Hvala vam lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani zastupnici. Je li radi ovo? Radi. Ovo je treće Izvješće o radu Ureda pravobranitelja za djecu od osnutka do danas. Iz razloga koji su poznati ovom Saboru Izvješće o radu za 2005. nije podnošeno jer nisu bile ispunjene niti poslovničke, a niti druge zakonske pretpostavke, već je informacija koja je sačinjena o radu i koju su sačinili savjetnici Ureda dostavljena na znanje Saboru i Vladi Republike Hrvatske. Ovo, svoje uvodno izlaganje ja sam podijelila u dva dijela. I to jedno kao izvješće o radu Ureda i aktivnostima koje smo imali u prošloj godini, šta i kako smo radili, s čime smo se susretali. I drugo, izvješće o stanju prava djeteta prateći po grupama pojedinačnih povreda prava djece, stanje onako kako smo mi to doživjeli u Republici Hrvatskoj. Ja moram još jedanput napomenuti, mada je to vama svima znano da je Ured bez čelne osobe bio skoro 6 mjeseci, odnosno od 14.10.2005. do 31.3.2006. godine. Tek imenovanjem pravobraniteljice za djecu 31.3.2006. znači i za ovo izvještajno razdoblje Ured je počeo nesmetano raditi. U vremenu u kojemu nije bilo čelne osobe nažalost nije bilo moguće obavljati sve one poslove i na onaj način kako to predviđa zakon, već su savjetnici i državni službenici koji su u to vrijeme bili u Uredu radili sukladno svojim mogućnostima, odnosno onim načinom kako je to bilo moguće, bilo telefonskim savjetovanjem, odgovorima ili na drugi način. Stvaranjem pretpostavki za normalan rad Ureda i dolaskom, odnosno izborom pravobraniteljice i njenih zamjenica uložene su veliki napori da se smanji broj neriješenih predmeta. Odmah je utvrđen i osmišljen budući ustroj Ureda i to na način da je stavljen naglasak na regionalizaciju i da je već u prošloj godini zapravo Ured počeo funkcionirati na način da regionalni uredi u Splitu, Osijeku i Rijeci su osmišljeni da je veliki broj, odnosno veliki dio obaveza i poslova za njihovo funkcioniranje i otvaranje je izvršne. I ja sa zadovoljstvom moram reći da ured u Splitu je počeo raditi sa radom, a da u, evo u dogledno vrijeme, ja se nadam čak i prije ljeta ćemo početi sa radom i u Osijeku i u Rijeci. Moram istaknuti da smo željeli da se to dogodi u isto vrijeme i da su naše aktivnosti bile usmjerene istovremeno na sve tri strane, ali s obzirom na poteškoće u pronalasku prostora na žalost prolongiralo nam se ovo sa Osijekom i Rijekom. Iako su u izvješću koje ste dobili na vrlo iscrpan način dat prikaz broja slučajeva, načina i kako, ja ću samo ukratko reći par informacija i par brojki s kojima smo se mi susretali u prošloj godini. Znači u 2006. godini radili smo na, zaprimili smo 828 novih predmeta. Od toga je 405 su bile pojedinačne prijave, 423 su opće inicijative ureda. Kao što vam je znano Ured pravobraniteljice za djecu temeljem Zakona o pravobranitelju za djecu ne postupa samo po prijavama već i po vlastitim inicijativama prateći stanje povreda u društvu općenito. 231 predmet je prenesen iz prethodnog izvještajnog razdoblja i sveukupno kada sve ovo zbrojimo ističem da je ured radio u 1059 slučajeva u prošloj godini. Riječ dvije reći ću o strukturi povreda dječjih prava s kojima smo se susretali i navodim da je 61% povreda osobnih prava djece. Znači prijave koje su nam stizale u 61% odnosile su se na povrede osobnih prava djece u kojoj dominiraju pravo na život uz roditelje i roditeljska skrb te pravo na zaštitu od nasilja. U 14% povreda primali smo prijave zbog obrazovnih prava djece. 4% se odnosilo na povrede pravosudno zaštitnih prava, 3% na povrede socijalnih prava, 2% na povrede zdravstvenih itd. Prateći tako povrede pojedinačnih prava zaprimajući prijave građana ured je sukladno njima pisao vrlo često i preporuke nadležnim tijelima. Ja ću istaći ukratko nekolik njih koje su doista nakon što smo po grupama povreda prava utvrđivali da doista dolazi do njih, pojedinim tijelima ih upućivali. Tako smo uputili Ministarstvu pravosuđa i Vrhovnom sudu Republike Hrvatske preporuku za potrebu uspostave dežurstva sudova u vrijeme vikenda i praznika iz razloga što se na žalost mnoge povrede dječjih prava događaju u to vrijeme i ukoliko nemamo dežurstvo suda nije moguće reagirati promptno, brzo i brzo donijeti odluku. Pisali smo i preporuku za unapređenje zaštite djece u postupcima ovrhe, o prodaji alkoholnih pića. Znamo da je zakonom zabranjena prodaja alkoholnih pića djeci, odnosno osobama mlađim od 18 godina. Obraćali smo se državnom inspektoratu tražeći kontrolu pojačanu, inspekcije na terenu da se utvrdi da li se to doista poštuje ili se ta odredba ipak krši. Zatim za zaštitu djece od napada pasa, zaštitu djece za vrijeme štrajka učitelja, ostvarenje prava na prijevoz do osnovne škole, smanjenje smrtnosti djece dojenačke dobi, isključivanje djece iz svih političkih aktivnosti, dječji proračun itd. niz je preporuka koje smo doista napisali, a koje su pobrojane i sistematizirane u našem izvješću. Posebno smatram potrebnima ovdje spomenuti oglašavanje, odnosno preporuku za oglašivače jer je vezano u zato bilo dosta aktivnosti ureda. Ukazali smo na štetnost agresivnih reklama, prodaje u školama, direktnih pozivanja djece na kupnju. Ja moram istaći da su industriji oglašavanja djeca izuzetno zanimljiva i izuzetno plodno tlo usudim se reći, u kojima lako i ja bih rekla vješto prodaju svoje proizvode, jer djeca ne smijemo zaboraviti da i svoj džeparac troše sukladno tome, da utječu na potrošnju roditelja, ali i da formiraju svoje navike kao budući kupci kao budući odrasli kupci. Ukazali smo na to da su agresivne reklame i agresivna promidžba usmjerena prema djeci šteti samoj djeci, da ih uči da cijene materijalna dobra, da su ta materijalna dobra presudna što u ni u kom slučaju nije točno i nije istina. U odnosu na pornografske sadržaje u medijima imali smo niz aktivnosti kako pojedinačnih ukazivanja na neprimjerenost pornografskih sadržaja u novinama, televiziji i drugim medijima, tako i onih kojima smo od distributera tražili da se takvi sadržaji maknu s polica prodavaonica, kioska, kako ne bi bili dostupni djeci ili im ne bi bili u njihovom vidokrugu, u razini očiju. Novinske kuće i nakladnike upozoravali smo na neprimjerenost sadržaja na način da se primjerice na istoj stranici novina nalazi oglas s reklamom za školski pribor, SOS telefon za djecu i telefon 060 za vruću liniju. Smatramo da je to neprimjereno i u tom smislu smo doista imali podosta inicijative i aktivnosti sa predstavnicima ovih kuća. Upozoravali smo i TV kuće, ali i Vijeće za elektroničke medije o neprimjerenosti da se u prekidu dječjih emisija ili crtanog filma daju isječci ili najava filmova sa eksplicitnim scenama seksa u terminima kada su djeca najčešće sama kod kuće. Ovdje moram istaći da smo i neki dan dobili obećanje jednog oglasnika da od sljedećeg broja će prestati objavljivati oglase pornografskog sadržaja i upravo smo jučer primili novu, najnoviji broj oglasnika koji je doista bitno izmijenjenog izgleda. Ja se nadam da će za tim primjerom povesti i drugi. Ured pravobraniteljice za djecu je postigao doista dobru suradnju sa velikim dijelom vladinih i nevladinih institucija, ali i na međunarodnom planu. Naša aktivnost i na tom planu bila je doista intenzivna. Ovdje ću spomenuti našu suradnju sa Hrvatskom odvjetničkom komorom koju smo na našu inicijativu dogovorili da Hrvatska odvjetnička komora osigura besplatno zastupanje, odnosno besplatno odvjetnike za zastupanje djece u postupcima uzdržavanja. Od sredine 12. mjeseca prošle godine pa provjerom do pred dva dana, imamo izvješće da je u 450 slučajeva Hrvatska odvjetnička komora osigurala besplatnog odvjetnika djeci u postupku uzdržavanja. Ja moram istaći da su u području zaštite i promicanja prava djece postignuti brojni pozitivni pomaci kao što su odgovarajuća pravna uređenja nekih područja i bolja osviještenost javnosti o potrebama i pravima djece. No, još uvijek postoji niz problema i poteškoća na koje treba ukazivati kako bi se postigla adekvatna razina zaštite dječjih prava. U ostvarivanja pojedinačnih prava djece građani se i nadalje u znatnom broju slučajeva pritužuju na nedovoljnu angažiranost Centara za socijalnu skrb u postupcima ostvarivanja roditeljske skrbi, zbog navodnog neaktivnog sudjelovanja u sudskim postupcima, nedovoljne angažiranosti u uspostavi roditeljske suradnje ili neadekvatne pomoći roditeljima oko ostvarivanja prava djeteta na uzdržavanje. Mišljenja smo da ne treba generalizirati ali moramo napomenuti da se slika stvara vezano uz djelovanje centara koji unatoč promijenjenoj nadležnosti i nadalje imaju značajnu ulogu u zaštiti prava djece, prvenstveno temeljem ovakvih postupanja pojedinaca koji iz raznih razloga ne obavljaju svoj postao dovoljno profesionalno. Ponovno moramo ukazati na okolnost da nedovoljan broj stručnjaka koji se u Centrima za socijalnu skrb, drugim ustanovama socijalne skrbi koje provode neposrednu skrb nad djecom, ali i u nadležnom ministarstvu bave ovom vrlo teškom problematikom kao i nedovoljnost edukacija, supervizija i profesionalne podrške. Razina zaštite dječjih prava narušena i dugotrajnošću sudskih postupak u kojima se odlučuje o pravu djeteta bilo da se radi o postupcima zaštite djece od nasilja, odlučivanje s kojim će roditeljem dijete živjeti ili ostvarivanju prava na uzdržavanje od strane roditelja s kojim ne živi. Postupak koji dugo traje daje prostor i roditeljima za različite vrste manipulacija. Ja ističem da samo stabilna situacija, definirana, postojana predstavlja odgovarajuće okruženje za pravilan rast i odgoj djece. U području obrazovanja kadrovski i prostorni uvjeti koji su preduvjet ostvarivanja kvalitetnog rada odgojno obrazovnih ustanova i u kojima preko dana boravi više od 600 tisuća djece, nažalost još uvijek ne doprinose zaštiti njihovih prava na način kako bismo željeli. Pravo na rani odgoj i obrazovanje, pravo na besplatno i obvezno osnovno obrazovanje pod istim uvjetima za svu djecu, pravo na srednje školsko obrazovanje u skladu sa sposobnima i mogućnostima i pravo na školovanje u okruženju bez nasilja još uvijek bili su predmetom prigovora zaprimljenih u našem uredu. Ministarstvu znanosti, obrazovanja i športa preporučili smo da u nacrtima važnih dokumenata za budućnost djece i njihovu dobrobit i o kojima će se voditi rasprava i u Hrvatskom saboru znači nacionalno pedagoškog standarda, nacionalnu kurikulu na predškolskog, osnovnoškolskog i srednje školskog sustava, odgoja i obrazovanja ugradi načelo zaštite najboljeg interesa djece. U području zdravstvenih prava kao nedovoljno osviješten problem vidimo zdravstvene i druge rizike kojima su djeca izložena vezano uz nezdravu prehranu, bilo da se radi o obitelji, vrtiću, školi. Preventivno djelovanje usmjereno umanjivanju ovih problema poremećaja prehrane smatramo nužnim jer se može predvidjeti povećanje broja oboljelih na što pokazuju i svjetski trendovi. Posebno i ponovno pozvali smo odgovorne na osiguranje posebnih kapaciteta pri psihijatrijskim bolnicama za djecu s udruženim smetnjama odnosno posebne institucionalne skrbi za djecu koja imaju udružene smetnje. Za kršenje ekonomskih i