Poštovani gospodine predsjedniče, u ime kluba Hrvatske stranke prava me interesira koji vi Poslovnik primjenjujete kad malo, malo pa šetate po dnevnom redu, pa krećete. Završimo sa točkom 10., pa onda odete na 31., pa sad se vraćate na 20. i tko zna gdje će to završiti i kako. Koji Poslovnik primjenjujete? To me uopće interesira.
Gospodine Kovačević, ja primjenjujem važeći Poslovnik kada ima uvjeta za određene točke dnevnog reda onda se te točke i ispunjavaju. Nemate govora.
Imam pravo u ime kluba.
Nemate govora.
Imam pravo. Kako ste sinoć mogli … [[Govornik se ne razumije.]]
Nemate govora, izvolite sjesti.
Kako se ne bi, pa kakav je to Poslovnik?
Izvolite sjesti, ne možete govoriti bez dozvole. Izvolite sjesti.
Kako ne mogu? Govorim u ime kluba HSP-a, ne u ime kluba HDZ-a.
Predstavnik predlagatelja tajnik Želimir Janjić.
Poštovani predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovane zastupnice i zastupnici. Dopustite da kratko uvodno kažem nešto o predloženom Zakonu o Agenciji za odgoj i obrazovanje. Mi smo u Ministarstvu znanosti, obrazovanje i športa započeli s određenim promjenama u našem školskom sustavu i pošli smo od toga da bismo trebali osnažiti stručnu podršku našemu sustavu školstva. Do sada smo imali samo zavod za školstvo koji zapošljava oko 120 stručnjaka. Usporedbe radi, u drugim europskim zemljama ta stručna podrška sustavu odgoja i obrazovanja znatno je bolja. Dopustite da usporedim samo sa Slovenijom. Republika Slovenija ima Zavod za školstvo sa 209 zaposlenih, ima Zavod za strukovno obrazovanje sa 60 zaposlenih, Državni ispitni centar koji se bavi vanjskim vrednovanjem obrazovanja sa 40 zaposlenih i ljudsku univerzu koja brine o obrazovanju odraslih sa 32 zaposlenih. To je njihova stručna podrška sustavu odgoja i obrazovanja, a evo mi do nedavno imali samo Zavod sa školstvo sa 120 zaposlenih. Naravno da ta stručna ustanova nije mogla biti dovoljna stručna podrška našem sustavu obrazovanja, stoga smo odlučili za prvi korak utemeljiti Agenciju za strukovno obrazovanje koja sada već zapošljava 30-tak stručnjaka, a u konačnici će biti oko 45 do kraja ove godine, naravno sa stručnom razvojnom službom i računamo s time da ćemo i dalje ekipirati Agenciju za strukovno obrazovanje. Zašto je to važno? U europskim zemljama imaju jednako tako problema sa strukovnim obrazovanjem kao imamo i mi nove tehnologije, često se mijenjaju i treba stvoriti jedan sustav koji će biti fleksibilan, koji će se prilagođavati zahtjevima tržišta rada. Zbog toga je to pitanje vrlo bitno, a mi imamo 70% srednjoškolskoga sustava u strukovnom obrazovanju i doista onih 9 savjetnika koji su bili u odjelu za strukovno obrazovanje, u zavodu nisu mogli ma koliko htjeli biti dovoljna podrška sustavu strukovnog obrazovanja. Iz tih razloga smo osnovali Agenciju za strukovno obrazovanje, preuzeli iz zavoda taj odjel od 9 savjetnika i evo ekipiramo kadrovski Agenciju za strukovno obrazovanje. Jednako tako u Hrvatskom saboru donesen je Zakon o nacionalnom centru za vanjsko vrednovanje obrazovanja i time ste gospođe zastupnice i gospodo zastupnici prvi puta u Republici Hrvatskoj stvorili pretpostavke da se uvede vanjsko vrednovanje obrazovanja koje imaju gotovo sve europske zemlje. Nacionalni centar za vanjsko vrednovanje obrazovanja imat će za početak 35. zaposlenih a u Zavodu za školstvu sad već imamo doduše jednu malenu ekipu od četiri savjetnika koji se bave vanjskim vrednovanjem obrazovanja ali isključivo u okviru PIZA projekta. Prošle godine je provedeno probno istraživanje, ove godine se provodi glavno istraživanje. Dakle, u suradnji OECD-om mi ćemo ovoga ljeta imati prve rezultate PIZA projekta, vidjet ćemo kakvi će biti. Ova ekipa koja trenutno radi na tom poslu u Zavodu za školstvo bit će preuzeta u Nacionalni centar za vanjsko vrednovanje obrazovanja pa ćemo još jedan dio posla djelatnosti koja baš i ne pripada Zavodu za školstvo preuzeti u drugu stručnu ustanovu. I još će se nešto dogoditi. Uskoro će se u saborskoj proceduri naći zakon o obrazovanju odraslih koji počiva na filozofiji cjeloživotnoga učenja i osnovat ćemo agenciju za obrazovanje odraslih pa će ta agencija preuzeti ovih par djelatnika koji sačinjavaju Centar za obrazovanje odraslih u Zavodu za školstvo, isto tako neveliki broj četiri savjetnika. Time ćemo stvoriti nekoliko stručnih ustanova i sigurni smo da će to biti bolja podrška sustavu obrazovanja a zavod ćemo rasteretiti ovih poslova koje do sada obavljao ali ne dovoljno ekipiran. Nama se mogao činiti preveliki taj broj savjetnika koje je zavod imao ali obzirom na sve ove poslove koje su imali oni to ma koliko htjeli nisu mogli nositi onako kako se to od njih očekuje. Stoga ćemo utemeljenjem ovih stručnih ustanova doista imati bolji suport čitavom sustavu odgoja i obrazovanja. Stoga predlažemo osnivanje agencije za odgoj i obrazovanje koja bi bila pravni slijednik Zavoda za školstvo. Ja ovo želim posebno naglasiti radi toga što će taj pravni slijednik preuzeti dakle svu imovinu i preuzeti sve zaposlene iz Zavoda za školstvo i naravno u svom planu razvoja računati i na nova zapošljavanja. U onome sadržajnome dijelu mi smo neke sadržaje spomenuli u ovome zakonu a neke smatramo da treba regulirati statutom. Na saborskom Odboru za obrazovanje, znanost i kulturu koji je podržao donošenje ovoga zakona u prvom čitanju i iznio dosta primjedbi. Bilo bi rečeno da bi ipak neke stvari trebalo regulirati zakonom a ne sve ostavljati da se regulira odnosno da se uredi statutom. Prihvaćamo takvu sugestiju. Ovdje je u sadržajnome dijelu rečeno da će agencija za odgoj i obrazovanje sudjelovati u izradi, razvoju i implementaciji nacionalnoga kurikuluma a ministar je najavio donošenje nacionalnoga kurikuluma, najavio je i donošenje pedagoškoga standarda koji dakle to su dokumenti koji će se naći pred Hrvatskim saborom. Mi ćemo nastojati napraviti taj posao dobro i iščekujemo da ćemo prijedlog pedagoškog standarda moći poslati vama u Hrvatski sabor do konca ove godine. Nadalje, u tom sadržajnome dijelu kažemo da agencija prati izradu i provedbu hrvatskog nacionalnog obrazovnog standarda kao dijela nacionalnoga kurikuluma. Obzirom da smo nedavno donijeli Zakon o udžbenicima gdje smo rekli da autori zbog sukoba interesa ne mogu biti djelatnici Zavoda za školstvo, Nacionalnog centra za vanjsko vrednovanje obrazovanja i Agencije za strukovno obrazovanje mi smo htjeli i u ovom zakonu to jasno reći i ovdje je rečeno dakle da djelatnici Agencije za odgoj i obrazovanje ne mogu biti autori udžbenika. Nismo u Zakonu o udžbenicima mogli reći da će to biti djelatnici Agencije za odgoj i obrazovanje radi toga što bismo time stvar prejudicirali. Tada ovoga zakona nije bilo, tada te ustanove nije bilo pa je moralo ostati da je to Zavod za školstvo. Nadalje, u članku 17. pozvali smo se na Zakon o obrazovanju na jeziku i pismu nacionalnih manjina i rekli da savjetnici i viši savjetnici za školske ustanove na jeziku i pismu nacionalne manjine biraju se u skladu s odredbama zakona koji sam spomenuo. Do sada to u zakonu nije bilo pa smo na neke druge načine to pokušavali riješiti. Evo, prijedlog zakona je u prvom čitanju, naša je ambicija da ovaj zakon donesemo do 15. srpnja do kada zasjeda Hrvatski sabor. Imamo dovoljno vremena da dobro možemo pripremiti zakon za drugo čitanje. Ja vas pozivam gospođe zastupnice i gospodo zastupnici da jednako kao što su na saborskom odboru zastupnice i zastupnici, na matičnom saborskom odboru dali prijedloge da ih i vi ovdje izreknete a ja u ime predlagatelja mogu obećati da ćemo sve dobre prijedloge koji će vidno poboljšati ovaj zakon prihvatiti i ugraditi u drugo čitanje. Mogu to reći radi toga što smo i u predlaganju dosadašnjih zakona koje smo u posljednje vrijeme imali jednako tako postupili, prihvatili smo veliki dio vaših sugestija. Posljednji puta je to bilo vezano za Zakon o udžbenicima i mislim da smo napravili dobar posao. Nadam se da će to tako biti i danas. Ja vam se unaprijed zahvaljujem na vašem doprinosu u raspravi kako bismo imali što bolji prijedlog zakona u drugom čitanju. Hvala vam lijepa.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu predsjednik odbora poštovani zastupnik Petar Selem. Izvolite! Odbor je održao sjednicu i upravo umnožava izvješća a vi ćete ga odmah dobiti. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, gospodo državni tajnici i predstavnici Vlade, kolegice i kolege! Odbor za obrazovanje, znanost i kulturu Hrvatskoga sabora razmotrio je na 21. sjednici održanoj 31. ožujka ove godine Prijedlog zakona o Agenciji za odgoj i obrazovanje, P.Z. br. 455 koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 22. ožujka 2006. godine. Odbor je pitanje raspravio kao matično radno tijelo. Uvodno obrazloženje podnijeli su predstavnici predlagatelja. U raspravi je iznesen veći broj primjedbi i prijedloga koji se odnose na pitanje konstituiranja nove ustanove pod nazivom Agencija za odgoj i obrazovanje s odgovarajućim stručnim zadaćama i javnim ovlastima pri čemu je izvršena svestrana analitička usporedba sa zadaćima i postignućima dosadašnjeg Zavoda za školstvo Republike Hrvatske. U sklopu rasprave utvrđeni su i donijeti su zaključci što ih Odbor upućuje u smjeru, u pravcu Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa. Obvezuje se Ministarstvo da ispita mogućnost kandidiranja i izrade prijedloga projekta nacionalnog "curriculuma" pred fondove na razini Europske unije. Zatim poziva se Ministarstvo da Odboru pruži elemente kako bi se održala tematska rasprava na temu jedinstva i usklađivanja elemenata kako terminološki tako i programski, normativnog sustava kojim se reguliraju područja odgoj i obrazovanja. Što se tiče samog zakona, Prijedloga zakona tu su iznesene brojne primjedbe i posebno mislim da valja napomenuti primjedbu da se razdvoje funkcije savjetnike nadzornika jer time jasno se potencira učinkovitost jedne i druge funkcije. Nakon provedene rasprave Odbor je većinom glasova 7 za, 3 suzdržana donio slijedeći zaključak: predlaže se Hrvatskom saboru da prihvati Prijedlog zakona o Agenciji za odgoj i obrazovanje a svi prijedlozi i primjedbe uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a. Poštovana zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodo državni tajnici sa suradnicima, kolegice i kolege. Jedan od ključnih preduvjeta za uvođenje efikasnih promjena u školski sustav jesu i promjene u obrazovnoj infrastrukturi odnosno uspostavljanje mreže stručnih i nezavisnih institucija kao stručne potpore samom obrazovnom sustavu. Razvojna infrastruktura treba osigurati stručne podloge za formuliranje racionalne prosvjetne politike i trajno unapređivanje kvalitete obrazovanja. Sva su istraživanja i iskustva pokazala da je razvojna infrastruktura tim važnija što su promjene sustava koje treba poduzeti opsežnije i kompleksnije, a u Hrvatskoj treba provesti jako opsežne promjene te što je promjenjivost odnosno nestabilnost društvenog konteksta veća. U tranzicijskim su državama pa tako i u Hrvatskoj zbog gospodarskih i društvenih promjena potrebne korijenite promjene obrazovnog sustava. One su veoma zahtjevne. Društveni kontekst u kojem se te promjene izvode je nestabilan, a razvojni su resursi ograničeni. U takvim je okolnostima promjene u obrazovanju potrebno uvoditi krajnje promišljeno i provoditi ih maksimalno kvalitetno. To pretpostavlja postojanje vrlo razvijene obrazovne infrastrukture koja u Hrvatskoj postoji tek u naznakama. Mnogi istraživači i analitičari obrazovnih … [[Govornica se ne razumije.]] procesa upravo u toj činjenici uz postojeća vanjska ograničenja vide glavni unutarnji ograničavajući čimbenik koji onemogućuje kvalitetniju promjenu sustava. Zavod za školstvo Republike Hrvatske osnovan je 12. prosinca 2002. godine čime je stvoren preduvjet za početak razvoja obrazovne infrastrukture. Sada imamo prijedlog da se zavod preimenuje u Agenciju za odgoj i obrazovanje što negdje korespondira sa suvremenim europskim tendencijama i promjenama u tom području, ali je potrebno učiniti mnogo više od pukog preimenovanja Zavoda. Mi u Klubu SDP-a u tome vidimo i najveću slabost ovog Prijedloga zakona koji je u svom sadržaju vrlo štur. Posebno se to odnosi na meritum djelovanja buduće agencije kojoj su posvećena svega 2 ili 3 članka Prijedloga zakona dok se ostatak Prijedloga bavi i to nedovoljno precizno i prilično loše upravljačkom strukturom i ustrojem Zavoda. Na primjedbe po pojedinim člancima Prijedloga zakona vratit ću se nešto kasnije. Ono što je nama zapravo, mislim da je prilično važno to reći i na početku ove rasprave, ono što nama u Klubu SDP-a nedostaje, a čini mi se da su to spominjali i brojni klubovi zastupnika prilikom donošenja Zakona o udžbenicima i još nekih drugih rasprava o obrazovanju je jedna velika slika o tome što želimo postići u obrazovnom sustavu i koji su nam tu ciljevi? Naime mi kao Hrvatski sabor, kao zastupnice i zastupnici dobijamo s vremena na vrijeme nekakva parcijalna rješenja promjena pojedinih segmenata u sustavu koja se više ili manje uspješno obrazlažu a da nikada mislim stvarno nikada nismo dobili ili ne daj Bože raspravljali o sustavu u cjelini i o potrebnim promjenama u sustavu odgoja i obrazovanja i to strateški i ciljano gledano u razvojnom kontekstu prioriteta. Uz to nama se u SDP-u čini da nam brojne parcijalne promjene kao što je i ova dolaze čak i samo promjene radi uz prilično nedosljedna obrazloženja i bez prethodno kvalitetne stručne analize koja bi opravdala potrebu, smisao i cilj promjena. Mi mislimo da je sada krajnje vrijeme da se konačno ovdje u Saboru raspravimo Strateški plan razvoja odgojno-obrazovnog sustava jer to nije posao za jednu vladu, jer ako želimo postići kvalitetne i stvarne promjene o potrebnim al' sad već i nužnim promjenama je potrebno postići prvo stručni a onda i politički konsenzus kako ne bi kao što je i do sada redovno bio slučaj svaki novi ministar radio promjene od početka koje bi onda s dolaskom nekakvog novog ministra bile bačena u bespuća oprobanih ali neefikasnih obrazovnih rješenja sa vrlo često upitnom stručnom legitimacijom. Primjer jednog dijela te neusklađenosti što smo ukazali na Odboru imali smo prije 10-tak dana ili tako nekako Zakon o udžbenicima gdje smo izravno spomenuli Zavod za školstvo u onom dijelu sukoba interesa, a sada taj zavod neposrednih 10-tak dana nakon što smo ga unijeli u jedan zakon na neki način prestaje postojati. Stoga do drugog čitanja ovog zakona mi u Klubu SDP-a očekujemo potrebnu analizu dosadašnjeg rada, analizu dosadašnjeg rada Zavoda. Stručno valjane argumentirane razloge promjena u Zavodu odnosno sad u agenciji te strateški plan razvoja obrazovne infrastrukture. Zašto to tražimo? U obrazloženju Prijedloga zakona navode se razlozi zbog kojih se zakon donosi. A kada napravimo analizu tih razloga zakon, Prijedlog zakona ne odgovara ali apsolutno niti na jedan jedini razlog koji je naveden kao uzrok promjena zakona. Mislim to je jedan svojevrsni paradoks koji je nama poprilično čudan. Primjerice piše da je jedan od razloga zbog kojih se zakon donosi to da nema jasne metodologije provođenja stručnog usavršavanja i napredovanja nastavnika. O tome riječi, slovca u zakonu nema osim onoga da Agencija provodi stručno usavršavanje što je do sada bilo. Primjerice, drugo kaže se da je nejasna nadležnost Zavodu u odnosu na suradnike u provedbi utvrđenih obveza i poslova na primjer u odnosu na visokoškolske ustanove. Nemamo jedne riječi o tome koji su modaliteti suradnje Zavoda sa ovim drugim, drugim institucijama. Onda ovo je naj, najčudnije. Primjerice jedan razlog navodno zbog kojeg se zakon donosi su neprecizne aktivnosti ustrojenih jedinica Zavoda, a sad uopće ne definiramo niti koje to jedinice Zavoda imamo a kamoli koje bi to trebale biti njihove aktivnosti. I tako dalje i tako dalje. Svih ovih 9 točaka zbog kojih se zakon, zbog kojih se kao zakon donosi ni na jedan način nemaju svoje opredmećenje u samom Prijedlogu zakona. Ako pogledamo dalje u obrazloženju niti cijelu stranicu dalje koja su to osnovna pitanja koja se trebaju urediti zakonom ona opet ni na koji način ne odgovaraju na ono obrazloženje zbog čega treba mijenjati zakon i to je potrebno na neki način urediti do drugog čitanja i zaista napisati tako da odredbe iz zakona ili onda iz konačnog prijedloga zakona odgovaraju potrebama zašto se zakon treba donijeti. Drugo, ono što se nama u SDP-u čini kao vrlo važna stvar u ovom prijedlogu zakona se predlaže jedan vrlo opasan presedan vezan uz donošenje nastavnih planova i programa, odnosno nacionalnog curicculuma. Svugdje u svijetu u Europi barem u onom razvijenom svijetu i onoj razvijenoj Europi koju imamo kao uzor stručni posao izrade nacionalnog curicculuma odnosno nastavnog plana i programa je povjeren van ministarstva u stručne državne neovisne institucije upravo stoga da bi se izbjegla politička arbitrarnost koja je na neki način obvezna ministarstvu. Ono što ministarstvo ostaje samo na neki način donošenje formalne odluke oko toga koji će biti nastavni plan i program, odnosno nacionalni curicculum. Mi sada ovdje predviđamo, a još žalosnije ove konkretne aktivnosti koje je spomenuo uvodno i državni tajnik da je upravo ministarstvo raspisalo javni natječaj za ljude koji bi trebali izrađivati nastavni curicculum potpuno su u suprotnosti sa svim suvremenim tendencijama da se nastavni curicculum radi u stručnim, nezavisnim institucijama van samog ministarstva da bi tako bile lišene bilo kakve političke odluke i da bi jedini kriterij bio vezan u stručnosti. Drugo, jedan dio obrazloženja vezano uz HNOS. Petljanja oko HNOS-a koja nemaju nikakvo zakonsko utemeljenje ne može se ispetljati na način tako da ga se što je vrlo pogrešno tvrđeno ovdje u ovom obrazloženju na neki način ozakoni u ovom zakonu, jer je recimo stavljeno između ostalog u nadležnost agencije da prati izradu i implementaciju HNOS-a kao dijela nacionalnog curicculuma, a svega nekoliko alineja ranije imamo napisano da se agencija kao takva bavi implementacijom cijelom curicculuma, pa je posve nepotrebno onda spominjati da se bavi izradom i implementacijom HNOS-a kao dijela nacionalnog curicculuma jer svaki dio podrazumijeva da ima i nekakvu cjelinu. Dalje jedno pitanje na koje nismo dobili odgovor na odboru, a malo pokazuje konfuznost u cijelom sustavu i potvrđuje na neki način naš zahtjev