predhodnih alinejah je praktično navedeno vse, kar je v nekem smislu v nalogah, ki jih morajo te agencije izvajati. In za nas je na nek način nesprejemljivo, da se dodajajo v zakon neke alineje, ki na nek način dopuščajo neko arbitrarnost in neko samovoljo s strani nekih ministrstev, ki imajo v tej alineji podlago, da lahko nalagajo tudi druge naloge, ki pa niso vpisane v predhodnih. Tako da predlagam, da smo pri tej zakonodaji, ki jo tako ali tako na koncu bere vsak po svoje, vsaj v osnovi precizni in ne dopuščamo takšnih izjem, ki lahko povzročijo v praksi veliko zagat, veliko težav. Mislim, da so se v preteklosti navkljub temu, da niso bile takšne alineje dopuščene, vseeno dogajale. Imamo kar nekaj agencij, kjer so bili sproženi tudi kazenski postopki. Res predlagam, da tudi koalicija malo razmisli, pogleda in tudi povpraša ministrstvo, zakaj neka dikcija, ki dopušča neko arbitrarnost in neko naknadno določanje posameznih projektov, shem, prioritet, ker to gre tudi v nasprotje z neko konsistentnostjo v neki regiji, kjer se v nekih primerih lahko na podlagi predhodnih določb odločitev nekaj sprejme, na koncu pa ministrstvo s to alinejo povozi kar koli. Priporočam, da ta naš predlog vzamete dobronamerno. Mislim, da izkušnje iz preteklosti dajejo veliko težo temu, da se ta alineja dejansko črta.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Zvonko Lah.
Jaz bom bolj po domače to povedal. Ta alineja pomeni, da mora regionalna razvojna agencija v imenu občin narediti vse, kar se nek državni birokrat izmisli in minister požegna. To je pa v nasprotju s tistim, ker nekateri mislijo, da so občine izvršilna oblast, podrejena državni oblasti, zato smo spravili župane iz parlamenta. Pa ni res. Lokalna samouprava je avtonomna. Bom povedal primer. Zato ne more nobeno ministrstvo, nobena vlada niti parlament ne more razveljaviti občinskega odloka. Ne more. Ampak lahko to stori samo Ustavno sodišče. Če bi bila izvršilna oblast, potem bi lahko vlada razveljavila nek občinski odlok ali pa parlament. Pa ga ne more. To bi morali enkrat razčistiti. Mi smo ratificirali Evropsko listino o lokalni samoupravi, ki pravi, da je lokalna samouprava avtonomna, da je to temelj demokracije v Evropi. Mi smo pa to obrnili čisto drugače. Kar je razpravljal kolega Prikl prej glede strategije razvoja lokalne samouprave, ki jo bo sprejela Vlada [[…]]Vlada bo sprejela strategijo – razumete? Ne parlament. Tako da je res lokalna samouprava trinajsta "rupa na sviralu", se je včasih reklo ali pa da ne rečem še kaj drugače. Ni res. Strategije razvoja lokalne samouprave bi se morali temeljito lotiti in bi moral sprejeti parlament strategijo, in to v skladu z Evropsko listino o lokalni samoupravi. Tudi poznamo mnenje uradnikov na Ministrstvu za javno upravo o pokrajinah. Nima smisla, pa ne vem kaj še vse, ni volje v parlamentu, je ne potrebujemo. Takšno je trenutno mnenje, ker si nihče ne želi pokrajin ali pa se jih boji. Zaradi skladnega regionalnega razvoja pa zaradi moči podeželja seveda. Ko denarja zmanjkuje, mora ostati samo za center. Kolega Janko Veber ve, ker spada tudi pod jugovzhodno statistično regijo, kaj je regionalna razvojna agencija naredila za subregijo Kočevje Ribnica. Malo naredi. To je treba spremeniti. Ne more se vsak izmisliti [[…]]Recimo, imeli smo primer, ko je načelnik upravne enote sklical župane pa naročil, naj preštejejo Rome v svojih občinah. To bi si lahko pristojno ministrstvo izmislilo recimo za javno upravo in lokalno samoupravo. To ni pristojnost nobene občine, saj še nikoli niso imeli krajevnih uradov, da bi imeli matične knjige. Ker jih država nikoli ni občinam zaupala. Povsod po Evropi so krajevni uradi in matične knjige sestavni del občin. Ko pride nek tujec, se oglasi na občini in poizveduje po svojih prednikih, sto let nazaj. Pri nas mora iti pa k župniku pa on da najbolj točne podatke, ker drugih nimamo. Toliko smo urejena država. In to niso tako enostavne stvari, o katerih danes razpravljamo. To, kar danes delamo tukaj, je podrejanje lokalne samouprave pa centralizacija. Nič drugega. Denarja pa ni v tej finančni perspektivi. Za tiste birokrate, ki so tam v RRA zaposleni, pa bo denar. Zato predlagam, da ta naš amandma podprete in potem tudi naslednjega.
Hvala lepa. V razpravo dajem 10. člen ter amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite, gospod Danijel Krivec.
Hvala, ponovno za besedo. Gre za podoben amandma, ki v 10. členu črta drugi odstavek, ker pač dopuščate možnost, da ena izmed občin lahko pridobi v neki razvojni agenciji večinski delež. Zato so tudi mestne občine podprle ta amandma oziroma to spremembo zakona. Veljavni zakon o regionalnem razvoju govori v tej alineji o tem, da ima lahko ena občina največ tretjinski delež. S tem je bila dana varovalka, da nobena od občin oziroma nobena regija, v kateri razvojna agencija deluje, ne pride v situacijo, da ena izmed občin, ki ima sicer po teži verjetno možnost prevzeti večinski delež, tega ne more storiti, ne prevzame nekega primata in s tem tudi večje pravice do odločanja v neki regiji. Jaz mislim, da je dosedanji zakon v tej smeri vseeno omogočil neko bolj demokratično odločanje v posameznih regijah, kjer imamo po navadi poleg ene velike občine več manjših. V primeru, da se v noveli vzpostavi ta pravica, da lahko nekdo praktično prevzame večino v neki razvojni agenciji, pomeni, da pride lahko v praksi do čisto praktične situacije, kjer največja občina prevzame večinsko vlogo, brez da se dogovarja z ostalimi občinami v tej regiji. Mislim, da je to tudi z vidika intence tega zakona v celoti po mojem mnenju nesprejemljivo. Zato mi predlagamo, da se ta alineja, ki praktično nadomešča to varovalko glede tretjinskega ustanoviteljskega deleža, črta, zato je naš amandma v smeri predloga, da se ta drugi odstavek, ki omogoča ta večinski vpliv posamezne občine, črta in da ostane v tem delu zakon v veljavi takšen, kot je zdajšnji, ki govori, da ima možnost prevzema ustanoviteljskega deleža vsaka občina, ampak maksimalno do ene tretjine. Predlagam, da tudi pri tem amandmaju ne gledate na vlagatelja, ki predlaga ta amandma, ampak da se vseeno malo posvetujete in tudi povprašate glede prakse dosedanjega izvajanja tega zakona in tudi glede posameznih nalog, ki so jih imele v preteklosti, in da podprete ta naš amandma.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Zvonko Lah.
Še enkrat naj omenim, da gre za skladen regionalni razvoj. Kot je že kolega povedal, nikjer ne vidim, da se strinja s tem tudi Združenje občin Slovenije, ki združuje 140 predvsem manjših občin, ampak samo Združenje mestnih občin in Skupnost občin. Res, da so manjše občine tudi v Skupnosti občin, ampak nimajo večine tam. Pri glasovanju nimajo večine. Tukaj v zakonu piše, da pri sprejemanju regionalnega razvojnega programa imajo predstavniki občine dvojno glasovalno pravico in da jih mora toliko biti navzočih, večina od njih mora biti prisotnih. Kaj pa pri ostalih odločitvah, kar ne piše v zakonu – pri izvedbenih načrtih, kjer razvojna agencija oziroma direktor, ki ga nastavlja večinska lastnica, to se pravi mestna občina, forsira projekte, ki so iz te mestne občine? A še govorimo o skladnem regionalnem razvoju, ko je že tako bogata? Za primer naše regije. Kako naj nek projekt pride na prvo mesto iz Bele krajine ali pa kočevsko-ribniškega dela, ker so predstavniki gospodarstva v regionalnem razvojnem svetu v glavnem iz Novega mesta, pa iz nevladnih organizacij tudi iz Novega mesta, pa potem naj ima mestna občina še več kot tretjino pri lastništvu RRA, pri podjetju ali v vplivu v javnem zavodu? Kako lahko potem še govorimo o skladnem regionalnem razvoju? Govorimo lahko proti, da se to sprejema v nasprotju s to intenco, da gre za centralizacijo, da dajemo moč mestnim občinam, tistim večjim občinam. Ker denarja ni, saj vemo, da ga ni. Vprašajte Združenje občin Slovenije, če so za, kjer je večina manjših občin, ki potrebujejo razvojni denar, da bodo vsaj sledili to razvojno razliko, ki je nastala do sedaj, ne pa da bodo še bolj zaostajali. O čem se mi danes pogovarjamo? O tem, da bomo dajali določene bonitete nazaj večjim mestnim občinam. Že takrat, ko se je ta zakon spreminjal, ko se je črtal, spreminjal svet regij, kjer so bili samo župani, ker so občine to financirale. Še sedaj samo občine financirajo te projekte. Ne gospodarstvo, ne nevladne organizacije, ki so zastopane v regionalnem razvojnem svetu. Narobe svet. Če bomo podprli ta amandma, bodo male občin, ki potrebujejo razvojne spodbude, državni denar za zmanjševanje razvojnih razlik, imele večjo moč. Mi ga zdaj s tem jemljemo. Že tako, da imamo sedaj, bi rekel, narobe organizirane te regionalne razvojne agencije, zato je treba narediti red. Zato predlagam, da se naš amandma podpre, če mislimo resno tukaj.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod Danijel Krivec, izvolite.