socijalnih prava djece najviše nam se obraćaju roditelji koji u nemogućnosti da riješe svoje egzistencijalne probleme a čije su žrtve svakako i njihova djeca očekuju da im u konkretnim slučajevima možemo pomoći. Međutim, naše ovlasti nisu u tom pravcu, ne dopuštaju donošenje odluka u tom kontekstu pa su jedine mogućnosti naše preporuke koje smo redovito upućivali nadležnim tijelima. Nažalost obitelji koje su suočene sa siromaštvom i pokušavaju ostvariti svoja socijalna prava i materijalna također nam se obraćaju iz neznanja i neupućenosti u ovlasti a često nas shvaćaju i kao zadnju instancu za koju misle da im možemo pomoći u ostvarivanju njihovih prava. U tom smislu je ured uvijek pritužbama obavještavao Centar za socijalnu skrb navodeći preporuku u kojem smo pozivali na nužnost individualiziranja svakog slučaja, nužnost promatranja i sa pozicije zaštite interesa djeteta i u tom smislu rješavanja konkretne situacije. Načelo konvencije o pravima djeteta da se mišljenje djece uzme u obzir u skladu s njihovom dobi i zrelosti doista treba sustavno implementirati u sva djelovanja koja se na djecu odnose jer ta načela nemaju smisla ukoliko se mišljenje djeteta ne shvaća ili prihvaća ili se preko njega olako prelazi. Smatramo kako je potrebno više napora uložiti u približavanju ovog prava djeci kako bi uistinu mogla sudjelovati u svojim zajednicama. Kulturni sportski sadržaji nisu nažalost jednako dostupni svoj djeci. Osobito stoga zabrinjava i činjenica iz jedne od navedenih pritužbi kako se djeci pokušava uskratiti pravo na organizirani odmor i prateće edukativne rekreacijske aktivnosti pod izgovorom nemogućnosti ostvarenja profita. Smatramo kako takve pokušaje treba jasno obeshrabrivati zašto osobito odgovornost snose lokalne zajednice. Osim dostupnost kulturnih i sportskih sadržaja svoj djeci jer, osim toga lokalna zajednica bi više napora trebala uložiti u bolju dostupnost kulturnih i sportskih sadržaja svoj djeci jer je činjenica kako djeca u ruralnim sredinama imaju slabiji pristup istima. A isto se može reći i za djecu čiji su roditelji slabijeg imovnog statusa ili djecu s teškoćama u razvoju. Mišljenja smo da i dalje treba kontinuirano raditi na informiranju javnosti i nadležnih tijela i ustanova o pravima maloljetnika u postupku pred Policijom i primjeni Zakona o Policiji koji propisuje obvezu postupanja prema maloljetniku u nazočnosti njegovog roditelja ili skrbnika, osim ako to iz nekih posebnih razloga to nije moguće ostvariti. Stvarno unapređenje položaja djece u društvu dugotrajan je proces, može se postići samo dobrom suradnjom svih tijela subjekata i pojedinaca. Dobra pravna regulativa samo je podloga na kojoj sustavnom implementacijom treba graditi efikasan sveobuhvatan sustav zaštite prava i interesa djece. Preporukom Odbora za prava djeteta Ujedinjenih nacija naglašava se kako rad pravobranitelja za djecu pa tako i njihova izvješća moraju imati elemente nadzora i kritičke procjene u odnosu na djelovanje nadležnih tijela u primjeni konvencije. Upravo iz tih razloga pravobraniteljica za djecu kao zaštitnik i glasnogovornik djece podnoseći ovo izvješće o svom radu nastoji ukazati na sva ona područja u kojima se djeci krše njihova prava ili se u nedovoljnoj mjeri ostvaruju te poziva sve u čijoj nadležnosti je provođenje i ostvarivanje zaštite prava djece da primjedbe i preporuke iz ovog izvješća usvoje i u skladu s njima poduzmu mjere i aktivnosti kako bi sva djeca bez izuzetaka dobila priliku da razvijaju svoje potpune potencijale. Hvala vam na pažnji. Na vaša pitanja ja ću rado odgovoriti.
Hvala. Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav predsjednik odbora poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav Hrvatskoga sabora na 79. sjednici održanoj 17. travnja 2007. godine raspravio je Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2006. godinu koje je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela pravobraniteljica za djecu aktom od 30. ožujka 2007. Odbor je rečeno izvješće raspravio na temelju nadležnosti iz članka 57. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Odbor je u raspravi konstatirao da je pravobraniteljica podnijela izvješće temeljem članka 18. Zakona o pravobranitelju za djecu. Odbor je utvrdio da su u području zaštite i promicanja prava djece postignuti brojni pozitivni pomaci kao posljedica djelovanja pravobraniteljice za djecu i njenih preporuka koje su ukazivale na srž problema. Nakon rasprave odbor je jednoglasno sa 7 glasova za predložio Hrvatskom saboru da donese slijedeći zaključak: "Prihvaća se Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2006. godinu.".
Hvala. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina izvjestiteljica odbora poštovana zastupnica Ivana Sučec-Trakoštanec. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče, gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina razmotrio je na 58. sjednici Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2006. godinu koje je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila pravobraniteljica a aktom od 30. ožujka 2007. godine. Odbor je navedeno izvješća razmatrao kao zainteresirano radno tijelo i u raspravi su članovi odbora jednoglasno podržali izvješće ocjenjujući ga kvalitetnim i sadržajnim. Posebnim je istaknuta iznimno dobra suradnja odbora s pravobraniteljicom za djecu koja je tijekom prošle i ove godine ostvarivana i kroz tematske sjednice odbora ali i kroz brojna mišljenja pravobraniteljice na zakonske prijedloge koji su se direktno ili indirektno odnosili na zaštitu i promoviranje prava djece. Pravobraniteljica je izvijestila članove odbora da je tijekom 2006. otvoreno 828 novih predmeta od čega se 405 odnosilo na zaprimljene pojedinačne prijave povreda prava djece a 423 su bile opće inicijative. Ovako značajan broj predstavki je prema mišljenju članova odbora rezultat rada ureda ali i brojnih problema u društvu u kojem su nažalost pogođena i djeca kao najranjivija skupina društva. Članovi odbora podržali su ocjenu pravobraniteljice za djecu da su tijekom 2006. godine ostvareni pozitivni pomaci u području zaštita djece posebice kada je u pitanju pravno uređivanje nekih područja značajnih za zaštitu prava djece kao i kada je u pitanju bolja osviještenost javnosti o potrebama i pravima djece. Složili su se da će se projektom regionalizacije rada ureda pravobraniteljice osigurati veća zaštita prava djece ali i bolja informiranost djece o njihovim pravima što je u skladu s preporukama Odbora za prava djeteta Ujedinjenih naroda o širenju rada pravobranitelja za djecu i na područja koja su izvan standardnih centara. U raspravi je izražena zabrinutost sve većom prisutnošću nasilja u društvu u svim njegovim pojavnim oblicima čime su često pogođena upravo djeca. Također je ukazano na nedovoljnu angažiranost centara za socijalnu skrb u postupcima ostvarivanja roditeljske skrbi zbog neaktivnog sudjelovanja u sudskim postupcima, nedovoljne angažiranosti u uspostavi roditeljske suradnje, ili neadekvatne pomoći roditeljima oko ostvarivanja prava djeteta na uzdržavanje. Za ostvarivanje ovih pojedinačnih prava djece potrebno je osigurati veći broj stručnjaka koji bi se u centrima socijalne skrbi i drugim ustanovama ali i u nadležnim ministarstvima bavili problemima djece. Isto tako, naglašeno je da je razina zaštite dječjih prava ozbiljno narušena i dugotrajnošću sudskih postupaka u kojima se odlučuje o pravu djeteta bilo da se radi o postupcima zaštite djece od nasilja, odlučivanja s kojim će roditeljem dijete živjeti ili ostvarivanje prava na uzdržavanje od strane roditelja s kojim ne živi. Članovi odbora su podržali preporuke pravobraniteljice za djecu koje se odnose na osiguravanje dežurstava pri nadležnim sudovima izvan redovnog radnog vremena, neradne dane i državne blagdane jer su tada najizraženiji problemi obiteljsko-pravne problematike. S tim u vezi je podržana i preporuka Ministarstvu pravosuđa i Vrhovnom sudu da se u svim sudskim postupcima u domeni obiteljskog nasilja postupa što žurnije. Također je podržana preporuka za unapređenje zaštite djece u postupcima ovrhe, zatim preporuka o unapređenju sigurnosti djece smještene u domovima socijalne skrbi kao i sve ostale preporuke koje se odnose na sprječavanje kršenja prava djece. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese slijedeći zaključak: "Prihvaća se Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2006. godinu.". Hvala.
Hvala. Odbor za obitelj, mladež i šport? Odbor za ravnopravnost spolova izvjestiteljica poštovana zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, poštovana pravobraniteljice, kolegice i kolege zastupnici. Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskoga sabora na 43. sjednici održanoj 26. travnja 2007. godine raspravljao je Izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2006. godinu koje je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila pravobraniteljica za djecu Republike Hrvatske aktom od 30. ožujka 2007. godine. Odbor je navedeno izvješće raspravio sukladno članku 140. Poslovnika Hrvatskoga sabora kao zainteresirano radno tijelo. U izvještajnom razdoblju za 2006. godinu u području zaštite i promicanja prava djece postignuti su značajni pozitivni pomaci kojima je pridonijela i veća osviještenosti javnosti o potrebama i pravima djece. Tijekom 2006. godine ured je postupao po ukupno 636 pojedinačnih prijava povrede prava. Od ukupno zaprimljenih prijava najveći broj odnosi se na nasilje u obitelji i nasilje u odgojnoobrazovnim ustanovama, potom slijedi povreda prava na život uz roditelje i roditeljsku skrb. U raspravi je naglašeno da predmeti iz obiteljsko-pravne problematike zatjevaju efikasnije postupanje nadležnih tijela, prije svega centara socijalne skrbi, jer se u ostvarivanju pojedinačnih prava djece građani i nadalje u znatnom broju pritužuju na rad centara za socijalnu skrb. Potom slijedi rad sudova, odnosno kršenje dječjih prava dugotrajnošću sudskih postupaka. Istaknuto je da su mediji pridonijeli osviještenosti i senzibiliziranosti društva na probleme i potrebe djece. Međutim isto tako ukazano je na negativne pojavnosti u medijskim prikazima djece u promidžbenim porukama i oglasima. S tim u svezi ocijenjeno je da bi Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o elektroničkim medijima i Zakonom o audio-vizualnim djelatnostima, a koji su u zakonodavnoj proceduri trebalo regulirati sva pitanja koja se odnose na zaštitu prava djece od neprimjerenih sadržaja i zlouporabe djece u promidžbene svrhe. Odbor je podržao preporuku pravobraniteljice da se pri nadležnim sudovima osigura služba dežurstva izvan radnog vremena kako bi se žurno i promptno rješavali predmeti obiteljsko-pravne zaštite. U raspravi su članovi i članice podržali Izvješće pravobraniteljice za djecu za 2006. godinu. Nakon rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskome saboru da donese sljedeći zaključak, prihvaća se Izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2006. godinu. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika SDP-a, poštovana zastupnica Milanka Opačić. Izvolite.
