Želim svima dobro jutro, nastavljamo sa radom sjednice Sabora sa najavljenom točkom dnevnog reda, a to je - Izvješće o radu Nacionalnog odbora za razdoblje od 01. srpnja do 31. prosinca 2009. godine Nacionalni odbor podnio je izvješće na temelju točke 2. Odluke Hrvatskog sabora o osnivanju Nacionalnog odbora. Prijedlog akta primili ste poštom. Raspravu su proveli Odbor za razvoj i obnovu. Vlada je dostavila mišljenje. Žele li predstavnici predlagatelja obrazložiti prijedlog? Da. Predsjednica Nacionalnog odbora, uvažena zastupnica Vesna Pusić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, predstavniče Vlade gospodine Plenković, kolegice i kolege. Na dnevnom redu je zapravo Izvješće Nacionalnog odbora za razdoblje od 01. srpnja do 31. prosinca 2009. godine. Na sreću ja bih rekla nešto zastarjelo što se podataka tiče. I zbog toga sam zamolila da se podijeli istovremeno na klupe što se tiče otvorenih, zatvorenih i preostalih poglavlja za otvaranje sadašnje stanje. To stanje, naravno, nije bilo takvo 31. prosinca 2009., ali budući da zastupnici zapravo moraju imati mogućnost praćenja situacije u pregovorima kako ona napreduje ili kako se mijenja, onda smo smatrali da je korisno da imate naprosto punu informaciju, dobijete i ovaj podatak koji je trenutno stanje. To je ovo što je podijeljeno na klupe, a koje se razlikuje jer se u međuvremenu je došlo do otvaranja nekih poglavlja i zatvaranja nekih koji su na datum 31. prosinca još nisu bili aktivirani, odnosno bila su ili zatvorena ili još nisu bila, bila su ili otvorena ili još nisu bila otvorena. Dakle, razlika između onog što piše u izvješću i onog što je podijeljeno na klupe je zapravo razlika u statusu, je razlika između stanja 31. prosinca 2009. i stanja na današnji dan. Ovo je samo ad informandum vama da znate u vašim eventualno razgovorima o toj temi kakvo je momentalno stanje. Što se izvješća tiče ovo je, ja bih rekla, posljednji izvještaj ove vrste gdje se govori i taksativno se nabrajaju sjednice i tema sjednica Nacionalnog odbora, što je učinjeno na tim sjednicama i status pojedinih poglavlja. U međuvremenu smo, po našem mišljenju, došli ili bi trebali biti, u završnoj fazi pregovora. Kao što znate naš plan je da pregovore završimo ove godine. I Parlament, a mislim i hrvatska javnost, trebaju moći dobiti i informaciju o zadaćama koje su pred Hrvatskom. Dakle, zadaćama koje treba obaviti kako bi uspjeli završiti pregovore ove godine do konca ove godine. Mi smo nakon 31.12. u Nacionalnom odboru organizirali jedan sastanak na kojem je bila i premijerka i voditelji svih pregovaračkih poglavlja koja još nisu zatvorena bez obzira u kojoj su fazi. I temeljem onog što su nam rekli tamo voditelji tih pregovaračkih poglavlja sačinili smo jedan popis osnovnih zadaća koje treba obaviti do okončanja pregovora u svakom od tih poglavlja. Taj popis zadaća je na raspolaganju svim zastupnicima, on nije mogao biti uključen u ovaj izvještaj zato što nije napravljen do 31.12.2009., ali je na raspolaganju svim zastupnicima i zastupnicama u Nacionalnom odboru, koga to eventualno interesira, a biti će naravno uključen u sljedeći izvještaj. Dakle, u izvještaj o ovom 6-mjesečnom razdoblju. Također, napravili smo i popis svih odgoda primjene pojedinih direktiva EU koja smo mi tražili u pregovaračkim stajalištima za poglavlja koja su privremeno zatvorena i popis onoga što smo faktički dobili. Dakle, za ilustraciju, ne znam, negdje smo tražili odgode ili smanjenje stope PDV-a u porezima na nulu. Nismo dobili nulu nego morat će biti određeni PDV na pojedine proizvode za koje smo tražili nulu. A koliki će on biti to će odrediti država. Dakle, u ovom trenutku mi smo već u onoj fazi pregovora u kojem treba pogledati i što smo tražili u pregovaračkim stajalištima i u poglavljima koja smo privremeno zatvorili što smo de facto dobili. To također nije ovdje uključeno, ali također stoji na raspolaganju svim zastupnicama i zastupnicima u Nacionalnom odboru ako ih to interesira i mogu, naravno, tu informaciju dobiti. A biti će uključeno u izvješće i zato kažem da je ovo zadnja ovakva vrsta izvještaja, biti će uključeni u izvješće o ovom 6-mjesečnom razdoblju. Razdoblje od 01. srpnja do 31. prosinca 2009. je bilo ono razdoblje u kojima smo imali zapravo slovensku blokadu, odnosno u kojem nismo mogli napredovati značajno u otvaranju i zatvaranju poglavlja zbog problema sa Slovenijom. Što se tiče jednog poglavlja, to je pravosuđe i temeljna prava, to se nije odnosilo na Slovensku blokadu nego na prigovore nekih drugih zemalja, ali jedan od razloga zašto smo na taj način slabo napredovali u ovom tehničkom smislu, znači stvarnog otvaranja i zatvaranja poglavlja je činjenica da je to bilo razdoblje Slovenske blokade koja je u međuvremenu ukinuta odnosno imamo još jedno poglavlje koje je u ovom trenutku po toj osnovi u blokadi. U razdoblju od 1. srpnja do 31. prosinca 2009. održano je ukupno 5 sjednica Nacionalnog odbora, u Izvješću imate i teme tih sjednica, dakle što je rađeno na pojedinim sjednicama. Ja bih se ovdje osvrnula na jednu temu koja je raspravljena na 44. sjednici održanoj 15. rujna 2009. a odnosi se na poglavlje tržišno natjecanje. To je poglavlje u kojem je i naša osjetljiva da tako kažem tema, a to je tema brodogradnje. Buduće da su se u javnosti pojavile različite spekulacije što je faktički rečeno obzirom na brodogradnju i što je traženo obzirom na brodogradnju u pregovaračkom stajalištu, želim ovdje jasno reći što je usvojeno na nacionalnom odboru. Dakle, na Nacionalnom odboru je usvojena formulacija koja završava ovako i ovdje citiram: „Zaključenje procesa privatizacije brodogradilišta planira se u 4 kvartalu 2009. godine, odnosno početkom 2010. godine. Za pojedina brodogradilišta koja ne budu privatizirana u tako predviđenom postupku predviđa se mogućnost otvaranja stečajnog postupka“. Rasprava je bila ovdje o tome u javnosti da li se govori o stečajnom postupku ili se govori o likvidaciji. Hoću ovdje podvući da u pregovaračkom stajalištu koje je prošlo kroz Nacionalni odbor se spominje isključivo stečajni postupak koji je jedna vrsta restrukturiranja, ne spominje se likvidacija i u tom smislu to nije nešto što je sastavni dio našeg pregovaračkog stajališta. Moram također upozoriti, a to ne bi bilo dobro da se ubuduće događa a to je da je finalna verzija u pregovaračkom stajalištu tržišno natjecanje nešto različita od one, dakle Vlada je nešto dodala u odnosu na onu verziju koja je prošla kroz Nacionalni odbor. To što je dodato je po mojoj ocjeni dobro jer uzima u obzir promijenjenu situaciju na tržištu, dakle uvodi mogućnost nastavka započetih postupaka restrukturiranja, sa obrazloženjem da su se bitno izmijenili uvjeti na tržištu od trenutka kada smo mi donijeli odluku odnosno kada je Vlada donijela odluku da ide u privatizaciju, to je vjerojatno bilo racionalno bilo dodati ali je te dodatne formulacije trebalo pustiti kroz Nacionalni odbor što u ovom slučaju nije učinjeno i bilo bi dobro da se takve stvari ne ponavljaju. Ja imam i jednu i drugu verziju, ako nekoga posebno interesira ovdje mu stoji na uvid. Konačno, što se tiče mišljenja vlade ovdje stoji određena razlika u broju zakona koji su harmonizirani prošle godine, dakle u tom drugom dijelu 2009. između onoga što je u Izvješću Nacionalnog odbora i onoga što je u mišljenju Vlade. Dakle, u Izvješću Nacionalnog odbora spominje se 20 zakona plus 2 u prvom čitanju, a u mišljenju Vlade spominju se 23 zakona plus 2 u prvom čitanju. Upozoravam ja ovdje imam te zakone koji su doneseni prošle godine i također stoje svakome na uvid, upozoravam da ukupni broj zakona za 2009. je isti i u Izvješću Nacionalnog odbora i u mišljenju Vlade, samo je razlika između raspodjele u prvom polugodištu da tako kažem i u drugom polugodištu koliko je zakona doneseno. I u mišljenju Vlade spominje se i 29 zakona koji nisu bili u planu a doneseni su na sjednicama parlamenta, to je sasvim prihvatljivo i istinito ali nije praćenje izvršavanje onog plana koji je donesen u parlamentu, dakle ono što smo imali kao plan,a to je ono što smo pratili u ovom Izvješću. Takva će situacija vrlo vjerojatno biti i ove godine, zato što je već ako se sjećate kada smo to raspravljali, iz samog plana koji smo donijeli je bilo vidljivo da ima još čitav niz zakona koji nisu u planu a koji ćemo biti obvezni donijeti ove godine. Evo, to je što se tiče mišljenja Vlade, mislim da nema nikakvih dramatičnih razmimoilaženja, ali ovo su dvije primjedbe na koje sam smatrala da trebam u ime Nacionalnog odbora odgovoriti. Smatram da je pred nama, kao Parlamentom jedno razdoblje u kojem ćemo morati puno aktivnije ući ne samo u formalno praćenje zatvaranja, otvaranja poglavlja, ispunjavanja mjerila, morat ćemo se uključiti u jednu dinamičniju i osmišljeniju strategiju komuniciranja statusa pregovora, sadržaja pregovora, javnosti, ali i saborskim zastupnicima. Pod tim mislim prvenstveno na ono što su rezultati tih pregovora, dakle ono što sam spomenula da smo učinili u Nacionalnom odboru i da postoji razlika između traženih i postignutih ili dobivenih odgoda, kvota, stopa u tim pregovorima, jer će to biti ona situacija s kojom ćemo trebati početi živjeti ja se nadam 1. 1. 2012. godine i za tu situaciju se moramo početi pripremati i prilagođavati. U ovom trenutku mi imamo još 3 neotvorena poglavlja. Moje mišljenje da bi do kraja ljeta, a to znači do konca Španjolskog predsjedanja i prvi mjesec Belgijskog predsjedanja koje počinje 1. srpnja 2010. morali bi pootvarati sva poglavlja, dakle i ova 3 koja su za nas osjetljiva. Jedno je Tržišno natjecanje, drugo je Pravosuđe i temeljna prava, i treće koje je osjetljivo, zapravo nije tako osjetljivo osim u odnosima sa Slovenijom je osjetljivo, a to je Vanjska i sigurnosna politika koje je spremno za otvaranje, ali u ovom trenutku ima slovensku rezervu. I morali bi zatvoriti pregovore u poglavljima do razine da nam ne ostane više od 4 'ajmo reći maksimalno 5 poglavlja za zatvoriti u jesen, jer će nam ostati naravno teška poglavlja. I kako bi mogli okončati pregovore do konca ove godine i onda potpisati pretpristupni ugovor, organizirati referendum i ući u proces ratifikacije pristupnog ugovora u 27 parlamenata zemalja članica, odnosno iskreno rečeno malo više zbog toga što Belgija ima nekoliko recimo parlamenata. Dakle, to je situacija u kojoj se u ovom trenutku nalazimo. Neke su poteškoće subjektivne, neke su političke prirode na međunarodnom planu, ali sve su naravno sastavni dio ovog procesa i zahtijevaju od Vlade i Parlamenta po mom mišljenju i tu će uloga Parlamenta sa vremenom pogotovo o okončanja pregovora i ratifikacije postojati ne manja, nego veća i značajnija. I smatram da se u tom pogledu i parlament mora pripremiti. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim ne. Želi li predstavnik Vlade dodatno obrazložiti mišljenje? Da. Uvaženi Andrej Plenković državni tajnik u Ministarstvu vanjskih poslova i europskih integracija. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Jarnjak, poštovana gospođo potpredsjednice Nacionalnog odbora Pusić, uvažene dame i zastupnici. Kao što je već navela predsjednica Nacionalnog odbora, Vlada Republike Hrvatske je dala mišljenje na izvješće Nacionalnog odbora za drugu polovicu prošle godine, prije mjesec dana. Dvije napomene koje su također spomenute odnose se na broj zakona koji je usvojen u drugoj polovici 2009. kao i na dodatnih 29 zakona koji su bili navedeni u planu usklađivanja zakonodavstva Pored toga Vlada pozdravlja i prihvaća izvješće, odnosno predlaže prihvaćanje izvješća Nacionalnog odbora, te zahvaljuje na sadržajnoj raspravi koja se vodila na nekoliko sjednica Nacionalnog odbora tijekom duge polovice 2009. godine koja je možemo reći bila ključna godina za prekretnicu u procesu pregovora. Prošla godina je bila obilježena sa prvih 6 mjesece praktički bez ikakvog napretka u pregovorima. Postignuti dogovor sa Slovenijom omogućuje napredak, omogućuje brzi napredak, stoga je Švedsko predsjedanje bilo jedno od najuspješnijih predsjedanja u proteklih 5 godina trajanja pregovora. Glavne naznake aktivnosti pregovaračkog procesa je prošlog tjedna je ovdje iznio gospodin Drobnjak, tako da nema smisla da u ovom trenutku to ponavljamo. Ono što se čini ključnim je izuzetni značaj Hrvatskog sabora u ne samo procesu pregovora nego kasnije u članstvu. Odredbe Lisabonskog ugovora otišle su korak dalje. Postoji direktna komunikacija između institucija Europske unije i nacionalnih parlamenata. Veliki dio aktivnosti se već odvija i kroz iskustvo koje predstavnici Hrvatskog sabora stječu u aktivnostima COSAC-a. Prema tome, mislim ovo što je rekla predsjednica biti ključno, a posebice u kontekstu procesa ratifikacije, dakle po potpisivanju zajednički napor Vlade, zajednički napor diplomacije, ali jednako tako ključna uloga parlamentarne diplomacije u komuniciranju sa parlamentima 27 članica prigodom procesa ratifikacije. Vlada se nada da ćemo ostvariti strateški cilj da zatvorimo sva poglavlja do kraja ove godine. Vidjeli ste izvješće Europske komisije koja s nama dijeli tu ambiciju. Ključno je da se pravodobno iskoristi financijska omotnica koju je Europska komisija predvidjela za Republiku Hrvatsku tijekom ove aktualne financijske perspektive, a to se odnosi prije svega na godinu 2012. i 2013. Spomenuta je i aktivnost informiranja hrvatske javnosti. Mislim da je to jedno od strateških pitanja za sve dionike ovog procesa, osobito imajući na umu sada već praktički 10 ljetni nacionalni konsenzus o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji koji je u krajnjoj liniji utemeljen u brojnim dokumentima koje je Hrvatski sabor donosio kroz protekle godine. Dakako da je sadržajna rasprava o poglavljima ostala u okvirima Nacionalnog odbora koji nije uvijek bio dostupan javnosti. Mišljenja smo da što se približavamo kraju pregovora da se o svi sadržajnim supstancijalnim pitanjima također treba razgovarati i šire upravo zato da bi hrvatski građani u trenutku kada moraju izabrati između da ili ne bili u potpunosti informirani što za Hrvatsku znači članstvo u Europskoj uniji, što je Hrvatska ostvarila u procesu pristupnih pregovora i kakva je naša perspektiva u Uniji koja će se proširiti za još jednu članicu. Mi se nadamo već u roku od praktički dvije godine. U ovom trenutku mislim da je to dovoljno. Pozdravljam aktivnosti Nacionalnog odbora i predstavnici pregovaračkog tima i Vlada će i dalje u njima sudjelovati. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Otvaram raspravu. Prvo su na redu klubovi. U ime kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Frano Matušić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Cijenjene kolegice i kolege zastupnici. Gospodine predsjedniče hrvatske Vlade. Pa evo u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice naravno da ćemo podržati izvješće Nacionalnog odbora, a vjerujem da ćemo i konsenzualno prihvatiti ovo izvješće jer je i takav bio i način rada u Nacionalnom odboru. Naime kao što je svima poznato, odluke na Nacionalnom odboru se donose konsenzusom i to je nešto što je izuzetno važno za sve nas i na neki način olakšava pristup pregovaračkom procesu, a i rekao bih da ga udaljava od onih dnevno političkih razmirica koje imamo u Hrvatskom saboru po drugim pitanjima što mi se čini značajem. Također treba napomenuti da je razdoblje o kojem danas govorimo za nama, ali bih istaknuo da se u tom razdoblju vratio optimizam u rad Nacionalnog odbora. Zašto? Zato što je nakon dugotrajne rekao bih blokade od strane Slovenije otvorio se proces pregovora i zapravo je to razdoblje pod švedskim predsjedanjem u kojem se najviše poglavlja i otvorilo i zatvorilo. Od početka samih pregovora to je razdoblje u kojem se to dogodilo, dakle otvoreno je u tom razdoblju od 1. srpnja do 31. prosinca 2009. godine otvoreno je čak 6 poglavlja, a privremeno zatvoreno čak njih 10 poglavlja. To je doista bilo značajno i to je razlog zašto kažem da se vratio optimizam u rad Nacionalnog odbora, prije svega zahvaljujući dogovoru dvoje premijera, gospođe Jadranke Kosor i gospodina Pahora koji su postigli sporazum koji smo kasnije mi i ratificirali u Hrvatskom saboru, a evo koji je prije dva dana dobio potvrdu i u slovenskom parlamentu. Dakle, riječ je o Sporazumu o arbitraži i to je znači zapravo preokret u odnosima između Republike Hrvatske i Republike Slovenije, a samim tim posljedično značilo je i napredak u hrvatskim pregovorima sa Europskom unijom. Već je predsjednica Nacionalnog odbora rekla da se nada da će ovo biti na ovaj način vjerojatno posljednje izvješće o radu Nacionalnog odbora s čime se možemo složiti jer smo doista u finišu, u finalu pregovora s Europskom unijom i naša očekivanja su u klubu Hrvatske demokratske zajednice da možemo dovršiti pregovore s Europskom unijom do kraja ove godine i da možemo započeti sa ratifikacijom u sljedećoj godini, naravno prije toga referendum u Hrvatskoj i početkom 2012. godine očekujemo ulazak u Europsku uniju. Za takav vremenski okvir imamo snažnu podršku što je izuzetno važno i Europskog parlamenta i na zajedničkim sjednicama, odnosno na zajedničkom parlamentarnom odboru Europskog parlamenta i Hrvatskoga sabora također je poduprt ovaj vremenski okvir. Dakle, dovršetak pregovora u ovoj godini, ratifikacija kroz sljedeću i punopravno članstvo u Europskoj uniji početkom 2012. godine. Osim partnera u Europskoj uniji za takav vremenski okvir nam daje snažnu podršku i partneri iz Euroatlantskog saveza, NATO saveza, posebice Sjedinjene Američke Države što mi se čini izuzetno važnim. Prije par dana je State Department također objavio na jedno pitanje o hrvatskim pregovorima također očekivanje da će Hrvatska završiti pregovore u ovoj godini i očekivanja da će postati punopravan član Europske unije 2012. Smatramo da je to također bitno, ta snažna podrška i Europskog parlamenta i partnera iz Euroatlantskog saveza, da je značajna i da nam na neki način daje također vjetar u leđa u našem radu. Suglasan sam i s tim da će ono na što će se koncentrirati Nacionalni odbor u budućnosti biti znatno drugačije nego što je to do sada bilo. Naime, rekao bih da su tri područja pred nama oko kojih će trebati Nacionalni odbor voditi računa, a to je proces ratifikacije, dakle snažna parlamentarna diplomacija koja je potrebna u tom procesu, koja je već rekao bih započela jer mi svi koji surađujemo sa našim partnerima u Europskom parlamentu doista već sada naglašavamo koliko je važno to razdoblje i koliko nam je važno da zemlje članice Europske unije na vrijeme donesu odluku o ratifikaciji Pristupnog ugovora Republike Hrvatske sa Europskom unijom i u tom pogledu mi već djelujemo i rekao bih i Odbor za europske integracije i Nacionalni odbor i Odbor za vanjske poslove i svi oni koji surađuju sa partnerima u Europskoj uniji. Drugo područje je područje komunikacije, komunikacije s javnošću i kao što je rekla predsjednica Nacionalnog odbora, tu se slažem i sa našim kolegicama i kolegama u Hrvatskom saboru, komunikacija s javnošću je izuzetno bitna. Već je jedan dio posla odrađen i u Nacionalnom odboru, otvorene su bile rasprave, okrugli stolovi po pojedinim pitanjima što je dobro, što se pokazalo dobrim u javnostima, no čini mi se da bi se trebala još veća energija usmjeriti ka tome da se prije svega na javnoj televiziji što je moguće više prostora otvori pregovaračkom procesu odnosno rezultatima pregovaračkog procesa. Rezultati pregovaračkog procesa još nisu u dovoljnoj mjeri poznati javnosti, a rekao bih ni saborskim zastupnicima, a razlog tome svakako leži u činjenici da je Nacionalni odbor dobrim dijelom, najvećim dijelom pregovarao na zatvorenim sjednicama naravno kako bi se što je moguće bolje pozicije zauzele u pregovaračkom procesu i kako bi se ostavio manevarski proces pregovaračkom timu da ishodi što bolju poziciju za Republiku Hrvatsku dakle u ovim prvim godinama njenog punopravnog članstva. Već je rečeno da su zatražene brojne odgode, primjene određenih direktiva. Koliko smo u tome uspjeli, koliko ne, ja bih rekao manje-više u skladu sa svim ostalim zemljama koje su prije nas pristupale Europskoj uniji, negdje smo na njihovom tragu. U nekim područjima smo možda malo i bolji, ali u svakom slučaju to je bio razlog zašto su sjednice Nacionalnog odbora bile zatvorene za javnost. Međutim kroz okrugle stolove, kroz javne rasprave i kroz ovu komunikaciju koju će trebati osvježiti i još poduprijeti snažnije je zapravo mogućnost da se hrvatska javnost, posebice svi građani Hrvatske da se upoznaju s onim što ih čeka, rekao bih prije svega u pozitivnom smislu. Čini mi se da je puno manje onih posljedica koje bi mogle bit eventualno ajmo reći negativne za hrvatske građane. Generalno možemo reći da je riječ o pozitivnim promjenama, iako sve to o čemu govorim je zapravo već Hrvatski sabor i vidio kroz izmjene brojnih zakona koje smo donosili ovdje i upravo kroz te izmjene se moglo vidjeti zapravo što će se mijenjati i u hrvatskom svakodnevnom životu i što će se odnositi na sve građane Republike Hrvatske. Ovdje je već bilo riječi i o stopama PDV-a za koje smo tražili odgodu za što nismo dobili zeleno svjetlo kad govorimo o nultoj stopi. Ali naravno, to je nešto o čemu ćemo u Hrvatskom saboru razgovarati na vrijeme. Dakle to je drugo područje. Drugo područje je komunikacija i treće područje o kojem nije do sada bilo riječi, a čini mi se izuzetno važan, možda ga je spomenula predsjednica Nacionalnog odbora, a čini mi se izuzetno bitnim a to je priprema Hrvatskog sabora na punopravno članstvo u Europskoj uniji. Jer ulaskom Hrvatske u Europsku uniju znatno će se pomijeniti rad hrvatskog Parlamenta, dakle Hrvatskog sabora. Svakodnevno ćemo primati na stotine dokumenata iz Europske komisije, iz Europskog parlamenta i naravno da će trebati reagirati na sve te dokumente. Trebat će ih ili implementirati ili proslijediti dalje onima kojih se tiče i trebat će upoznati hrvatsku javnost, a prije svega hrvatske parlamentarce, nas u Hrvatskom saboru sa svim onim što se događa i u Europskom parlamentu i u Europskoj komisiji. Stoga je izuzetno bitno pripremiti Hrvatski sabor na to razdoblje. Već je u tijeku je ... [[Govornik se ne razumije]] projekt između Republike Hrvatske i Mađarske gdje imamo stručnjake iz Republike Mađarske, iz naše prijateljske susjedne zemlje koji pomažu zapravo, koji na neki način skeniraju stanje u Hrvatskom saboru već rade na educiranju naših službenika i pripremaju ih za to razdoblje. Koji model ćemo odabrati funkcioniranja institucionalnog u Hrvatskom saboru to ovisi prije svega o nama samima. No, to je nešto o čemu ćemo sasvim sigurno još razgovarati. Ali čini mi se da je ovo najbitnije, dakle ova tri područja. Dakle, što brža ratifikacija, komunikacija s javnošću i priprema Hrvatskog sabora za punopravno članstvo, da su izuzetno bitna za rad Nacionalnog odbora i da će se Nacionalni odbor u sljedećem razdoblju morati fokusirati upravo na ova tri razdoblja. Evo čuli smo kakvo je stanje pregovora danas. Želim iskoristiti ovu priliku i reći zapravo da očekujemo i da poglavlje 31. Vanjska sigurnosna i obrambena politika također se otvori zajedno sa poglavljem tržišnog natjecanja, ... [[Govornik se ne razumije.]] i poglavlje 23. Pravosuđe i temeljna prava. I ja vjerujem za vrijeme još španjolskog predsjedavanja što znači na sljedećoj međuvladinoj konferenciji u lipnju ili najkasnije početkom srpnja, dakle do početka ljeta za vrijeme belgijskog predsjedanja. To nam ulijeva nadu da bismo zbilja mogli i dovršiti pregovore do kraja ove godine. Jer kao što je rekao već na prošli tjedan gospodin Drobnjak najveći dio mjerila, najveći dio mjerila koja su bila pred nama za zatvaranje poglavlja koja su preostala za zatvoriti, a znate da je ostalo 12 poglavlja za zatvaranje i ova tri za otvoriti i zatvoriti naravno, da su sva ta mjerila ispunjena i da Hrvatska može rekao bih ubrzanim hodom dovršiti pregovore. To je ono što doista nam podiže optimizam i u radu Nacionalnog odbora i o čemu je već bilo riječ. Evo prije par dana otvoreno poglavlje 1. također izuzetno značajno. Ali ono što je na nama je da doista napravimo sve kako bismo što je moguće prije dovršili ovaj pregovarački proces i kako bismo iskoristili u krajnju ruku ovu financijsku omotnicu o kojoj je već bilo govora, koja je pripremljena za Republiku Hrvatsku za prve dvije godine njenog punopravnog članstva. Dakle, za 2012. i 2013. godinu a u iznosu od 3 i pol milijarde eura što je doista izuzetno veliki novac. To je 25 milijardi kuna samo prve dvije godine članstva, a naravno to nije novac koji će se tek tako olako davati, već je to novac za koji su potrebni projekti. Evo u tom smislu još jedanput snažno podupiremo Vladu Republike Hrvatske, pregovarački tim u dovršetku pregovaračkog procesa do kraja ove godine i očekujemo ratifikaciju u sljedećoj i punopravno članstvo početkom 2012. I naravno dajemo podršku, podržavamo ovo Izvješće Nacionalnog odbora koje je pred nama. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Prije nego nastavimo, dozvolite mi da na kratko prekinemo sjednicu kako bih u svoje i vaše ime pozdravio članove Odbora za financije, proračun i valutu Parlamenta Slovačke koji borave u službenom posjetu Hrvatskom saboru. Dobro došli! [[Pljesak.]] Nastavljamo sa našim redovnim radom. Imamo jedan ispravak netočnog navoda uvaženi zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Potpredsjedniče, uvaženi kolega je rekao da ćemo po njegovom mišljenju završiti pregovore u ovoj godini. To bi mogao biti netočan navod, budući da dva poglavlja gdje su najveći problemi, a riječ je o pravosuđu i zaštiti tržišnog natjecanja nismo ni otvorili. Želim bit optimist, no međutim ne želim da obmanjujemo javnost jer ta dva poglavlja u kojima stvarno postoje najveći problemi bi trebali ove godine i otvorit i zatvorit. Ne znam da li će to biti moguće.
Uvaženi zastupniče, sami ste u uvodu rekli da ispravljate mišljenje. Mišljenje se prema Poslovniku ne može ispravljati. Vodite o tome računa. Idemo dalje s raspravom po klubovima. Na redu je klub SDP-a, uvaženi zastupnik Neven Mimica.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo pred nama je još jedno Izvješće o radu Nacionalnoga odbora u drugoj polovici prošle godine, još jedno izvješće koje po nama pokazuje koliko dobra je bila odluka, zajednička odluka svih političkih stranaka u Hrvatskome saboru, odluka još iz 2005. godine da se ojača, uspostavi i ojača dijalog između Vlade i Hrvatskoga sabora na svim pitanjima vezanim uz pristupanje Hrvatske Europskoj uniji. Druga polovica prošle godine, odnosno vrijeme švedskoga predsjedavanja Europskoj uniji je sigurno razdoblje, jedno dobro razdoblje za naš pregovarački proces i sigurno je da je i Nacionalni odbor tijekom tog razdoblja pokazao koliko može odbor odnosno Sabor pridonijeti unapređenju i jačanju procesa približavanja Hrvatske Europskoj uniji. Zbog toga što se samog izvješća tiče, što se tiče faktičkih podataka iznesenih u izvješću o radu Nacionalnog odbora, klub SDP-a će ga sasvim sigurno podržati i kažem podržati ga uz ukazivanje na dobru praksu i dobro djelovanje Hrvatskog sabora u procesu približavanja Hrvatske Europskoj uniji. Ono što je Hrvatski sabor, odnosno odbor dobro radio i u razdoblju za koje se izvješće podnosi, ali i u cjelini svog djelovanja, mislim da trebamo smjestiti u dvije kategorije, odnosno u dva pravca, a to je doprinos Hrvatskog sabora utvrđivanju što jasnijih, što čvršćih pregovaračkih stajališta koja odražavaju interese svih zainteresiranih za ishod pregovora u pojedinim pregovaračkim poglavljima. Nacionalni odbor je u otvorenoj konstruktivnoj atmosferi, atmosferi koja je rezultirala konsenzusom o svim pregovaračkim pitanjima pridonosio upravo takvom jačanju pregovaračkih stajališta i mislim da je to bio ulog i doprinos Hrvatskog sabora koji se ne može zaobići niti ovom prilikom kada razgovaramo o djelovanju Nacionalnog odbora. Drugi doprinos Hrvatskog sabora se ogleda u zakonodavnom djelovanju, u zakonodavnom usklađivanju hrvatskoga nacionalnog zakonodavstva sa pravnom stečevinom Europske unije, i tu je dinamika usklađivanja a rekao bih u velikoj mjeri i kvalitet usklađivanja bio na razini koja je omogućavala da pregovarački proces zadrži potrebnu dinamiku. Naime, od samog početka u SDP-u smo naglašavali da će pregovarački proces ići onako brzo i onako dobro koliko dobro i brzo idu reforme pa i zakonodavne, ali i prave one strukturne reforme koje se temelje na tako izmijenjenom i promijenjenom zakonodavstvu. Prema tome, Sabor nije bio usko grlo zakonodavnog procesa i ustvari smo dovedeni evo i danas u situaciju kada možemo reći da je sa usklađivanjem zakonodavstva Hrvatska gotovo došla do kraja sadašnje razine i sadašnjeg stanja europskog zakonodavstva, naravno to je proces koji traje, proces u kojem dohvaćamo pokretnu metu rekao bih, odnosno izmjene europskog zakonodavstva su stalne pa će tako stalne biti i izmjene hrvatskoga zakonodavstva. Ono što na žalost nije u tom saborskom djelovanju bilo dovoljno naglašeno i što ovaj dvostruki doprinos Sabora, znači doprinos kod utvrđivanja pregovaračkih pozicija, i doprinos kod zakonodavnog postupka, znači na žalost taj doprinos je bio samo dvostruki, a ne i trostruki. Hrvatski sabor je propustio, ali na žalost jednako kao i Vlada da ojača komunikaciju Europe građanima. To je proces u kojem jednostavno do sada nije dovoljno napravljeno, ili ako je i napravljeno nešto bilo je na razini jednosmjerne komunikacije između državnih tijela, državnih dužnosnika i građana, više je to bila, gotovo bih rekao propaganda Europe nego li dijalog o Europi i o prednostima, nedostacima, teškoćama, ali i onome svemu dobrome što članstvo u Europskoj uniji donosi i zbog toga je sigurno da i Nacionalni odbor, pa onda i Hrvatski sabor u cjelini treba ne samo zbog referenduma koji se raspisuje prije članstva Hrvatske u Europskoj uniji nego i općenito zbog razine informiranosti, zbog razine prihvaćenosti Europske unije, da treba upravo uspostaviti dvostrani, uspostaviti dijalog, uspostaviti dvostranu komunikaciju o Europi s hrvatskim građanima. Znači što se tiče djelovanja Nacionalnog odbora u SDP-u mi nemamo primjedbi, u cjelini možemo pozdraviti to djelovanje, mislim da je puno veći problem vezan ne samo uz rad, način rada i način iskazivanja političkog konsenzusa u Europi koji postoji u hrvatskom Parlamentu, pa onda, njegovom reflekciji u Nacionalnom odboru, nego je problem mislim poprilično smješten u područje stvarne provedbe strukturnih reformi, stvarne provedbe novih zakonodavnih rješenja, europskih zakonodavnih rješenja koje je ovaj Sabor usvojio. Naime, poprilično je puno prostora, rekao bih dovoljno prostora između onoga što ne smijemo napraviti u našem zakonodavstvu, a onda i u našoj praksi, zbog europskih propisa, i onoga što moramo napraviti zbog nas samih zbog unapređivanja ukupnog stanja u Hrvatskoj, pogotovo na pojedinim područjima. Taj prostor između onoga što ne smijemo i onoga što moramo napraviti mislim da je bio poprilično mehanički pokrivan od strane Vlade, od strane svih onih koji su aktivni u procesu reformi i promjena u Hrvatskoj, i mislim da nije u dovoljnoj mjeri iskorištena mogućnost specifičnih rješenja i pokrivanja specifičnih potreba koje hrvatsko gospodarstvo i hrvatsko društvo u cjelini ima i u procesu pristupanja Europskoj uniji. Jedan je primjer vjerojatno da se zadržim samo na njemu brodogradnja. Jasno je svima što se ne smije napraviti po europskim propisima u brodogradnji ili u restrukturiranju brodogradnje, a to je ne smije se nastaviti postupak odobravanja državnih potpora, znači brodogradnja po europskim propisima mora funkcionirati bez državnih potpora, ali bojim se da nije bilo dovoljno jasno što se mora napraviti ili što je cilj tog procesa restrukturiranja. Naime od samog početka, kažem previše smo se držali onoga što je u Bruxellesu savjetovano, kažem samo savjetovano jer jedini zahtjev iz Bruxellesa i u pogledu brodogradnje i generalno je bio nema državnih potpora, ne smije biti državnih potpora, a to je bio jedini zahtjev, sve drugo su bili savjeti vezani uz to kako dovesti brodogradnju u situaciju da može funkcionirati bez državnih potpora. Savjet je bio privatizirajte, što je očito Vlada prihvatila kao praktički ako ne jedini onda barem prvi način kojim je krenula u omogućavanje održavanja brodogradnje bez državnih potpora, a bilo je po nama dovoljno prostora da se pokuša restrukturiranje obaviti i na druge načine. Bilo je dovoljno prostora, bilo je i dovoljno vremena. Jer naša obveza, da tako kažem, ukidanja potpora za brodogradnju nije nastupila jučer ili nije nastupila u trenutku raspisivanja prvog tendera za privatizaciju brodogradnje nego mi smo po Sporazumu o stabilizaciju i pridruživanju još mislimo od ožujka 2006. godine trebali krenuti u taj proces omogućavanja brodogradnji da preživi bez državnih potpora. To je jedan od primjera tog prostora između onoga što moramo i onoga što ne smijemo napraviti zbog europskog procesa približavanja Hrvatske EU, odnosno ulaska Hrvatske u članstvo EU. Zbog toga i zbog reformi koje su pred nama ja zbilja ne bih htio ući, niti mi u SDP-u ne bismo htjeli ući u posao predviđanja, a rekao bih prije nagađanja, je li do kraja ove godine moguće stvarno moguće, stvarno realno očekivati završetak pregovaračkog procesa. Mi bismo izuzetno željeli da se to tako i dogodi. Vidimo prostora, vidimo mogućnosti i načina da to zbilja bude tako. Ali jednako tako smo svjesni i svega onoga što smo dosad prošli kroz proces pregovora o pristupanju EU. I svjesni smo toga da niti jedan datum koji je bio na ovaj ili onaj način pokušan, koji se pokušalo argumentirati u Hrvatskoj da je moguć i realan datum za završetak Hrvatskog ulaska u članstvo EU da niti jedan datum nije bio ostvaren, tamo negdje od 2007. godine što su bili prvi datumi mogući završetka pregovora pa sve do danas. Prema tome, puno je važnije učiniti sve i u Nacionalnom odboru i u Hrvatskom saboru, u Vladi, svim nadležnim ministarstvima da one reforme koje su pred nama da jednostavno se zbilja obave na način koji će omogućiti svima u EU, svim partnerima, svim zemljama članicama EU da jednoglasno kažu da Hrvatska je završila svoj proces prilagodbi, Hrvatska je sposobna i spremna postati članicom EU. Nažalost, nismo u situaciji, još uvijek, da bismo mogli reći da smo mi sve svoje obavili da bi se proces mogao završiti do kraja ove godine i da je od sada pa dalje sve na europskoj strani koliko brzo, koliko dobro mogu ocijeniti, evaluirati ono što je u Hrvatskoj napravljeno. Naime, postoje ipak još pitanja koja nisu vezana uz otvaranje poglavlja. Mislim da mi jesmo napravili sve što se tiče otvaranja i ova 3 još preostala poglavlja. Naše pregovaračke pozicije jesu završene, jesu spremne za predaju europskim partnerima čim oni to zatraže. Međutim, nismo još sve napravili da bismo osigurali zatvaranje 15 preostalih poglavlja. Pogotovo ne stoga što su neka od njih, ova, gotovo bih rekao ova 2 koja su još i neotvorena, pravosuđe i temeljna ljudska prava i pitanje zaštite, slobode tržišnog natjecanja, odnosno prevedeno brodogradnja, da tu situacija nije takova da bi se u reformama, u samim uvjerljivosti naših reformi i našeg djelovanja da bismo mogli bez ostatka stati uz tvrdnju da je moguće u 6 mjeseci od otvaranja, a ja se zbilja nadam da se do kraja španjolskog predsjedavanja ili do ljeta ove godine mogu otvoriti sva poglavlja. Međutim, teško je očekivati da se u narednih 6 mjeseci mogu neka od ovako teških poglavlja koje smo dosada, za koja dosada nismo pokazivali dovoljnu razinu reformske uvjerljivosti, da se mogu završiti. Međutim, ponavljam, ne bih želio se upuštati u vremensku dimenziju, u ocjenjivanje ili gotovo spekuliranje o vremenskoj dimenziji našeg procesa približavanja EU. Zadržao bih se svakako i sigurno na dimenziji sadržajnoj o onome što treba još napraviti u Saboru, u Nacionalnom odboru da bismo do kraja bili sigurni da se ovakvi samo nametnuti rokovi zbilja mogu i ostvariti. Ono što Sabor i dalje treba raditi i to puno više nego dosada je u prvom redu ovo područje komunikacije Europe građanima, o tome sam govorio, zatim je to postupak ratifikacije Sporazuma o pristupanju Hrvatske EU. Kad on bude potpisan ratifikacija u 27 parlamenata zemalja članica plus onih parlamenata koji imaju dvodomni sustav parlamentarni. Znači tu parlamentarna diplomacija i parlamentarni kontakti od strane i Nacionalnog odbora i saborskih zastupnika u svakom slučaju mogu pridonijeti ubrzanju tog procesa. I treće je pitanje djelovanje Hrvatskog sabora po Lisabonskom ugovoru. O tome je isto bilo govora, ali htio bih upozoriti da jednostavno i za to područje trebamo pojačati svoje i razumijevanje i svoj način djelovanja. Ne bih želio da naš proces pregovora bude ubrzan na način da odustajemo od zatraženih izuzeća. Znači, da lako i brzo odustajemo. Mislim da je uloga Nacionalnog odbora i tu dosta važna i želim da dijalog između Vlade i Sabora funkcionira i na pitanjima samog pregovaračkog procesa, odnosno i na pitanjima odustajanja ili prihvaćanja hrvatskih zahtjeva. Sve u svemu ovo je izvješće koje se može prihvatiti.