Rad bi še dodal. Mogoče zgleda, da to na nek način všečno korigiramo to materijo, vendar jaz upam, da ste bili tudi ostali poslanci kdaj v kakšnem svetu regije, da ste bili mogoče predsedniki kakšnih razvojnih agencij, sam imam namreč iz tega kar veliko izkušenj. In res apeliram na neko razumnost pri vas, da ne dopustite možnosti, da se znotraj zakonodaje izkoristi neka vrzel, ki jo bomo zdaj vpeljali, in damo neki večji občini, da prevzame v bistvu primat na razvojnem področju znotraj ene regije. Če to z zakonom naredimo, je konec s skladnim regionalnim razvojem, ki že tako ali tako na periferiji zelo šepa. Ampak da bi še mi kot zakonodajni del apelirali na to, da se to na nek način zgodi, mislim, da bi bil pa res zelo sprevržen in napačen signal. Tista občina, ki je sposobna, tudi s tretjinskim deležem lahko uveljavi neke pravice, je vsaj neka demokratična razprava lahko v nekem takšnem organu. V primeru, da pa nekomu damo absolutno možnost, da prevzame večinski delež, je pa konec s tem. In je bolje, da potem ne govorimo več o nekem zakonu, ki spodbuja skladni regionalni razvoj, ampak povemo odkrito, da dajemo nekim lobijem možnost, da prevzamejo pravico in upravljanje v takšni zavodih.
Hvala lepa. Še kakšna razprava? Ne. Potem zaključujem razpravo. V razpravo dajem 19.b člen ter amandma Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Sprememba tega amandmaja je z dnem 14. 6. objavljena na e-klopi. Želi kdo razpravljati? Dr. László Göncz, izvolite.
Hvala lepa, za besedo. Lep pozdrav še enkrat vsem skupaj! Zgolj dva stavka, ker je bilo že pravzaprav vse povedano v zvezi s tem. Na osnovi usklajevanja tudi v zadnjem hipu bom rekel, smo prišli do tega spoznanja, da v tem delu, torej v prehodnih in končnih določbah opredelimo letnico tako, da od leta 2017 do leta 2020 velja za prvi program, ki se izvaja. To je ena stvar. Tukaj ni bilo neke večje dileme. Spreminjamo pa naš prvotni amandma predvsem zaradi tega, ker tisti del, o katerem smo že rekli, da nekje neposredno ne sodi v ta zakon, torej sredstva, ki so se zbirala in se še zbirajo z naslova kupnine, da se tudi uporabijo po podobnem programskem konceptu, kot je zdaj predvideno v tem zakonu o skladnem regionalnem razvoju. Se pa zavedamo, da tista materija ni neposredno materija tega zakona. Kot sem že rekel, morda prav na pozitivnih izkušnjah, ki izhajajo iz določb, ki jih spreminjamo v tem zakonu, bodo prispevale k uspešnejšim rešitvam, kot smo jim bili do zdaj priča. Kot je že bilo povedano, je bilo žal v preteklosti prav na tem področju veliko zamujenega. Mi pozdravljamo še enkrat ta prizadevanja, naša skupna prizadevanja in morda je le v tem kontekstu zagotavljanja gospodarske osnove narodnih skupnosti ta današnji moment lahko zelo pomemben, če se ti amandmaji, tudi ta slednji, podprejo. Prepričan sem, da bo to povzročilo vsaj do neke mere tudi razvoj celotnega območja, kjer obe narodni skupnosti živita. Torej ne gre zgolj in izključno za gospodarsko dejavnost avtohtonih narodnih skupnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne. Potem zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam 8. točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 20. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 17.55.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje, nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank po nujnem postopku Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregledov vloženih amandmajev z dne 14. 6. 2016, ki ste ga prejeli na e-klop. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 215. členu. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 233. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine SDS k 259. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 47. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 260. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti pa 47. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SD k 268. členu pod točko 1. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti pa 37. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 268. členu pod točko 2. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti pa 1. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 268.a členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaje k 215., 233., 268. in 268.a členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje ali nameravajo k tem členom vložiti amandmaje. Ne. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti pa 3. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Prehajamo na zaključitev zakonodajnega postopka za predlog zakona, ki ni bil osnova za pripravo dopolnjenega predloga zakona. Odbor za finance in monetarno politiko predlaga zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona o spremembah ni dopolnitvah Zakona o bančništvu, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Horvatom, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Poslanska skupina Nove Slovenije bo glasovala proti predlaganemu sklepu. Ponavljam in izražam naše veliko razočaranje, da je naš predlog zakona o bančništvu, torej novela Zakona o bančništvu dejansko doživela v tej hiši eno zelo žalostno nedemokratično usodo in nedemokratičen zaključek. Najprej je Vlada v svoj predlog zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank v 268. člen integrirala, beri copy-paste, našo rešitev, da bi obravnavala oba zakona, torej vladni zakon in zakon Nove Slovenije po tako imenovanem hibridnem postopku na matičnem delovnem telesu pri isti točki dnevnega reda. Na isti seji je koalicija prišla s predlogom amandmaja, ki je našo rešitev iz 268. člena vladnega predloga zakona črtal. Mi smo naš predlog zakona vložili 21. aprila. Dan kasneje smo vložili zahtevo za splošno obravnavo. Do tega trenutka, gospe in gospodje, nam še nihče ni razložil, kako da je bila enostavno povožena ta zahteva desetih poslancev po splošni razpravi. Zato pravim, da gre za nedemokratični, celo škandalozni postopek in samo pričakujemo, da se v prihodnosti to ne bo nikoli več zgodilo. Najbrž je to eden redkih primerov v 25-letni zgodovini samostojne Slovenije. Na ta način, kolegice in kolegi, se ne praznuje velikih jubilejev. Zato bomo seveda glasovali proti predlaganemu sklepu.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. Poslanska skupina Stranke modernega centra bo glasovala za predlagani predlog, vendar je v zvezi s tem treba odločno povedati naslednje. Navedbo, ki je bila dana s strani predstavnika Poslanske skupine Nove Slovenije v Poslanski skupini Stranki modernega centra v celoti zavračamo. Predvsem zaradi tega, ker je bilo izrečeno, da je bil poseg v demokratične procese odločanja. Tukaj je treba dati vsem zelo jasno obrazložitev, zakaj je do tega prišlo. Dejstvo je, da Poslanska skupina Stranke modernega centra je na matičnem odboru v zvezi s tem 268. členom odločila tako, kot je. In ta odločitev je temeljila na dveh pomembnih dejstvih. Prvo dejstvo je bilo stališče Vlade, ki je temeljilo na strokovni presoji in oceni institucije, imenovane Banka Slovenije. Kot poslanci se moramo zavedati, da v tovrstnih primerih je treba spoštovati strokovno presojo tiste institucije ali organa, ki je pristojen in verodostojen za strokovne ocene nekega konkretnega primera. Druga zadeva, ki je temeljila na naši odločitvi, kakršna je bila, je pa na poglobljeni proučitvi in izdaji mnenja Zakonodajne-pravne službe. In ravno zaradi tega se ponovno sklicujemo na to, da je Zakonodajno-pravna služba tisti organ Državnega zbora, ki ga moramo upoštevati posebno še v točkah, kjer so zelo delikatne zadeve. Ravno na podlagi teh dveh pisnih odločitev smo v poslanski skupini ocenili, da se je treba odločiti tako, kot se je na matičnem odboru. Ravno zaradi navedenega sklep, ki je pred nami, Poslanska skupina Stranka modernega centra podpira. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev ima mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala. Seveda bomo tudi v naši poslanski skupini glasovali proti predlaganemu sklepu, ker je dejstvo, da gre za poseg v proceduro. Drugo dejstvo je, da se kaj takšnega v tem državnem zboru, kot je povedal kolega Horvat pred mano, zgodi redkokdaj. In, spoštovani predsednik, mogoče tudi vam v razmislek, da se kaj takšnega v prihodnosti naj ne dogaja in da če skladno s poslovnikom poslanci izberemo 10 podpisov, naj se splošna razprava opravi. Od kdaj je za sam postopek v Državnem zboru merodajno mnenje Banke Slovenije, me pa tudi zanima. Ampak to mogoče kdaj ob kakšnem drugem proceduralnem predlogu.