Kolegice i kolege, evo na samom početku moram reći da ovo Izvješće puno bolje prezentira mnoga područja u kojima su prava djece zakinuta u odnosu na neka prijašnja izvješća. I mislim da je u svakom slučaju za pozdraviti to što se Ured uspio izboriti za neka konkretna rješenja, posebice o suradnji sa Odvjetničkom komorom. Jer znamo da veliki broj ljudi ima dakle problema u plaćanju odvjetničkih usluga koje su izuzetno velike. I mislim da je kada je u pitanju bitka za dječja prava ustvari ovakav potez nešto što je apsolutno za pozdraviti i drago mi je da je Odvjetnička komora izašla ovdje u susret i da će pomoći dakle velikom broju roditelja koji se u ovom slučaju bore prvenstveno za prava djeteta. Ono što je loše je to što ovo izvješće već treći puta ukazuje na veliki broj problema od kojih se nažalost većina ne rješavaju ili se jedan manji broj rješava ali izuzetno slabim tempom. To je nešto što je posao Vlade, svih njezinih ureda, ministarstava i mislim da u tom dijelu jednako prolazi ovo Izvješće i ova problematika kao što prolazi problematika pučkog pravobranitelja ili pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Već nekoliko godina je neriješen problem alimentacije, naplate uzdržavanja za djecu koje je temeljno pravo djeteta, neovisno o tome živjeli li roditelji zajedno ili neživjeli. Onaj koji ne živi sa svojim djetetom dužan je za to dijete plaćati određeno uzdržavanje. Nažalost naši roditelji su vrlo maštoviti i traže sve moguće načine kako bi izbjegli svoje obveze, a država i čitav sustav su nažalost neučinkoviti u prisiljavanju dakle roditelja da to uzdržavanje i plati. Nažalost još uvijek je u Hrvatskoj od 188 tisuća samohranih roditelja 48% onih koji ne plaćaju dakle uzdržavanje za svoje dijete. Mi nismo ništa po tom pitanju učinili. Mi smo imali ovdje obvezu kao dio jednog materijala kojeg Hrvatski sabor donio, to je Obiteljska nacionalna politika gdje je bila zapisana obveza da se mora donijeti Fond za alimentaciju koji bi riješio dakle problem neplaćanja uzdržavanja. Nažalost za taj Fond su bila osigurana sredstva u prvoj godini mandata HDZ-ove Vlade, nažalost poslije toga su ta sredstva nestala i od tog Alimentacijskog fonda nema ništa i pitanje alimentacije i dalje je pitanje koje ostaje isključivo na razini borbe pojedinaca, dakle roditelja. Država se nije potrudila ništa učiniti kako bi sustav bio efikasniji. Mi još uvijek imamo problem nedostatka stručnjaka mentalnog zdravlja. Ovdje se u nekoliko poglavlja provlači problem nasilja nad djecom, nasilja među djecom, tzv. vršnjačkog nasilja, nasilje nad profesorima. Mislim da je problem u tome što dakle nemamo dovoljno stručnjaka mentalnog zdravlja, nemamo dovoljno stručnih ljudi koji će raditi sa djecom u najranijoj fazi kada se kod njih detektiraju prvi problemi. Nemamo nažalost niti nešto što je trebalo davno uvesti u vrtiće, a to je edukacija o nenasilnom rješavanju sukoba. Dakle djecu bi već u vrtićima trebalo educirati i učiniti da se šakama ne mogu riješiti problemi u životu. Djeca koja su traumatizirana, njihove probleme ne mogu riješiti niti tete u vrtićima jer nisu educirane, niti mogu riješiti profesori u školama, jer nisu za to educirani. Mogu riješiti samo stručnjaci mentalnog zdravlja. Nažalost njih imamo vrlo malo i u osnovnim i u srednjim školama. Nažalost oni koji su, koji rade u određenim udrugama njih je isto ako izuzetno malo. Naime u ovom Izvješću pravobraniteljice se npr. govori o tome da postoje dakle dvije ustanove koje provode psihosocijalni tretman i govori se o tome kako je jedna od udruga, MODUS, u Zagrebu imala izuzetno dobre ustvari pokazatelje o tome kako se sa psihosocijalnim tretmanom može doći do pozitivnih pomaka kod onih koji su nasilni u obitelji. Dakle u 65% slučajeva tretman je bio, kaže, više-manje uspješan, odnosno polaznici tretmana zaustavili su svoje fizičko nasilno ponašanje i značajno smanjili verbalne i emocionalne oblike nasilnog ponašanja prema članovima obitelji. Prema tome, takve udruge kojih je nažalost malo bi se trebale puno više dakle osnivati u Hrvatskoj. Trebali bi dobiti puno veći poticaj i države i lokalnih jedinica i trebale bi biti puno više dakle uključene i u rad naših škola kako bi pomogle svoj djeci, dakle, ali i odraslima koji su, koji su dakle nasilnici ili su žrtve nasilja. Nažalost i naši domovi za nezbrinutu djecu koji imaju vrlo veliki broj traumatizirane djece od ostavljanja, od trauma zlostavljanja u vlastitoj obitelji, od trauma dakle koje su dobili zbog toga što su morali biti zbog nekih razloga izdvojeni iz svoje obitelji, od svojih roditelja. Dakle niti domovi za nezbrinutu djecu nemaju dovoljno stručnjaka mentalnog zdravlja koji bi sa tom djecom radili što mislim da bi bilo, bilo nužno učiniti. Pored ovog vršnjačkog nasilja postoji u zadnje vrijeme još jedna nova vrsta nasilja. Djeca u nekoj dobi su poprilično tako pomalo i neodgovorna u svom ponašanju. Misle da je nešto zgodno ponašanje. Riječ je o tome da većina djece u osnovnim školama ili u srednjim pribjegavaju tome da se ili međusobno goli fotografiraju mobitelom ili da to rade osobno pa šalju nekom drugom na mobitel. Ta jedna za njih možda u početku igra se poslije pokazuje kao nešto što se pretvara u tešku životnu traumu, u pakao zbog toga što jedan dio tih slika zna osvanuti na zidovima škola. Nakon toga što takva jedna fotografija obnažene djevojčice, uglavnom su djevojčice te koje se nađu dakle obnažene na zidovima doživljavaju dosta veliki teror unutar dakle svojih škola i pitanje je kako, kako to zaustaviti, kako djecu educirati da je to nešto što ih može dovesti dakle do situacije koja će im bitno promijeniti život. Mislim da nam ne preostaje ništa drugo nego djeci dati neke druge vrijednosti. Ovdje je pravobraniteljica govorila o marketingu, o udaru dakle na djecu sa medija, sa televizije, iz novina. Mislim da s druge strane onda i škola ali i mi kao roditelji, kao društvena zajednica bismo morali pokušati shvatiti što je moguće više drugih poruka o puno drugih vrijednosti dakle koje su kvalitetnije i vrjednije u životu od toga čime se evo jedan dio djece bavi, a onda na kraju postanu žrtve sami svojih, svojih ajde da tako kažemo nepodopština. Ovdje je upozoreno i na dužinu trajanja sudskih postupaka kada se radi o pravima djece. Činjenica je da sudski postupci traju, traju predugo. Činjenica je isto tako da jedan broj djece koja su zlostavljana u obitelji, koja traže pravdu na sudu tu pravdu ne mogu dočekati. I ja sam na to upozoravala onog trenutka kada smo donosili izmjene Kaznenog zakona. Kada smo povećavali granicu odnosno kaznu za one koji, koji su zlostavljači. Nažalost često puta stvari padnu na dokazima jer je određene vrste zlostavljanja kao što je na primjer seksualno zlostavljanje vrlo teško dokazati. Postoje tu i neki vještaci koji kada bi se analizirao njihov rad i njihovo vještačenje onda bi se moglo vidjeti da imaju vrlo, vrlo veliki postotak onih vještačenja gdje su rekli da dijete nije zlostavljano. Tako da nažalost to što smo mi ovdje u dobroj namjeri povećali dakle granicu odnosno kaznu, kaznu zatvora mnogi ne dobiju niti minimalnu kaznu jer na sudu naprosto budu oslobođeni od bilo kakve odgovornosti. To je loša poruka djeci koja su zlostavljana. Mislim da društvo, pravosuđe, svi moraju dati poruku zlostavljačima sa najvišom mogućom kaznom i poslati poruku da je takvo ponašanje nedopustivo jer djeca koja su zlostavljana na bilo koji način imaju traume u stvari za cijeli život. Postoji još jedna, jedna kategorija djece koja se u zadnje vrijeme pojavljuje i traži psihosocijalnu pomoć, a to su djeca koja su traumatizirana lošim razvodom braka. Dakle nekvalitetnim razvodom braka. To je ovo što ste vi ovdje ukazivali i na djelatnosti Centra za socijalnu skrb koji očigledno u nekim situacijama ne rade dovoljno sa roditeljima kako bi kroz razvod braka prošli na način da djeca budu najmanje traumatizirana. Probleme koje roditelji imaju ili u podjeli imovine ili u bilo kojem drugom postupku u razvodu braka je naprosto nešto što ih treba educirati da ne mogu rješavati preko leđa svoje djece. Nažalost su djeca često puta predmet njihovog, njihovog nadmudrivanja, njihovog ucjenjivanja i vrlo, vrlo veliki broj djece traži dakle pomoć psihologa upravo zbog toga što su traumatizirani takvim lošim i nekvalitetnim razvodom braka. Ovdje se u izvješću govori nešto i o Zakonu o sprečavanju nasilja u obitelji i tu bih htjela reći da sam ja imala u ruci jedno izvješće policije za proteklu godinu gdje je ustvari vidljivo da je policija u velikom broju slučajeva dakle obiteljskog nasilja i prvenstveno kada je u pitanju nasilje dakle nad djecom direktno ili indirektno tražila mjeru dakle zaštitnu, neku od zaštitnih mjera. Uglavnom najveći broj su išle zaštitne mjere udaljavanja iz obitelji i zabrane prilaska djetetu. Nažalost prekršajni sudovi su izrekli vrlo, vrlo mali broj takvih mjera. Dakle to je ukazalo samo na problem dakle provedbe i kada imamo određeni zakon, kada imamo određene mjere oni koji bi trebali to propisivati nažalost to ne propisuju. Idu linijom manjeg otpora. Jučer se ovdje govorilo o tome kako prekršajni suci često puta idu na najlakšu moguću propisanu kaznu. Tako i u ovom zakonu. Umjesto dakle zaštitnih mjera koje idu u korist zaštite djeteta i njihovog, njihovog života i zdravlja nažalost se ide linijom manjeg otpora i takve se mjere ne propisuju unatoč tome što se traži dakle da je to jedini način kako će se dijete zaštititi. I drago mi je što je u ovom izvješću našlo prostora i još jedna problematika, a to je problem djece sa višestrukim oštećenjima. I bolje rečeno problem jednog neujednačenog tumačenja zakona koji je isti za svu djecu u Hrvatskoj. Ali nažalost djeca sa višestrukim oštećenjima će u nekim gradovima dobiti svoja prava, u drugim gradovima ih neće dobiti. Mislim da je to nešto na čemu se doista treba poraditi jer nije lako niti toj djeci niti roditeljima koji imaju takvu djecu da odlaze veliki broj puta na kojekakva vještačenja, kojekakve razgovore i da nakon toga ustvari ne mogu ostvariti svoja prava. Da dijete za koje svatko od nas tko je laik, tko nije liječnik vidi da je dijete koje se ne može niti hraniti, niti oblačiti, niti hodati onda netko u toj komisiji da to dijete nema pravo dakle ni na kakvo pravo, da nije ustvari riječ o invalidu. Dakle takve slučajeve smo imali. O njima je progovorila i javnost kroz medije. Dakle to je pokazatelj da postoje u nekim situacijama komisije koje dakle rade po istom zakonu ali procjenjuju u različitim gradovima drugačije. I vi ste ovdje s punim pravom upozorili dakle na nejednako, nejednako tumačenje i provedbu određenih zakona. I na kraju u ovom izvješću upozoreno je na problem romske djece. Na problem njihovog prosjačenja, dogovorenih brakova. Djeca se dakle sa 14, 15 godina upuštaju u brakove koje su dogovorili njihovi roditelji. Ta djeca su posebice izložena povećanom dakle trgovanju, seksualnom i svakom drugom iskorištavanju. Mislim da se doista treba učiniti veliki napori kako bi se Romsku djecu zaštitilo, kako bi ih se maknulo sa ulice. Oni su samo djeca i bez obzira dakle na uvjete u kojima žive oni često puta žive u vrlo lošim higijenskim uvjetima. Često puta ne idu u školu, zakinuti su dakle za to jedno pravo na obrazovanje. Zakinuti su često puta i za jedan normalan dječji život, za jedno normalno dječje djetinjstvo. Jer sasvim sigurno dijete koje je osuđeno na to, primorano na to da prosi negdje po zagrebačkim ulicama ili ulicama nekog drugog grada nema djetinjstvo kakvo je zaslužilo. Prema tome, nadam se da će i Vlada ali evo i pravobraniteljica onoliko koliko može sa svoje strane učiniti sve da se život Romske djece pomakne sa kvalitetom na gore i da iz zaštitimo od svake moguće zlouporabe, jer na žalost to je doista jedna kategorija djece koja je jako, jako izložena zlouporabama i kršenju dakle dječjih prava. Evo, na kraju mogu samo reći da će klub SDP-a podržati ovo izvješće. Hvala lijepa.