Zahvaljujem. Na redu je klub IDS-a, uvaženi zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Prvo, temeljno je pitanje normalno kada će Hrvatska u EU? Da li će to biti 2012., 2013.? Da li će to možda biti 2014. ili što ja znam koje sad godine? Sad se, evo, povela na neki način i debata oko Ustava, bolje rečeno ovog ustavnog europskog paketa tko će glasati, tko neće glasati za taj Ustav. Iako ja osobno smatram da bi bilo bolje da jednostavno reguliramo ona suštinska neka manjinska pitanja u tom dokumentu, ali pustimo sada to. Na str. 2. ovoga uvoda se kaže da privremeno su zatvoreni pregovori u 7 pregovaračkih poglavlja. Dobili smo normalno nakon toga i nadopunu te informacije, odnosno ovaj papir. Pa se tako kaže da je otvoreno 30 poglavlja, da u 30 poglavlja zatvoreno je 18 poglavlja i razumljivo do današnjeg dana potrebno je otvoriti ili na današnji dan potrebno je otvoriti još 3 poglavlja, a to su vanjska i sigurnosno, odnosno obrambena politika, pravosuđe, temeljna prava i tržišno natjecanje. Ono što je sigurno, međutim bitno, Mađarska početkom 2011. preuzima predsjedanje EU. Mađarska će sigurno snažno poduprijeti RH na našem putu do EU. Mađari čak predlažu da bi se do kraja njihova zasjedanja, znači to će biti negdje 6. mjesec 2011. trebao održati, zapravo oni predlažu, ne kažu ništa ovaj referendum u Republici Hrvatskoj, na kojem bi građani Hrvatske trebali kazati da li jesu ili nisu za Europsku uniju. Evo, jučer čitam ovaj Nacional pa onda se kaže da se očekuje završetak pregovora negdje u veljači, a odmah zatim trebali bi biti raspisani parlamentarni izbori kako bi izgleda Vlada iskoristila val euforije, gotov citat. I sada se stvarno postavlja pitanje da li netko ovaj proces približavanja Europskoj uniji koristi kao izborni proces, da li će izbori biti u 4. mjesecu i ne znam da li će možda vladajuća većina referendum o Europskoj uniji podrediti samim izborima. Ono što sigurno sve nas u ovom trenutku zanima kako će na primjer, odjeknuti govor predsjednika Josipovića i reakcija Vlade onog što se dogodilo u Sarajevu i u Bruxellesu, osobno ja Josipovićev govor iz Sarajeva 100% podržavam, podržala ga je Europa, podržala ga je Amerika, nije Vlada, e sada kako će se iz te situacije izaći. Ono što mene sigurno zanima to je ovo 15. poglavlje, poglavlje Energetika, neki su govorili o brodogradnji, ja ću se brodogradnje također dotaknuti. Kada govorimo o energetici, daj Bože da Hrvatska bude energetski neovisna, nekada smo bili za vrijeme Tita, tada se nije pitalo na primjer građane Istre da li u Plominu treba smjestiti Termoelektranu ili ne, sagrađeno je, nakon toga mu se došla pokloniti cijela Istra, Rijeka itd., međutim, želim kazati da je danas neko drugo vrijeme i možda je čak termoelektrana Plomin 3 na ugljen najbolja moguća stvar koja se može dogoditi, ali ja ipak mislim da bi ovakve stvari trebalo prepustiti na odlučivanje građanima kako putem referenduma. I to da se na tom referendumu isključivo jave ili pristupe građani Labinjštine, oni bi trebali biti ti koji bi trebali donijeti tu odluku, ne Buzeštine, Poreštine ili Bujštine, jer mi drugi nismo direktno zainteresirani, teško bismo izašli na ovaj referendum, a da bi referendum uspio treba izaći više od 50% građana, i zato odluku treba prepustiti onima koji su životno zainteresirani a to su građani Labinjštine. NO, pustimo sada to. Ono što ako nam je stalo jasno do zdravlja ljudi, onda moramo im dati priliku da se o tome i odluče. Još jedanput ono što je meni možda centralno pitanje, da li ćemo referendum na koji će se građani javiti da bi istakli svoje mišljenje da li jesu ili nisu za Europsku uniju, na primjer podrediti i samim izborima. Razumljivo je da svi mi ovdje jesmo na neki način za europu, iako isto tako barem ja osobno ne mislim da će Europa nama riješiti sve probleme, ali sigurno je da bi nam bez Europe moglo biti daleko teže. Konačno za 75 tisuća izgubljenih radnih mjesta u prošloj godini, za pad bruto proizvoda za 6%, pad uvoza, izvoza, od 15% odnosno 20%, porast nezaposlenosti od 19% u jednoj godini, nije kriv Bruxelles, već ajde treba priznati i prilike u svijetu, ali dominantno za to smo si krivi sami. Ponavljam Europa je sigurno prilika, ali isto treba znati da nam u toj Europi ništa neće biti poklonjeno, ali je dobro da građani nekako shvaćaju ili shvate sa Europom, biti će teško bez Europske unije, teško ćemo se dignuti iz krize. Neki su ovdje spominjali i Hrvatsko-Slovenske odnose, dok nismo ratificirali po meni štetan arbitražni sporazum sa Slovenijom, dok nismo, nemojte me doslovce shvatiti „poklonili“ jedan dobar dio Piranskog zaljeva Sloveniji, Hrvatskoj je Slovenija permanentno blokirala otvaranje odnosno zatvaranje određenih poglavlja, međutim, evo ja sebi postavljam pitanje tko nam danas, na današnji dan blokira otvaranje nekih pitanje. S druge strane svi mi znamo da će slovenija u 6. mjesecu imati da ga tako nazovem sve narodni referendum oko sudbine Piranskog zaljeva, što ako taj referendum ne prođe kako će se nakon toga postaviti Slovenska politika, da li će Hrvatska zbog toga i ubuduće biti ucjenjivana. Ono što je sigurno možda jednako tako bitno, ako ne i bitnije, tko nas danas gospodo u Bruxellesu, u Strasborghu, u Europskoj uniji blokira, tko nas danas koči, tko nam danas ne da da zatvaramo neka poglavlja, odnosno otvaramo druga, zašto tko nas ucjenjuje, ili možda baš ne uspijevamo sve preuzete obveze na kraju i sprovesti. Jasno je da smo mi u Klubu IDS-a apsolutno za ovo Izvješće, jesmo i za europsku uniju, ja sam rekao za Ustav, ovako kako se predlaže, ako se ne ugradi dvostruko pravo glasa manjina dignuti ruku neću, dosta segregacije, dosta diskriminacije onih političkih opcija koje najiskrenije zastupaju ta manjinska pitanja, neka to zajedno ide sa tim Europskim paketom u ovo predloženo Ustavno rješenje. Netko je spominjao problem, ili bolje rečeno svi klubovi brodogradnje, to je sigurno jedno od najsloženijih pitanja. Stečaj, je rekla predsjednica Odbora gospođa Pusić nije likvidacija, to je sigurno točno, ali ako se država ne dogovori u ovom času sa bankama ili bankarima nama direktno može doći na naplatu preko 11, 12 milijardi kuna izdatih jamstava a ako bi se to dogodilo, onda bi se zajedno sa stečajom Hrvatske brodogradnje i u stečaj Hrvatska država. Međutim, mislim da 2012. nažalost neće preživjeti sva brodogradnja Uljanik, Kraljevica, 3. maj, Trogir, Split na ta brodogradilišta mislim, na ta velika brodogradilišta mislim. Uljanik zasigurno hoće ali bojim se da sva brodogradilišta neće. Netko kada je spominjao poglavlje o porezi, odnosno govorio je o PDV-u, ukida se nulta stopa. Vidjet ćemo kada će se to dogoditi. Znači to će biti još jedan u nizu udara na standard hrvatskih građana. doduše da budem ciničan ne znam što bi nas u ovoj zemlji još moglo udariti, iznenaditi kada je standard u pitanju, ali sigurno je da i ukidanje nulte stope PDV-a na kruh, na mlijeko, na dječje potrepštine itd. osjetit će najslabiji. Sve u svemu Europa nas treba. Međutim nemojmo se zavaravati da će preko noći na ovim prostorima sve biti bolje. Evo drago mi je da su danas u ovom Parlamentu i predstavnici Odbora za financije Slovačkog parlamenta kada smo mi za njih bili Švicarska, danas su oni za nas Švicarska, a mi tu stojimo ili nazadujemo. Sve u svemu dobro je da se formirao ovaj odbor i dobro je da se na neki način permanentno izvještava hrvatske zastupnike što po tom pitanju radi hrvatska diplomacija ili hrvatska Vlada i utoliko ćemo ih isto ga jasno podržati.
Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Branko Bačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ispravljam navod gospodina Kajina da je Hrvatski sabor ratificiranjem arbitražnog sporazuma poklonio značajan dio teritorija i Piranskog zaljeva Republici Sloveniji. Ne da je netočno, nego je laž, jer je Hrvatski sabor ratificiranjem arbitražnog sporazuma omogućio da Arbitražni sud na načelima i pravilima međunarodnog prava utvrdi granicu u Savudrijskoj vali. Prema tome, mislim da je bio red ispraviti taj netočan navod jer nije točan, druga stvar što je to mišljenje gospodine Kajina, ali to apsolutno nije točno.
Zahvaljujem. Na redu je klub SDSS-a uvaženi zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine predstavniče Vlade, gospođo predsjednice Nacionalnog odbora, kolegice i kolege. Meni je naravno zadovoljstvo što mogu govoriti nakon klubova koji su do sada govorili i uvaženih predstavnika klubova posebno kolege Kajina koji je jedan od najdosljednijih zastupnika ovoga Sabora kada je u pitanju ono što on zove dvostrukim pravom glasa. Htio bih nekoliko riječi reći. Prvo, htio bih izraziti zadovoljstvo što kao član Nacionalnog sudjelujem u radu toga odbora s obzirom na način kako je vođen i s kolikim i kakvim stupnjem odgovornosti kolegice i kolege iz svih političkih stranka doprinose kvaliteti rada toga odbora i doprinose kvaliteti pregovaračkog procesa sa parlamentarne saborske strane. I htio bih naravno istaći zadovoljstvo pa u nekom smislu zahvalnost s onim što predsjednica odbora čini s obzirom na svoju poziciju i s obzirom na svoj ugled kao zastupnica ovoga Sabora na različitim mjestima u Europi sa drugim kolegicama i kolegama drugih parlamenata, ali ne samo parlamenata u promociji naših pregovaračkih interesa i naših pregovaračkih stremljenja. U tom smislu u ime kluba SDSS-a mogu reći da nema nikakvog razloga da ovo izvješće Nacionalnog odbora mi ne podržimo. Ali bih htio reći nekoliko stvari povodom toga izvješća, a u vezi sa ukupnim pregovaračkim procesom, posebno nekim njegovim segmentima. I htio bih izraziti tri brige u vezi sa tim procesom ili tri zabrinutosti u vezi sa tim procesom. Prvo bih htio izraziti zabrinutost u vezi sa poglavljem 23., s obzirom na stanje ne pregovaračkog procesa, nego s obzirom na stanje aktivnosti u vezi sa realizacijom onim što je sadržaj poglavlja 23. Tu naši pregovarači otprilike se nalaze u poziciji elitnih jedinica koje ulaze na područje zaštite strateških interesa i koje to odlično obave kada dođu ili dospiju do točke do kojih treba poslati, a onda stradavaju kada se vraćaju kući. I to zato što kod kuće ili reklo bi se na domaćem terenu prolaze onim terenom koji je posut najrazličitijim teškoćama, najrazličitijim zamkama i najrazličitijim zaprekama. Spomenut ću samo nekoliko stvari. Provođenje Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina nažalost nailazi na teškoće, nailazi na otpore. Vi svi znate da su lokalni izbori održani u maju mjesecu prošle godine, znate također da je u skladu sa odredbama Ustavnog zakona, Izbornog zakona 90 dana od održavanja redovnih izbora su trebali biti raspisani dopunski izbori za dopune općinskih, gradskih i županijskih skupština, te za izbor načelnika, gradonačelnika i župana iz redova pripadnika nacionalnih manjina. U tri županije, dakle evo sada je gotovo godinu tada, ti izbori nisu raspisani zato što nisu usklađeni statuti tih jedinca lokalne samouprave sa Ustavnim zakonom sa zakonom i sa odlukom Vlade. U nekim od njih su ti statuti u međuvremenu bilo u cijelosti ili djelomično usklađeni, a u nekima nažalost otprilike 15-ak jedinica lokalne samouprave, općine i gradova, to se još uvijek nije dogodilo. Zašto? Mi nemamo pravog odgovora. Da li to znači da su svi oni drugi koji su to uradili postupili protuzakonito ili ovih 15 postupaju protuzakonito tako što ne žele provesti zakone koji su na snazi od 2003. godine? Ako je to tako, ako se na jednom relativno formalnom pravu stvaraju otpori i teškoće u provođenju ustavnoga zakona onda naravno se postavlja pitanje kako je moguće da mi uvjerimo pregovarače sa europske strane da su stvari kod kuće stvarno u redu. Druga stvar na koju bih htio upozoriti ponukan nečim što sam čuo vrlo skoro, gotovo jutros, da je nama važnije da prikupljamo podatke o tome tko su odgovorne osobe za zločine počinjene prema pripadnicima Hrvatske vojske i njemačke vojske u razdoblju od '41. do '45. na području sreza Donji Lapac, kao što čini Županijski sud u Gospiću pozivajući na razgovore ili na davanje izjava osobe koje su rođene '41. ili rođene neposredno pred 2. svjetski rat. A nije nam važno tko je 16 dana nakon završetka oluje zapalio Srb i tko je nekoliko tjedana nakon toga zapalio Donji Lapac. Nije nam važno tko je srušio spomenik u Srbu i nije nam važno tko je devastirao spomenik u Jadovnu tako da on do današnjega dana stoji devastiran. Ako mi mislimo da je to način kako ćemo mi temeljne vrijednosti Europske unije i temeljne vrijednosti vladavine prava u našoj državi promovirati i zaštićivati onda mislim da se teško varamo. Gospodine potpredsjedniče, točno je nažalost. I iz toga razloga ja izražavam zabrinutost time kako se pristupa ostvarivanju onoga što je zapisano u pregovaračkom stajalištu 23.-Pravosuđe i vladavina prava. Drugo što bih htio kazati je ovo pitanje već spomenute javne kampanje ili tzv. komunikacije sa javnošću. Nema nikakve sumnje da je neophodno da razvijamo komunikacije sa javnosti i prema javnosti kada je u pitanju i ova stvar, dakle i proces pregovora s Europskom unijom, ali to ne može biti samo sebi svrha jer će nam se vratiti kao bumerang i javnosti će se, kao što to već postaje pomalo točno, zgaditi priča o Europi umjesto da nam ta priča bude poslužena kao najočekivaniji i najpoželjniji zalogaj koji u politici trebamo odraditi. Mi moramo apsolutno izbjeći da naša komunikacijska strategija prema Europskoj uniji bude stvar za unutrašnje političke potrebe i bude stvar za pokrivanje onoga što u unutrašnjim političkim potrebama ne možemo ili nismo u mogućnosti ostvariti. Jer postoji opasnost da onda ono što ja kao zastupnik ovoga Sabora čujem na različitim mjestima u neposrednom kontaktu sa našim građanima i da kažemo nije valjda da je vama važnija Europa od Hrvatska i nije valjda važno to da ćete vi razvijati strategiju o tome kako doći do Europe, a ne kako razvijati stanje u Hrvatskoj. Iz toga razloga ja, kolegice i kolege, pozivam da se mi bavimo komunikacijskom strategijom, ali komunikacijskom strategijom koja će biti realna, a koja neće prikazivati nerealne projekcije u vezi sa onim što nas čeka u Europskoj uniji i kakvo je stanje u Europskoj uniji. U tom smislu bih također upozorio svoje kolegice i kolege, s obzirom na to što se ovih dana čini u vezi sa pitanjem ustavnim promjena. Pitanje Ustav ili Europa nije dilema i ne smije biti dilema. Ako mi nismo u stanju postići konsenzus u vezi sa pitanjem ustavnih promjena koje su neophodne Hrvatskoj, koje su nužne Hrvatskoj i koje ove stranke ovdje gotovo da su postigle onda redukcija cijeloga posla u vezi sa ustavnim promjenama samo na europsku priču potvrđuje to da mi nismo u stanju se pozabaviti onim što je od velikog interesa za Hrvatsku. A moguće je da u tim ustavnim promjenama, a ja kao član Radne grupe za izradu Prijedloga izmjena Ustava znam da je tamo bilo od godine bilo od golemog interesa za Hrvatsku prijedloga za izmjenu i dopunu Ustava i mi od toga ne smijemo odustati. Ne zato što bismo htjeli odustati od europskog procesa nego zato što je to iznimno važno za ono što ću govoriti u trećem segmentu ovoga što imam kao dio svoga obećanja. A taj treći segment odnosi se na ovo, ja se uzdam da ćemo mi naše pregovore završit do kraja godine, kao što se uzdam i sa svojim kolegicama i kolegama iz Kluba zastupnika SDSS-a učinit ćemo sve da do 2012. naša zemlja postane članica Europske unije. Međutim, ja mislim da je vrijeme da se počnemo pripremati ne za to kako će izgledati Europski parlament s nama, iako je i to dosta važno pitanje koliko će hrvatskih zastupnika sjediti u Europskom parlamentu, al to sasvim sigurno nije ključno pitanje. Ključno je pitanje šta nakon toga, šta mi kao zemlja nakon što postanemo članica, nakon što završimo pregovore očekujemo od Europske unije. Koje je naše pozicioniranje unutar Europske unije? Koju i kakvu politiku u zaštiti onoga što je hrvatski interes mi mislimo razviti i primijeniti kada uđemo u Europsku uniju? S obzirom na iskustvo drugih zemalja, s obzirom na naše iskustvo ja mislim da je vrijeme da o tome počnemo raspravljati. Ako ne osobito javno, onda barem u krugovima koji trebaju kreirati tu politiku za sutrašnju Hrvatsku u sutrašnjoj Europi. Ja bih više volio da o tome govorim, kolegice i kolege, nego o imaginarnih komunikacijskim strategijama koje neće popraviti stanje u Hrvatskoj, ali koje mogu kao što sam rekao ozbiljno ugroziti osjećaj prosječnog građanina Republike Hrvatske o tome čemu mi dajemo prioritet, njima ili članstvu. Iz toga razloga ove moje tri zabrinutosti želim podijeliti i želio sam podijeliti ovdje s vama i želio sam podijeliti s hrvatskom javnošću. Ja jesam proeuropski orijentiran političar, ali sa ovakvom politikom mislim da riskiramo da se proeuropsko raspoloženje u Hrvatskoj smanjuje, umjesto da se povećava. I iz toga razloga mislim i vjerujem da će Nacionalni odbor zajedno sa svim članicama i članovima i predsjednicom učiniti sve da se neki od ovih aspekata za koje ne tvrdim da sam u svima u pravu i volio bih da nisam. Ali da se neki od ovih aspekata rasprave i da pokušamo vidjeti što je to što trebamo učiniti da bismo stvari u ovim aspektima u nekom smislu popravili. Mi nismo ovdje kao Nacionalni odbor i kao Parlament samo zbog tehničke razine praćenja pregovora. Mi smo ovdje zbog njegove duboke i bitne političke filozofije. I to je smisao onoga što sam htio kazati. Naravno da su tehnički aspekti danas bitni. Ali isto tako ovaj politički ne smije biti izgubljen iz vida. Zahvaljujem.
Hvala. Jedan ispravak. Gospođa zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo zastupnik Pupovac je rekao da je čuo da je nama važnije istraživati počinitelje tamo nekih zločina iz 2. svjetskog rata na području Lapca ako sam zapamtila dobro, a nije nam stalo i nije nam važno procesuirati zločine iz Domovinskog rata i utvrditi tko je te zločine počinio. Ne znam na koga je gospodin zastupnik mislio pod nama. Ali ja ću reći ako se to odnosilo možda evo na mene ili na hrvatsku Vladu ili na Hrvatsku državu, da je Hrvatskoj državi i meni važno procesuiranje svakoga zločina jednako zločin, jednako ratni zločin ne zastarijeva. Prema tome, treba procesuirati svaki zločin jednako. A to da Hrvatska nije ispunila procesuiranje ratnih zločina iz Domovinskog rata to jednostavno nije točno jer je to jedno od mjerila za otvaranje pregovora i u poglavlju 23. nepristranost i vjerodostojnost hrvatskog pravosuđa je i analiza ratnih suđenja za ratne zločine. Pa je evo tako u siječnju 2010. imamo jednu cjelovitu analizu [[Upadica Šeks: Dobro.]] Ministarstva pravosuđa postupaka u predmetima ratnih zločina iz kojih se točno vidi tko je i kako procesuiran u odnosu čak i na pripadnike pojedinih nacionalnosti. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Miljenko Dorić. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, gospođo predsjednice Nacionalnog odbora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Klub Hrvatske narodne stranke podržat će ovo izvješće, ali ćete mi dozvoliti da pridodam ovoj raspravi još neke elemente koji su dijelom otvorili kolega Mimica i kolega Pupovac. Naime, kolegice i kolege, nakon što je došlo do deblokade od strane slovenske Vlade pregovori su nastavljeni, otvoreno je šest novih poglavlja, zatvoreno je deset poglavlja. Ono što nas je u Nacionalnom odboru posebno veselilo je činjenica da smo od glavnog pregovarača čuli a kasnije smo i vidjeli da je ta radna skupina počela s radom, a to je da je formirana radna skupina za izradu Nacrta ugovora o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji. 16. prosinca je ona počela s radom. To je zaista jedan vrlo pozitivan pomak. Nadalje, kada je Europska unija prihvatila financijski paket za članstvo Hrvatske to je bio jedan dodatni vrlo pozitivan znak. Vidimo da je Hrvatska dužna u 2012. i trinaestoj uplatiti nešto više od 600 milijuna eura. Ali Hrvatska ima mogućnost da u dvanaestoj godini povuče oko milijardu i pol eura, a godinu dana kasnije čak dvije milijarde eura. Dakako, za to treba pripremiti odgovarajuće projekte i to je vrlo ozbiljan posao koje nas svih skupa čeka, a posebno hrvatsku Vladu. No, osim toga što smo detaljno kolegice i kolege analizirali, dakle pregovaračka stajališta Vlade, dopunjavali ih, analizirali smo sva mjerila, jasno postavljali čitanja našem pregovaračkom timu vezano uz njihovu aplikaciju, ugradnju u naše zakonodavstvo. Razmatrali smo izuzeća koje će pregovarački tim tražiti, rokove na koje će tražiti da se ta izuzeća primjenjuju i nesumnjivo je Nacionalni odbor dao veliki doprinos procesu približavanja Europskoj uniji. Ono što smo zatim, a vjerujem da se to odnosi i na sve vas kolege članovi Nacionalnog odbora. U našim smo klubovima stvarali atmosferu da uistinu moramo maksimalno pomoći da se uskladi i što brže uskladi i što kvalitetnije uskladi zakonodavstvo i taj smo posao ovdje svi zajedno vrlo dobro odradili. Ono o čemu bih međutim rekao nešto više riječi, odnosno više vremena posvetio je pitanje implementacije. Dakle, primjene svega onoga što smo ugradili u naše zakonodavstvo i ono o čemu je sada kolega Pupovac govorio, primjenu tih normi, primjena standarda, primjena europske filozofije u naše svakodnevno ponašanje. Kolegice i kolege, ovdje je bilo relativno malo riječi o onome što Europska komisija misli o ovom šestomjesečnom razdoblju o kojem sada u ovom trenutku raspravljamo. A isto tako nismo puno rekli ni o tome što građani misle o našem radu. To je kolega Matušić, doduše spomenuo komunikaciju sa građanima, ali ja bih u tom pravcu samo nekoliko velim minuta posvetio. Gledajte, prije svega Europska komisija što ona kaže o razdoblju koje danas razmatramo. Ona u svojim zaključcima, u izvješću o približavanju Hrvatske Europskoj uniji kaže. Prvo, potrebno je provesti reformu državne uprave i ojačati borbu protiv korupcije u sustavu državne uprave. To je nešto što ne smijemo gurati pod tepih, kod ovakvih rasprava moramo o tome otvoreno vidjeti što smo, a što nismo učinili. Zatim, što se tiče pravosudne reforme Europska komisija ističe da Zakon o odabiru sudaca i državnih odvjetnika će tek biti donesen, a Europska komisija smatra da je iznimno važno da on bude dosljedno primijenjen. Treće, Europska komisija pozitivno ocjenjuje uspostavu Ureda za borbu protiv organiziranog kriminala i korupcije, te pozdravlja aktivnosti USKOK-a. No ipak smatra da se i dalje opaža korupcija koja prevladava u velikom broju područja. Zatim, Europska komisija spominje i pitanja manjina. O tome je govorio kolega Pupovac. Ne moram šire obrazlagati. On je to već detaljno obradio. Nadalje, Europska komisija je posebno naglasila teškoće u pristupu Haaškog tribunala tzv. topničkim dnevnicima. U pogledu ekonomskih kriterija u prvoj polovici 2009. godine kažu povećala se nezaposlenost, znamo da se to odnosilo i na drugu polovicu godine, a strukturne reforme napredovale su sporim tempom, to je ocjena Europske Komisije. Što se tiče investicijske klime, Europska Komisija kaže da ona i dalje pati zbog visokog administrativnog opterećenja. Dakle to je ono što misli međunarodna zajednica, o onom što smo uradili u prošloj godini. Što kažu naši građani? Vjerojatno svi dobivate od raznih udruga građana, raznih asocijacija pojedine primjere koje bi trebalo ovdje iznositi u tijeku ovakvih rasprava. Ja ću govoriti o onom što su mi riječki znanstvenici rekli i zamolili da ovdje kažem. Kolegice i kolege mi smo prije gotovo 4 godine privremeno zatvorili poglavlje znanost i istraživanje, to je bilo u 6. mjesecu 2006. godine, to je bilo prvo poglavlje koje smo zatvorili. Što smo učinili da implementiramo tada dogovoreno. Tada smo imali prigovor Europe da izdvajamo samo 1,1% bruto društvenog proizvoda za znanost i istraživanje, obećali smo da ćemo povećati taj iznos. Cilj je bio, daleki cilj 3% kao što to čine Šveđani, Nijemci su tu malo ispod 3% i mnogi drugi. Kolegice i kolege, mi ne da smo se približili tom cilju, mi smo smanjili izdvajanje za znanost i istraživanje na 0,9%, da bi upravo u razdoblju o kome mi raspravljamo imali dodatne ja bih rekao neugodne informacije koje su nam došle iz Ministarstva znanosti. Dozvolit ćete mi samo da nađem te dokumente pa ću vam pročitati. Najprije odluka o prekidanju sufinanciranja aktivnosti 7. okvirnog programa europske zajednice za istraživanje i tehnološki razvoj. Ministar Fuchs potpisao je prije mjesec dana odluku s kojom stavlja izvan snage odluku o sufinanciranju aktivnosti 7. okvirnog programa europske zajednice za istraživanje i tehnološki razvoj od 8. rujna 2008. godine i pored toga kaže odluka stupa na snagu danom donošenja a primjenjuje se retroaktivno od 1. lipnja prošle godine. Dakle to je naša podrška, to je naša implementacija već zatvorenog poglavlja. Isto tako kolegice i kolege, što se dogodilo sa 2 tisuće 299 znanstvenih projekata, nacionalnih projekata koje financira Ministarstvo znanosti? Za to je potrebno temeljem ugovora koji ministar potpisuje sa izvoditeljima tih projekata, trebalo je izdvojiti 149 milijuna kuna za sve te projekte. Ministar obavještava znanstvenike da to nije moguće, jer da je u 2009. godini osigurano samo 112 milijuna kuna, a ne 149 i od 10. mjeseca prošle godine u cijelosti je prekinuto financiranje svih znanstvenih projekata u Republici Hrvatskoj. Da li je to podrška implementaciji već zatvorenog poglavlja znanost i istraživanje? Svakako kolegice i kolege da to nije. Da li je ministar pri tome nas obavijestio unaprijed da će prekinuti sa financiranjem? Da li smo raskinuli ugovore? Ne. Nikakva obavijest nije stigla, ugovori nisu raskinuti. Pitam se što ministar očekuje od znanstvenika, ne financira ih, a ugovorom ih je obvezao da realiziraju to, to, to i to kroz razdoblje na koje je sklopljen taj ugovor. Prema tome, ovo nije europski način ponašanja, ovo nije prihvatljivo, i ovdje se dakako ovim primjerom pokazuje koliko mi ozbiljno mislimo implementirati europske standarde i norme u naš svakodnevni rad. Drugi primjer koji mogu ovdje ukratko iznijeti, iako bi možda, evo samo završio da imamo usporedbu. Spomenuo sam 149 milijuna koje je potrebno za financiranje 2 tisuće 299 projekata u kojima sudjeluje otprilike 10 tisuća hrvatskih znanstvenika. Pazite, samo za mirovne projekte, mi ovdje kolegice i kolege digli smo ruku da izdvajamo preko 400 milijuna kuna, za 400 naših vojnika primarno u Afganistanu. Dakle skoro 3 puta više nego što je potrebno za sve znanstvene projekte u Hrvatskoj. Dakle koji su nam to prioriteti. A kada bih vas malo prisjetio koliko su koštale one sportske dvorane za svjetsko rukometno prvenstvo, taj iznos je dostatan bio za financiranje svih projekata u Hrvatskoj na razdoblje od 50 godina, ali nam to nije bio prioritet. Vratit ću se na izvješće Europske Komisije gdje kažu da su strukturne reforme napredovale sporim tempom. Prije dva dana sam u Rijeci sudjelovao u jednoj raspravi sa ljudima iz 3. maja i uglednim gospodarstvenicima iz Primorsko-goranske županije, i tad sam čuo nešto što me uistinu iznenadilo. Uprava 3. maja je davne '89., '90. godine pripremila bila jedan detaljan plan privatizacije brodogradnje, 3. maja. Od tada do danas smijenjeno je ja mislim 10, 12, 14 ravnatelja, direktora 3. maja. Nitko nikada nije izvukao taj dokument, stavio ga na stol ministru gospodarstva, Vladi i rekao idemo odavde početi, 10 godina Europa kroz Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju upozorava restrukturirajte brodogradnju, restrukturirajte brodogradnju. Nikada nitko ništa nije napravio, osim što smo smjenjivali ravnatelje i krpali rupe. To kolegice i kolege nije europski način ponašanja, ako tako nastavimo slažem se sa kolegom Pupovcem onda uistinu nećemo postići ono zbog čega želimo ući u Europu. Meni je svejedno da li ćemo ući godinu prije ili kasnije, ali mi nije svejedno kada ćemo početi primjenjivati te standarde, te norme i tu europsku filozofiju u našem svakodnevnom radu. Hvala lijepo.
Hvala. U 10 i 57 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Klub zastupnika HDSSB-a, gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice zastupnice i kolege zastupnici. Evo ova materija, dakle Izvješće o radu Nacionalnog odbora za razdoblje od 01. srpnja do 31. prosinca 2009. godine je zapravo obuhvatila jedan široki raspon, široku lepezu tema koje su ovdje govornici prije mene iznijeli. Da ne kažem od Lapca do ulaganja u znanost u RH i sve do Bruxellesa. Jasno da je vrlo bitno da u raspravi istaknemo da je značajna usporednica između traženoga u pregovorima sa EU, zatim onoga što je postignuto u pregovorima sa EU, ali i onoga što je primijenjeno ili implementirano, kako je netko reče ovdje, a u svezi naših postupaka, naših razmišljanja i primjene standarda EU u RH. U izvješću Nacionalnog odbora je razvidno da su još ostala neotvorena 3 pregovaračka poglavlja. Da je zatvoreno ili privremeno zatvoreno 18 poglavlja, da je i dalje otvoreno još 12 poglavlja. Ovo je izvješće, dakle u dodatku ovoga izvješća, je ovo drugo, da kažem izvješće, dakle iz travnja 2009. godine. Izvješće iz prosinca, ili na kraju prosinca ili po novoj godini ove 2010., dakle nije isto. Stanje nije isto u tom izvješću i stanje u travnju 2009. godine iako će Nacionalni odbor podnijeti novo izvješće nakon 6 mjeseci ove godine. Pa mi nije jasno zbog čega se evo pojačava ili podebljava, da kažem balans, otvorenog, zatvorenog i ono što je preostalo zato što je ovom dodatku izvješća dodano i ovo iz travnja 2009. godine iako je predmet današnje rasprave, dakle razdoblje 01. srpnja do 31. prosinca 2009. godine? Valjda zbog utiska, zbog dojmova da smo znatno uznapredovali u tome. Iako postoje kočnice koje su svima jasne, svima znane i zbog kojih je usporen pristup Hrvatske EU. Kada govorimo o zatvorenim, pardon, o poglavljima koja su preostala za otvaranje, onda se to vidi da je to vanjska, sigurnosna i obrambena politika u kojoj Slovenija igra glavnu ulogu. Unatoč tome što je u Hrvatskom saboru usvojen arbitražni sporazum, unatoč tome što je Hrvatska vlada odbila mogućnost referenduma u RH po tom pitanju gdje su standardi 500 tisuća potpisa, a u Sloveniji je ostavljena mogućnost referenduma i referendumskog odlučivanja, Slovenija dakle i dalje zapravo blokira ovo poglavlje. Najvjerojatnije do odluke arbitražnog suda a taj će biti onakav kako smo sami ovdje donijeli odluku, onako kako je gospodin Kajin i rekao, zaista je nazvao to Piranski zaljev, a ne Savudrijska vala. Sve je izrečeno samim imenom te morske površine. Pravosuđe i temeljna prava, vezano je otvaranje i zatvaranje poglavlja vezane su uz izvješća haškog tužitelja, prije svega, pa onda i nekih i još drugih čimbenika. Ali prije svega od izvješća haškog tužioca. I jučer, prekjučer sam čuo izvješće haškog tužitelja da još uvijek topnički dnevnici nisu potpuni i da i dalje ta stvar stoji. Zanimljivo je da je po onoj, a ne znam, bosanskoj ili hrvatskoj, kadija te tuži, kadija te sudi, da je haški tužitelj odgovoran za izvješće i za davanje zelenog svjetla, ne haški sud, haški tužitelj koji prikuplja dokaze i mi mu ih moramo dati da bi se tužila Hrvatska. Vrlo je to zanimljiv slučaj i vrlo zanimljiv zaključak da je tužiteljstvo to, dakle ono koje prikuplja dokaze koji se moraju podastrijeti da bi se potvrdila optužnica. Upravo tako, kadija te tuži, kadija te sudi. I tako je to i sa našim otvaranjem Poglavlja pravosuđe i temeljna prava. Uz to, dakle onaj drugi čimbenik je jasno korupcija koja ne jenjava kako je sama Europska komisija navela u svom izvješću. Ovi slučajevi koji su evo, da kažem, koji pune novinske stupce su evo tako da kažem, neću reći paravan, ali možda jedan tek početak, jedan vrh ledene sante koji je u Hrvatskoj još devet desetina ispod morske površine koliko toga ima. I zato 2012. godina, ja neću ulaziti u ocjene, znam da će ovdje biti ispravaka, je vrlo optimistična godina za gospođu predsjednicu Nacionalnog odbora i za ove koji su, klub HDZ-a, gospodina Matošića i zaista je za mene novina jer smo uvijek, vrlo često ovdje govorili da je to naj, da kažem, jedan od maksimalnih učinaka Hrvatske vlade i u pregovorima s EU 2013. godina. Evo, vidim da je sad 2012. godina ta koja se spominje sada u ovome. Nadalje, treće poglavlje koje još nije otvoreno,a to je Poglavlje o tržišnom natjecanju. Zapravo prevedeno drugim riječima brodogradnja koja je, evo da kažem, jedan kamen spoticanja u koju je uloženo za restrukturiranje, kako se to lijepo zove, milijarde kuna pa i eura u proteklih 10, 12 godina, a situacija je takva kakva je. Dobro je netko primijetio ovdje da moramo naći mjeru između onoga što su europski činovnički propisi koji su jedinstveni za cijelu Europu i onoga što je hrvatski specifikum. Što je, dakle što je hrvatska posebnost. I mislim da u pregovaračkom procesu ima prostora da Hrvatska istakne, pa i nametne ako ne tu cijelu svoju posebnost u pregovorima, barem dio. Kao što su to činile i druge zemlje koje su pristupile Europskoj uniji posebice Poljska itd. Kada pogledamo otvorena pregovaračka poglavlja, onda nalazim broj 22. poglavlje Regionalna politika i koordinacija strukturnih instrumenata. Dakle, radi se o regionalnoj politici a u Izvješću Nacionalnog odbora o tom poglavlju dakle, poglavlje 22. piše da u radu do 1. srpnja do 31. prosinca Nacionalni odbor nije raspravljao niti zaprimio dokumente koji se na ovo poglavlje odnose, dakle poglavlje o regionalnoj politici. Nadalje, u prošloj raspravi kada je bilo Izvješće za proteklih 6 mjeseci, govorio sam o tome, čak sam pitao predsjednicu Nacionalnog odbora poznaje li ona, ili zna li ona platformu Hrvatske u poglavlju o poljoprivredi, dakle u pregovorima sa Europskom unijom, rekla je da ne zna, tako ste izjavili. Koliko danas smo pametniji i koliko danas znamo, da znamo li išta više o platformi, o polazišnim osnovama Hrvatske u poglavlju o poljoprivredi, a to se Slavonije i Baranje posebno tiče. To posebno utječe na Hrvatskog seljaka, dakle ne samo u Slavoniji i Baranji nego i šire. Zbog čega se u javnosti, zbog čega ne postoji tzv. Kako to političari vole reći transparentnost, pa da javnost se upozna, da postoji jedan širi okvir, način, kako pristupiti, kako objasniti građanima Republike Hrvatske što se u pojedinom poglavlju pregovora i koja su to polazišne osnove Republike Hrvatske, kako bi oni bili upućeni, kako bi znali, kako bi kako netko reče proeuropsko mišljenje postojalo sve jače, a ono obrnuto, dakle anti europsko sve slabije. I onda se pitamo zbog čega se slažu ili pripremaju Ustavne promjene. Posebice članka čini mi se gospodine Šeks 141. Ustava Republike Hrvatske u kojemu jasno piše kakav odaziv i koliko birača, glasača mora dati svoj pristanak za, svoje za za ulazak Hrvatske u Europsku uniju i pristupanje nekoj zajednici država ili udruživanje s nekom drugom državom, pa onda idemo na smanjenje toga cenzusa da ide na prijedlog na samo polovicu onih koji budu izišli na referendum, čemu to, ako je to tako sve lijepo u Europi i mi se ne bojimo, želimo toliko u Europu. Ja ponovno postavljam pitanje zbog čega smanjivanje toga cenzusa. Pa zar ne hrlimo tamo, zar cijeli naš narod nije sretan što idemo u Europsku uniju, to će biti plebiscitarno da, zar ne? Ili je samo uspjeh ove Vlade ulazak u NATO Pakt i eventualno završeni pregovori sa Europskom unijom i to je sve što se može svrstati da tako kažem, u pozitivu ove Vlade. Dokle su dospjeli građani, dokle je dospio standard građana, je li to jedino što ova Vlada cilja, je li to jedino što ova Vlada ima kao argument na kako netko reče, izborima koji bi trebali biti nakon veljače 2011. godine. Što je prioritet, što je prvenstvo, standard građana, život građana, životni standard, uvjeti života građana ili pak činjenica da smo mi pristupili ili završili pregovore sa Europskom unijom, pod kojim uvjetima? Slovenskim? Pa čemu uopće ta forma ako nema u ovoj državi sadržaja, ako nam mladi odlaze u inozemstvo trbuhom za kruhom, ako ova država ostaje bez najboljeg dijela svoga stanovništva. Nisam euroskeptik, nisam dakle ali prije svega sam eurorealist. Zbog toga mislim da i građanstvo ima pravo znati što se pregovara, kako se pregovara i koji su to uvjeti koje Hrvatska treba ispunjavati na svojem putu prema Europskoj uniji da ne uđe ponižena i na koljenima, nego ponosna kakva je uvijek bila, dio Europe, Europska Hrvatska. Hvala lijepa.
Hvala. Klub zastupnika HSS-a gospodin zastupnik Branko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana predsjednice Nacionalnog odbora, uvaženi državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pregovori sa Europskom unijom idu u dobrom smjeru, prema ovom Izvješću koje pokriva razdoblje od 1. srpnja do 31. prosinca 2009. godine zatvoreni su pregovori u 17. poglavlja. Od prekjučerašnje konferencije o pristupanju Europskoj uniji u Bruxellesu zatvoreno je još jedno poglavlje, sloboda kretanja roba, veoma bitno poglavlje, jedan od kamena temeljaca unutarnjeg tržišta u kojem su postojala četiri mjerila za zatvaranje i čime je broj zatvorenih poglavlja povećan na 18. Ohrabruje i najavljena mogućnost održavanja još jedne konferencije o pristupanju Europskoj uniji tijekom svibnja mjeseca ove godine. Što se tiče dinamike pregovora otvaranja još neotvorenih poglavlja, i zatvaranje onih otvorenih, radi Hrvatske javnosti i nas samih važno je reči da je Hrvatska spremna na otvaranje i zatvaranje svih rokova u vrlo kratkim rokovima ali i to da se radi o pregovorima, te da je kod svakog pregovaranja radi volje, da se radi o volji oba partnera u pregovaračkom postupku. Također što se tiče pregovora o često u javnosti i medijima spominjanog poglavlja 23. pravosuđe i temeljna prava, važno je istaći da je to pregovaračko stajalište usvojeno. Međutim, isto tako da će o njegovom otvaranju, odnosno zatvaranju odlučiti politička volja pojedinih država članica koje svoje stajalište o tom poglavlju temelje na izvješću haškog tužitelja Sergea Brammertza. Bez obzira na stajalište suda i na činjenicu da je tužiteljstvo samo jedna stranka u postupku. Ipak valja istaći odlučnost i predanost predsjednice Vlada Republike Hrvatske u ovim pregovorima i strateškom nacionalnom cilju ulaska naše države u Europsku uniju. I upravo između ostalog i radi toga pregovori su odblokirani i napreduju. Ne želim se ovdje više doticati nedavne slovenske blokade i napora koje je učinila hrvatska strana u njezinome otklanjanju. Međutim, želim na ovom mjestu u ime Hrvatske seljačke stranke izraziti zadovoljstvo ratifikacijom arbitražnog sporazuma o granici u Slovenskom parlamentu kao i uvjerenost da će skorašnji narodni referendum u Sloveniji potvrditi želju slovenskog naroda za prijateljskim i dobrosusjedskim odnosima s Republikom Hrvatskom i našim narodom. Sabor je odradio veliki dio svojih obaveza vezano uz europsko zakonodavstvo i nije bilo mjesto zastoja procesa u približavanju Europskoj uniji. Vjerujemo da ćemo mi svoje obaveze odraditi uspješno i do kraja i time omogućiti završetak pregovaračkih procesa. Vjerujemo da ćemo učiniti sve potrebno u cilju prilagodbe Sabora za nove uvjete djelovanja sukladno obavezama proizašlih iz Lisabonskog ugovora. Posebno u ime Hrvatske seljačke stranke želim pohvaliti rad glavnog pregovarača i njegovog tima, bez čije predanosti pregovarački proces ne bi bio niti moguć. Podržavamo i namjeru izrade strategije nastupa Nacionalnog odbora prema parlamentima zemlja članica Europske unije, kao i prema Europskom parlamentu u cilju potvrđivanja našeg ugovora o pristupanju da se on provede što je brže i jednostavnije moguće. Podržavamo i smatramo da je potrebno ojačati komunikaciju sa građanima, sukladno komunikacijskoj strategiji, a sve radi informiranja hrvatske javnosti o Europskoj uniji i našim pripremama za naše članstvo. Posebno naglašavamo i ukazujemo na potrebu informiranja o postupcima vezanim za naše pripreme i unutarnje uređenje Republike Hrvatske. Ulazak naše zemlje u Europsku uniju je nakon stvaranja moderne demokratske Hrvatske suverene države na kraju prošlog stoljeća i ulaska u Sjeverozapadni savez 1. travnja prošle godine najvažniji događaj hrvatske suvremene povijesti. Do ostvarenja tog strateškog cilja u najskorije vrijeme možemo doći samo zajedničkim zalaganjem svih relevantnih čimbenika u Republici Hrvatskoj. Pozivajući na to jedinstvo u svakodnevnom radu i djelovanju, želim istaći da će Hrvatska seljačka stranka podržati Izvješće o radu Nacionalnog odbora za razdoblje od 1. srpnja do 31. prosinca 2009. godine. Hvala lijepo.