da se da razvoj i stručnih institucija ili barem plan na raspravu. Vlada je uredbom osnovala Agenciju za strukovno obrazovanje što je konkretno značilo da se dio koji je bio u dosadašnjem Zavodu za školstvo koji se odnosio na strukovno obrazovanje izdvoji u agenciju. Sada dobivamo zakon kojim osnivamo ovu Agenciju za odgoj i obrazovanje i ta Agencija za strukovno i Agencija ova za odgoj i obrazovanje nekako u sumi svojih djelovanja bi trebale biti ono što je sada Zavod za školstvo. Nama nije jasno zašto se ova agencija osnovala uredbom, ova druga se osniva zakonom kada su one po javnom interesu, po načinu djelovanja, po javnim ovlastima imaju potpuno iste stvari samo naprosto različitim područjima školstva. Drugo, unatoč obrazloženjima u ovom zakonu je jako nejasan odnos vezan za provođenje stručnih ispita, provođenje postupka napredovanja i stručnog usavršavanja vezan upravo za te stručne škole i ove da tako kažem opće škole. Čak i na nekim mjestima, obrazloženjima zakona imamo vrlo kontradiktorne rečenice i do drugog čitanja je potrebno te odredbe vrlo preciznije ustvrditi. Jer primjerice, u jednom dijelu obrazloženja se kaže da je stručno napredovanje, ispiti prebačeno u Agenciju za strukovno obrazovanje. Onda s druge strane se kaže da to ostaje u ovoj agenciji. Mislim jasno je gdje to treba biti, ali to treba biti nedvosmisleno utvrđeno i u ovom zakonu. Također do drugog čitanja zakona je potrebno definirati i ostale odnose agencije za odgoj i obrazovanje sa agencijom za strukovno obrazovanje, ali i sa Agencijom za znanost i visoko obrazovanje i sa Centrom za vanjsko vrednovanje kao i svim ostalim institucijama koje bi se trebalo osnovati. Nekoliko riječi o meritumu. Najvažnije djelatnosti ove agencije ili ovakvog tipa agencija su izgleda curicculuma, savjetodavni poslovi na svim razinama, stručno usavršavanje, provođenje stručnih ispita, provođenje napredovanja učitelja i nastavnika i stručno-pedagoški nadzor. Mislimo da su ove temeljne djelatnosti u našem zakonu prilično na neambiciozno utvrđene. Mislim da se ne treba ići daleko. Možda pogledati samo slovenska rješenja i njihovu uredbu o osnivanju njihovog Zavoda za školstvo jer su puno ambicioznije utvrđene djelatnosti koje omogućavaju puno veću razvojnu djelatnost u samom sustavu. Nekoliko komentara vezano uz te djelatnosti. Prvo, mi u SDP-u smatramo nužnim razdvojiti savjetnike u nadzornika. Nama je do sada jedna te ista osoba provodila i savjetnički i nadzornički posao i to je u konkretnoj situaciji u razredu imalo vrlo loše posljedice jer se zapravo onaj važan posao savjetovanja posebno mlađih učitelja pretvorio u nadzor i u nekakvo preispitivanje. Ono što je usput budi rečeno žalosno jedino je nadzor razrađen u ovom prijedlogu zakona ništa drugo nije. Drugo, stručno usavršavanje učitelja i nastavnika ne smije i ne može biti monopol agencije. Mi smo do sada imali slučajeva da od nakladničkih kuća do pojedinih stručnih udruga vode stručno usavršavanje učitelja. Neke od njih je priznavao postojeći zavod, neke nije. Mi mislimo da bi trebalo i između ostalog kao jednu od djelatnosti zavoda utvrditi da verificira programe udruga stručnih udruženja i ostalih za stručno usavršavanje učitelja i da ono osim što bude, osim što je agencija ono tijelo koje organizira stručno usavršavanje učitelja daje licence za one koji to usavršavanje mogu provoditi jer tu treba postojati određena kontrola, ali nikako stručno usavršavanje ne smije biti monopol agencije. Drugo i zadnje na neki način vezano uz taj meritum pitanje stručnog usavršavanja i napredovanja nastavnika i učitelja osmisliti treba po bitno drugačijim osnovama nego što je to danas. Današnji kriteriji su upitni i uglavnom su vezani uz to koliko je osoba provela u neposrednom odgojno-obrazovnom radu u razredu s djecom. Mislim da treba biti postavljen prema kriterijima izvrsnosti da bi bili motivirajuće posebno za mlađe i sposobne ljude da ostanu u prosvjeti jer jedno osipanje i kadrovsko osiromašenje sustava obrazovanja ne može učiniti dobro samom školskom sustavu niti će ih biti bez dobrih ljudi moguće provesti sve promjene koje su nužne u tome. O pojedinim člancima, primjedbama na pojedine članke će reći naši zastupnice i zastupnici u svojim pojedinačnim raspravama i jedna i mislim zaključna primjedba u ime kluba. Ono što je za nas u Klubu SDP-a neprihvatljivo i to treba promijeniti do drugog čitanja netransparentnost u ovom prijedlogu zakona. Ovdje će se sve utvrditi statutom i sve će imenovati ministar. Takve odredbe mi kao Sabor mislim da ne smijemo podržavati i da se trebamo založiti da stvari koje trebaju biti definirane u zakonu budu definirane u zakonu, a ne da donosimo zakon koji će popisivati što će netko drugi učiniti. Na stranu što čini mi se po ovim aktima naš aktualni ministar se ovako vrlo često predstavlja kao nekakav nad čovjek koji sve zna i sve može. Mislim da ipak ima jedan dio stručnog posla koji ne smije biti ostavljen ministarstvu i statutu i potvrđivanjima ministra. I na kraju mi ćemo u Klubu SDP-a glasati suzdržano vezano uz ovaj prijedlog zakona. Nama treba agencija i slažemo se s cijelom tom idejom, ali je potrebno učiniti značajne iskorake i izmjene kako bi dobili agenciju koja nam je nužna kao ključna institucija obrazovne infrastrukture, a ne kao samo puko preimenovanje postojećeg zavoda. Drugi razlog zbog kojeg ćemo glasati suzdržano je taj, jer mislim ideja zakona, ideja da se formira agencija je dobra, zakon je loš. A mi ipak kao zastupnice i zastupnici ovdje u Hrvatskom saboru glasamo o zakonu, glasamo na pisanom tekstu, a ne o nekakvim fluidnim idejama koje mogu, a onda i ne moraju u praksi imati svoje odpredmećenje. I ponavljam pojedinim primjedbama će raspravljati naši zastupnici i zastupnice u pojedinačnoj raspravi. Zahvaljujem.
Hvala. Državni tajnik Nevio Šetić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažane gospođo zastupnice, gospodo zastupnici. Želio bih se malo uključiti baš na početku ove rasprave u prvom čitanju iz nekoliko razloga. Gospođa zastupnica u ime kluba SDP-a istakla je kako parcijalna rješenja u promjenama. Ne, baš suprotno. Mi upravo korak po korak razvijamo cjelovitu sliku u promjenama i obrazovanju tako da i ovim zakonom Agencija za odgoj i obrazovanja poništavamo jedan učinak iz 2003. godine kada smo dobili paralelizam u školstvo onako kako je formiran Zavod za školstvo. I upravo tu jednu situaciju treba promijeniti. Zašto? Zato jer koncepcija se stvara u ministarstvu, a stručna potpora treba u agenciji, odnosno zavod, kako ga sada zovemo, kako se ne bi upravo neke nadležnosti poklapale, što je jako važno reći i dobiti cjelinu. Isto tako Agencija za vanjsko vrednovanje koje nikad nismo imali, mi je sada ugrađujemo. Imamo i druge agencije, kao što je za strukovno obrazovanje koja je iznimno važna, koja ne isključuje ovu Agenciju za odgoj i obrazovanje. Drugo, zašto nije ovo parcijalni pristup? Zato jer nacionalni curiculum do kojega želimo doći gospođe i gospodo. Mi smo čuli samo teoriju do sada u nacionalnom curiculumu. Nikad nitko u Hrvatskoj još ga nije izradio. To je činjenica. Dolazak do nacionalnog curiculuma dio je i teorije, ali i prakse složit ćete se. Tako da je hrvatski nacionalni obrazovni standard danas jedan pravi put za dolazak jednog modernog curiculuma. U nekoliko koraka još ćemo i doći do toga. Ali, tu se slažem sa gospođom Lugarić, mi ćemo z anacionalni curiculum raspisati javni poziv i pozvati još stručnjaka koji mogu nastaviti djelovati i raditi da bi došli konačno do toga cilja. Agencija za odgoj i obrazovanje ovoga časa ovako kako se ustrojava daje onu nužnu potporu da naše učiteljstvo dobije stručnu potporu. Još nešto želim reći, ovdje ste prepoznali za učitelje podučavatelje. Praksa nekih zemalja u ovakvom okruženju govore da agencija može imati takve specijaliste u svojem timu koji su praktičari iz škola, koji najvećim dijelom rade u školi, ali mogu sudjelovati i pomoći zavodu širom Hrvatske raspoređeni kao učitelji podučavatelji. A to je da element koji naš školski sustav nema treba ga razraditi od Zakona o osnovnom školstvu, srednjem školstvu do agencije. I taj upravo osmišljeni dio, korak po korak do cjelovitog sustava mislimo da je korisno za Hrvatsku i tu doista smo zahvalni svim stručnjacima u Republici Hrvatskoj, ali i ovim klubovima koji su pokazali na Zakonu o udžbenicima da može biti suglasja kako možemo doći do te jedne cjeline. Evo, to sam htio samo naglasiti.
Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Marija Lugarić.
Kolega Šetiću, netočan je navod da je HNOS put za curiculum. I to je nije moje mišljenje, moj ispravak, nego je to stav cjelokupne stručne javnosti. Na koncu konca i teoriji curiculuma koji nije ničija politička izmišljotina, nego znanstvena disciplina koja kaže da standard u obliku kataloga znanja kao što je naš HNOS dolazi na kraju kao zadnji korak, a ne kao kod vas prvi korak.
Klub zastupnika HSS-a, poštovani zastupnik Zvonimir Sabati. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodo državni tajnici. Evo ja neću uzeti toliko vremena, ali ću ipak se osvrnuti na ovaj prijedlog Zakona o agenciji za odgoj i obrazovanje i iznijeti nekoliko stavova kluba Hrvatske seljačke stranke. Prvo ću reći da Agencija za odgoj i obrazovanje koja se predlaže ovim zakonom svakako dobiva pozitivnu ocjenu u smislu potrebe za osnivanjem. To je posebno važno spomenuti iz razloga što je i dobro uvodno definirano da se Agencija mora baviti strukom. Pitanje je samo koje bismo mi htjeli na početku razjasniti u HSS-u da li će se politika baviti Agencijom. I uspjeti nas uvjeriti da će Agencija biti neovisna od politika koja će podržavati i štiti i braniti struku. Imat ćete maksimalnu podršku nas iz HSS-a. Naravno da kad govorimo o razlozima zbog kojih se donosi ovaj prijedlog zakona, onda ja ne bih komentirao ovih 9 razloga koji su ovdje navedeni, jer neki su bespredmetno neophodno potrebni za komentar, a neki su fakat suvišni. U svakom slučaju, ja ću se još jedanput zadržati na ovom prvom razlogu, a to je da nema jasne metodologije provođena stručnog usavršavanja i napredovanja nastavnika. To je točno. Mi u posljednjih, slobodno možemo kazati 15-ak godina nemamo jedan ozbiljan sustav koji bi pratio stručno usavršavanje, pa ja bih rekao i napredovanje nastavnika, iako je moramo reći tamo početkom 2000. godine kada je započela i reforma o osnovnom i srednjom školstvu su se i određeni pozitivni koraci napravili i sama struka je njih pozdravila i doista prihvatila vrlo pozitivno. Smatram da je jedno od presudnih pokretača za ukupni razvoj osnovnog pa i srednje školstva upravo ovo stručno usavršavanje, ali i jedno od presudnih pokretača za praćenje i motiviranje upravo nastavnika. Ovo je u svakom slučaju ja bih rekao bez obzira kako izgleda vrlo šturo napisan, jedno od suštinskih zakona. Naime on u svakom slučaju mora biti povezan sa ukupnom reformom školstva. Mi u HSS-u se pitamo gdje je sada ta reforma školstva i zašto se stalo sa započetim reformama koje su tamo početkom 2000. godine i određenim zakonskim projektima postavljene. Međutim na to do danas evo mi nemamo odgovora, a sve bi nas skupa podsjetio da je i prije 2000. godine bilo vrlo žustrih rasprava upravo u kom smjeru će ići ta reforma. Ako se sjećate kada je bio i ministar Pugelnik kada se raspravljalo da li će biti 9-godišnje ili 10-godišnje obrazovanje u osnovnom školstvu, međutim evo do današnjeg dana mi nemamo jasne odgovore. Koalicijska Vlada od 2000. godine je predlagala i dobar dio reformi započela, ali opet nismo dobili niti tad strateški dokumenat koji bi dao one odgovore na koja sam malo prije postavio i ja pitanja, kuda, u kom smjeru ide osnovno i srednje školstvo što se tiče sustava školovanja. Decentralizacija započeta 2001. godine kapitalne projekte ili investicije provode i županije i poneki gradovi koji su preuzeli brigu i skrb nad osnovnim školama na njihovom području. Po cijeloj Hrvatskoj se gradi, a nisam još nikad dobio odgovor po kojem sustavu, koja to strategija i koje su stvarni prostori ili koji je stvarni školski standard potreban Republici Hrvatskoj, koliko trebamo školskih dvorana, koliko trebamo učionica, kakva trebamo pomagala itd. itd. Neznamo na kraju krajeva, a govori se o informatizaciji školstva, a neznamo kakvo želimo školstvo. Odvijanje nastave u jednoj smjeni, projekat koji je Varaždinska županija i ja kao župan u prethodnom mandatu smo započeli, započeli smo vrlo pažljivo i sustavno i to samo u onim školama gdje se na temelju broja učenika moglo predvidjeti i eventualno višegodišnje, dakle 9 ili 10 godina ako se odluči Vlada za takav prijedlog sustava i ovaj Sabor to potvrdi, neće smetati jer neće biti nedostatak prostora. Znači htjeli bismo i sada reći ako je ministar i podupro projekte javnog privatnog partnerstva, da znamo na temelju koje strategije. Gradit ćemo dvorane, gradit ćemo, ili dograđivat ćemo školi ili graditi nove škole, a možda nam se ukaže za dvije godine kada dobijemo tu novu strategiju pa će i to biti premali prostori. Znači ja očekujem da i ova agencija i sa svoje strane ne samo za stručno usavršavanje, sudjeluje u tim raspravama. Sada nešto da velim i o odnosu agencije i zavoda. I sam državni tajnik je govorio da u ovom trenutku zavod ima zaposlenih 120 ljudi, a agencija bi trebala biti pravni slijednik zavoda za školstvo. Međutim u ovom zakonu moram priznati koliko god sam se trudio, ako gledam samo članke ovog zakona, dobiti odgovore na niz pitanja, nisam uspio, pa evo dat ću samo neke od primjedba za koje smatram da bi trebalo riješiti zakonom. Naime, djelatnost agencije koja je definirana u članku 4. je dosta solidno napisana, iako je dobar dio toga preuzeto, naravno što se i podrazumijeva od strane zavoda, ali mene više brine dosta netemeljit ovaj nastavak tog prijedloga zakona, a to je ustroj i tijela agencija. U agenciji se ustrojavaju odjeli, prvo što piše ovdje, agencija ima podružnice itd. Agencijom upravlja upravno vijeće, članak 9. Predsjednike i članove upravnog vijeća imenuje i razrješava ministar. U pravilu ima niz takvih slučajeva gdje u zakonima ima i takvih definicija. Ja se slažem. Ali ja bih htio da mi jednom za sva vremena pokušamo definirati da li će politika imati toliko veliki utjecaj na rad te agencije ili neće, odnosno da li je doista neophodno potrebno da ministar za ovako značajnu agenciju imenuje predsjednika i članove upravnog vijeća, jer to znači da oni moraju biti podobni, dakle moraju biti politički podobni ili pak po nekim drugim kriterijima. Ja u ovom trenutku ne bih htio prejudicirati odgovor. Nakon toga ovdje imam još neke od primjedbi koje mi se čine dosta važne, a to je što radi upravno vijeće. Upravno vijeće kao što je to i slučaj u većini ostalih agencija ili zavoda ili ustanova, institucija, donosi statut. Međutim što se statutom rješava? Faktički ovdje imamo napisano da agencija obavlja poslove koji su definirani člankom 4. međutim mi neznamo uopće kakva je organizacija te agencije. Piše da ravnatelj agencije predlaže upravnom vijeću imenovanje i razrješenje pomoćnika ravnatelja i tajnika agencije. U članku 13. veli, ravnatelj agencije ima pomoćnike. Sad mi nije jasno da li ima više pomoćnika ili ima samo jednog pomoćnika. Prijedlog HSS-a je ako već je ovdje u prijedlogu zakona spomenut i čitav niz ovlasti upravnog vijeća pa i ravnatelja između ostalog i djelatnost što se i poduzima, ne vidim razloga zašto se ne bi i ustroj u ovom prijedlogu zakona naveo. Znači evo, čista sugestija, predlažem da u ovom prijedlogu zakona za drugo čitanje bude i to sadržano u zakonu. Htio bih samo još u par rečenica se osvrnuti i na neka druga pitanja koja bi trebalo možda ili drugačije riješiti ili u ovom zakonu navesti. Naime po meni trebalo bi razdvojiti funkcije savjetnika i nadzornika i isto tako postavlja se pitanje ako već smo znali da je zavod u nekom segmentu imao dosta monopolističku ulogu, ma nemojmo tu istu grešku napraviti i sa ovom agencijom. Znači ne bi trebalo imati monopol na organizaciju stručnog usavršavanja i provođenja čitavog niza natjecanja. I na kraju uz ove suštinske primjedbe koje se odnose na ukupnu reformu školstva i na podršku u smislu potrebe za takvom agencijom, doista bi bilo korisno još dati odgovor da li ovo usavršavanje koje je ovdje spomenuto ovim zakonom je i jedino neophodno potrebno u ukupnom razvoju našeg obrazovnog sustava. Mi danas imamo situaciju da velik broj ljudi srednje životne dobi ima potrebu za nizom prekvalifikacija. Znamo da ukupna informatizacija pa i čitav niz novih tehnologija koje sve više sudjeluju u ukupnom našem životu imperativno nalažu svima, ne samo obrazovnom sustavu nego i drugim kategorijama, da su za odgovor na te nove tehnologije i nova znanja potrebna i nova znanja. Kako će osoba sa 40, 2, 3, 5 godina moći se nositi u toj utakmici? Da li mi svi skupa kao društvo imamo odgovor na to? Ja sam imao prilike prije nekoliko godina obići nekoliko država u, između ostalog i Saveznu Republiku Njemačku, koja je upravo za tu potrebu, potrebu prekvalifikacija ako tako smijemo kratko reći, osnovala i niz akademija. Ali to je država subvencionirala, država potpomagala. Da li možemo mi i u okviru ove Agencije odgovoriti ili dati barem odgovore i na ta pitanja? Kuda će doista ti ljudi u onim firmama koji sa starom tehnologijom ne mogu? Evo, u toj Agenciji i vezano za ovaj Prijedlog ja mislim da bi trebalo biti odgovora i na ova pitanja. Znači, ponovit ću još jednom, mi smatramo da je Agencija potrebna. Potrebno je razriješiti ove dileme o kojima sam govorio ali isto tako u ukupnom obrazovnom sustavu potrebno je dati i odgovore na pitanje kuda ide reforma našeg školskog sustava. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Ivanka Roksandić.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo, kolega Sabati je nekoliko netočnih navoda rekao. Sam se je doduše ispravio u jednome na kraju svoje rasprave. Nemamo sustav stručnog usavršavanja i napredovanja. Nije točno. Zavod za školstvo provodi sustav napredovanja i usavršavanja, ali drugo je naše mišljenje što ga treba zaista preciznije definirati. Ili drugi navod, stalo se sa reformama školstva što nije točno. Upravo se započelo s nizom promjena i reformi, a i donesen je strateški plan razvoja prošle godine u lipnju mjesecu. Plan razvoja odgoja i obrazovanja od 2005. do 2010.