Hvala. Za klub HDZ-a poštovana zastupnica Lucija Čikeš. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana pravobraniteljice za djecu sa suradnicima. Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2006. godinu klub Hrvatske demokratske zajednice je razmotrio u cijelosti. Izvješće je cjelovito i pokazuje okruženje u kojem danas djeca odrastaju i čemu su sve izložena i dobro je što je pravobraniteljica za djecu sročila ovo izvješće podijelivši ga u deset poglavlja ako ne računamo onaj uvodni dio i na taj način nam pregledno pokazala sve aktivnosti, praćenje povreda pojedinačnih prava djece, prijedlozi za poduzimanje mjera izgradnje cjelovitog sustava zaštite i promicanje prava interesa djece, sudjelovanje u javnim aktivnostima usmjerenim prema poboljšanju položaja djece, prijedlozi za poduzimanje mjera za sprječavanje štetnih djelovanja koja ugrožavaju prava i interese djece, sudjelovanje u postupku izrade nacrta prijedloga propisa koji se odnose na prava djece i kojima se uređuju pitanja od značenja za djecu i poticaji za donošenje i izmjene zakona i propisa koji se odnose na prava i zaštitu djece. Dakako, za pohvaliti je i obilazak djece koja borave ili su privremeno, odnosno trajno smještena kod fizičkih ili pravnih osoba i drugih pravnih subjekata na temelju posebnih propisa. Tu su i aktivnosti vezane za zaštitu i promicanje prava i dobrobiti djece, te susreti i suradnja i druženja sa djecom, međunarodna suradnja te ustroj i financijsko poslovanje samog Ureda pravobraniteljice za zaštitu prava djece. Naslovi ovih poglavlja upućuju na živost i opseg rada Ureda pravobraniteljice za djecu što Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava i da što više i pohvaljuje. U samom uvodu ovogodišnjeg izvješća konstatira se da je Ured pravobraniteljice za djecu tijekom 2006. godine zaprimio 828 novih predmeta kao što se iznosi da je 231 predmet prenesen iz prethodnih izvještajnih razdoblja što znači sve skupa 1059 predmeta. Ako vidimo na što su se ti predmeti odnosili onda se vidi da od novo zaprimljenih predmeta, znači onih 828 najviše ih se odnosilo na povredu osobnih prava djece. Zatim, nešto manje na povredu obrazovnih prava. Zatim na povredu pravosudno zaštitnih prava, na socijalna prava te najmanje 2% na kulturna, ekonomska i zdravstvena prava a jedan posto od prava djece kao članova društvene zajednice. 2003. godine stupio je na snagu Zakon o pravobranitelju za djecu i možemo reći da je ova institucija opravdala svoje postojanje i da preko ove institucije Vlada je dodatno zaštitila ciljne grupe, grupe od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku, djecu, mladež, maloljetnike kao i one posebno vulnerabilne, a to su djeca sa poremećajem u razvoju. I kako sama pravobraniteljica naglašava u svom izvješću da svojim djelovanjem i zalaganjem ona je posrednik između djece i obveza i dužnosti odraslih da im pomažu u ostvarivanju prava u punom opsegu jeste djeca ta osjetljiva populacija su ciljna grupa svake odgovorne Vlade i Vlada na čelu sa našim predsjednikom Sanaderom putem svakog resornog ministarstva u čijem je djelokrugu ova populacija ja bih rekla da je učinila, odnosno Klub Hrvatske demokratske zajednice da je učinila velike i višestruke iskorake a sve na dobrobit djece. Uostalom i iz izvješća pravobraniteljice vide se pozitivni pomaci u mnogim segmentima življenja i prava djece. Na žalost tijekom života djeca su izložena brojnim stresnim situacijama i traumatskim stanjima. Pred njima su velika iskušenja i njihova velika radoznalost i znatiželjnost ne dozvoljavaju mi da im se odupru. Pravobraniteljica upozorava i na rad pojedinih institucija bolje rečeno na nedovoljnu angažiranost centara za socijalnu skrb. Kako je u prošlom izvješću, odnosno u prošlogodišnjem izvješću ovaj problem posebno apostrofiran to je Vlada Republike Hrvatske preko resornog ministarstva, Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi Republike Hrvatske uvelike poboljšala rad Centra za socijalnu skrb kako u tehničkom pogledu, tako i stručnom pogledu. Napomenut ću, samo ćemo napomenuti da do sada u Republici Hrvatskoj radi 80 centara za socijalnu skrb, 25 podružnica i 11 ureda. Ako se ovome pridoda da je kroz ove dvije godine izgrađeno, oprostite, 17 novih centara za socijalnu skrb, a da je 15 adaptirano, nadograđeno i adaptirano već su se stvorili bolji preduvjeti za rad istih. Ako kažemo da su centri za socijalnu skrb upravo zbog efikasnijeg djelovanja ovog njihovog timskog rada koji im je u opisu poslova do sada dobili 60 vozila i da će uskoro dobiti 60 drugih dakako da sve govori ukoliko je Vlada Republike Hrvatske poboljšala rad ovih centara. Nije se vodilo samo i na tehničkoj pomoći u centrima za socijalnu skrb, nego se poboljšala i kvaliteta i stručnost, pa je kroz ovo vrijeme zaposleno više od 200 stručnih zaposlenika. I klub Hrvatske demokratske zajednice u nadi, poštovana pravobraniteljice da ćete u izvješću za slijedeću, znači 2007. godinu govoriti o pojedinim centrima i pojedinim zaposlenicima, ovako se dobija dojam da sustav u cijelosti ne radi, a ja, mi se s time ne možemo složiti. Možemo govoriti samo o pojedinim centrima, možemo govoriti samo o pojedinim zaposlenicima tih centara koji nisu zadovoljili radom na radnom mjestu koje pokrivaju. Problem nedovoljne koordiniranosti i nedovoljne suradnje između svih onih koji bi trebali raditi na dobrobit djeteta i djece nisu na primjerenoj razini. Dakle centri za socijalnu skrb, policija, dječji vrtići, osnovne škole, srednje škole i neizbježno roditelji koji moraju koordinirati i koji moraju biti involvirani u sve ovo. I ovdje je došlo do pozitivnog pomaka. Napor Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa da ostvari bolje uvjete za djecu, znači jednosmjenski rad, uklanjanje svih onih tehničkih barijera koje su do sada postojale, te zapošljavanje stručnjaka psihologa u svaku školu koja je postala obligatna smatramo da će u mnogome pridonijeti poboljšanju i na ovoj razini. Poštovana pravobraniteljice ističete veću društvenu osjetljivost na sve probleme vezane uz dječju populaciju i klub Hrvatske demokratske zajednice drži da su veliki doprinos toj kulturi osjetljivosti pridonijeli mediji, pohvaljujemo njihov rad, ali istovremeno molimo ukazati na problem uvijek i svagda, da ali maksimalno zaštititi i dostojanstvo djeteta i njegov integritet. Poštovana pravobraniteljice klub Hrvatske demokratske zajednice podržava i osiguravanje i osnivanje regionalnih ureda prema vašem izvješću sada u Splitu, a uskoro i u Osijeku i u Rijeci. Dakako da će to pridonijeti još većoj osjetljivosti, da će još bolje pridonijeti radu i vas u Zagrebu. Podržavamo i uspostavu besplatne pravne pomoći i vidimo da ste zahvaljujući Odvjetničkoj komori tijekom 2006. godine dobili takvih više od 400 pravnih usluga što je za svaku pohvalu, pa se i mi zahvaljujemo Odvjetničkoj komori na rješavanju ovog problema. Podržavamo bez daljnjega i preporuku za dežurstva sudova i žurno rješavanje predmeta obiteljsko pravne problematike. A glede preporuka u cilju smanjivanja smrtnosti novorođenčadi možemo konstatirati da je ova Vlada kroz svoj nacionalni plan aktivnosti za dobrobit, prava i interese djece u razdoblju 2006./2012. godina donijela temeljne ciljeve nacionalnog tog plana su zdravstvena zaštita majke i djeteta, smanjenje smrtnosti novorođenčadi i dojenčadi i djece općenito te smanjenje smrtnosti o posljedica od ozljeda djece te poboljšanje zdravstvene zaštite majke i djeteta. Dakako da Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi Republike Hrvatske kao i Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti će sada još više inzistirati na žurnoj realizaciji zacrtanih mjera. Zahvaljujem.
Hvala. Raspravu o Izvješću o radu pravobraniteljice za djecu za 2006. godinu ćemo sada prekinuti i nastaviti tu raspravu u srijedu. U ime kluba HNS-a će raspravljati poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain i onda zastupnik Ivo Banac itd. a sada idemo na glasovanje.
Gospođe i gospodo zastupnici, nastavljamo s radom na 25. sjednici Hrvatskoga sabora i sve vas srdačno pozdravljam. Dostavljen vam je pročišćeni tekst dnevnog reda za 25. sjednicu i sada nastavljamo o Izvješću o radu pravobraniteljice za djecu za 2006. godinu. U ime Kluba HNS-a gospođa zastupnica Košiša Čičin-Šain.