Hvala. Predsjednica Nacionalnog odbora gospođa Vesna Pusić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Zahvaljujem zaista svim sudionicima u ovoj raspravi o izvješću Nacionalnog odbora koja je bila sigurna sam i za sve članice i članove Nacionalnog odbora i za mene izuzetno poučna, kvalitetna i pomaže. To nije tako često ali zaista pomaže u ovom slučaju. Zahvaljujem se naravno i svim članicama i članovima Nacionalnog odbora koji su radili na ovoj temi budući da je to ja bih rekla nakon Domovinskog rata zapravo prvi politički konsenzus koji mi imamo u Hrvatskoj i svi koji sudjeluju u radu Nacionalnog odbora održavaju taj politički konsenzus koji je za nas novo iskustvo i po mom mišljenju oblik i manifestacija ipak izvjesnog političkog sazrijevanja. Nekoliko stvari na koje je upozoreno u raspravi, ovo što je zadnje kolega Grčić u ime kluba HSS-a rekao, reći ću prvo zato što i u smislu nekakve isprike. Naime, kako je ova zadnja tablica koju smo vam priložili došla prije jučerašnjeg dana u proceduru, mi smo upozorili, na kraju se to nije dogodilo. Onda poglavlje 1. je ovdje je u otvorenim, a ne zatvorenim pregovaračkim poglavljima, dakle Sloboda kretanja rova. Pa je situacija zaista takva da je 12 otvoreno, a ne zatvorenih poglavlja, 18 otvorenih i zatvorenih i 3 još neotvorena. Dakle, Sloboda kretanja roba iz poglavlja otvorena ide u poglavlja zatvorena ide nakon jučerašnjeg dana. E sada nekoliko stvari na koje su sudionici u raspravi upozorili. Prvo vezano na komunikaciju rezultata pregovora javnosti. Naravno da činjenica da raspravljamo sada u travnju nas stalno nekako dovodi u napast da raspravljamo o onome što je sada, a ne o razdoblju za koje je ovo izvješće i to je prirodno i dobro. Samo upozoravam da je u izvješću napisano ono što je naprosto pokriveno tim izvješće, dakle 1. srpanj do 31. prosinac 2009. Komunikacija s javnošću nekoliko ljudi je to u raspravi spomenulo, to je zaista problem. Mi se s tim problemom moramo suočiti i sadržajno i metodološki. Dakle koje su ključne stvari koje treba komunicirati javnosti i koji jedan način. Jedno od stvari o kojima se do sada nije govorilo, a spomenula sam to da smo to pripremili u Nacionalnom odboru i stoji vam svima na raspolaganju, a uključit ćemo u sljedeći izvještaj za ovo šestomjesečno razdoblje, je po svim poglavljima ono što smo tražili i ono što smo dobili, u onim poglavljima gdje su pregovori privremeno zatvoreni ili okončani. Koliko ćemo uspjeti u pojedinim stvarima, ovisi zaista o našoj sposobnosti da se pripremimo, odnosno sposobnosti Vlade da pripremi zemlju za ono što nas čeka u tom pogledu. nijedna od tih stvari nije sama po sebi pozitivna ili negativna. Pozitivna je onoliko koliko uspijemo iskoristiti date okolnosti, a negativna je onoliko koliko ih ne uspijemo iskoristiti. Dakle, koliko uspijemo sve od tih stvari mogu se upotrijebit za dobrobit zemlje i za razvoj zemlje, a naravno mogu biti i štetne ili u najmanju ruku neiskorištene pa onda samim tim nismo iskoristili nešto što nam je bila šansa. Ovi fondovi koji nam stoje na raspolaganju u financijskoj omotnici za 2012., 2013. prije sljedećeg proračunskog razdoblja u Europskoj uniji. Mi tu možemo ispasti neto platiša kao što je bilo za Bugarsku slučaj u jednoj godini ili možemo profitirati. Ali to zaista ne ovisi o Europskoj uniji, ovisi o našoj sposobnosti da iskoristimo tu situaciju. Dakle, sami po sebi, da li će neke posljedice biti pozitivne ili negativne se ne može odredit neovisno o tome da li smo mi pripremljeni i kako smo se za to pripremili. I zato je važno su očiti se i ne prikrivati, suočiti se dakle sa stvarnim stanjem kakvo će nastupiti trenutkom našeg ulaska ili našeg punopravnog članstva u Europskoj uniji da bi se pripremili. Mislim da sam već više puta spomenula onaj slučaj što se brodogradnje tiče. Nije smisleno, nije razumno tvrditi da u brodogradnji nitko neće izgubit posao. Hoće. Ali istovremeno postoji preko milijardu eura u tim fondovima '12. i '13. za kreiranje novih radnih mjesta. Treba se usmjeriti u projekte koji se mogu financirat iz tih fondova da se ljudima osigura prekvalifikacija za ona radna mjesta koja se mogu tim sredstvima otvoriti, dakle da se osigura normalna tranzicija iz jednog stanja brodogradnje u drugo. Puno je korisnije suočiti se s tim činjenicama i počet raditi na načinu ili strategijama pozitivnog rješavanja te situacije nego se pravit da to ne postoji i onda se suočit sa situacijom kad bude prekasno i neće projekti bit gotovi na vrijeme. Priprema Hrvatskog sabora za članstvo. Govoreno je nešto, to je jedna tema koja će svakako raspravit na Nacionalnom odboru ovaj semestar, ovo šestomjesečno razdoblje. Nakon ove godine je počeo taj projekt i to je neobično važna tema. To će se svakako raspravit na Nacionalnom odboru. Možda ne bi bilo loše da se jedanput i na plenarnoj sjednici Parlamenta o tome kaže jer su tu u prvom redu govori o odnosi Hrvatskoga sabora i hrvatske Vlade kada Hrvatska postane članicom Europske unije gdje će ju u europskim institucijama predstavljati samo članovi hrvatske Vlade, a ne predstavnici Hrvatskoga parlamenta i naravno zastupnici u Europskom parlamentu koji će biti izabrani na općim izborima, ali neće biti zastupnici i u Hrvatskom parlamentu. Efikasnost u komunikaciji Europske s građanima, ponavljam za nas izrazito važna, jedna od prvih stvari po mom mišljenju koja naša zadaća je demistifikacija Europske unije, odnosno pretvaranje Europske unije i cijelog članstva u nešto što je normalno, upotrebljivo, prepoznatljivo kao neka korist i upotrebljivo za svakog čovjeka. To je izrazito važno za nas. Nacionalni odbor će u svom okviru u tom pogledu pokazat jedan slovački film i pozvat ćemo sve zastupnike, dokumentarni film o tri predstavnika jednog sela u Slovačkoj koji odlaze lobirati u Bruxelles za projekt u svom selu. Upravo u svrhu demistifikacije toga što znači Europska unija, da to nije nešto samo o čemu se razgovara u kraticama na nerazumljivi način nego je nešto što je upotrebljivo, opipljivo, prepoznatljivo za svakodnevni život ljudi. Mi imamo u Hrvatskoj primjera gdje su pojedine općine i gradovi već vrlo uspješno koristili europska sredstva za svoj vlastiti razvoj. To je nešto što je upotrebljivo, naravno i tamo gdje se poboljšava funkcioniranje naših institucija je također nešto što treba ljudima pokazat i nama samima pokazat. I mi sami katkad o Europskoj uniji mislimo kao o nečemu vrlo apstraktnom i teško to povezujemo sa realnim, svakodnevnim životom i to nam treba biti po mom mišljenju ideja vodilje. U tom pravcu svakako će i Nacionalni odbor pokrenuti inicijativu u tome kako komunicirati Europu građanima. I konačno istina je mislim da je to, ako mi dozvolite još pola minuta, kolega Grubišić rekao, istina je da se smatra jednom od ključnih opasnosti po završavanje naših pregovora što se europske strane tiče, a to sam između ostalog i u jednom dosta iscrpnom razgovoru s novim povjerenikom za proširenje, gospodinom Fileom također dobila tu informaciju da jedna od ključnih opasnosti za okončanje pregovora je izvješće tužitelja Brammertza, odnosno suradnja s haškim tribunalom. Ne zato što bi tužitelj Brammertz mogao na to utjecat nego zato što su zemlje članice, određene zemlje članice odlučile da će to koristit kao kriterij. To je u velikoj mjeri politički problem, ali mi ulazimo u jednu političku asocijaciju, prema tome moramo i političkim instrumentima funkcionirati da bi riješili prepreke koje nam se postavljaju. Dakle, to je nešto što je bitno, po mom mišljenju nešto u što se Nacionalni odbor također treba uključiti, pa i Hrvatski parlament uključiti, ali činjenica da je to prepreka izvana ne treba nam zatvorit oči pred onim što je za nas bitno, a to je početak, u tom poglavlju Pravosuđe i temeljna prava, a to je početak implementacije reforme, dakle primjene, provedbe reforme pravosuđa i novog načina selekcije i napredovanja sudaca po objektivnim kriterijima, a ne arbitražnim sudovima. To je za nas ključno i tu naši kriteriji moraju biti viši od europskih, jer to je svrha cijelog procesa. Hvala još jednom.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala, poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovana gospođo predsjednice Nacionalnog odbora, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Podržavam Izvješće o radu Nacionalnog odbora za razdoblje od 1. srpnja do 31. prosinca 2009. godine, međutim moram ovdje istaknuti posebnu zabrinutost glede poglavlja 23., poglavlja o pravosuđu i ljudskim pravima. Neotvaranje ovog poglavlja, dakle pokazuje bez obzira na političke ocjene i ovo što je rekla gospođa predsjednica koji je glavni razlog, ali nije samo taj. To dobro vi građani u Hrvatskoj znamo. Naime, to poglavlje pravosuđa i ljudskih prava kao klin zabilo se u kola koja bi nas trebala odvesti ka Europi. To je jedan ozbiljan problem, a tim ozbiljnijim je ne samo sa onim autonomnim problemima koje pravosuđe ima u Hrvatskoj na žalost i u mnogim zemljama i gotovo besprijekorne demokracije pravosuđa postaje glavni problem. To za nas nije opravdanje nego upozorenje da još većim pozorom i opreznošću moramo vidjeti što u toj reformi ne valja, a koje su stvari koje se trebaju osnažiti. U tom smislu provođenje reformskih zahvata više od bilo koje normative ili izmjene zakona važan je odnos vlasti prema neovisnom pravosuđu. Taj odnos vlasti i Vlade prema pravosuđu u zadnje vrijeme i zadnjih godina, a pogotovo u zadnje vrijeme je zabrinjavajući. Odnos kakav ima vlast preko svojih posebnih nekih agentura što je još opasnije iskazao se najbolje, iskazao je šef jedne obavještajne agencije, Operativno-tehničkog centra za nadzor komunikacija kada je svim općinskim i županijskim sudovima mimo znanja zobilazeći Vrhovni sud i njegovog predsjednika izvolio dati naputak kako se imaju sudovi ponašati. Radilo se tu o konkretnom slučaju kako bi sudovi kad odobre određene naloge trebali to molim vas tom gospodinu da on ima uvida u to obavještavati dakle njega kao šefa jedne obavještajne agencije, agentura. Gospođa premijerka nije reagirala na to. Vlada nije reagirala na to. Smatram da je to jedan od najozbiljnijih napada na neovisnost pravosuđa. Kakva je to poruka onda ostalim tijelima i javne uprave i bilo kome drugom pa čak i samoj policiji da se odnosi na pravosuđe. To je jedan takav udarac od kojeg ćemo se mi teško, teško oporaviti. Hoće li takvo jedno postupanje doprinijeti samosvijesti sudaca i pravosuđa u cjelini. Ocijenite sami. Dakle, zaključak se nameće sam od sebe. Dakle, gospođa premijerka nije reagirala na ovo što znači da se ona s tim slaže da u tome ne vidi ništa sporno, ništa zazorno. Pa onda kad je tomu tako, ne bi li se što prije otvorilo poglavlje 23. o pravosuđu i ljudskim pravima, pa da ona lijepo kopiju tog naputka uputi Europskoj komisiji da vidi kako se ovdje vlast odnosi prema pravosuđu. Možda će to onda ubrzati otvaranje tog poglavlja. To je mislim jedno ozbiljno pitanje, ali o tome vlast šuti. I tako su se onda stvari i dalje raspojasale. Dakle, ako se ne reagira na ovome oštro stvari će ići, ta kola će krenuti nizbrdo, a jedva se drže da ne odu nizbrdo. Naime, odnos izvršne vlasti, a ovdje ću spomenuti u ovom kontekstu pravosuđa koji nužno moraju surađivati odnos redarstvenih vlasti. U novom konceptu Zakona o kaznenom postupku kad smo državnom odvjetniku upravo dali velike ovlasti ne bi li se postupak, pogotovo kazneni postupak što prije ubrzao. Dali smo mu veliku odgovornost. Ima obvezujuće naloge prema policiji. Ali policija ne treba odgovarati za to, jer ova vlast nije imala snage dio svojih redarstvenih snaga staviti pod kontrolu državnog odvjetništva. Jer je logično u svim tim konceptima koji imaju identičan koncept redarstvene snage, policija u tom segmentu odgovara državnom odvjetništvu. Tako je u Italiji, tako je u Njemačkoj, tako je u svim zemljama, ali kod nas ne. I što se onda događa? Jedna normalna posljedica nenormalnog stanja je činjenica ta da se policija i to onaj čelni dio stavio u službu da ocjenjuje odluke državnog odvjetništva. To nije bilo jedanput. To je bilo nekoliko puta, a da sada ne spominjemo naloge koje je izdavao bivši premijer. To je već završena priča. Ali očito da je ta navada, ti običaji da su ostali, da su se još rasplamsali. Dakle, njemački Ustavni sud u pogledu Zakona o obavještajnoj zajednici itekako reagira bez obzira na nekakvu direktivu Europske unije i ukida odredbe, a mi te odredbe također imamo u našem Zakonu o obavještajnoj zajednici da mogu svi imati, odnosno evidentirati sve telefonske pozive, sve mailove, sve faxove građana smatrajući da je time grubo narušena privatnost građana. Iako je ta norma ušla pod opravdanjem Europske direktive. Tako je reagirao njemački Ustavni sud, a nama to nije bilo dovoljno i naredio je da se sve te baze podataka o takvim evidencijama istog trenutka unište, a imali su obvezu šest mjeseci, a mi imamo, mi smo odmah da budemo veći pape od Pape ugradili u naše zakonodavstvo da se ti podaci čuvaju i godinu dana. A zašto ja ovo spominjem? Zato što problem ljudskih prava sa ovim poglavljem 23. je ozbiljno ugrožen. Dakle, ne samo Europska komisija koja o tome govori, nego jedan američki State Department govori o zabrinjavajućoj razini ljudskih prava u Hrvatskoj. I to je to poglavlje. Često ćemo čuti od vladajućih da neki zakoni koji se ovdje predlažu, koji dolaze pred nama i s time bih se složila da ih ne donosimo zato, da ne usklađujemo i ne trošimo novac poreskih obveznika na neko puko usklađivanje što nešto moramo napraviti, nego se moramo prije svega tako i ponašati. Ali uvijek istaknemo, uvijek vladajući prezentirajući zakonske prijedloge ističu da to ne radimo radi Europske unije nego radi nas samih. E pa vidite i ono što je kolega Pupovac dobro istaknuo pitanja koja se i sada nameću u zadnje vrijeme kod ove aktualnosti uz promjene Ustava, Europa ili Ustav to je lažna dilema. Takve dileme nema. Neke stvari moraju se riješiti i ovdje. Nisu naši građani manje važni nego ona elita koja će ih odvesti tamo i izručiti nemilosrdno i nezaštićene kapital. Dakle, to su ta ljudska prava i posebno apostrofiram kakva im je zaštita. Ovo ljudi moramo ovdje ozbiljno shvatiti. To nikome ne ide u prilog. Nitko od nas ako se nađe pa i u nekoj običnoj građanskoj parnici pred sudom ne bi volio da policija ocjenjuje kako je taj postupak, što je s tim postupkom odlučilo državno odvjetništvo ili kasnije sud. To se u Hrvatskoj događa i na to nitko živ ne reagira. Molim da se o tome itekako povede računa radi interesa upravo zaštite ljudskih prava i elementarnih prava. Na kraju krajeva neovisnost pravosuđa ne postoji radi sudaca, nego postoje radi građana. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak, gospođa zastupnica Ana Lovrin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo tu je bilo cijeli, cijeli niz netočnih navoda, ali ja ću samo ispraviti jedan, a odnosi se na to da je rečeno da se od tog teškog udarca nećemo nikako oporaviti i da to priječi naš ulazak u Europsku uniju i ispunjavanje mjerila u poglavlju 23., a radi se o naputku koji je izdao čelnik tehničkog operativnog centra, tehničkom naputku koji je izdan prema sudovima, a u smislu traženja razgovora. Dakle ovdje se radi o jednoj nespretnosti, zaista pripadnika izvršne vlasti prema sudovima na koju je odmah reagirao predsjednik Vrhovnoga suda i Ministarstvo pravosuđa sa upozorbom prema izvršnoj vlasti, čelnik se odmah ispričao, povukao je taj naputak i ovaj problem komunikacije na tehničkoj razini rješava se trenutno u Ministarstvu pravosuđa, osnovana je radna skupina, prema tome tu nikakvih posljedica i nikakvog neoporavka neće biti. Hvala.
Replika, gospodin zastupnik Marin Jurjević.
Hvala. Mislim kolegice Antunović da ste u pravu kad, Ingrid.
A zašto nisi pažljiv?
Puno žena. …/Govornici govore u isto vrijeme./…
Nemojte ovakve gafove činiti [[Upadica: Ispočetka.]] Ispočetka da.
Ingrid Antičević.
Ponoviti lijepo sve. Ispričati se i ponoviti sve.
Dobro dakle ovo šta je kolegica Ingrid Antičević Marinović rekla oko pravosuđa i temeljnih prava, odnosno poglavlja 23. mislim da je sasvim u pravu i da je loše što to poglavlje nije otvoreno, podsjetio bih na neke korupcijske afere koje su kod nas bile, podsjetio bih na to da su se promijenile zakonske odredbe u odnosu na državnog odvjetnika, ali isto tako da su ostale nerazriješene neke situacije. Ovo pitanja odnosa policije i državnog odvjetnika, pitanje koje je došlo na najgori mogući način kako je prije bilo regulirano u zakonu do izražaja je upravo u aferi brodosplit, pa i sa ovim novim izmjenama ostaju neki upiti, neke nejasnoće, zatim uloga obavještajne zajednice i njezinih prava na evidentiranje naših razgovora, mailova, sms-ova, itd., stavlja nas pred pitanje da li su nam ugrožena osnovna temeljna ljudska prava i da li je dilema, kao što je rekla kolegica Ingrid Europa ili prihvaćanje nekih prijedloga, prava, prava dilema, mislim da ćemo u Europu najbolje ući kad prije svega uredimo zakonsku regulativu ovdje u Hrvatskoj tako da ne bude na štetu građana.
Odgovor na repliku. Izvolite.
Ponovit ću kolega Jurjeviću što je u biti, osim ove normative važno i što je najvažnije. Politička klima u kojoj se moraju provoditi ovi zakoni koje ovdje donosimo. Spomenuli ste i borbu protiv korupcije i kako ona teče. Kod nas svaki mali gospodarstvenik koji se usudi, koji se osnaži prijaviti slučaj korupcije završava tako da mu dođe sutradan financijska policija ili poreska uprava. I to je naša borba protiv korupcije. Kakva je to poruka? A u Njemačkoj kada se vodi ovaj veliki, još uvijek je u tijeku veliki postupak protiv jedne skupine njemačkih menadžera za insajdera koji je otkrio tu situaciju kao zviždača njemačke vlasti su dale 6 milijuna eura koji je otkrio gdje su otišli novci, na kojim tajnim računima i na kojim otocima, u off shore tim kompanijama. Tako, na takav način vlast manifestira da li joj je zaista do nečega stalo. A kod nas svaki prijavljivač ako nema vlastitu tvrtku koja mu onda propadne, ako se radi o kojem službeniku, ode na službenički sud, u najgorem, odnosno u najbolje slučaju za njega proglase ga neuračunljivim.
Gospođa zastupnica Dubravka Šuica. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo predsjednice Nacionalnog odbora, državni tajniče. Evo htjela bih i ja dati doprinos ovoj raspravi o tijeku pregovora. U svakom slučaju pridružujem se onima koji kažu, a i ja dijelim to mišljenje da je pohvalno da se sve odluke Nacionalnog odbora donose konsenzusom i u dobroj atmosferi. Ono što je važno naglasiti to je dinamika pregovora, bez obzira što smo danas čuli čak i u ime mnogih nekoliko klubova da je, da nam je svejedno kada ćemo ući u Europsku uniju, a da nam je puno važnije da živimo europsku filozofiju, a ja bih rekla da nam je važno jedno i drugo i da se postavlja pitanje već od 2004. godine kada smo isto bili skloni misleći da ćemo brže ovaj proces raditi, da nam je kvaliteta važnija od brzine, međutim sada kad je već 5 godina prošlo od kad smo otvorili pregovore, mislim da se nameće i pitanje dinamike. Nije nam baš svejedno hoće li se pregovori i nakon 9 godina završiti i hoćemo li nakon 9 godina, znači 2011., krajem, početkom 2012. ući u Europsku uniju. Činjenica je da smo prihvatii obveze i prema Europi, a i sami prema sebi oko preustroja brodogradilišta ili eventualno privatizacije, oko reforme državne uprave, naravno da želimo imati što veću spremnost za korištenje europskih fondova, a i sigurnost i stabilizacija u regiji i regionalna politika je također važna i sve su to preduvjeti oko završetka pregovora. Nemojmo smetnuti s uma u kojoj situaciji ove pregovore vršimo. Tu je i svjetska ekonomska kriza i financijska kriza, a i klimatske promjene nisu za odbaciti, premda u ovom trenutku možda mislimo da nam to nije važno. Očito je iz svega da ćemo biti pripremljeniji od ostalih država, od ostalih zemalja koje su ušle posebice posljednje dvije zemlje, zbog načina kako vršimo pregovore, zbog mjerila, zbog svega onoga što Hrvatska mora ispuniti i zbog novih pravila koja su uvedena za Hrvatsku. I to je pohvalno, to je dobro i mislim da je to dobro najprije za Hrvatsku, a sigurno i za Europsku uniju. Veliki posao su odradili i Vlada i Sabor i naravno Nacionalni odbor i treba izreći pohvale. Naravno i našem pregovaračkom timu i Uredu glavnog pregovarača jer je veliki posao odrađen i ja vjerujem da će on ići dinamikom koju smo si zadali. Evo, već je završila ova travanjska međuvladina konferencija. Činjenica je da nismo uspjeli otvoriti nova poglavlja, ali vjerujem da će se to dogoditi u lipnju kada će biti na ministarskoj razini konferencija, zatim, čekamo sljedeću međuvladinu konferenciju u srpnju. Zatim, najesen se nadamo jednoj ili više međuvladinih konferencija, a čuli smo da su i Španjolci kazali da će održati što je moguće više sastanaka bilo međuvladinih konferencija na ovoj ili onoj razini kako bi se pregovori ubrzali i završili. Nadamo se u kasnoj jeseni ako ne početkom sljedeće godine, potpisivanju pristupnog ugovora, slanju naših hrvatskih promatrača u Europski parlament i nakon toga slijedi postupak ratifikacije u 27 parlamenata europskih zemalja što mislim da je vrlo važan posao. I zbog toga nije za odbaciti razgovor oko ove komunikacijske strategije za informiranje hrvatske javnosti o Europi i pripremama za članstvo. Vidim da ste i vi naveli, predsjednice, u vašem izvješću da slijedi rad na organiziranju okruglih stolova, da ćete sigurno intenzivirati taj rad i neophodno je da svi mi u tome sudjelujemo. I naravno da treba osmisliti strategije nastupa prema ostalim parlamentima i prema parlamentarcima kako bi smo stvorili povoljnu atmosferu za ratifikaciju u njihovim parlamentima. Mislim da je to neobično važno i da ova komunikacija može biti da je sada u ovom trenutku najvažniji posao koji slijedi i Saboru i Vladi i Nacionalnom odboru. U svakom slučaju trajni posao je pred nama, a otvorio nam je preduvjete za to i Lisabonski sporazum koji je dao velike ovlasti nacionalnim parlamentima pa će sigurno i naš Parlament imati ulogu. Dakle, trajni je posao, nije samo usklađivanje aktualnih za preostalih zakona nego je i praćenje zakona, praćenje direktiva i to je posao koji ćemo morati trajno raditi. U svakom slučaju aktivnije se moramo svi uključiti i moramo intenzivirati rad. Moramo i lokalno djelovati i educirati ljude na terenu i govoriti o tome što to Europa nama donosi i što to mi naravno Europi doprinosimo. U svakom slučaju želim pohvaliti rad Nacionalnog vijeća i vjerujem, Nacionalnog odbora, i želim da se ova dinamika ispuni bez obzira što su, kažem još jedanput, mnogi rekli da im nije važna dinamika ja mislim da je važna dinamika jer da je 9 godina period koji je sasvim dovoljan da bi Hrvatska dokazala da je ispunila kriterije za Europu. Hvala lijepo.
Replika, gospodin zastupnik Frano Matušić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolegica je točno rekla da će Hrvatska zapravo ući spremnija nego što su to druge zemlje. Činjenica je recimo da se Poglavlje 23. – Pravosuđe i temeljna ljudska prava, o kojem govorimo svih ovih dana i svo ovo vrijeme recimo kao jedno od ključnih poglavlja koje će se možda najzadnje zatvoriti zapravo je uvedeno tek u slučaju Hrvatske kao posebno poglavlje. Prvi puta u pregovorima je uvedeno u slučaju Hrvatske. Dakle, i niste spomenuli borbu protiv korupcije za koju ova Vlada dobiva pohvale što se tiče borbe protiv korupcije doista ova Vlada je poduzela sve i poduzima sve da se korupcija svede na najmanju moguću mjeru. Ja bih samo spomenuo zadnji slučaj Daimler, gdje je Daimler priznao pred američkim sudom da je tadašnjim dužnosnicima Vlade 2002. i 2003. godine dao mito od 4, … [[Upadica se ne razumije.]] Gospođo pročitajte transkript pa ćete vidjeti da se u transkriptu jasno kaže, predstavnik Daimlera, novac mito od 4,7 milijuna eura je dat da bi se sklopio ugovor sa Hrvatskom vladom. Koji je sklopljen na zatvorenoj sjednici Vlade neposredno pogodbom, nakon poništenja natječaja i osim mita koji su tadašnji dužnosnici Vlade od 2002. i 2003. primili od 4,7 milijuna eura su napravili dodatno i štetu hrvatskom proračunu za 185 milijuna kuna. I to je nešto s čime se treba pozabaviti i vidim da je već Vlada, odnosno Državno odvjetništvo, već poduzelo sve mjere da dođe do podataka koji su to vladini dužnosnici iz SDP-ove vlade primili mito i to je bitno radi Hrvatske, ja mislim, da se čim prije utvrdi. Isto tako, spominjali su se zviždači. Pa trebamo se sjetiti što je zapravo SDP-ova vlada napravila zviždačici vezanoj za INU, gospođi Vesni Balenović. Osim što ju je šikanirala danas vidimo da je bila u pravu jer kriminal je tamo itekako bio prisutan i ja sam osobno državnom odvjetniku poslao prije par dana materijal koji govori o kriminalu od 2000. do 2003. godine u INA-i.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Dubravka Šuica.
Pa evo, gospodine zastupniče, svakako da je borba protiv korupcije intenzivirana u posljednjem razdoblju, posebno ovu posljednju godinu dana. Nekima očito to ne odgovora. Sada kad se Hrvatska država ozbiljno uhvatila u koštac u borbi protiv korupcije dobro je da se javno govori o ovim temama, dobro je da se otvaraju sve situacije, da se ništa ne podmeće pod tepih. Jer sigurno je i to jedan od preduvjeta za otvaranje Poglavlja 23.
Hvala. Gospođa zastupnica Marija Burić Pejčinović, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo predsjednice Nacionalnog odbora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo slušajući dobar dio rasprave danas čovjek bi zaključio da jedan dio ovdje brani formu, a jedan dio brani sadržaj. E da to ne bi tako ipak ostalo kao utisak u javnosti ja bih željela reći da zaista sve ono što Vlada i pregovarači rade u ovom poslu pregovora nije forma i u tom smislu, dakle, iznimno je važno i to mislim da ne treba prestati govoriti da ulazak u EU nije cilj sam po sebi. To nije … [[Govornica se ne razumije.]] Nije ulazak ono što niti nas u Hrvatskoj demokratskoj zajednici zanima niti vjerujem sve one koji dobronamjerno svih ovih godina sudjeluju u procesu, ono što sve nas zanima je da u konačnici Hrvatska bude uređenija država, da svi mi u Hrvatskoj bolje živimo, a svemu tome različite reforme i programi zajednice, odnosno programi pomoći, pripomažu. Dakle, pripomažu onome što bi bila naša zadaća i inače. Mi imamo i tranziciju u isto vrijeme i pregovore i završetak obnove. Dakle, puno teži posao nego je bilo tko od nas dosada u ovom poslu imao. Međutim, ponavljam to nije samo po sebi svrha to je apsolutno cilj da naša Hrvatska, da mi svi zajedno u njoj bolje uđemo kada za to dođe vrijeme. Drugo pitanje koje mi se čini da se jutros dosta otvaralo je dakle je li Hrvatska spremna za članstvo u Europskoj uniji? E pa, ako dobro pogledate izvješće o napretku, ako dobro pogledate i analizirate izvješća koja su u sličnoj fazi imale zemlje koje su ulazile u Europsku uniju, ja s punim pravom jer sam te sve stvari analizirala dugi niz godina, ovim pitanjima sam se bavila i kada je Europska unija imala samo 12 članica, dakle Hrvatska danas i ovakva kakva jest i nesavršena i mi bi svi zajedno željeli i u znanosti i u pravosuđu i u mnogim drugim stvarima da nam bude još bolje i na tome ćemo raditi, to sve ne isključuje da imamo jedan cilj pred sobom, a taj cilj je da bi željeli i u ovom trenutku mislim da više nego ikada imamo razloga željeti, i sve napraviti i svi zajedno sve napraviti da Hrvatska zaista postane članicom Europske unije 2012. godine. Zašto je tome tako? Pa ima niz razloga, ja ću se samo zadržati zašto u ovom trenutku više nego ikada, više nego u mnogim trenutcima sličnim koji su drugi prolazili je tome tako. Europska unija se mijenja, ona se mijenjala ali se intenzivno mijenja zadnjih 15 godina, odnosno od Mastriškog ugovora, na ovamo možda od jedinstvenog akta iz 85., nekih 15-tak, odnosno 20-tak se vrlo intenzivno mijenja. Što će se dogoditi ako Hrvatska ne bude uspjela dostići taj cilj? Mijenja se poljoprivredna politika, znamo da je poljoprivredna politika odnosno fond za potporu poljoprivrednicima jedan od najbogatijih. Mijenjanu se neke druge stvari u Uniji, biti će vrlo teško, i možda najteži pregovori oko financijske perspektive 2014. godine, velika je razlika kolegice i kolege hoćemo li mi biti u Europskoj uniji tada ili ćemo biti izvan nje. Ne samo zato što ćemo sjediti za stolom, postoji ta faza ulaska u fondove, na engleskom se to kaže fazing in, znači ne možete odmah u potpunosti ući u one maksimalne kvote, mi tu fazu moramo proći prije, da bi i razinom onoga na što u pregovorima možemo računati bili više ali zato da bi se objektivno te dvije godine sa 3 i pol milijarde eura iskoristile. Ja ne vjerujem da ikog među nama ima u ovom trenutku tko bi mogao zagovarati stajalište da ti novci, dakle tih 3,5 milijarde eura nisu Hrvatskoj bitne. Bitne su Hrvatskoj i bitne bi bile bilo kojoj državi i bez financijske krize u kojoj se svi skupa nalazimo, a sada u ovom trenutku osobito. Zato inzistiramo osobito u ovom trenutku da je za Hrvatsku bitno 2012. biti članicom Europske unije. Dakle, bitno je moći, biti u situaciji povući te sve fondove, bitno je biti u situaciji da se kreditni rejting i ocjena hrvatske kao članice na međunarodnom tržištu bude bolje, da i investicije u Hrvatsku budu izvedivije i sve skupa kada stavite na kup i moguće investicije i moguću propuštenu dobit i one novce koji je financijski paket zacrtao za Hrvatsku, mi možemo doći kada sve to skupa stavimo zajedno na stope raste u kojima sada možemo samo sanjati. E pa zato mislim da je iznimno bitno da svi zajedno radimo na tome da Hrvatska uđe 2012. godine u članstvo Europske unije. Kako ćemo do toga doći? Prošli tjedan smo razgovarali o onom izvješću o Švedskom predsjedanju. Mislim da smo se manje-više svi složili bilo je iznimno da je takav tempo bio u pregovorima ranije, da je takva bila zainteresiranost iz svih predsjedništava u kojima smo vodili pregovore, mi bi danas govorili o drugim temama, ne bi o ovoj o kojoj govorimo, i Nacionalni odbor je u tom razdoblju radio intenzivno, dakle, treba se nadati da ćemo i sa svoje strane kako smo se složili, nije samo Hrvatska strana o kojoj ovisi kada ćemo ući u članstvo, dakle postoji 27 članica, postoji komisija koja posreduje, postoje mnogi drugi ali postojimo i mi sami, a unutar nas imamo, bar kada je ova godina u pitanju, bar možemo 2 ili 3 skupine prepoznati kao one koji mogu dovesti da Hrvatska uđe u članstvo 2012. Jedna je svakako Hrvatska vlada i pregovarači. Oni su više nego jasno i nedvosmisleno rekli da je cilj da će se napraviti sve što se može da se pregovori dovrše ove godine i da Hrvatska bude u mogućnosti pristupiti 2012. Drugi bitan čimbenik smo mi ovdje u Hrvatskom saboru, a naš posao je višestruk ali ja ću izvući samo ono što proizlazi iz prirode zakonodavca, dakle iz zakonodavne vlasti, mi moramo donijeti Zakone koji su još ostali za usklađivanje ali nemojmo zaboraviti, to je nekoliko puta istaknuto danas u raspravi moramo donijeti i promjene Ustava. Hoćemo li se moći dogovoriti da te promjene obuhvate i šire od onog što je potrebno za ulazak u Europsku uniju, ostaje otvoreno, dakle još koliko shvaćam nije kasno da i taj dogovor se postigne, ali ne možemo sami sebi i ne bismo smjeli postavljati nogu na ovom putu, ima dovoljno onih koji to mogu učiniti na drugim poljima, mislim da nije potrebno da to radimo sami sebi. Dakle, Ustavne promjene koje se tiču upravo ulaska u Europsku uniju, i nije pitanje, mislim da je lažna dvojba da bilo tko govori ulazak u Europsku uniju, ili promjene Ustava. Unutar našeg procesa ulaska u Europsku uniju mi moramo promijeniti Ustav, iz nekoliko razloga. Ne možemo primiti, dakle mi jesmo uskladili sve što se tiče direktiva itd., ali Europsko pravo je složenije od toga, treba moći prihvatiti uredbe, s njima se ne usklađujemo, njih od prvog dana moramo moći primijeniti, a temelj tome mora biti u Ustavu. Kako ćemo mi, koja će to biti Ustavna promjena, dakle podloga temeljem koje ćemo prihvaćati takve uredbe, dakle to Europsko zakonodavstvo. Moramo da bi zatvorili neka poglavlja, ojačati neovisnost Hrvatske narodne banke, moramo staviti u Ustav Državnu reviziju, to su stvari nemojmo se zavaravati, bez kojih mi ne možemo završiti pregovore, a ako ne možemo završiti pregovore, i ako želimo ući u Europsku uniju, ako želimo ove rokove o kojima smo govorili, onda to mora biti što skorije, s dogovorom o ostalim promjenama koje želimo ili bez njih. Dakle, po meni ako želimo Hrvatskoj dobro, svakako se moramo držati onoga da Hrvatska treba moći ući u Europsku uniju na nama u ovom slučaju bar kada je Ustavu u pitanju i zakoni leži dobar dio odgovornosti. Evo što se tiče samog rada Nacionalnog odbora, naravno kao članica toga tijela podržavam njegov rad, podržavam ovo izvješće. Mislim da je odradio izvrstan posao i u vremenu koje stoji pred nama svakako izvorni mandat u velikoj mjeri je iscrpljen, mislim da preostaje posao na promociji ovog procesa, na tumačenju onoga što smo napravili i naravno na vanjskoj promociji na poslu koji nam preostaje u drugim parlamentima. Hvala vam lijepo.
Hvala. Imamo replike. Prvi je gospodin Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Uvažena kolegice Pejčinović-Burić, ne možemo na pristupanje Europskoj uniji kao što često činimo pristupati na formalan pa čak i na formalistički način. Ulazak u Europsku uniju Republike Hrvatske nije cilj sam sebi. Dakle, priprema se ne odnosi na usklađivanje forme, priprema se odnosi da imamo uređeno pitanje škverova, a mogli smo ga urediti već 7 godina, 8, 10, 15. pitanje uređivanja recimo i povjerenje u zemljišne knjige nije forma. To je suština. A da ne govorimo o pitanju obrazovanja i školovanja gdje podižemo sposobnost svakog hrvatskog čovjeka da mu koristi ulazak u Europsku uniju, jer mu se vidici šire i tržište radne snage ili mogućnosti mu se svake šire. Dakle, kada govorimo i o Ustavu, Ustav ne možemo promatrati kao akt koji će omogućiti Hrvatskoj da uđe u Europsku uniju, nego akt koji će osigurati bolji život građana Republike Hrvatske i u Europskoj uniji. Zato inzistiranje samo na uređenju ustavnih normi koji se tiču ili omogućuju Hrvatskoj da bude primljena u Europsku uniju, nije smisao promjena niti zadovoljava potrebe građana Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala. Odgovor gospođa Marija Pejčinović-Burić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa meni je žao da kolega Leko nije slušao moj govor. Ja sam upravo s time započela svoj govor da to za nas nije larpular nije forma i da smo mi ti koji sve ove godine upravo radimo na sadržaju, a stvar je mogućnosti političkog dogovora hoće li se ići u šire ustavne promjene ili na ono što je potrebno za usklađivanje s Europskom unijom. To ja nisam dvojila od početka, ali zaista niti nijednog trenutka nisam rekla i nikada nisam mislila da je ulazak u Europsku uniju sam po sebi svrha. Uostalom možete uzeti ono što sam ja danas izjavila pa ćete vidjeti da je dobar dio mog govora upravo tome bio posvećen. Hvala.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Zvonimir Mršić.
Pa kolegica Pejčinović čini mi se da je htjela stvoriti onako naizgled iluziju, da ulaskom u Europsku uniju 2012. nas čekaju silne milijarde i eto odjedanput će bruto društveni proizvod odjedanput sam od sebe početi rasti. Dakle, tamo jesu predviđena sredstva za Hrvatsku, međutim da bi ta sredstva povukli moramo imati spremne projekte. Danas u ovom trenutku niti jedan jedini projekt nije spreman da bi mogli povući ta sredstva. A i kada budu bili spremni projekti moramo imati domaću komponentu pripremljenu, dakle prvo trebamo mi sve platiti, onda tek poslije toga možemo povući ta sredstva. Međutim, da li ćemo i hoćemo li ući u Europsku uniju 2012. godine ovisi od toga hoćemo li završiti pregovarački proces. Jedan od velikih prepreka u tome je sasvim sigurno pravosuđe, a pravosuđe između ostalog ne možemo niti otvoriti zato jer nemamo sigurnost stranih ulaganja, odnosno strani ulagači nisu sigurni da li njihova investicija će biti sigurna ovdje u REpublici Hrvatskoj. Prema tome, nemojmo stvarati iluziju da kada uđemo u Europsku uniji će biti med i mlijeko ili sir i vrhnje, a da do tada ne moramo napraviti ono što se od nas očekuje, jer kada bi tomu tamo bilo onda ove antirecesijske mjere nisu niti potrebne koje se ovako navaljuju, da će se nakon njih doći u blagostanje. Pred nama je vrlo kratko vrijeme i pred nama je jako, jako puno posla da napravimo sve ove prilagodbe koje treba. Da smo sposobni u tome onda vjerojatno karlovački uređaj bi već bio sagrađen a ne da govorimo o tome da ISPA odavno napravljena, a tek je potpisan ugovor, a 2004. godine je ISPA ugovorena. A Karlovačkog uređaja za pročišćavanje otpadnih voda još niti naizgled nema, nema tamo niti jedne lopate, a kamo li da kranovi grade taj uređaj. Dakle, tek toliko o tim silnim milijardama.
Hvala. Odgovor Marija Pejčinović-Burić. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa evo ja moram i vama kolega Mršić početi na isti način. Isto tako niste slušali. Ja sam naime bila nacionalni koordinator programa pomoći i mislim da radeći taj posao znam puno toga, znam i o karlovačkom slučaju. Pogledajte tendere, pogledajte sve ostale stvari, rokovi za Karlovac još uvijek teku. Prema tome, nije ni trebao biti završen, po svemu onome što ja znam i taj posao će biti dovršen na vrijeme i tih 36 milijuna eura, odnosno 22,5 iz ovih fondova će biti povućeno na vrijeme i karlovački uređaj će biti u funkciji. A što se tiče toga da daje iluzije. Ja nisam davala iluzije. Ja sam samo govorila da postoje 3,5 milijarde, da se mi pripremamo sljedeći tjedan ili nadam se da ćemo i ovaj tjedan imati raspravu o tome kako Hrvatska koristi fondove, pa ćete vidjeti da su ti rezultati izvrsni za ovo doba. A ja sam uvjerena da sve ono što rade kolege, znam da je to teško ne trebate mrdati glavom jer sam radila na tome, i znam koliki je problem na lokalnoj razini. Ali znam isto tako da postoje ljudi koji znaju to raditi, postoje u strukturama na nacionalnoj razini, postojat ćete i vi ćete na tome raditi kao gradonačelnik da postoje i na lokalnoj. I sigurna sam da će Hrvatska kada dođe do te faze, a ja se nadam da će doć i da će moći koristiti financijsku omotnicu i projekti biti spremni. A mislim da se ne treba brinuti za hrvatsku komponentu novaca, jer će sigurno to bio prioritet u proračunu zato što je to i za sve nas zajedno, zašto ne bi dali svoje novce, a veći dio europskih iskoristili za naše potrebe. Hvala.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Branko Bačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Poštovana gospođo predsjednice Nacionalnog odbora, gospodine državni tajniče. Pa evo ja bih se pridružio svima onima koji govore da će podržati Izvješće o radu Nacionalnog odbora za razdoblje 1. srpanj do 31. prosinca prošle godine. Podržat ću ga i iz razloga što taj dio hrvatskih pregovora, vremenski segment hrvatskih pregovora za mene osobno predstavlja najintenzivnije razdoblje u trajanju hrvatskih pregovora koji su započeli 3. listopada 2005. godine. To su i mnogi govornici potkrijepili u svojim govorima jer je primjerice u svega 6 mjeseci zatvoreno značajno više pregovora nego u protekle 4 godine koje su prethodile ovome razdoblju. Također možemo reći i da se već danas nalazimo u fazi kada Hrvatska i hrvatska Vlada moraju se pripremati za potpisivanje Ugovora o pristupanju Hrvatske u punopravno članstvo u Europsku uniju. Ocjenjujem svakako da je dakle ulazak Hrvatske u Europsku uniju jedan od glavnih vanjskopolitičkih ciljeva i o tome ne treba puno elaborirati. Ali svakako je jedan i od najvažnijih unutarnjih političkih ciljeva jer ne provodimo pregovore samo zbog forme, samo zbog zadovoljavanja mjerila koja su postavljena Republici Hrvatskoj u 33 poglavlja ili u onih poglavljima u kojima ona jesu postavljena nego prvenstveno da Hrvatsku uredimo kao pravnu, pravednu državu, kao socijalnu državu, državu vladavine prava i u tom smislu svakako dakle da je upravo tih 6 mjeseci o kojima danas raspravljamo dalo svoj ogroman doprinos. Ono što svakako želim još reći to je činjenica dakle da danas možemo prihvaćati i govoriti na ovaj način o tom razdoblju, prvenstveno iz razloga što je upravo u to vrijeme Vlada Republike Hrvatske, potpisujući arbitražni sporazum sa Republikom Slovenijom, omogućila uklanjanje slovenske blokade na pregovorima Republike Hrvatske za ulazak u punopravno članstvo u Europsku uniju. I usudim se reći dakle da nismo tada i mi u Hrvatskom saboru, ali u prvom redu predsjednica Vlade omogućila potpisivanje tog arbitražnog sporazuma, danas bi ovdje u Hrvatskom saboru rasprava o ovom izvješću bila posve drugačija i ne bismo na ovakav način pred sobom imali europsku perspektivu Hrvatske. Zato držim dakle da skidanje blokade, odnosno nastavkom pregovora koji je omogućio taj arbitražni sporazum mogu reći da je taj arbitražni sporazum i sve što se oko njega događalo najvažniji politički događaj u 2009. godini. Također ono što je bitno reći uz arbitražni sporazum, da su s njime postignute tri bitne stvari. Najprije su odvojeni pregovori za ulazak Hrvatske u punopravno članstvo u Europskoj uniji s jedne strane od jednog spora, jedne traume koja je opterećivala međudržavne i bilateralne odnose između Hrvatske i Slovenije dugi niz godina, reklo bi se od osamostaljenja i Hrvatske i Slovenije. Dakle, to je prva bitna stvar. Druga bitna stvar koju također treba spomenuti, to je dakle da će se granica između Hrvatske i Slovenije riješiti temeljem međunarodnog prava, na pravilima i načelima i kriterijima međunarodnog prava. I treća, ne manje važna stvar, jest činjenica da će svi procesni rokovi u toj arbitraži početi teći tek nakon što Hrvatska potpiše Ugovor o pristupanju u punopravno članstvo u Europsku uniju. I još nešto želim reći, a na što me potaknula uvažena kolegica Marija Pejčinović Burić govoreći o tome da danas ovdje u ovoj sabornici se mogao steći dojam da je nekome u ovom procesu bitna forma, a nekome je bitan sadržaj. Dakle, želim reći da nema dobrog sadržaja u ničemu pa tako ni u ovom postupku koji Hrvatska provodi, bez dobre i kvalitetne forme. A niti jedna država koja je pristupila u posljednjih 5, 6 godina u punopravno članstvo Europske unije nije imala ovakav format, ovoliko forme u provođenju svog pristupanja u punopravno članstvo. I tu ću samo reći tri bitne stvari. Prva stvar je što mi, dakle Republika Hrvatska i Vlada Republike Hrvatske u ovim pregovorima pregovara sa 10 od 12 država više nego što su to radile države koje su ušle u onom velikom valu prije nekoliko godina u Europsku uniju. Jer Republika Hrvatska ne pregovara sa Europskom komisijom nego pregovara sa državama članicama Europske unije, a u tom poslu Europska komisija tehnički priprema stajališta i sve ono drugo što je nužno državama članicama. Prema tome Vlada Republike Hrvatske, Ministarstvo vanjskih poslova, glavni pregovarač treba obilaziti 27 gradova da bi uskladio politike koje su nužne u procesu usklađivanja hrvatskog zakonodavstva sa Europskom unijom. To je prvi razlog. Drugi razlog zašto je nama teže pregovarati u odnosu na druge države i što se ponekad ovaj posao čini dugim, teškim, obeshrabrujućim jeste činjenica da je značajno više poglavlja danas utvrđeno u Republici Hrvatskoj nego što je to bilo slučaj s državama koje su u onom velikom valu proširenja ušle u Europsku uniju. Među njima bih istaknuo posebno poglavlje 23.-Pravosuđe i temeljna prava koji je tek Republici Hrvatskoj postavljeno kao poglavlje i to vrlo široko poglavlje u kojemu je i Hrvatska također predala svoje stajalište, bez obzira na mjerila koja su bila postavljena i bez obzira što i danas ovdje u sabornici čujemo da u tom poglavlju Hrvatska nije napravila puno. Usuđujem se reći da je upravo u tom poglavlju koje je bilo i najveći izazov u pregovorima Republike Hrvatske, Hrvatska napravila možda najviše od svih poglavlja u kojima je pregovarano. I jedan od stupova rada hrvatske Vlade jest borba protiv korupcije i kriminala gdje smo rekli dakle da želimo Hrvatsku u potpunosti urediti kao pravnu državu. I treći bitan segment koji govori o formi hrvatskih pregovora jest uvođenje instituta mjerila što države koje su prije pregovarale nisu imale. A upravo na tom institutu mjerila Hrvatska polaže najveći ispit za usklađivanje svog zakonodavstva sa pravnom stečevinom Europske unije s jedne strane, a s druge strane mora uistinu izvršiti i bolne reforme koje se kroz ta mjerila nameću Hrvatskoj u postupku pregovaranja za punopravno članstvo u Europskoj uniji. I još nešto također želim reći i osvrnuti se na pitanje donošenja Ustava Republike Hrvatske koji je nužan i čije su promjene nužne za ulazak u punopravno članstvo u Europskoj uniji. Govoriti o tome da postoji lažna dvojba da li ulazak u Europsku uniju ili izmjena Ustava koja bi na određeni način uredila sve naše želje i uobličila sve naše želje, bilo da se radi o željama i promišljanja vladajuće većine ili oporbe u Hrvatskom saboru. Želim reći da bi ta politika svršenog čina koja se želi prebaciti HDZ-u bila istinita tek onda da se sa ustavnim promjenama krenulo jučer, prekjučer ili pet dana prije nego što je nužno donijeti promjene Ustava. Međutim, želim reći da je saborski Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav krenuo u izmjene hrvatskog Ustava prije dvije godine i da dvije godine traje dogovor, međusobno usklađivanje stavova na izmjenama Ustava. To što se u dvije godine nismo uspjeli dogovoriti nije i ne može biti veća odgovornost na vladajućima u Hrvatskoj. Zato ne možemo zbog toga što smo propustili se dogovoriti oko svih onih promjena Ustava koje su bile u hrvatskoj javnosti, koje su prošle vrlo široku proceduru ne možemo dakle zbog toga propustiti donošenje Ustava u onom dijelu u kojem je on nužan da bi Hrvatska mogla ući u Europsku uniju. Prema tome, ja držim dakle da je neovisno o tome kad ćemo, a sigurno da ćemo razmotriti i odredit se naspram onih promjena Ustava koje su u hrvatskoj javnosti, koje su u raspravi bile, da ćemo njih donijeti. Ali neovisno o njima, dakle nužno je prije toga utvrditi promjene Ustava koje će omogućiti dovršetak pregovora za punopravno članstvo u Europskoj uniji. Hvala.