I odmah ste na redu u ime Kluba HDZ-a. Poštovana zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodo državni tajnici, pomoćnici, kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice razmotrio je Prijedlog zakona o Agenciji za odgoj i obrazovanje u prvom čitanju i donesao je sljedeće svoje zaključke i promišljanja. Hrvatska je pokrenula niz promjena u sustavu odgoja i obrazovanja, navest ću samo od neke za uvod. U lipnju 2005. godine Vlada je usvojila strateški razvojni dokument koji ima svrhu poboljšanja sustava odgoja i obrazovanja, već ovdje spomenut plan razvoja odgoja i obrazovana od 2005. do 2010. godine. Uveden je i HNOS sa svrhom i promjene nastavnih programa i rasterećenja učenika i vrlo velikih promjena u sustavu osnovnog obrazovanja. Nastava je utemeljena na procesu poučavanja, a ona je usmjerena i prema učeniku, uvažavajući učenikove sposobnosti i sklonosti. Učenik se uvodi i u istraživački usmjerenu nastavu. Pokrenuta je reforma strukovnog obrazovanja, a u cilju provođenja mjera osnovana je i nova Agencija za strukovno obrazovanje koja će provoditi planiranje, razvijanje, organiziranje, praćenje i vrednovanje školskog sustava, stručno usavršavanje nastavnog osoblja na području strukovnog obrazovanja. Druga važna ustanova koja je već danas ovdje i spomenuta u uvodnom izlaganju naših predlagatelja, vrlo važna za naš sustav obrazovanja je spominjani Nacionalni centar za vanjsko vrednovanje obrazovanja. Dakle, započelo se s nizom promjena u sustavu obrazovanja. Do sada smo imali jednu ustanovu, Zavod za školstvu, koji je osnovan 2002. godine i koji je tada djelovao u sustavu Ministarstva prosvjete i športa. Od 2003., od 1. prosinca djeluje kao samostalna ustanova koja se bavi praćenjem, unaprjeđivanjem i razvojem sustava odgoja i obrazovanja, izrađuje analizu stanja, primjenjuje istraživanja, ali nije provodila sustav evaluacije vanjskog vrednovanja. Dakle, sad imamo posebnu ustanovu koja se isključivo time bavi. Do sada toga u našem sustavu obrazovanja nije bilo. Sada je pred nama Prijedlog zakona o Agenciji za odgoj i obrazovanje koja bi bila zamjena za sadašnji Zavod za školstvo. Tj., osnivanjem Agencije prestao bi i bio bi van snage Zakon o zavodu za školstvo. Osnivanjem Agencije za strukovno obrazovanje Zavod je zaista izgubio dio djelatnosti koji je do sada obavljao i svakako je potrebno razgraničiti nadležnost između novoosnovanih agencija i sada već u prijedlogu danas pred nama Agencije za odgoj i obrazovanje. Dakle, pred nama je još jedna promjena u sustavu školstva. Evo nekoliko primjedbi koje ja kao predlagatelj ispred Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podnosim kao prilog predlagatelju. Člankom 4. Prijedloga zakona definirana je djelatnost Agencije. Agencija će sudjelovati u izradi, razvoju i implementaciji nacionalnog curriculuma. Zaista smatramo da time se mora isključivo baviti Agencija. Pružati pomoć obrazovnim ustanovama i djelatnicima u provedbi odgoja i obrazovanja, provoditi i organizirati stručno usavršavanje nastavnika i ravnatelja. Odredba u ovom području je zaista potrebno preciznije definirati. Sa već prijašnjim našim kolegama koji su sudjelovali u raspravi potpuno se slažemo da je ovo područje do sada neprecizno definirano i molimo da se u drugom čitanju preciznije definira. Agencija će provoditi i stručne ispite i postupak napredovanja za odgojno-obrazovne djelatnike, davati mišljenja o nastavnim planovima i programima, od predškolskih ustanova, osnovnih škola, gimnazija i općim obrazovnim predmetima u strukovnim školama. Zato bi veza između Agencije za odgoj i obrazovanje i Agencije za strukovno obrazovanje trebala biti čvrsta. Dakle, trebala bi biti i precizno definirana jer će verifikaciju za neke nastavne predmete i struke izvoditi Agencija za strukovno, a opće obrazovne ova Agencija. Zatim, Agencija prati i provedbu HNOS-a, sudjeluje u provođenju učeničkih smotri i natjecanja što je vrlo važno jer zaista je potrebno u ovom području uvesti reda, način i provođenje natjecanja. Mislim da je budući zadatak upravo ove Agencije da, ja bih rekla, modernizira, poboljša. Klub zastupnika HDZ-a smatra da stručno usavršavanje u drugom čitanju je potrebno bolje, preciznije odrediti, definirati. Mogućnost da drugi osim agencije sudjeluju u stručnom usavršavanju treba dozvoliti, ali isto kao što smo se založili kod Zakona o udžbenicima za osnovne i srednje škole smatramo da treba dati određenu licencu ili potvrdu ipak Zavod za školstvo, tko to može provoditi stručno usavršavanje jer sada mogu vam reći u praksi imamo svih mogućih vrsta i udruga, ja bih rekla i nakladničkih kuća koju se upućuju i koji provode stručno usavršavanje pa zaista ima puno nepravilnosti na terenu. Člankom 5. definira se pojam stručno pedagoškog nadzora u odgojno obrazovnim ustanovama iako je to bilo u nadležnosti zavoda nije bilo posebno utvrđeno. Ovakav nadzor potrebno je u školama provoditi kao stručnu pomoć. Do sada se ta savjetnička stručna pomoć shvaćala kao inspekcijski nadzor, a ne kao stručni nadzor. Mislimo da budućoj agenciji treba posvetiti posebnu pozornost ovom problemu, dakle slažem se i sa kolegicom Lugarić i sa kolegom Sabatijem da treba razdvojiti poslove savjetnika i nadzornika. Novina koja je uvedena člankom 6. jest da agencija dobiva mogućnost da razmatra podneske građana, tijela državne uprave, regionalne (područne) i lokalne samouprave. Sada se najčešće te predstavke bile upućene ministarstvu. Kako je zavod djelovao u sustavu ministarstva onda je bilo i moguće da se zavod očituje o ovim predstavkama, sada je on posebna ustanova i treba utvrditi da upravo je ta očitovanje o tim predstavkama bude regulirano od strane agencije, ali da o njima bude upućeno i ministarstvo. Člankom 9. regulirano je da agencija upravlja upravno vijeće koje ima predsjednika i 6 članova. Možda bi bilo dobro da se definira sastav upravnog vijeća i da se članovi imenuju iz svih područja i djelatnosti, znači i predškolskog odgoja i osnovnog i srednjeg normalno zaposlenika, možda ministarstva da o tome predlagatelj dobro razmisli. Člankom 8. propisuje se ustroj agencije. Isto predlažemo i smatramo da bi trebalo zakonom definirati se odjel i podružnice buduće agencije, a nikako to prepustiti samo statutu. I kako se člankom 10. definiraju poslovi koje obavlja upravno vijeće, a člankom 12. poslovi koje obavlja ravnatelj agencije. Ravnatelj podnosi izvješće o radu i poslovanju agencije upravnom vijeću i ministarstvu. Svakako da je on odgovoran za obavljanje poslova, ali smatramo da upravno vijeće koje je imenovao ministar mora podnositi izvješće o radu ministarstvu, prije svega zbog odgovornosti i ozbiljnosti rada članova upravnog vijeća. I na kraju očito da ustrojstvo zavoda ovakvo kakav je sada za školstvo zbog niza promjena u sustavu obrazovanja ne zadovoljava potrebe obrazovanja koje se navode u ocjeni stanja i razlozima zbog kojih se donosi Prijedlog ovog Zakona o osnivanju Agencije za odgoj i obrazovanje i da je potrebno osnovati jednu novu, drugačiju ustanovu koja će se baviti problematikom odgoja i obrazovanja sustava u segmentima navedenim člankom 4. da ih ovdje ne ponavljam Prijedloga zakona pa će stoga Klub zastupnika HDZ-a podržati Prijedlog zakona u prvom čitanju s nadom da će se uvažiti neke od naših primjedbi. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Zvonimir Sabati.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa ja bih ustvari ispravio jedan netočni navod, ali dozvolite da ipak dam uvodnu jednu rečenicu. Naime, nikako ne bi bilo dobro da se … [[Govornik se ne razumije.]] Ja naime ispravljam netočni navod, naime gospođa zastupnica je rekla da su 2005. godine napravljene vrlo velike promjene, odnosno da se započelo s nizom reformi u obrazovnom sustavu. To je naprosto netočno zato jer ako se svi skupa prisjetimo da se sa stvarnim reformama započelo sasvim sigurno već 2001. godine, decentralizacija financiranja, govorimo na kapitalne investicije, na investicijsko održavanje, tehničko održavanje, decentralizacija odlučivanja itd., itd. Mislim ne bih volio da govorimo, sve se započelo od danas, a prije se ništa nije radilo. To nije jednostavno točno. Hvala lijepa.
Drugi ispravak, poštovani zastupnik Željko Kurtov.
Poštovani predsjedniče, ovaj Prijedlog Zakona o Agenciji za odgoj i obrazovanje. Draga kolegice vi niste u pravu u cijelosti u svojoj cijeloj raspravi. Tu se priča i o odgoju, a ovdje nije.
Kolega Kurtov nešto netko nije u pravu. Kolega Kurtov jedno je pravo i drugo je nepravo, a treće je netočna tvrdnja.
Pa netočna je tvrdnja da je ovaj Prijedlog zakona dobar jer o njemu nema, ovdje piše da je za odgoj i obrazovanje, a o odgoju nema ni o. Mi smo svi svjedoci da u školama učenici tuku profesore, profesori puštaju porniće itd., a mi ovdje nigdje ne vidimo o odgoju ni o. Prema tome, nije zaslužio ovaj Prijedlog zakona da se pusti dalje.
Kolege dajte molim vas, idete na vrijednosne sudove, idete na ocjene da je netko u pravu ili nije u pravu. Činjenična tvrdnja, činjeničnu tvrdnju treba i činjenični navod ispravljati. Klub zastupnika HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, državni tajnici. Pa prvo što moram kazati u ime kluba Hrvatske stranke prava to je jedan paradoks. S jedne strane znači nesporna je činjenica i ovo što smo čuli u dosadašnjoj raspravi da su sa sadašnjim obrazovnim i odgojnim sustavom i procesima u Hrvatskoj nezadovoljni roditelji, učenici, studenti, a dakako i oni koji sudjeluju i izvode to, znači učitelji, nastavnici i profesori. Svi su oni nezadovoljni i svi očekuju određene promjene, a s druge strane naši učenici, studenti na međunarodnim natjecanjima ostvaruju izvrsne rezultate. Pogledajmo rezultate sa natjecanja, to su izvrsni rezultati. E a što je posljedica toga? Posljedica zašto oni ostvaruju izvrsne rezultate to je znači ljubav i predanost učitelja i profesora koji su ih pripremali za ta natjecanja i zbog toga upravo ti profesori, ti učitelji trebaju biti nositelji svih reforma u obrazovnom i odgojnom sustavu, ne činovnici, činovnici nemaju rezultate. Rezultate imaju znači učenici i studenti, a zahvaljujući ljubavi i predanosti baš tih njihovih učitelja, profesora, nastavnika koji su u biti i podcijenjeni u ovome društvu i potplaćeni i sve ostalo. Jer, ukoliko činovnici rade a do sada su uvijek činovnici bili glavni od kada se uspostavila ova Hrvatska država stalno se govori, svaka vlast govori o tome kako se kreće u reforme, kako se provode reforme a situacija je i dalje ista. I normalno, ovdje smo već čuli kako činovnici kreću u reforme da naprave strategiju a znamo kakva je sudbina svih razno raznih strategija, programa, planova, na kraju i onih koji su ih je pisali ne čitaju ih niti ih provode. Prema tome, sasvim se obrnuto krenulo u sve ovo. Prema tome, dajmo konačno onima koji imaju rezultate a to su ti znači učitelji, nastavnici i profesori koji pripremaju neka oni budu uz dječji sabor znanja, neka oni budu znači ti glavni pokretači. I sad gledajmo ovu sadašnju situaciju. Normalno, i ovo vodstvo ministarstva od početka govori o sustavnim reformama i svemu ostalome a trebalo im je znači 26 mjeseci da bi sagledali da moraju promijeniti i ovaj zakon iako je to sve trebalo ići u paketu. Recimo, 2005. je ustrojena Agencija za strukovno obrazovanje i onda se već tko je radio te prijedloge zakona trebao je vidjeti da taj odjel što je u zavodu sadašnjem prelazi u agenciju. Prema tome, onda je to trebalo sve u paketu dati, ali ne činovnički dati nego dati ljudima koji to znaju, koji to provode, koji će do kraja osmisliti. I sada gledajte, glavni razlog. Gospođo Zdenka. Gospodine predsjedniče, ona stalno dobacuje.
Je li to istina?
Stalno dobacuje. Ovo je Hrvatski sabor, nije tržnica. Hvala. I sada gledajte, osnovna pitanja. Kaže osnovna pitanja koja se trebaju urediti zakonom odnose se na naziv. Ako ćemo tradicionalno i hrvatski bolje naziv zavod nego agencija. Ima i tradiciju u Hrvatskoj. I zavod ako ćemo tumačiti on znači istraživanje, institut, rad a agencija znači polazi od pojma agent. Znači, služi ili ministru, ili stranci, ili činovnicima. Prema tome, ni taj vam razlog baš nije valjan. Zamislite da sada promijenite da nije Hidrometeorološki zavod nego Agencija za hidrometeorologiju. Pa nitko ne bi znao na Hrvatskom radiju ili televiziji tko to sada daje prognozu vremena kad je narod naučio da Hrvatski hidrometeorološki zavod daje to dio. Prema tome, to uopće nije nikakav valjan razlog. I to pazite, to su vam sada ta temeljna pitanja. Kaže osnovna pitanja koja se trebaju urediti zakonom vaš je naziv, nije zavod nego agencija. Ali kažem i to je kad se gleda sa stajališta i hrvatskog jezika i značenja vidljivo je da tu baš nije valjan razlog. Valjaniji bi razlog bio da ste to sve dali u paketu i da ste, moram ispraviti državnoga tajnika kako je kod Zakona o udžbenicima ovdje došlo do suglasja svih klubova. Da, osim Kluba Hrvatske stranke prava koji je rekao otvoreno što i sada govorimo o tome dijelu. Znači, ti učitelji, ti nastavnici koji pripremaju naše izvršne učenike i studente koji ostvaruju takve rezultate oni moraju biti i nositelji nastavnih planova, izrade novih nastavnih planova i programa gdje će opseg biti primjeren a onda tako trebaju ići udžbenici a ne opet ista varijanta da nemamo šest udžbenika nego imamo tri plus tri, znači nije čija nego vrat. Prema tome, sve ovo dokazuje da se nema baš sustavnog prilaza svemu ovome i upitno je kakvi će biti dosezi, da li će isto biti dosezi da će opet se dogoditi kad se promijeni vlast pa će ona isto trebati jedno 25 mjeseci da utvrdi da to baš nije dobro, pa onda će dati u prvome čitanju. I na kraju sve će završiti jedno veliko ništa zato što se kreće od krivih polaznih osnova tko treba osmisliti, tko treba provoditi, kako i na koji način taj cjelokupni sustav a u tome smislu znači glavni interes treba biti interes učenika, interes studenata a ne interes nakladnika i činovnika. Zbog toga znači sumnjam u dosege ovoga zakona a i pravno gledano je puno manjkavosti, neodređenosti odnosno nije određen ni odrediv. Recimo, ako govorimo o ovome ustrojstvu i tijela zavoda iako vi kažete agencije. Pazite, ne možete vi reći u stavku 3. da će se imati podružnice. Pa pazite, podružnice se mora reći da će biti u gradovima, županijama, na koji način će biti a ne to sve prepuštati statutu koji će donijeti, a i broj ravnatelja i svega ostaloga. Prema tome, ovo je čisto zadovoljavanje forme, sumnjam u dosege svega ovoga. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Petar Selem.