Dobar dan, s obzirom da je početak jutrošnje sjednice. Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, poštovana predlagatelja izvješća ovog. Nepotrebno je posebno naglašavati da su djeca naše blago i da ga svakako treba zaštititi kao takovo. U ophođenju s njima pokazujemo svoje pravo lice. Kako to vrijedi za odrasle ali isto tako to vrijedi i za društvo i za državu. Nema povijesnog razdoblja u kojem djeca nisu bila zlostavljana i iskorištavana a to je oblik posebno teške povrede ljudskoga prava. U Republici Hrvatskoj danas se zaista radi na sustavnom promicanju i zaštiti prava djeteta ali još uvijek pojedine skupine su u iznimno nepovoljnom položaju. Radi takve ali i radi ostale djece Hrvatska i dalje mora raditi na pronalaženju što konstruktivnijih i boljih rješenja kako bi se dječje patnje svakako zaustavile. Prije svega, treba se reći kako je izvješće vizualno napravljeno jako dobro. Vrlo je pregledno i sadržajno obogaćeno s obzirom na prethodne godine pod čime podrazumijevam značajnu količinu konstruktivnih prijedloga koji su upućeni kako parlamentu tako i izvršnoj vlasti. Za početak voljela bih skrenuti pažnju na jednu skupinu djece koja je u društvima često marginalizirana o kojoj se uopće ili ne priča ili se naime o njoj ne priča dovoljno. Radi se o djeci koja potiču iz manjinskih obitelji, ponajviše ovdje će biti riječi o romskim obiteljima. Složit ćete se da su ta djeca uglavnom u dvostruko lošem položaju od svojih prosječnih vršnjaka. Kao prvo, dolazi iz ionako marginalizirane sredine u društvu i kao pripadnici nacionalne manjine u startu su nažalost još uvijek zakinuti za određena prava, možda ne na papiru ali svakako u praksi. S druge strane, radi se o djeci, dakle uzrastu vrlo osjetljivom na sve vanjske osobito negativne podražaje. Jedan od najvećih problema za tu djecu svakako je školovanje. Naime, usprkos velikom trudu uloženom od strane raznih udruga i manjinskih društava još je priličan broj romske djece koja se uopće ne školuju. Iako među njima postoje pojedini koji za školu nemaju nikakvog afiniteta ne zaboravimo da je osnovna škola u Hrvatskoj ipak obavezna. S druge strane, postoji značajan broj romske djece koja bi vrlo rado u školu ali se ne mogu upisati zbog raznih administrativnih poteškoća. Na primjer, čekaju dobivanje hrvatskih dokumenata, odnosno prijavu ili prebivališta. Dok je u najvećem broju slučajeva razlog neupisivanja takve djece potpuno subjektivne prirode, na primjer škola takvom djetetu ne želi izaći u susret. S obzirom da uskoro navodno uvodimo i obavezu srednje škole smatram da je ovo problem na kojem zaista treba poraditi te se možda odlučiti na detaljnije propisivanje prava onakve djece u odgovarajućem zakonu. Još jedan značajan problem poglavito kod ženske romske djece tiče se njihovog prava na djetinjstvo. Aludiram na poznate priče o ranim udajama romskih djevojčica često za starije muškarce koje gotovo niti ne poznaju uz značajnu financijsku dobit njihovih obitelji. S jedne strane mogu shvatiti da je to dio romske tradicije i čak jedna sastavnica funkcioniranja njihovog društvenog sustava. Iz naše moderne građanske perspektive često je shvatiti takav čin što automatski ne mora značiti da je naša tradicija ili nedostatak iste u ovom slučaju bolja u nekakvom apsolutnom smislu. Svakako se trebamo čuvati etnocentrizma ali uvjerena sam da na prvom mjestu moraju biti ipak prava te djece a ona imaju pravo na djetinjstvo kao što bi trebala imati pravo na izbor vlastitog bračnog partnera. Ured pravobraniteljice za djecu već je istupio pred romskom zajednicom sa zahtjevom da se djevojke ne prodaju za udaju jer je to protuzakonito. Međutim, bez sredstava prinude koju u svojim rukama drži izvršna vlast malo se toga može promijeniti. Sada je stvar političke volje a kako ova Vlada skrbi o djeci odličan je pokazatelj njihov odnos prema obiteljima koje skrbe o djetetu invalidu, s obzirom da su financijsku pomoć morali čekati godinama. Hvala Bogu da su izbori svake četiri godine pa se ovakvim mrvicama tek osjetljive skupine mogu nadati barem u izbornoj godini. Izuzetno je težak problem trgovanja djecom. Naime, radi se o jednom problemu globalnih razmjera koji prelazi državne granice i u apstraktnom i u realnom smislu. Uzroci tog problema poput siromaštva također su globalne naravi i teško je očekivati od zemlje poput Hrvatske da svojim doprinosom uspije značajno poboljšati ove globalne probleme. Međutim, s obzirom da se nalazimo na tzv. balkanskoj ruti vrlo popularne za svega i svačega pa tako i ljudi moramo imati pod našom kontrolom ono što se događa unutar našeg teritorija. Drugi pravac u kojem bi se država trebala angažirati svakako je poboljšanje informiranja djece i mladih o opasnostima koje ih vrebaju po pitanju jer smo i u Zagrebu imali slučajeve da se djeca relativno zrele dobi udalje od kuće i to u društvu potpunog stranca. Mnoga od prodavane djece na kraju završe na cesti zarađujući za kruh proseći. I sami smo svjedoci velikog broja maloljetne djece koja sada više ne samo da prose od stola do stola u kafićima već je primorana svirati po tramvajima za sitniš koji će mu udijeliti samilosna ali dakako i naivna duša. Naime, taj novac gotovo nikada ne ide njima već se ovdje uglavnom radi o razvijenom sustavu za laku zaradu određenih starijih pojedinaca kroz prisiljavanje maloljetnika da za njih prose novac. I onda si običan čovjek postavi pitanje da li da mu dam novac kad znam da neće imati izravne koristi od njega, da mu dam novac ili ako znam da će doći kod kuće i završiti ili da mu ne dam novce ako završi kod kuće i naravno za to bude nagrađen batinama. Zapravo moram priznati da je po tom pitanju zakazala država. Broj djece koja prose raste iz godine u godinu i gotovo se ništa po tom pitanju ne poduzima. Sjećam se starih slučajeva kad su određeni pripadnici hrvatske policije uzimali sebi za pravo da vlastite frustracije iskaljuju na toj jadnoj djeci u nekoj od sporednih mračnih uličica. Pa se sad čovjek pita nije li možda bolje što su, što ih danas ti policajci više ne diraju. Međutim činjenica stoji da ta djeca nemaju nikakvo djetinjstvo. Nitko ne zna u kakvim uvjetima točno žive nakon što sa ulice odu negdje što se za njih zove dom. Očito je da se ta djeca ne školuju i uglavnom su izložena brojnim opasnostima koja nezaštićeno dijete vrebaju na ulici. Nešto se po tom pitanju mora poduzeti. Mora se povesti javna rasprava i iznaći se političke volje da se toj djeci sagrade prihvatilišta u kojoj će raditi ljudi specijalizirani za specifične probleme bilo manjina i u kojoj će ta djeca moći dobiti neko barem osnovno obrazovanje da ih se osposobi za daljnji život. Ono što bi za početak svakako mogli napraviti jest da su tu, da se tu djecu nakon micanja sa ceste smjesti u dom koji je izgrađen za žrtve trgovanja djecom. Zapamtimo jednu stvar. Ta djeca ne prose na svoju nego isključivo na našu sramotu. I još jedna stvar. Treba spomenuti svakako važnu ulogu u zaštiti djece trebali bi odigrati i centri za socijalnu skrb. Međutim u Republici Hrvatskoj ti su centri izuzetno zatvorene institucije koje prije svega djeluju putem strogih birokratskih metoda. Za razliku od zapadnih zemalja a tu bi poglavito spomenula SAD gdje socijalni radnici borave uglavnom na terenu, a njihov rad naziru brojni inspektori u Hrvatskoj samo smo svjedoci sve brojnijih i sve tragičnijih afera. Da ne spominjemo Rovinj, Lošinj, Brezovicu, a dugoročno gledano ovakvim načinom rada centri su sve samo ne učinkoviti. Iz tog razloga upućujem molbu pravobraniteljici da po ovom pitanju urgira kod ministra jer je on taj koji je odgovoran za loše stanje u sustavu socijalne skrbi. Sa strane podržavanja ovog izvješća Hrvatska narodna stranka će podržati ovo izvješće.
Hvala lijepa. U ime Kluba PGS-a SBHS-a NDS-a gospodin zastupnik Ivo Banac. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Ovo izuzetno iscrpno i analitičko izvješće ukazuje na veliku posvećenost i profesionalnost Ureda za pravobraniteljicu za djecu koji je uspio proaktivno djelovati na temelju dvogodišnjeg plana i programa rada i reorganizacije Ureda i to unatoč nagomilanim slučajevima i prekidu kontinuiteta rada tijekom 2005. godine i prvog tromjesječja 2006. godine do čega je došlo zbog zastoja u imenovanju pravobraniteljice prošle godine. Izrada dvogodišnjeg plana i programa rada za 2006. i 2007. godinu i uspješno proširenje osoblja koje će omogućiti regionalno djelovanje Ureda govori o tome da pravobraniteljica ima jasnu viziju i ciljeve svog djelovanja čime osnažuje ovu važnu ustanovu. Posebno treba pozdraviti paralelan rad na zaprimljenim slučajevima i proaktivnost Ureda pravobraniteljice u praćenju priprema zakonskih propisa i programa od utjecaja na dobrobit djece, kvalitetu javnih istupanja i informativno-edukativnih aktivnosti te intenzitet komunikacije s nizom državnih i javnih institucija. Pri tom naglašavam zabrinjavaju slučajevi zanemarivanja odnosno neuključivanja Ureda pravobraniteljice u proces izrade nacionalnih programa kao što je bio slučaj s Ministarstvom znanosti, obrazovanja i športa koji je u studenom 2006. godine, koji se u studenom 2006. godine nije odazvalo pozivu i preporukama Ureda u vezi izrade pedagoškog standarda i «curriculuma» te operacionalizacije, suradnje u odnosu na tekuće i najavljene projekte Ministarstva. Dakle Pravilnika o ocjenjivanju programa zdravstvenog odgoja, Pravilnik o upisu u osnovnu školu i utvrđivanju psihofizičkih sposobnosti učenika, Zakona o osnovnom školstvu i uvođenje obveznog srednjoškolskog obrazovanja. Upravo po pitanju prijedloga programa zdravstvenog odgoja evidentna je šteta koja je nastala upravo uslijed zakašnjelog uključivanja pravobraniteljice za djecu u izradi ovog važnog i u javnosti kontroverznog programa posebice onog dijela koji se odnosi na spolni odgoj i obrazovanje. Naime pravobraniteljica je tek naknadno na vlastito traženje dobila prijedlog programa na uvid i to tek nakon što je on već upućen Ministarstvu zdravstva na očitovanje o suglasnosti. U svojem mišljenju 30. siječnja upravo je pravobraniteljica za djecu jedina i prva jednoznačno i jasno postavila kriterije za prosudbu programa zdravstvenog odgoja te istakla važnost znanstvene utemeljenosti, poštivanja ljudskih i dječjih prava i sudjelovanja djece u oblikovanju programa koji se na njih odnosi. Kao što ona posredno i spominje u zaključku svojeg izvješća njezino je mišljenje dočekano omalovažavanjem u javnosti i to od strane interesne skupine koja promovira program Udruge «Grozd». Nije dobro da pravobraniteljica za djecu u javnosti mora braniti svoje pravo na zaštitu prava i interesa djece što samo govori o važnosti ove institucije i ogromnom poslu koji još predstoji u osvještavanju kako građana tako i državnih ustanova o važnosti dječjih prava. Ukoliko se dogodi da konačna odluka Ministarstva znanosti, obrazovanja i športa o programu zdravstvenog odgoja bude u suprotnosti s kriterijima koje je postavila pravobraniteljica odnosno ako diskriminatoran i neznanstven program spolnog odgoja «Grozd» uđe u obrazovni sustav to će biti veliki poraz i međunarodna sramota za Hrvatsku kao državu koja se obvezala na poštivanje dječjih prava u skladu s Konvencijom Ujedinjenih naroda, a o šteti po dobrobit same djece i mladih da i ne govorimo. Predlažem da Sabor u svojem zaključku o ovoj točki dnevnog reda obveže nadležna tijela izvršne vlasti da se pismeno očituju Saboru na preporuke koje iznosi ovo detaljno i precizno izvješće te da iznesu konkretne mjere koje misle poduzeti tijekom ove godine u svrhu unapređenja svojeg rada u skladu s analizom koju je iznijela pravobraniteljica. Samo konkretnim akcijama u skladu s konkretnim preporukama možemo očekivati napredak u zaštiti prava i dobrobiti naše djece. Klub regionalnih stranaka podržat će ovo izvješće.