Imamo replike. Prva ja gospođa Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa evo, gospodine zastupniče Bačiću izuzetno mi je drago obzirom na ono što je izgovoreno ovdje u sabornici netom prije vas u pogledu poglavlja 23. Pravosuđe i temeljna ljudska prava, da ste još jedanputa naglasili koliko je Hrvatskoj u ovim pristupnim pregovorima teže ne samo zbog novog načina pregovaranja. Dakle, ne sa Europskom komisijom, već sa zemljama članicama i da je sada 10 članica više. Dakle i pregovarački proces je kompliciraniji koliko i o tome da je poglavlje 23. Pravosuđe i temeljna ljudska prava kao jedno izuzetno važno političko poglavlje prvi puta uvedeno u pregovaračkom procesu za Republiku Hrvatsku i još k tome to poglavlje bremenito je i nekim negativnim iskustvima, hajde da tako kažemo prebrzoga ulaska u zadnjem krugu proširenja Europske unije. No unatoč tome treba reći da su mjerila za otvaranje ovoga poglavlje Hrvatskoj upućena, dakle dostavljena u prosincu 2007. godine da su u lipnju dostavljena sva ta mjerila Europskoj komisiji, da već u prosincu 2008. iz Europske komisije priopćeno da su mjerila za otvaranje ispunjena. Ali da je tada došlo do one političke blokade suradnje sa Haaškim tribunalom na koju je zapravo u onom tehničkom smislu ispunjavanja mjerila bilo teško utjecati. I da ne kažem da smo i usprkos tome i usprkos blokadama pojedinih zemalja, dakle u veljači ove godine dobili poziv za dostavljanje pregovaračkog stajališta i da smo to pregovaračko stajalište sa ispunjenjem svega predali praktički u roku od nekoliko sati nakon poziva. I da ćemo jednako tako biti spremni ukoliko bude kapacitet Europske komisije i zemalja članica biti spremni da isto istog časa predamo i mjerila za zatvaranje u ovom poglavlju. Dakle, nipošto se ne bi moglo reći da nismo ispunili ono što je bilo rečeno da smo trebali ispuniti.
Hvala. Odgovor gospodin Branko Bačić. Izvolite.
Slažem se s vama kolegice Lovrin, dakle da je pred Hrvatsku kad su u pitanju mjerila postavljeni kud i kamo teži ispit u postupku pregovaranja nego pred ostale države. Ali ja u svom govoru i to ste se vi s tim složili nisam rekao, dakle da je postajanje mjerila samo sebi svrha. Dapače, Hrvatska ispunjavanjem mjerila u svim onim poglavljima u kojima su i mjerila postavljena i njihovim, provedbom i njihovim ispunjavanjem u stvari najviše doprinosi djelatnosti oblasti za koju su i mjerila postavljena. Na nizu primjera i sam upravo u resoru u kojemu sam bio državni tajnik koji se odnosi na prometnu politiku, dakle na poglavlje prometna politika znam koliko je uvođenje mjerila doprinijelo boljoj situaciji u sektoru prometa bilo da se radi o željezničkom bilo da se radi o pomorskom prometu. Prema tome, ne trebamo i ne plačemo zbog činjenice dakle da su mjerila znatno otežala put Hrvatske prema Europskoj uniji. Dapače, uvođenje mjerila samo su doprinijela kvalitetnijem stanju u pojedinim oblastima za koje ih je Europska komisija postavila pred Hrvatsku.
Hvala. Replika gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
... [[Govornica naknadno uključena.]] u tome i jest problem vaš, odnosno čitave HDZ-ove garniture, da uopće ne vidi vlastitu odgovornost. Bili ste neodgovorna vlast. Sjetite se što ste onda radili i sad, neodgovorna oporba i sad ste neodgovorna vlast. Govorite da nije lažna dilema Europa ili Europska unija. Pa zašto onda ne prihvatite logični naš prijedlog kako bi trebali glasati Hrvati izvan Hrvatske. Ali vi ne želite na to pristati jer je to neiscrpno vrelo izbornih marifetluka. Ako vam je zaista stalo do ulaska u Europsku uniju i da se ovo pitanje riješi, pa zašto posebno na tome inzistirate. Pa gdje je vaša odgovornost? I sad kažete to je naša odgovornost. Zašto niste glasovali 2003. za izmjene Kaznenog zakona kad smo produžili zastarne rokove i sankcioniranje gospodarskog kriminaliteta? Onda govorite, vaša je bila odgovornost da osigurate većinu. A gdje je bila onda vaša odgovornost? Nije je bilo ni onda, nema je ni sada.
Imamo jednu povredu Poslovnika gospodin zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolegice Ingrid Antičević mislim da ste povrijedili članak 203. iako nisam siguran koji članak. Međutim, opetovano iznosite pune neistine i vrijeđate. Dakle, kažete kako je izborna jedinica Hrvata izvan Republike Hrvatske izvor različitih marifetluka. Tako ste rekli. To apsolutno ne stoji. Apsolutno i odgovorno ovdje kažem da na proteklim izborima i onima prije ovih, dakle nije bilo ni jedne zabilježene povrede prilikom glasovanja, niti je bilo bilo kakve zlouporabe, niti je moguće da se ona ostvari. Prema tome, klonimo se tih optužbi paušalnih koje apsolutno ne stoje. Ako ih ima, samo malo, ima ih u onoj mjeri koliko ima i u Republici Hrvatskoj na prostoru Republike Hrvatske i na nama je da to ispravimo, a ne da nam to bude argument kako bi uskratili nekima pravo glasa.
Hvala. 203. članak Poslovnika nije povrijeđen, pa utoliko ova intervencija ne može se prihvatiti zbog toga što se izričito kaže u Poslovniku da treba se pozvati na odgovarajući članak Poslovnika. Ovdje nije tako. Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Branko Bačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa ja bi gospođi Ingrid Antičević Marinović rekao da je Hrvatska demokratska zajednica i klub Hrvatske demokratske zajednice svoju odgovornost prema hrvatskim temeljnim političkim ciljevima iskazao od '90. do danas, što ne znam da li je bio slučaj sa njezinim klubom. Druga stvar vrlo važna jest također da o tome koliko je pojedini klub odgovoran o temeljnim današnjem cilju Republike Hrvatske ulazak u punopravno članstvo u Europsku uniju govori i činjenica da je prošle godine kada smo trebali donijeti rekao sam za mene osobno najvažniji politički događaj prošle godine, a to je potpisivanje arbitražnog sporazuma kojim se omogućuje ulazak i nastavak pregovora Hrvatske u punopravno članstvo Europsku uniju, da je klub SDP-a iskazao svoju aktivnu suzdržanost, da je čitava sabornica bila suzdržana i da nije taj arbitražni sporazum u tekstu kako ga je predložila Vlada Republike Hrvatske prihvatila danas mi ne bismo bili gdje jesmo, danas ne bi bila europska orijentacija Republike Hrvatske, mi bismo danas bili negdje u nekoj balkanskoj orijentaciji Republike Hrvatske i bili bi usmjereni na neke druge razgovore, na neke druge pregovore. Prema tome točno je dakle da u najvažnijim trenutcima klub SDP-a gleda u … [[Ne razumije se.]] stranačke interese, a ne interese druge Hrvatske.
Imamo repliku, gospođa zastupnica i potpredsjednica Željka Antunović. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega zastupnik spomenuo je ustavne promjene u kontekstu pristupanja Europskoj uniji. Ustavne promjene ne donose se zbog pristupanja, samo zbog pristupanja Hrvatske Europskoj uniji. Ja mislim da je prioritet onih koji na tome rade i pokušavaju se uskladiti riješiti prvenstveno ustavna pravila ili ustavne vrijednosti kojim će građani živjeti u Hrvatskoj ušli mi ili ne ušli u Europsku uniju. I ne možete se izvlačiti na račun toga da se ne možemo dogovoriti oko nekih temeljnih stvari koje se odnose na Hrvatsku i prava hrvatskih građana i dovoditi to u kontekst ovog. I naravno da ako ne prihvatite dogovoriti sve što treba mijenjati u Ustavu, da ćete biti odgovorni jer vi ste vlast. I bit ćete odgovorni ne samo za probleme koje imamo s Ustavom, nego ćete biti odgovorni zbog toga što će Hrvatska u Europsku uniju ući na koljenima, gospodarski na koljenima sa vojskom nezaposlenim, sa mladim ljudima koji će dočekati to da odu iz Hrvatske i da žive i rade negdje u zemljama Europske unije, bit ćete odgovorni što 6 godina niste poduzeli ništa da Hrvatsku pripremite da uđe uzdignute glave sa svojim nekakvim komparativnim prednostima u tu Europsku uniju, a ne samo baviti se pitanjem ustavne promjene kako ćemo obaviti referendum. Sve ovo drugo puno je važnije, a sve ovo drugo stavili ste u drugi, treći i četvrti red prioriteta.
Odgovor, gospodin zastupnik Branko Bačić. Izvolite.
Ne znam uvažena gospođo potpredsjednice Sabora da li je ovaj vaš govor najava neprihvaćanja ustavnih promjena koje će doći vrlo brzo u saborsku proceduru. Kada se govori o temeljnim pravima hrvatskih građana, ja mislim da temeljna prava hrvatskih građana donio božićni Ustav 1990. godine i da smo svim izmjenama Ustava ta prava samo dograđivali. Prema tome, ako smo u proteklih 20 godina dograđivali ta temeljna prava, ljudska prava, prava hrvatskih građana i prava hrvatskih državljana, ja ne vidim razloga da u idućih godinu, dvije ne nastavimo na tom tragu, ali ne možemo i ne smijemo i mislim da je tu povijesna odgovornost nas svih u ovom trenutku da ono što nam priječi ulazak u Europsku uniju da to moramo izglasati, a da u onoj demokratskoj raspravi kakva je i do sada bila kada su u pitanju ustavne promjene s tim ustavnim promjenama ne nastavimo. Slažem se s vama dakle, i ja sam to rekao, dakle da je nužno maksimalno urediti ljudska, građanska prava, prava svih državljana Republike Hrvatske, ali ne može to biti kočnica u ovom trenutku da ne dovedemo do kraja postupak kojega smo konsenzusom sve stranke ovdje u ovom Saboru prihvatili, a to je ulazak u Europsku uniju. Zato ja držim dakle da ćemo na tom tragu kojega smo već započeli kroz dvije godine nastaviti razgovore oko svih onih pitanja koja su ostala upitna između i vladajućih i oporbe u Hrvatskome saboru, ali ponavljam da tu ne bi trebao biti razlog zaustavljanju pregovora u trenutku kad smo praktično pred vratima Europske unije.
Hvala. Idemo dalje sa raspravom. Gosopdin zastupnik Daniel Mondekar. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene kolegice i kolege zastupnici. U tehničkom smislu ovo je izvješće dobro, klub SDP-a ga je podržao, ono pokazuje da je Nacionalni odbor svoj posao sukladno svojim ovlastima dobro odradio, da je fokusiran na glavni cilj ulazak Republike Hrvatske u članstvo Europske unije, da još uvijek postoji konsenzus među političkim strankama da je Europska unija zaista, zapravo da svi vidimo Republiku Hrvatsku kao članicu Europske unije jednog dana. Ali čitajući novine zadnjih 10-ak dana, čak slušajući danas neke rasprave u zadnjih par mjeseci, ponekad sam ostao zaprepašten izjavama koje zapravo ispada da je članstvo u Europskoj uniji maltene postalo pitanje prestiža za neke, a da ne kažem rečenice poput cilj nad ciljevima, vjerojatno očito bez obzira na žrtve. Ali mislim da se svi ovdje moramo sada postaviti svi zastupnici neka pitanja. Prije svega zašto želimo Republiku Hrvatsku u članstvu Europske unije? Ne zato sigurno da bi si političari međusobno čestitali na uspjehu pregovora. Također i ne zato da bi jedna osoba ili stranka sebi to pripisala i zalijepila na jambo plakate kad dođe vrijeme za to. Niti zato da bi se Sabor ili Vlada Republike Hrvatske dobro osjećali sami sa sobom, jer ja ću tu se čak složiti s kolegom iz HDZ-a Franom Matušićem, a to je da ovaj Sabor će morati vrlo brzo početi drugačije funkcionirati, i kada pogledamo u ovom trenutku, ja otvoreno mogu reći da smo još uvijek nespremni, a to vrijedi prvenstveno za zastupnike. U Europsku uniju želimo radi 4 milijuna naših građana. Ja mislim da se oko toga svi slažemo. A postavlja se pitanje šta konkretno oni znaju o ovom poslu. Ja nemam namjeru pričati … [[Ne razumije se.]] skepticizmu u Republici Hrvatskoj, ionako smatram da je on većinom produkt neinformiranosti, a manje nekakvim konkretnim argumentima da neke politike Europske unije ne valjda ili da institucije Europske unije ne funkcioniraju. Ja ću govoriti o nedostatku prave, ispričavam se prave komunikacijske strategije te nedostatku strukturnih reformi potrebnih da bi naši građani ušli u EU, ušli pod navodnicima naravno, što pripremljeniji i što konkurentniji za to tržište. Uzet ću za primjer poljoprivrednog poduzetnika koji možda dolazi na internetsku stranicu Hrvatskog sabora, pogleda ovo izvješće, vidi Poglavlje 11. – Poljoprivreda i ruralni razvitak, vidi da postoje nekakva mjerila, vidi kad je otvoreno i vidi zapravo da Nacionalni odbor u ovom razdoblju nije dobio ništa konkretnih dokumenata. E sada, što se tiče Nacionalnog odbora ovo je posao Nacionalnog odbora i taj posao je dobro odrađen. To je to što piše u izvješću. Ali, pregovori ukupno nisu samo pitanje mjerila, stajališta zatvaranja poglavlja. One su i bitni i po pitanju komuniciranje Europe građanima, ali bome pravih strukturnih reformi i ono što se već ovdje spomenulo standarda, primjena europskih standarda. I tu Nacionalni odbor, ono što je kažem njegov djelokrug posla, odrađuje dobro. Ali, netko falša. Za nas u SDP-u tu lagano kaska Vlada i određena ministarstva. Vi odete sada na internetsku stranicu Ministarstva vanjskih poslova vi nećete naći, naći ćete jako malo informacija o komuniciranju Europe građanima i gotovo ništa informacija o pripremama za referendum. Meni je sramotno da delegacija EU u Hrvatskoj daje 3,5 milijuna eura sljedećih godinu i pol dana da bi građani RH u većem broju glasali za EU, a da pritom ne znamo što naše ministarstvo po tom pitanju radi. To vam je dakle, jedan od ključnih problema. Poljoprivrednike sam izabrao iz razloga što se sa njima jako malo komunicira i što jako mali broj poljoprivrednih poduzetnika zna uopće činjenicu da upravo u poljoprivredi RH dio svog nacionalnog suvereniteta prenosi na zajedničku europsku poljoprivrednu politiku. Jako malo njih to zna. I sada pogledajmo što oni u ovom trenutku imaju? Imaju sada pravo ili na raspolaganju besplatne edukacije o … IPARD programu i što su uz to, budimo realni, dobre edukacije o IPARD programu za poljoprivrednike, ali nemaju pristupa i nisu uključeni u izradu IPARD pravilnika za što se sada maksimalno bore preko različitih ministarstava. Također, imaju pravo na to da dođu u kontakt sa IPARD konzultantom, ali nemaju novaca i ne mogu dobiti financijsku pomoć da ga plate ili da sufinanciraju svoj jedan projekt osim ako se ne radi o kreditu RH naprosto nema novaca. A teško je danas doći do kredita za to. E sada, kada uđemo u EU taj isti poljoprivredni poduzetnik će imati, zaista treba reći, krasnih stvari na raspolaganju. S jedne strane, Fonda za ruralni razvoj u kojem će moći dobiti sredstva za otvaranje novih radnih mjesta, recimo u poljoprivredi i šumarstvu kroz transfer tehnologija i inovacije. Moći će se doći do sredstava za poboljšanje vlastitog okoliša i podizanje kvalitete života na selu. To je zaista jedna krasna mjera. Preduvjet za to je uspješno korištenje i uspjeh u IPARD programu, a mi se s tim IPARD-om još uvijek sada baćkamo, od problematične agencije pa nadalje. Pa vidjet ćemo rezultate ovih prvih natječaja. Druga stvar koja je krasna za jednog poljoprivrednog poduzetnika je Fond za jamstvo u poljoprivredi, dakle subvencije. On s jedne strane može osluškivati potrebe tržišta, ali jednako tako, da ja to banaliziram, može dobiti i potporu mimo potrebe samog tržišta gdje ga se neće siliti koliko to minimalno uzgaja, što uzgaja. Ali, ima jedan veliki ali, znači s jedne strane je to dobra vijest, ono što je loša vijest je za to mora imati najvišu razinu osiguranja kvalitete u proizvodnji, u ekologiji, u kvaliteti recimo hrane i sve potrebne certifikate. To je loše jer je to skupo, jako skupo. A da ne kažem tek brendiranje njegovog proizvoda, a novce za to on više ne može dobiti od države. Pa kakva je to onda priprema, konkretno, naših poljoprivrednika za EU? E sada, primjer Češke vam kaže, koja se bolje spremala recimo po pitanju mesno-prerađivačke industrije nego Hrvatska, vam pokazuje da vam je u prvoj godini članstva 500 malih i, pardon, srednje velikih poduzeća, zapravo nestalo. Upravo radi toga što nisu mogli izdržati, nisu uveli ove potrebne norme. E sad, to je bilo prije 5 godina, a danas EU čak još radi striktnija pravila, zaista se mijenja. Ići će striktnija pravila o financijskom nadzoru, ali će bome ići i striktna pravila terenskog nadzora zapravo s ciljem utvrđivanja provođenja regulative. A ja vas ne moram podsjećati da ćemo kod zajedničke poljoprivredne politike tek imati jako puno regulative i komplikacija, pogotovo zato što se ona mijenja, do kraja godine ćemo vidjeti zapravo i prve rezultate javnih konzultacija. E sada, ako netko oko toga igra na kartu da će građani biti euforični kad završe se pregovori, mislim da se taj gadno vara jer kako može građanin biti euforičan oko nečega u što uopće zapravo prije svega nije bio niti uključen? Ono malo euforije koje će biti možda nam splasne kad nam dođu nekakvi kontrolori sa prvim avionima da vide kako mi primjenjujemo određena pravila. E sada, meni nije jasno zapravo što se tu događa? Nama je EU dala know how, dala nam je znanje, dala nam je novce. Očito da ovdje na Vladi RH naprosto nešto nije štimalo. Sama činjenica da se pregovori konstantno nama guraju kao tehničko odrađivanje posla je izuzetno loše za Hrvatsku jer ćemo dobiti fasadu. Ako ćemo mi reći da je gotov pregovor jer na papiru piše da je poglavlje zatvoreno onda imamo fasadu i Potemkinovo selo od kojeg građani neće ništa imati. Primjer, opet nekih zemalja, kako su radili poljoprivredu? S jedne strane jesu rješavali mjerila, s druge strane educirali su sve poljoprivrednike o zajedničkoj poljoprivrednoj politici, dizali im kapacitete za subvencije, također sufinancirali im certifikate i na kraju pomagali u brendiranju proizvoda. Europska hladna statistika pokazuje bez brendiranja proizvoda ako krenemo brendirati tek kad uđemo u EU imat ćemo velikih problema za probijanje na tom tržištu. Mi dobivamo od njih 500 milijuna, a od toga bome i oni nas 5. I na kraju, što tu ne valja? Zašto Vlada nema komunikacijsku politiku? Bog zna da je Ivi Sanaderu odgovaralo da je nema pa se naprosto podvodila ona priča bez komunikacije nema suvišnih pitanja, bez komunikacije nema pritiska odozdo prema gore za reforme, bez komunikacije neke stvari ne izlaze u javnost. Samo ću vam dati za kraj 2 stvari zadnjih par dana u medijima. Hrvatska bi mogla, ne kažem da bude, bi mogla imati problema oko financijskog nadzora radi jedne stvari. Nama je deficit još uvijek velik, nama raste udio duga u BDP-u. I s jedne strane Europa želi striktnija pravila, s druge strane Jadranka Kosor kaže imat ćemo 3,5 milijarde eura, što je jako krasna brojka, a Ivan Šuker onda hoda po svijetu i zadužuje nas i diže nam naše vlastito zaduženje. Što s jedne strane može dovesti do monitoringa, a s druge strane ugrozit nam kohezijske fondove. I druga stvar, jučer poznata njemačka dnevna novina objavila da bi Hrvatska mogla doći u situaciju da će zbog neprovedenih strukturnih reformi više u početku plaćati EU nego što iz nje će dobiti. Dakle, jučer objavili upravo Nijemci i možete naći na web portalima. Ja ne plašim, ja ne obmanjujem, ja vam samo kažem, imamo još godinu i nešto dana do dvije, počnite mijenjati neke stvari, počnite raditi strukturne reforme. Jer pregovori nisu samo tehničko zatvaranje poglavlja, oni su prije svega prave reforme s ciljem poboljšavanja života naših građana. I zadnja rečenica predsjedniče, kao mi je rekao jedan kolega iz Bruxellesa kada je ocjenjivao sadržajno pregovore sa reformama i sa normama koje provodimo u Hrvatskoj, rekao je četiri riječi, veliki planovi mali učinci. Hvala.
Hvala. Imamo pet replika i jedan ispravak. Prvo, počet ćemo sa replikama, gospođa Ingrid Antičević-Marinović ima prvu repliku.
Gotovo većinu svoje rasprave posvetili ste kolega upravo prilagodbi naših poljoprivrednika i govorite o silnim problemima. Primjerice naveli ste program IPART i u kojoj su poziciji naši poljoprivrednici kada nisu sufinancirani i koliko moraju platiti za svoj projekt konzultanta privatnoga. Međutim, mi nemamo samo strukturnih problema, kod nas, nećete vjerovati, ja nisam vjerovala dok nisam pitala potpredsjednika Vlade Uzelca koji mi je potvrdio, ne može Hrvatski čovjek još doći do svog posjeda. Čovjek iz Zadra stoji u Zadru u Jagodni u malom mjestu bogatom, zemljom plodonosnom, ne može doći u svoj posjed, mi govorimo o strukturnim reformama, o Europskim standardima, ima li igdje u Europi čovjek koji ne može doći do svog posjeda. Ne može ni iz daljine doći vidjeti svoju kuću i svoje posjede koje su mu drugi zaposjeli. Govorimo o strukturnim reformama mi nismo kadri ispuniti elementarna prava iz Rimskog još prava „uti, fruti abuti“, uživati koristiti svoje. Tu čovjek ne može doći. Ili slučaj u Lici i to je dramatična situacija, o tome su pisali svi mediji, i nitko ništa, gdje živo uglavnom starčad i to čak ženska populacija, živi isključivo od 300 kuna pomoći i od stoke koju uzgaja. Svako malo skupe se hrabri momci i pokradu te starce i policija nikako da nađe nemilog počinitelja, vjerojatno imaju drugog posla.
Hvala. Odgovor, gospodin Mondekar. Izvolite. Ne. Gospodin zastupnik Dragutin Bodakoš, replika.
Hvala lijepa predsjedniče Hrvatskoga sabora. Pa, kolega Mondekar rekli ste i što poljoprivrednici znaju o Europskoj uniji. Da Vlada i Ministarstvo kaska sa informacijama, međutim, ne samo da se kaska nego ono što je najgore nigdje nema nekih objašnjenja što će se učiniti sa sredstvima koje bi mi trebali povući, odnosno na osnovu programa koje bi mogli koristiti od 2012. godine i 13. Te tri i pol milijarde odnosno 700 milijuna eura za poljoprivredu sigurno treba na neki način objasniti tim ljudima da oni mogu dobiti isto te novce bez obzira što će ići na druge načine davanja, znači da će se izravna plaćanja prepoloviti, odnosno da će mjere u ruralnom razvoju biti 45% od tih sredstava. To se treba objasniti i treba se znati kako i na koji način će se to povlačiti, ono što na žalost i kada govorimo o komunikaciji sa poljoprivrednicima, mislim da jučerašnje ono u novinama što sam pročitao u „Glasu Slavonije“ u Slavoniji da će 1 milijarda kuna biti manje za poticaje. To su većina ljudi u Slavoniji, sa seljačkog sektora odnosno poljoprivrednici pročitali i oni smatraju da ulazak u Europu da će nam i ovo malo što imaju da toga više neće biti. Zbog toga taj dio komunikacije kako sa svim stanovništvom posebno sa ovim iz ruralnih krajeva, sa ljudima koji se bave poljoprivredom, sa problemima koje danas ta poljoprivreda ima, treba puno kvalitetnije i puno više i komunicirati ali isto tako i objašnjavati o tome. Hvala.
Hvala. Imamo repliku, gospodin zastupnik Zdenko Franić izvolite.
Štovani kolega Mondekar u svojoj ste se raspravi dotakli i izuzetno važnog segmenta infrastrukture kvalitete dakle normizacije mjeriteljstva, akreditacije. Evo svjedoci smo da je prije koji dan zatvoreno poglavlje o slobodnom kretanju roba, međutim, pitanje jest to koje ste ispravno postavili što mi se ne pridržavamo međunarodnih normi na mnogim segmentima nego ih samo prihvaćamo. MI smo Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju dužni u okviru Europske stečevine prihvatiti 85% Europskih normi do trenutka kada budemo primljeni u punopravno članstvo Europske unije ali to je vrlo zahtjevni zadatak koji ne ide niti iz daleka onom dinamikom kojom bi trebao ići. Štoviše zbog odgode primjene mnogih zakona prijeti opasnost da trenutkom ulaska Republike Hrvatske u Europsku uniju dođe do pravog kolapsa našeg gospodarstva koje naprosto zbog nepostojanja niže zakonske regulative neće biti u mogućnosti da se te norme primijene. Štoviše, na žalost i proces restrukturiranja u gospodarskim subjektima pa tako i u poljoprivredi je puno prespor, ova tehnička komponenta zakonodavstva nije prepoznata, i Vlada treba učiniti daleko više posla na objašnjavanju široj javnosti i korisnicima usluga o važnosti tog tehničkog segmenta zakonodavstva.
Hvala. Odgovor gospodin Danijel Mondekar, izvolite.
Hvala puno, ja ću dati kratki odgovor isključivo iz razgovore koji je izašao prošli tjedan sa jednim poljoprivrednikom zapravo stočarom koji proizvodi mesne proizvode. Čovjek mi je opisao kako se pripremio po pitanju standarda normi certifikata za Europsko tržište, platio je na crno državnom kontroloru inspektoru da mu na crno uvede potrebne certifikate za 2000 kuna, i mi se pitamo što onda ne valja u našoj državi. Čovjek ga treba nadzirati a on mu još uvodi, znači čovjek koji mu treba kontrolirati certifikate mu ih uvodi, i onda kada taj jadnik će morati zatvoriti svoja vrata tko će mu onda biti kriv. Hvala puno.
Hvala. Imao repliku dalje gospođa Marija Pejčinović Burić.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa evo kolega MOndekar je rekao jednu konstataciju sa primjesom zabrinutosti kako nam građani neće biti euforični kada završimo pregovore. Hvala Bogu da neće biti euforični ne bi nam se pisalo dobro da budu euforični, jer citirat ću jednog uvaženog hrvatskog intelektualca koji je 1990. govorio o ulasku Hrvatske u Europsku uniju rekao "EU nije poziv na ples u Elizejskoj palači". Ja mislim da je to bitno znati i zato mislim da je bitno da nam građani ne budu euforični, ali se slažem bitno je da budu realistični, bitno je da budu informirani. I u tom smislu se apsolutno slažem da i posao Nacionalnog odbora ali i svih nas ovdje mora biti upravo taj da govorimo o tome koje će biti prednosti, ali koji će biti i troškovi toga ulaska. Naime, hrvatska Vlada je naručila jednu studiju koja je 2006. napravila, Koristi i troškovi ulaska u Europsku uniju. I tamo se jasno vidi da će biti troškova. Međutim veliko je pitanje što su troškovi, a što je ulaganje? To isto moramo biti svjesni. Dakle, ima stvari u koje treba uložiti, one su trenutno trošak, ali su dugoročno ulaganje. I mislim da upravo u tom smislu trebamo govoriti da u kratkom roku, u srednjem roku bit će gubitnika. I to treba jasno reći. Bit će međutim i dobitnika i u jednom i u drugom. A dugoročno i to su pokazale i te studije, ali i druge studije koje su rađene za druge države koje su ranije ulazile, pokazuje se da dugoročno postoji korist za sve. I mislim da je to glavna poruka kod toga objasniti ljudima, zašto Hrvatska treba ući u Europsku uniju. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor gospodin Mondekar. Izvolite.
Poštovana kolegice složit ću se s vama da je nama potrebno da iskomuniciramo u svim segmentima društva i prednosti i mane Europske unije. Do sada se jako loše to radilo. To je istina. Vidio sam u visoko obrazovnom sektoru bivši ministar obrazovanja je maksimalno komunicirao prednosti koje će Europska unija imati. U potpunosti je zanemario hrpu mana koje će obrazovnom sektoru ovakvom kakvom danas imamo u Hrvatskoj koje bi nam Europska unija mogla donijeti. A ono što je najgore od svega toga, te mane je samo trebalo priznati. U srednjoročnom nekom razdoblju se dalo kroz određenu reformu sve to ispraviti zaista da dugoročno bude dobro svima. Dakle, ja samo kažem, malo nam je vremena ostalo. Jako malo. Hvala.
Hvala. I replika gospodin Zvonimir Mršić. Izvolite.
Poštovani kolega Mondekar vi ste s pravom težište svoje rasprave usmjerili upravo na građane koji ulaze u Europsku uniju i to na jednu vrlo ugroženu i možda najugroženiju socijalnu skupinu, a to su poljoprivrednici. Činjenica da projekt SAPARD nije ni na koji način bio ni dovoljno ili možemo reći uopće uspješan, jer je iskorišten u vrlo minimalnim iznosima. A sada imamo i ogromnih problema i sa IPARD-om. To je bilo i logično zato što Ministarstvo poljoprivrede i srodna ministarstva nisu niti imala cilj da se koristi SAPARD odnosno da se digne administrativni kapacitet pratećih službi koji bi pomogli poljoprivrednicima da koriste SAPARD, a dana IPARD a sutra puno veća i značajnija sredstva, jer je putem kapitalnih potpora osiguravalo da se kupuju strojevi i oprema koja ponekad poljoprivrednicima nije bila potrebna. A s druge strane nije ih štitila na način da ih motivira, da idu na promjenu sortimenta onoga što će saditi ili da uvode neke nove tehnološke linije, odnosno nove proizvode pa i da motivira prerađivačku industriju da koristi onu sirovinsku bazu koju možemo proizvesti u Hrvatskoj. Tako danas imamo činjenicu, primjerice da sadimo previše pšenice i da ne znamo što ćemo s tom pšenicom. A s druge strane da nam prehrambena industrija mora uvoziti pšenicu i poboljšivače kvalitete, jer u Hrvatskoj nitko ne sadi pšenicu koja je poboljšivač kvalitete prehrambenih proizvoda. Dakle, ovo kratko vrijeme koje imamo doista do ulaska u Europsku uniju, treba iskoristiti da napravimo prateći segment koji će pomoći poljoprivrednicima i prehrambenoj industriji posebice malom i srednjem poduzetništvu da bude u stanju pripremiti projekte, realizirati projekte, a onda si vratiti sredstva kroz IPARD ili neke druge fondove. Hvala.
Hvala. Odgovor gospodin zastupnik Daniel Mondekar.
Fala puno. Evo ukratko. Znate neki okrutni ljudi kažu da se prvi mačići bacaju u vodu. Ja bih čak od SHAPARD-a i rekao da je razumije se da ćemo imati problema. To da je nama cijela mjera 3 i 4 SAPARD-a otišla pa smo je nekako prebacili na mjeru 1 i mjeru 2. ajde dobro. Ali da se nama konstantno ti problemi i dalje samo prelijevaju, sada na IPARD je nedopustivo. Zašto? Jača se kapacitet agencije IPARD. Imao sam čast razgovarati ... s konzultantom jednim koji je rekao da je zastrašujuće da su kapaciteti nekih lokalnih agencija jači od nacionalnih kapaciteta i dok se god to ne promjeni da bi moglo biti problema sa IPARD-om. I što to znači? Za krajnjeg korisnika poljoprivrednika njemu su ugrožena sredstva dok mi pretumbavamo agencije. Nedopustivo. Hvala.
Hvala. I ispravak gospodin zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Kolega Mondekar vi ste netočno naveli da se sa poljoprivrednicima jako malo ili ništa komunicira i da su oni neinformirani. To je netočno. Itekako se komunicira. Ja to mogu vrlo vjerodostojno tome svjedočiti i jedinice lokalne samouprave i naravno županijski uredi za gospodarstvo u tome sudjeluju. I naši poljoprivrednici su izuzetno informirani i oni koriste razne pretpristupne mogućnosti. A druga stvar ste rekli da se ne stvaraju povoljne okolnosti glede konkurentnosti poljoprivrede. Itekako se. Molim vas lijepo u prilog tome govori da je od 2003. 170 milijuna litara mlijeka povećana proizvodnja, 22 tisuće dobavljača i mnogi drugi momenti. Dakle, poljoprivrednici su itekako informirani i oni znaju kako i što treba. Ja se bojim da vi niste dobro informirani jer vi ne poznate život na selu. A ja mogu vjerodostojno o tome govoriti. Hvala lijepo.
Hvala. Iscrpili smo listu ispravaka i replika. I na redu je gospodin zastupnik Gvozden Flego. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Dakle, proces pregovora se sastoji s jedne strane u normativnom dijelu koji je naš posao, ali jednako tako i u reformskom dijelu koji je manje više posao Vlade. Ono što mene muči u ovom slučaju i u ovim primjerima je zapravo posao Vlade koji u cijelom nizu primjera pokazuju da nas zapravo ne približavaju Europskoj uniji nego da ili tapkamo u mjestu ili nas u nekim aspektima udaljavaju od Europske unije od europskih normi ali i od europskih praksi. Ja ću ovom prilikom iznijeti samo dva slučaja i to iz jednog malog segmenta koji se odnosi na soft aquis dakle gdje nema nekakvih čvrstih mjerila, tj. na obrazovanje i znanost. Prvi primjer. Lisabonskom deklaracijom iz 2000. godine, 2010. godina je označena kao ona u kojoj bi s jedne strane visoko obrazovanje, a s druge strane znanost trebali postati najkonkurentniji u Europi i u kojoj bi trebala biti dosegnuta razina od 3% bruto nacionalnog proizvoda ulaganog u znanstveno istraživanje. Taj cilj nije ostvaren, ali je Hrvatska na vrlo specifičan način pristupila ostvarenju tog cilja tako naime da je u zadnje tri godine smanjivala, dakle smanjivala sredstva za znanstvena istraživanja pa sad više nismo na 1,11% otprilike bruto nacionalnog proizvoda nego na recimo 0,89 što nas je još više udaljilo od onog cilja od 3%. Drugo, jučer objavljene mjere Vlade koje glase, dakle riječ je o oporavku gospodarstva, program gospodarskog oporavka u obrazovanju je po mom sudu izrazito, dakle izrazito nazadan. Navest ću vam nekoliko primjera. Što se događalo 2009. godine? 2009. godine je sustav obrazovanja dao najveći doprinos tobožnjim antirecesijskim mjerama jer je ostao bez gotovo 9% vlastitoga proračuna, odnosno milijardu i 134 milijuna kuna i to ono područje u koje u Europskoj uniji vrijedi kao područje od strategijskog značaja, koje je jedino u stanju izvući zemlje iz recesija, odnosno iz ekonomskih problema i koje se posebno njeguje da bi moglo ostvariti održivi razvoj i da bi moglo pretvoriti svoje ekonomije u međunarodno konkurentne ekonomije. Dakle, to područje se u Hrvatskoj reže. Europska unija je napravila cijeli niz nastojanja da područje financiranja obrazovanja i znanosti ostane na postojećoj razini, dakle da ono ostane nedirnuto, a dapače neke zemlje su i povećale taj iznos ne bi li se na taj način osposobile za što uspješniji izlazak iz krize. Recimo, cjelokupni program gospodarskog oporavka na stranici 24 se svodi na to da se obrazovanje i znanost podrede interesima tržišta rada. Naravno, kolegice i kolege, da je potrebno uskladiti izlaske iz obrazovnog sustava potrebama tržišta rada, ali ne tako da reproduciramo jednu znamenitu tezu koja je prije 30 i nešto godina bila valjana, koja je objavljena u knjizi "Škola i tvornica", nego tako naime da obrazovanje i znanost postanu osnovni motor razvoja i da obrazovanje i znanost zapravo vuku razvoj tržišta rada, a ne obratno. Tako da dolazimo u paradoksalnu situaciju, zapravo apsurdnu situaciju da nerazvijeno i manjkavo tržište radne snage u Hrvatskoj diktira relativno razvijenom području znanosti što da se radi. I cijela je stvar okrenuta naopačke. Točka 4 traži smanjivanje nenastavnog osoblja u školama, a Hrvatska je poznata po krajnjoj oskudici pedagoga, psihologa, socijalnih psihologa, socijalnih radnika, laboranata po školama. I opet činimo korak natrag. Što se znanosti tiče, točka 5 recimo specificira da se napredovanje u znanosti obavlja tako da prednost imaju oni koji povezuju znanost i primjenu znanosti, drugačije govoreći mi redefiniramo programom Vlade zakonske nekakve odredbe, ali i europske norme. U znanosti se napreduje znanstvenim napretkom, a ne tehnologijskim dostignućima i napretkom. Drugi cilj, točka 3. Hrvatska i dalje govori jezikom starim 20-tak godina ili 30-tak čak koji su razvijene europske zemlje odavno napustile. Mi hoćemo graditi mrežu škola. Odavno se radi mreža obrazovnih programa, kolegice i kolege. Ne mreža škola nego mreža obrazovnih programa. Ja svo vrijeme upozoravam, u ovoj zemlji postoji 20, 30 ljudi koji poznaju svjetske trendove razvoja obrazovanja. Zašto ministarstvo, zašto Vlada nikada ne koristi njihove usluge nego se koristi ajde da ne velim polupismenima pa ću reći poluobaviještenim ljudima, kvazi stručnjacima u nekom području. Drugi primjer je mnogo opasniji i zapravo mnogo riskantniji. Riječ je o odluci ministra Fuchsa od 4. ožujka 2010. godine. Tom odlukom ministar Fuchs ukida sufinanciranje 7. okvirnog programa retrogradno. Dakle, riječ je o odluci od 4. ožujka 2010. godine, retrogradno sufinanciranje 7. okvirnog programa od 1.7.2009. godine i to je po mom sudu strašno. To je strašno jer je to dokument koji je objavio najviši organ uprave u Republici Hrvatskoj. On je protuustavan jer je retroaktivan. On dakle je naprosto protivan svim međunarodnim normama i naravno europskoj praksi. Mi smo se dosta mukotrpno uključili u 7. europski okvirni program, dakle riječ je o europskim međunarodnim istraživanjima. I sada se isključujemo sa hrvatskim sufinanciranjem ili subvencioniranjem tog strategijskog i konsenzualno prihvaćenog projekta. Ne samo to, kolegice i kolege, Vlada time odnosno ministar Fuchs time razvrgava ugovor sa Europskom unijom o hrvatskom subvencioniranju odnosno sufinanciranju europskih projekata što je sramota, ne samo za znanstvenice i znanstvenike koji u tome sudjeluju nego i za sve nas. Umjesto da napredujemo, kolegice i kolege, pa mi nazadujemo. Mi nazadujemo. Retroaktivna odluka ima još jednu zapravo posljedicu koja se prvenstveno tiče vladajuće koalicije i kolegica i kolega s one strane sabornice. Zapravo tom svojom odlukom o odbijanju, retroaktivnom odbijanju financiranja ministar prokazuje potpredsjednika Vlade i ministra financija koji tvrdi da Vlada obavlja, odnosno ministarstvo financija obavlja sve svoje financijske obveze. On pokazuje da od 1.7. prošle godine financijske obveze nisu obavljene, nisu servisirane. Kolegice i kolege, to su samo dva relativno mala, ali nažalost ne usamljena primjera koja pokazuju kako nas Vlada udaljava od Europske unije i kako vodeći svojevrsnu antieuropsku politiku, a s obzirom na značaj hrvatskog pristupa Europskoj uniji u krajnjoj konzekvenci vodi i antihrvatsku politiku. Na svima nama je da se nad tim zabrinemo.