Gospodine predsjedniče, ispravljam netočni navod kolege koji tvrdi da bi dobitnici nagrada, vrsni učenici koji dobivaju nagrade na raznim natjecanjima trebali biti oni koji će stvarati nove zakone. Moja kćer je dobila nekoliko nagrada, ona ima šesnaest godina i ne mislim apsolutno da bi ona trebala sudjelovati u procesu stvaranja zakona. To nije ni u kom slučaju ni misija ni uloga, ni zadaća dobrih učenika koji dobijaju nagrade. Hvala.
Za Klub HNS-a poštovani zastupnik Jozo Radoš. Izvolite!
Opet nema ministra. Gospodine predsjedniče, gospodo državni tajnici, kolegice i kolege! Kada bi bilo točno što piše u obrazloženju ovoga zakona a tiče se funkcioniranja postojećega Zavoda za školstvo onda bi to bilo doista loše. Po ovome što ovdje stoji ispada da taj zavod gotovo uopće nije mogao raditi jer nije imao jasnu metodologiju provođenja stručnog usavršavanja, imao je neprecizne aktivnosti ustrojenih jedinica, nejasne nadležnosti zavoda, izostanak uređenosti pitanja prava korisnika na obrazovanje, neutvrđeni način surađivanja s razinama obrazovnog sustava, nedefinirano pitanje stručno-pedagoškog nadzora, izostanak zakonske mogućnosti ugradnje i razvoja nacionalnih projekata i nema definirane elemente praćenja itd. Ali to što se samoga zakona tiče nije točno. Kaže da u točki 7. obrazloženja na početku stoji da je razlog za donošenje ovoga zakona, dakle razlog zašto je postojeće rješenje loše je izostanak zakonske mogućnosti ugradnje i razvoja nacionalnih projekata na primjer hrvatski nacionalni obrazovni standard. Dakle po zakonu, tako tvrdi predlagatelj nema zakonske mogućnosti razvoja nacionalnih projekata a u djelatnosti zavoda dakle po zakonu koji sada vrijedi piše da zavod utvrđuje i razvija "curriculum", izrađuje nastavne planove i programe, sudjeluje u izradi obrazovnih standarda. Prema tome to obrazloženje nije točno. No što je zapravo problem? Temeljni problem je u tome što taj zavod proteklih nekoliko godina zapravo nije korišten. On nije korišten kao nezavisna stručna institucija ili poluzavisna stručna institucija jer ga ministar nije trebao. Ministar nije trebao ovaj zavod jer imati stručno tijelo kao instituciju uvijek ograničava mogućnosti laganoga upravljanja. To stručno tijelo, ono naravno može otežavati, ograničavati ovlasti i način postupanja svakoga ministra ali mu itekako može pomoći ako se koristi na pravi način. Zavod za školstvo Republike Hrvatske je stručna institucija koju treba razvijati, kojoj treba dati mogućnost da radi a ona je proteklih tri godine zapravo samo vegetirala. Ona se nije razvijala. Ja ne tvrdim da je on, zavod u samom početku bio sposoban obnašati sve zadaće koje bi trebao, ali mu je trebalo dati priliku, a to se nije dogodilo. Ministar je proteklih godina funkcionirao ne koristeći zavod kao stručno tijelo koje ima 119 djelatnika nego uglavnom koristeći razne ad hoc imenovane komisije koje su ovisne o njemu i koje naravno ako mu ne odgovaraju može smijeniti. A zavod cijeli, njegovu infrastrukturu i njegovu vertikalu stručnu ne može smijeniti. I kao što u Ministarstvu obrane postoji glavni stožer, kao što u Ministarstvu unutarnjih poslova postoji policija koja je mjesto gdje se odvijaju stručne djelatnosti makar naravno i tamo ponekad ima više politike, nekad više nego i u samim ministarstvima ali to nije ono prema čemu težimo, težimo razvoju u stručnom smislu nezavisne institucije koja će biti na pomoć Ministarstvu. Ovoga puta se radi o Ministarstvu obrazovanja, znanosti i športa i to se nažalost s ovim zavodom proteklih godina nije dogodilo. Taj zavod je sa svojih 119 djelatnika od kojih je sigurno jedan dio sposoban biti stručni servis Ministarstva u pitanjima odgoja i obrazovanja nije korišten. On je dakle samo vegetirao bez stvarnih prilika da dobije mogućnost rada. Sjećamo se priče kako je, nije to priča nego je to dakle realna činjenica, kako je Institut za društvena ispitivanja Ivo Pilar u gradu Zagrebu dobio posao od Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa u iznosu od 2,8 milijuna kuna za praćenje provedbe hrvatskog nacionalnog obrazovnog standarda. Pa ja nisam protiv toga da i neke vanjske institucije kao neka vrsta korektiva dobiju mogućnost sudjelovanja u tome. Ali zanemariti Zavod za školstvo i dati 2,8 milijuna proračunskog novca instituciji koja se "by the way" time nikada prije toga nije bavila Institut za društvena ispitivanja nije se bavio razvojem obrazovanja nego se bavio temeljnim sociološkim istraživanjima. Dakle taj posao je trebao svakako raditi Zavod za školstvo, a ministar je možda mogao u prvoj fazi ako nije zadovoljan odabrati i neke vanjske institucije koje bi to radile, ali taj posao u toj fazi sigurno je bolje mogao raditi Zavod za školstvo nego Institut za društvena istraživanja i to se nije dogodilo. I to je problem. Zavod za školstvo nije korišten kao stručno nezavisna institucija i mi nažalost u cijeloj državi nemamo kulturu razgraničavanja struke i politike tako da se struka ne miješa u politiku, a politika se ne miješa u struku i između njih postoji nekakva plodna suradnja. To naravno nije lako razviti, ali proteklih godina u ovome sustavu, sustavu obrazovanja to se nije niti pokušalo. Zavod za školstvo Republike Hrvatske uz sve manjkavosti koje mu se mogu pripisati on uopće nije bio pokušan biti razvijen kao stručna institucija koja će u stručnom smislu pomoći Ministarstvu i time ga spasiti od nekih pogrešaka. On je bio potpuno isključen iz primjerice najvećega projekta do sada koje je Ministarstvo ima a to je razvoj hrvatskog nacionalnog obrazovnog standarda. I to je ono što je, što je problem i ovim se zakonom nažalost to želi sankcionirati i dovesti gotovo do kraja. O čemu se radi? Po postojećem Zakonu Zavod utvrđuje i razvija "curriculum",. Utvrđuje i razvija "curriculum", izrađuje nastavne planove, izrađuje kataloge i utvrđuje i metodologiju poučavanja. Vjerojatno je zakonodavac i mislio da to Zavod ne radi kao posljednja instanca. Nego naravno posljednju odluku u tom smislu treba donijeti i Ministarstvo. Ali ovo su vrlo jasne ovlasti Zavoda, utvrđivanje i razvijanje "curriculuma", izrada programa, a u Prijedlogu zakona se ovlasti Agencije se relativiziraju. Pa tako piše da Agencija ne izrađuje "curriculum" nego sudjeluje u izradi, razvoju i implementaciji nacionalnog "curriculum-a" što znači da nije njena striktna obveza da bude glavno stručno tijelo Ministarstva obrazovanja, znanosti i športa. Ona samo daje mišljenje o programima. Pa tko će drugi izrađivati programe nego ljudi koji rade u Zavodu? Pa onda tek otvaramo mogućnost paralelizma gospodine Šetiću. Vi govorite o paralelizmu. Pa onda ćemo tek otvoriti paralelizam. Imamo zavod koji će sve to raditi, ali zapravo Ministarstvo će imati i neke druge načine kako će paralelno imati i programe i izradu "curriculuma". I to je ono što je ovdje problem. Mi trebamo razvijati taj zavod. Ja sam za to da ministar ima i neke mogućnosti angažiranja paralelnih kontrolnih mehanizama u toj izradi. Ali da se ovako zanemaruje jedna vrlo važna institucija koja ima 119 a planiralo se još upošljavanje ove godine još 15 djelatnika dakle 134 djelatnika to je velika institucija, važna institucija. Ako ti ljudi možda kao što se može prigovoriti i misle na stari način treba ih educirati i njih same, ali ne može se ta institucija koja je i tako važna koja košta državni proračun ostaviti po strani, a to je bojim se temeljna intencija ovoga zakona. Ovdje se govori o ostalim pitanjima koji se tiču tehnike, više-manje isto, osim što upravno vijeće više ne imenuje Vlada Republike Hrvatske, nego to čini ministar. Prema tome, govori se o samostalnosti ove agencije u odnosu na ministarstvo, a zapravo u jednoj vrlo važnoj ovlasti, a to je imenovanje vijeća agencija je više ovisna o ministarstvu, manje je samostalna, jer njeno tijelo glavno, upravno vijeće imenuje ministar, a ne Vlada Republike Hrvatske kao što je do sada. Prema tome, obrazloženje o većoj samostalnosti ove institucije, agencije nije pogođeno obrazloženje. Upravno vijeće, ravnatelj, pomoćnici ravnatelja, tajnici više-manje imaju iste ovlasti, isti način imenovanja. Ali više nema vijeća savjetnika kao sukusa struke u zavodu kao obaveznoga tijela. Do sada je postojalo vijeće savjetnika kao obavezno tijelo, dakle velikim slovom pisano u Zakonu o zavodu za školstvo. Sada toga nema. Sada se mogu osnovati savjetodavna tijela što je isto po mom mišljenju, po mišljenju Kluba zastupnika HNS-a također jedan korak nazad u pogledu afirmacije, nezavisnosti struke koja treba biti servis ministarstvu koje donosi konačne, političke odluke kako bi to trebalo biti u svim našim sustavima tako i u ovom sustavu. Ono što u ovom zakonu treba pohvaliti jer je pomak u odnosu na ono što je bilo do sada, a to je stručno-pedagoški nadzor koji se prvi puta malo preciznije definira. U dosadašnjem zavodu, Zakonu o zavodu za školstvo, stručno-pedagoški nadzor kao jedna od vrlo važnih djelatnosti zavoda, a to će biti i važna djelatnost agencije uopće nije bio zakonski definiran. On je bio potpuno prepušten nižim provedbenim aktima. Ovdje se on definira što je dobro u nekim najosnovnijim crtama koliko to zakon treba definirati. Ali, trebalo bi preciznije zakonski spomenuti, definirati i stručno usavršavanje, dinamiku, načine, metode, stručno napredovanje u našim osnovnim i srednjim školama je potpuno nedefinirano. Zapravo se uopće ne zna na koji način nastavnici napreduju. Nisu za to stimulirani i to je jedan od problema ne kvalitete kompletnog nastavnoga procesa. Imate nastavnika koji pođe na početku svoga radnoga vijeka i završi u istoj poziciji u kojoj je bio, jer on nije stimuliran za napredovanje. Ako netko nije stimuliran za napredovanje onda teško može biti stimuliran za kvalitetno obavljanje svoga posla, osim naravno njegovih privatnih odnosa prema poslu, ljubavi itd. Ali mi nismo ovdje da samo potičemo ljubav, nego da stvaramo zakonske pretpostavke, stimulaciju za ljude da bi kvalitetnije radili svoj posao. Pa stoga bi trebalo u ovom zakonu preciznije definirati dakle i stručno usavršavanje i stručno napredovanje, ali i provođenje stručnih ispita, pa vjerojatno još i poneku stvar koja u zakonu nije definirana. Predlagatelj se odlučio za razgranati sustav institucija. Dakle, umjesto Zavoda za školstvo već imamo agenciju za nacionalni centar za vanjsko vrednovanje obrazovanje, imamo agenciju za strukovno obrazovanje. U pripremi je osnivanje agencije za cjeloživotno učenje. To je naravno jedan od modela. Ne može mu se ništa unaprijed a priori prigovoriti. Naravno treba pratiti te agencije, ali ono što je problem ovoga zakona to je da nema niti riječi o tome kako te agencije međusobno trebaju surađivati. To piše u obrazloženju zakona kao ambicija predlagatelja zakona, ali u zakonskom tekstu o tome nema niti slova i to je stvar koju svakako treba do drugog čitanja pokušati regulirati. Dakle, ovo je jedan od pokušaja koji svakako treba pustiti da se razvije u drugom čitanju. Klub zastupnika HNS-a će dakle podržati ovaj prijedlog u prvom čitanju, ali ukoliko ove temeljne stvari o kojima smo govorili ne budu riješene na način kako mi smatramo da bi trebalo onda ćemo teško dati podrške ovom zakonu u drugom čitanju. Hvala lijepa.
Hvala. Idemo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Postoji jedno pravilo koje govori o kvaliteti zakonskog prijedloga koji dolazi iz Vlade, jedna zakonitost, a to je nazočnost ministra na raspravi kada se radi o njegovom prijedlogu zakona. Ministra opet nema, a on je tu kada se može ponositi nekim zakonskim prijedlogom, da se može s njim pohvaliti. Kad to ne može pošalje uvažene državne tajnike uz dužno poštovanje prema njima da ga vade i čupaju kako znaju i mogu. Zavod za školstvo postojao je odavno u Republici Hrvatskoj. Onda ga je ukinula ministrica Ljilja Vokić i uklopila u svoje ministarstvo. 2002. godine ponovno je oživio Zavod za školstvo, a sada se eto ponovno ukida. Ukida se i osniva se agencija za odgoj i obrazovanje. Dobro. U redu stvar. O.k. Zašto se ne bi zvala agencija, a zašto bi se zvao zavod. Ima razloga za to. Uvažavamo te razloge neka to bude tako. Pojavili su se na koncu i neki novi zadaci koji se stavljaju pred tu agenciju odnosno bivši zavod pa je potrebno izmijeniti zakonodavni okvir. E sad kako se to radi. Moglo se to napraviti na dva načina. Moglo se napraviti izmjenama i dopunama zakona, promijeniti naziv institucije u tim izmjenama i dopunama, dodati te nove poslove koji se pred agenciju stavljaju ili se moglo ići novim zakonima. Da se išlo prvim putem jasnije bi se vidjele razlike. Ovako je potrebno pronaći stari propis, usporediti odredbe staroga i novoga propisa pa da se shvati zašto se išlo ovim drugim putem. Naime, kao i kod udžbenika sve se i ovdje uzima iz ruku struke i stavlja u ruke ministra i to mi se čini osnovnim motivom kod predlaganja ovakvog zakona. Tako već članak 2. kaže da je osnivač Republika Hrvatska, a prava i dužnosti osnivača obavlja ministarstvo nadležno za poslove obrazovanja. A kod Zavoda za školstvo taj je posao obavljala Vlada Republike Hrvatske. Pa je sada malo nejasno zašto to spuštati na rang ministra. Jer za to u prijedlogu zakona nije dano nikakvo obrazloženje. Mnoge su odredbe puno nepreciznije od onih koje postoje u Zakonu o zavodu za školstvo. Npr. sad se kaže: "U agenciji se ustrojavaju odjeli.", ako koji odjeli. Pisalo je u starom zakonu obavezno Odjel za razvoj curiculuma i istraživanja, Odjel za stručno-pedagošku pomoć i trajnu izobrazbu, Odjel za strukovno obrazovanje, Odjel za informacijsko-dokumentacijsku djelatnost i nakladništvo, a po potrebi i drugi odjeli. To je sada ispalo. Kaže se: "Agencija ima podružnice.". Ali gdje? Pa pisalo je prije obavezno u Zagrebu, Splitu i Osijeku, a po potrebi i u drugim gradovima. Upravno vijeće, predsjednika i članove upravnog vijeća imenuje i razrješava ministar. To je najnovije rješenje. To je najprije za Zavod za školstvo radila Vlada na prijedlog ministra. Sada eto i to se stavlja u nadležnost samoga ministra. E sada, ravnatelje imenuje i razrješava to upravno vijeće koje je imenovano ministar. Znači ministar posredno odlučuje i o ravnatelju, o svemu. Kao i kod udžbenika odlučuje ministar. A nema niti uvjeta koji se zakonski postavljaju za imenovanje upravnog vijeća, odnosno ni za upravno vijeće ni za ravnatelja. Za ravnatelje je u starom zakonu pisalo: "Za ravnatelja može biti imenovana osoba koja ispunjava uvjete za višeg savjetnika prema odredbama ovog zakona.". Sad te odredbe nema. Može se postaviti za ravnatelja bilo tko. Za kog se odluči upravno vijeće koje je imenovao ministar. Pa šta mislite za kog će se odlučiti upravno vijeće koje imenuje i razrješava ministar? Pa upravno za onog ravnatelja kojeg ministar predloži. A kakvog drugog? Sad više ne mora on biti ni stručna osoba jer je to namjerno iz zakona izbačeno. To može biti potpuno politička osoba. Jer ste izbacili ovu odredbu da čak, da mora imati uvjete barem višeg savjetnika. Kaže se da ravnatelj agencije ima pomoćnike, ali se ne kaže njihov broj. Koliko pomoćnika? Dva, osam, dvadeset, pedeset? Koliko pomoćnika ima ravnatelj? Koliko mu ministar odobri. A koliko će mu odobriti? A koliko svojih prijatelja treba tamo smjestiti. Toliko će mu i odobriti. Koliko drugo? Broj pomoćnika ravnatelja, način, postupak i uvjeti za imenovanje, te djelokrug njihova rada uređuju se statutom agencije. I sad dolazim do jednog cijelog niza članaka gdje se sve što se treba odrediti prebacuje na statut. A donošenje statuta je opet u nadležnosti upravnoga vijeća, a upravno vijeće je u rukama ministra. Agencija ima tajnika. Statutom će se odrediti i način izbora i djelokrug rada tajnika, kao i uvjeti koje mora ispunjavati. Agencija može imati stručna i savjetodavna tijela, ali i sastav i način osnivanja i djelokrug stručnih i savjetodavnih tijela sve se to uređuje statutom koji donosi upravno vijeće koje imenuje ministar. Stručne poslove u agenciji obavljaju savjetnici i viši savjetnici. Dobro. Tako je bilo i do sada. Tako treba i biti. A uvjeti? U starom zakonu je pisalo da za savjetnika, odnosno višeg savjetnika može biti izabrana osoba koje je državljanin republike Hrvatske, završila odgovarajući studij za stjecanje visoke stručne spreme, ispunjava druge uvjete utvrđene statutom zavoda. Pored uvjeta i ovih nabrojenih savjetnik mora imati najmanje 5, a viši savjetnik najmanje 10 godina radnog iskustva na poslovima odgoja i obrazovanja. Savjetnici i viši savjetnici se biraju na temelju javnog natječaja. Postupak izbora savjetnika i viših savjetnika uređuje se statutom. Znači imamo nekakve nabrojene uvjete za te savjetnike. Sad što piše? Ne piše ništa. Naprosto savjetnici nemaju zapravo nikakvih uvjeta za to tko može biti izabran za savjetnika. Kaže se da radnik agencija, ako je u sukobu interesa ne smije biti autor plana i programa, odnosno nastavnog plana i programa, kao ni autor udžbenika ili priručnika. Gledajte, čim je on u agenciji, osim ako nije tamo portir ili čistačica, ali za pretpostaviti je da portir i čistačica neće pisati udžbenike. Čim je u agenciji on je u sukobu interesa. Ali mogli ste bar napisati da predsjednik upravnog vijeća, članovi upravnog vijeća, ravnatelj i njegovi pomoćnici, savjetnici i viši savjetnici ne mogu pisati udžbenike. Nego, da li je netko u sukobu interesa, ili ne postoji sukob interesa, to će se utvrditi statutom agencije koji donosi upravno vijeće koje imenuje ministar. Pa će ministar posredno odlučivati i tko je u sukobu interesa. Pored toga što imamo ovdje u Saboru tijelo koje odlučuje o sukobu interesa. Tako je jednako bilo i kod udžbenika. Ministar je u ovom prijedlogu zakona sve ovlasti uzeo u svoje ruke. Pokazalo se da on ovu agenciju ne treba kao stručno tijelo, nezavisno, pomoćno tijelo koje će mu pripremati stručne odluke koje će on kao ministar verificirati. Ovo njemu treba kao poligon njegove svevlasti. Kao što će odlučivati o udžbenicima, tako će odlučivati o svemu i u ovome, ovoj agenciji, od sastava agencije, od načina njezina rada, o stručnosti stručnih suradnika, o tome mogu li oni tamo raditi, ne mogu raditi do toga da li se nalaze u sukobu interesa ili ne. Hvala.