Še kakšna obrazložitev glasu? V imenu poslanske skupine? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima mag. Matej Tonin.
V tem parlamentu imamo pravila, ki so zapisana v poslovniku. V tem poslovniku piše, če gre za dve materiji, ki naj bi urejali podobno, isto vsebino, potem se lahko naredi hibrid. Do tukaj je vse neproblematično. Imeli pa smo dva različna zakona, niti ne ista zakona. Še celo s tem dodatkom, da je en zakon dobesedno kopiral člen nekega drugega zakona. Potem se je vladna koalicija odločila, da gre za isto materijo, ampak že v naslednjem koraku je ta člen črtala. Pa to bi se morda še dalo preboleti. Težko pa se preboli to, da ta poslovnik tudi omogoča, če deset poslancev tega parlamenta da podpise, da se opravi splošna razprava o neki temi, se to enostavno mora zgoditi. S tem poslovniškim prevratom je enostavno vladna koalicija preprečila zahtevo desetih poslancev po splošni razpravi, ki na podlagi poslovnika desetim poslancem tudi pripada. In tukaj mislim, da gre predvsem za stvar predsednika Državnega zbora, ki je gospodar postopkov v tem parlamentu. In tukaj bi predsednik Državnega zbora lahko s svojo besedo postopke nekoliko drugače zapeljal. Vladna koalicija je imela mnogo boljše možnosti. Če vlada tega našega člena ne bi kopirala v svoj zakon, niti ne bi bil noben problem, pač bi šlo za dve različni materiji. Naš zakon bi v nadaljevanju lahko brez problema zavrnili, vladnega sprejeli. Ampak se za ta postopek pač niste odločili. Tako da bi resnično prosil v prihodnosti, da če poslovnik nekaj dovoljuje, da je to poslancem tudi omogočeno.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Logično je, da bom glasoval proti predlogu sklepa. Bil je narejen manever, bil je narejen trik, kako se utiša opozicija. Ta trik, ta manever je bil narejen izključno zaradi tega, ker se vladi mudi. Zato je zakon o reševanju in prisilnem prenehanju bank po nujnem postopku, pa je zelo pomemben. In mi nismo nasprotovali temu zakonu. Poglejte glasovalno listo. Še vedno pa do tega trenutka nihče ni pojasnil desetim poslancem Državnega zbora Republike Slovenije, zakaj naša zahteva za splošno obravnavo ni bila upoštevana, zakaj je bila vržena v koš. To je nedemokratično, to ni etično, to je škandalozno. Vladi na nek način, ker smo menda zadnja država, ki v naš pravni red implementira evropske direktive, seveda grozi visoka denarna kazen. Zato je bilo treba Novo Slovenijo utišati in eliminirati zakon o bančništvu, ki smo ga predlagali. In ja, Zakonodajno-pravna služba, seveda je treba spoštovati stroko, pravno stroko. Sami ste, kolegice in kolegi koalicije, izglasovali amandma in tudi zakon, kjer zakon o reševanju in prisilnem prenehanju bank v 268. členu posega v drug zakon, v zakon o bančništvu. In ja, Zakonodajno-pravna služba je rekla, da to ni po volji 2. člena slovenske ustave, ki pravi, da je Slovenija pravna in socialna država. A za takšno vladavino prava se torej vi borite? Mi se za drugačno. Zato bom glasoval proti.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima mag. Dušan Verbič.
Hvala lepa, predsednik. V lastnem imenu ponovno izpostavljam, da bom glasoval za predlagani sklep. Bi pa vseeno rad nekoliko drugače izpostavil to tematiko, kot jo je moj predhodnik, kajti osebno sem na stališču kot poslanec, da se moram držati nekih pravil, če lahko temu tako rečem, načela zakonitosti in upoštevanja strokovnih argumentov, če so mi na voljo in če v ta namen pri odločanju mnenje posredujejo tiste institucije, ki imajo težo pri posameznih odločitvah. In če sem sedaj najprej pri Zakonodajno-pravni službi. Še enkrat bom poudaril. Zelo se zahvaljujem v tem primeru, kjer gre za zelo kompleksno zadevo, ni tako enostavna, in so se z veliko truda in napora posvetili tej tematiki. Zapisali so naslednje: "Opozarjamo, da je takšen pristop, kjer se z enim zakonom ureja vsebina, ki bi morala biti urejena z drugim zakonom, sporen… " Nekaj o tem je tudi spoštovani kolega že povedal. Ampak tisto, kar pa menim, da je dolžnost vsakega od tukaj prisotnih, da upošteva naslednje zapisano – izpostavlja neizvedljivost predlagane ureditve, ker področje nedonosnih terjatev na ravni Evropske unije v celoti še ni harmonizirano itn. Hočem reči, neizvedljivost pa je tisto, preko katere pa poslanci ne moremo. Kar se tiče strokovne presoje, nimam nobenega problema verjeti v strokovno presojo Banke Slovenije v konkretnem primeru. In kaj so zapisali? Banka Slovenije je v zvezi s predlagano rešitvijo izrazila vrsto strokovnih pomislekov. Tisti, ki se želi seznaniti s to vsebino, ima na voljo tovrstno gradivu. Zato lahko samo še zaključim, ne morem drugače glasovati kot za.
Še kakšna obrazložitev glasu? Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospa Ljudmila Novak.
Glasovala bom seveda proti. Tukaj gre za to, da je bil, proti čemur mi protestiramo, kršen poslovnik. Če velja pravilo, da če deset poslancev izbere podpise, mora biti seja izvedena. In tukaj se ne moremo v nobenem primeru sklicevati na mnenje Banke Slovenije. Procedura je bila kršena, proti temu protestiramo in seveda bom glasovala proti.
Sedaj moram pa že res pojasniti to zadevo, ker je že petkrat pa desetkrat bilo rečeno nekaj, na kar je bilo že odgovorjeno. To je pa preveč. Celotna procedura je bila narejena na podlagi 117. člena Poslovnika. To je prva osnovna zadeva. Gre za hibridni postopek. Opredeljujem se samo do postopkovnih zadev. Ta isti poslovnik je omogočal leta 2012 dobesedno isto obravnavo, ko je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini povozil Predlog zakona za uravnoteženje javnih financ. Na drugi strani je leta 2011 še hujši primer na podlagi določbe, ki omogoča hibridno, ne pravim, da je ni treba popravljati ali karkoli takega, je bilo možno celo to narediti, da je bila splošna razprava že uvrščena na dnevni red in je potem izgubila svojo samostojnost. Tako da to ni unikat. To omogoča ta poslovnik. Poslovniško je to povsem v redu. Ne opredeljujem se pa do vsebine tega, kar ste povedali. Splošna razprava je že bila uvrščena na dnevni red in je bila potem umaknjena zaradi hibridnega postopka. Tako daleč omogoča ta poslovnik. Torej je treba poslovnik spremeniti. Ne gre za problem poslovnika v tem primeru. Še kakšna obrazložitev glasu v lastnem imenu? Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala. Še enkrat, glasovala bom proti. In spoštovani predsednik, spomnite se, kaj vse ste obljubljali Slovenkam in Slovencem, da boste spremenili. In ne zdaj nekaj, če se je delalo pred petimi, pred desetimi, pred tremi leti tako, je moja dolžnost, da tudi jaz delam tako. Zbrali smo deset podpisov in vi s svojo avtoriteto ste to našo odločitev povozili. Kljub vsem leporečjem, kaj bo s stranko modernega modrega Mirota drugače.
Sam nisem ničesar povozil, ampak matično delovno telo na podlagi 117. člena Poslovnika. / oglašanje iz dvorane/ Proceduralno vprašanje ne obstaja, obstaja pa proceduralni predlog. Postopkovni predlog, mag. Alenka Bratušek, izvolite.
Spoštovani predsednik, jaz vam predlagam, da si pogledate magnetogram te seje, kjer je bila obrazložitev predsednice odbora, da je odločitev o tem na vaš predlog sprejel Kolegij Državnega zbora. Sedaj se pa zmenite. kdo je kriv. Mi na odboru nismo mogli odločati drugače, ker ste vi na Kolegiju določili tako. To je dejstvo. Tudi združitev. Sedaj se pa zmenite, gospe in gospodje, kdo govori to, kar je res.