Hvala. I javio se gospodin Andrej Plenko, državni tajnik u Ministarstvu vanjskih poslova i europskih integracija. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, uvažene dame i gospodo. Prije svega bih rekao nešto o temi koja je nekoliko puta spomenuta u današnjoj raspravi o Izvješću Nacionalnog odbora, a to je komunikacijska strategija. Naime, već današnja rasprava plenarne sjednice Hrvatskog sabora po meni je bolji instrument od bilo kakve strategije koju će nam neki strani konzultant ili 30 eksperata unutar državne uprave ili domaćih napisati kao papir temeljem kojeg ćemo raditi. To govorim stoga što u Hrvatskoj nacionalni konsenzus o pristupanju Europske unije znači jedno istinsko bogatstvo, znači jedan istinski društveni dogovor o prioritetnom cilju razvoja države. Mislim da zadnjih 10 godina to pokazuje u svakom pogledu od trenutka pripreme zahtjeva za članstvo. Jako se dobro sjećam rasprave u ovom Domu 18.12.2002. Sjećam se svih koraka nakon podnošenja zahtjeva za članstvo 2003., dobivanja pozitivnog mišljenja, dobivanja odluke Europskog vijeća od početka pregovora 3. listopada 2005. U svim tim trenucima postoji strateški konsenzus. Međutim, konsenzus u Europi ne znači evakuacija rasprave iz javnog prostora, iz javne debate. Naprotiv, nama ona treba sa ili bez referenduma. Hrvatska je donijela političku odluku o referendumu prije nekoliko godina. On će se ja se nadam iduće godine u proljeće održati. Međutim, sve što činimo sada činimo u funkciji da građani znaju u što idu. To je ono što je strateški bitno i mislim da kada se pogleda što pojedini resori rade, što pojedine institucije rade, koji su sve dokumenti napravljeni za koje su sve ciljne skupine pripremljene brošure, informacije, koje sve institucije, agencije rade rekao bih da se jako puno toga na informiranju u Europskoj uniji napravilo. Ukoliko će kroz naredno vrijeme biti rasprave o europskim fondovima mislim da ćemo i tada vidjeti koliko toga je konkretno napravljeno, koliko sredstava je iskorišteno od ovih fondova koje možemo zvati nekakvim trening fondovima za prave strukturne i kohezijske fondove za nekoliko godina. Napravljeno je jako puno, iskoristivost je između 85 i 90 i nešto posto ovisno o fondovima o kojima je riječ. Međutim, ne smije se zaboraviti da je cijeli proces pristupanja Europskoj uniji ja bih rekao gotovo isključivo politički projekt. Unija je politički projekt koji traje 60-tak godina. Ni jedan njen aspekt nije ... [[Govornik se ne razumije.]] Nema ni jednog poglavlja za kojeg možemo reći da je ono tehničko. Nema ni jednog mjerila koje je tehničko. Svaka odluka u procesu je politička. I ako smo jednu lekciju naučili zadnjih nekoliko godina kroz pregovore, onda je upravo ta. Mi smo bili svjesni ne samo prošle godine tijekom češkog predsjedanja i svjedoci brojnih blokada. Nije to prva. Ima ovdje puno aktera u sabornici koji se sjećaju brojnih faza i devedesetih i početka desetljeća i između 2005. i danas. Mi na žalost nemamo instrument da tražimo naknadu štete za gubitak brzine, ali imamo mogućnost stavljanja naglaska na politički pristup hrvatskih pregovora. Svi su pregovori bili specifični, a naši su ja bih rekao bili izrazito specifični od tranzicije iz dogovorne ekonomije u tržišnu ekonomiju, iz mira u rat pa ponovo u mir, iz činjenice da smo u 20 godina prošli tranziciju koja je podrazumijevala i stasavanje političke kulture i pluralizma. To su sve događaji koji su se zbili u jako kratkom periodu. Sve ovo što Hrvatska radi je praktički rađeno možemo to tako reći u širim pogledima preko noći. I stoga su uspjesi koji su napravljeni proteklih godina u pregovorima jako veliki. Mislim da je to vrlo važno. Također treba imati na umu i ono što danas nije bilo spomenuto a svakako treba imati u vidu je politički položaj Hrvatske. Hrvatska danas ima 20 godina svoje neovisnosti skoro. Hrvatska iza sebe ima ostvarena članstva u svim međunarodnim organizacijama za koja je aplicirala osim Europske unije. Hrvatska ima iskustvo nestalne članice Vijeća sigurnosti protekle dvije godine. Hrvatska je u konačnici godinu dana članica Atlantskog saveza. To su argumenti koji su nama dodatna legitimacija za okončanje pregovora, a isto tako moramo biti svjesni šireg konteksta u kojem se Europska unija nalazila proteklih godina. To danas ovdje nije spomenuto. Prvo, Europska unija je imala dramatičnu institucionalnu krizu počevši 2005. sa referendumima u Francuskoj i Nizozemskoj. Oni se od toga nisu oporavili tri godine. Jako se dobro sjećamo mantre nema proširenja ako nema institucionalne reforme. To je bio vanjski faktor koji je bitno utjecao na dinamiku pregovora. Kako se ta mantra transferirala u proces strategije proširenja? Vrlo jednostavno. Europska je unija na prijedlog Komisije 2006. godine donijela novu Strategiju proširenja koja je stavila u fokus jedan element koji se zaboravio još iz Kopenhagena '93. a to je apsorpcijska sposobnost. Svo ovo vrijeme Europska unija gleda da li buduće članice kada pristupaju Europskoj uniji su takve da ih Unija od 27 članova može prihvatiti bez da to za nju bude problem. Nemojmo zaboraviti mi smo startali pregovore istog dana sa jednom velikom i prijateljskom zemljom Turskom. Ne gledaju sve članice Europske unije jednako i na Hrvatsku i na Tursku. Čitav taj kontekst utjecao je na dinamiku pregovora. Dodatno Hrvatska se gleda i kao model za naše susjede u jugoistočnoj Europi. Mislim da je taj element dodatno bitan pogotovo kada se to sagledava kroz kontekst poglavlja 31. Mi smo na poglavlju 31. testirali načelo dobrosusjedskih odnosa. Nisu dobrosusjedski odnosi samo vezani za pitanje Slovenije i Hrvatske. Model rješavanja onoga što smo vidjeli prošle godine sa Arbitražnim sporazumom je ključ i za brojne druge situacije u Europi. Ima drugih članica koje su bile jako zadovoljne da je Slovenija bila u prvom redu, a njima cilj nije Hrvatska nego neke druge zemlje. Prema tome, i o tome treba voditi računa. Dodatno što mi se čini da je jako važno je poglavlje 23. Poglavlje 23. je više puta bilo spomenuto ovdje. Ono je u biti sukus onoga što smo nazivali političkim kriterijima zadnjih 15 godina. Sve što smo od '90.-tih morali raditi za PHARE, za Sporazum o suradnji, sve što smo kasnije morali raditi za svaku drugu institucionalnu fazu približavanja Europskoj uniji skupilo se u poglavlju 23. Da li je to pitanje suradnja sa Haaškim tribunalom, da li je to pitanje suzbijanja korupcije, da li je to pitanje ljudskih prava, reforme državne uprave. Sva ta pitanja su upravo u poglavlju 23. Vi znate da je Hrvatska predala pregovaračka stajališta iza tog poglavlja, kao i za svih ostalih 33 za koje smo bili pozvani do sada i napominjem ono što je važno, vidim da ih zaboravljamo, mi imamo 35 poglavlja u pregovorima i to treba javno reći. Imamo i poglavlje 34. koje se odnosi na institucije, i poglavlje 35. koje se odnosi na ostala pitanja. Čini mi se da smo fokusirani samo na ova 33 jer je metodologija pregovora bila takva, ali institucije su baš sa aspekta Hrvatskog sabora izuzetno bitna poglavlja, o njemu također treba voditi računa. Poglavlje 8. koje je spomenuto ovdje ponajprije se odnosi na kriterij koji se tiče brodogradnje. Svi znamo da je odluka donesena nedavno da se produži rok za privatizaciju, dakle drugi krug za 19. svibnja, to je trenutno glavni element koji Europska komisija prati, koji je napravljen u dogovoru sa Europskom Komisijom i vidjet ćemo kada se završi rok kakva je situacija sa ponuđačima. Na kraju, glavna stvar koja mislim da je u današnjoj raspravi se pokazala datum. Datum je užasno bitan. Mislim da je gospođa Pejčinović jako dobro objasnila šta on znači za implikacije za korištenje sredstva koje su pred nama 2012. i 2013. Nije nam svejedno kad ćemo završiti pregovore, tu apsolutno ja se jako dobro sjećam i kraja 2006. kao dead line-a i 2007. i 2009., danas smo u 2012., na žalost svi mi jako dobro znamo da kasnimo i to je, o tome ja bih rekao isto postoji konsenzus. Prema tome, mislim da je na svim akterima i odgovornost svih aktera političkih stranaka osobito i u njihovim međunarodnim kontaktima da pokušamo uloviti kraj ove godine. Da li ćemo to uspjeti vidjet ćemo, ali da je Vlada predana tom cilju mislim da je sasvim jasno, jednako tako kao i svi resori, uloga Parlamenta u tom procesu bit će ključna ne samo u smislu usklađivanja zakonodavstva koji je jako dobro obavljen, ali i u smislu poticanja javne rasprave o onome što hrvatske građane čeka za dvije godine. Hvala lijepo.
Hvala državnom tajniku. Sada bi prekinuli do 15 sati, kada nastavlja se rasprava po istoj točki dnevnog reda. Prvi je … [[Ne razumije se.]] raspravi gospodin Dragutin Bodakoš, potom gospodin Zdenko Franić, Davor Bernardić, i tako redom. Želimo vam ugodnu pauzu i prijatno, odnosno dobar tek, ili u slast. Kako hoćete. Hvala.
Nastavljamo sa sjednicom i raspravom o Izvješću o radu Nacionalnog odbora za razdoblje 01. srpanj do 31. prosinac 2009. Gospodin zastupnik Dragutin Bodakoš, izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pa evo, ovo Izvješće Nacionalnoga odbora za razdoblje od 01. srpnja do 31. prosinca 2009. kao svoje zaključno razmatranje ocjenjuje da je u drugoj polovici 2009. godine ostvaren veliki napredak u pregovorima nakon uklanjanja slovenske blokade te se očekuje da bi tehnički završetak pregovora mogao biti postignut tijekom 2010. godine. Prošli tjedan smo također raspravljali o predsjedanju Švedske gdje je normalno i Vlada i Glavni pregovarač da su također konstatirali da je prekretnica upravo ovo predsjedanje Češke, ovaj Švedske i da upravo sa tim predsjedanjem i rješavanjem problema koje smo imali sa Slovenijom da su otvoreni veći broj poglavlja, a isto tako i zatvoreno. Međutim, evo i po ovim današnjim pokazateljima koje smo dobili otvorenih poglavlja je 30, a zatvoreno je 18 poglavlja, odnosno 3 poglavlja bi se trebala još u ovom momentu otvoriti. Međutim, mislim da je druga stvar također bitna, a to je pitanje kako uspješno omogućiti i završiti cjelokupno zatvaranje svih poglavlja, otvorenih poglavlja uz ova 3 koja trebamo otvoriti i druga stvar je kako izvršiti da stanovništvo, da građani RH poslije toga i prihvate mogućnost ulaska Hrvatske u EU. Da bi se to nekako ostvarilo ja smatram da 2 su stvari potrebne u ovome narednom razdoblju, a to je pitanje komunikacije sa stanovništvom da bi se na taj način ljudi shvatili i bili zadovoljili svoja saznanja da je potreba i mogućnost ulaska u EU jedna od najbitnijih stvari u ovom današnjem razdoblju. I druga stvar kako i na koji način i dalje vršiti implementaciju ostalih pravila EU u naše zakonodavstvo da bi zadovoljili mjerila koja su nam postavljena u vezi zatvaranja određenih poglavlja. Ono što na čega ću se više, o čemu ću više govoriti to su poglavlja 11., 12. pa i 13. – Ribarstvo, je otvoreno. Upravo u tim poglavljima imali smo jedno dugotrajnije vrijeme pregovaranja dok su se otvorila. Evo, 11. i 12. su se otvorila prošle godine, a u ovoj godini i Ribarstvo. Međutim, mjerila koja smo dobivali bila su jedna za otvaranje, recimo to je u Poglavlju 11. – Poljoprivreda i ruralni razvoj bilo jedno mjerilo, odnosno poglavlje vezano za sigurnost hrane, veterinarsko i fitosanitarnu imali su 4. Mi smo ispunili ta mjerila, e sada postavlja se dalje pitanje što je sa zatvaranjem tih poglavlja? Poglavlje 11. – Poljoprivreda ima 3 mjerila. Isto tako sigurnost hrane 3 mjerila. Ono što je u ovom izvješću karakteristično da su i konstatira se da je Poglavlje 11. – Poljoprivreda i ruralni razvitak da su pregovori otvoreni, a za zatvaranje su određena 3 mjerila. Međutim, u ovom poglavlju u razdoblju od 01. srpnja do 31. prosinca Nacionalni odbor nije raspravljao niti zaprimio dokumente koji se na ovo poglavlje odnose. Isto je stanje i sa Poglavljem 12. Možda je to od 02. listopada pa do 31.12. jedan kraći period, međutim bitno je što i koliko se stvari radi vezano oko pitanja zatvaranja tih poglavlja i ispunjenja tih mjerila. Pa evo i sad smo imali jedan sastanak Odbora za poljoprivredu gdje se govorilo vezano oko izmjena Zakona o potporama. Međutim, jedna korjenita reforma Zakona o potporama sigurno će biti potrebna ako želimo da vjerojatno i u ovome dijelu Poljoprivreda i ruralni razvitak ispunimo ta 3 mjerila i kao takove da omogućimo si i zatvaranje toga poglavlja. Zašto je to potrebno? Pa Zakon o potporama Europe sigurno i njegove odrednice treba implementirati u ovaj naš zakon upravo zbog toga što reforma sustava poljoprivrede u Hrvatskoj ukazuje na to da moramo ići na 3 dijela osnovna područja, 3 osnovna područja plaćanja. To su izravna plaćanja, potpora dohotku, interventne mjere za uređenje tržišta i mjere potpore ruralnom razvoju. Ako to normalno ne učinimo da sigurno neće biti mogućnosti da se to poglavlje zatvori. Ali, zatvaranje toga poglavlja pa i zatvaranje cjelokupnih pregovora i ulazak u 2012. godinu vezano je za one 3,5 milijarde eura koje bi trebali u 2012. i 2013. godini povući, odnosno u samoj poljoprivredi to je skoro 700 milijuna eura. Ono što se dešava to je da taj iznos će biti podijeljen između izravnih plaćanja 54% i 46% za ruralni razvoj i upravo to je ona prekretnica koju treba se učiniti, a koju mi nažalost vrlo teško i polagano pokušavamo napraviti. Sama izjava Ministarstva poljoprivrede kada je predložilo drastično smanjenje izravnih potpora za 40% dovelo je do protesta, normalno da ti protesti seljaka znamo kako su se kretali, što se dešavalo. Međutim, isto tako pitanje izravnih plaćanja danas je u Hrvatskoj s njima 37 vrsta proizvoda, primaju ta izravna plaćanja. Po novome, odnosno po Europskom modelu to može biti 8, samo 8, mlijeko, krave dojilje, goveda, ovce i koze, duhan, svinje, šećerna repa, i masline. To će također vjerojatno izazvati određene reakcije poljoprivrednih proizvođača. Zbog toga mislim da se taj proces treba ubrzati, treba zakon o potporama prihvatiti kao činjenično stanje i upravo i ovu komunikaciju sa stanovništvom kako sa posebno sa ovim dijelom seljačkog sektora, odnosno poljoprivrednog sektora na kvalitetniji način ljudima obrazložiti. To ne znači da neće se dobiti ti novci, ali će se trebati imati programe da se povuku u jednom ili u drugom obliku. Mislim, da ovo što sam već spomenuo danas kada se pročita jedna milijarda kuna manje za poticaje da ljude to sigurno demoralizira i da kao takovo stvara se jedan sasvim drugačiji odnos prema ulasku u Europu i svim onim pogodnostima koje u krajnosti se može dobiti kroz to. Zato smatram da ova Izvješća koje je Nacionalni odbor davalo ovom Saboru bila su uvijek i kvalitetna i kroz obrazloženja koja je predsjednica Odbora gospođa Pusić govorila, imali smo sigurno dosta saznanja kako i na koji način se koji dio kreće. Zbog toga ono što sam naglasio mislim da ispunjenje, odnosno ovih mjerila, 11, 12. i 13. odnosno u Izvješću piše ono što sam napomenuo da 11 i 12 nisu o tome zaprimiti nikakvi dokument Nacionalnog odbora, mislim da se to treba što kvalitetnije i što brže učiniti i putem ovog Nacionalnog odbora da se cjelokupna problematika ulaska postavi na jedan viši nivo, odnosno što više ljudi da bude upoznato s tim, pa kroz ovaj Sabor normalno i mi zastupnici a kroz diskusije i ostali. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Zdenko Franić, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče, štovane kolegice i kolege. Dakle, evo rasprava o ovoj točki dnevnog reda pruža mogućnost da se progovori par pitanja o nekim poglavljima koja su privremeno zatvorena. Posebno bih se referirao na poglavlje slobodno kretanje roba koje je eto nepuna dva, tri dana zatvoreno i to je dobro da je zatvoreno jer to znači da smo mi ispunili 4 mjerila kako se ovdje spominje. Radi se o možda najvažnijem poglavlju vezano uz pristupanje Republike Hrvatske Europskoj uniji s obzirom na činjenicu da u biti sama Europska unija počiva na četiri temeljne slobode. Slobodi kretanja roba, ljudi, kapitala i usluga i u biti zahtjevi koje smo mi morali ispuniti i prilagoditi naš pravni sustav, pravnu stečevinu zacrtana je uglavnom u članku 73. sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju koji se referira na infrastrukturu kvalitete odnosno na normizaciju, mjeriteljstvo, akreditaciju, ispitivanje sukladnosti. Uklanjanje tehničkih zapreka slobodnom kolanju robe na Europskom tržištu počiva na načelu uzajamnog priznavanja, tehničkom usklađivanju zakonodavstva i sprečavanju stvaranja netarifnih zapreka i proizvod koji je zakonito proizveden i stavljen na tržište jedne države članice, mora se moći slobodno kretati po cijelom jedinstvenom tržištu Europske unije i EFTE ako pruža istovjetnu razinu zaštite legitimnih interesa, na primjer sigurnost po zdravlje ljudi i okoliša i upravo je pitanje tko može ispitati tu razinu zaštite i sukladnost zahtjeva koji se postavljaju na robe, to mogu načiniti samo vrlo dobro osposobljeni ispitni i umjerni laboratoriji koji su prošli proces akreditacije kao dokazivanje kompetencije svojih ispitnih metoda. Sa zadovoljstvom mogu reći da će u vrlo bliskoj budućnosti dakle, reda veličine prema dostupnim informacijama koji tjedan, Hrvatska akreditacijska agencija potpisati i multilateralni sporazum sa Europskom akreditacijom tako da će bilo koji proizvod koji je ispitan u bilo kojem akreditiranom Hrvatskom laboratoriju biti moći pušten na tržište Europske unije bez dodatnih pitanja, u skladu sa ovim stupom na kojem Europska unija počiva. Drugim riječima Hrvatska akreditacijska agencija je i sama prošla akreditaciju kod Europske akreditacije. Sve bi bilo dobro kada ne bi bilo onog ali. Hrvatska akreditacijska agencija svoj rad zasniva na usvojenim normama koje preko Hrvatskog normativnog zavoda se usvajaju kao Hrvatske norme, dakle radi se o međunarodnim ili Europskim normama, a isto tako izuzetno važan segment jest rad Nacionalnog mjeriteljskog instituta koji se mora brinuti o sljedivosti mjerila do SI jedinica do međunarodnih etalona. Međutim, nažalost taj Nacionalni mjeriteljski institut iako je uspostavljen i ima upravno vijeće i ravnatelja u praksi ne funkcionira, štoviše budžetom dodijeljena sredstva su mu nedostatna za njegov rad i mi smo već izgubili sljedivost za nekoliko etalona npr. za masu i gustoću. Naši laboratoriji kada se umjeravaju moraju ići u Sloveniju ili u Austriju ili neku drugu zemlju zbog toga što naš akreditirani laboratorij nije mogao umjeriti svoja mjerila i na taj način garantirati sljedivost do međunarodnih standarda. Poštovani gospodine državni tajniče, ne znam jeli znate informaciju da jedno takvo umjeravanje da u Republici Sloveniji košta 4 tisuće eura, za razliku od umjeravanja koje je u Hrvatskoj koštalo 4 tisuće kuna. Isto tako kolege iz Bosne koji su do sada svoja mjerila umjravali u Zagrebu to više ne čine, nego i oni idu u Sloveniju, plaćaju veće troškove, a mi smo izgubili dio tržišta. Podsjećam da su sva ova poglavlja samo privremeno zatvorena i ukoliko se pokaže da neki segmenti ne funkcioniraju da će se vjerojatno kolege iz Europske komisije zapitati treba li ponovno neke segmente provjeriti. Štovani gospodine tajniče, znam da ste vi iz Ministarstva vanjskih poslova i vanjskih integracija i niste niti iz Ministarstva znanosti koja je nadležno za fundamentalno mjeriteljstvo ili barem Ministarstva gospodarstva pod kojim se nalazi Državni zavod za mjeriteljstvo koji bi trebao dati prostora da Nacionalni mjeriteljski institut prodiše. Ali ne. Ovi ga guše u začetku. Dakle, jedan od vrlo bitnih Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju nije zaživio. Pred nama su objavljene Vladine mjere za izlazak iz gospodarske recesije i krize gdje se dosta naglaska stavlja na znanost, obrazovanje, na poticaje gospodarstvu, ja bih samo želio spomenuti da mjeriteljstvo kada bi se gledalo satelitskom bilancom bi u nekoj konačnici utjecalo barem na 10 do 20% bruto društvenog proizvoda. U Britaniji čak i više. Ali Britanci imaju razvijeniju privredu i gospodarstvo. Budimo skromni. Ako u Hrvatskoj i 10% utječe mjeriteljstvo, treba ga njegovati, treba mu dati priliku da zaživi. Mi još nismo donijeli niti neke podzakonske akte usklađene sa europskim smjernicama, tako da naši mjeritelji se ne strogo govoreći ne pridržavaju zakona. Mi smo bili jedna od posljednjih država koje je uopće prihvatila Konvenciju o metru, a evo ovaj gospodarski program govori o tome da bi nas znanost, obrazovanje trebalo spasiti. A kao što rekoh, da čak i ovih segmenata za koje smo se obvezali člankom 73. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, nažalost se ne pridržavamo. I moram reći da me iskreno čudi kako je ovo poglavlje uopće zatvoreno iako privremeno. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Davor Bernardić. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Tonino Picula. Izvolite.
gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče. Nekoliko momenata uz sav rizik da ću ponoviti sve ono što su kolegice i kolege cijelog jutra već govorile o ovom izvještaju. Svakako treba opravdano naglasiti tehnički i sadržajni napredak u našim pregovorima, što je u konačnici rezultiralo i najvećim brojem otvorenih poglavlja, barem tokom jednog predsjedavanja Europskom unijom, kao što je to bilo u slučaju Švedske. Sjećam se naravno vremena kada su Šveđani negdje početkom 2000. godine također predsjedali Europskom unijom, tada su za svoja tri prioriteta za šestomjesečno predsjedavanja tzv. 3I engleski naravno "Employment and enlargment ecology". Nažalost, enlargement nije popularna riječ u Europskoj uniji. Jednom prigodom sam rekao da bi svibanja 2004. kada je 10 država odjedanput ušlo u Europsku uniju trebalo proglasiti praznikom europskog proširenja, jer sumnjam da će se ikada dogoditi datum kada će u Europsku uniju ući odjedanput toliki broj država. Europa je tom prigodom platila neke stare političke račune vjerojatno ... na ovamo. A sada naravno ostaje vidjeti kako jedna Hrvatska koja prva zemlja koja je u 21. stoljeću podnijela zahtjev za članstvom u Europsku uniju, kako će doista i ući u tu Europsku uniju. Ja se često znam gorko našaliti pa kazati da je bilo puno lakše osnovati Europsku ekonomsku zajednicu 1956. godine, nego ući u Europsku uniji 2012. i 13. godine. Jer evo dok mi vodimo ovdje raspravu u Hrvatskom saboru na ovu temu, zajednička pravna baština Europske unije raste, aquis comunitare je sve veći i veći i sve su oštriji standardi koje naravno zemlja kandidatkinja treba i ispuniti. No Hrvatska u svemu tome nema izbora. Konsezulano svi smo se dogovorili da je to jedan od prioriteta, ne samo naše političke budućnosti, nego i ukupnog društvenog razvoja. Utoliko ovo izvješće i to je dobro da naglašava onaj veliki posao koji je urađen od 2005. godine, prije svega evo pozdravio bih svakako politički dogovor između Hrvatske i Slovenije o graničnom sporu. To je krucijalni moment razdoblja koji je posljedično doveo do deblokade pojedinih pregovaračkih poglavlja. Dobro je da u izvještaju nije zaboravljeno naglašavanje regionalne suradnje, kao i nastavak sprovedbe Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju te spremnost naše zemlje da stečena iskustva podijeli sa drugim zemljama u regiji te da im naravno bude na pomoći. Sigurno da je datum našeg ulaska u Europsku uniju za Hrvatsku povijestan datum, ali sve dileme i traume koje nosimo kao država i društvo otklonit ćemo onog dana kada i posljednja zemlja s kojom graničimo, fizički graničimo, također bude članica Europske unije. Nažalost, taj datum još nije na vidiku, ali treba raditi da se i on pridruži kao i datum našeg ulaska u Europsku uniju. Izvješće kazuje kako Hrvatska ulazi u zaključnu fazu priprema za članstvo i često se u političkom prometu koristi izraz ulazimo u tehničku realizaciju ili tehnički završetak pristupnih pregovora, međutim takvo nešto ne postoji. Nema tehničkog završetka pristupnih pregovora u članstvu u Europskoj uniji. Pregovori s Bruxellesom nisu bili niti će biti ni u jednom trenutku beskonfliktni proces i hodanje po nekih utabanim stazama. Dobro je stoga govoriti o poodmakloj fazi pregovora jer nema prostora za opuštenost, kako zbog prilika u samoj Europskoj uniji tako i zbog zahtjeva Europske komisije Hrvatskoj. Moguće je da završna faza, naravno ne treba prizivati zlo, ono dođe i bez poziva, ali da ta završna faza pregovora bude i kritična faza budući da još nisu otklonjene neke vrlo ozbiljne prepreke na našem putu prema punopravnom članstvu. Na kraju krajeva, naša zemlja je tek formalno prešla prvu polovicu pregovora jer su od 33 poglavlja zatvorena 18 i u hrvatskom slučaju nažalost potvrdilo se jedno uvriježeno pravilo, a to je da se najteža, najkompleksnija poglavlja ostavljaju za kraj. Izvješće naglašava činjenicu da je Hrvatska kao zemlja kandidat se koristila svim instrumentima pretpristupne pomoći koju su 2007. godine zamijenjeni jedinstvenim instrumentom za pretpristupnu pomoć, skraćenica IPA. U prošloj godini ukupna sredstva u sklopu programa IPA namijenjena Hrvatskoj iznosila su 151 milijun i 200 tisuća eura. Međutim, još nemamo službenih podataka koliko je od tih sredstava doista i stvarno iskorišteno, no stariji podaci govore da postoje mnogi problemi u tom sektoru. Citiram šefa misije Europske unije u Hrvatskoj Paula Vandorena koji je pred mjesec, dva dana u Varaždinu izjavio da Hrvatska na raspolaganju ima puno novaca iz europskih fondova, ali ona sama mora pripremiti infrastrukturu i projekte kako bi taj novac doista i iskoristila. Također je izjavio da prije iskorištavanja fondova treba imati razrađenu infrastrukturu, ljudske resurse koji će naravno pripremati i provoditi projekt. U svjetlu budućeg pristupanja Hrvatske Europskoj uniji treba svakako kazati da trenutačna teritorijalna podjela na općine, županije, gradove predstavlja prepreku za korištenje tih sredstava iz pretpristupnih fondova. Daljnji problemi proizlaze iz odsutnosti adekvatne regionalne politike, konzistentne strategije razvoja te nepovezanosti resornih institucionalnih tijela. Jedinice lokalne i regionalne samouprave suočene su s pomanjkanjem sredstava za financiranje kapitalnih i infrastrukturnih projekata. Kako većina sredstava pretpristupnih fondova unije bespovratna otvara se mogućnost jedinicama lokalne i regionalne samouprave da apliciraju za ta sredstva te na taj način realiziraju sve veće kapitalne i infrastrukturne projekte. Ukoliko mi ne iskoristimo u dovoljnoj mjeri raspoloživa sredstva iz pretpristupnih fondova postoji mogućnost odnosno postoji problem mogućeg vraćanja iznosa od onih primljenih putem fondova. Čelnici na nižim razinama vlasti uglavnom naglašavaju kako je problem u Vladi i ministarstvima. Glavni problem su fondovi SAPARD i IPARD gdje uvjeti prije svega diktira Vlada. Situacija iz 2008. godine npr. pokazuje da je najveći problem s realizacijom sredstava iz samih programa. Do kraja te godine ugovoreno je samo 8,9 milijuna eura ili 35% ukupno predviđenih sredstava, ali tu je program ISPA gdje je u istom razdoblju ugovoreno nešto više od 24 milijuna eura ili 41% od ukupno predviđenih sredstava. Treba nešto reći o sveprisutnoj sumnji da će Hrvatska završiti pregovore do konca ove godine s obzirom na recentne okolnosti i događanja. U izvješću je taj datum uzet kao sigurna činjenica, no pitanje je koliko je to danas više realno. Sve je manje dužnosnika unije i država članica koji vjeruju da će Hrvatska stići zaključiti pregovore tokom ove godine, kako se to donedavno vjerovalo. Broj skeptičnih oko postizanja ovog roka porastao je nakon međuvladine konferencije kada se vidjelo da Hrvatska nije stigla otvoriti sva preostala poglavlja tokom travnja, što je bilo nužno kako bi se pregovori zaključili do konca 2010. godine. Dakle, sva tri do sad neotvorena poglavlja ostaju u tom statusu i dalje. Tržišno natjecanje, pravosuđe, vanjska politike i sigurnost. Funkcioniranje Europske unije u tom pogledu, a pogotovo priče o nekom novom proširenju postaju teška pitanja za mnoge političare europskih zemalja. Napomenimo samo da je aktualna, ne samo ali prije svega grčka financijska kriza u još uvijek polurecesijskom ambijentu Europske unije, opterećuju manje-više diskretno naše pregovore, a pogotovo priču o nekom budućem proširenju zajednice. Ostaju dakle tri glavne prepreke da Hrvatska dovrši pregovore tokom ove godine. Najvažnije ipak nije vezana uz Hrvatsku nego uz loše iskustvo Europske unije nakon ulaska Rumunjske i Bugarske. Među državama Europske unije u neformalnim razgovorima u Bruxellesu već je počela rasprava o tome da li bi trebalo primiti Hrvatsku možda sa nekim dodatnim mehanizmima nadzora kao što postoje za Bugarsku i Rumunjsku. Međutim, povjerenik File je otklonio takvu mogućnost, međutim ona još uvijek kruži u razgovorima o našoj zemlji. Druga prepreka cilju zatvaranja pregovora ove godine i dalje je neriješen spor s Tužiteljstvom Haaškog suda za ratne zločine iako su države članice pristale da se Hrvatskoj uputi poziv za predstavljanje pregovaračke pozicije. Mnogi diplomati kažu da je jako loše što se pogotovo ovo poglavlje ne otvara tijekom travnja. I treći problem je u restrukturiranju brodogradilišta. Što god Hrvatska napravi to će morati biti u skladu s dogovorom s Europskom unijom. U Bruxellesu službeno naravno kažu da je brzina prije svega ovisna o Hrvatskoj. Dakle, iako odgovornost za otvaranje nekih od ovih poglavlja formalno nije u rukama Hrvatske. Kašnjenje u otvaranju odrazit će se na kašnjenje u zatvaranju pregovora koji će ući u 2011. godinu. Poglavlje o vanjskoj politici blokirala je Slovenija koja je najavila i deblokadu [[Upadica Šeks: Kolega molim vas!]] I završavam. Nema dvojbe da će Hrvatska postati prva zemlja koja će se pridružiti Europskoj uniji nakon pristupanja Rumunjske i Bugarske neovisno o vremenu. No, za ulazak u Europsku uniju nama ne trebaju samo ustavne promjene nego promjene u stavu prema cijelom nizu vrlo važnih poglavlja. Hvala lijepa.
Dakle, igra riječi ustavne promjene, promjene u stavu. Gospođa zastupnica Karolina Leaković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Jasno je kao što je i rečeno evo već i tijekom prijepodnevne rasprave da je Izvješće Nacionalnog odbora za praćenje pregovora u razdoblju od 1. srpnja do 31. prosinca 2009. godine zaslužuje naravno našu punu podršku jer su uloga i značaj Nacionalnog odbora iznimno važni. Znamo to od početka njegovog djelovanja. Znamo kako je odbor osnovan i koji su zapravo njegovi najvažniji zadaci. Na neki način on bi trebao udahnuti ovu parlamentarnu dimenziju cijelom nadzoru tijeka pregovora o pridruživanju Republike Hrvatske Europskoj uniji. I smatram da bi na neki način trebao poslužiti i služi kao platforma za ja bih to nazvala njegovanje međustranačkog konsenzusa o pitanjima od strateškog nacionalnog interesa kada je riječ o pridruživanju Hrvatske Europskoj uniji. Zadovoljstvo koje možemo izraziti postojanjem i radom jednog ovakovoga tijela ne može se međutim preliti u cijelosti i na ovu sadržajnu stranu pregovora, a osobito ne na informiranje javnosti na što su ukazale zapravo tijekom prijepodnevne rasprave mnoge moje kolegice i kolege. Smatram da rad Nacionalnog odbora svakako podrazumijeva jednu visoku razinu međusobnog uvažavanja aktera na političkoj sceni. Isto tako zapravo podrazumijeva i dostavu kvalitetnih i relevantnih informacija o tijeku pregovora, a to znači i zastupnicima i zastupnicama Hrvatskoga sabora i naravno uključivanje i parlamentarne manjine u raspravu i odlučivanje o pitanjima od nacionalnog interesa Republike Hrvatske. U tom smislu smatram da možda imamo pravo i na primjedbu, budući da oko najvažnijih pitanja za budućnost Republike Hrvatske u Europskoj uniji ne razgovaramo dovoljno, ne dogovaramo se dovoljno, odnosno ne dogovaramo se i ne razgovaramo u mjeri u kojoj bi to trebalo s obzirom na sve probleme i izazove koji stoje pred nama tijekom tog procesa. Tu mislim dakako ne samo na nas u Hrvatskom saboru nego i na javnost, na predstavnike različitih udruga koje su zainteresirane za pristupanje Europskoj uniji, na građanke i na građane u cijelosti. Prije nekoliko dana, dakle u Bruxellesu je održana međuvladina konferencija koja za tijek pristupnih pregovora na žalost nije bila uspješna u mjeri u kojoj smo to očekivali. Naravno da nije riječ ovdje samo o problemima kao što su problem suradnje s Međunarodnim kaznenim sudom za zločine počinjene na području bivše Jugoslavije i dostavom dokumenata koje traži glavni haaški tužitelj. Tu su i neki drugi problemi o kojima smo već jutros govorili. Ali ponajviše smatram da je to zapravo nespremnost Vlade da se uhvati u koštac sa problemima u gospodarstvu, ponajprije u Republici Hrvatskoj, da predloži i započne provoditi jednu dugoročnu i održivu razvojnu i socijalnu politiku koja će u sljedeće dvije godine jamčiti napredak Hrvatske i pripremu za uvjete koji će nas dočekati, odnosno koji će nastupiti po pridruživanju Republike Hrvatske Europskoj uniji. U tom aspektu jasno je da Vlada pokazuje određenu manjkavost, nesposobnost koju će sigurna sam građanke i građani svojim glasom vrlo jasno, dakle mišljenje će o toj Vladi i njezinoj politici izraziti na izborima kada god se oni održali. Ovaj nedavni razvoj događaja, dakle ova međuvladina konferencija daje nam manje za pravo biti optimistični u vezi s datumom okončanja pregovora o kojemu smo isto tako danas govorili. Čuli smo da je datum važan i da datum isto tako nije važan. On u svakom slučaju nije sam sebi svrhom. HDZ-ova Vlada i njezin bivši premijer mnogo su već puta odredili različite datume i različite nerealne scenarije za pristup Republike Hrvatske Europskoj uniji. I to se naravno nije dogodilo. Nitko ne želi da se takav scenarij ponovi. Dakle, da opet odredimo jedan nerealni datum i da ne budemo u mogućnosti izvršiti sve kvalitetne pripreme za pridruživanje Republike Hrvatske. Također bih se željela, dakle osvrnuti i na potrebu snažnije i bolje provedive komunikacijske strategije u vezi s pregovorima o pristupanju. Strategija postoji, međutim nisam sigurna da je ona dala i da daje rezultate koje od nje građanke i građani očekuju. Smatram da se u Hrvatskoj, naime uopće ne vodi jedna prava osmišljena javna rasprava o prednostima i nedostacima članstva u Europskoj uniji. Ne razgovara se o tome u kakvom društvu želimo živjeti u Republici Hrvatskoj. Dakle, danas u Hrvatskoj i sutra u Hrvatskoj i sutra u Europskoj uniji. Ne razgovara se o tome jesmo li kao zajednica građanki i građana pripravni i kao pojedinka i pojedinci pripravni na izazove koji nas očekuju po pristupanju. Jesmo li obrazovani, informirani o svojim pravima i u Hrvatskoj i sutra kao građanke i građani Europske unije. Isto tako, ne vodi se rasprava o tome što i kako zaštititi i promicati nacionalne strateške interese Republike Hrvatske, kako upravljati njezinim najvrednijim potencijalima. Znači ljudskima, prirodnima. Kako očuvati suverenost u financijskom, energetskom smislu osobito i kako zapravo doprinijeti svojom kulturom i svojim identitetom tom bogatstvu zajednice kao što je Europska unija. Je li nama članstvo u Europskoj uniji cilj svih ciljeva kao što smo nedavno čuli ili nam je ipak cilj svih ciljeva ostvariti danas ili započeti ostvarivati jednu socijalnu državu, pa onda sutra i doprinijeti ostvarivanju jedne socijalne Europe, jednog dakle ravnopravnog društva i u Hrvatskoj i u Europskoj uniji. I također, je li nama u Hrvatskoj zapravo u interesu da se ta Europska unija i nakon proširenja na Republiku Hrvatsku nastavi širiti na naš jugoistok i na istok i kako će Hrvatska tome pridonijeti. Sigurna sam da su odgovori na sva ova pitanja i dileme koje sam ovdje postavila naravno pozitivni. Smatram da nam cilj mora biti sve ovo što sam malo prije navela i još mnogo više. Dakle, puno ostvarenje socijalne države, puno ostvarenje prava na besplatno obrazovanje i zdravstvo, na čist okoliš, ako hoćete i pravo na slobodne medije i pravo na javnu televiziju i pravo na brodogradilište i na domaću industriju i na financijsku i energetsku suverenost. Europska unija ni u kom slučaju od nas ne traži da se ponašamo poslušnički, ili da slijepo povlađujemo, ona svakako traži odgovorne vlade, odgovorne parlamente, odgovorne političare i odgovorne građanke i građane, a nisam sigurna da aktualna Vlada i njezina premijerka to jesu. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Daniel Srb. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Dakle nakon jedne prilično duge rasprave o tome kako se odvijaju pristupni pregovori sa Europskom unijom, ja bih želio na kraju reći jedan, jedno možda drugačije stanovište kada je u pitanju kome dati prioritet, da li Hrvatska treba dati prioritet rješavanju vlastitih problema ili članstvu. Naime, mi moramo zapravo znati kuda idemo da bi mogli bilo gdje doći, a prije svega moramo odrediti svoje ciljeve, svoje nacionalne interese, jer Europska unija i ulazak u Europsku uniju ne može biti zamjena za nacionalne interese prvo prepoznate, a onda i ostvarene. Naime mi nismo sigurni koji su nam ciljevi, koji su nam interesi, kako u gospodarstvu, tako i u drugim područjima djelovanja društva, bez obzira radi li se to o zdravstvu, o sportu, o kulturi ili bilo kojoj drugoj djelatnosti. Dakle ono na što ja želim skrenuti pozornost je potreba da definiramo vlastite interese i ciljeve, i da rješavamo sukladno tome probleme jer ulazak u Europsku uniju još može biti, obzirom na mogućnosti postojanja određenih političkih uvjeta koje postavljaju neke zemlje još daleko. Prema tome, ne možemo se osloniti samo na ulazak u Europsku uniju, vjerovati da će ulazak Hrvatske u Europsku uniju riješiti sve naše probleme. Neće ulaskom u Europsku uniju naši atletičari brže trčati niti dalje skakati, niti će naši plivači brže plivati, ali isto tako neće niti naše gospodarstvo povlačiti veća sredstva iz Europske unije, ranije je ovdje bilo rečeno postoji opasnost da zbog neprovedenih različitih oblika reformi više ćemo plaćati nego što ćemo sredstava povlačiti. Naravno to je na nama. Mi smo kao društvo, kao država i dosad imali mogućnost povlačiti određena sredstva ne samo iz europskih fondova, nego omogućiti to i različitim drugim investitorima, a brojni su projekti stajali i još uvijek stoje po ladicama različitih državnih tijela koje o tome trebaju odlučivati, a koje nemaju hrabrosti donijeti odluku o tome ide li se u neke projekte ili ne, i to nas u velikoj mjeri drži i u povećanim gospodarskim problemima, a utječe dakako i na situaciju zaposlenosti. Stoga je očekivanje moje stranke, prije svega rješavajmo vlastite probleme Europska unija kada dođe dođe, nemojmo to ne zanemariti, ali nemojmo pri tome vjerovati da ne postoji i ozbiljna politička ograničenja na koja mi možemo utjecati vanjskom politikom, ali na neka je i pitanja u kojoj mjeri utjecati možemo. Stoga okrenimo se sebi, rješavajmo svoje probleme pa će nam biti bolje u Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Hvala. Završni osvrt, predsjednica Nacionalnoga odbora, gospođa zastupnica Vesna Pusić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Zaista vam se zahvaljujem u ime Nacionalnog odbora na zanimljivoj i sadržajnoj raspravi. Mislim da je pokazalo da je zapravo dobro da koristimo ovakvo jedno izvješće kao podlogu za jednu raspravu o tome gdje se nalazimo u ovom trenutku na putu prema Europskoj uniji i na koji način se to praktično odražava na ono što radimo ili bi trebali raditi ili ne radimo u dovoljnoj mjeri u samoj zemlji. Bit konsenzusa je u tome da, i na taj način sam ja slušala ovu raspravu, da zapravo ono što nam je zajedničko je da želimo da uspijemo, svi želimo uspjeti u tom projektu. I naša velika odluka i prva točka, pa možda na neki način i najvažnija točka pregovora je prva, prvi rezultat pregovora, a to je bilo rezultat pregovora nas samih sa nama samima da li to hoćemo ili ne, da li želimo koristiti sistematizirano iskustvo europskih nacija, da si olakšamo i ubrzamo svoje vlastite reforme i pretvaranje Hrvatske u user friendly državu, odnosno državu koja je korisna i dobronamjerna prema svim svojim građanima. To je naš zajednički cilj i u tome nam korištenje sistematiziranog iskustva europskih nacija pomaže i to je svrha cijelog ovog procesa. U raspravi su me neki od kolega podsjetili i to želim sad iskoristiti da se za ovo razdoblje 1. srpnja do 31. prosinca 2009., dakle razdoblje švedskog predsjedanja veliku ulogu je odigralo švedsko predsjedanje i tu mu imamo na čemu zahvaliti. Ja sam prije nego što su Švedi preuzeli predsjedanje, dakle prije 1. srpnja u svojstvu predsjednice Nacionalnog odbora imali jedan dugački razgovor i sa švedskim ministrom vanjskih poslova, i sa švedskom, tadašnjom švedskom ministricom za europska pitanja koja je u međuvremenu postala njihova povjerenica u Europskoj Komisiji, i sve što su oni tada iznijeli kao plan svog predsjedanja su i realizirali vrlo uspješno i to je možda i nama jedan uzor što znači vjerodostojnost u međunarodnim odnosima i koliko je ona važna. Dakle švedsko predsjedanje je zaista puno pomoglo da smo se makli s mjesta u tom razdoblju. O nekoliko tema koje su spomenute u ovim raspravama, ja sam ih pokušala sažeti u 6 ili 7 točaka. Jedna od tema kojom su se ljudi bavili je pitanje ustavnih promjena, odnosno promjene Ustava ograničene isključivo na ono što je nužno za članstvo u Europskoj uniji. Nasuprot promjenama Ustava koje uz što je nužno za članstvo u Europskoj uniji, uključuju još nešto drugo. Ne postoji, ponavljam ne postoji na stolovima prijedlog koji se ograničava isključivo na ono što je neophodno za Europsku uniju. Postoje samo više varijanata Europska unija plus neke druge teme u promjenama Ustava. To će naravno biti odluka ovog Parlamenta u cijelosti, budući da, kao što je poznato, nitko ne može donijeti Ustav samostalno, dakle ni pozicija ni opozicija. Prema tome, tu je potrebno zajedništvo, ali nitko ne predlaže da se ograniči isključivo na ono što je neophodno za članstvo u EU nego se razlikujemo samo u dodacima na to koje različite strane predlažu. Drugo, spomenuto je kako je nama teže obzirom da imamo Poglavlje 23. Moje je mišljenje da se cijeli proces ne bi uopće isplatio da nemamo Poglavlje 23. Poglavlje 23. – Pravosuđe i temeljna prava, koje pretpostavlja reformu pravosuđa i mnoge druge stvari. Dakle, pitanje zaštite visokih standarda u zaštiti ljudskih prava, prava nacionalnih manjina, okončanje nekih procesa koji nisu završeni još u Hrvatskoj u tom pogledu. Ali reforma pravosuđa je pretpostavka, zato nam treba sistematizirano iskustvo europskih nacija. Bez reforme pravosuđa cijeli proces se ne isplati. I to je jedna od možda malobrojnih reformi koju moramo praktično početi realizirati prije okončanja pregovora. To je možda i najteža reforma, tu možda ima i najviše otpora, ali baš zato je i tako važna. To je podloga sigurnosti investiranja, sigurnosti građana, kvaliteti života, štogod hoćete dotaknuti to Poglavlje 23. je temelj toga i tu je, ozbiljno smo se počeli baviti temom koja je ključna, bez obzira na sve europske zahtjeve, koja je ključna za nas, a to je kvaliteta sudaca i kvaliteta suđenja, smo se počeli baviti de facto nakon svih akcijskih planova i strategija koje nisu imale puno šanse da nešto promijene koncem prošle godine kada smo donijeli Zakon o drugačijem načinu izbora sudaca, objektiviziranju kriterija za izbor sudaca i drugačijem načinu napredovanja u sustavu. Nacionalni odbor se pobrinuo da ti kriteriji uđu u naše pregovaračko stajalište. Oni su sada u pregovaračkom stajalištu za Poglavlje 23. koje je poslano komisiji. I mi nećemo moći završiti, i dobro je da nećemo moći završiti pregovore dok ne pokažemo da reformu sudstva u tom smislu praktično radimo. To je nešto što je neposredno od koristi hrvatskim građanima, iskreno rečeno na čemu EU sama niti tako ne inzistira, ali to je ona točka gdje mi zbog svoje kvalitete života i kvalitete života naših građana moramo imati više i ozbiljnije kriterije od bilo koga izvana. I sa tog stanovišta za nas je to apsolutno ključno. Spominjanje i monitoring ili praćenje realizacije i zakona i odluka iz onih poglavlja koja su već zatvorena, to praćenje je već počelo. To se u ovom trenutku već radi i bit će prvo izvješće. Za nas je to neobično važno zato što će o tome kako funkcioniramo u poglavljima koje smo zatvorili, tu upozoravam na ono što su kolege govorili vezano na znanost i istraživanje, o tome kako funkcioniramo u poglavljima koje smo zatvorili će ovisiti da li ćemo nakon što završimo pregovore i postanemo članicom i dalje imati jednu vrstu tutorstva, odnosno praćenja od strane EU. Upozoravam da su tu vrstu monitoringa imale i Rumunjska i Bugarska i postoje određene inicijative da taj monitoring i nakon članstva dobije i Hrvatska. Nama je u interesu, ne zato što je to neka sramota imati taj monitoring, nego što činjenica da imate monitoring znači da ste još dosta daleko od onog gdje bi htjeli biti. Dakle, nama je u interesu da nedvojbeno osiguramo za sebe razinu gdje takav monitoring neće biti potreban nakon okončanja pregovora, a za to naravno će poslužiti procjena kako funkcioniramo već sada u onim poglavljima koja smo zatvorili. Treća točka, priprema za korištenje sredstava 2012., 2013. pa i kasnije, ali 2012. i 2013. su ovo prije nego što nastupi sljedeći proračun ili kako se to već tamo zove financijska perspektiva EU. To su one famozne 3,5 milijarde minus milijardu i 200 milijuna eura o kojima govorimo. Mi u ovom času nemamo, ljudi, obrazovani tim stručnjaka koji su u stanju pisati te projekte, pratiti računovodstveno trošenje sredstava i izvještavati o provedbi tih projekata. Krajnje je vrijeme i u Nacionalnom odboru ćemo ponovno pokrenuti to, ali krajnje je vrijeme da putem instrumenata koji postoje selekcioniramo ljude u državnoj upravi i počnemo ih obrazovati. 100 ljudi za 100 projekata. U tom pogledu važno nam je promijeniti i način izrade i strukturiranja proračuna. Jer naš proračun će morati biti u stanju pratiti korištenje tih sredstava što zasada u ovoj formi nije. Kao što znate 15% u prosjeku su domaća sredstva, a 85% europska. Mi se ne smijemo dovesti u situaciju da ne možemo za 15 kn kupiti 85 kn, a to je ono što nam se nudi. Da za 15 kn dobijemo 85 kuna. Ali moramo si osigurati tih 15 kn, dakle tih 15% sredstava i naravno uložiti u izradu projekata. Spominjala se komunikacijska strategija, o tome sam imala puno rasprava sa različitim ljudima koji sudjeluju u tome. Svaka čast svima ljudi, ali mjera uspješnosti komunikacijske strategije nije u tome da oni koji su za nju zaduženi vam govore o svemu što su napravili nego mjera uspješnosti je u tome koliko su ljudi upoznati sa stvarnim sadržajem članstva u EU i posljedicama koje to za njih ima. I ti ljudi mogu biti najbolji, i komunikacijska strategija može biti jako pametno napisana na papiru, ali ako ljudi ne znaju u Hrvatskoj što ih čeka, a ne znaju, i ne znaju na koji način koristiti institucije EU, a ne znaju, ne znamo mi ovdje, onda komunikacijska strategija ne funkcionira. Dokaz da postoji kolač je to da ga možete pojesti, a sve ostalo ne važi. Prema tome, u ovom konkretnom slučaju mi komunikacijsku strategiju moramo sjesti, pojačati, redefinirati, i dodati masu stvari toj komunikacijskoj strategiji gdje se prvo cijela stvar pojednostavljuje, drugo, gdje se dolazi puno brže do ljudi, treće gdje se ljudi upoznaju sa praktičkim procesima, kako doći do projekta, gdje, gdje dobiti informaciju, kome se obratiš, što uopće postoji, što će se dogoditi sa cijenama, što će se dogoditi sa nizom stvari nakon članstva. Primjer koji je niz kolega spomenuo, između ostalog kolega Bodakoš je primjer poljoprivrede. Poljoprivredna je izrazito važna i zanimljiva tu, tu ima niz stvari, mi smo tražili 29 odgoda. Koliko ćemo dobiti ne znamo, kada budemo imali završene pregovore u ovom poglavlju ćemo svakako obavijestiti i od sada dalje od ovog razdoblja nadalje ćemo obavještavati parlament o svim poglavljima što smo tražili, što smo dobili, jer smo sada to u stanju, jer imamo dovoljni broj završenih poglavlja. U poljoprivredi se ljudi najviše boje. S druge strane imate primjer Poljske, gdje su Poljski poljoprivrednici, Poljski seljaci bili najveći skeptici i neprijatelji ulaska Poljske u Europsku uniju a danas su jedni od najzadovoljnijih segmenata populacije. Smatraju da su najviše od Europske unije profitirali i imaju podršku od razine 80%. Ali očito je Poljska bila fenomenalno pripremljena. Da li ćemo mi biti uspješni ili ne, ovisi o tome kako smo pripremljeni, ali naravno ovisi o tome koliko ljudi o tome znaju, i ovo što smo do sada radili nije dosta dobro i ja se tu potpuno slažem i ajmo to nije ni protiv koga, samokritično, kritično kako god hoćete, ali ajmo poći od toga da ljudi dosta o tome ne znaju i da treba prilagoditi i smisliti način, jer onda samo ima smisla kako će o tome znati dovoljno da im se ne učini opasno, nepoznato, čudno i da ne promaše iskoristiti prilike koje se tu otvaraju. Peto, vrijeme je sastavni dio sadržaja, to treba po mom mišljenju i važno je i često se govorilo i često se u našim raspravama govori da li sadržaj ili vrijeme. Rok, rok je za Hrvatsku sastavni dio sadržaja, jednim dijelom zbog onoga što je govorila kolegica Pejčinović Burić a jednim dijelom zbog toga što je utjecaj Hrvatske unutar Europske unije će se u velikoj mjeri temeljiti na utjecaju Hrvatske u našoj regiji, a utjecaj Hrvatske u našoj regiji će se u velikoj mjeri temeljiti na našoj uspješnosti u postizanju članstva u europskoj uniji i iskustvima koja kroz to imamo i koja kroz specifično znanje možemo ponuditi u različitim oblicima svojim susjedima koji tamo još nisu. NI jedna zemlja ne može predvodnik u svim stvarima, ali Europske reforme su jedna stvar u kojoj Hrvatska može biti predvodnik u regiji, pod uvjetom da smo na tom putu i poslu uspješni, i zato je za nas vrijeme sastavni dio sadržaja. Pred nama je, nema nikakve sumnje politička faza pregovora ali s mnogo praktično organizacionih zadaća, ni jedno i drugo ne treba zanemariti jedno bez drugog neće ići i ne treba se čuditi da ako hoćete ući u jednu između ostaloga političku asocijaciju imate i političke zadaće i političke prepreke politika barem mi bi morali to znati je također posao. I to jedan posao ako se uspješno odradi će biti uspješan ako ne neće. Konačno postoje određene naznake to se konačno spominjalo da li ćemo stići ili nećemo stići završiti pregovore. Postoje određene naznake da bi Španjolsko predsjedanje moglo odobriti i jednu međuvladinu konferenciju izvanrednu u svibnju, ukoliko smo mi pripremni, i da bi čak u lipnju moglo eventualno organizirati ne jednu nego dvije. Da li će se to dogoditi, ovisi o tome u kojoj mjeri mi odradimo svoj praktično organizacijski posao, odnosno Hrvatska strana ali i politički, u kojoj mjeri smo u stanju, vanjsko politički stvoriti atmosferu u kojoj za to imamo podršku. Španjolsko predsjedanje je vrlo pozitivno u tom pogledu prema Hrvatskoj postupilo ali jedan dio ovaj glavni dio posla je naš i u ovih nekoliko mjeseci vjerojatno ćemo sa svojim vanjsko-političkim s jedne strane, a organizaciono tehničkim s druge strane sposobnostima odrediti da li ćemo završiti pregovore ove godine ili ne, a to ja se nadam si svi toplo želimo. Hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Sedmo, Izvješće o radu Nacionalnog odbora za razdoblje od 01. srpnja do 31. prosinca 2009. godine. Podnositelj je Nacionalni odbor, a rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskog radnog tijela i Vlade RH dajem na glasovanje zaključak koji glasi prihvaća se Izvješće o radu Nacionalnog odbora za razdoblje od 01. srpnja do 31. prosinca 2009. godine. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovo izvješće je prihvaćeno većinom glasova, 110 glasova za, 1 suzdržan i ništa protiv.