Hvala. U 11 sati i 18 minuta isteklo je vrijeme za prijavu za raspravu po ovoj točci dnevnog reda. Poštovana zastupnica Jelena Pavičić Vukičević. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Uvaženi predstavnici Vlade, poštovane kolegice i kolege. Mislim da je u ovoj raspravi važno istaknuti da kad se država kao što je naša, tako jasno opredjeljuje za obrazovanje kao svoju perspektivu, da onda treba i pozdraviti svaki napor da se poboljša kvaliteta obrazovanja. Ja i ovaj Zakon o Agenciji za odgoj i obrazovanje bez obzira na njegove manjkavosti shvaćam u tom kontekstu, dakle kao jedan napor da se u našoj zemlji kvaliteta obrazovanja podigne na veću razinu. Jednako tako mislim da je važno istaknuti i činjenicu koja nas sve skupa treba veseliti, a to je da se na neki način uvodi i pojam odgoja jer mi se čini da je u proteklom razdoblju doista bilo premalo govora o odgoju uz obrazovanje, pa je i škola na neki način počela figurirati više-manje kao obrazovna ustanova što je možda na neki način pogodovalo i rastućem nasilju u školama, nasilju među učenicima, ali i nasilju učenika prema nastavnicima. Smatram da bi agencija trebala dati odgovor, ali isto tako i pomoći nastavniku u sprječavanju takvih situacija. S druge strane i pomoći mu kad se nasilje dogodi i na neki način pomoći nastavniku u zalječenju posljedica takvog nasilja. Naravno da agencija i škola ne mogu zamijeniti ulogu obitelji u odgoju, ali mogu biti sa obitelji komplementarni u razvoju djeteta kao cjelovite osobe. Kažem kroz raspravu koju smo proveli na matičnom odboru i u ovoj do sad obavljenoj raspravi, jasno se pokazalo da ovaj zakon ima manjkavosti, ali smo čuli i želju predlagača da se do drugog čitanja ovaj zakon u tom smislu i popravi. Iz tog razloga kao doprinos toj raspravi smatram da je važno reći da treba napraviti dodatan napor da se bolje i kvalitetnije stručno usavršava nastavnika, ne samo dakle putem programa ove novoosnovane agencije nego i putem licenciranih programa strukovnih udruženja za što mislim da su potporu dali i svi klubovi koji su raspravljali o ovoj temi. Jednako tako treba se opredijeliti za jasnije, za kvalitetnije napredovanje nastavnika. Činjenica je da je nastavnički kadar potplaćen, ali i nije jedini kadar koji je potplaćen u ovoj državi. Kroz godine na žalost to je dovelo do toga da se taj savjetnički čin dodjeljuje nastavniku umjesto da se honoriraju godine rada u učionici boljim koeficijentom i većom plaćom, a da savjetnici budu doista oni koji to profesionalno zaslužuju i metodama rada i uspjehom u radu bez obzira na godine koje su proveli u učionici. Svi trebao također biti i za agenciju koja će biti ustrojena na način i da već to zakonom vidimo koji će to biti odjeli i podružnice, a ne samo da se ti ustrojbeni elementi organiziraju statutom. Mislim da je važno istaknuti da i u suradnji sa postojećom, tj. postojećim agencijama, dakle Agencijom za strukovno obrazovanje, Agencijom za znanost i visoko obrazovanje, Centrom za vanjsko obrazovanje i budućom Agencijom za cjeloživotno osiguranje, da moramo zapravo osigurati jedan uređeni obrazovni sustav koji će istovremeno biti poticajan za sve sudionike u obrazovnom procesu, ali i omogućiti obrazovanje za sve pod jednakim uvjetima. U raspravi smo već dosta toga čuli u prilog odvajanju savjetničkog od nadzorničkog zanimanja, jer smo eto doista svjesni da budući nastavnik nema dovoljni stupanj edukacije po svom izlasku sa fakulteta, a i da ne spominjemo činjenicu da u velikom broju hrvatskih škola još uvijek nastavu održava kadar koji nema adekvatno obrazovnu kvalitetu. Tako da savjetnik zapravo savjetujući nastavnika može pomoći u unapređenju kvalitete nastave koja rezultira i boljim uspjehom učenika, naravno u smislu usvajanja znanja i vještine i kompetencija, a ne dobivanja same ocjene. Nadzornik naravno ima posve drugu ulogu, a njegove ovlasti i posljedice njegovog nalaza treba jasno propisati što ovim zakonom, što statutom same agencije. Također je bilo rečeno, smatram da je to važno istaknuti da agencija treba biti autonomna u svom djelovanju kao što je to npr. i Centar za vanjsko vrednovanje obrazovanja. Ako želimo da bude autonomno, propišimo tada koje uvjete mora imati ravnatelj, kako se i na koji način bira upravno vijeće, koje stručne kvalifikacije za pojedine segmente rada trebaju imati članovi upravnog vijeća, zapravo oslobodimo ovaj zakon od prevelikog uplitanja ministra ne zato što ministar nije kompetentan nego zato što je konačno vrijeme da pokažemo da u našem društvu postoje drugi mehanizmi, a ne samo oni državne vlasti. Eto ja se doista nadam da ćete sve ono što će se danas afirmativno reći u raspravi o osnivanju ove agencije, da će se naći u drugome čitanju ovog zakona kao što je to do sada bilo učinjeno i po nekim drugim pitanjima i da ćemo zapravo u drugom čitanju dobiti jednu agenciju, Agenciju za odgoj i obrazovanje koja će biti adekvatnija svome nazivu. Dakle u zakon treba uključiti elemente koji se tiču utjecaja agencije na odgoj, odnosno kako odgoj ponovno uključiti u nastavni proces i u škole, mislim da je to bez daljnjega pitanje par exellence u suvremenom društvu i eto jednako tako se nadam da će se svi ti prijedlozi uvažiti, da će taj zakon biti kvalitetan i da će doista omogućiti jednu autonomnu organizaciju koja će za krajnji cilj imati poboljšanje kvalitete obrazovnog sustava u Hrvatskoj u cjelini. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Na redu je gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Iako sam govorila u ime kluba SDP-a samo još nekoliko možda i pojedinačnih primjedbi vezano za pojedine članke čini to primjerenijim govoriti u pojedinačno ime nego u ime kluba posebno kada je riječ o raspravi u prvom čitanju. Već su do sada, ja sam osobno rekla i kolege iz stranke, mislim prilično je važno da prije nego što idemo razvijati jednu novu instituciju, pozicionirati drugačije u ovom sustavu obrazovne infrastrukture da dobijemo na neki način pregled toga što se sve hoće napraviti u samom sustavu. Mi još uvijek, kolegice i kolege, nemamo definirane ciljeve odgojno-obrazovnog sustava danas u Hrvatskoj. Barem ne na onaj način koji bi bili zakonski utemeljeno. Naime, ciljevi osnovne i srednje škole se definiraju zakonom, a zakon u tom smislu nismo mijenjali. A paralelno radimo nekakve sustave, donosimo nekakve mjere koje, ponavljam, imaju vrlo često upitnu stručnu utemeljenost i legitimaciju, a onda s druge strane pokušavamo sve to opravdati nekakvom velikom stručnošću. Bilo je ovdje do sada dosta rasprave oko toga treba li mijenjati ime Zavodu, odnosno je li primjereno da se Zavod preimenuje u Agenciju. Mislim, treba reći, postoje određena i moda u tim imenovanjima svako toliko. Sad je trenutno prilično u trendu, u Europi to nazivati agencijama. Ime agencije je prepoznatljivo u tom smislu u tim jednim međunarodnim razmjerima, u toj suradnji koja je nama bitna. No međutim, ako mislimo da ćemo preimenovanjem zavoda u agenciju ujedno dobiti instituciju koja obavlja i funkcije nacionalne agencije vezano za ove poslove koje bi trebala obavljati sukladno europskim i svjetskim standardima mislim da griješimo. Puno važnije je od samog preimenovanja je redefinirati djelatnosti i drugačije izpozicionirati stvari u samoj agenciji, odnosno postojećem zavodu nego što je to samo ime. Već je ovdje do sada višestruko puta istaknuto, a mislim da treba reći još jedanput, ali puno važnije od toga mislim da Ministarstvo u konačnom prijedlogu zakona to mora uključiti u zakonske odredbe, činjenicu da Agencija zaista mora, ali bez ikakvih ograda, bez ikakvih sumnji i bez ikakvih rezervi Agencija mora postati ključna razvoja institucija što se tiče općeg odgoja i obrazovanja, dakle, osnovne škole, gimnazije, znači sve ono što nije strukovno srednje školstvo. Te ključne odluke, mislim to je kolega Radoš dobro primijetio, ne smije biti odluka Ministarstva, ono na koncu konca je potpisano od strane ministra, ali to su primarno stručne odluke i ne smiju ni na koji način biti donesene u ministarstvu koje je uvijek ovako ili onako politički obojeno. Svi stručni prijepori koje danas imamo oko HNOS-a, svi stručni prijepori koji se odnose na sada formiranje pedagoškog standarda i novih nastavnih planova i programa koji su kretali javnim pozivom iz ministarstva upravo i nastoje zbog toga što su ta tijela bila imenovana dobrim dijelom i politički vezano od strane ministra, a ne samom činjenicom da netko ima stručnu legitimaciju da tako nešto radi. A tu stručnu legitimaciju bi upravo trebala imati jedna ovakva nacionalna agencija. Jedan možda loš primjer, nije zgorega se podsjetiti, primjerice ljudi koji su bili u povjerenstvima za kataloge znanja od kojih je poslije proizašao HNOS koji se nisu slagali sa nekakvim većinskim mišljenjem ministrovih savjetnika su naprosto bili razriješeni od samog povjerenstva. Takve stvari treba izbjeći i zato treba pozicionirati Agenciju kao ključno, stručno i jedino zapravo stručno mjesto donošenja odluka koje se tiču kurikuluma, odnosno promjene nastavnih planova i programa, donošenje novih kurikuluma, pedagoških standarda i svega onoga što je sam sadržaj rada škole. Što se tiče primjedbi po člancima, članak 8. Zakon treba definirati koji se to odjeli osnivaju u Agenciji. Ja se slažem da Zakon je dosta kruto rješenje, da to je prilično teško mijenjati, da vrijeme postavlja određene uvjete. Ali to se može u drugom čitanju i dosta fleksibilno postaviti. Reći tipa, ovi odjeli su obvezni, a mogu se osnivati neki drugi sukladno trenutnim potrebama, promjena, itd. Ali neke osnovne odjele koji korespondiraju sa osnovnim djelatnostima mislim da trebamo definirati u samom zakonu. Prvenstveno mislim na Odjel za praćenje i razvoj kurikuluma, Odjel za istraživanje i razvoj i već znate koji dalje to odjeli jesu. Drugo, vezano uz članak 9. već su tu neke, dobar dio kolega rekao, sastav upravnog vijeća. Mislim da trebamo definirati barem po strukturi tko će činiti to vijeće, koliko će biti zaposlenika, hoće li uopće biti zaposlenika ministarstva, agencije ove, agencije one. Hoće li to biti učitelji, iz kojeg dijela školstva dolaze, koje su kvalifikacije? Mislim da treba to definirati u Zakonu isto kao i činjenicu kako kreće zapravo uopće imenovanje, je li to javni poziv, je li to natječaj. Nije dovoljno napisati imamo upravno vijeće, imenuje ga ministar i točka. To je potrebno definirati u zakonu. Vezano uz članka 11., 12. i 13. također je potrebno definirati stručne i profesionalne kompetencije za ravnatelja, za pomoćnika ravnatelja. Definirati koliko pomoćnika ravnatelja imamo, koji su njihove ovlasti, koji su odnosi pomoćnika ravnatelja i ravnatelja. Jer tu je u ponekim situacija u prošlosti do sada bilo dosta spora. Ja ne kažem da trebamo, to je svojedobno bilo rasprave kad smo donosili zadnji Zakon o zavodu da mora biti doktorat znanosti, itd., ali molim da anticipirate činjenicu da većina suvremenih profila koji dolaze iz područja odgojnih znanosti koji su tek na neki način u začetku, nama je tek sad počeo prije 2 godine prvi poslijediplomski studij iz toga područja su mlađi ljudi. Ljudi koji su prošli edukacije su mlađi ljudi, oni nemaju po l0, 15 godina staža, a zapravo su kvalificiraniji od onih pedagoga stare škole sa dosta staža. To vrijedi ista primjedba i za savjetnička i viša savjetnička mjesta jer se bojim da gubimo dobar dio mlađih kvalificiranih ljudi zbog formalnih odredbi o broju godina staža iako imaju bolje i formalne kvalifikacije pa čak i neka iskustva i dodatnu edukaciju. Mislim, ako promoviramo sustav temeljen na kompetencijama, ako promoviramo sustav temeljen na stalnom stručnom usavršavanju i cijeloživotnom učenju onda to moramo prvo sami provoditi u vlastitom sustavu, a ne se držati kruto nekakvih regula. Četvrto, mislim da što se tiče članka 15. treba preciznije definirati koja su to stručna i savjetodavna tijela. Sada piše odredba da to može, da može imati Agencija stručna, savjetodavna tijela. Mislim da zaista, mislim da tu u Sloveniji i postoji, savjet koji čine svi savjetnici, viši savjetnici da bi to trebalo, barem ta neka obvezna sa temeljnim ovlastima definirati iako i treba fleksibilno staviti da se može, obzirom na pojedine poslove koji se dešavaju u određenim vremenskim periodima u Zavodu, odnosno u Agenciji formirati nekakva ad hoc povjerenstva, odnosno tijela. Već su kolege rekli, članak 17., napisati uvjete za savjetnike i za više savjetnike i tu vrijedi ona ista primjedba o godinama staža i svemu ostalome. Jer nama su ljudi u školstvu slabo plaćeni. Ljudi u Zavodu koji rade, koji bi trebali na neki način uvoditi inovacije, koji bi trebali motivirati ljude u razredu, učitelje, nastavnike, opet imamo ljude koji su frustrirani, koji neće raditi. Bez toga nema šanse da napravimo promjene u obrazovnom sustavu bez zadovoljnih, kompetentnih učitelja, a onda još zadovoljnijih i još kompetentnijih savjetnika i viših savjetnika u ministarstvu. Mislim da smo se nekako usuglasili da mjesto savjetnika nadzornika treba razdvojiti i da tu više neće biti nikakvoga spora. Kolega Šetić je spomenuo u članku 18. uvodi se novi termin učitelj-podučavatelj. Meni je jasno o čemu se tu radi, ali mislim da bi bilo dobro to i definirati na neki način u Zakonu. to je dobra inače institucija i dobro je da se tako lepezasto širi edukacija, ali treba to također riješiti. Sukob interesa vrlo zanimljivo, odnosno potpuno nejasno rješava u članku 21. zakona. Mislim radnik agencije ako je u sukobu interesa ne smije biti autor plana i programa, odnosno nastavnog plana i programa kao … [[Govornik se ne razumije.]] udžbenika i priručnika. Mislim imamo jednu cirkularnu definiciju gdje definiramo ako je sukob interesa onda je to, ako je to onda je sukob interesa. To treba malo pojasniti, a s druge strane ne znam što bi trebali raditi zaposlenici agencije ako ne bi trebali sudjelovati u donošenju, mislim u ovim formiranjima nastavnih planova i programa jer im je to prva zadaća i to nije sukob interesa ukoliko, mislim ja ne vidim u čemu je to sukob interesa. Po drugim propisima ne smiju biti autori udžbenika, prema tome to je isključeno, ako je zaposlenik agencije ne smije biti autor udžbenika, znači može pisati nastavni plan i program, odnosno sudjelovati u kreiranju kurikuluma, to … [[Govornik se ne razumije.]] ni semantički ta rečenica ne štima pa to malo popravite do drugog čitanja. Pitanje škole za ravnatelje. To isto negdje stoji u nekakvom zraku, praznom prostoru i pitanja cijele te razvojne infrastrukture upravljanje rukovođenju školstvom čini mi se također ključnim i za početak ne formiramo posebnu instituciju, a trebat ćemo je formirati, mislim da bi onda također trebala ući kao i djelatnost zavoda, odnosno ove agencije tako da tu malo isto o tome razmislite, ako ništa drugo barem formalno bacimo školu za ravnatelje. I na kraju, mislim da zaista treba smanjiti ovlasti ministra u djelu gdje se on ne smije petljati, to su stručna pitanja i treba podići transparentnost, ja razumijem ono što ste vi naveli pitanja jednostavnije i operabilnije procedure itd., ali jednostavnija operabilnija procedura ne smije ići na uštrb stručnosti, pa čak niti najmanje sumnje za politizaciju, a to sada ovdje imamo stoga treba te odredbe zaista promijeniti i zaista nadopuniti. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. U ime predlagača, završno gospodin državni tajnik Nevio Šetić. Izvolite.