Hvala lijepa. U ime kluba HSS-a gospođa zastupnica Ljubica Lalić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnicama, kolegice i kolege zastupnici. Pa pred nama je Izvješće pravobraniteljice za djecu koji je kao posebno tijelo osnovala hrvatska Vlada sa zadaćom zaštite praćenja i promicanja prava i interesa djece na temelju Ustava Republike Hrvatske, Konvencije o pravima djeteta, drugih međunarodnih ugovora te zakona. Izvješće sadrži činjenično stanje i ono je nepromjenjivo. Međutim, podatke iz izvješća treba koristiti za sagledavanje postojećih stanja i iznalaženja rješenja uočenih problema. Ništa nismo napravili ako samo prihvatimo podnešeno izvješće jer ćemo na godinu dobiti slično izvješće, a uočeni problemi će se samo povećavati. Ono što iz ovog izvješća možemo zaključiti jeste da se prava djece u Hrvatskoj krše i da nema izgrađenog cjelovitog sustava zaštite i promicanja prava i interesa djece. Koja se prava krše? Krše se sva prava, a od ukupnog broja predmetnih slučajeva 70% odnosi se na povrede osobnih prava, povredu prava na život uz roditelje i roditeljsku skrb i povredu prava na zaštitu od nasilja. Htjeli mi to ili ne u razmatranju ovoga izvješća moramo se vratiti na značaj obitelji kako u životu djeteta tako i u funkcioniranju društvene zajednice kojoj se temelji postavljaju u obitelji. Svako dijete prva iskustva, prvi susret sa svijetom doživljava u obitelji. Obitelj treba biti ambijent sigurnosti, stabilnosti, topline i međusobne ljubavi. U takvom okruženju nezaobilaznim doprinosom oba roditelja dijete se formira u člana društvene zajednice. Ono ima potrebu za puninom koju čini otac i majka zajedno. Kruta je stvarnost da nam se obitelji sve više udaljavaju od poželjnog ideala. Obitelji nam se raspadaju, a kod bračnih drugova ljubav ustupa mjesto netrpeljivosti koja kulminira međusobnom mržnjom. Direktne žrtve takvih promjena osjećaja postaju djeca koja jednako vole i oca i majku. Međusobni obračuni bivših bračnih drugova vrlo često se odvijaju preko djece. Na sve moguće načine želi se onemogućiti susret djeteta s drugim roditeljem i to ide sve do preseljenja u druge države pa i na druge kontinente. Susret koji se po prirodi stvari, koji je po prirodi stvari povremen ne može nadoknaditi prirodnu djetetovu potrebu za oba roditelja. Po našem Ustavu obitelj je pod posebnom zaštitom države. Da li država tu svoju obvezu štićenja obitelji izvršava. Mi u Klubu zastupnika Hrvatske seljačke stranke mislimo da ne i evo zašto. Država nije obitelji osigurala onu temeljnu pretpostavku stabilnosti, a to je materijalna sigurnost. Za materijalnu sigurnost potrebno je imati mogućnost raditi i živjeti od svoga rada. Dokle god je stopa nezaposlenosti oko 20%, a u nekim županijama i preko 50% ne može se reći da smo osigurali i mogućnost rada i onda kada netko ima sreću raditi radno pravni status je nesiguran, radnik je nezaštićen i izložen samovolji poslodavca do te mjere da sami radnici za sebe kažu da rade u robovlasničkom sustavu. Dakako da smo formalno-pravno zaštitili radnika, ali radnik svoja prava ne konzumira i k tome u praksi se ne smije ni žaliti. Država nije iznašla mehanizme osiguranja isplate zarađenog, a o odgovarajućoj plaći ne može biti ni govora. U tim uvjetima potpuno je razumljivo da se nezadovoljstvo i nervoza iz radnog ambijenta unosi u obitelj. U nju ulazi nasilje, a završetak je razvod a ponekad čak i ubojstvo bračnog druga. A djeca? Ona su traumatizirana nerijetko s doživotnim posljedicama. Mi imamo Ministarstvo obitelji koje bi raznim programima moralo štititi obitelj, pomagati održavanju obitelji kao temeljne jedinice društva, ali obitelj se i nadalje urušava. Što to znači? To znači da Ministarstvo obitelji nema znanja za kreiranje i provedbu projekata kojima bi se zaštitila stabilnost obitelji, a posljedice toga trpe djeca kroz povredu osobnog prava na život uz roditelje i roditeljsku skrb i to će nam svojim izvješćima i u buduće konstatirati pravobraniteljica za djecu. Daljnje najčešće je povrijeđeno pravo – pravo na zaštitu od nasilja. Nasilje je nazočno u obitelji, u dječjem vrtiću, u školi itd. Najveći moralni problem današnjice jeste nasilje koje kao pojam obuhvaća fizičko, psihičko i seksualno zlostavljanje. Na žalost, pred tim problemom se danas još uvijek zatvaraju oči u obitelji. Nastoji se tajiti i držati iza zaključanih vrata. Nerijetko kada se pojavi. Nadležni ga žele vratiti unutar kućnih zidova, a prijavitelj nailazi na osudu okoline jer svoj prljavi veš ne pere u svojoj kući. Najčešće žrtve nasilja u obitelji su djeca. Više nego zabrinjavajući je porast nasilja u školama, među vršnjacima kao i pojava nasilja u dječjim vrtićima. Mi u Hrvatskoj seljačkoj stranci smatramo da je ishodište i tih problema upravo u obitelji. Raspoloživi podaci govore da su nasilnici u školama i dječjim vrtićima ona djeca koja su žrtve nasilja u obitelji. U današnjem materijaliziranom društvu obitelj kao i uloga obitelji zanemareni su. Ona danas nije ozračje mira, topline, sigurnosti, bliskosti i ljubavi. Članovi obitelji sve češće postaju stranci koji se u kući samo u prolazu susretnu. Roditelji nemaju ni vremena ni strpljenja za roditeljsku ulogu očekujući od dječjih vrtića i škola da u odgoju preuzmu ono što po prirodi stvari pripada upravo roditeljima i kao pravo ali i kao obveza. Uz prepuštanje vlastite uloge nerijetko roditelji ne prihvaćaju da njihovo dijete ima problema u ponašanju i tada je za njih krivac odgojitelj, učitelj, profesor. Niti jedan od njih ne može zamijeniti temeljni kućni odgoj i stoga Izvješće pravobraniteljice nama nije iznenađujuće. Uz nedostatnu pažnju u obitelji uočena je nepravda u školama, fakultetima, dijete dovodi do frustracija koje se manifestiraju na razno razne načine, pa i nasiljem prema vršnjacima ali i prema učiteljima i profesorima. Bitno erodirano društvo i društveni odnosi u svakom segmentu ostavljaju svoje negativne tragove, a žalosno je da od toga nisu izuzeta niti djeca. Ni pred stvarnošću ne smiju se zatvarati oči jer se na takav način ne rješava uočena problematika. I sve dok tako bude mi ćemo svake godine prihvaćati Izvješće pravobraniteljice ali slika stvarnosti neće postajati ružićastija. Zbog lošeg gospodarskog stanja mnogoj djeci je uskraćeno je pravo na obrazovanje. Ne da roditelji ne bi htjeli svoju djecu slati na školovanje. Rado, ali dakako da im to ne omogućavaju njihove materijalne prilike ni primanja koja primaju od rada ako imaju sreću raditi. To pravo je posebice uskraćeno djeci koja žive na selu. Nemojmo se zavaravati da na selu nema nadarene djece. Itekako ima. Ali njihovi roditelji nemaju primjerice 900 kuna mjesečno za autobusnu kartu, a o oblačenju djeteta da bi bilo približno svojim kolegama nema niti riječi. Možda je i ta izolacija jedan od razloga koji će dovesti do poremećaja u ponašanju. Ovo društvo čini ozbiljne propuste zanemarujući obitelj kao temelj zdravog društva, a računi za, a računi za počinjenje propuste već polako stižu. I to nam je upravo očito u Izvješću pravobraniteljice za djecu. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke prihvaća podnešeno nam izvješće i upravo smo i ukazali i ukazujemo, to nije usko područje, to je vrlo široko područje. I ozbiljna državna politika ukoliko želi riješiti ovaj problem moda duboko ući u rješavanje te problematike i tada se možemo nadati povoljnijem izvješću. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak. Gospođa Ruža Lelić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegica je izrekla niz netočnih navoda. Ja ću ispraviti samo neke. Rekla je da se obitelji nadalje urušava, da je obitelj zanemarena, da ministarstva nemaju nikakvog programa i mjera, što apsolutno nije točno. Postoji protokol za postupanje u slučaju nasilja u obitelji i ono se sve više prijavljuje i sve više zaštićuju od takvih mjera. Zatim postoji i populacijska politika koju smo usvojili gdje imamo poticaj za 3. i 4. dijete, gdje je promjenom osnovice obuhvaćeno preko 40 tisuća djece za dječji doplatak. Zatim tu su besplatni udžbenici, tu je besplatan prijevoz što ste evo istakli te poteškoće kod prijevoza, besplatno stanovanje u učeničkim domovima. Znači sve su to poticajne mjere za obitelji za djecu. I što je na kraju dovelo da se naš negativni trend populacijske politike je zaustavljen i da se ipak na našu sreću rađa više djece, mada nedovoljno. Hvala.
Hvala lijepa. U ime kluba HSLS-a. A izvolite, povreda poslovnika.
Pa pozivam se na članak 209. jer kolegica ispravlja moj točni navod o urušavanju obitelji. A da sam točno navela podatak da nam se obitelj i nadalje urušava i da je taj trend zabilježen da se urušava pokazuje broj razvoda brakova. Ako razvod braka nije urušavanje obitelji draga kolegice ja ne znam što bi to bili onda pokazatelji koji bi govorili o urušavanju obitelji.
Ovo samo govori kako se daje ispravak netočnog navoda, a ne sadržajno. Ništa. Idemo dalje. U ime kluba HSLS-a, gospodin zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Hvala štovani gospodine potpredsjedniče. Štovana gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege. Još neki teoretičari brak definiraju kao emocionalni gulak pa onda to je vrlo isto diskutabilno da li je to vaza sreće ili kao što neki kažu da je riječ o nimalo jednostavnoj instituciji. No, ja ću to isto u ime kluba pohvaliti ovo Izvješće o radu pravobraniteljstva za djecu za 2006. godinu. I čak mogu zapravo onda iskazati jednu ovako, neću biti ciničan nadam se, jednu radosnu smo, imali smo jednu krizu tamo 2005. godine smo doista dobili jednu … [[Govornik se ne razumije.]] pravobraniteljstva jednu vrlo ozbiljnu i odgovornu osobu koja je itekako senzibilizirana za ove probleme. I ne samo ovo izvješće koje doista odgovara žanru izvješća nego čitav niz medijskih nastupa gospođe Jelavić pokazuje doista da je Sabor tamo početkom 2006. godine donio dobru odluku i da smo ono kako se kaže konačno pogodili. I da, ono što je najvažnije, a to je da ovaj vrlo važan segment a to je prava djece koja svakako su i prije postojala ali prije ni ova teorija ali ni naše društvo nije bilo senzibilizirano. I zapravo sada pomalo na neki način tu nepoznatu zemlju koja se upravo ticala prava djece to pripada novom setu ovih ljudskih prava. I mi se zapravo sa tom činjenicom suočavamo. I normalno itekako vidimo što zapravo, što znači upravo ta naša odnosno budućnost i upravo da je i to zapravo živo biće, da je subjekt, da nikako ne može biti samo objekt ovoga svijeta odraslih. Ovdje kada sam se pripremao za ovo da nešto govorim o ovom izvješću onda sam naletio na govor bivšeg češkog predsjednika Vadslava Kavela, 30. rujna '90. godine prošloga stoljeća Ujedinjenim narodima prilikom potpisivanja ove Međunarodne konvencije o zaštiti djece gdje je on bio kao predstavnik ondašnje Čehoslovačke pa je to potpisao. I onda doista počinje sa jednom onom strašnom rečenicom. Kaže, u tijeku posljednjeg desetljeća u svojoj sam zemlji, a to ne vrijedi samo za Češku nego je vrijedilo i za mnoge druge zemlje, tisuću puta vidio pogrbljene kralježnice navodno u interesu djece. Tisuću puta sam čuo kako neki svoju … [[Govornik se ne razumije.]] službu u omraženom režimu brane argumentom da čine samo zbog svoje djece kako bi ih kazivahu prehranili, kako bi dospjeli na studij, kako bi mogli na more. Kaže tisuću puta povjeravali su mi se različiti poznati, nepoznati ljudi da su svojim razumom i srcem potpuno na našoj strani, tj. na strani tzv. dicidenata te da različite peticije koje totalitarna vlast organizira protiv nas potpisuju izričito i samo zbog toga što imaju djecu i ne mogu sebi dozvoliti luksuz otpora. Nemoralnost opravdavala imenom djece, a zlu su služilo u ime njihovog navodnog dobra. I doista to je ono što se ja duboko nadam da su ovakve rečenice konstatacija zapravo i za nas i da sada doista se možemo, da ne moramo u ime djece opravdavati i zlo i nemoralnost i onda upravo na kraju isto kaže da bi kažem ne može u ovu konvenciju ući jedan paragraf, ali kaže u kojem bi trebalo stajati da se roditeljima i uopće odraslima u ime djece i njihovih kralježnica … [[Ne razumije se.]] navodnog probitka zabranjeno da se laže, da se služi diktatorima, da se denucira, sagiba kralježnica, da se nekoga boji, da se izdaju idealni i da se svim ubojicama i diktatorima zabrani da glade djecu po kosi, a mi smo doista isto u svojoj povijesti vidjeli kako mnogi diktatori su itekako voljeli da glede djecu po kosi. Ali sada da se vratimo ovdje i upravo da pohvalimo ovo o čemu smo rekli, ne samo ovo izvješće nego čitav zapravo jedan ambijent