Točku 2. ćemo preskočiti jer su spriječeni predstavnici predlagatelja. Idemo na točku 3. - Izvješće o provedbi Zakona o pravima Hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji, za razdoblje od 1. siječnja do 31. prosinca 2009. godine Vlada je podnijela ovo Izvješće na temelju članka 111. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu su proveli Odbor za ratne veterane i Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske. Izvješća ste primili na sjednici. Ministar obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti Tomislav Ivić će dodatno obrazložiti prijedlog Izvješća.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici. Pred vama je još jedno Godišnje izvješće o provedbi Zakona o pravima Hrvatskih branitelja koje se odnosi na proteklu 2009. godinu, mislim da ćete se svi složiti sa mnom da je riječ o jednom zaista temeljitom, cjelovitom i sveobuhvatnom izvješću koje potvrđuje činjenicu da Republika Hrvatska ima dobro ustrojen sustav skrbi o Hrvatskim braniteljima, članovima njihovih obitelji ali prije svega o stradalnicima Domovinskog rata. Nije po tome Hrvatska ničim posebita jer slične sustave skrbi o stradalnicima rata imaju i druge zemlje i u nama susjednom okruženju od Slovenije, Bosne, Srbije ali i druge zemlje posebice tu mislim na Sjedinjene Države i Izrael koje često ratuju. Dakle i zemlje koje su izgubile ratove skrbe o stradalnicima rata. I to je pravilo u svijetu. Ono što je posebno značajno i bitno za Zakon o pravima Hrvatskih branitelja i članova njihovih obitelji da je to provediv zakon, drugim riječima da se on zaista i provodi u praksi, da država svoje obveze koje proizlaze iz Zakona o pravima Hrvatskih branitelja uredno izmiruje i da se ne događa ono što se vrlo često događalo, da postoji zakonska odredba koja se ne provodi u praksi ili se djelomično provodi pa se stvaraju obaveze koje se prije ili kasnije moraju riješiti. Imali smo takvih slučajeva u proteklih 6,5 godina kada smo gotovo milijardu i pol kuna morali isplatiti iz državnog proračuna na osnovu zakonskih odredbi koje su postojale ali koje se nisu dosljedno primjenjivale. Iz ovog izvješća je vidljivo da je 2009. godini za provedbu zakona iz državnog proračuna osigurano i realizirano 6 milijardi 280 milijuna kuna ili sedamdesetak, 73, četiri milijuna kuna više nego što je to bilo u 2008. godini. Dakle, ne radi se o velikom povećanju, vrlo malom u postotnom iznosu. Ono što sam rekao i u uvodu sve obaveze su i izvršene, a ja ću samo spomenuti neke od najznačajnijih koje su na osnovu zakona realizirani. Uredno su izvršene sve obveze po osnovi trajnih prava prema stradalnicima Domovinskog rata, prema Hrvatskim ratnim vojnim invalidima, prema obiteljima poginulih, zatočenih i nestalih. Uredno je izvršena obveza nabavke ortopedskih pomagala za one koji po zakonu imaju pravo. Država je u prošloj godini isporučila i 119 automobila za 100%-ne Hrvatske ratne vojne invalide prve skupine, dakle za najteže Hrvatske ratne vojne invalide. Besplatno su osigurani udžbenici za 15 tisuća 790 djece Hrvatskih branitelja na osnovu zakona i uz primjenu imovinskog cenzusa. Stambeno je riješeno 802 zahtjeva Hrvatskih branitelja, odnosno njihovih obitelji. Uspješno se provodi program zapošljavanja Hrvatskih branitelja koje je usvojila Vlada, a resorno ministarstvo ga provodi i mogu tu posebice spomenuti jedno od najuspješnijih mjera ovog programa, Braniteljsko zadrugarstvo samo prošle godine je uz potporu Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti osnovano 66 novih zadruga. Ukupno ih je sada preko 400, a uz direktnu potporu ministarstva oko 300 je osnovano. Provodi se uspješno i program rehabilitacije hrvatskih ratnih vojnih invalida, a kroz program za poboljšanje kvalitete življenja u obiteljima poginulih Hrvatskih branitelja, Hrvatskih ratnih vojnih invalida izvršen je sistematski pregled tisuću 391 osobe iz obitelji Hrvatskih branitelja. Ono što je nažalost neminovnost uz vojne počasti i uz pokrivanje troškova pokopano je tisuću 232 Hrvatska branitelja. Naravno da su i ostale obveze tu mislim na mirovine, bilo da je riječ o invalidskim mirovina, bilo da je riječ o obiteljskim mirovinama uredno izvršavane u prošloj godini. Vrlo uspješno je u protekloj godini poslovao i Fond hrvatskih branitelja, jedan od najjačih fondova u državi. I bez obzira na ovu tešku i složenu gospodarsku situaciju fond je ostvario značajan dobit u 2009. godini. Dobit fonda je bila 247 milijuna kuna ili za 25% više nego što je to bilo 2008. godine. Ukupna vrijednost imovine koncem 2009. godine bila je 2,3 milijarde ili 2 milijarde i 300 milijuna kuna, što je za 94 milijuna kuna više nego što je bila dobit koncem 2008. godine. Porasla je značajno i vrijednost udjela u Fondu hrvatskih branitelja, tako da je koncem godine vrijednost udjela bila 723 kune ili 27% više nego koncem 2008. godine. A sa zadovoljstvom moram reći da je ovih dana i dodatno porasla vrijednost udjela u Fondu hrvatskih branitelja, ona je gotovo 800 kuna. Na osnovu ovako dobrih rezultata u poslovanju Fonda hrvatskih branitelja, uspješno je funkcionirao i Fond za stipendiranje Hrvatskih branitelja i djece Hrvatskih branitelja. Tako da je u 2009. godini za školsku godinu 2009./2010. godine iz fonda odobreno 10 tisuća 257 stipendija za studente i srednjoškolce za što je osigurano iz dobiti Fonda hrvatskih branitelja 63 milijuna kuna. Riječ je o stipendijama koje su u iznosu tisuću kuna za studente i 400 kuna za srednjoškolce. A sa zadovoljstvom mogu reći da je u protekle 4 akademske odnosno školske godine kroz ovaj Fond za stipendiranje, a temeljem dobiti iz poslovanja Fonda hrvatskih branitelja, omogućeno više od 30 tisuća stipendija za Hrvatske branitelje i djecu hrvatskih branitelja. Također uspješno je funkcionirala i Zaklada hrvatskih branitelja koja također sredstva dobiva iz ostvarene dobiti Fonda hrvatskih branitelja i da je iz toga, iz te zaklade u prošloj godini 9410 zahtjeva hrvatskih branitelja pozitivno riješeno za financijsku potporu i da je iz Zaklade hrvatskih branitelja za tu namjenu isplaćeno 20,5 milijuna kuna. Dakle, iz svega ovoga što sam dosad rekao vidi se da je, kada su u pitanju hrvatski branitelji i članovi njihovih obitelji jedna uspješna 2009. godina, bez obzira na sve poteškoće koje smo imali kao država u proračunskom, financijskom smislu, da hrvatski branitelji ničim nisu bili zakinuti, dapače da je država poduzela sve kako bi izvršila sve ono što kroz zakonske propise pripada hrvatskim braniteljima. Rekao sam da svaka moderna i organizirana država posebice skrbi o sudionicima Domovinskog rata, posebice o stradalnicima Domovinskog rata. Ponovit ću i ovdje onu tezu koju uvijek i u svakoj prigodi kažem, da su hrvatski branitelji najzaslužniji za obranu i stvaranje neovisne, suverene, demokratske Hrvatske i da se ne radi ni o kakvim privilegijama, jer privilegijama se ne mogu nazvati prava koja proizlaze na osnovu stradanja u Domovinskom ratu. A posebice ako znamo da su u pitanju financijska sredstva koja se kroz Zakon o pravima hrvatskih branitelja usmjeravaju ka ovoj populaciji, gotovo 97% se odnosi na stradalnike Domovinskog rata, a svega 3, 4% se odnosi na hrvatske branitelje. I reći ću i to jer u posljednje vrijeme je bilo dosta rasprave o tome da velika većina hrvatskih branitelja, njih 80% dakle gotovo 380 tisuća je u radnom odnosu, da dakle iz radnog odnosa ostvaruju egzistenciju i za sebe i za svoju obitelj. Tako da kada govorimo o onome što se zovu prava iz Zakona o hrvatskim braniteljima treba imati u vidu i ovo što sam maloprije rekao da se to prije svega odnosi na obitelji poginulih, zatočenih i nestalih hrvatskih branitelja, da se to odnosi na hrvatske ratne vojne invalide, dakle koji su izgubili dijelove svoga tijela u obrani Republike Hrvatske ili koji su obolili, a oboljenje je prouzrokovano upravo sudjelovanjem u obrani Republike Hrvatske. Evo za ovo toliko. Hvala lijepo, a što bude trebalo odgovoriti tu smo.
Hvala. Odbor za ratne veterane? Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske? Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, gospodin zastupnik Ante Kotromanović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Sabora, gospodine ministre, tajniče, kolege zastupnici, zastupnice. Evo kao što je ministar Ivić u uvodu rekao apsolutno se slažem da su branitelji najzaslužniji za stvaranje Republike Hrvatske i naravno da im moramo i ovaj puta odati počast za ono što su dali, a mnogi su poginuli, 14 tisuća ljudi je poginulo, 35 tisuća ranjeno, 1100 nestalo. I tu ama baš nema nikakve dvojbe i uvijek svi moramo isticati taj doprinos koji su hrvatski branitelji, hrvatski građani, a i drugi hrvatski građani koji nisu bili pripadnici Hrvatske vojske, ali su na drugi način pridonijeli stvaranju Republike Hrvatske i njima također moramo odati počast i ovim putem ćemo zahvaliti hrvatskim braniteljima za ono što su napravili za stvaranje neovisne Republike Hrvatske. Također, isto što je rekao u uvodu ministar Ivić, nekoliko riječi ponovit ću ga. Apsolutno se slažem da je ovo jedan dobar primjer kako se izvješće može napraviti dobro, konstruktivno, korektno. Ja nisam tu dugo u Saboru, ali prijašnja izvješća su sigurno bila lošija od ovoga koje imamo sada i to moramo jasno reći, to je dosta stvari pregledano, dosta stvari se da iščitati i onaj tko ih želi iščitati može puno stvari i predložiti novih itd. Naravno, sukladno tome ćemo mi na neke stvari ukazati i neke stvari ću predložiti i nadam se da ću naići na razumijevanje od ljudi koji sada vode Ministarstvo branitelja. Također ću reći da će klub SDP-a podržati ovo izvješće i biti ćemo za, naravno na kraju ćemo prihvatiti i biti ćemo za. Evo nekoliko stvari za ono što mislim da treba upozoriti ministra kao najodgovorniju sad osobu. Čitajući izvješće utvrdio sam i tu treba vidjeti i pogledati i možda drugačije, drago mi je da je danas ministar ovdje, ministar Ivić jer uobičajeno nas ministri zaobilaze pa šalju svoje pomoćnike i tajnike. Temeljem ugovora između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine referirat ću se malo na mirovine koje smo dali pripadnicima Hrvatskog vijeća obrane. Na području prava stradalnika rata u Bosni i Hercegovini koji su bili pripadnici Hrvatskog vijeća obrane i članovi njihovih obitelji u 2009. godini prosječna su bila, to smo vidjeli u izvješću piše 5963 korisnika različitih mirovina, invalidskih i obiteljskih i utrošeno je ukupno oko 220 milijuna kuna. U 2006. godini, u to vrijeme ja nisam bio ovdje, ali sam to našao, se provodila rasprava u Saboru i upravo je ministra Ivić kao tajnik govorio o tom problemu. On je u obrazloženju prijedloga rekao u uvodnom dijelu da će se ta provedba će trajati u roku od 3 godine, citirat ću u 2006. godini riješili bi se članovi obitelji, u 2007. godini 1100 ratnih invalida koji su prošli postupke procjene invalidnosti, a u 2008. još 2500 ratnih invalida iz HV-a što ukupno daje broj od otprilike 4 tisuće korisnika. Želim samo reći da sada imamo 2 tisuće ljudi koji su dobili status invalida i mirovinu, 2 tisuće ljudi, da je to uvećano u odnosu na 2008. 93% i da smo potrošili naravno sada ukupno oko 220 milijuna kuna. A želim ovo reći i ukazati da je to primjer bio možda nerealnog planiranja i da bi trebalo povesti računa o budućim projekcijama i planiranju troškova i da bi tu trebalo pristupiti ozbiljnije, temeljitije i znao sam dovoditi možda u zabludu zastupnike kada kod predlagatelja sredstava za provedbu zakona. Također iz samog izvješća, malo ću se referirati o stambenom zbrinjavanju i kreditiranju branitelja, vidjeli ste da prošlu godinu i ovu godinu su na žalost najviše je tu nešto sredstava oduzeto iako moramo biti jasni i reći da Ministarstvo branitelja nije pogođeno ovim rebalansima previše proračuna osim ove stavke dvije stambeno kreditiranje nešto za udruge proizašle iz Domovinskog rata. O tome ćemo kasnije. I da sam tu, moram naravno izraziti zabrinutost zato što i mi imamo još puno, jako puno ljudi koji su invalidi Domovinskog rata. I ja znam situaciju i to nije sada nekakva posebna kritika, razumim totalno situaciju danas. Ali smatram da ja se više brinem za budući proračun što će se desiti iduće godine, da li će se sredstva još manje smanjiti. I tu ćemo naravno imati problema sa stambenim zbrinjavanjem pripadnika Hrvatske vojske odnosno branitelja i stambenim kreditiranjem ljudi koji su bili. Otprilike i prošle godine i ove godine su smanjena sredstva za ... [[Govornik se ne razumije.]] oko 150 milijuna kuna i to je dosta. To se dosta odrazilo na taj stambeni fond, a opet kad gledamo situaciju kod POS-ovih stanova vidjeli ste da se grade ti stanovi što je dobro. Naravno podržavamo i to i podržavam i to, ali da je mnoštvo tih stanova prazno. Imamo primjer, tipičan primjer u gradu i drugdje ovdje u Zagrebu i ne znam možda bi se u tom smislu možda nešto napraviti da napravimo nekakvu ne znam sada kompenzaciju, dogovor, ugovor da popunimo te stanove. Stanovi su prazni, branitelji su bez stanova, invalidi su bez stanova i možda bi se to možda moglo nešto korektno i konstruktivno napraviti tako da učinimo dobro, učinimo dobro da te stanove riješimo, a učinimo dobro ljudima koji su invalidi Domovinskog rata i koji su bez stana. Kao što sam rekao mi ne znamo kakav će biti proračun za iduću godinu da li će doći do kakvih smanjivanja, a posebno za Ministarstvo branitelja i obitelji i međugeneracijske solidarnosti. I tu se nadam da nećemo imati nekakve posebne traume s obzirom da je to osjetljivo područje, da smo svi osjetljivi na branitelje i da moramo iskazati uvijek svoju zabrinutost, a interes kada su u pitanju branitelji. Kada smo već kod tog volio bih također pitati ministra da li će se ići u smanjenje mirovina. Da li imamo informaciju kako, na koji način, potpuno smo svjesni, potpuno treba biti realan u današnjoj situaciji i krizi u društvu i stvari koje se dešavaju i potpuno se slažem da branitelji ne moraju biti posebna kasta u ovom društvu, da moramo svi podjednako podnijeti teret. Ali ako ćemo govoriti o smanjenju mirovina za branitelje trebamo razmisliti o modelu, o načinu. Možda ne bi trebalo ići na linearno smanjivanje mirovina svima, nego razmisliti kako, na koji način gledati staž, gledati ulogu unutar Hrvatske vojske, koliko su ljudi proveli vremena itd. Sigurno ima ljudi koji su više zaslužni, odnosno sigurno ima ljudi koji nikada nisu bili u Hrvatskoj vojsci a da su dobili određenu mirovinu, pa bi možda trebalo razmisliti, naći kriterije, sve skupa to rastresti i predložiti nešto što uistinu može biti zadovoljavajuće za sve nas. Gledajući i čitajući samo Izvješće naravno rekao sam ako vam se svidjelo ovo kazalo i način evo po tome ću i govoriti kako je to sve fino napravljeno i kako je to elaborirano. Reći ću nekoliko riječi o Fondu hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji. Kao što je rekao ministar dobit je 247 milijuna i to je dobro. To je jedna bitna i važna stvar i oko toga imamo za sada konsenzus, iako su neki pokušali razbiti to sve skupa. Ali mislim da politiku koju vodi za sada kažem Fond branitelja je dobra i on iskaziva dobit i tu moramo dati potporu apsolutno i to je vrlo korektno i iz toga se financira zaklada i mnoštvo stvari o kojima je govorio sam ministar. Ali ja ću se malo referirati na ono što je vezano u fondu. To je prikaz brojki pripadnika Hrvatske vojske koji su prošli kroz Domovinski rat. Vidjeli ste te podatke svi skupa i vidjeli ste da imamo 501666 branitelja. Imate tu po sektorima borbeni sektor 440000 a neborbeni 18315. Imamo borbeni i neborbeni sektor. Po meni to nije baš najbolje i najsretnije riješeno. Sad imamo situaciju da imamo borbenog i neborbenog branitelja u isto vrijeme u istoj kategoriji. Treba biti ili borbeni ili neborbeni, a između je to tako kako je. Molim? A vidim da ima, znam da ima. Ja kažem da to možda nije najsretnije riješeno. Ono što želim reći vezano za ovaj Registar branitelja, a to je da imali smo zadnjih dana žestoku nekakvu kampanju oko toga. Ono što je cilj i ideja bila, a to je da se i ono što ja predlažem da se napravi ta kategorizacija branitelja, da je meni naprosto je nevjerojatno da imamo samo 18000 u neborbenom sektoru. Ovdje se vidi po danima i to je jasno pregledno, ali ono što se ne vidi koliko to ljudi je prošlo kroz borbene postrojbe. To je ono bitno. To se ne vidi, pa ja tražim i zato ja smatram da mi moramo napraviti Registar branitelja po ustroju Hrvatske vojske iz vremena kada se vodio rat. Znači, '95. i '96. godine kraj i to Ministarstvo obrane, upravni dio, Glavni stožer, zborna područja, ratne brigade, mornarica, zrakoplovstvo, MUP, temeljna policija, pričuvna Specijalna policija, narodna zaštita, civilna zaštita, vatrogasci, šta ja znam koje kategorije što mogu biti glumci, sportaši, političari, novinari da se točno vidi tko je gdje. Mi iz ovoga ne vidimo upravo to koliko ima ne znam novinara koji je dobio status branitelja, koliko je dobilo političara, koliko je dobilo glumaca, koliko je dobilo drugih građana koji su na drugi način zaslužni za stvaranje Republike Hrvatske. Kao primjer taj uzeo sam iz ovog nelegalno objavljenog Registra branitelja, dijela Registra branitelja primjer se da isprintati to. Klikli smo na 1.1.'91. pa primjer ime, nije bitno sada ime, nego bitno je to što piše da je čovjek od 1.10. '90.-te godine u postrojbi koja nije postojala tada. Nije postojala, tek je na primjer 26. brigada osnovana 6.10.'91. godine. I to želim kazati. Zato je bitan taj registar da se napravi kategorizirano na takav način da odvojimo branitelje koji su bili na prvoj crti bojišnice, ljudi koji su vrištali, ginuli, ratovali, tukli se, koji su uništavali tenkove od onih ljudi koji su na drugi način zaslužni za stvaranje Republike Hrvatske. Na drugi način kažem, uopće ne govorim sada o brojci od pola milijuna nego na drugi način. Ali da se to kategorizira, da se to odvoji i da ove osobe, ove koje su na drugi način ostvarile status branitelja da one ne mogu imati problema sa PTSP-om i ne mogu imati, ne mogu ostvariti temeljem PTSP-a invalidnost i ne znam ni ja ovo drugo sve što proizlazi iz zakona. I zato smatram da u tom kontekstu mi moramo s registrom napraviti određene stvari, moramo sjesti ministra. Ja ću doći kod ministra pa da vidimo što možemo napraviti, kako možemo napraviti da napokon tu priču zatvorimo jednom za svagda bez teške rovovske borbe koja se vodila i koja će se vjerojatno možda i voditi ako ne nađemo nekakav zajednički konsenzus vezano za same branitelje. Kod mene je to vrlo važna tema, osjetljiva tema. Duhovi se jako brzo uzbude i izađu iz svojih prostorija kada se otvori ta priča i zato smatram da radi digniteta Domovinskog rata, radi digniteta ljudi koji su poginuli, ranjeni, radi digniteta svih branitelja ... [[Govornik se ne razumije.]] da moramo tu riješiti priču na jedan dobar, pošten, istiniti način. Ono što je vidljivo tamo da za sada imamo oko 24000 nezaposlenih branitelja. I ja sam potpuno svjestan mjera koje poduzima Ministarstvo branitelja i to je u redu, to podržavamo naravno. Ali u trendu opće nezaposlenosti u zadnjih nekoliko mjeseci se povećao taj broj. Sad imamo 24000 i nešto ljudi i to je zabrinjavajuće. To su ljudi na žalost 50 i srednjih godina i više i vrlo teško će oni biti u poziciji naći … [[Ne razumije se.]] i tu moramo naći zajednički napor, tu moramo svi skupa i Ministarstvo gospodarstva i Ministarstvo turizma i druga ministarstva naći zajednički napor, jer po Zakonu o pravima hrvatskim braniteljima, branitelji imaju pravo i prvenstvo prijema na posao, a na žalost to se jako često ne poštiva, tako da za tu kategoriju ljudi koji su bili u Domovinskom ratu, koji su bili po 5 godina, ostali bez posla, mi moramo biti naprosto osjetljivi, ja ne znam što napraviti, možda da napravimo listu najugroženijih branitelja u ministarstvu pa da vidimo kako tim ljudima pomoći i financijski i da prisilimo druga ministarstva koja su uključena i koja na jedan način proizvode radna mjesta, da im ukažemo na problem branitelja, da obvežemo isto te ljude znači u ministarstvima da oni moraju voditi računa o isključivo braniteljima. Mi smo neki dan imali u Sinju primjera radi, to moram reći ovdje kada su dvojica branitelja ujedno sindikalni povjerenici, ljudi koji imaju po troje djece, koji su vozači autoprijevoz Sinj ostali bez posla na jedan brutalan način i počeli su ljudi štrajkati glađu, nakon 6, 7 dana su već bili u takvom stanju da je to bilo zabrinjavajuće. Ono što želim, da je vrijeme polako ovo dolazi kraju, želim reći i posebno, ovdje se u točki, glavi 13. govori o psihosocijalnom programu ja bih rekao i zdravstvenom programu. Vidjeli ste ovdje koliko je obavljeno tu preventivnih pregleda, a vidjeli ste koliko je ljudi umrlo prošle godine, znači negdje oko tisuću 600 ljudi umrlo, od toga 200 i nešto branitelja, invalida Domovinskog rata i to je ono što želim reći, na čemu moramo dobiti konsenzus. Meni je drago da ima puno ovdje doktora, od gospodina Hebranga, Turića, da ne zaboravim sada do Miranda Mrsića, Rajka Ostojića koji su bili unutar sustava, koji su bili, koji jesu branitelji i koji trebali bi nam apsolutno otvoriti vrata i dati nekakvu liniju kako poboljšati sustav zdravstvene zaštite za branitelje. … [[Ne razumije se.]] do sada nismo ozbiljno to radili, mi smo napravili svega tisuću i nešto pregleda, ja smatram da moramo napraviti taj rehabilitacijski centar, to može biti bilo gdje i da radimo nekoliko stvari, klasičnu rehabilitaciju za branitelje svih vrsta i druge ljude, da radimo, da dubinski snimimo probleme branitelja i da radimo preventivne preglede, da radimo tu borbu protiv PTSP-a, da ponudimo to rehabilitaciju našim ljudima koji su se vratili iz Afganistana. Već treći put dečki idu gore po, to je skoro dvije godine, nitko se baš posebno ne bavi njima, i da ponudimo to NATO-u, zemljama koje rade zajedno sa našim dečkima u Afganistanu i možemo izvući dosta sredstava. Po meni je to vrlo bitna, ključna stvar. I još nešto o tome u kontekstu reći, mi nemamo … [[Ne razumije se.]] domova za branitelje. Imamo invalide, stopostotne invalide koji su u kolicima, koji polako ostaju bez roditelja, ostat će sami, moramo voditi računa gdje ćemo sa tim ljudima. Ne bi bilo loše predložiti, napraviti, imamo mnoštvo napuštenih vojarni oko Zagreba, u Dalmaciji, na istoku, sjeveru, mnoštvo nekretnina Hrvatske vojske koju možemo iskoristiti, napraviti … [[Ne razumije se.]] domove za branitelje sa određenom socijalnom i zdravstvenom zaštitom, i to moramo, to je ono što je bitno, to je budućnost. Mi moramo poboljšati zdravstvenu zaštitu za branitelje. To želim reći kao, na kraju i mislim da tu moramo svi skupa napraviti nešto što bi bilo zadovoljilo ono što se zove život, ono što se zove egzistencija. Na način ćemo mi te ljude … [[Ne razumije se.]] što prije u društvo, osigurat ćemo im nešto što je bitno, što je neophodno, a znamo dobro da su te liste čekanja, iako su nešto skraćene, da se to, da ljudi puno čekaju, da provode puno vremena u bolnicama, a da su ti ljudi kratkog fitilja. Oni su obučavani i pripremani za borbu, to morate biti svjesni, to svi znamo i da im treba naći, da trebate razumijevanja za te ljude i ne tretirati ih samo kao nekakvu posebnu kastu koja uzima, nego kastu koja daje ovom društvu, oni su bogatstvo ovog društva i oni … [[Ne razumije se.]] puno stvari. Evo gospodine predsjedniče, gospodine ministre, toliko. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika IDS-a, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, uvažena gospodo zastupnici. Evo na strani 3 rekapitulirani su ovi troškovi po svim pravima kako se ovdje navodi, te se kaže da je u državnom proračunu za provedbu Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata osigurano prošle godine 6 milijardi 283 milijuna kuna, pa se onda između ostalog kaže trajna novčana prava 853 milijuna kuna, stambeno zbrinjavanje 122 milijuna kuna, pravo iz mirovinskog osiguranja 5 milijardi i 16 milijuna kuna, prava iz zdravstvenog osiguranja 131 milijun kuna, automobili to apsolutno treba ostati 12,2 milijuna kuna za 100 postotne invalide, besplatni udžbenici za djecu 18,3, zapošljavanje hrvatskih branitelja 35,3 milijuna kuna, carinske poreske olakšice 40,9 milijuna kuna, suradnja da ne nabrajam sve s udruga proisteklima iz Domovinskog rata 18,8 milijuna kuna, pa da neće podržati Vladu. Hoće, hoće, ali pustimo sada to. Znači oko 5% proračuna Republike Hrvatske ide pod navodnicima za branitelje. Nije to ni na koji način sporno, sporne su dvije stvari, npr. zašto invalidi iz 2. svjetskog rata nisu izjednačeni s invalidima iz Domovinskog rata. Ja ne želim gospodo koji se smijete s one strane prepričavati atmosferu sad iz Jasenovca. I drugo zašto je Vlada reagirala toliko nervozno oko objavljivanja tzv. pa i krnjog registra branitelja. Znači nešto što je trebalo biti najnormalnije pretvorilo se u prvorazredni politički skandal. Sigurno je jedno, da ako do promjene vlasti, a bogami kakvo je raspoloženje hoće, e onda će i taj registar zasigurno gospodine Đakiću biti objavljen. Konačno, strane vlade kao što svi to znate, stranci imaju kompletan uvid u registar, ako je tome tako onda taj registar ne može biti ni vojna ni državna tajna, zapravo tako nije bio ni klasificiran. Ne može biti ni službena tajna, već eventualno objave istog se može tretirati kao objavu neke bankarske tajne, da budem ciničan. Zašto? Pa u posjedu tog registra je … [[Ne razumije se.]] banka, odnosno njihov investicijski fond, za kojeg je i ministar maloprije rekao da je prošle godine uspješno poslovao i prihodovao ili ostvario dobit od 247 milijuna kuna. Evo ja mislim da je to ključno za raspravu ja bih rekao u ovom izvješću. Zašto? Gospodo kada govorimo o ovom izvješću sve polazi upravo od tog broja branitelja, da li je ta brojka koja realna, da li je brojka realna 360 ili 380 tisuća ili 500 i toliko tisuća. Ja osobno smatram da je pokojni hrvatski predsjednik gospodin Franjo Tuđman '96. godine kada je sa ove govornice urbi et orbi obraćao se svojom poslanicom hrvatskim zastupnicima, ili hrvatskoj naciji, svejedno, točno procijenio broj branitelja brojkom u ono vrijeme od 360 tisuća. Znači, ova razlika do 500 i toliko tisuća, ili ovih dodatnih 140, gotovo 150 tisuća novih branitelja u registru u zadnjih 14 godina htio to netko priznati ili ne teret su sustavu. Mnogi od tih su iskoristili sustav, pa i zloupotrijebili i može se reći da je upravo ovo uvrštavanje takve jedne armije novopečenih branitelja služilo, ako ništa drugo, a onda zasigurno, i za predizborne potrebe stranke ili stranaka koji su im omogućavali takav status. Ja osobno smatram da otud treba poći. Nije moguće govoriti o ovome izvješću, a da do dana današnjeg zapravo ne znamo stvaran broj branitelja. S druge strane, svako izvješće o braniteljima koje se do danas pojavljivalo u ovom domu ono je jednoglasno prihvaćeno. Vjerojatno će biti to slučaj, nakon istupa gospodina Kotromanovića, i ovaj puta, ali ako se to ne dogodi odgovornost bi bila, jasno, na većini. Nema potrebe se barem oko ove teme dijeliti. Kada govorim oko ove teme onda mislim na registar. Osobno smatram da taj registar treba objaviti, da borbeni sastav treba razdvojiti od neborbenog o čemu je govorio Kotromanović. Bojim se da se jedan veliki broj od 150 tisuća nakon 96 unesenih u registar prošvercalo i da nema govora da je objavom tog registra bila svojedobno ugrožena nacionalna sigurnost, a još manje je bilo potrebe za onako paničnu reakciju hrvatskih vlasti. Konačno, i Odbor za nacionalnu sigurnost je bio za objavu. Za objavu su i pravi branitelji, stvarni invalidi apsolutno su za. Protiv su oni koji nešto taje. A kad bi znali, s druge strane, točan broj branitelja i mjere Vlade, ja bih rekao, koje su se pred nekoliko dana predložile, možda bi bile blaže. Možda se ne bi diralo, pod navodnicima, u tzv. "povlaštene braniteljske mirovine". Iako imam dojam nakon onog zvižduka u Jasenovcu da će na kraju stradati partizani, njihove udovice i djeca. Iako, da budem iskren, ono što mene smeta kad govorimo o ovim posebnim tim privilegiranim mirovinama, zašto domobrane, ustaše nazivamo Domovinskom vojskom? Ali pustimo sada to. Znači, objavimo Registar branitelja i da sada idem točno na pojedina prava, osobna invalida, broj korisnika 2009. u odnosu na 2008. porastao je za 6,42%. On je iznosio 48 tisuća 999 registriranih, ja ne ulazim u te razloge, ali broj tih invalidnina je 6,5% porastao u odnosu na godinu prije. Evo, ja se usuđujem kazati da je, ne znam, u 10 godina taj broj sigurno porastao za 5 ili 6 tisuća, a svi su oni oboljeli od PTSP-a. Bojim se, isto tako, da ima onih koji su se prošvercali. Ja ne mislim da invalidi imaju prevelike naknade, dapače, pravom invalidu uvijek bi dao kunu više, ostalima neka se snalaze, ali pravom invalidu, normalno obitelji stradalih uvijek kunu više, ne kunu manje. Ja se slažem i sa gospodinom Đakićem, slušao sam ga na televiziji, kaže da Bog dao onome tko je protiv invalida da imaju onoliko koliko imaju pravi invalidi, tako otprilike. Ja se apsolutno slažem, neka imaju prava, neka imaju posljedice. Još jedanput stvarni invalidi zaslužuju poštovanje do neba, ništa nije tu puno. Ali znajte da je i ruka izgubljena '41. jednako je vrijedna kao i ruka izgubljena '91. Opskrbnina, u 2009., to nisu veliki iznosi, isplaćena je ista za 8250 branitelja, povećanje 23,25%. Obiteljsku invalidninu 2009. koristi 4,3% više. To je logično, ljudi stare itd. Strana 11. Doplatak za pripomoć u kući 2009. koristi 14,94% više nego 2008. Str. 14. korisnicima osobne invalidnine isplaćen je iznos od toliko tisuća kuna koji uključuje doplatak za pripomoć Hrvatskom ratnom vojnom invalidu, doplatak za poginule, doplatak što je za 53,61% više nego 2008. godine. Na str. 20. se onda daje ta neka rekapitulacija, nemam vremena za citirati, zanimljiva je i stambena gradnja. Nažalost, u 2009. ta su sredstva smanjena za 7 milijuna kuna sa 63,2 na 56,4 milijuna kuna. Tih stanova nažalost nema u kraju, u Istri, odakle dolazim. Najzanimljiviji međutim i centralni dio je ovo mirovinsko osiguranje str. 31. Hrvatski branitelji će, citiram, iz Domovinskog rata, "članovi njihovih obitelji ostvaruju pravo na invalidsku obiteljsku najnižu mirovinu te pravo na naknadu plaće u vezi s pravima stečenim na temelju preostale radne spososbnosti", a u 2009. godini rashodi za mirovine i mirovinska primanja hrvatskih branitelja iznosili su 5 milijardi i 16 milijuna kuna. U 2009. godini mirovinu je koristilo prosječno 64 tisuće 217 korisnika, privremenu naknadu za vrijeme nezaposlenosti koristilo je prosječno 15 korisnika, a naknadu plaće u vezi sa korištenjem prava na profesionalnu rehabilitaciju 17 korisnika. Jednom riječju, prosječna mirovina 2009. iznosila je 5783,70 kuna. Na str. 32. govori se o invalidskoj mirovini, pravo na invalidsku mirovinu utvrđenu odredbama zakona, od ukupnog broja korisnika mirovine u 2009. invalidsku mirovinu primilo je 51752 korisnika i to je, što piše, što je za 11,26% više nego 2008. 11,26% više nego 2008. u kojoj su bila 46515 korisnika, a rashodi su iznosili 3,6 milijardi kuna. 11,26% više ili pravo na obiteljsku mirovinu itd., mogu i to citirati, ali neću. Na str. 33. mirovine, e da, pripadnika HVO-a, članova njihovih obitelji. U 2009. godini mirovinu su prosječno koristila 5963 korisnika kojima je mirovina priznata na osnovu Ugovora između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine o suradnji na području prava stradalnika rata u Bosni i Hercegovini od čega je bilo 5 tisuća 537 invalidskih mirovina, prosječno su iznosile 2 tisuće 800 kuna i 426 obiteljskih mirovina koje su prosječno iznosile 3 tisuće 578 kuna, a za što je izdvojeno 220 milijuna kuna. Nije sporno ja kažem osigurati invalidninu onima koji su hrvatske vođe pozvali u rat na tlu Bosne i Hercegovine, sporno je kada se zbog polemike oko govora predsjednika Josipovića u Sarajevu nekome diže kosa na glavi i kada bi netko tražio predsjednikov kako bi rekli amerikanci impeachment. Istina je Josipovićeva je gesta hvale vrijedna iako je možda bio blag itd. e jer mi za 5 tisuća 963 ljudi osiguravamo invalidninu i drugom prilikom ćemo govoriti da li se dijele ili nije Bosna. I nadam se da među ovima nema onih koji su bili u Ahmiću. Strana 34 revizije o ocjeni invalidnosti, drugom prilikom. Znači revizija invalida je moguća, a i revizija registra kao nije moguća. To jednostavno nije logično. Sve se vraća gospodo na registar i zato objavimo taj registar, jer kao i što sam osjećate u svojim sredinama objavu tog registra zasigurno hoće naši građani. Za kraj ovaj pregled je korektan, ali sve što se izvodilo ja bih rekao oko registra je bilo djetinjasto, nepotrebno za Hrvatsku štetno a vis a vis nečijih reakcija na predsjednikov govor te riječi bi trebalo samo staviti ili dodatno apostrofirati i staviti na kup.