Evo zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, uvažene gospođe zastupnice, gospodo zastupnici. Evo dopustite na kraju da se prije svega zahvalim svima vama i klubovima koji su sudjelovali u ovoj raspravi. Ovo je prvo čitanje, mi ćemo razmotriti sve vaše prijedloge jer ovdje je riječ doista o izgradnji infrastrukture obrazovnog sustava i doista to je jedan kompleksan i zajednički posao. Ja ovdje želim odgovoriti ipak na neka pitanja ili na dijelove razmišljanja, koncepcija. Najprije zašto se zavod preimenuje u agenciju? Sam naziv agencija je takav zbog usklađivanja sa cijelim sustavom jer već imamo Agenciju za strukovno obrazovanje koje je izdvojena iz zavoda zbog značaja i velikog opsega posla koji ima ta agencija, zatim imamo Agenciju za znanost i visoko školstvo, znate da imamo i Agenciju za vanjsko vrednovanje, a i pripremaju se još neke agencije jer upravo specijalizirani sustavi moraju se baviti tim pitanjima kako bi nezavisno dolazili do rješenja, ali isto tako želim reći da je agencija, odnosno javna ustanova isto kao što je zavod do sada, dakle kompleksnije se odnosi. Isto tako gospodin zastupnik Jozo Radoš kaže ministar ne treba zavod. Ne, to nije točno. Ministar, odnosno ministarstvo, hrvatska Vlada itekako treba zavod. Pa ovdje je bila riječ o koncepciji kao lutanja, traženja. Ovdje moramo u ovom Visokom domu reći i podsjetiti što smo mi zatekli u ministarstvu, kakve koncepcije. Naravno da hrvatsko školstvo nije tako loše kao što nekad nam se čini u traženju nekih rješenja, ali gospođe i gospodo moram vas podsjetiti da smo mi zatekli dvije koncepcije, dvije strategije koje su pisane i koje smo dobili i ministarstvu. Jedna je bila ona ministra Strugara, a druga je bila ona potpredsjednika Vlade, odnosno gospodin Pastulić je napisao i kad ta dva dokumenta usporedite bilo je teško doći do nekih konstruktivnih i ključnih rješenja. Jedno od rješenja koje smo zatekli sa zavodom za školstvo bilo je malo nespretno riješeno govoreći jasnim narodnim jezikom jer se Zavod za školstvo definirao i gotovo izgledao kao paralelizam ministarstvu, a što nije dobro. Zavod za školstvo mora biti stručni paralelizam, ova snaga, ali nikako koncepcijska. To je bila opasnost koja se iz onakvog rješenja. Ovo rješenje koje mi sad nudimo mislimo da je bolje za Hrvatsku, da je korisnije i da će moći upravo izvršiti onu funkciju koja se od Zavoda za školstvo očekuje. Gospodin Stazić istaknuo je da ukida se Zavod za školstvo. Ne, to moram odlučno demantirati, to nije točno, nego prerasta u onaj subjekt suporta i potpore obrazovanju. Tu se potpuno slažem sa gospođom zastupnicom Jelenom Pavičić Vukičević koja kaže kvalitetno stručno usavršavanje ravnatelja, učitelja … [[Govornik se ne razumije.]] Pa to je apsolutno točno, pa sa dinamikom promjena u društvu i količinom znanja koje svaki dan odnosimo i kao metode i kao elementi znanja pa naravno da moramo sustavno o tome raditi i zavod će imati jednu važnu funkciju. Ako pratite edukacije koje mi provodimo za učitelje 49 škola koje su u … [[Govornik se ne razumije.]] primjeni programa po hrvatskom nacionalnom obrazovnom standardu onda ćete vidjeti koje su te promjene u toj edukaciji i gdje se Zavod za školstvo i trenutno kvalitetno uključio. Isto tako sustav praćenja. Pa gospođe i gospodo moramo priznati jednu činjenicu, Hrvatska nikada još nije imala nezavisno vanjsko vrednovanje. Sada sa formiranjem agencije za to dobit ćemo sustav koji će moći reći kakva je kakvoća hrvatskog obrazovanja. Imali smo samo vrednovanja, ali nismo imali nezavisno i vanjsko. Pa i uključivanje instituta društvenih znanosti dr. Ivo Pilar u prvom nezavisno vanjsko mjerenje eksperimenta je pokušaj uhodavanja i kvalitetnog uključivanja jedne vanjske institucije koja može to učiniti. Ovog časa kada smo mi tražili one koji bi to mogli učiniti jedino je institut društvenih znanosti dr. Ivo Pilar imao tu snagu i ljude koji mogu takvo mjerenje izvršiti. Naravno da mi ne isključujemo, dapače potičemo i druge koji se to mogu uključiti u perspektivi jer jedna od debelih tekovina zapadnoeuropske civilizacije da izmjeri sve što čini, da vanjske impute mjeri. Pa to moramo i mi uključiti u naš sustav i uključujemo i tu sam vam zahvalan doista svima na prijedlozima jer putevi traženja kvalitete i ustroja i organizacije i koncepcije su iznimno važni. I na kraju, gospođa Lugarić je govorila o ciljevima odgojno obrazovnog sustava. Ja bih mogao tu vrlo kompleksno odgovoriti, ali odgovorit ću samo s nekoliko naznaka. Plan sustava odgoja i obrazovanja koji je objavljen, koji je prihvatila hrvatska Vlada 2005. do 2010. govori više o tome, ali i ciljevi odgoja i obrazovanja danas su i rasterećenje učenika i programa jer živimo u vrijeme kada s jedne strane u sustavu se nađe niz prevladanih elemenata, ali složit ćete se nevjerojatno velikom brzinom ulazi novo znanje koje mora biti uključeno i ta ravnoteža i harmonizacija, to je jedan od važnih ciljeva u obrazovanju kojeg treba sustavno nekog činiti. Ove institucije koje postavljamo, one će i to činiti. Neću širiti jer vam uzimam vrijeme. Želim samo u još jednoj rečenici reći da ministar i ministarstvo ima jasnu koncepciju i cilj ono što je uloga ministarstva a ono što rade agencije i svi oni suporti koji daju stručnu potporu ministarstvu. Mi smo tu vrlo otvoreni i vidjeli ste kada smo radili hrvatski nacionalni obrazovni standard da smo preko 600 stručnjaka uključili u taj program svih provenijencija i preko 150 recenzenata. Mi ništa ne skrivamo niti bježimo od toga a to smo pokazali na Zakonu o udžbenicima jer smo duboko uvjereni da kvalitetno obrazovanje je šansa za Hrvatsku jer konačni i najveći cilj preko obrazovanja možemo doći do kvalitetnijih uvjeta življenja, do konkurentnije Hrvatske i bogatijeg društva za svih nas. Hvala vam.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite!
Netočan je navod državnog tajnika Šetića da je … [[Govornik se ne razumije.]] strategije. Naime, činjenica je da su bile rađene dvije strategije, jedna od prosvjetnog vijeća, jedna kroz državni ured za Hrvatsku u 21. stoljeću, ali na kraju je to objedinjeno u jedan dokument koji se danas se sjećate zvao čini mi se "Izvorišta" a svi smo ga pamtili po onim koricama plavi sa nekakvim oblačićima ako vam je to lakše se prisjetiti, tako da je bila jedna strategija koja je predstavljaju objedinjenu ovu. Drugo, netočan je navod, ja se nadam lapsus državnog tajnika da ćemo osnivanjem ove agencije dobiti instituciju za vrednovanje. To smo dobili Centrom za vanjsko vrednovanje. Treći netočan navod. Nije točno da jedino Pilar ima te kapacitete. Naime, postoje centri za istraživanje i razvoj obrazovanja koji je upravo jedini do sada radio ekspertize koje su se ticale obrazovne politike. I četvrti netočan navod vezan uz ciljeve odgoja i obrazovanja. Netočno je da se to definira u tim strategijama itd. To vam je definirano u zakonu, u članku 4., 5., 3., ne znam kojem, u Zakonu o osnovnom školstvu i Zakonu o srednjem školstvu su definirani ciljevi. Te odredbe mijenjali nismo. Prema tome, nismo niti redefinirali ciljeve. To što ste vi na razini Vlade, ministarstva o tom po tom ali to još uvijek u ovoj državi nije zakon.
Hvala. Ispravak gospodin zastupnik Davorko Vidović. Izvolite!
Pa ja bih ispravio čini mi se netočan navod kolege Šetića da ministarstvo ima jasnu koncepciju šta je posao ministarstva a šta je posao agencije. Naime, zašto držim da to nije sasvim točno. Upravo zbog onoga na što su kolege upozoravale. Prenaglašena je uloga ministra u formiranju, u vođenju ove agencije koja govori da poslovi upravnoga, zakonodavnoga djelovanja i stručnih poslova nisu sasvim jasno razgraničeni. Čini mi se netočnim dakle i zbog toga što ste vi sada pokušali nama sada tumačiti ideju protiv koje naravno nitko nema ili koncepcije nitko nema ništa protiv. Ja mogu iskazati samo žaljenje što smo sinoć ili preksinoć, preksinoć smo donijeli, usvojili zakon po kojem se ukida Zavod za socijalni rad. Ovo je dobar put ali taj put mora biti potvrđen i ovime što piše. Dakle, jasna razgraničenja ministra i zavoda.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu.
Prijedlog zakona o Agenciji za odgoj i obrazovanje. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se Prijedlog zakona o Agenciji za odgoj i obrazovanje. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se. Glasovati. Rezultat? 78 za, 17 suzdržanih, sa tom većinom usvojen je predloženi zaključak.
Prelazimo na točku. - Prijedlog Deklaracije o Oluji – Predlagatelj Slaven Letica Predlagatelj deklaracije je zastupnik Slaven Letica. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja deklaracije primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na drugo čitanje zakona. Želi li predlagatelj dodatno obrazložiti prijedlog? Želi. Gospodin zastupnik Slaven Letica. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, dame i gospodo! Izuzetno mi je drago da se danas počinje rasprava o deklaraciji o Oluji. To je jedna stara ideja i vrijedno je prepričati kratko priču koja prethodi ovom mom individualnom prijedlogu deklaracije o Oluji da ne bi ispalo da sam ja prisvojio plodove tuđeg intelektualnoga rada. Znači, prošle godine uoči ljetnoga raspusta a povodom 10. obljetnice Oluje duboko zabrinut zbog pokušaja revizije suvremene hrvatske povijesti od strane hrvatskih novinara, dijela hrvatskih novinara, Tužiteljstva Haškoga suda, čitavog niza kvazi povjesničara i znanstvenika ja sam u korespondenciji sa profesorom Damaškom pokušao razbistriti jednu ideju da li bi se ili ne trebalo predložiti ovom Visokom domu jednu deklaraciju koja bi možda ne definitivno ali na dugi rok odredila politički stav Hrvatske države prema toj velikoj ratnoj operaciji pobjedničkoj. Imao sam tada sreću da sam o toj ideji popričao sa kolegom profesorom Andrijom Hebrangom. Njemu se ta ideja svidjela. Susreli smo tada doktora Ivu Sanadera, i njemu se ta ideja jako svidjela. I on je rekao da pokušamo kolega Hebrang i ja napraviti jedan tekst koji bi eventualno nakon toga usaglasili. Ja sam napravio prvu skicu teksta, poslao kolegi Hebrangu, manje-više smo se usaglasili i doktor Ivo Sanader je zamolio Hebranga da se prikupi potreban broj potpisa kako bi se išlo u saborsku proceduru. Mislim da je prikupljeno šezdesetak potpisa tom prigodom. Međutim, sa mojim punim razumijevanjem predsjednik Vlade je inzistirao da se malo ublaže formulacije iz originalnoga teksta, ja sam se s time složio. Taj zadatak je vrlo odgovorno i marljivo napravio državni tajnik Hido Bišćević iako mene nije zadovoljavala u nijansama ta nova formulacija deklaracije o Oluji, ja sam i na nju pristao. Čak sam snošljivo pristao i na odstupanje od tog kompromisnog prijedloga jer je predsjednik Vlade vrlo politički prosudio da je možda trenutak vrlo kompliciran očekivanja, visokih očekivanja Europske unije u odnosu na naše pregovaračke perspektive i ja sam sa razumijevanjem prihvatio odustajanje vodstva HDZ-a od slanja u proceduru te deklaracije. Napokon, prošle godine sam se odlučio taj korigirani tekst deklaracije poslati individualno u saborsku proceduru ohrabren ponovno stavovima Mirjana Damaške. Ja ću vam pročitati njegov stav iz e-maila koji mi je uputio 12. prosinca 2005. godine. Kaže: "Poštovani kolega Letica, bilo mi je veliko veselje čitati vaš nacrt deklaracije. Mislim da je to razumljiva reakcija svakoga tko voli Hrvatsku a pogotovo Hrvata koji poput mene na zavičaj glede iz daljine i s dozom romantične nostalgije." Kako je profesor Damaška jedan od vodećih stručnjaka za kazneno pravo i međunarodno kazneno pravo on je u nizu korespondencija sa mnom objasnio razloge zbog čega ovaj Visoki dom treba podnijeti, usvojiti takvu deklaraciju. Ja ću vam pročitati samo dva, dva isječka iz te opsežne korespondencije. U jednom pismu on meni kaže ovako: "Slažem se s vama da bi eventualna konstatacija da je Oluja plod zločinačkog udruživanja značila da se Hrvatska rodila u grijehu pa bi to imalo odjeka ne samo na međunarodni legitimitet Hrvatske države nego i na hrvatsku samosvijest." Stvaranje čvrstog nacionalnog identiteta zahtijeva da se na nastanak države gleda u pozitivnom svijetlu. Kad bi se George Washington tretirao kao zločinac, a po ondašnjim engleskim zakonima on je to zapravo bio to bi sasvim sigurno negativno se odrazilo na američku psihu. S tim u vezi tvrdnja da je predsjednik Tuđman bio jedan od urotnika posebno je neugodna a u nekoj mjeri i neukusna. Radi se zapravo o indirektnoj optužbi osobe koja se ne može više braniti, a to je iako pravno moguće etički krajnje problematično. I konačno što se tiče novca pa i zadnjih, zadnjedanskih rasprava o obeštećenju dijela srpskog pučanstva zapravo Hrvata srpske, hrvatskih državljana Srba on skreće pažnju u jednoj drugoj korespondenciji na mogućnost traženja odštete ako bi se presudilo da je "Oluja" zločinački pothvat. I on kaže ovako: "Javljam vam se i stoga što nisam siguran da su našima u Zagrebu sasvim jasne moguće građansko pravne posljedice sudskog utvrđivanja da je "Oluja" "chriminal enterprise". Ako nađu dobre odvjetnike svi Srbi koji se nisu vratili u krajinu mogli bi tražiti neku odštetu. Financijski učinak toga na državni budžet ne bi se mogao izdržati." Sve u svemu na tragu tih razmišljanja ja sam predložio jedan po meni dosta prihvatljivi ili sa stajališta širokog konsenzusa svih ljudi prihvatljivi tekst Deklaracije o Oluji. Da skratim ovo, uvodnu intervenciju samo ću kazati kvalifikacije koje sam dao u tom Prijedlogu Deklaracije o Oluji. U prvoj točci definirao sam prirodu, svrhu i tijek akcije kazujući da je vojno-redarstvena akcija Oluja započela 4. kolovoza 1995. godine u 5 sati ujutro. Da je trajala 3 i pol dana do 7. kolovoza 1995. godine u 18 sati. Srpska je vojska priznala poraz činom predaje 8. kolovoza 1995. godine u 19 sati kada je u Viduševcu zapovjednik 21. Krajinskog korpusa pukovnik Čedomir Bulat predajući se podnio prijavak generalu hrvatske vojske Petru Stipetiću priznajući bezuvjetni poraz srpske vojske i neupitnu pobjedu hrvatske vojske. Poštujući ratna pravila i običaje zapovjedništvo hrvatske vojske ostavilo je tom prigodom zarobljenim srpskim vojnicima kratko naoružanje. Dalje se definiraju svi elementi te pobjede i definira se "Oluja" u 7 bitnih točaka. U točki 2. iznosim vrlo precizno međunarodno-pravni legitimitet te akcije. Moram tu napomenuti da mi je od velike pomoći bio naš veleposlanik, njegova ekselencija Mario Nobilo koji je po ovlaštenju predsjednika Vlade mene opskrbio sa svim relevantnim međunarodnim dokumentima koji opravdavaju tezu o neupitnom međunarodno pravnom legitimitetu te akcije. U točki 3. "Oluja" se definira kao pobjednička akcija gdje se navođenjem vrlo preciznih podataka pokazuje kako je samonikla hrvatska vojska pobijedila po prosudbama zapada u to doba treću najsnažniju komunističku armiju. 4. element "Oluja" se tretira kao saveznička antiteroristička akcija. Elementi savezništva su od osobite važnosti danas i mogu biti od velike koristi u djelovanju naših prijatelja suda u procesima koji predstoje generalu Anti Gotovini, Markaču, Čermaku i ostalima. 