koji ide uz ovu instituciju. To je upravo i konstatira se da se mogu uočiti mnogi pozitivni pomaci u zaštiti djece tijekom 2006. godine. Tu se govori i o broju ovih prijava, 405 prijava podnesenih slučajeva povrede prava djece. Kažu uz novoprimljene predmete ured je postupao i ukupno 636 slučaja, budući da je iz prethodnih izvještajnih razdoblja preneseno otprilike preko dvjestotinjak predmeta. Usporedbe radi, tijekom 2005. godine Ured pravobranitelja za djecu je zaprimio 416 prijava, pojedinačnih slučajeva, povrede prava djece te uz novoprimljene predmete ujedno je postupao u ukupno 754 slučajeva budući opet da iz prethodnog izvještajnog razdoblja preneseno preko tristotinjak slučajeva. Iz ove usporedbe je vidljivo da se radi o blagom povećanju broja prijava, ali to nikako ne ugrožava postojeću situaciju, jer podaci nadležnih institucija pokazuju konstantan trend kršenja prava djece, a unutar toga posebice porast nasilja u obitelji gdje su opet najčešće žrtva djece. Ovo izvješće po mišljenju kluba HSLS-a daje dobar uvid u ukupnu problematiku vezanu uz prava djece i pregled preporuka koje su upućene tijelima državne uprave od strane pravobraniteljice za djecu. Izvješće pokazuje da imamo … [[Ne razumije se.]] koje se odnose i na povredu osobnih prava djece, a tu se prije svega misli pravo na život uz roditelje i roditeljsku skrb te na pravo zaštite od nasilja. Ono što moramo, što zapravo moramo, jedna tužna konstatacija da je nasilje sve prisutnije u našem društvu. Nasilje nad djecom je kršenje njihovih ljudskih prava, uznemirujuća stvarnost u našem društvu s kojim kažem jednostavno ne može se ostati samo na konstataciji ovoga izvješća nego se mora pokušati pronaći koji su to mehanizmi kojima bi se to stanje moglo popraviti. Iako se posljedice razliku ovisno o prirodi i težini počinjenoga nasilja, kratkotrajne i dugotrajne posljedice za djecu su često teške i vrlo štetne, a fizičke i emocionalne i psihološki ožiljci mogu imati ozbiljne i trajne posljedice na razvoj djeteta, njegovog zdravlja i sposobnost učenja. To je upravo ono koliko zapravo upravo te traume iz djetinjstva ako se doista, odnosno generiraju i … [[Ne razumije se.]] koliko zapravo mogu stvarati jedan ambijent za jedno sretnije i zadovoljnije i bolje društvo. Tu se pak tiče prava djece koji su pripadnici nacionalne manjine, pravobraniteljica za djecu ne vodi službenu statistiku o nacionalnoj pripadnosti djece u … o kršenju prava jer poštujući principe jednakosti i … [[Ne razumije se.]] legaliteta nacionalnog opredjeljenja ne smije biti razlog povlaštenog statusa niti diskriminacije. Na žalost moramo biti svjesni da se djeci koja su pripadnici nacionalnih manjina posebice romskoj djeci konstantno krše njihova prava, a posebice je poznat problem uključivanje sveukupne populacije romske djece u odgojno-obrazovni sustav. No ovdje moramo malo ipak zastati i mi se volimo deklarirati kao zemlja multikulturizam smatramo kao svoju vrijednošću, ali vrlo je isto opasno ako mi vlastite kulturne standarde namećemo nekoj drugoj kulturi i upravo onda da doista izbjegavamo ovu … oko eurocentrizma da pripadamo zapadnoj kršćanskoj civilizaciji i onda mislimo da i drugi moraju ponašati se kao što se ponašamo i mi. Tako da glede uopće ovoga cijeloga kompleksa Roma, odnosno a u ovom slučaju i romske djece, moramo biti vrlo oprezni da također zapravo ne radimo nasilje, a sve u ime, u činjenici da želimo braniti njihova prava. Zatim isto također mislim da je kolegica Lalić ovdje istakla jednu vrlo važnu, problem to je taj odnos između sela i grada. Doista mi ne možemo biti društvo nejednake šanse samo zato što netko živi izvan grada u nekom ruralnom području da zato automatski mora biti kažnjen. Upravo to je sada ta intervencija države koja će upravo na neki način zapravo sve učiniti da doista mi budemo društvo podjednake, odnosno jednake šanse i doista da upravo čitav niz talentirane djece ne propada upravo zbog toga što im nitko nije mogao ponuditi šansu. I kažem u ovom kontekstu i manjinske djece i uopće ovog problema možemo govoriti o rješavanju njihovih prava i od strane njihovih obitelji, lokalne zajednice i tijela državne uprave koji ne poduzimaju dovoljne mjere da se taj problem što je moguće brže i skoro riješi. Nadalje poražavajuća je činjenica iz izvješća da se građani i dalje u dosta velikom broju žale i iznose pritužbe na rad centra za socijalnu skrb posebice zbog neaktivnog sudjelovanja u sudskim postupcima i … [[Ne razumije se.]] pomoći roditeljima oko ostvarivanja prava djeteta. Mislim da u novom zakonu koji se upravo govori o besplatnoj pravnoj pomoći da će to biti jedna pomoć da se ovaj problem riješi, ali svakako moramo se pitati onda u smislu postojanja ovih centara za socijalnu skrb ako doista postoji čitav niz pritužbi na njihov rad, a kažem nama je jasno da oni imaju vrlo značajnu ulogu i nadležnost kroz zaštite prava djece te se ovakvi slučajevi neprofesionalnog obavljanja posla moraju što je hitnije otkloniti i spriječiti i konačno i sankcionirati. Preporuke, odnosno mjere koje je pravobraniteljica uputila tijelima državne vlasti radi sprječavanja štetnih djelovanja koji ugrožavaju prava i interese djece su dobre. Tu ponajprije mislimo na osiguranje službe, dežurstvo u sudovima kada se radi o obiteljskoj pravnoj zaštiti, zatim na osnivanje radne skupine između nadležnih ministarstava u postupcima provođenja ovrha radi predaje djeteta roditelju s kojim će živjeti kao i radi ostvarivanja susreta i druženja roditelja s djetetom, međutim iz izvješća nije vidljivo jesu li državne vlasti prihvatile … [[Ne razumije se.]] preporuke, jesu li o tome izvijestila pravobraniteljicu, upravo to je ta stvar da doista ne ostane samo na konstatacijama … [[Ne razumije se.]] dobrom izvješću nego doista moramo vidjeti što je odgovor onih koji zapravo imaju mehanizme moći da ove stvari mogu rješavati, ali kažem još jedanputa u ime kluba mi ćemo ovo izvješće podržati i dati punu potporu inače u daljnjem radu institucije. Hvala.
Hvala lijepa. U 10,05 je prošlo vrijeme za prijavu od 10 minuta. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice za djecu sa svojim suradnicama, kolegice i kolege. Prvo što bih htjela reći, a što su već i neki kolege posebno i istaknuli, da je ovo izvješće zaista ne samo što je napravljeno analitički, da može biti podloga čak i za stručno i usavršavanje i kao podloga za istraživanje. Ono je napravljeno na takav način da je razvidno da se tu ne radi ni o kakvom administriranju, da iza ovog izvješća, gotovo iza svih pogotovo i tih brojeva, slijedi posebna briga pravobraniteljice i čitavog njezinog ureda da se stvari promijene pa čak i onda kada ona nema na raspolaganju odnosno čitav ured, nema na raspolaganju instrumentarij gdje bi rado pomogao djeci, odnosno prije svega i njihovim obiteljima, a na takav način i djeci. Često se kod nas, naročito pa ja bih rekla već jedno desetljeće govori o pitanju koje je do tada bilo tabu tema nasilje nad djecom prije svega u obitelji. Međutim, ono na što bi ja u ovoj svojoj kratkoj raspravi željela posebno istaći, a čime se i bavi pravobraniteljica za djecu, a iz kojeg onda proizlazi ostvarenje svih ostalih prava, odnosno sva ostala kršenja tih prava, a to su ekonomska i socijalna prava djece, odnosno njihovih obitelji. Sve veći je broj hrvatskih obitelji koji se suočavaju sa siromaštvom. Sa tom jednom groznom činjenicom najviše, dakle kod takve situacije najviše stradavaju djeca. To je nešto što najviše kao što se vidi i iz samog izvješća frustrira pravobraniteljicu i čitav ured. Naravno da se obavještava Centar za socijalnu skrb, ali poznate su situacije u našem društvu kada roditelji čak rade, ali nisu dobili plaću i Centar za socijalnu skrb oduzima djecu. Dakle, nakon što je radniku oduzeto njegovo osnovno, temeljno pravo, pravo na poštenu zaradu, odnosno pravo na kakvu, takvu plaću u našim uvjetima, takvim roditeljima još se na kraju i oduzimaju djeca jer Centar onda i nema … [[Govornica se ne razumije.]] drugog mehanizma. Zato mi se čini da je više važan taj jedan iskorak u socijalnoj reformi, tj. u prepoznavanju nečega što posebno ugrožava pa i društvo, a onda, a kako je obitelj temelj tog društva, a kad govorimo ovdje o ovoj temi i o djeci onda možemo posebno biti osjetljivi i tretirati neisplatu plaće, odnosno uskratu plaće radniku kao nešto što je zaslužno svakog društvenog prezira i osude i truditi se i nastojati da se to stanje promijeni u uzroku, a ne onda sanirati različite posljedice jer onda eto takvu ulogu koliko, toliko koliko je u mogućnosti preuzima na sebe država. Prema tome, ne vidim nikakvog razloga da se štite takvi koji iskorištavaju roditelje, koji narušavaju obitelji, koji ne plaćaju radnike. Svugdje, zapravo u onim zemljama koji itekako vode računa o tom socijalnom momentu plaća je takva da ona nije samo plaća za radnika, nego je ona plaća za obitelj, obiteljska plaća, dakle plaća kojom će radnik moći uzdržavati članove svoje obitelji, prije svega djecu. To je nešto, ja mislim da ne bi trebalo biti prijepora ovdje u ovom našem Domu gdje se odlučuje i gdje se donose zakoni. Prema tome, mi smo prije svega pozvani pogledati te prijedloge zakonske, vidjeti u njima opasnost da neće moći biti realizirano temeljno ljudsko pravo, temeljno onda obiteljsko pravo i temeljno dječje pravo, pogotovo onda kada čak roditelji nisu krivi za to. Mi se često oglušujemo na to. Ponovno imamo situaciju u Hrvatskoj da jedan veliki broj poslodavaca, … [[Govornica se ne razumije.]] poslodavaca koji ne isplaćuju plaće ili ne u onoj mjeri gdje može obitelj opstati, a kamoli dostojno živjeti. Kako onda da dijete takvo, takva obitelj ostvari dalje svoja prava, obrazovna prava, zdravstveno pravo, pa čak i pravo na zaštitu od nasilja. Dakle, sva prava su besmislena ukoliko se gaze ekonomska i socijalna prava obitelji, a prije svega djece. U takvim uvjetima gdje se sve više obitelji suočava sa siromaštvom i gdje se često kaj se naših elektronskih medija promiče nasilje onda je logično, kao logična posljedica jednog nenormalnog stanja da su i djeca izložena takvom nasilju, da su to matrice ponašanja, da nije standard dobrog ponašanja pažnja prema drugome, briga za drugoga, nego zgazi ga, uništi ga, ponizi ga. Dakle, mi moramo voditi računa kojim su sadržajima naša djeca i koje su to vrijednosti koje želimo propagirati u društvu. Sve veći broj djece koja u nižoj dobi pokazuju upravo takve odlike nasilja, ali to nisu takvi oblici dječje zaigranosti koje ponekad znaju prijeći granicu i kojih je uvijek i u razvoju svakog od nas možda bilo pa i u toj ranijoj dobi, ali takva izloženost djece takvim sadržajima onda vodi do ovakvog jednog problema koje onda rezultira i maloljetničkim nasilje. Nasilje, maloljetničko nasilje u Hrvatskoj na žalost je u porastu. Isto tako u porastu su i kaznena djela gdje su djeca žrtve nasilja različitog oblika. Kad već govorim o ovome htjela bih upozoriti na nešto što smo mi u našem društvo posve, posve zaboravili. Sve međunarodne konvencije sprečavaju i brane uporabu djecu u oružanim sukobima. Nije bila rijetkost, odnosno gotovo svako mjesto pogotovo ono koje je najviše stradalo u Domovinskom ratu imali smo situacija da su i maloljetnici branili zemlju. Sada se društvo oglušuje pa kaže međunarodne konvencije priječe i takva djeca, maloljetnici ne mogu ostvariti prava koja imaju ostali branitelji. E pa kada društvo i država nije spriječila da maloljetnik učestvuje u oružanom sukobu sada bi bila najveća nepravda takav dio naše populacije koji su već odavno punoljetni i koji to onda osjećaju kao jednu nepravdu da ne učestvuju skupini branitelja i ostvaruju ona prava koja im po zakonu pripada. Međutim, da se vratim onome što sam uvodno željela posebno napomenuti, da nema nikakvog razloga da se odbija, mi smo to u klubu već nekoliko puta radili, mi smo to imali i 2003. u noveli Kaznenog zakona da se neisplata plaće tretira kao kazneno djelo. Zaludu su nam pitanja, odnosno hvalospjevi o obitelji kao temelju društvu ako ne želimo obitelj zaštititi u toj njezinoj osnovnoj odrednici, pravu na ekonomsku i socijalnu sigurnost, prije svega ondje gdje roditelj odnosno roditelji rade. Prema tome, vrijeme je ja mislim posve sazrelo da mi neisplatu plaće radniku tretiramo kao kazneno djelo. Ali jednako tako da se pobrinemo da zakonskim rješenjima omogućimo da ta plaća bude ne bilo kakva, nego plaća dostojna života radnika i njegove obitelji, prije svega njihove djece.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak. Gospođa Lucija Čikeš. Izvolite!