Hvala. Nekoliko ispravaka. Prvi gospodin Đakić.
Gospodine potpredsjedniče. Ispravit ću jedan samo u nizu netočnih navoda koje je gospodin Kajin izrekao, a to je da je za Vladu trebalo biti normalno da objavi Registar hrvatskih branitelja kao i za sve druge koji su se bunili protiv objave registra. Naime, ponovit ću gospodinu Kajinu kao i svim drugima. "Ne bi bilo normalno ni za Vlada Republike Hrvatske ni za nas ni za vas, da kršimo Ustav i zakon koji je jasno definirao što se može a što se ne može, koje svakom jamči sigurnost i tajnost osobnih podataka bez privole ... Osobni se podaci ne mogu prikupljati, obrađivati i koristiti". To piše u Ustavu gospodine Kajin i jedanput se držimo ustavnih normi, nemojmo insinuirati, nemojmo stavljati nekomu nešto na teret da je mogao i da bi trebalo biti normalno. Nije normalno ako smo pravna država onda nije normalno ni za mene, ni za vas, ni za Vladu Republike Hrvatske.
Gospođa zastupnica Suzana Bilić-Vardić. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Ispravljam u nizu netočnih navoda koje kolega Kajin iznio. Evo kolega Đakić je ispravio jedan dio za koji sam se također javila. I podsjetila bih samo kolegu Kajina da je 6 zakona se krši, odnosno 6 zakona prije će pored Ustava prijeći objavu registra. A odmah da ispravim i netočan navod kolega je rekao citiram "panična reakcija hrvatskih vlasti kod traženja da se objavi Registar hrvatskih branitelja". Kolega to je netočno. Uopće nije bila panična reakcija hrvatskih vlasti nego jedna normalna reakcija u kojoj hrvatska Vlada je zadužena za poštivanje zakona i propisa i pravne države kao Hrvatske uređene pravne države. I još jedan netočan navod da su branitelji teret sustavu. Kolega ... [[Upadica se ne razumije.]] Vi ste to kolega rekli. Rekli ste da su branitelji u teret stavu. Molim gospodine potpredsjedniče da mi omogućite ...
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović.
Pa evo ispravljam netočan navod da je Vlada nervozno reagirala. Vlada nije nervozno nego u skladu sa zakonom. Ali vi svi isto tako nervozno reagirate kada očekujemo da se objave i svi oni koji dobivaju povlaštenu mirovinu na račun NOB. Jer nekakav virtualni Mirko i Slavko imali bi danas 85 godina, a ostali i do 100 godina. Pa me zanima da li uopće imamo toliko stanovnika starijih od 85 godina, koliko imamo primatelja mirovina NOR-a.
Gospođa zastupnica Božica Šolić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo gospodin Kajin je u svojoj raspravi rekao niz netočnih navoda i to na jedan svoj stil uobičajen. A ja ću mu ispraviti jedan stvarno netočan navod, ali je usput i uvredljiv, kada je rekao da i dan dana ja citiram "se ne zna stvarni broj Hrvatskih branitelja". Gospodine Kajin to nije točno. Evo izvješće, 45. stranicu otvorite i pročitajte ovu tabelu koja je prikazana od '90. godine sve do '96. godine točno brojčano koliko je u kojem periodu mobiliziran branitelja, novi ulazak u braniteljske postrojbe. I ispod je grafikon gdje zorno pokazuje cijelu povijest Domovinskog rata od početka '90. godine od okupacije '91. do '92. najveća mobilizacija najveći broj branitelja mobiliziran pa sve do Oluje kada je isto tako najveći broj branitelja mobiliziran. Te su teze netočne.
Hvala.
Gospodine potpredsjedniče moram reći.
Hvala lijepa. Gospodin zastupnik Andrija Hebrang.
Ispravit ću dva netočna navoda. Prvo kaže kolega Kajin zbog uvrštavanje armije novopečenih branitelja broj od 500 tisuća branitelja je prevelik. Nije točno. U Hrvatskoj je bilo između 600 i 650 tisuća branitelja. To kategorički tvrdim, jer kao šef saniteta znao sam točno koliko u kojem trenutku ima, jer prema broju branitelja smo organizirali sanitet. Isto tako dodajem '97. nakon završetka rata mobilizirali smo preko 70 tisuća ljudi ako pregovori za Podunavlje uspješno ne završi. Oni nemaju status branitelja, a trebali bi imati. Dakle, broj je podcijenjen a ne precijenjen. I drugo, kaže sporno je kada se zbog govora Josipovića nekom diže kosa na glavi. Nije sporno. Vi i Josipović bi trebali proći kurs povijesti. Bosnu nije dijelila Hrvatska, dijelilo ju je Vijeće Europe početkom '92. Leo Tindeman, Kutiljero, Vens Oven i na kraju Deiton.
Gospodin zastupnik Mato Bilonjić.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Naime, ja nemam običaj ispravljati netočne navode, ali kad se nešto zadire i kaže kolega Kajin da je protiv objave da se oni koji nešto skrivaju ili taje i da posljedica od ovoga što se desilo. Nažalost kolega, pročitajte portale pa ćete vidjeti da jedan razvojačeni branitelj koji je nezaposlen 10 godina vozio kamion kroz Srbiju i da je ovih dana poslije objave registra da su pokupili njegove podatke i da su ga optužili u Beogradu za ratne zločine. I postavlja se pitanje koliko će iz tog registra još branitelja nasumice se postavit samo da ima što veći broj onih koji su bili u Domovinskom ratu, koji nizašto nisu krivi. Pitajte obitelj iz Grubišnog polja da li ima posljedica.
Gospodin zastupnik Boro Grubišić, sljedeći ispravak.
Gospodine potpredsjedniče. Kolega Kajin, vi ste u sklopu nekakvog obrambenog ili obranaškog stava u svezi govora predsjednika Josipovića kao njegov odvjetnik pokušali optužiti cijele HVO, branitelje HVO-a da su zapravo lažni i da su sudjelovali u … [[Govornik se ne razumije.]] i još im Republika Hrvatska daje mirovinu i ostalo. Tako ste rekli, tako iz toga proizlazi ono što ste rekli. I ako, vi znate dobro da je Bosna i Hercegovina priznala HVO kao obrambenu komponentu Republike Bosne i Hercegovine isto kao i Armiju Bosne i Hercegovine. Otkud vam pravo da HVO proglašavate agresorskom silom u Bosni i Hercegovini i otkud vam pravo da sumnjičite ove ljude koji su na popisu ovdje u ovom materijalu? … [[Upadica se ne razumije.]] Slušao sam ja, slušaj i ti šta ti ja kažem.
Gospodin zastupnik Ivan Bagarić.
Ispravljam netočan navod kolege Kajina koji je kazao sljedeće: da su hrvatske vođe pozvali u rat na prostoru u Bosni i Hercegovini. Jesam li vas dobro citirao? … [[Upadica se ne razumije.]] Ne, nego sam mislio dakle da li sam krivo interpretirao. Dakle, ako ste ovako kazali, a ja sam čuo kao da ste rekli, onda to je prije svega netočan navod, a s druge strane to je jedan navod koji je bezobrazan, koji je pokvaren, koji na koncu konaca i dalje dijeli ovo tkivo koje na koncu konaca zapravo je posljedica onog zbog čega su se doista Hrvati odazvali na obranu na prostoru Bosne i Hercegovine i Hrvatske, a to je bila prije svega velikosrpska agresija prvo na Hrvatsku, a onda na Bosnu i Hercegovinu. Pa su onda Hrvati iz Bosne i Hercegovine se prvo kao dragovoljci javljali u Hrvatsku pa su onda nakon toga i za vrijeme agresije na Bosnu i Hercegovinu vratili se i branili svoju domovinu, a onda je i sukob između Hrvata i Bošnjaka nažalost proizvod te agresije na B osnu i Hercegovinu. Nesretni sukob koji je bio štetan jednima i drugima i koji ničim nije bio dirigiran niti je bio pozivan, osobito ne iz Hrvatske, jer sam svjedok toga, Bog zna i svjedočim to svugdje i uvijek. Hrvati su u Bosni i Hercegovini odigrali ključnu ulogu i Republika Hrvatska za opstanak Bosne i Hercegovine, prije svega kao zastupnici u Parlamentu '90.-te kad su donijeli Deklaraciju o neovisnosti Bosne i Hercegovine, kasnije kad su Hrvati izašli … [[Govornik se ne razumije.]] i glasali o referendumu za neovisnost Bosne i Hercegovine…
Dobro.
A kasnije i obranom Bosne i Hercegovine i da nije bilo potpore iz Hrvatske Bosna i Hercegovina se ne bi održala kao država. To je istina.
Hvala [[Upadica: Bravo.]] Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice, gospodin zastupnik Josip Đakić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici pred nama je Izvješće o provedbi Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji za proteklo razdoblje od 1. siječnja do 31. prosinca 2009. godine koje Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice ocjenjuje vrlo kvalitetnim i transparentnim te ga takvoga i prihvaća bezrezervno. Kroz promatrano izvještajno razdoblje zorno su prikazana sva prava koja proizlaze iz Zakona o hrvatskim braniteljima te potkrijepljena financijskim pokazateljima i najveći dio tog financijskog kolača čine prava iz mirovinskog osiguranja u iznosu od 5 milijardi 16 milijuna 69 tisuća 770 kuna što ukupno čini 10% skoro svih proračunskih sredstava. Ova financijska sredstva i mirovinska osiguranja je koristilo 64 tisuće 217 korisnika, a prosjek primanja iznosio je 5783,70 kuna. Od ove ukupne brojke invalidsku mirovinu primilo je 51 tisuća i 752 hrvatska ratna vojna invalida korisnika i rashodi za to pravo bili su 3 milijarde i 604 milijuna i 56 tisuća i 417 kuna, a prosječna invalidska mirovina iznosila je 5336,72 kune. Obiteljska mirovina koja je uređena člankom 24. pa sve do članka 30. zakona primilo je u 2009. godini 12216 korisnika i utrošen je ukupan iznos od milijardu 117 milijuna 658 tisuća 532 kune, a prosječna obiteljska mirovina iznosila je 7748,87 kuna. Najniža mirovina koja proizlazi iz članka 31. zakona u stavku 3. primjenjuje se na branitelje bez mirovinskog staža ili nedovoljnoga za ostvarenje prava na mirovinu sa navršenih 60 godina života za žene, odnosno 65 godina života za muškarce. I takvu mirovinu najnižu koristilo je 249 korisnika i rashodi za to pravo bili su 7 milijuna 974 tisuće i 170 kuna. U prosjeku je to iznosilo 2270,58. Osim ove kategorije po članku 31. stavku 1. 2033 branitelja mjesečno je imalo mirovinu prema zakonu manju od najniže visine i oni se nalaze u ukupnom broju korisnika invalidskih mirovina. 10557 branitelja prima samo razliku, tj. dio mirovine prema zakonu od najniže zagarantirane mirovine po Zakonu o pravima hrvatskih branitelja. Privremenu naknadu koristilo je prosječeno 15 korisnika i pravo na profesionalnu rehabilitaciju 17 korisnika. Zajedno sa naknadom i troškovima putovanja isplaćeno 3 milijuna 431 tisuća 704 kune. Sukladno potpisanom ugovoru između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine 5963 ukupno branitelja ostvarili su pravo na mirovinu, a koji su bili pripadnici Hrvatskog vijeća obrane te članovi njihovih obitelji. Znači 5537 invalidskih mirovina koje prosječno iznose 2808,95 kuna i 426 obiteljskih mirovina koje su prosječno mjesečno iznosile 3578,33 kuna. Ukupno za ove korisnike izdvojeno je u proračunu ministarstva 220 milijuna 557 tisuća 756 kuna. Trajna novčana prava hrvatskih branitelja definirana su kroz osobnu invalidninu branitelja kojima je organizam oštećen najmanje 20%. Hrvatski ratni vojni invalidi imaju pravo na doplatak za njegu i pomoć druge osobe, te ortopedski doplatak, a zakonom su propisana prava na osnovi gubitaka, zatočenja ili nestanka člana obitelji, te ostvaruju pravo na obiteljsku invalidninu povećanu obiteljsku invalidninu i uvećanu obiteljsku invalidninu. U izvještajnom razdoblju u prosjeku mjesečno je bilo 48999 korisnika osobne invalidnine što iznosi 233 milijuna 234 tisuće 249 kuna i 49 lipa. Jedno od definiranih prava je opskrbnina za hrvatske branitelje koji su nesposobni za privređivanje i ispunjavaju uvjete propisane zakonom. Opskrbnina iznosi 33% od proračunske osnovice za proteklu godinu, a samohranim korisnicima povećana je za 50%. Ovo pravo koriste prosječno 8331 branitelj ili ukupni izdaci za to iznose 154 milijuna 386 tisuća 29 kuna i 44 lipe. U izvještajnom razdoblju dodijeljeno je 119 automobila marke Peugeot 407, Berlinga confort ukupne vrijednosti od 11 milijuna 769 tisuća sto kuna. Također u ovom izvještajnom razdoblju ministarstvo je kontinuirano pratilo 138 djece koje su bez oba dva roditelja, tj. 114 djece bez oba roditelja, te 24 kojima je imenovan skrbnik do punoljetnosti. Pratilo se ispunjavanje zakonom propisanih prava, te im je pružena pomoć u tijeku školovanja, upisa stipendije, smještaja u studentske domove, te pomoći pri zapošljavanju ili za vrijeme nezaposlenosti. Stambeno zbrinjavanje. Stambeno zbrinjavanje u 2009. godini provodilo se sukladno zakonskim odrednicama ali i mogućnostima osiguranih proračunskih sredstava, tako da je u 2009. godini pozitivno riješeno 802 zahtjeva, 92 stana ili kuće u vlasništvu Republike Hrvatske, 710 stambenih kredita ili ukupno za stambeno zbrinjavanja 122 milijuna 119 tisuća 205 kuna i 67 lipa. U ovoj godini pripremljeno je i 628 stanova za izgradnju na 11 lokacija u Republici Hrvatskoj tamo gdje su gradovi ili općine osigurali zemljište i infrastrukturu kako bi olakšali posao Ministarstvu graditeljstva kao i Ministarstvu hrvatskih branitelja. Ministarstvo obrazovanja te Ministarstvo branitelja i Rektorski zbor potpisali su sporazum u 2007. godini kako je ustavnom odrednicom ukinuta mogućnost upisa djece sa visoka učilišta, te je poticajnim mjerama za upis u ustanove visokog obrazovanja sukladno kojima su učilišta u okviru akademske samouprave same mogu doživjeti poticanje mjere za upis kandidata iz predmetne kategorije koje su zbog težine posljedice rata dovedeni u neravnopravan položaj. S ostalim kandidatima u pogledu pristupa visokom obrazovanju. U tom sporazumu obuhvaćeno je i upisano je 4531 student. U predmetnom izvještajnom razdoblju možemo se osvrnuti na ono što je definirano u ovom izvješću, a to je i Fond hrvatskih branitelja koji zasigurno nisu srušili svi oni koji su pucali svim oružjem na njega, koji su ga prezentirali kao nekakvu mućku ili nekakvu praonicu novaca. Zasigurno fond je polučio izvanredne rezultate i unatoč svim kriznim vremenima i svim pokušajima njegovog urušavanja, svim pokušajima da se on rastoči zasigurno je opstao, ostao i pozitivno poslovao za razliku na prošlo izvješće možemo jasno i nedvosmisleno reći da u predmetnom izvještajnom razdoblju je imovina fonda iznosila je 2 milijarde 309 milijuna što čini rast imovine spram prošloga izvještajnog razdoblja od 24 milijuna kuna. Razlog tome je rast cijene dionica HT-a u proteklom razdoblju od sa 270 kuna na 292 kune. Do sada je iz Fonda za stipendiranje koji proizlazi iz ovoga fonda i koji se trećinom opskrbljuje Fonda za stipendiranje zasigurno upriličilo 30 stipendista koji su kroz ove protekle četiri godine imali ukupan iznos od 175 milijuna 914 tisuća 600 kuna. Samo u školskoj godini 2009./2010. je ostvarilo stipendiju 10257 stipendista što je u ukupnom iznosu iznosilo 63782 tisuće kuna. Samo zakladna svrha također je polučila izvrsne rezultate, te je Zaklada hrvatskih branitelja potpomogla u raznim oblicima i u raznoj svrhi onima koji su zasigurno bili u nevolji 9410 hrvatskih branitelja što je u ukupnom iznosu iznosilo 20 milijuna 426 tisuća 662 kune. I ono što na kraju mogu reći da suradnja Ministarstva hrvatskih branitelja kao što je to vidljivo i potpora udrugama proisteklim iz Domovinskog rata je shodna mogućnostima i potrebama, ali možemo reći da je u ovoj godini umanjena kao što se to i dogovorilo sa udrugama proizašlim iz Domovinskog rata. Zapošljavanje hrvatskih branitelja. Možemo govoriti o nezaposlenim hrvatskim braniteljima od ukupne populacije od 501666 zasigurno samo od 24 do 26000 se kreće onih koji nisu zaposleni i koji nemaju radno mjesto. Stoga i dalje proaktivne Vladine mjere kao i mjere ministarstva koje su za zapošljavanje hrvatskih branitelja od onoga što se zove bespovratna sredstva ili inicijalna sredstva zadrugama hrvatskih branitelja koje zasigurno luče dobre rezultate i koje vidljivo i zapošljavaju, ali i ostvaruju dobre prihode u proteklom razdoblju. Isto tako i kroz mjere poticanja maloga i srednjega poduzetništva zasigurno se dobar dio hrvatskih branitelja snalazi i zapošljava i otvara svoje obrte ili svoje firme. Također mjere stručnog osposobljavanja i njihova potkrepa zasigurno imaju svoj odjek u populaciji hrvatskih branitelja i hrvatski branitelji koriste i te mjere. Ono što je zasigurno da je u 2009. godini ministarstvo poduprlo rad 66 zadruga hrvatskih branitelja, te na cijelom teritoriju Republike Hrvatske oni funkcioniraju. I posljednji sajam koji je održan u Koprivnici zasigurno je govorio o izvanrednim rezultatima koji su postignuti kroz zadrugarsku organizaciju. Ministarstvo potpomaže i promicanje zadrugarstva, edukaciju hrvatskih branitelja, poduzetništvo i zadrugarstvo, koordinaciju između postojećih zadruga, pomoć u osnivanju novih zadruga. Stoga jasno i nedvosmisleno na svim nivoima Ministarstvo hrvatskih branitelja zdušno brine i skrbi o potrebama hrvatskih branitelja koji zasigurno imaju izuzetnu ulogu u stvaranju Hrvatske države, koji imaju izuzetnu ulogu i koji su najzaslužniji kao što je to i rečeno o obrani, oslobođenju i koji nisu zaslužili da im se protuzakonito stavlja na teret nešto što nisu učinili, puno puta nesvjesnim i samo inicijativnim izletima pojedinaca i u hrvatskom ovom Visokom domu događaju se nespretne konstatacije koje zasigurno imaju neželjene posljedice po hrvatske branitelje, bez obzira dolazile sa jedne strane, druge, srednje strane, od koga bilo, zasigurno uvijek se mora dostojno, dosljedno razmisliti i promisliti kako se obraća hrvatskim braniteljima, kakove su njihove tegobe, kakove su njihove posljedice, i to što govorimo danas i čuli smo da posljedice PTSP-a i povećanje zasigurno invalida ti ljudi su prošli tri godine svoje halvarije, prošli su liječničkih kontrola, … [[Ne razumije se.]] bolnica, čak u zadnje vrijeme konstatira se da i dobar dio članova obitelji, tj. supruga ili djece boluju od PTSP-a. To je ono što nas brine i što u daljnjem slijedu treba zorno pratiti i pomagati, PTSP centri koji funkcioniraju pri svim našim županijama, ne znam da li je u Gradu Zagrebu … [[Ne razumije se.]] živio je osiguran prostor, ali nadam se da je, jer prijašnjih godina toga nije bilo. Zasigurno će reći kakvo je stanje hrvatskih branitelja, zdravstveno stanje, a i ono što ministarstvo omogućava da i članovi obitelji hrvatskih branitelja kao i budu kontrolirani i plaćeni pregledi od ministarstva kako bi se njihovo zdravstveno stanje znalo. Imali smo nekada i raspravu o tome kakvo je zdravstveno stanje, što su to, da li hrvatski branitelji prije ili češće pobolijevaju od ostale populacije hrvatskog naroda i zasigurno … [[Ne razumije se.]] iz svih podataka jasno i zorno vidi da su oni skloniji i stresnim poremećajima i karcinomima i svim ostalim bolestima koje prate ratna zbivanja i događanja. Možemo kao klub zastupnika reći da i dalje vjerujemo da će Ministarstvo hrvatskih branitelja ovako transparentno, kvalitetno pripremiti sva izvješća, ali isto tako i mjere koje će pomagati hrvatskim braniteljima u njihovom daljnjem životu, jer to su i zaslužili. Hvala vam lijepa.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Damir Kajin.
Evo, gospodin Đakić je spomenuo brojku od 501 tisuće branitelja. Gospodin Hebrang je maloprije spomenuo brojku od 600 do 650 tisuća branitelja. Ako je broj od 501 tisuće branitelja podcijenjen prema riječima predsjednika kluba HDZ-a, onda podhitno povijesne istine radi već danas tu brojku treba povećati za još 150 tisuća.
Ali to nije ispravak.
Od '96. godine do današnjeg dana brojka je povećana…
Kolega Kajin.
Za 150 tisuća pa i sada bi to trebalo povećati…
Kolega Kajin, javili ste se za ispravak netočnog navoda zastupniku Đakiću.
Pa evo ispravljam netočan navod da je umjesto 501 tisuće…
Ispravljate.
Branitelja. Nije, nego 600 do 650 tisuća. Ajde ispravimo tu povijesnu nepravdu…
Hvala lijepa. Pa ne možete ispravljati.
Kategoriji ljudi, i uvrstimo ih u popis … [[Ne razumije se.]] objaviti njihova imena.
Gospodine Kajin, molim vas! Ne možete se javiti za ispravak netočnog navoda zastupniku Đakiću, a onda ispravljate navodnu tvrdnju zastupnika, kluba zastupnika HDZ-a Andrije HEBranga. Hvala. Klub zastupnika HNS-a, gospođa zastupnica Danica Hursa.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Pred nama je izvješće o provedbi Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji za prošlu 2009. godinu. Spomenuti zakon datira iz 1997. godine uz izmjene u 2001. i 2004. i sada je u 12-godišnjoj primjeni. U realizaciji ovog zakona kroz proteklo razdoblje svakako moramo spomenuti niz dobrih učinaka, ali nikako ne smijemo zaboraviti na nedostatke i nepravilnosti kojih je također bilo. Po ovom zakonu zbrinuti je najveći dio hrvatskih ratnih stradalnika, hrvatskih ratnih vojnih invalida, posebno onih koji su najteže nastradali. Najveći dio njih pored ostvarenja prava na invalidninu, prava na mirovinu ostvario je i pravo na stambeno zbrinjavanje, što uz prava iz zdravstvenog osiguranja predstavlja temeljna i najvažnija prava koje su odrednice ovog zakona. U rekapitulaciji troškova, po svim pravima, a čiji je ukupan iznos nešto viši od 6 milijardi 283 milijuna kuna, najveću stavku čine prava iz mirovinskog osiguranja na koje je utrošeno cirka 5 milijardi kuna ili 79,36%. Zatim slijede troškovi za trajna novčana prava, u iznosu od 853 milijuna kuna ili je to 13,54%. Troškovi za prava iz zdravstvenog osiguranja u iznosu od 131,6 milijuna kuna ili 2,1%, troškovi za stambeno zbrinjavanje u iznosu od 122 milijuna kuna ili 1,94%, itd. Po strukturi troškova vidljivo je da je najveći dio sredstava zapravo išao iz mirovinskog osiguranja i na trajna prava, što je ukupno bilo 92,9%. Ako tome pridodamo 131 milijun koji ide na zdravstveno osiguranje i 122 milijuna za stambeno, onda vidimo da preostaje vrlo mali iznos sredstava koje možemo usmjeriti u primjerice psihosocijalne programe gdje je utrošeno po meni svega 11,5 milijuna kuna. Tu bih htjela spomenuti institucije koje skrbe o braniteljima, a opterećene su birokracijom uz nedovoljno stručnjaka i nisu i ne mogu biti dovoljno djelotvorne u operativnom smislu direktne psihosocijalne pomoći. Sustav skrbi je neprimjeren i neprilagođen potrebama branitelja u današnje vrijeme. Skrb je temeljena na potrebama ustanovljenim davnih godina, bez uvođenja novih mjera i usklađivanja sa stvarnim potrebama. Spominjem i navodim tu primjerice problem raspada obitelji branitelja, sa svim društvenim i ekonomskim učincima. Mjere pomoći za te slučajeve ne postoje ili nisu prisutne u dovoljnoj mjeri. Mogućnost primjerice pružanja obiteljske terapije je nužan oblik pristupa koji treba itekako dobro organizirati, ali i prakticirati. Iz izvješća je vidljiv porast umirovljenih osoba po osnovi ovog zakona. 2003. godine bilo je oko 20 tisuća umirovljenih osoba, 2007. on je povećan na 38 tisuća, a 2008. on iznosi 58 tisuća 800, a prošle 2009. govorimo o 64 tisuće 217 osoba. Izvješće dakle, govori, da smo danas na neki način zbrinuli oko 60 tisuća ljudi te smo sa ukupnim rashodima za branitelje u prošloj godini utrošili 6,3 milijarde kuna što čini 4,7% ukupnih izdataka države u godini ili to čini 1,9% ukupnog BDP-a. Je li to mnogo za Hrvatsku ili nije, teško je odrediti. Ali je sigurno da je to područje vezano uz skupinu koja je socijalno i ekonomski ranjiva i izdaci su i više nego opravdani. Pitanje je, gdje ćemo završiti ako u projekciju troškova stavimo razliku potencijalnih korisnika mirovina do 501 tisuće? Hoćemo li moći i na koji način zbrinuti veliku većinu pravih i istinskih branitelja ove naše domovine u narednim godinama? Daljnje je pitanje, koje muči mnoge branitelje na terenu, pitanje oko izračuna njihove mirovine jer eto postoje slučajevi na terenu gdje je branitelj s mirovinom od primjerice 3,500 po ukupnom ratnom putu, a i po stradavanju bolji od svoga poznanika koji ima i nekoliko tisuća kuna višu mirovinu. Napuštena odredba zakona koja je kazala da samo osoba koja ima utvrđeni status Hrvatskog ratnog vojnog invalida kojem status utvrđuju nadležna tijela u sastavu Ministarstva hrvatskih branitelja u drugome stupnju može podnijeti zahtjev za braniteljsku mirovinu stvorila je novu situaciju u kojoj je dana mogućnost liječničkim povjerenstvima unutar sustava Mirovinskog osiguranja da samoinicijativno utvrđuju da li je netko stradao, da li su njegova oštećenja vezana uz rat ili nisu. Ovdje, dopustite da podsjetim, na slučajeve Dijagnoze 1 i 2. Evidentno je da je povećanje broja umirovljenih osoba posljedica i takovih djelovanja. Usput postavljam pitanje što je sa najavljenom Dijagnozom 3? Po nama ovakove aktivnosti najbolje štite istinske i prave branitelje ove zemlje. Iz izvješća izdvajam zapošljavanje hrvatskih branitelja. Na tom području treba poduzeti zaista sve da se ti ljudi zaposle ili pokrenu vlastiti posao. Zato pozdravljamo sve mjere i uložena sredstva u tom području. Moji prethodnici su govorili o niz kategorija, ja ću to sada preskočiti i samo ću se osvrnuti na kraju na financiranje udruga gdje je spomenuto, u ovom izvješću, da su se financirale sa 19 milijuna kuna i samo se nabrojalo 107 udruga. Po nama nije dobro da je samo pobrojano nego je uz svaku udrugu trebalo napisati koji iznos financijskih sredstava je dodijeljen takvim udrugama. … [[Upadica se ne razumije.]] Molim? Mislim da je ovo izvješće trebalo sadržavati taj podatak, tim više što su prethodna izvješća bila oblikovana na taj način. Prethodnici su govorili o objavi Registra branitelja. Mi u Hrvatskoj narodnoj stranci smatramo da registar treba objaviti, ali ne na način kako se to dogodilo, kršeći zakon i Ustav. Jer u zemlji gdje se to dešava, gdje se krši zakon, gdje se krši Ustav ne može na dobro izaći. Jer stojimo iza teze da i najlošiji zakon treba poštivati tako dugo dok ga ne mijenjamo ili ne ukinemo. I na kraju, dopustite da kažem, da će zastupnice i zastupnici HNS-a prihvatiti Izvješće o provedbi Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihove obitelji za prošlu 2009. godinu.
Hvala. Jedan ispravak, gospodin zastupnik Josip Đakić.
Gospodine potpredsjedniče, pa netočan je navod da ovaj zakon datira od '97. godine, da 12 godina je u opticaju. Naime, izmjene i dopune i bitno popravljen zakon je iz '94. godine i mislim da otada datira zakon i tada su prava drukčije definirana.
U 17 sati i 17 minuta isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Klub zastupnika HDSSB-a, gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre sa pomoćnicima, kolegice i kolege zastupnici. Mora nam biti svima jasno da gledajući i čitajući i prateći povijest i onih koji se razumiju u povijest da nema niti jedne države, otkako postoje uopće države, da nije na neki način nagradila pogotovo one države koje su bile pobjednice u ratu, nagradila svoje vojnike i svoje branitelje, svoje osloboditelje, svoje invalide. Prema tome nije sporno da Hrvatska država kao država pobjednica u oslobodilačkom i obrambenom Domovinskom ratu isto ne učini sa svojim braniteljima. Bilo je, ili možda je bilo prijepora, kako to učiniti? Na koji način to učiniti? Mislim da je ono što je bit evo svih rasprava koje se vode, počevši od ove ilegalne objave registra, ja bih rekao popisa, registar nije naša riječ, imamo mi naših riječi koliko god hoćemo za Registar branitelja, je taj što je bilo potrebito da, da kažem, ta zahvala, zasluga naših branitelja bude ocjenjena i bude raspodijeljena pravedno, pravilno, istinito i po zasluzi. Je li to tako? To je sad druga stvar. Dakle, niti jednom mišlju ne razmišljam o tome da naše branitelja, a i sam sam sudjelovao i kao, kako reče, u borbenom i u neborbenom sektoru, pošto se gospodin Kotromanović čudi da postoji i takvih, iako sam kao liječnik bio u bolnici, u najvećoj ratnoj bolnici u Slavonskom Brodu gdje je liječeno i operirano 8 500 hrvatskih branitelja i civila, dakle u bolnici, ali sam bio i u specijalnim jedinicama na terenu kada sam bio pozvan kada je bio moj turnus za odlazak diljem Hrvatske u akcije Specijalne jedinice policije MUP-a Republike Hrvatske. Prema tome, od kuda čuđenje da postoje ljudi koji su bili u borbenom i u neborbenom sektoru. Isto tako nisu bili samo liječnici, nego i medicinski tehničari, medicinske sestre, pa i drugo osoblje koje ja poznajem osobno koji su bili, poznajem i spremačicu koja je bila, radila kao bolničar na terenu kod Nove Gradiške, dakle na prvoj crti bojišta. Prema tome, nejasno je da to gospodin Kotromanović to ne zna, nije mi uopće jasno. Dakle, kako nagraditi, kako zahvaliti tim našim Hrvatskim braniteljima, to je osnovno pitanje. Jasno da kada se objavio Registar hrvatskih branitelja, dakle govorim o ovom ilegalnom registru koji je izašao na ilegalan način. Nije on ilegalan nego je izašao na ilegalan način, da su ljudi vidjevši taj popis, vidjevši ta imena jasno počeli razaznavati da postoje na popisu i oni koji se svrstavaju u razne jedinice Hrvatske vojske, a koji za koje ti branitelji koji su zaista bili ih ne poznaju. Još kada bi bilo postrojavanje tih postrojbi tek bi se onda vidjelo koliko bi raspoznavali jedni druge i koliko je onih koji su proveli vrlo vjerojatno u inozemstvu Münchenu, Beču, Frankfurtu itd. a danas imaj braniteljski status. Ali ovdje nije riječ o ovom izvješću, nego je riječ o pravima Hrvatskih branitelja, ne o registru iako smo započeli i o registru. I mislim da završim o tom registru sada. HDSSB i još neke strane u ovom Visokom domu su se zalagali za legalnu objavu registra smatrajući da to ne škodi nikome. Naprotiv, ja sam osobno ponosan što sam bio Hrvatski branitelj i ne stidim se toga. I ne samo to. To stalno negiranje potrebe ili objave registra je zapravo proizvelo u neku ruku i ovakvu stranu da je došlo do probijanja bilo hakerskog bilo kakvog drugog sustava informatičkog Ministarstva obarane i objave Registra hrvatskih branitelja. Gospodine ministre, pitam vas, kako je moguće da se to probije i ovo iziđe na vidjelo? Iako vi iz vladajuće vaše stranke uz vladajuće koalicijske partnere uporno stajali na tome da se to ne objavi i to ste izglasali u ovom Viskom domu jasno većinom dignutih ruku u Hrvatskom saboru. to je jedno. Kada se govori o pravima, o osobnim invalidninama Hrvatskih ratnih vojnih invalida, onda je prepoznatljivo u ovim tablicama koje su ovdje objavljene i da imamo kategorije od 1 do 10 invalida dakle Hrvatskih ratnih vojnih invalida koji primaju osobne invalidnine, ima onih koji su 20 ili 30% invalidi ima ukupno 26%. Dakle, 26%, a iznos koji je predviđen u kunama od 1. 12. 2009. je 26%. Dalje imamo ove kategorije od 40 i više. Dakle, oni koji su dali dio svoga tijela, organ, koji su zaista invalidi kako netko reče u borbenom sektoru. Zaista nema tih novaca, nema tih nagrada, nema te naknade u bilo kojem obliku koja može nadoknaditi dio tijela. Ali gospodine ministre kako netko reče ja ne znam da li vi, ali ja u svojoj okolini poznajem i osobe koje su bile sa mnom na terenu specijalne policije i osobno sam nuđen da napišem ratni put i zatražim invalidnost jer to nije problem. Ali nisam to htio. Ali su to učinili i za ovih 15, 16 godina rata ostvarili putem ovih tablica i davanja znatno veće prihode od moje plaće. Jer ja nisam htio, nisam išao u rat da ostanem invalid, nego da ostanem živ i da oslobodimo Hrvatsku i to je bio moj jedini cilj. Ali postoje te razlike. A znam osobno sada pouzdano znam da su bili sa mnom jednako, vratili se jednako živi i zdravi i da nije bilo tih incidenata te vrste koji bi doveli do invalidnosti. Čak što više ima takvih osoba koje zauzimaju visoke pozicije u izvršnoj vlasti grada Broda ili u bolnici u Slavonskom Brodu vršeći vrlo odgovorne poslove od kirurga, neurokirurga itd. unatoč invalidnosti. Pa kakva je to onda invalidnost? Poznajem i osobu nažalost, koja je dobila zaostatke zbog oslobađanje od doprinosa na plaću za 10, 12 godina u iznosu od 320 tisuća kuna u komadu. Nemojmo zatvarati oči pred nepravdom i nepravilnosti. Rekao sam odmah u početku, zato sam ljudi koji su sudjelovali, a poglavito oni koji su ostavili svoj dio tijela, ekstremiteta, a za njih nagrade nema jer zaista nitko ne može platiti svoju ruku, nogu, oko itd. njemu se to ne može platiti i ne može mu se vratiti. Ali način na koji je sustav uređen i mogućnost koja je data da se u visokom stupnju javi broj invalida koji objektivno gledajući kada gledamo komisije civilne, mirnodopske, Invalidskog fonda, onda vidimo bitnu razliku u stupnju ocjene invalidnosti kod istih. Ajde uzmimo potres mozga, za potres mozga je 20% kod branitelja. A za potres mozga nemate ni kod Croatie u prometnoj nezgodi dobijete nula kuna. Tako isto i u ... mirnodobskog radnog invalida. Nadalje, dobivam vrlo često pitanje od ljudi koji su po 40 godina radili u firmama zašto postoji tolika razlika. Ja ne kažem da za one, opet govorim, one koji su zaista stekli invalidnost nažalost u ratnom djelovanju, koji su zadobili invalidnost, ali kada gledate tu razliku kod tih mirnodopskih invalida gdje moj pacijent koji je ostao bez noge na radnom mjestu ima 6 puta manju naknadu za invalidnost u odnosu na… Ja ne kažem da je ova prva velika nego ova je mala za radne, iako to nije predmet današnje rasprave, ali zaista je bitna, zaista je ogromna razlika, a onih ima 220 tisuća mirnodopskih invalida. Zna bolje Hrelja nego ja, jer to je njegova stranka i njegovi ljudi da kažem. Vidim ovdje da je vršena i određena revizija ovih 566 slučajeva za prošlu godinu, ima i način na koji je vršena i rezultati te revizije. To je dakle samo povjerenstvo, ministarstva i mirovinsko se razlikuju u tome što je uzrok invalidnosti, uglavnom je na tome, a ne po visini invalidnosti nema nekih bitnih razlika. Kada se govori u ovom izvješću o mirovina pripadnika HVO-a i članova njihovih obitelji i kada se razvila rasprava oko toga, a pogotovo u svjetlu istupa predsjednika Republike u Sarajevu onda treba reći jasno i glasno da je Republika Hrvatska priznala Republiku Bosnu i Hercegovinu, da je hrvatski narod glasao u Bosni i Hercegovini glasao za samostalnu Bosnu i Hercegovinu, da je prvo ratno djelovanje u Bosni i Hercegovini bilo u Ravnom, dakle u hrvatskom selu u Hercegovini, da je rat otpočeo napadom zapravo iz Bosanskog broda na Slavonski brod pa bi mogli i mi proglasiti agresiju Bosne i Hercegovine na Republiku Hrvatsku po tome, gdje su prve granate počele padati po Slavonskom brodu 8. ožujka '92. godine sa teritorija Bosne i Hercegovine. Prema tome, da je Republika Hrvatska izdašno pomagala Bosnu i Hercegovinu, od goriva, oružja, streljiva itd. pa do prelaska da kažem mudžahedina i vehabija preko teritorija Republike Hrvatske u Bosnu i Hercegovinu bez ikakvih problema, da je zbrinula stotine tisuća izbjeglica iz Bosne i Hercegovine. I kako, otkuda onda ovakve primisli da je Republika Hrvatska ama truna jednoga agresor u Bosni i Hercegovini? Dakle podijelili smo agresorsku krivicu sa Srbijom, zapravo pravim agresorom na Bosnu i Hercegovinu. To nije dobro, to ne valja. Prema tome, ne može se reći da su pripadnici HVO-a bili agresori na Bosnu i Hercegovinu, a evo mi im dajemo mirovinu. Pa to je smiješno, to je žalosno zapravo. Bilo bi smiješno da nije žalosno. I još spominjanje Ahmića kao, pa zločin je pojedinačan, ne može se nitko ispričati u ime Republike Hrvatske jer Hrvatska država nije imala takvu politiku agresorsku prema Bosni i Hercegovini nego se može samo za pojedinačne slučajeve, za individualne zločine ispričati. Imao bih još štošta govoriti o ovome, 6 milijardi i 200 milijuna, 300 milijuna kuna je 5% proračuna Republike Hrvatske dakle u ove svrhe, a evo nisam stigao, već mi svijetli crveno, i u onim troškovima koje imamo oko boraca, mirovina, boraca NOB-a itd. Jedan drugi puta ćemo o tome.
Dobro. Hvala. Ministar Tomislav Ivić, izvolite.
Hvala lijepo, poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici. Evo ja bih se nakon ovog izlaganja po klubovima htio zahvaliti u biti na korektnom izlaganju. Posebice bih zahvalio, nema ga tu, gospodinu Kotromanoviću koji je korektno diskutirao i pokazao da se o ovom pitanju može razgovarati bez često puta nepotrebne politizacije i da se može na jedan konstruktivan i prihvatljiv način i o ovoj problematici diskutirati. Odgovorio bih i na nekoliko pitanja koje su kroz raspravu po klubovima postavljani. Prvo, rekao bih da ovo izvješće u ovoj godini nije ni po čemu posebno u odnosu na ranija izvješća, da je to jedno standardno izvješće, da su i ranijih godina u biti bila ovakva izvješća jer su rađena po istom obrascu sa sličnim podacima. Kada razgovaramo, a dosta se doticalo razgovora oko registra i ove podjele, mislim da je sasvim logično da u registru postoji i borbeni i neborbeni sektor i da smo to napravili upravo zbog toga da bi nastojali vrednovati tako taj doprinos u Domovinskom ratu jer, složit ćete se nadam se sa mnom da nije isto biti na prvoj crti ili biti u logističkoj bazi 10 km ili 20 km od prve crte bojišnice, a nedvojbeno je da je i onaj koji je u logističkoj bazi u funkciji obrane i da ima pravo da ima status hrvatskog branitelja. Dakle, zbog toga je i napravljena ta podjela na borbeni i neborbeni sektor. Činjenica je da su kao i gospodin Grubišić, neki jedno vrijeme bili u borbenom sektoru, a drugo vrijeme su bili u neborbenom sektoru što je sasvim logično. Naravno da smo nezadovoljni što je došlo i do povećanja broja nezaposlenih hrvatskih branitelja, ali i tu se vide posljedice krize, recesije koja pogađa i našu zemlju. Ali bih htio reći da briga, a gospodin Kotromanović je govorio o tome da se napravi nekakav popis najugroženijih branitelja, da se to vodi u ministarstvu, da briga o braniteljima ne može i ne smije biti samo briga resornog ministarstva ili Vlade Republike Hrvatske, nego to treba biti briga cijelog sustava, dakle i jedinica lokalne i regionalne odnosno područne samouprave pa u krajnjoj liniji i svih nas kao građana. Što se tiče gospodina Kajina, on je izrekao tu čitav niz netočnosti koje bi trebalo zaista vremena i vremena da se to sve elaborira. Ali jedno je apsolutno sigurno, mi znamo točno koliko je ljudi branilo državu odnosno koliko je ljudi sudjelovalo u Domovinskom ratu i taj podatak smo objavili prije tri godine kada je završen Registar hrvatskih branitelja i on je poznat kao što je poznat i stav Vlade zbog čega nismo za objavu Registra hrvatskih branitelja. I ne radi se ni o kakvom nervoznom, paničnom ili kako je to gospodin Kajin nazvao reagiranju Vlade nego se radi o jednom principijelnom stavu koji je isti od prvog dana pa zaključno i sa ovim zadnjim raspravama koje smo vodili. I ključni onaj argumenat je uvijek bio da postoje zakonski propisi koji priječe objavu registra i dok se oni ne izmijene da se registar ne može objaviti. A ja sad pitam ovdje kako urediti članak 37. Ustava Republike Hrvatske koji jamči svakom građaninu u ovoj državi zaštitu njegovih osobnih podataka. Hoćemo li u tom članku staviti da Ustav jamči zaštitu osobnih podataka svima osim hrvatskim braniteljima. Je li to rješenje? Strane Vlade kažu imaju uvid u registar. Pa naravno da nemaju. Društvo za upravljanje imovinom Fonda hrvatskih branitelja Erste invest je osnovano po hrvatskim zakonima, registrirano je u Hrvatskoj. Tko je vlasnik nije ključno pitanje. Osim tog Erste invest ima samo dio podataka iz jedinstvenog registra, a to su podaci koji se ne odnose na ratni put. Tako da nema nikakve bojazni da bi po toj osnovi moglo biti bilo kakve manipulacije sa podacima iz registra. Ovo što je uvažena saborska zastupnica gospođa Hursa rekla ne znam gospođo odakle vam podaci da je 2003. bilo 20000 mirovina. Nije bilo, bilo je puno više. Bilo je oko 40 i, između 40 i 50. Ne mogu točno sad reći. Taj broj je povećan u zadnjih šest godina, ali ne za 40000 što bi proizašlo iz ovoga o čemu ste vi rekli. 2003. godine kao i sada je bilo otprilike isti broj obiteljskih mirovina kao i sad. Što se tiče objave registar, nije objavljen registar Hrvatskih branitelja nego je objavljena jedna od baze podataka u MORH-u koje su se koristile za izradu Registra hrvatskih branitelja i nije bilo nikakvog hakerskog upada u informatički sustav ni MORH-a, ni Ministarstva obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, nego je riječ o tome da su naprosto podaci s kojima su raspolagali u MORH-u ili u Ministarstvu obitelji i branitelja i međugeneracijske solidarnosti, a istraga će to utvrditi ukradenim. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Ivica Pančić. Izvolite.