5. točka, "Oluja" se definira kao odlučujuća bitka. Znači odlučujuća u smislu pobjede i prekreta u ratu, ali i odlučujuća u smislu sprečavanja daljnjih genocidnih projekata Jugoslavenske narodne armije srpskih paravojnih formacija u susjednoj Bosni i Hercegovini. 6. "Oluja" se definira kao nezaboravna bitka. O tome ću pročitati što je napisano. "Obaveza je Hrvatskoga sabora, hrvatske stručne javnosti, hrvatskih znanstvenika i obrazovnih ustanova i medija da "Oluju" tijekom vremena pretvore u bitku koja se ne smije i neće zaboraviti. Odlučujuću slavnu pobjedničku bitku Domovinskog rata koja će postati dijelom hrvatske korisne prošlosti za buduće generacije". Čuvanje sjećanja na "Oluju" treba dakako sadržavati pravo svih znanstvenika, novinara, aktivista za zaštitu ljudskih prava i drugih ljudi i da sustavno, slobodno istražuju tamne strane te i svih ratnih operacija. Kršenje odredbi ratnog i humanitarnog prava, činjenje zločina, ljudskog stradanja i patnje. I 7. pomalo optimistički ili utopijski tu se definira "Oluja" kao posljednja bitka. Njegovanje sjećanja na "Oluju", na junaštvo i patnju njenih sudionika ali i na njegovanje sjećanja na tragične prilike u našoj zemlji u godinama koje su joj prethodile, godinama armijske i velikosrpske agresije i terora nužni su nama i našim susjedima kako se ratovi ne bi ponovili, ponovno vratili na naše prostore i kako bi bio ostvaren svih nas, ideal svih nas da "Oluja" bude u povijesti zabilježena i zapamćena ne samo kao pobjednička i odlučujuća već i kao posljednja hrvatska bitka. Eto to je mala dopuna onome što ste dobili uz opsežna objašnjenja. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo. Otvaram raspravu. Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažena gospodo zastupnici. Na strani 4. želim citirati tekst gospodina Letice, uvaženog zastupnika da usvajanjem Deklaracije o "Oluji" Hrvatski sabor ne želi se i ne može se miješati u rad haškog tribunala ali sadržajem Deklaracije dovodi u pitanje niz kvalifikacija haških optužnica u kojima se "Oluja" kvalificira kao udruženi i zločinački pothvat kojeg su sudionici i tako dalje. Nema nikakve dvojbe, ja ću to odmah reći, apsolutno jesam da ova "Deklaracija" ide u drugo čitanje. Nešto ću reći kasnije možda i o haškom sudu koji jasno gubi onu prvotnu možda pod navodnicima ulogu nakon smrti Miloševića iako se ovdje u cijelosti slažem i sa predsjednikom države i sa predsjednikom Vlade da bi bilo deplasirano govoriti o njegovom ukidanju jer u nekim zemljama nesretnog Balkana teško da bi bilo moguće pošteno suđenje. Možda je na neki način pretenciozno govoriti o antiterorističkoj akciji, ali to je sada manje bitno. Bitne su ove točke. Ovih 7 točaka priroda i svrha i tijek akcija međunarodno pravno legitimna akcija, pobjednička akcija, saveznička antiteroristička akcija, odlučujuća bitka, nezaboravna bitka, posljednja bitka itd. itd. U jednom dijelu između ostalog govori se i o onome što se dešavalo nakon "Oluje". Mislim ovdje prije svega na bezrazložne paleže kao i na neka nepotrebna ubistva gotovo 600 staraca i starica. Prema podacima Hrvatskog Helsinškog odbora, a ovdje profesor Letica navodi i istraživanje tamnih strana, te svih ratnih operacija itd. itd. Jasno je da je "Oluja" bila apsolutna legitimna, to nitko ne može sporiti. Zbog toga se ne treba nikome suditi i isto je tako jasno kao što je gospodin Letica spomenuo da ove kvalifikacije u zločinačkom pothvatu su u najmanju ruku iritantne i da te kvalifikacije jednako tako i vrijeđaju. U točki 5. između ostalog kaže se da je u Srebrenici ubijeno preko 7000 Bošnjaka. Istina je preko 8300, ali želim govoriti o slijedećem, pa i kroz prizmu Ante Gotovine koju je gospodin Letica u nekoliko navrata spomenuo jer je taj slučaj možda na neki način bio paradigma, slanje ove deklaracije u saborsku proceduru. Bio sam prvi koji je govorio da svoju vjerodostojnost mora braniti u Haagu kao i vjerojatno jedini da za njegovu obranu ne treba formirati nikakve fondove dok se ne objasni kako se financira objekt, ali isto tako u svakom trenutku ću reći da ne treba nikome pa ni generalu pakovati. Isto tako ću reći da general Gotovina za kvalifikaciju za ovog optužnog prijedloga sigurno nije kriv, ne može ga se prozivati zbog zločinačkog pothvata, ne može ga se vezivati uz etničko čišćenje, jer je stanovništvo samo se povuklo i to mi znamo. Da nije bilo bi krvi do koljena. Kako je do toga došlo drugom prilikom. Ne može mu se prigovarati tobožnja ubistva, ali je nesporno da je nakon 8.8. došlo do paleža 20 000 zgrada i kao što rekoh ubistva 600 staraca. Ali rekoh i to tada njega u Hrvatskoj nije bilo, a da se mogao spriječiti palež mogao se, jer je tada Hrvatska vojska na prostoru tzv. Krajine imala preko 200 000 vojnika ili kao što navodi gospodin Letica 250000 vojnika. Točno da se stanovništvo nije samo povuklo, rekoh već bilo bi krvi do koljena. Tu je ta vojska tzv. Krajine kao što navodi gospodin Letica imala 50 hiljada vojnika, 200 tenkova, 350 topova, 25 raketnih sustava. To govore podaci na strani 9. itd. Kako je došlo do tog povlačenja drugom prilikom. Što mi hoćemo zapravo ovim prijedlogom? Hoćemo li pomoći ljudima koji su danas u Haagu ili ih želimo uvaliti na neki način u veće probleme. Hoćemo li braniti istinu, jer nemojmo misliti da ovu raspravu ne prate i gospoda u Europskoj uniji i u Sjedinjenim Američkim Državama i u Velikoj Britaniji. Jasno u Haagu, ali jasno i obrana i generala Markača i generala Čermaka i Gotovine kao što rekoh kojima ja ne bih dopustio da Hrvatsku pretvara bijegom u svog taoca. Ali kao što rekoh, ne bih nikada nikome ni pakovao po onoj Titovoj kada je rekao Tuđmanu ne pakovati. Ja sam običan smrtnik, ali ću ga parafrazirati. Ni Gotovinu nema radi povijesne istine pravo nitko pakovati. Ako ova deklaracija nema tu ulogu, znači te povijesne istine onda je ne treba usvajati. Da li će ova deklaracija biti praćena u Haagu, da li će ovu raspravu pratiti odvjetnici rekoh naših generala, da li ova rasprava koristi Republici Hrvatskoj. Hrvatskoj koristi ako jasno progovorimo istinu, ako jasno falsificiramo činjenice ona bi štetila Hrvatskoj, ali putem falsifikata onda bi i sahranili ljude koji su u Haagu. Na to nemamo nikakvo pravo. Tko je okrvavio ruke taj treba odgovarati, bilo da je riječ o generalu, vojniku, bilo da je riječ o vojniku Hrvatske vojske ili tzv. Krajine itd. Mi ovu deklaraciju možda gospodine Letica moramo na neki način nadopuniti na način da kao što ste i vi pokušali u točci 6. osudimo i ove zločine koji su bili poslije "Oluje". Mi moramo isto tako možda u ovome decidirano reći što je hrvatsko pravosuđe učinilo na procesuiranju zločina nakon godine '95. Mi moramo možda isto tako unijeti podatke da i obznaniti što je hrvatska vlast učinila u obnovi nepotrebno porušenih zgrada, a do sada je negdje kroz razne stupnjeve obnove obnovljeno gotovo 10000 zgrada. Mi moramo jasno iznijeti podatke o egzodusu Srba. Moramo isto tako reći kako teče povratak. Moramo govoriti jasno o egzodusu Hrvata sa tog prostora prije '92. ili '91. Moramo progovoriti možda i o manjinskom standardu, progovoriti o hrvatskim stradanjima, invalidima itd. Znači, rekoh neka ova deklaracija ide u drugo čitanje, nemam apsolutno ništa protiv ali neka na neki način ona nadopuni upravo radi te povijesne istine i odgovorima na ova pitanja. Danas eto i ovom deklaracijom mi se moramo boriti i za manjinsku ravnopravnost kao što se moramo boriti i protiv zaborava od onoga što znači Domovinski rat. Ovom deklaracijom moramo se boriti, usuđujem se reći i za povratak izbjeglog stanovništva, ali i za dignitet onih ljudi koji su u Haagu a koji nisu okrvavili ruke i konačno ovom deklaracijom na neki način moramo se boriti i za suživot na tom prostoru, za život na tom prostoru, a ne za prazna sela staraca u koja se vraćaju starci da bi tamo gdje su bili rođeni bili poslije i sahranjeni. Danas znam, često idu te i rasprave u medijima. Govoriti o Domovinskom ratu mnogima koji u njemu nisu direktno sudjelovali ponekad izgleda deplasirano. Onima koji danas stasaju i primjećuju recimo s jedne strane da neki koji su bili u ratu ispred njih imaju ne znam neke prednosti to izgleda čudno, ali svima isto tako mora biti jasno da ako će Republika Hrvatska o nekome skrbiti onda to moraju biti invalidi i jasno obitelji stradalih. Puno znači ima tih tema. Teško je na sve to odgovoriti. Gospodin Letica je predložio jedan ozbiljan tekst. Ima tih nekoliko nedostataka i držim da treba na njih ovaj odgovoriti bez obzira što je nekima iz bivših vlasti možda i laknulo nakon što se Gotovina našao u Haagu, jer znaju da nakon toga proces protiv bilo koje osobe sa prostora Republike Hrvatske je okončan. Ponavljam, Hrvatskoj se ne sudi, sudi se pojedincima. Neka ovo ide u drugo čitanje, neka se odgovori i na ovih par pitanja, znači, podaci o povratu, suživotu, obnovi, manjinskoj problematici, osuda zločina poslije "Oluje". Iako bi najbolje bilo da možda o tome progovaraju povjesničari, ali ne političari. Klub IDS-a podržava ovu deklaraciju, prvo čitanje.
Hvala. Klub HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske stranke prava sagledava predloženu deklaraciju u kontekstu obveze hrvatske države, hrvatske Vlade, svih nas ovdje i u Hrvatskome saboru na poduzimanju pravnih, političkih i diplomatskih mjera na obaranju monstruoznih optužnica haškoga tužiteljstva protiv hrvatskih generala, hrvatskih branitelja. Nažalost, ne čudi me da vladajuća većina neće prihvatiti ni ovaj prijedlog deklaracije. A i sami znamo da na ovome području niti pravnome, niti političkome, niti diplomatskome ništa sustavno nisu poduzele niti bivša, niti sadašnja Vlada. Ako se tu ne računaju dva pisma. Jedno pismo bivšeg predsjednika Vlade i jedno pismo sadašnjeg predsjednika Vlade. I zbog toga plediram na činjeničnu raspravu vezano za sve ovo. Situacija je takve naravi da je recimo prvo suđenje počinje, naime skupina naših generalnima, među kojima su general Praljak, general Petković i ona skupina drugih koje zove tzv. Bosanska skupina ide 24. travnja u Haag, počinje suđenje. I sami znamo da se general Gotovina nalazi u Haagu, a opet i sami znamo, sinoć sam spomenuo zapisnik Savjeta za pripremu prijatelju suda koji su konstatirali da nemaju nikakve dokumentacije vezano za pripremu obrane, odnosno za pripremu prijatelja suda. To je više puta i sam profesor Damaško ukazivao. Znamo i sami kako i na koji način zahvaljujući profesoru Letici i nama iz kluba HSP-a je prihvatio biti član te skupine. Znači, za sve ovo da bi se napravilo znači podržavamo deklaraciju, treba milijun eura. Treba milijun eura da se sve ono što se sad nalazi razbacano, znači registraturno i arhivsko gradivo, znači govorim prvo dokumentacijsku osnovu, gdje je i ova deklaracija. Jer nama sad povijest piše Savo Štrbac i povijest piše Carla del Ponte. Ako prihvatimo to, a ne napravimo cjelokupnu dokumentaciju, ona je razbacana od Ministarstva obrane, Ministarstva unutarnjih poslova, Državnog arhiva, Ureda predsjednika, Hrvatskoga sabora, Vlade, Državnoga arhiva i osnovali su Hrvatski memorijalni dokumentacijski centar iz Domovinskoga rata. Ali nažalost, nije ništa sustavno napravljeno. To sve treba napraviti u jednu zbirku. Znači Savjet o kome govorim za pripremu prijatelja suda je konstatirao je da jedino general Praljak koji se je išao po onoj varijanti da je hrvatska država mu poručila snađite se generali, sve je prikupio. I to je osnovica sad da se sa milijun eura napravi cjelokupna dokumentacija, sve sređeno i da to koristi i generalu Gotovini i generalu Čermaku i generalu Markaču i svima ostalima. Samo ću pomenuti kako ide taj dio suradnje. Poglavito je bio užasno loš za vrijeme bivše ministrice. Ona je sama objavila kad je uhićen general Gotovina kako je prikupljena cjelovita dokumentacija i samo što nije izjavila da jedva čeka da suđenje počne. Nažalost to je neistina, to je neistina. Ja bih volio da je to tako i da me netko demantira i da dođe netko iz Vlade me demantirati. Reći ću vam slučaj jednoga generala koji je tražio od Ministarstva pravosuđa, odnosno ove Uprave za suradnju sa međunarodnim kaznenim sudom da mu dostave sve međunarodne ugovore koje je pokojni predsjednik, odnosno sporazume, koje je pokojni predsjednik Tuđman, znači kao predsjednik države i državni poglavar za vrijeme Domovinskog rata potpisao, odnosno sklopio. Nakon godinu dana dobio je.
Molim vas, … [[Govornik se ne razumije.]]
Nakon godinu dana dobio je 3, a inače takvih međunarodnih ugovora ima 227. Nakon toga je zatražio od Ministarstva pravosuđa ovoga ureda da mu se udari klauzula autentičnosti, jer ne može drugačije predati ovaj dio haškome sudu da bi se koristili kao argumenti obrane. Jedan drugi general je tražio od Ministarstva pravosuđa sve zapovijedi koje je on donio dok je obnašao dužnost. Dali su mu 44, a kod ovoga tu … [[Radi predsjedničkog zvona, govornik se ne razumije.]] tisuću 417. Znači takvih primjera ima jako puno. Jako puno. Prema tome, plediram da i ovo podržimo, a i da konačno shvatimo jednu stvar. Da ove optužnice da se ne brane samo general Gotovina, general Markač, general Praljak, general Petković, Ademi, Norac i ostali. Oni brane i budućnost hrvatske države. Oni brane i budućnost hrvatske države. Ako ova država nema milijun eura da bi to izdvojila, da bi se konačno to napravilo, pa bi se publiciralo, kao što smo Letica i je predlagali "Bijela knjiga", pa bi se prevela na sve jezike kao što Izrael radi, pa svim parlamentima u svijetu poslala. Znači da mi promičemo istinu o Domovinskome ratu, a ne da nam Savo Štrbac krivotvori povijest i haški tribunal. Posebna težina je znači zločinački pothvat, etničko čišćenje. S tim da je još gora situacija vezano za optužnice recimo za generala Praljka, Petkovića i ove druge zbog toga što će imati cjelokupnu implikaciju i na budućnost Hrvatske, pitanje ratne odštete. Ne daj Bože da jedna optužnica sa ovim sadržajem se pretvori u pravomoćnu presudu, to znači 10 milijardi dolara najmanje da će Hrvatska morati Bosni i Hercegovini dati ratne odštete. Prema tome, situacija je više nego ozbiljna. I zato kažem, plediram da razgovaramo činjenično, da obvežemo Vladu, da kažemo konačno u ime svih nas ovdje, i ime obrane Domovinskoga rata, pa dajte taj milijun eura, napravimo, skupimo tu cijelu dokumentaciju. Ajmo promicati istinu o Domovinskome ratu onakva kakva je, povijesna, ne politička i onda u sklopu toga se borimo zajednički da i savjet, odnosno prijatelji suda mogu djelovati. Oni sad još nisu se nigdje pojavili, nigdje se oni u biti još nisu pojavili. Kažem, suđenja počinju. Zapisnik znači toga savjeta za pripremu među kojima je i prof.Krapac je konstatirao da nema ništa od dokumentacije. Prema tome krajnji je čas da ozbiljno se pozabavimo sa ovom problematikom, da ovdje sada ne razgovaramo, ovdje nije pitanje politike, ovdje je sada pitanje odgovornog ponašanja znači da sve ono što treba za obranu, kao što i ova deklaracija koja govori što je bila "Oluja", kako je došlo do "Oluje", kako je "Oluja" kao akcija izvođena i da su tu bili uključeni i međunarodni …
Može li glasnije tamo? Još glasnije! Trenutak jedan Kovačeviću. Ajde molim vas, ove koji se tako glasno, da još glasnije.