Zadeva je zelo preprosta. Kolegij je odločal samo o nujnem postopku. Vse naprej je v skladu s poslovnikom. Samo ta odločitev je bila na Kolegiju. In odločil je Kolegij, ne jaz. Ne morem umakniti zadeve odločanje o nujnem postopku. Še kakšna obrazložitev glasu ali postopkovno ali karkoli drugega? Ne. Glasujemo o sklepu, kot je bilo navedeno, ki ga predlaga Odbor za finance in monetarno politiko. Glasi se: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o bančništvu, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožefom Horvatom, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 20. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o trošarinah v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. 6. 2016. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 79. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 47. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 92. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj že v uvodni obrazložitvi predloga zakona predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 2. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek, 21. 6. 2016, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bosta vključena sprejeti amandma in člen, h kateremu je bil amandma sprejet. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o varnosti na smučiščih v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. 6. 2016. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 47. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 47. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 3. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 47. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 6. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 47. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 14. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 47. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 23. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 47. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 27. členu. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 46. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenem predlogu zakona niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 14. 6. 2016. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti k 7. členu. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine italijanske madžarske narodne skupnosti ima dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Midva bova vloženi amandma seveda podprla, ki je bil pripravljen v dogovoru z Vlado. To usklajevanje je trajalo kar dolgo in meniva da je bilo uspešno. Meniva tudi, da bo ob sprejetju tega amandmaja dejansko nadgrajen sistem zagotavljanja gospodarske osnove avtohtonih narodnih skupnosti, vsaj kar se tiče tistega dela sredstev, ki se namenjajo na osnovi skladnejšega regionalnega razvoja. Menimo, da bo to prvi korak, ki lahko pomeni na tem področju dodano vrednost, hkrati pa poudarjam, da pomeni dodano vrednost tudi kar se tiče celovitega razvoja regij, kjer dve avtohtoni narodni skupnosti živita. Torej z najine strani bo amandma podprt. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti pa 29. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 29.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti pa 46. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 10. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Mi bomo ta amandma podprli, ker brez podpore temu amandmaju je tudi zakon o skladnem regionalnem razvoju na nek način brez osnove. Dosedanji veljavni zakon omogoča, da ena od lokalnih skupnosti kot javni subjekt lahko pridobi vpliv v višini do ene tretjine. Zato predlagamo, da se ta druga alineja črta, ta drugi odstavek, ker ta odstavek omogoča da ena od lokalnih skupnosti v regijski razvojni agenciji pridobi absolutno večino ali pa vsaj več kot 50-odstotno večino v razvojni agenciji. Če to dopustimo, tisti, ki ste imeli v preteklosti opravka na lokalnem nivoju, veste, kaj to pomeni. Pomeni, da je vpliv vseh ostalih lokalnih skupnosti v neki regiji lahko ničen oziroma brezpredmeten. Nekdo, ki pridobi v celoti večinski delež v razvojni agenciji, prevzame tudi odločanje v imenu ostalih. Zato ocenjujemo, da je ta zakon, če bo to uveljavljeno, na nek način v celoti razvrednoten, ker ne bo šlo več za skladni regionalni razvoj, ampak bo razvoj po meri velikih, lahko rečemo velike občine v neki regiji, ki bo imela po moči jasno prevlado. Če ji pa z zakonom omogočimo, da ima večino tudi v neki razvojni agenciji, bo kreirala usodo nekega območja samo dotična občina. To pomeni, da ne moremo več govoriti o skladnem regionalnem razvoju, ampak samo o razvoju na podlagi velikih. Zato predlagam, da res razmislite in da podprete ta amandma. To pa pomeni, da ostane dikcija še vedno tako, kot je v veljavnem zakonu, ki preprečuje večino posamezni občini v razvojni regiji.
Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti pa 42. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti k 19.b členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti ima gospod Roberto Battelli.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz bom glasoval za ta amandma, čeprav je bil zavrnjen tisti del in posledično je bil prvotni amandma spremenjen na način, kot ga imate pred sabo. Tisti drugi del je govoril o tem, da preneha veljati mehanizem za ustvarjanje gospodarske narodne skupnosti ob sprejetju programa, ki je predviden znotraj ribiškega sklada, da poenostavim. Tisto ni prineslo narodnim skupnostim v dvajsetih letih nič. To je dejstvo, ki ga zanikajo vsi vpleteni. Ampak to je to. Jaz poznam tri stvari, ki so bile uspešne. Nekdo je kupil dobro ribiško barko iz družine, ki je ribiška, od kar obstajajo kronike Kopra. Eden, ki je preuredil od stare mame hišo v centru Kopra, v bistvu majhen, zelo majhen študentski dom z dobrim internetom in vsem tem, zelo poceni. In nekdo, ki je izdeloval v Izoli gumenjake, te firme pa ni več. Poznam te stvari, ki imajo kakršnokoli zvezo, jaz samo te tri, z mojo narodno skupnostjo. Kako to lahko odločilno prispeva k čezmejnem sodelovanju, ne vem. Kako to lahko odločilno prispeva k promociji družbene, ekonomske in kulturne identitete kraja, kjer živimo in toliko, kot pač more. Jaz ostajam prepričan, da je nujno spremeniti zakon o kupnini in sredstva, ki so bila tam zbrana za namen ustvarjanja gospodarske osnove narodnih skupnosti, morajo biti tudi v ta namen porabljena skozi program, ki se sicer izvaja po tem zakonu. Pričakujem, da se bo to zgodilo. To, kar se dogaja sedaj, pomeni zbiranje in delitev denarja izven namena, ki ga sicer zakon o privatizaciji določa zelo precizno. Hvala.
Še kakšna obrazložitev glasu? Ne. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 65, proti pa so bili 3. [[Za jih je glasovalo 65.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj predloga zakona že v razpravi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 54, proti pa sta bila 2. [[Za jih je glasovalo 54.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnava predloga zakona opravil v četrtek, 16. 6. 2016, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bosta vključena sprejeta amandmaja in člena, h katerima sta bila amandmaja sprejeta. Amandmaje k tema členoma lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je na Vprašanja poslank in poslancev. Pregled predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric in ministrov je objavljen na e-klopi. V skladu s predlogom poslanca mag. Mateja Tonina bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje mag. Mateja Tonina v zvezi s pripravo reform do konca mandata Vlade. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima mag. Matej Tonin.
Poslanska skupina Nove Slovenije bo predlog sklepa, da se opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, podprla. Zdi se mi pomembno, da po prvem polčasu, glede na današnje dogajanje se morda celo zdi, da bo pri prvem polčasu tudi ostalo in da se drugi polčas niti ne bo realiziral, če se bo ministrici Kopačevi kaj bistveno zapletlo, ampak v tem primeru so itak stvari potem nepomembne, ker bo ta debata brezpredmetna. Ampak če danes še vedno razpravljamo pod predpostavko, da se bo drugi polčas te vlade vendarle zgodil, potem se mi zdi absolutno nujno, da ta parlament razpravlja o razvojnih prioritetah, ki naj bi se jih ta vlada lotila v drugi polovici svojega mandata. Slovensko družbo čaka kar nekaj izzivov, med njimi zagotovo nespodbudni demografski trendi, varnostne grožnje, pa tudi nespodbudno poslovne okolje. In na vse te tri ključne izzive, ki tarejo našo družbo, bi morala vlada priti s konkretnimi reformami po zgledu drugih evropskih uspešnih držav. Zagotovo se mi ne zdi stran vržen denar, če bi se vsaj o teh vprašanjih, o razvojnih vprašanjih v tem parlamentu začutila vsaj neka klima, da vsaj vemo, kakšna je politična situacija glede bodoče pokojninske reforme oziroma zdravstvene reforme, davčne reforme. Ministri, eni še proučujejo, eni še razmišljajo, eni analizirajo, drugi, nekateri malo bolj pridni, že dajejo kakšne predloge, ki so naslednji dan zavrnjeni. Ampak jaz mislim, da bi bilo tudi z vidika samih ministrov pametno, da bi začutili, kakšna je približno politična podpora določenim reformam. In tudi ne bi bilo škodljivo za ta parlament, če hočete tudi za opozicijo, da bi se morala do določenih stvari zelo jasno opredeliti, ali jih podpira ali jih ne podpira. Seveda sem pa prepričan, da bi ta razprava lahko bila tudi zelo zabavna, ker nekateri včerajšnji odgovori predsednika Vlade so bili res izrazito samozavestni. Če uporabljam zelo pozitivističen izraz. Predsednik Vlade trdi, da je ta vladna koalicija uredila upravljanje državnih podjetij. Moraš biti kar korajžen, da kaj podobnega rečeš. To je samo ena izmed stvari, o kateri bi se pogovarjali. Seveda pa, kot sem dejal, so tukaj še pokojninska, zdravstvena, davčna reforma, tudi varnostna reforma in vas vabim, da ta predlog podprete, da vidim, če ste za to, da se v tem parlamentu pogovarjamo tudi o prihodnosti.
Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 20, proti 50. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Franca Laja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje Franca Laja v zvezi z delovanjem gospodarske družbe Slovenski državni gozdovi, d. o. o. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev ima gospod Franc Laj.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Vsem skupaj še enkrat prav lep pozdrav. Mislim, da je tema izredno resna, kar je bilo tudi ne nazadnje razbrati iz odgovorov predsednika Vlade. To pomeni, da je veliko odprtih vprašanj, časa pa izredno malo. Zakaj bi šli v tako močno tveganje, če pa se da najti zagotovo rešitev, da se ta tveganja znižajo. Samo poglejmo! Odprta so javna naročila, ne vemo usode tega. Najbolj me skrbi, če že bo javno naročilo za oddajo posameznih del v gozdovih uspešno zaključeno, kar smatram, da mogoče obstaja kakšna varianta, ampak zelo majhna, je pa zelo velik problem pri javnem naročilu pri nabavi informacijskega sistema za sledenje lesa. Tu je podjetje zavezano tudi k upoštevanju evropske direktive 995 o elektronskem sledenju Ali lahko uspešno začne poslovati gospodarska družba, če nima informacijskega sistema, ki zagotavlja transparentno poslovanje? Mislim, da ne. Prav je, da bi tukaj opravili razpravo in da bi poiskali primerne rešitve, da bi lahko zagotovili tiste prave osnove v tem poslovnem sistemu, da bi se lahko z vso odgovornostjo prešlo na novo kvaliteto upravljanja z državnimi gozdovi in tudi ne nazadnje k vzpostavitvi gozdno-lesne verige. Poleg tega bi želel poudariti še to, da tudi še ni imenovan nadzorni svet. Jaz mislim, da je to racionalna rešitev, da se opravi razprava in ne nazadnje da se nam predstavijo tudi rezervni scenariji, če se kaj zalomi. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima gospod Danilo Anton Ranc.
Spoštovani predsednik, v tem primeru ne bom potrdil oziroma glasoval o predlogu, da bi to obravnavali na plenarni seji, ker mislim, da malo mešamo korporativno upravljanje, izvršno oblast in na drugi strani zakonodajno oblast. Tudi na Odboru za kmetijstvo smo obravnavali to tematiko in na nek način tudi bili seznanjeni z aktivnostmi v zvezi z ustanavljanjem tega podjetja. Mislim, da zadeve tečejo v skladu z dinamiko, kot je bila predvidena, in mislim, da je ta zakon dober zakon in tudi izvajanje zakona poteka tako, kot je bilo predvideno v zakonu in kar ta zakon določa. Mislim, da je ta skrb, ki je bila podana s strani poslanskega kolega, nepotrebna in tudi iz tega razloga ta razprava ni potrebna. Hvala lepa.
Še kakšna obrazložitev glasu v lastnem imenu?
To je bilo v lastnem imenu.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa. Gospod kolega Danilo Ranc, lepo je, da verjamete, samo do 1. julija imamo še 15 dni. To, kar je kolega Laj govoril o informacijskem sistemu, če pogledamo samo osnutek pogodbe, kjer piše, 1. 7. bo moral informacijski sistem delovati. Datum je vpisan v pogodbo, a pogodba sploh še ni podpisana. Ali kdo verjame v to? Ali vi verjamete, kolegi, da bo to realizirano.? Ali veste, koliko časa rabijo? Nekaj mesecev, da se usposobi informacijski sistem. To so iz prakse povedali koncesionarji. Ne vem, čemu to sprenevedanje. 15 dni imamo do 1. 7. Koncesionarji ne vedo, kaj bodo 1. 7. delali. Sam sem govoril z direktorjem, ki ima od 180 zaposlenih 120 delavcev, ki so izključno vezani na sečnjo in spravilo v državnih gozdovih. Štirje koncesionarji so napovedali prostovoljno likvidacijo. Vi govorite tukaj, kako bo 1. 7. vse funkcioniralo. Govori se o neki rezervni varianti. 15 dni pred tem datumom nihče ne pove, kaj je to rezervna varianta. Ne da samo nam ne pove, tudi izvajalcem ne. Tisoč 300 zaposlenih 1. julija ne bo imelo dela. Tudi sami postopki javnih naročil imajo najprej možne pritožbe na sklepe, potem morajo dati ponudbe, potem lahko je revizija na izbrane izvajalce in tako naprej.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Franc Laj.
Še enkrat hvala za besedo. Kolega Ranc, mislim, da jaz ne potrebujem dobiti inštrukcij z vaše strani o korporativnem upravljanju. Gre za to, da bi se naj upoštevala določila zakona, ki ga je sprejel Državni zbor. In če natančno pogledamo, bomo videli, da niso vsa določila izpolnjena v skladu s 30. členom, 9. členom zakona, da ne bom še nadalje našteval. Samo dobronamerno sem želel, da se seznanimo s to rezervno varianto, scenarijem v dobrobit tega zakona, v dobrobit celotne gozdno-lesne verige. Gre za to, da bomo vedeli, kaj nas čaka, da bomo vedeli, kakšni so možni ukrepi. Hvala.
Glasovali boste za. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Ivan Škodnik.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Seveda sem se moral oglasiti, ker bi rad zelo na kratko objasnil. Vodstvo tega državnega podjetja se je seveda formiralo, je nekako določeno. Nadzorni svet je v teku in mislim, da bo tudi kmalu potrjen. Les se sigurno ne bo sekal s 1. julijem, to je jasno. Prišlo bo do zamika. Ampak tudi če bo prišlo do meseca ali dva zamika, jaz mislim, da se ne bo svet podrl, ker les se tako ali tako seka v glavnem v zimskem času in tudi takrat je najbolj trajen, če že to reklamo povem. Pa ne mahati, govorim resnico. Jaz sem optimističen in zato to vprašanje gospoda Franca Laja ne bom podprl z glasovanjem. Hvala lepa.
Končali smo z obrazložitvami glasu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 41. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Jelke Godec bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje gospe Jelke Godec v zvezi s kršitvami zakonodaje. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima dr. Vinko Gorenak.
Moja naloga je, da razložim poslansko vprašanje oziroma zahtevo za razpravo, ki jo je včeraj podala gospa Jelka Godec. Nanašala se je pa na oceno predsednika Vlade o tem, kako svoje naloge opravlja ministrica za delo Anja Kopač Mrak. Včeraj smo slišali s strani predlagateljice, torej s strani gospe Godec, ki je naštela vrsto nekih napak, vrsto kršitev zakonov, vrsto drugih stvari, ki so zaznamovale ta mandat, kjer je na čelu tega ministrstva gospa Kopač Mrak. Tako je naštela od vrednotnic, odpisa dolgov, štipendij da deficitarne poklice, družinsko zakonodajo in še marsikaj drugega. Odgovor predsednika Vlade je bil zelo zanimiv. Predsednik Vlade je malodane spel slavospev gospe ministrici, kako dobro dela. Sedaj v tem trenutku pa berem, da se Stranka modernega centra odloča, če bi jo podprla ali ne. Torej za gledalce, ne za vas, ki "glumite", kot bi rekli, moram povedati to, da včeraj je veljalo iz ust predsednika Vlade, da ministrica dela odlično, da ministrica dela dobro, malodane bi človek kar rdeč tepih tam pred Državni zbor postavil, če bi poslušal samo besede predsednika Vlade. Kaj se je pa zgodilo čez noč, da danes tako razmišlja Stranka modernega centra, pa ne vem. Kupčka, bi se reklo, nič drugega. In to je torej problem. Seveda je treba zelo jasno povedati tudi v kontekstu jutrišnje razprave, da je bilo na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve narejenih vrsto nepravilnosti, vezanih tudi na tisto, o čemer bomo govorili jutri na interpelaciji. Mi smo imeli v Državnem zboru serijo nekih sej, tudi Komisije za peticije, kjer smo zelo jasno spraševali ministrico, kaj so razlogi, da stara starša nista mogla dobiti otrok. Povedano nama je bilo, da so to zaupni podatki, da so tajni podatki, podatki, ki so v korist otrok itd. Potem smo pa sejo zaprli za javnost – in kaj smo izvedeli? Državna sekretarka je povedala, da nima kaj povedati. No, zato smo torej sejo zaprli. V tem kontekstu bomo verjetno tudi jutri nadaljevali to razpravo na tak ali drugačen način. Sami pa menimo, glede na situacijo, kakršna je, ker je interpelacija šele jutri, da je treba sprejeti sklep o razpravi na to temo. Mi bomo seveda sklep podprli. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 16, proti 46. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 46.]] I Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom Ljuba Žnidarja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepaDržavni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje Ljuba Žnidarja v zvezi s pavšalnim obdavčevanjem kmetijskega gospodarstva. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, predsedujoči. Ministra za kmetijstvo gospoda Dejana Židana sem spraševal, zakaj se dejansko ministrstvo izogiba pavšalnemu obdavčevanju malih kmetij, kajti vemo, da večje kmetije imajo svojo poslovno dejavnost registrirano kot espeji ali kot deooji, in teh težav nimajo. Težave imajo mala kmetijska gospodarstva, ki imajo registrirano eno ali več dopolnilnih dejavnosti. Veliko je birokratskih ovir z obdavčevanjem, z izstavljanjem samih računov glede na dopolnilne dejavnosti. Samo zamislite si kmetijo z več dopolnilnimi dejavnostmi, kjer morajo imeti registriranih več poslovnih prostorov, morajo imeti tudi več blagajn, potem tudi javljanje in potrjevanje vseh teh računov v roku deset dni. Tukaj je birokratizacija zelo zelo obsežna in dejansko na teh malih kmetijah, da ne rečem, da presega osnovno dejavnost, to se pravi samega kmetovanja. Obdavčevanje malih kmetij je več ali manj katastrofalno in tu bi bilo nujno treba mala kmetijska gospodarstva razbremeniti in najti ustreznejše načine. Minister ni podal nekih konkretnih odgovorov, kako bi te stvari uredili in dejansko malim kmetijam omogočili, da se posvetijo v večini kmetovanju oziroma svojemu preživetju, ne pa birokratskim postopkom, ki jih zahteva dejansko takšno poslovanje na malih kmetijah. Ker to zajema velik del slovenskega podeželja, je veliko težav, veliko administracije, in predlagam, da se o tem opravi javna razprava, da se razmere na tem področju izboljšajo.
Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 44. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Žana Mahniča bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za notranje zadeve mag. Vesne Györkös Žnidar na poslansko vprašanje gospoda Žana Mahniča v zvezi z aktivnostmi pri iskanju kemičnih in ubojnih sredstev Službe državne varnosti. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 13, proti 47. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Mateja T. Vatovca bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Dušana Mramorja ter ministra za infrastrukturo dr. Petra Gašperšiča na poslansko vprašanje dr. Mateja T. Vatovca v zvezi z vlogo Vlade kot skupščine SDH, izgradnjo drugega tira ter menjave nadzornega sveta Luke Koper. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine Združena levica ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Povod za vprašanje ministroma je bila napovedana menjava nadzornikov v družbi Luka Koper. Najbolj sporno je ime gospod Jürgen Sorgenfrei, ki je dolgoletni predstavnik pristanišča v Hamburgu. Problem tukaj je seveda v tem, kako vlada dejansko uresničuje tisto, kar je zapisano v Zakonu o SDH in pa tudi v Strategiji upravljanja kapitalskih naložb države. Jaz trdim, da je to imenovanje v neposrednem nasprotju s samim Zakonom o SDH, s 4. členom, kjer so jasno opisani cilji upravljanja, ki namigujejo na rast družb s kapitalskimi naložbami države, ki namigujejo na posebno skrb za strateške naložbe, je v nasprotju z 7. členom, ki govori tudi o izjemi načela neodvisnosti, predvsem pa z 21. členom, ki jasno opredeljuje, kdo je lahko imenovan v nadzorne organe družb, v katerih ima država svoje kapitalske naložbe. Tu govorim predvsem o četrtem odstavku, kjer jasno piše, da so lahko za nadzornike imenovani zgolj ljudje, ki so pri svojem delu in odločanju samostojni in sposobni upoštevati predvsem dobrobit, interes družbe ter temu podrediti morebitne drugačne osebne ali podobne okoliščine, in tudi niso v morebitnih konfliktih interesov. Zakaj navajam ti dve alineji tega odstavka Zakona o SDH? Pristanišče Hamburg je leta 2012 naročilo študijo OECD, v kateri je sedel Olaf Merk, ki je bil potem kasneje tudi član tiste študije, ki jo je naročila Vlada glede izgradnje drugega tira. V tej študiji so strokovnjaki zapisali, da je Luka Koper v Sloveniji resna konkurenca Hamburgu za svoj zaledni trg na Madžarskem in Slovaškem. Olaf Merk in gospod Sorgenfrei sta torej v neki povezavi. Dodatno je gospod Sorgenfrei že več kot 20 let poslovno sodeloval s pristaniščem v Hamburgu, kar seveda jasno nakazuje na konflikt interesov. Spraševal sem torej, kakšna je vloga Vlade pri zagotavljanju in tudi izvajanju Zakona o SDH, o pravzaprav škodljivih potezah, ki jih SDH zadnje čase vleče. Spomnimo se imenovan v NLB, to, kar se sedaj dogaja z Luko Koper, in teh primerov je seveda še veliko več. Mislim, da tukaj gre za vprašanje, ki sedaj že presega samo vprašanje Luke Koper, ampak dejansko o tem, kako SDH pravzaprav izvaja tisto, kar bi morale biti njene naloge. Zaradi tega predlagam, da se opravi o tem vprašanju tudi splošna razprava in Poslanska skupina Združene levice bo glasovala za tak sklep.
Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 10, proti pa 37. [[Za jih je glasovalo 10.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Matjaža Hanžka bo zbor odločal v naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo v naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zunanje zadeve gospoda Karla Viktorja Erjavca na poslansko vprašanje Matjaža Hanžka v zvezi z upravo sankcij proti Ruski federaciji. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Matjaž Hanžek.
Hvala lepa, predsednik. Ministra za zunanje zadeve sem vprašal, kakšno je slovensko stališče glede nadaljevanja sankcij proti Rusiji. Zanimalo me je predvsem, ali Slovenija vztraja in bo vztrajala, da se sankcije nadaljujejo, tako kot so bile do zdaj, ali smo pripravljeni počasi popuščati in na nek način trgovati, v narekovajih, z nižanjem sankcij glede na izboljšanje situacije v Ukrajini, Rusiji in tako naprej. Pri tem me je predvsem zanimalo, ali je Slovenija pripravljena podpreti predlog nemškega zunanjega ministra, ki bi bil za postopno odpravljanje sankcij oziroma podpreti Italijo, Madžarsko, Avstrijo in nekatere druge države, ki tem sankcijam vedno bolj nasprotujejo. Predvsem v Združeni levici nasprotujemo kakršnimkoli sankcijam, ker v glavnem ne delujejo. Lahko pogledamo najbolj znane sankcije 50 let, sankcije Kube, da bi vrgli režim, ki ni bil Združenim državam povšeči. V 50 letih tega režima niso vrgli. Druga stvar je, da sankcije siromašijo ljudi v tisti državi proti kateri so sankcije naperjene. Kubo lahko damo za primer. Sankcije praviloma še bolj vzpostavljajo moč politične oligarhije v tisti državi, proti kateri so namenjene. Zato smo prepričani, da je treba sankcije postopoma odpraviti. Predlagam, da se o tem opravi razprava. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 5, proti pa jih je bilo 42. [[Za jih je glasovalo 5.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Ljuba Žnidarja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za okolje in prostor gospe Irene Majcen na poslansko vprašanje, gospoda Ljuba Žnidarja v zvezi z načrtovanimi davki ob spremembi namembnosti zemljišča. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, predsedujoči. Aktualno vlado, vlado Mira Cerarja si bomo sigurno zapomnili po eni osnovni aktivnosti, to je po uvedbi novih in novih davkov. Ob načrtovani novi obdavčitvi na Ministrstvu za okolje in prostor ob spremembi namembnosti zemljišč lahko rečemo, da je to cokla pri nadaljnjem razvoju, cokla pri pridobitvi novih potencialnih investitorjev, pri novih vlaganjih tako v individualnem smislu kot v smislu pridobitev tudi pri razvoju samega gospodarstva. Nova zemljiška renta ob spremembi namembnosti iz kmetijskih zemljišč v zazidljiva zemljišča bo sigurno podražila možnost priprave zemljišč za nov razvojni potencial, kakor tudi tako imenovani izravnalni prispevek, ki bo davek na vrednost razlike ob spremembi samih zemljišč med razliko kmetijskega zemljišča in med spremenjeno obliko, to se pravi zazidalnega zemljišča. To bo dodatni davek, ki bo občutno podražil same gradbene parcele in s tem tudi občutno podražil investicijo, kakršno koli investicijo na nekem zemljišču. To je cokla v razvoju, to ni prispevek k odprtosti in pridobivanju novih potencialnih vlaganj. Gre za ukrep, ki bo negativno vplival. Slovenija, pa že danes zaradi raznih neugodnih visokih obdavčitev ni privlačna, z uvedbo tega davka ob spremembi namembnosti zemljišč pa bo Slovenija za kakršna koli vlaganja še manj privlačna. To za prihodnost seveda ni spodbudno in država dejansko s tega naslova ne bo doživela nekega razvoja. Absolutno sem proti uvedbi novih davščin in zaradi tega predlagam, da se o tem opravi javna razprava.
Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 14, proti pa 43. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Jožefa Horvata bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo gospoda Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje gospoda Jožefa Horvata v zvezi s pripravo predloga dogovora za razvoj regije v Pomurju. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije bom seveda glasoval za predlog sklepa. V skladu z zakonom o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, pred nekaj urami smo razpravljali o noveli tega zakona, se regionalni razvojni programi uresničujejo z dogovorom za razvoj regije, ki ga skleneta minister, pristojen za regionalni razvoj, to je gospod Zdravko Počivalšek, in predsednik razvojnega sveta regije. Dogovor za razvoj regije Pomurje v obdobju 2016–2019 vključuje tri regijske in dva sektorska projekta, in sicer prvič: Biosferno območje reke Mure, drugič: Nadgradnja vodovodnega sistema B, tretjič: Pomurje – družbeno odgovorna regija, četrtič: Izgradnja regijske komunalne infrastrukture in petič: Regijski reševalni center. Gospoda ministra Počivalška sem spraševal, kakšna bo finančna konstrukcija oziroma s katerimi finančnimi viri bo država sofinancirala izvedbo omenjenih projektov v Pomurju. Spraševal sem tudi, glede na informacije in glede na splošno znano dejstvo, da resorna ministrstva preprosto nimajo dovolj denarja, kakšna bo časovna dinamika financiranja pomurskih razvojnih projektov. Vseh nas so polna usta skladnega regionalnega razvoja, dejstvo pa je, da ni denarja. Dejstvo je, da ni denarja, in to še posebej čutimo obrobne slovenske regije. Kolegice in kolegi, mislim, da bi bilo zelo nujno, apeliram na tiste, ki podobno razmišljajo, da bi vendarle opravili prepotrebno razpravo o skladnem regionalnem razvoju. Tukaj ne gre samo za regijo Pomurje, gre pravzaprav za vse tiste regije, ki razvojno zaostajajo, kot sem v razpravi pri prejšnji točki povedal, morda za dve ali pa tri desetletja za osrednjo slovensko regijo. O tem pričajo seveda tudi številke, ne govorim na pamet. Glasoval bom za predlog sklepa. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 14, proti 41. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 41.]] I Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Anje Bah Žibert bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepaDržavni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo Antona Peršaka na poslansko vprašanje gospe Anje Bah Žibert v zvezi z zagotavljanjem uresničevanja Zakona o Radioteleviziji Slovenija. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 12, proti 46. [[Za je glasovalo 12.]] [[Proti 46.]] I Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Danijela Krivca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za okolje in prostor Irene Majcen v zvezi z zagotavljanjem protipoplavne varnosti. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik! Sam bom podprl ta sklep tako kot tudi celotna poslanska skupina, kajti z vsakim odgovorom gospe ministrice glede zagotavljanja poplavne varnosti ugotavljam, da smo na tem področju prišli z dežja pod kap. Iz odgovorov ministrice ugotavljam, da ne ve, v kakšni meri je odgovorna za to področje. Na nek način v vseh odgovorih meša tako investicije kot redno vzdrževanje. Glede na to, da je Vlada v svojih dokumentih sprejela akcijski načrt, kjer se je zavezala, da bo v letih 2015, 2016 in 2017 namenila za redno vzdrževanje vodotokov in obnovo vseh protipoplavnih ukrepov vsaj 25 milijonov evrov, v tem trenutku pa Vlada zagotavlja 4,2 milijona evrov za to dejavnost, se sprašujem, ali je ministrica zrela za odpoklic. Ker ste ministrico za kulturo odstavili zato, ker ni izpolnjevala nekih sklepov vlade, se v tem primeru sprašujem, ali so dokumenti, ki jih Vlada sprejme, zavezujoči za eno ministrstvo, za neko drugo ministrstvo pa brezpredmetni. Treba je vedeti, da je v preteklosti za te namene rednega vzdrževanja bilo okvirno od 6 do 8 milijonov, v letošnjem letu pa niti toliko ne. Dokument, ki ga Vlada sprejme, pa govori o zagotavljanju 25 milijonov evrov. Ministrica niti ne loči med rednim vzdrževanjem in obveznostmi, ki v tem dokumentu obstajajo z investicijskimi vlaganji v poplavno varnost spodnje Save, ki je, kot sem rekel, stvar investicij, in je bila opredeljena že v predhodnih dokumentih. Ker ugotavljam, da dejansko ministrica ne ve včasih, o čem govorim, in ker verjamem, da je poplavna varnost pomembna za celotno državo in da boste poslanci, ki ste v koaliciji, ki ste te dokumente potrdili, sprejeli akcijski načrt in se na vseh odborih tudi zaklinjali, da je treba na tem področju nekaj storiti, dejansko odgovorni takrat, ko se bo škoda na vodotokih povečevala, ne bomo pa nič ukrenili v tej smeri. Odgovor ministrice na eno moje poslansko vprašanje je bil, da bodo sredstva, ki bodo zagotavljala to vzdrževanje, ugotavljali na koncu, ko bodo analizirali potrebe. Si vi to predstavljate? Se pravi, najprej bomo počakali, da se poplave zgodijo, potem bomo pa ugotovili, koliko sredstev bi bilo potrebnih, da bi preprečili te poplave. Mislim,da je čas, da opravimo resno razpravo ali pa da prevzamete odgovornost za ministričine odgovore oziroma za njene neodgovore.
Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 40. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Violete Tomić bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo gospoda Zdravka Počivalška ter ministrice za okolje in prostor gospe Irene Majcen na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi z določbami sporazuma CETA, ki omogočajo podeljevanje koncesij za rabo naravnih virov, tudi vode, v komercialne namene in glede zagotavljanja zaščite pred privatizacijo vodnih virov v Republiki Sloveniji. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Trenutno se Državni zbor ukvarja z vpisom vode v ustavo. To uživa precejšnjo podporo javnosti in me veseli, da je tudi med poslanci kar velik konsenz glede tega in lahko pričakujemo, da bo to vpisano že jeseni. Toda ti naši dobri nameni so lahko ogroženi po podpisu trgovinskega sporazuma med Kanado in Evropsko unijo, znanem po kratici CETA. Ta sporazum na skoraj tisoč 600 straneh pravno prečiščenega besedila govori o vodi v treh odstavkih. V prvem odstavku pravi, da voda v naravnem stanju ni blago. V drugem odstavku pravi, da nič v CETI ne zavezuje podpisnic k temu, da bi morale dovoliti komercialno rabo vode. Toda v tretjem odstavku pa tiči zajec. Piše namreč: "V kolikor podpisnice komercialno rabo vode že dopuščajo veljajo za vodo vsa določila sporazuma, tudi ICS mehanizem." Do sedaj je Slovenija podelila že kar nekaj koncesij za oskrbo z vodo in za komercialno rabo vodnih virov, na primer tujim multinacionalkam, kot je Heineken, in to je v določbah CETE opredeljeno kot investicija. Interes kapitala bo torej kaj hitro trčil ob interese oskrbe prebivalcev s pitno vodo, in lahko se nam dogaja tako, kot se recimo v Estoniji, ki jo zasebni investitor toži. Zakaj? Zato ker Estonija ni dovolila zvišanja cen oskrbe z vodo, zato multinacionalke od nje sedaj zahtevajo 10 milijonov evrov. Tudi v Sloveniji imamo tak primer. Občina Laško na primer mora plačati multinacionalki 3,7 milijona evrov zaradi površno napisane koncesijske pogodbe. Skratka, te zadeve se nam dogajajo. In ne vem, ali se bo potem Slovenija sploh privoščila nepodeljevanja koncesij ali pa nepodaljšanja koncesij, ko bodo te enkrat potekle. Kajti tudi ta ukrep bi lahko multinacionalke smatrale kot diskriminatoren in bi lahko sprožili arbitražen spor pod okriljem ICS. Ker ministra slepo zaupata tistim, ki se v našem imenu pogajajo o naši vodi, še najbolj pa zato, ker je ministrica za okolje in prostor včeraj na moje poslansko vprašanje prostodušno odgovorila, da ne vidi prav nobene povezave med odpadnimi vodami, podtalnico in pitno vodo, mislim,da je naša pitna voda v veliki nevarnosti. Pred leti sem brala knjigo Nespametni bodo žejni, tega je več kot 20 let, in bojim se, da bo voda šumljala mimo nas, mi jo bomo pa drago plačevali, recimo, Arabcem. Zato vas prosim, da podprete predlog o razpravi in mi v Združene levici bomo [[izklop mikrofona]]
Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 11, proti pa 41. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Anžeta Logarja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Dušana Mramorja na poslansko vprašanje mag. Anžeta Logarja v zvezi s kadrovsko politiko SDH. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 14, proti pa 44. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Marka Pogačnika bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje mag. Gorana Klemenčiča na poslansko vprašanje mag. Marka Pogačnika v zvezi s počasnim reševanjem gospodarskih sporov. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 13, proti pa 43. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Andreja Širclja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance dr. Dušana Mramorja na poslansko vprašanje mag. Andreja Širclja v zvezi s predlogom davčnih sprememb. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegi in kolegice! Minister Mramor je ob začetku svojega mandata napovedal spremembe na področju davčne zakonodaje v luči razbremenitve predvsem tistih ljudi, ki prispevajo največ, se pravi tistih, ki prispevajo najvišjo dodano vrednost ali pa večjo dodano vrednost od povprečja v Sloveniji. S tem bi povečal mednarodno konkurenčnost dela, s tem bi povečal konkurenčnost slovenskih podjetij, s tem bi se zagotovila večja gospodarska rast in seveda tudi večja zaposlenost ter blaginja ljudi. Minister Mramor je dvakrat predlagal spremembe in obakrat so bile te spremembe s področja davčne zakonodaje zavrnjene predvsem s strani delodajalcev, se pravi gospodarske zbornice, obrtne zbornice ter tudi strani predstavnikov delojemalcev, kar pomeni s strani sindikatov. Jaz mislim, da je treba ministru Mramorju tukaj pomagati. Pomagati v smeri, da mu ta državni zbor začrta smernice, kaj bo naredili s to davčno reformo oziroma s temi davčnimi spremembami predvsem z vidika, da bomo imeli konkurenčno gospodarstvo. Zato je treba opraviti razpravo in v tej razpravi poiskati možnosti, da bodo z njimi zadovoljni tako delodajalci, se pravi zbornice, kot delojemalci na drugi strani, sindikati. Jaz mislim da je ta konsenz na področju davčne zakonodaje možen. Minister Mramor ni dal odgovorov, ni dal niti odgovora na to, ali zaradi tega ker je bil dvakrat zavrnjen oziroma je bila zavrnjena njegove davčne reforme, misli sploh resno. Kajti predlaga stvari, ki jih zavrnejo sindikati in zbornice. Zaradi tega predlagam, da se opravi o tem odgovoru splošna razprava. S tem se bo opravila razprava tudi o tem, kako narediti davčni sistem bolj konkurenčen, kako pomagati gospodarstvu, s tem povečati gospodarsko rast, zmanjšati nezaposlenost, povečati blaginjo ljudi. To mislim, da je v interesu vseh nas. Zato predlagam, da o temu odgovoru opravimo splošno razpravo.
Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 13, proti 47. [[Za je glasovalo 13.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Vinka Gorenaka bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje mag. Gorana Klemenčiča na poslansko vprašanje dr. Vinka Gorenaka v zvezi s preiskovanjem sumov kaznivih dejanj bančne kriminalitete. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Poslanska skupina bo ta predlog, ki ste ga citirali, podprla. Za uvod pa naj omenim tri izjave. Prva izjava se nanaša na tožilca gospoda Kozino, ki je pred enim letom zelo jasno povedal, da utegnejo prve sodbe na slovenskih sodiščih v zvezi z bančnim kriminalom pasti čez okoli 15 let. Rezultata ni upal napovedati. Pred dnevi se je oglasil direktor Nacionalnega preiskovalnega urada, ki je povedal, da ni jasno, kaj bo vzpostavila sodna praksa, in da ni jasno, če bo kdo obsojen. Pred nekaj dnevi pa smo imeli še tožilsko poročilo, tam je pa tudi gospod Harij Furlan, vodja specializiranega državnega tožilstva, povedal nekaj zelo podobnega. Iz vsega tega lahko potegnemo eno pesimistično realnost naše bodočnosti, da za 5 milijardno bančno luknjo ne bo odgovarjal nihče. Nihče. To potrjuje tudi dejstvo, da je pred dnevi bila oproščena trojica bankirjev, ki so dali tisto znamenito posojilo Simoni Dimic, nekdanji šefinji kabineta nekdanjega predsednika vlade. Ampak, glejte, Islandija je na nek način tudi mala država, manjša od Slovenije, mislim po številu prebivalcev. Ta država se je srečala s popolnoma enakim problemom približno tri leta pred nami. In zanimiva situacija, njihova glavna preiskovalka, ki je bila lani na obisku tudi v Sloveniji, Eva Joly, je med drugim povedala, kako so ravnali na Irskem. Irci so v roku treh let in pol približno ali štirih let spravili pod ključ, če bi temu tako rekli, ali pravnomočno obsodili okoli 80 % bankirjev, ki so te slabe bančne kredite podeljevali. Zanimiva je tudi neka njena izjava, da so preiskovalci, to se sploh pazite tu na sredini, dobili nespodobne ponudbe bankirjev za dobro plačane službe. Kako je že bilo z Rokom Praprotnikom, ki ste ga veselo podprli oziroma zavrnili naš predlog sklepov? Mi predlagamo, da se na to temo opravi razprava, ena resna razprava, ki bi dala odgovore na vprašanje, če se sploh lahko kakorkoli približamo stanju na Irskem, se pravi, da spravimo potom ustreznih državnih organov pred sodišča oziroma v zapore ljudi, ki so povzročili 5 milijardno bančno luknjo, ki stane vsakega državljana Slovenije 2 tisoč500 evrov. Zahtevo bomo podprli. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 16, proti 42. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Luke Mesca bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo gospoda Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje Luke Mesca v zvezi z deregulacijo cen naftnih derivatov. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Luka Mesec.
Hvala za besedo in lep pozdrav! V Državnem zboru se že dlje časa pogovarjamo o deregulaciji cen naftnih derivatov, kar pomeni, da marže za cene goriv ne bi bile več fiksne, ampak bi jih lahko distributerji določali sami. Tako analiza Umarja kot analiza Ministrstva za finance sta pokazali, da bi bili učinki tega ukrepa negativni, in sicer tako za proračun, ki bi utrpel izpad, po nekaterih ocenah lahko celo do 100 milijonov evrov, kot za potrošnike, se pravi vse nas, ker bi plačevali dražja goriva, kot za gospodarstvo – iz istega razloga. V aprilu je ministrstvo kljub temu poskusno dereguliralo cene 100-oktanskega, 98-oktanskega bencina in kurilnega olja in domneve oziroma strahovi, ki jih imamo nasprotniki, so se pokazale za utemeljene. Namreč cene teh goriv, predvsem 100-oktanskega in 98-oktanskega, so se povečale bolj kot cena 95-oktanskega goriva, ki ostaja regulirana. V Združeni levici smo zato dali pobudo za sejo Odbora za gospodarstvo, na kateri je bil sprejet sklep, da mora ministrstvo do konca leta spremljati gibanje cen in se šele potem na podlagi analize odločiti, kako naprej s temi ukrepi. Ta sklep ste potrdili tudi poslanci koalicije. Ampak zdaj minister Počivalšek očitno nadaljuje s popolno deregulacijo cen goriv, kljub temu da imamo samo dvomesečno prakso in da se ta ne ujema z njegovimi pričakovanji, ampak z našimi. Ministru sem postavil vprašanje, zakaj s tem nadaljuje kljub praksi in kljub sklepu odbora. Odgovora na to nisem prejel, zato vas pozivam, da o tem opravimo splošno razpravo in da ta pokaže, ali je deregulacija cen goriv zares smiseln ukrep in komu bi v resnici koristil. Skrbi nas, da bo koristil zgolj in izključno naftnim distributerjem, se pravi v slovenskem primeru duopolistoma Petrolu in Istrabenzu, ki si bosta s tem povečala profite, vsi ostali pa bomo na škodi. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 6, proti 39. [[Za je glasovalo 6.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Zvonka Laha bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Dejana Židana na poslansko vprašanje, gospoda Zvonka Laha v zvezi s koncesijami za upravljanje z gozdovi v državni lasti. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima gospod Zvonko Lah.
Moje vprašanje je bilo podobno, kot ga je kolega Laj postavil predsedniku Vlade oziroma ministru. Da predsednik Vlade ni mogel odgovoriti, mi je jasno, ker gre za precej konkretno vprašanje in tehnične stvari. Minister za kmetijstvo bi pa moral vedeti odgovor. Naj dodam še tisti prejšnji razpravi to, da je Sklad kmetijskih zemljišč v imenu tega podjetja 29. 3. objavil razpis: Zagotavljanje usposobljenosti bodočih izvajalcev. Rok za oddajo ponudb je bil 5. 5. Pred nekaj dnevi, mogoče največ enim tednom so bili poslani sklepi več kot 500 prijaviteljem in vsi ti še niso niti pošte dvignili, zato je bila poslana celo urgenca, da dvignejo. Gre za usposobljenosti. Tisti, ki nimajo pozitivnega sklepa, se lahko na ta sklep pritožijo. Pravično bi bilo, da se te pritožbe rešijo. Potem sklad pošlje zahtevke za ponudbe za te štiri razpise, če prvega, ki ni rokovno vezan, odmislimo, za informacijski sistem in potem šele odločijo in izberejo med več sto izvajalci izvajalce za prevoz gozdno- lesnih asortimentov iz gozdov v lasti Republike Slovenije za obdobje od sklenitve sporazuma do 31. 12. 2016. Poslušajte, do 31. 12. 2016! Isto tudi za gradnjo in vzdrževanje gozdne infrastrukture, isto za gojitvena in varstvena dela do 31. 12. Kolikor vem, gre predvsem za sadnjo, ki se izvaja spomladi, razen če imajo tudi gozdarji zelena dela kot vinogradniki in trgatev potem v jeseni. Vse je do 31. 12. Jaz bi razumel, da gre za dela, ki se bodo izvajala od 1. 1. 2017 naprej, bi lahko te postopke izvedli. Kolega Ivan je prej povedal, da se verjetno na tri mesece ne bo sekalo. Potem pa ves ta direndaj za tri mesece do konca tega leta, vmes je pa lahko še te tri mesece zima. Kaj počnemo? Če je rezervna varianta, jo naj dajo čim prej [[izklop mikrofona]]
Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 43. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda ter prekinjam 20. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.