Budući je bilo ovdje nekih dvojbi oko broja braniteljskih mirovina. Prema izvješću zakona iz 2003. godine bilo je oko 20000 osobnih mirovina, znači mirovina hrvatskih branitelja dok ih je danas 51000. Znači, brojka je narasla sa 20 na 51000 ili oko 5000 godišnje. Hvala.
Pojedinačna rasprava. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Nema je. Gubi pravo na riječ. Gospođa zastupnica Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine ministre, državni tajniče sa suradnicom, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Odmah na početku ću reći da kao hrvatska braniteljica i zastupnica u Hrvatskome saboru pozdravljam i podržavam Izvješće o provedbi Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskoga rata i članova njihovih obitelji za razdoblje 1. siječnja do 31. prosinca 2009. godine a koje je Vlada Republike Hrvatske dostavila Hrvatskome saboru na raspravu i usvajanje uz sljedeće argumente i iz sljedećih razloga. Prije svega pozdravljam iscrpnost i transparentnost ovoga izvješća koje kako je to danas već jedna kolegica rekla ovo izvješće ima i formu i sadržaj. A mi koji dobro znamo one o kojima ovo izvješće govori znamo da ima i dušu i koji do u detalje daje pregled svih prava utvrđenih zakonom s brojem korisnika i iznosom sredstava koje je Hrvatska država izdvojila za hrvatske branitelje iz Domovinskoga rata i članove njihove obitelji najzaslužnije za stvaranje samostalne i demokratske Hrvatske države koju danas imamo i u kojoj živimo. I kad o njima braniteljima kolegice i kolege govorimo nemojmo zaboraviti da najviše o sebi kazujemo. Nemojmo zaboraviti da 13 godina, jer ovo Izvješće za 2009. je 13 godina po završetku Domovinskoga rata još uvijek tražimo, ekshumiramo, identificiramo i sahranjujemo posmrtne ostatke hrvatskih branitelja, pa ih je tako u 2009. godini sahranjeno 17 a umrlo ih je 1890 od kojih 254 sa statusom hrvatskih ratnih vojnih invalida od kojih čak 5 iz sto postotnih druge grupe i četvorica sto postotnih prve grupe. Pohvaljujem i hrvatsku Vladu i predsjednicu hrvatske Vlade gospođu Jadranku Kosor osobno na dosljednosti i odlučnosti da u ovim teškim vremenima recesije i gospodarske krize najosjetljivijim skupinama društava koje uz umirovljenike, rodilje, djecu pripadaju i branitelji i članovi njihovih obitelji ne smanjujući opseg zakonom utvrđenih prava. A da je tome tako potvrđuje i iznos od 6,3 milijarde kuna izdvojenih za provedbu Zakona o pravima hrvatskih branitelja. I čini mi se ne manje važno pozdravljam i pravo vrijeme dostavljanja ovoga izvješća što svjedoči ne samo o poštivanju rokova nego i o kontinuiranom i ažurnom praćenju svih podataka u resornom Ministarstvu hrvatskih branitelja. Kad kažem da je izvješće dostavljeno u pravo vrijeme mislim na inicijative i zahtjeve koji su sve glasniji i s najviših mjesta u Hrvatskoj državi pokrenuti, a čuli smo u raspravama i danas ovdje u Hrvatskome saboru o potrebi objave registra hrvatskih branitelja unatoč svim zakonom utvrđenim razlozima o opravdanosti i tajnosti navedenoga dokumenta koji sadrži ratni put svakog hrvatskog branitelja i usprkos činjenici da niti jedna zemlja u svijetu nije objavila popis svojih branitelja. A upravo podaci izneseni u ovom Izvješću u poglavlju 7. u kojemu se govori o Fondu hrvatskih branitelja i o registru hrvatskih branitelja iz Domovinskoga rata, u kojemu se daju podaci o rasporedu hrvatskih branitelja prema borbenom i neborbenom sektoru, a raspored prema izdavateljima potvrda o sudjelovanju u obrani suvereniteta Republike Hrvatske, dakle Ministarstvo obrane i Ministarstvo unutarnjih poslova, o broju branitelja po prvom ulasku u postrojbe hrvatske vojske ili Ministarstva unutarnjih poslova po godinama od '90. do 1996. gdje je jasno da upravo ratne 1991. godine je zabilježen najveći broj prvog ulaska branitelja u ove postrojbe i prikaz broja dana sudjelovanja u Domovinskome ratu za sve branitelje u registru. Rekla sam da sam, da imam status hrvatskog branitelja, bila mi je čast, imala sam tu privilegiju da sudjelujem u Domovinskome ratu i čast mi je što i danas pripadam onoj skupini, najvećoj skupini hrvatskih branitelja koji ne koštaju ovu državu ništa, i koja, i zbog toga odbijam i u ovoj svojoj raspravi … [[Ne razumije se.]] kolega Kajin rekao da su branitelji teret u sustavu. Branitelji ne mogu biti teret u sustavu, pa oni su se borili za neovisnost i samostalnost demokratske hrvatske države. Zašto sam rekla da je ovo pravo vrijeme. Pa evo iz svih ovih razloga koje sam iznijela, a navedeni su i daljnji u ovome izvješću, najvećim dijelom su dokinuti razlozi koje su zagovaratelji objave registra navodili kao ciljeve sređivanja stanja u braniteljskoj populaciji, i zbog toga su danas … [[Ne razumije se.]] kad su kolege u ime klubova koji su se posebno isticali u zagovaranju objave registra, tonovi koji su danas malo splasnuli, sigurna sam da neće stati na tome. Nije u redu iznositi neistine o hrvatskim braniteljima, jer znamo koliko su oni osjetljiva i senzibilizirana socijalna skupina, kako na njih to djeluje. Kolega Bilonjić je iznio što znači i kako se reflektira i odražava objava i ova nelegalna objava, ne bih rekla registra kako je ministar rekao nekog radnog materijala kojim se netko poslužio da ponovno podijeli hrvatske branitelje i da izazove, odnosno da skrene pozornost sa drugih puno važnijih tema u hrvatskome društvu i u hrvatskoj državi. Sramotno mi je da su ponavljali, da se zalažu za odvajanje žita od kukolja, jer za to nije potrebna objava registra, ministar i ministarstvo, odnosno Vlada u dostavljenome izvješću jasno kaže i iznose podatke da se revizija provodi sve ovo vrijeme, daju se podaci koliko je branitelja izgubilo status, a i svima zainteresiranima postoje popisi i u Ministarstvu obrane, i u Ministarstvu unutarnjih poslova, i može se ako se zna da postoji nešto što nije sukladno zakonu, može se prijaviti i nadležne institucije hrvatske države, odradit će svoj posao. Kad govorim o dijelu nezaposlenih, već su spominjani, pozdravljam sve mjere hrvatske Vlade koja je dala na zapošljavanje hrvatskih branitelja, međutim ovaj broj od 24 tisuće 375 branitelja, to je sa krajem 31. prosincem 2009. godine ili 8,4% ukupne populacije nezaposlenih u Republici Hrvatskoj, ako pogledamo da su branitelji u dobnoj skupini, ja sam zbrojila dvije, onu od 45 do 50 i onu od 50 do 54, u toj kategoriji je 10 tisuća 148 branitelja ukupno 29,3% njih. Pozivam sve čelnike jedinica lokalne, područne samouprave da poštuju odredbe Zakona o hrvatskim braniteljima, da im daju priliku za zaposliti se. Ni tu nisu hrvatski branitelji privilegirani, jer je zakon jasno rekao da pod istim uvjetima hrvatski branitelji imaju prednost. Iz svega navedenoga podržavam i još jednom pohvaljujem izvješće o ostvarenju prava, Zakon o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskoga rata i članova njihovih obitelji. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Ivica Pančić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedavajući … [[Govornik nije uključen.]] Već ste počeli isključivati. Čemu? Kako se odnosimo započeo bih ovim riječima, kako se odnosimo prema hrvatskoj državi, njezinim institucijama, koliko razvijamo vrijednosti demokratskoga sustava, solidarnosti, pravde, poštenja, koliko se borimo protiv kriminala i korupcije u hrvatskom društvu, takav nam je odnos i prema Domovinskome ratu i prema hrvatskim braniteljima. Nema potrebe da ovdje jedni druge uvjeravamo tko voli više Hrvatsku, jednostavno nije popularno citirati bivšega premijera koji je rekao otprilike, ipak ću morati ne dozvoljavam nikome da više voli Hrvatsku od mene samoga. Mnogi se tih riječi, odnosno toga čovjeka žele zaboraviti, ali to je tako. I danas kada govorimo o ovoj bitnoj temi za hrvatske, ne samo hrvatske branitelje, već i za društvo u cjelini, treba isključivo ostaviti emocije po strani, i baratati činjenicama, pokušati baratati činjenicama, sve u dobroj namjeri da ako ima nečega lošega u sustavu da se on popravi. Na početku pohvalio bih samo izvješće. To je korektno, dobro, precizno napravljeno i kada bi se uspoređivala sva ona izvješća '97., '98., pa 2000., 2001., 2002. i do danas to bi bilo jedno interesantno štivo. Sve ono što je zapisano ili ono što nije zapisano, što je prešućeno sve bi to govorilo o vremenima koja su iza nas. Možda i kvaliteti ovoga izvješća i brzini kojoj je ono došlo, jer se radi o travnju mjesecu, a uvijek smo ga nekako ili 5. ili 6. ili 7. mjesec rješavali, možda je tome doprinijela, što bi se reklo i nova metla u ministarstvu, jer svaka metla, nova metla bolje mete. Ali dobro, ostavimo to. Vratimo se na onu bit. 10 godina ovdje na ovome mjestu, možda malo repozicioniran u ovim klupama, ali temeljno promišljanje sam zadržao, govorim da možemo trošiti onoliko koliko zaradimo. Najčešće se na te riječi odmahivalo rukom, ismijavalo, govorilo da se politizira i ne znam što. Jel sam u dodatku rekao i da će nas to pogoditi, takvo neracionalno ponašanje, kao bumerang u glavu. I taj bumerang se lijepo vratio. I danas je interesantno da dok čitava država govori o krizi, o gospodarstvu koje je u rasulu, o mjerama koje Vlada sa premijerkom koja je dobrim dijelom kreirala ovaj sustav, pokušava iznaći rješenja da brod ne potone, mi danas uopće ovdje ne spominjemo krizu. Kao da kriza nije dotakla i ovaj segment skrbi za hrvatske branitelje. 10 godina govorim o tome što je dobar sustav skrbi, ono što imaju pojedine zemlje u svijetu, ono što smo mi kopirali od njih, djelomice i izmijenili, sve u dobroj namjeri. Dobar sustav skrbi se zasniva na kvalitetnom zbrinjavanju svih težih stradalnika, potpunom zbrinjavanju obitelji poginulih i smrtno stradalih u ovom slučaju hrvatskih branitelja i zapošljavanje svih onih koji su sposobni raditi uz sve mjere koje se primjenjuju, školovanje, doškolovavanje, prekvalifikacija itd., i istovremeno uz zdravstvenu zaštitu svih branitelja. Znači, ne trebaju nam veteranske bolnice kao u SAD-u jer je naš sustav zdravstvene skrbi u tom segmentu kvalitetniji, odnosno sveobuhvatniji. I istovremeno ono što, jer sve države su se suočavale i sa nepravilnostima sa kojima se i mi suočavamo, i sve su one to priznale i pokušale to riješiti. I zbog toga je potreban i sustav kontrole, mehanizam kvalitetne kontrole. Ništa više, ništa manje. Naravno, jednostavno je to reći, malo teže je to sprovesti, ali kada vidimo da fondovi koje smo sada osnovali i zaklade, zaklada, uspješno funkcioniraju. A zašto uspješno funkcioniraju? Zato što imaju kontrolni mehanizam. Postavlja se pitanje, a zašto onda to nismo primijenili i na sve ostalo? Ili zašto to nismo primijenili '90-ih godina kada su neki drugi fondovi završili, usuđujem se reći, u kriminalu? Kako tada se nije moglo, a sada se može? Sazrijevanje svijesti, svi smo iskusniji, možda i kvalitetnija oporba. Stvari su otišle, moramo priznati, dobrim dijelom u krivo. Ali sada se ne nadjačavamo tko je kriv za to ili zašto su otišle. Dijelom zbog političkih okolnosti, dijelom iz dobrih namjera, dijelom iz kupovine biračkoga tijela, dijelom iz nekih drugih razloga. Sada je temeljno pitanje što učiniti da sustav postane održiv? Jer sustav skrbi za hrvatske branitelje je neodrživ, a to tvrdi ne ja, to tvrdi sama Hrvatska vlada. A sada ću vas pokušati uvjeriti, i vas gospodine predsjedavajući kad me ovako lijepo gledate, kako to tvrdi Hrvatska vlada. A ona to tvrdi na najmanje 3 načina, moguće i na više, ali ja sam izdvojio 3. Preraspodjelom, izmjenom Zakona o pravima hrvatskih branitelja i treće najavom smanjenja, posebno dijela sredstava u mirovinskome sektoru. Kada govorimo o skrbi za hrvatske branitelje, rekapitulaciju da napravimo, 6,2 milijarde je utrošak ove godine. Nešto veći nego prošle godine. 93% ide na mirovine, 5 milijardi plus 800 milijuna trajna prava. To su nekako zadane vrijednosti koje se ne mogu tek tako mijenjati niti je popularno da se mijenjaju. Ostaje 400 milijuna, ostaje 7% koji se mogu primijeniti za ostalih 15-ak, 16, 20 prava. Od tih 400 milijuna najviše je zdravstveno osiguranje i stambeno. I što se onda činilo? Mirovine rastu jer moraju rasti, broj korisnika je za 5 tisuća veći nego prošle godine i to je tako kontinuirano i tih 200 milijuna je preraspoređeno sa ostalih prava. Među ostalim zdravstvenog osiguranja sa 190 smanjeno je na 131 milijun 2009. u odnosu na 2008. godinu. I stambeno zbrinjavanje 234 na 122 milijuna, a to je negdje 160 valjda milijuna kuna plus određene korekcije i na drugim pravima. Pa uključujući i udruge stradalnika koje su dobile nekoliko milijuna manje. Ali to je beznačajno smanjenje. U svim tim ostalim stavkama i nema više mogućnosti za smanjenje. Drugo je izmjena zakona, sjetimo se da je Zakon o pravima hrvatskih branitelja izmijenjen u onome segmentu da je ponovno vraćena odredba iz Zakona 2001. godine da samo Hrvatski ratni vojni invalid, znači branitelj sa utvrđenim statusom HRVI-a može ostvariti i braniteljsku mirovinu. Zašto je to napravljeno? Zato što je broj zahtjeva enormno narastao, a novca nema. I sad da tu previše ne dužim, i broj 3, to je najava smanjenja opet u mirovinskome sektoru. Jer priznali vi to ili ne 5 milijardi kuna sa tendencijom porasta, daljnjega uvećavanja broja umirovljenih hrvatskih branitelja, će predstavljati problem za ministarstvo, odnosno za Vladu. Sada je pitanje na koji način će se tome doskočiti? Da li jednim sustavnim rješenjima, a ima nekoliko mogućnosti koje su opet više ili manje nepopularne, ili će se ići u linearno smanjivanje kao što neke susjedne države rade koje nisu također sposobne provesti jednu sveobuhvatniju reformu. Pa će onda vjerojatno uslijediti po nekoliko stopa smanjivanje onih koji imaju veće ili one koji imaju manje mirovine. Ja se nadam da do toga smanjivanja neće doći da opet ne bih ja postao kriv za to. I zato pokušajmo iznaći jedno sveobuhvatno rješenje. Ovaj registar i njegova objava, budući se o tome govori, može se objaviti, ali ne objava radi objave već objava radi jednoga sustavnog rješenja ovoga sustava kojeg nazivamo sustav skrbi za hrvatske branitelja. Hvala.
Hvala. Gospođa zastupnica Tatjana Šimac Bonačić, izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, državni tajniče sa suradnicima, kolegice i kolege. Iz izvještaja je vidljivo zapravo da se u onim svojim bitnim dijelovima provodi dobro, a naročito da se najviše ostvaraju prava na različite oblike financijskih isplata. Ja bih zapravo ovo izvješće koje ima, prikazuje i dobre i loše strane, gledala kao snimku stanja s tim da to može svima nama, naročito vama iz ministarstva zapravo poslužiti kako možemo sutra bolje djelovati prema našim braniteljima. Zapravo ovo služi da se prikaže sve što se radilo, ali isto tako nadam se da ćete vi u ministarstvu uvažiti sve ove naše primjedbe koje iznosimo tijekom naših rasprava. Osvrnula bih se samo na par stvari unutar izvještaja. Evo npr. stambeno zbrinjavanje koje se zapravo sporo realizira. Razlozi takve spore realizacije su naravno i odnosi se na ovo vrijeme u kojem se nalazimo, vrijeme recesije, vrijeme krize u kojoj živimo. Ali isto tako postoje i drugi problemi kao što su recimo vrlo zamršeni imovinsko-pravni odnosi u pojedinim dijelovima, odnosno donošenje spore izmjene prostornih planova, te naravno nejednaka ekonomska snaga jedinica lokalne samouprave, jer mi znamo po pravima branitelja koja je dužnost lokalne samouprave zemljište odnosno infrastruktura. Prema tome, mislim da bi trebalo napraviti ubrzanje u donošenju akata na svim razinama od države do općina kojim bi se zapravo ubrzale procedura rješavanja stambene problematike. Naravno Ministarstvo branitelja bi trebalo ukazivati na te probleme, ali ja moram zapravo izraziti i zadovoljstvo i dobru suradnju i sa Ministarstvom branitelja i sa Ministarstvom okoliša u smislu toga stambenog zbrinjavanja. Osvrnula bih se isto tako i na zdravstvenu problematiku, odnosno izvješće o zdravlju i psihosocijalnoj pomoći. Naime, branitelji i stradalnici su direktne žrtve, o tome uopće ne trebamo ponavljati. Međutim, ne možemo zaboraviti ni one druge posredne žrtve, a to su obitelji. Iz izvješća svih onih koji rade na psiho-socijalnoj pomoći branitelja svi oni ukazuju na to da ima sve viša zahtjeva ka pomoći iz obitelji, odnosno djece stradalnika Domovinskog rata odnosno branitelja. Isto tako znamo da su Hrvatsku branitelji češće obolijevaju i ukupna stopa smrtnosti nažalost je veća od ostatka populacije druge, naročito suicidi, naravno to je zbog psihotraumatiziranih branitelja. Braniteljima je najveći problem što postoji jedan nesklad svijeta za kojeg su se borili i ono u biti u čemu žive i kako žive. Prema tome, mislim da treba bez obzira što neki kažu da je dobro razrađen sustav zdravstvenog zbrinjavanja branitelja, mislim da to nikada nije dovoljno i treba raditi što više na tome. Ja moram reći da kao zamjenica gradonačelnika da sam suočena sa nizom zahtjeva za pomoć, da mi branitelji vrlo često dolaze i za pomoć za lijekove koje nisu na listi HZZO-a isto tako za pomoć i za ortopedska pomagala i za pomoć više od onog standarda koji je zapravo pružen. I moram ovdje se zapravo lokalna zajednica npr. naš grad Dubrovnik pojavljuje se kao korektiv i upotpunjuje te mjere zdravstvene zaštite sa razine države, mada sam mišljenja da ipak zdravstvena zaštita branitelja mora biti zadatak države s tim da moramo biti svjesni da neke jedinice lokalne samouprave jednostavno ne mogu pomoći braniteljima, jer zapravo nemaju s čim. Što se tiče spominjao se danas i Centar za psihosocijalnu pomoć. Vidljivo je iz izvještaja da postoji samo 16 zaposlenika i 131 honorarac. Prema tome, vidljivo je iz toga dijela da sama ta zaštita u smislu psihosocijalne pomoći ne može sa ovako malim brojem zaposlenika ostvarivati na jednom nivou. Prema tome, mislim da bi tu isto tako lokalna zajednica morala biti korektiva, pa ćemo evo u Dubrovniku moram ponovno istaći primjer da smo u formiranju centra za branitelje gdje ćemo pokušati uz pravnu pomoć isto tako pružati i psihosocijalnu pomoć našim braniteljima. Osvrnula bih se još i na udruge branitelja. Mislim da postoji neracionalno financiranje velikog broja udruga. Da bi trebalo ići sa javnim pozivima i na taj način financirati programe, a ne same udruge i ministarstvo bi trebalo poduzeti korake ka objedinjavanju udruga oko istovrsnih programa. I naravno kod svih programa gdje financiramo i ovdje je jako nužna efikasna evaluacija. Što se tiče objave registra, zapravo spadam u onu skupinu koja je za objavu registra. Naime, čemu mistificiranje. Bilo bi dobro da javnost čuje što postoji u registru, koje vrste podataka. Lome se koplja. Međutim, da li smo razmišljali da li je moguće da i sami branitelji odluče o tome da ili ne, referendumom. Npr. možemo iz registra poslati svim braniteljima pa da oni anonimno odluče da li su za objavu ili ne. Prestanimo mi o tome odlučivati, jer sam uvjerena da svakom pravom branitelju je čast da se njegovo ime objavi da je bio sudionikom toga, odnosno da je bio na braniku domovine. Što se tiče zapošljavanja, podržala bih zadrugarstvo, odnosno sajam zadruge Hrvatskih branitelja. Mislim da bi se trebalo raditi u smjeru da zadruge postanu i zadrugari i gospodarski subjekt, jer znamo da je problem zapošljavanja i da je 10% branitelja među nezaposlenim našim građanima. Naime, uključivanje branitelja u društvo, to bi trebao biti cilj, a ne getoizacija, odnosno da ih gledamo kao posebnu socijalnu kategoriju. Gledajući ih tako i radeći prema njima posebne programe mislim da bi to trebao biti jedan prelazni period ka glavnom cilju, a to je uključivanje u društvu. O mirovinskom sustavu je govorio kolega ispred mene. I još bi spomenula kolegu Grubišića koji je rekao ono što bih i ja ponovila u ime branitelja da nitko ne smije zatvarati oči pred nepravdama. Hvala lijepo.
Hvala. Jedan ispravak, zastupnik Josip Đakić.
Gospodine potpredsjedniče. Pa evo ispravit ću kolegicu samo u jednom pogrešnom navodu, a to je da bi trebalo transparentno objavljivati natječaje da se financiraju programi. Pa ovdje kao što vidite u svakom naslovu piše da je financiranje projekata, udruga i programa udruga na državnom nivou 41 i na lokalnim nivou, zajedno sve još 107, znači 148 ukupno udruga sa programima, sa djelatnostima, kulturnim, športskim, pomoć djece, okupljanje djece, roditelja i svih ostalih programa koje udruge podnesu ministarstvu. Ocjenjuju se programi, a ne daje se novac nijednoj udruzi na ad hoc zato što ima toliko članova ili toliko simpatija od nekoga ministra ili bivše ministrice, nego baš po projektima i programima.
I replika, gospođa zastupnica Nedjeljka Klarić.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre sa suradnicima. Pa evo ja se kolegice Šimac vama u jednom zapravo segmentu ovog izvješća slažem, a to je kada govorite da bi se jedinice lokalne samouprave trebale uključiti kako bi polučili čim brže i bolje rezultate u stambenom zbrinjavanju hrvatskih branitelja koji sukladno Zakonu o statusu hrvatskih branitelja ostvaruju pravo na to stambeno zbrinjavanje. Međutim i ne želim ponavljati sve ovo što ste vi rekli, ali je činjenica jednako tako da i gradonačelnici odnosno načelnici općina koji su u obvezi ponuditi resornom ministarstvu, u ovom slučaju obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, infrastrukturno opremljeno zemljište kako bi u ovom slučaju ovo ministarstvo moglo ispuniti svoju obvezu sukladno zakonu. Jednako kao što se s vama, kolegice Šimac, neću složiti kada kažete da je, odnosno to je vaš problem, međutim držim da su centri za psihosocijalnu pomoć, županijski centri, a kojih je osnivač također Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, ostvaruju izvrsne rezultate i u koordinacijskim pokretima rekla bih sa postojećim institucijama sustava, da su one odlično opremljene i kadrovski. Jednako kao što bih rekla da se unutar postojećih centara ostvaruje odlična suradnja i sa kriznim centrima u provođenju nacionalne strategije, a jednako tako i u poboljšanju kvalitete života svih članova stradalih branitelja iz Domovinskog rata. Hvala lijepa.
Pa evo kolegice mislim da sam ja bila dovoljno jasna kad sam govorila o lokalnoj samoupravi, odnosno o ingerencijama kad govorimo o stambenom zbrinjavanju što treba napraviti lokalna samouprava odnosno što treba napraviti ministarstvo. I ovo što ste ponovili to je jasno jer sam i ja u svojoj diskusiji to rekla. A što se tiče županijskih centara za psihosocijalnu pomoć kako gdje, vjerojatno vi govorite iz svog iskustva, međutim i danas u diskusijama drugih kolega, mislim da je kolegica iz HNS-a rekla da bi trebalo terapiju prilagoditi potrebama pa je spomenula da se sve više povećava zapravo potreba za obiteljskom terapijom što se nažalost ne provodi u centrima za psihosocijalnu pomoć. Možda bi trebalo napraviti bolju suradnju prema centrima, obiteljskim centrima koji su isto pod ministarstvom istim pa možda bi se jedno i drugo spojilo pa napraviti za pomoć i braniteljima i njihovim obiteljima. Hvala lijepa.
Gospodin zastupnik Mato Bilonjić, izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre, državni tajniče. Što se tiče samog izvješća kod mene imate +5 jer stvarno i transparentno, za svaku pohvalu ne samo izvješće što je napisano nego ono sve što je učinjeno zaslužnim braniteljima i ljudima koji su stvorili domovinu. No želim se malo između ostalog vratit na određene brojke i treba ih ponavljati možda cijelu ovu godinu da se ne priča o nekakvim privilegiranim 500 tisuća branitelja nego da u Republici Hrvatskoj samo invalidi koji imaju utvrđenu invalidnost primaju mirovinu. Njih je 51 tisuća 752 korisnika sa prosječnom mirovinom od 5336 i da koriste znači obiteljske mirovine 12216 obitelji sa prosječnom mirovinom od 7748. Znači samo ti ljudi imaju, ostali svi imaju samo određene udjele u fondu. Koliko nas je bilo, nažalost kao da mi u Republici Hrvatskoj nemamo ništa, pametnije nemamo ništa drugo raditi nego iz dana u dan samo pričamo o hrvatskim braniteljima kako su isprivilegirani pa onda čujete u raspravama hvala vam branitelji pa onda du po braniteljima, branitelji, branitelji pa opet tres po branitelju. Naime, malo ću prijeći i na drugu stranu Republike Hrvatske, u Bosnu i Hercegovinu pa ću kazati oko tih mirovina, pripadnika Hrvatskog vijeća obrane, njih u 2009. godini je bilo 5963, od toga 5537 sa prosjekom 2808 kuna ili obiteljskih mirovina 426 sa prosjekom 3578. Uloga Hrvatskog vijeća obrane u Bosni i Hercegovini bila je obrana, isključivo obrana hrvatskih prostora i prednji kraj obrane Republike Hrvatske, tamo gdje je bilo ustrojeno Hrvatsko vijeće obrane koje je imalo potporu, tamo agresor nije uspio okupirati Republiku Hrvatsku. I onda gledamo političare i visoke i niske i već tko se sve ne usudi nabrajati kako je Republika Hrvatska izvršila agresiju na Bosnu i Hercegovinu. Oni koji se ne sjećaju nek se prisjete '91. godine kad su pripadnici Jugoslavenske armije otišli iz Slovenije, dijelom iz Hrvatske, a došli iz Srbije, Crne Gore i ostalih mjesta u Bosnu i Hercegovinu, odakle je izvršena agresija na Republiku Hrvatsku, s prostora Bosne i Hercegovine i okupirana je Hrvatska s prostora Bosne i Hercegovine, uistinu s prostora Republike Srbije. Tamo znači gdje nije bilo ustrojeno Hrvatsko vijeće obrane tamo su prošli lagano kao sir zato što nisu ni imali otpora u tome dijelu. I ako ćemo već o tim stvarima tko je na koga izvršio agresiju onda se sjetimo tko je pucao topovima prvo, a poslije toga tko je ušao tenkovima i sa pješaštvom u ovaj dio. Zašto je naraslo zašto iz godine u godinu imamo porast govorim kao vojni zapovjednik, kao čovjek koji je imao dosta iskustva. Naime, imate ljudi koji su '91., '92., '93. godine ranjeni. Demobilizirani su, otišli su raditi nešto. Prošlo je 17 godina. Tada je imao 40, sada ima 57 godina i više. Zbog tih ozljeda ne može raditi, jednostavno ne može raditi, poslodavac ga više ne drži. Ne može raditi niti privatno, ne može raditi ni u nekoj tvrtci. Nešto je morao tražiti. Otišao je na invalidsku komisiju, ja u njih ne sumnjam i taj dio odradio. Isto tako kad se priča o neborbenom sektoru, pa se priča za liječnike. Ja sam siguran da jedan veliki dio liječnika, medicinskih sestara, tehničara i onih čistačica koji su radili u Slavonskom Brodu. Govorim o Brodu zato što najviše znam ili ... [[Govornik se ne razumije.]] u Županji, Vinkovcima na tim mjestima ili u Čakovcu gdje sam liječen, u Dubravi gdje su gledali svaki dan morali pilati ljudima, ranjenicima ruke, noge, vaditi im oko, razvaljene face, da su isto mogli sve ovisiti od čovjeka koliko je jak mogao je dobiti PTSP. Jedan moj veliki prijatelj i moj liječnik koji me operirao još davne '92. godine je došao u ispomoć iz Čakovca iz jedne prekrasne bolnice došli su u ispomoć na ratište. I onda je jednom mom vojniku morao otpilati dvije ruke, podlaktice i dvije potkoljenice. Dobio je PTSP. Nakon 10 dana me nije mogao prepoznati. Da, da, ne jedan. Znate koliko je tih slučajeva bilo? Prema tome, ne možemo sad kazati da netko tko je bio liječnik u bolnici ne može oboliti i da je on manje vrijedan nego ja što sam bio cijelo vrijeme sa puškom na prednjem kraju obrane. Ja se slažem da ne treba skrivati ništa. Invalidi koji ovih 51000 koji imaju, oni su svi bili na oglasnim pločama u svojim županijama ili 90%. Svi su tražili neka prava kad je u pitanju stambeno zbrinjavanje, poboljšanje uvjeta i svi su bili što je se desilo. Znači već su bili objavljeni. Ovi ostali nemaju nikakva druga prava. Evo danas na portalima čitajte čovjeka koji je bio branitelj, razvojačen, nema posla, 10 godina radi kao vozač iz Grubišnog Polja radi 10 godina prelazi granicu, ulazi u Srbiju izlazi za Rumunjsku. Nikad mu ništa, niti je na Interpolovoj tjeralici, niti je na popisu razmijenjenih podataka između Republike Hrvatske i Republike Srbije o potražnji za ratne zločine. Našli su lijepo njegov podatak. E sad ćeš bajo moj jer si ti ratni zločinac. Da li će to sutra još netko biti od tih ljudi koji su u transportu kroz Republiku Srbiju, da li će to Savo Štrbac sad uzeti sebi da napiše o svim tim ljudima da su u svojim mjestima počinili ratne zločine. Toga se treba bojati. Nije problem ni ovih 6 milijardi i 283 ili 6,3 milijarde kuna. Mislim da su to branitelji zasigurno zaradili. Ali ako se svi pozivamo i svi pričamo osim ja nikad to nisam kazao osim znači pojedinci, ne baš svi pojedinci pričaju ja znam ovoga, ja znam ovoga. Pa recite tko je to. Marković Marko stanuje na adresi toj i toj lažni je invalid pa neka se procesura. Mira Mirić je tamo, pa neka se procesuira. Ali daj već jedanput prestanimo pričati evo pomoći ćemo. Ne pomaže se hrvatskim braniteljima, oni su to zaslužili. Pa nema vojske svijeta koja neće svoju domovinsku vojsku nagraditi. I još bilo je riječ danas i o sudionicima narodnooslobodilačkog rata. Nemam ništa protiv toga. Poštivam sve one koji su bili '41. bili. Ali ne koji su okretali kape od '45. godine i '46. Četrdeset i prva dvije tisuće i deseta to je 69 godina. Da li su svi imali po 15. Znači najmlađi sudionik bi trebao imati 84 godine. Ima li i jedan iz '91. da je imao 20 godina, da je bio punoljetan. Znači sad bi trebao imati 90 godina. O tome se treba pričati. Ja znam da je na ovom popisu od 43000 pa to su nam ljudi pričali. Ima onih koji su dobili partizansku mirovinu iza pedesetih godina i u šezdesetim godinama. Prema tome, i o njima ja ne želim pričati. Oni su u sustavu i ono što bih poručio svim svojim kolegama poglavito onima koji su bili u ratu i na prvoj crti i oni u pozadini i u kuhinjama i u svim ostalima dajte da već jedanputa prestanemo pričati da imaju povlastice. Ako znate nekoga tko je krivi invalid, tko je krivi branitelj, ali nemojte svaki puta da raspravljamo da li je ovaj bolji, da li je onaj bolji. Sve što branitelji dobivaju sve su zaslužili. Hvala lijepo.
Hvala. I gospodin zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Dakle, ja se pridružujem onima koji daju punu potporu ministarstvu i koji daju punu potporu ovom izvješću. Ja bih otprilike a na tragu ovog što je kolega Bilonjić kazao konstatirao sljedeće. Hrvatski branitelji koji jesu su zaslužili apsolutno svako poštovanje. Hrvatski invalidi Domovinskog rata su zaslužili apsolutnu skrb. S druge strane sve optužbe na račun lažnih branitelja, lažnih invalida mislim da unaprijed treba osuditi i odbaciti, dakle i takve pojave ali i takva govorenja bez argumenata i dokaza. Kada je u pitanju odnos, dakle prema stradalnicima Domovinskog rata, pripadnicima Hrvatskog vijeća obrane, kao čovjek koji dolazi iz 11. izborne jedinice, odnosno iz Bosne i Hercegovine onda se želim zahvaliti Vladi Republike Hrvatske koja je u to vrijeme, dakle još u prošlom sazivu Sabora napravila taj sporazum kojim su ja bih rekao pokrivene mirovine pravih, stvarnih stradalnika Domovinskog rata pripadnika Hrvatskog vijeća obrane. I to je jedan ja mislim naprosto bio dug i Republike Hrvatske ali i značajna potpora ne samo Hrvatima u Bosni i Hercegovini, nego općenito Bosni i Hercegovini kao što je svako investiranje od strane Republike Hrvatske značajna potpora na prostoru Bosne i Hercegovine, značajna potpora cijeloj državi. Evo danas ovdje na portalima možemo vidjeti između ostaloga posljedice nemogućnosti skrbi države prema vlastitim braniteljima. Bosna i Hercegovina na žalost u usporedbi s Hrvatskom stoji znatno lošije i onda ne znam evo vidim ovdje da branitelji u Sarajevu su imali izravan sukob sa policijom, a zbog toga jer su tražili ostvarenje prava, a na njih očigledno država kao takva Bosna i Hercegovina nije u stanju odgovoriti. Srećom i Bogu hvala da se u Hrvatskoj, da nema toga, da Hrvatska doista sustavno skrbi o svojim braniteljima. Na našem Odboru za Hrvate izvan Republike Hrvatske mi smo imali također ovo izvješće. Dali smo mu apsolutnu potporu i dotakli smo par pitanja vezanih za ovu problematiku. Jedno je model hrvatskih braniteljskih zadruga. Mi ga ocjenjujemo jako pozitivnim, jako dobrim i zahvalni smo predstavnicima ministarstva, ovdje nazočnom ministru i državnom tajniku, također vama gospođo, jer smo izvješće, između ostalo da držite jedan dobar kontakt sa braniteljskim udrugama i sa ministarstvom nadležnim za branitelje u Bosni i Hercegovini i mišljenja smo da bi bilo važno, kao jedan svojevrsni izvozni proizvod tih braniteljskih zadruga pomoći, poduprijeti braniteljske udruge i na prostoru, osobito Federacije Bosne i Hercegovine, i sad prije svega dakako mislim na pripadnike Hrvatskog vijeća obrane koji su se i u nekoliko navrata osvrtali i obraćali na koji način bi na određeni način uspostavili komunikaciju sa braniteljskim udrugama u Hrvatskoj i na principu obostranog interesa, dakle i suradnje, održavali i zaposlenost i dakako namicali sredstva za život. Zaključio bih svoje izlaganje svjedočenjem jednog mog dragog prijatelja, profesora izraelskog generala, inače profesora javnog zdravstva, koji mi je na pitanje o kako, ne znam državi Izrael skrbe o braniteljima, a s obzirom da je u to vrijeme bilo vrlo puno napisa koji su diskriminirali na određeni način branitelje, i o njima vrlo loše pisali u to vrijeme, o Hrvatskoj i više nego danas, a i danas ih ima, onda mi je on kazao sljedeće u Izraelu svi imaju jednaka prava, nitko nema više ili manje prava. Svi imamo jednaka prava, a branitelji imaju privilegije i to uopće nije sporno. Prema tome, što se mi toliko bojimo kazati da branitelj, ne bojimo nego izbjegavamo čak, obilazimo ih, i na određeni način obrazlažemo to što branitelji koji su stvorili državu, koji su dali dijelove tijela i zdravlje, imaju od države naknadu, nazovimo ih privilegijom, zašto ne bi imali privilegije, pa zaslužili su. Još jedna stvar iako sam se već na to osvrnuo, Bosna i Hercegovina je bila žrtva agresije, velikosrpske agresije, posljedice te agresije na Bosnu i Hercegovinu su bile teške za sve. U tom kontekstu treba promatrati i prijašnje ove rasprave koje su se ovdje vodile u Saboru, iako nisu predmet, ja sam sad vjerojatno izvan tog predmeta, ali se osvrćem na te rasprave koje su zapravo izgovarane ovdje a u kontekstu odnosa Hrvatske i Bosne i Hercegovine za vrijeme rata. Ponavljam ono što sam već kazao, jer sam svjedok i sudionik tog vremena, da nije bilo Hrvatske, da nije bilo potpore iz Hrvatske, i humanitarne i svake druge, materijalne, čak i vojne i vojne, jer sva pomoć u Bosnu i Hercegovinu, kad govorim o Bosni i Hercegovini onda mislim prije svega na Hrvate i muslimane bošnjake, dakle jer oni nisu imali niti vojsku, niti naoružanje, niti bilo kakvu vrstu logistike, dok je druga strana preko Jugoslavenske narodne armije zna se imala sve, sve to je došlo preko Hrvatske, bilo morem, bilo kopnom, bilo kako bilo, ali samo i samo preko Hrvatske. Da nije bilo Hrvatske i potpore Republike Hrvatske Bosna i Hercegovina ne bi opstala i stoga nemojmo dopustiti nikakvu vrst politikanstva koje će zapravo nanijeti štetu i braniteljima ovdje i braniteljima u Bosni i Hercegovini … [[Ne razumije se.]] i Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini. Iako također nije predmet ovog izvješća, ali pozdravljam i vaša nastojanja i nastojanja Vlade Republike Hrvatske na čelu sa premijerkom kojim je sada i na ovom skupu u Bruxellesu i sa predsjednikom Obamom iskazala potporu Bosni i Hercegovini, i ulazak u NATO i koji iskazuje se ispred Vlade Republike Hrvatske ulazak u Europsku uniju jer je vrlo važno stabilnost okruženja, a stabilno okruženje je zapravo ja bih rekao prioritet i preduvjet i za dobar i siguran život i unapređenje standarda, a bez uključivanja Bosne i Hercegovine u euroatlantske integracije neće biti stabilnosti na tom prostoru, a to nije dobro ni za Bosnu i Hercegovinu, ni za Hrvatsku. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt, ministar Tomislav Ivić. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici. Ja bih se prije svega zahvalio svima onima koji su sudjelovali u raspravi. Mislim da je u najvećem dijelu rasprava zaista bila vrlo korektna, dobronamjerna i na tome vam hvala, i kao što sam rekao u uvodu mislim da se dakle i o ovoj temi može raspravljati bez ikakve politizacije, konstruktivno i sa najboljim namjerama. Samo nekoliko stvari. Žao mi je što nema gospodina Pančića, ali želim mu reći ja ne koristim nikakvu metlu u ministarstvu, niti na bilo koji način drugačije radim nego što sam to radio i u prošlom sazivu u kojem sam bio državni tajnik i samo nastavljam onim uspješnim putem kojim je moja prethodnica kročila. Dobar dio rasprave se odnosio na temu objaviti registar branitelja ili ne. Ne želim to više širiti, ali bih rekao evo u ovoj završnoj riječi jedan ozbiljan razlog, netko je od zastupnika ga već i spomenuo, zašto držim i osobno da registar hrvatskih branitelja ne bi trebalo objaviti, je ova službena bilješka koju imam iz veleposlanstva RH u Srbiji, i ovaj slučaj koji se spominje zadnjih dana uhićenje hrvatskog državljanina Veljka Marića za navodni zločin u Republici Hrvatskoj, dakle ne u Srbiji ili u BiH, nego u Republici Hrvatskoj, navodni kažem zločin koji je na ugovoru o djelu vozio kamion jednog hrvatskog obrtnika i koji je najmanje 10-ak puta išao tom rutom preko Srbije u Bugarsku i vraćao se tom rutom u Hrvatsku, naravno nazad i nikada nije imao problema do trenutka dok nije objavljen registar hrvatskih brantelja. I ovdje u ovoj službenoj bilješci iz ministarstva se kaže, između ostalog, da je istom rutom u više navrata bez ikakvih poteškoća ulazio i izlazio u Srbiju i iz Srbije, za zaključit je da je sporna objava podataka o hrvatskim braniteljima doprinijela ovom uhićenju. Ili slučaj jednog hrvatskog branitelja koji se oženio i živi u Banja Luci i koji je zvao ravnatelja Državne agencije za zaštitu osobnih podataka onog trenutka kada je objavljen tzv. registar na internetu ne znajući jednostavno što čini i moleći i preklinjući ga, a to ste mogli pročitati i u razgovoru sa ravnateljem u "Slobodnoj Dalmaciji", da se ni slučajno ne objave podaci o hrvatskim braniteljima jer on nije siguran hoće li izvući živu glavu. Ako to i uspije njemu nema opstanka u toj sredini. Dakle, moramo voditi računa i o takvim čisto praktičnim razlozima i ne dovesti u pitanje sudbinu ni jednog od onih 501 tisuću 666 koji se nalaze u registru hrvatskih branitelja. Još jednom hvala lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu, prekidam sjednicu, nastavak sutra u 9,30 sa raspravom o prijedlogu Zakona o humanitarnoj pomoći.
Prelazimo, osmo, Izvješće o provedbi Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji za razdoblje od 01. siječnja do 31. prosinca 2009. godine. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje zaključak koji glasi prihvaća se Izvješće o provedbi Zakona o pravima hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji za razdoblje od 01. siječnja do 31. prosinca 2009. godine. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovo izvješće je prihvaćeno većinom glasova, 110 glasova za, 1 suzdržan i 1 protiv. Dame i gospodo zastupnice i zastupnici, nastavljamo sa sjednicom. I prelazimo na točku dnevnog reda - Prijedlog zakona o humanitarnoj pomoći, prvo čitanje, P.Z. br. 525. Predlagatelj akta je Vlada Republike Hrvatske, prijedlog Akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb, i Odbor za rad i socijalno partnerstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnica predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? DA. Gospođa Dorica Nikolić, državna tajnica u Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi izvolite.