Znači o svemu tome molim vas da na ovaj način razgovaramo i ako ne vjerujete u ovo što ja govorim, napravimo ovdje povjerenstvo, ajmo izvršiti uvid u stanje obrane svih haaških optuženika što imamo pravo i obvezu pa ćete vidjeti da ja na žalost govorim istinu. Ja bi volio da ja ne govorim istinu, da je točno ono što je govorila bivša ministrica pravosuđa što su sinoć pojedine kolege iz HDZ-a govorili, ali na žalost nije tako. To zna i gospodin Andrija Hebrang ovdje nazočan, zna i Krešo Ćosić, svi mi to znamo, ali dajmo poduzmimo te mjere. Nemojmo politički razgovarati. O ovome ne možemo politički razgovarati. O ovome sada trebamo, sada je situacija, nije više ona situacija što je bila. General Gotovina je u Haagu. On je u Haagu general Gotovina. Njegovu obranu isto treba pripremati. Kako će se pripremati obrana kada država ovo ne poduzme? Treba znači oformiti i od Vlade i od nas tim koji će biti i logistički i financijski i svake druge naravi, to je jedino rješenje. Znači bez politike govorim. Budimo svjesni kakva je situacija, nemojmo politički razgovarati, na žalost … [[Ne razumije se.]] kako ja govorim u ime kluba HSP-a. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HSS-a, poštovani zastupnik Ante Markov.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, naravno uvaženi kolega Letica. Pa evo dugogodišnju šutnju hrvatskih intelektualaca, znanstvenika, čuvara povijesne građe, institucija koje su po naravi stvari trebale biti zainteresirane za ovu problematiku, kolega Letica je odlučio prekinuti i po nama u klubu HSS-a predložio jedan tekst Deklaracije o "Oluji", jedan dokument koji o nama ima razloga da se danas ovdje raspravi, da se ozbiljno razmotri, u svakom slučaju da se propusti u drugo čitanje i da dade priliku da se kaže i učini i na način kako to odgovara jednoj ozbiljnoj suverenoj zemlji, da se ovaj Parlament očituje o onim stvarima o kojima u posljednjih nekoliko godina u Hrvatskoj vlada ne samo šutnja nego jedna sramežljivost i jedno skrivanje, jedan osjećaj da naprosto o nekim temama smo se bojali govorili. Gotovo smo se sramili izrijekom upotrebljavati čak i imenice takve. Što je to razlog? Posljednji događaji koji su se događali u kontekstu Haaškog tribunala pa i svega što se događa na međunarodnoj političkoj sceni govori da nismo imali razloga biti toliko samozatajni i toliko prikrivati ne u srcima, ali u izrekama ono o čemu je evidentno trebalo govoriti, ali i o čemu je trebalo i pisati, što je trebalo naprosto upravo snagom i argumentom ovog Doma koji kao predstavnik naroda nema samo pravo nego i dužnost da tako nešto donese, da se referira o najvažnijim danima, o najvažnijim događajima koji su zasigurno obilježili suvremenu Hrvatsku. Jer mislim da nema nikoga od nas koji neće kazati da je "Oluja" vojnoredarstvena akcija obilježila suvremenu Hrvatsku i da neupitnost te vojnoredarstvene akcije bez obzira na one koji na ovaj ili na onaj način žele uvijek kad i kažu nešto pohvalno o "Oluji" pa se i očituju u pozitivnom smislu, onda drugi dio rečenice završava: "zarez, ali postoje i oni, postoji i druga strana" i uglavnom ta druga strana o kojoj naravno ja ne želim sakrivati oči od problema jer ih je bilo, u svakom ratu znate ima problema. Čim vas netko napadne, ima problema jer se vi branite, to je priroda. Ali ne može ta druga strana zasjeniti ovu prvu o kojoj se želimo danas ovdje na neki način odrediti. Prema tome Deklaracija o "Oluji" bez obzira što je ona mogla naravno i biti prije raspravljena u ovom Domu, biti raspravljena po meni i od strane Vlade ili Vlada, biti raspravljena i od strane klubova i inicijativa klubova, dobro je da je došla. Dobro je da je došla jer ona govori da eto ni zaborav nije toliki, ali da možda ćemo moći malo drugačije kroz raspravu o "Oluji" raspraviti ujedno i o tome kako vlastitim radnjama utječemo na to kakva će Hrvatska izgledati, kako će je gledati oni koji nisu ovdje sa nama i koju ćemo naprosto poruku poslati svijetu, kako gledamo i kako cijenimo ono što nam je najvažnije. Prema tome mi u klubu HSS-a držimo da je dvije stvari da su nužne. Prvo da je prvo čitanje u kontekstu predloženog materijala dobar okvir da se o njemu može zauzeti stav. Naravno politički stav u ovom momentu je argument da raspravljamo o ovome. Politički stav i politički razum nalaže da u drugom čitanju ovo i ne bude isključivo autorstvo ili isključiva Deklaracija o "Oluji" profesora Letice nego da ona bude jedan širi dokument u kome se neupitno treba uključiti Vlada Republike Hrvatske, ovaj Visoki dom i o kome se treba na jedan potpuno povijesni i činjenični način pokušati postaviti sve ono što mi podrazumijevamo da je bitno za obranu ne "Oluje" nego povijesne istine i onih odnosa koji su se dogodili da pritom ništa ne prikrivamo, ali da ne nasjedamo onim tezama u kojima treba uvijek ili gotovo uvijek izjednačiti žrtvu i agresora. Jer to je počesto u našim načinima promišljanja kada želimo biti veći demokrati nego što to uistinu mislimo ili viši Europljani nego što to jesmo. Onda se obično ponašamo pomalo licemjerno pa onda kažemo u jednoj rečenici zadovoljimo jednog, u drugom drugom i onda od dokumenta, ali ni od stava nema ništa. Prema tome, mislim da potpuno trijezne glave, politički čisti jer u ovom momentu ipak je nešto situacija koja generira načine i dinamiku rasprave o "Oluji" i o našim olujama ipak je ponešto drukčija. Mislim da imamo daleko više mogućnosti pa i političke širine, a u toj širini da ne trebamo i nećemo definitivno negativno utjecati niti na tijek pregovora sa Europskom unijom, niti na Haaški tribunal koji je na kraju najbolje govori sam o samome sebi. O njemu ne trebamo govoriti mi, ali mi trebamo govoriti o ovim važnim mogućnostima koji su danas na ovaj način došli pred ovaj Visoki dom. Prema tome, mi u Klubu HSS-a ćemo podržati ovaj tekst Prijedloga deklaracije o "Oluji". Naravno, apeliramo da se u drugom čitanju on pojavi i da pokušamo jedan zbiljski, povijesni i činjenični dokument u kome politika neće biti ona koja će biti dominantna nego činjenice i oni elementi na osnovu kojih sa pravom mogu reći da u hrvatskoj javnosti, kod hrvatskih građana ipak postoji većinsko neokrnjeno i čisto mišljenje o vojno-redarstvenoj akciji "Oluja".
Hvala. Klub HDZ-a, poštovani zastupnik, potpredsjednik Luka Bebić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice ocjenjuje ovaj tekst pozitivnim. Jedan pozitivan napor koji bi na jedan način prihvatljiv za sve progovorio o, posebno o vojno-redarstvenoj akciji "Oluja". Mi ističemo da je Deklaraciju o Domovinskom ratu koju je ovaj Sabor usvojio 13. listopada 2000. godine jedan tekst koji sveobuhvatno, ne izdvajajući pojedine akcije govori o Domovinskom ratu pa se tu naglašava da je Republika Hrvatska vodila pravedan i legitiman, obrambeni i osloboditeljski, a ne agresivni i osvajački rat prema bilo kome u kojem je branila svoj teritorij od velikosrpske agresije unutar međunarodno priznatih granica. Na temelju Rezolucije Opće skupštine Ujedinjenih nacija koja govori o tome da svaka država može i treba uspostaviti državni, pravno-ustavni poredak na svakom dijelu svog teritorija. I točke 3. i 4., 5. i 6. govore jasno o tome.
Malo glasnije tako da u ime Kluba gospodin Bebić može što slabije čuti. Pojačajte ton. Izvolite.
Mislim da je ta Deklaracija iz 2000. godine sveobuhvatna, da ona govori o cijelom spektru koji se odnosi na Domovinski rat o pravu uspostave ustavno-pravnog poretka i slično pa bi ja, da ne bi ovo se sve ponavljalo što su i kolege druge iznosile ovdje, predložio. Da ovo ne ide u drugo čitanje nego da ovaj tekst koji je podnio gospodin zastupnik Slaven Letica bude osnovica za jedan konsenzus koji bi se postigao na taj način da skupa sa predlagateljem predstavnici svih stranaka u Hrvatskom saboru pokušaju izraditi jedan opće prihvatljivi tekst koji bi onda usvojili ne danas jer to nemamo danas vremena nego da se nađe takva jedan skupina, odredi, koja će onda predložiti Hrvatskom saboru da se taj tekst, ako se složimo, konsenzusom prihvati u Hrvatskom saboru. Evo, to bi bio naš prijedlog, da ja sad ne bi dalje obrazlagao. Rekao sam mi imamo već Deklaraciju ali mislim da bi predstavnici svih parlamentarnih stranaka skupa sa predlagačem, gospodinom zastupnikom Slavenom Leticom pokušali naći takav jedan zajednički tekst koji bi onda mogao se predložiti i usvojiti u Hrvatskom saboru. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HSLS-a, poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovane kolegice i kolege. Budući sam raspravu bio koncipirao prije ovoga prijedloga kolege Bebića ipak ću izreći neki svoj opći dojam. Imam osjećaj da među nama zapravo vlada blaga nelagoda oko ovoga današnjega, ove današnje deklaracije kolege Letice. I odmah da budem do kraja jasan kada kažem blaga nelagoda onda tu nelagodu ne bi trebalo jednoznačno tumačiti. Ona doista se može shvatiti dvojako. To je zapravo da ova Deklaracija govori o nečemu što se samo po sebi predmijeva i da onda nema neke prevelike potrebe nešto više o tome reći. Ali isto također ova nelagoda može proizlaziti iz činjenice da zapravo otvaramo jedno traumatično mjesto naše povijesti za, i opet isto da budem do kraja iskren, da su oni neki događaji poslije te opravdane, legitimne, vojno-redarstvene akcije na neki način sve to stavile u drugi plan i da mi postajemo taoci jedne takve percepcije koja također je dominantna u dijelu naše javnosti. I to je također činjenica i zato je možda upravo, kažem, ta neka blaga nelagoda da onda zapravo se o ovoj temi ovako s neke distance govori i sa nekom rezervom. Ja ću pokušati da vas podsjetim da je davne 1935. godine poznati filozof Edmund Huser napisao jedan veliki i značajan tekst o krizi u Europi. On je 1935. godine definirao da je najdominantniji simptom tadašnje Europe zapravo kriza. I on je te razloge našao upravo u kulturi zaborava. On je onda vrlo jasno i glasno pisao da je kultura zaborava pobijedila kulturu pamćenja, memorije. '35. godina, Hitler je na vlasti, Staljin je na vlasti i zapravo … [[Govornik se ne razumije.]] je bio itekako mudar i pametan čovjek koji je doista zapravo pravično anticipirao ono što će se u Europi dogoditi za koju godinu. Možda da su onda ljudi i međunarodna zajednica bili pažljivije čitali toga filozofa, možda bi se izbjeglo ono što se dogodilo od '39. pa nadalje. Te simptome u staljinizmu, te simptome u boljševizmu … [[Govornik se ne razumije.]] je na pravi način i dijagnosticirao i o njima je progovorio. … [[Upadica se ne razumije.]] Kolega Lončar to je dio vaše, to onda dolazi poslije.
Ovaj oblik komunikacije nije poželjan.
Upravo tako, ja ne bih htio da Hrvatska bude zarobljenica uma, da vlada i da kultura zaborava pobijedi nad kulturom pamćenja. I upravo u tom smislu ja i shvaćam … [[Govornik se ne razumije.]] kolege Letice kao čovjeka koji upravo poznaje … [[Govornik se ne razumije.]] , poznaje upravo što znači kriza, poznaje što znači kultura zaborava i neki način iako je ovo pisano za prošlu godinu, za desetu obljetnicu da se dade vidjeti mi smo također to kao Parlament neki način prolongirali. Tim više što u ovoj deklaraciji nema ništa što je sporno, ona vrlo jasno odgovara i na ovu našu traumu, osuda svih i svakog ratnog zločina koji su počinjeni uoči, tijekom i nakon "Oluje". To je upravo ono pokazuje upravo tu svijest da nije pisana propagandistički, da nije pisana, da su upravo ove, onog drugog dijela nelagode koja uvijek svakako postoji kada god moramo govoriti o ratu. Upravo u tom smislu pridružujem se ovoj inicijativi kolege Bebića i mislim da doista moramo eto i na ovakav način među nama početi razgovarati što ne znači da oni problemi koji nas pritišću danas i koji će nas pritiskati sutra da ih trebamo zapravo supstituirati povijesnim pamćenjem i sjećanjem na ono što se dogodilo prije 11 godina i što je svakako uvelike odredilo povijest moderne demokratske Hrvatske. Ja mislim da upravo i tih dana zapravo se sa puno nesporazuma stvarala jedna drugačija moderna demokratska multikulturalna, multikonvencionalna Hrvatska i upravo u tom prilog i klub HSLS-a će dati svoj puni doprinos. Hvala vam lijepa.
Hvala. I poštovani zastupnik Josip Đakić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene kolegice i kolege. Ja ću samo kratko reći o ovoj deklaraciji o "Oluji" koja zapravo sačinjava zbir svega onoga što je već sastavljeno u deklaraciji o Domovinskom ratu. Ona je deklaracija koja govori o "Oluji", "Oluji" kao kruni pobjede, kao kruni slobode u Hrvatskoj, kao kruni svega što je stvoreno i upotrijebljeno u borbi protiv terorizma koji je vladao na ovim prostorima, ali postavlja se samo jedna dvojba koja je mene kao učesnika "Oluje" zabrinjava. Iako je ovo kruna i krunska operacija ipak su njoj prije nje da bi se ona ostvarila i omogućila slijedile i druge operacije pa tako i prva operacija koja govori o prvom oslobođenom prostoru u Republici Hrvatskoj je … [[Govornik se ne razumije.]] gdje su sačinjavale 4 županije, 3 županije koje su imale svoje postrojbe specijalne policije i vojske i oslobodile su … [[Govornik se ne razumije.]] sve do Pakraca. Kad bi išli dalje … [[Govornik se ne razumije.]] također se tretira u Haaškom sudu kao nekakva zločinačka operacija i za nju bi trebali deklaraciju i za ljeto '95. i za "zimu jedan" i za "skok jedan" i "skok dva" i za "maestral" i za "južni potez". Sve su to operacije koje su značile bitno za dio Domovinskog rata ili u konačnici slobodu na prostorima Republike Hrvatske kao i slobodu naroda u Hrvatskoj, ali isto tako i u Bosni, ne samo hrvatskoga nego i bošnjačkog naroda. I stoga ova inicijativa da se sastavi radna skupina koja će ocijeniti kako bi trebala i da li bi trebala deklaracija samo "Oluji" ja mislim da kada bi se sprovodile sve odrednice deklaracije o Domovinskom ratu i da su se sprovodile u proteklom vremenu zasigurno drukčiji odnos svih u Hrvatskoj bi bio prema Domovinskom ratu i ne bi trebala ova inicijativa samo o deklaraciji "Oluji". S tim ću završiti, pozdravljam ovu inicijativu, sve je lijepo navedeno u njoj, ali puno je i drugih operacija iako je ova kruna svega koje zaslužuju isto tako onda posebnu deklaraciju, stoga moramo razmisliti dobro da to se stavimo pod jednu kapu i pozdravljam inicijativu gospodina Bebića kao predsjednika našeg kluba da se sastane i dobro razmisli kako to treba izgledati. Hvala vam lijepo.
Replika, poštovani zastupnik Ivo Lončar.
Pa nakon što je predložio potpredsjednik Sabora gospodin Luka Bebić da se ovo doradi nisam mislio razgovarati, ali evo ovoj replici hoću reći neka svoja razmišljanja na koja me je potaklo izlaganje kolege Đakića. Ma nije problem u Hrvatskoj donijeti ovu ili onu deklaraciju, Hrvatskoj bi trebalo donijeti deklaraciju o istini jer u Hrvatskoj je na vlasti teorija zaborava od '45. do danas. Vidite kolega Đakiću u cijelomu civiliziranomu svijetu izišla je knjiga crna knjiga komunizma. Komunizam je jedno od najvećih zala. Imamo tri zla, imamo nacizam, fašizam i komunizam. U cijelomu 2. svjetskomu ratu ubijeno je oko 46 milijuna ljudi, u komunizmu i u ime komunizma ubijeno je više od 120 milijuna ljudi. Prema sadašnjim podacima u Kini je ta brojka između 75 i 80 milijuna ljudi u doba kulturne revolucije, ali to nije konačna brojka zato se ja zalažem da mi donesemo deklaraciju o istini kako bi napokon hrvatski povjesničari hrvatskomu narodu i budućim hrvatskim naraštajima kazalo što se je kod nas dogodilo jer mi znademo, jer smo svjedoci što se je dogodilo u "Oluji" toj najveličanstvenijoj hrvatskoj bitci za nacionalno, socijalno i državno oslobođenje od neprijatelja, ali mi još uvijek živimo u jednomu stanju kakvoga nema u Europi. Mi Hrvati još uvijek nismo završili 2. svjetski rat i oni koji su stavili embargo na istinu ne dopuštaju da se završi taj 2. svjetski rat jer da je tome tako govorimo i danas u ovoj našoj oluji. Mi svi moramo biti na "Oluju" posebno ponosni jer nakon toga je samo ostalo još 2% hrvatskog državnog teritorija pod okupacijom. Ona je bitka svih bitaka, na nju svi moramo biti osjetljivi i s naše strane.
Hvala.
Hvala.
Hvala. Završni osvrt poštovani zastupnik Slaven Letica. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče! Prije svega, osjećam stanovito zadovoljstvo, ipak dvogodišnji rad u ovom Saboru na neki način je honoriran i onima koji nisu govorili i onima koji su govorili. Zahvalio bih se prije svega svim klubovima Damiru Kajinu čiji će element ili dilema o tome koliko je bilo elemenata terorizma a oni su neosporno bili i novija svjedočenja Vasiljevića i raketiranja Banskih Dvora i tjeranje ljudi iz ovoga Visokog doma u podrume da bi se proglasila neovisnost Hrvatske i bježanje ljudi iz ovog Visokog doma, kad se o tome odlučilo bilo je tamo puno elemenata terorizma. Zahvalio bih se dakle kolegi Kramariću koji je ukazao na jednu veliku tjeskobu a to je različitost povijesnih memorija različitih naroda. Hrvati su narod koji gledaju unaprijed. To ima stanovite prednosti. Kad sam bio u Dubrovniku čudio sam se što nisu htjeli sačuvati nijedan ratni ožiljak. Da se takva tragedija dogodila nekim drugim narodima koji gledaju u povijest i pamte povijest tamo bi bilo barem pet, šest u staklu okovanih spaljenih zgrada i tamo bi se radile procesije. Zahvaljujem se dakle Kramariću jer ovaj Visoki dom doista često je šutio nepotrebno i to će imati svoje konzekvencije. Zahvalio bih se kolegama iz HSP-a koji su dosljedno podržavali i dok sam ja bio član tog kluba i kasnije ideju da se stvori i dokumentacijski centar, da se stvori prijateljstvo suda. I zahvalio bih se potpredsjedniku ovoga Visokog doma mudrome Luki Bebiću koji je našao jedan diplomatski izlaz iz ove situacije. Prema tome, meni je najmanje od svega stalo do autorstva nad ovom idejom. Ovoga časa ja odustajem od autorstva, priključit ću se tom višestranačkom timu. Bilo bi mi drago da bude u njemu SDP a šta će biti sa HNS-om to mi je sasvim svejedno. Hvala vam lijepo.
Hvala. Zaključujem ovu sui generis raspravu. Pa će predsjednici klubova sa predlagateljem zastupnikom Slavenom Leticom nastojati naći jedan konsenzualni tekst kojega možemo onda tamo 10., 11. travnja i usvojiti. Sada bi prekinuo sjednicu i nastavak u 13,30 sati pa ćemo glasovati. I Prijedlog Deklaracije o "Oluji", predlagatelj je zastupnik Slaven Letica. Na klupe vam je podijeljen konačni prijedlog deklaracije. Dajem na glasovanje konačni prijedlog deklaracije. Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 64 glasa za, 5 suzdržanih i 10 protiv donesena je predložena Deklaracija o "Oluji". Gospođe i gospodo zastupnici, glasovanje je završeno. 4. ćemo nastaviti sa slijedećim točkama: Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu, izmjene i dopune Zakona o javnom bilježništvu, pa izmjene i dopune Zakona o prijevozu u cestovnom prometu, pa izmjene i dopune Zakona o šumama, izmjene i dopune Zakona o plovidbi u unutarnjim vodama i Zakona o elementarnim nepogodama. SJEDNICA JE PREKINUTA U 17,03 SATI.