Poštovani potpredsjedniče, gospođo kolegice Antičević! Ja se slažem s vama da je osnova financijska i primanje plaća jedno od bitnih faktora i zalažem se za što se zalažete i vi, da to se tretira kao kazneno djelo. Međutim, moram ispraviti. To nije osnova da bi se nekom roditelju oduzeto roditeljsko pravo ali, u struci sam i u praksi sam u mnogo slučajeva vidjela gdje je "dobro stojećim" obiteljima oduzeto roditeljsko pravo. Znači, sama plaća nije garancija da je, roditeljstvo će biti odgovorno [[Upadica: Zajamčeno. Da. Bravo.]]
Hvala. Na redu je gospođa zastupnica Lucija Čikeš. Imamo jedan, povredu Poslovnika. Izvolite!
… [[Govornik se ne razumije.]] sa ovim što je rekla kolegica ali je povrijeđen Poslovnik, odredba članka 209. Jer ovo je bila tipična replika, a ne ispravak netočnog navoda, jer ja sam govorila o jednom aspektu… … [[Upadica se ne razumije.]]
Ona je ispravila po svom mišljenju netočni navod…
Pa ne može se mišljenje ispravljat. Ispravljamo činjenice. Jer netko može… … [[Upadica se ne razumije.]] Gospodine potpredsjedniče! Netko može misliti da je sada jesen.
Niste…
Možemo stvari do apsurda dotjerati.
Dakle, ona je iznijela činjenice i po njenom mišljenju ispravila netočni navod. Ja ne prosuđujem. Međutim, vi ste isto povrijedili Poslovnik jer niste naznačili članak na koji se pozivate. Gospođa Čikeš. Izvolite! Vi imate raspravu.
… [[Govornik naknadno uključen.]] ja moram biti nazočna odboru.
Vi ste odustali. Hvala vam lijepa. Idemo dalje. Na redu je gospođa zastupnica Ljubica Brdarić. Nema gospođe Brdarić. Gubi pravo rasprave. Gospođa zastupnica Biserka Perman.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Prije svega nejasno mi je zašto se ova točka i ovaj dokument zove Izvješće pravobranitelja za djecu, kad je pravobraniteljica žena? Tim više što je sljedeća točka Izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, gdje je već iz naslova vidljivo da se radi o ženi. Ako je to formalni naziv institucije, a jeste, predlažem da se sve tri institucije pravobranitelja i pravobraniteljica preimenuju u pravobraniteljstva, pa bismo imali umjesto Ureda pučkog pravobranitelja, Pučko pravobraniteljstvo. Umjesto pravobranitelja za djecu, pravobraniteljstvo za djecu, Pravobraniteljstvo za djecu. A umjesto pravobranitelj odnosno pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, Pravobraniteljstvo za ravnopravnost spolova. Ovo bi bili bolji nazivi jer svaka od ovih institucija nije pojedinac nego čitava ekipa ljudi koji rade na tim poslovima. A tako bismo i izbjegli bilo koji spol u nazivu institucije. No, da se vratim na samo izvješće. Iako je ovo izvješće podijeljeno na 12 poglavlja, ja bih ga podijelila u dvije velike cjeline. Jedna su aktivnosti pravobraniteljice u zaštiti prava djece u konkretnim slučajevima i preventivno djelovanje u zaštiti najugroženijih kategorija djece. Drugu veliku cjelinu čine aktivnosti pravobraniteljice vezane uz promicanje i zaštitu prava djece kao i aktivno sudjelovanje i preporuke u procesu izrade akata i mjera koja se odnose na prava djece. Kao i u raspravi o izvješću pučkog pravobranitelja izražavam pohvalu i punu podršku radu pravobraniteljice za djecu. Govoreći o ovom izvješću želim istaknuti samo dva slučaja vezanih uz poglavlje o pravima djece koja se bave sportom i s kojima sam se i osobno susrela tijekom procesa donošenja Zakona o sportu. Radi se o gruboj povredi prava i slobode teenagera od strane trenera odnosno kluba u plivačkom sportu. U prvom primjeru se radi o treneru koji je od svojih plivačica kao uvjet da sudjeluju na natjecanjima tražio da kao dodatak u prehrani obavezno kupuje vitaminske pripravke koje im je on prodavao, a bez posebnih deklaracija proizvođača i sadržaja, po cijeni koju je on određivao i koja je bila i dvostruko veća od cijene sličnih preparata na tržištu. Također je tražio obaveznu upotrebu hormonskih preparata sa sadržajem muških hormona s ciljem povećanja mišićne mase, a koji su za posljedicu imali povećanu dlakavost djevojaka. Nakon bezuspješne intervencije roditelja jedne djevojčice u klupskoj upravi bili su prisiljeni ispisati svoje dijete iz kluba i iz sporta sa ciljem očuvanja njezinog zdravlja. Ovo je evidentan primjer stavljanja interesa rezultata i prestiža kluba iznad prava i interesa i zdravlja djeteta. Drugi primjer se odnosi na dečka koji je nakon sukoba sa trenerom zatražio ispisnicu iz kluba kako bi svoju sportsku aktivnost nastavio u drugom klubu. No, odgovor kluba bio je zaprepašćujući. Naime, od njega su ukoliko prelazi u drugi klub tražili da na ime obeštećenja klubu plati sve termine treninga, opremu i honorar treninga za sve godine bavljenja sportom. Kako se radio o iznosu preko 15 hiljada eura, jasno je da ni roditelji a ni novi klub nisu mogli platiti traženi iznos, s obzirom na činjenicu da se radilo o mladom i neafirmiranom plivaču bez potpisanog profesionalnog ili sponzorskog ugovora. Rezultat je kao i u prethodnom slučaju bio da se i taj mladi plivač prestao baviti sportom. Ovo nisu izdvojeni slučajevi, nažalost. Vjerujem da se svi sjećate slučaja velike nade hrvatskog tenisa Mirjane Lučić, koja je od zlostavljanja oca trenera zajedno sa majkom, sestrama i braćom pobjegla u Ameriku. Otac je prošao bez ikakvih posljedica. Ne mali je broj slučajeva psihičkog pa čak i fizičkog zlostavljanja djece sportaša. I zato podržavam inicijativu pravobraniteljice o obavezi dodatne edukacije trenera o pravima i dobrobiti djece koja sudjeluju u trenažnom procesu kako bi njihovo zdravlje i dobrobit bili iznad interesa postizanja rezultata. I kako trenažni proces ne bi imao negativan utjecaj na konačno formiranje ličnosti djeteta. Želim podsjetiti i na proceduru predlaganja i rasprava o uvođenju spolne edukacije u okviru programa zdravstvenog odgoja u školi. Tijekom tribina, javnih rasprava i okruglih stolova na tu temu pravobraniteljica za djecu se o oba predložena programa očitovala negativno ukazujući na njihove konkretne nedostatke na što ju je ministar zdravstva i socijalne skrbi gospodin Ljubičić proglasio nenadležnom, neobrazovanom i nekompetentnom. To je doista nedopustivo i time je direktno uvrijedio i omalovažio Hrvatski sabor s obzirom na to da je pravobraniteljica zastupnica i povjerenica Sabora na području zaštite djece i njihovih prava. S obzirom na činjenicu da je takav njegov potez prošao bez ikakvih posljedica pa i najmanje kritike Vlade i premijera to je još jedan dokaz Vladine bahatosti i omalovažavanja Sabora. Neću se posebno osvrtati na pojedina područja ovog izvješća ali još jednom iskazujem puno priznanje i potporu djelovanju pravobraniteljice za djecu kao i ovom izvješću. Ipak moram istaknuti uspjeh u radu pravobraniteljice unatoč za tako obiman posao skromnim sredstvima od oko 3 milijuna kuna koja su rebalansom smanjena na 2,8 od čega je realizirano 2,7 milijuna i unatoč tome što ured od planiranih 12 ima samo 8 zaposlenika. Zato na kraju još jednom izražavam svoju potporu ovom izvješću uz napomenu potrebe za promjenom odredbe kojima preporuke pravobranitelja nisu obvezujuće za tijela državne uprave. Hvala lijepa.
Hvala lijepo, kolegice. Imamo jedan ispravak netočnog navoda zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Ispravljam netočan navod kolegice da je Vlada izjavom ministra Ljubičića pokazala bahatost. To nije točno jer se izjava odnosila samo na stručnost pravobraniteljice a ne na njezin dignitet, njezinu funkciju, njezine postupke i njezinu ulogu. Dakle, ne radi se o bahatosti nego o unošenju neophodne komponente stručnosti u rješavanju ovako ozbiljnih problema. Hvala.
Hvala lijepo. Idemo dalje s raspravom. Zastupnik Slaven Letica. Izvolite.
Štovana gospođo potpredsjednice. Zapravo ja sam se javio da na neki način pohvalim izvješće koje se odnosi na godinu velike krize Pravobraniteljstva za djecu, znači kad je povjerenje Hrvatske u javnosti u tu instituciju bilo bitno narušeno sa nesretnim događanjima. Meni je drago da novo vodstvo tog pravobraniteljstva pokazuje iskrenu zainteresiranost za djecu. Zgodno je, tu je trećina zaposlenika, sve su tri došle u bijelome što je također vrlo zgodno jer iako bi bilo dobro da imaju nekakav cvijetak u reveru. Što se djece tiče jedno od područja koje je potpuno nedefinirano u Hrvatskoj je ukazivanje ili ukazanje ili pojavnost djece u masovnim medijima. U zadnjem broju "Globusa" ja sam onako intimno osjećao veliku sreću jer sam vidio unučad od našeg kolege Andrije Hebranga koji izgledaju kao mali anđeli. Međutim, nevolja je što se nekada djeca pojavljuju i u pozitivnim i u negativnim kontekstima. Imate djevojčicu, jednu prekrasnu djevojčicu jedne čuvene hrvatske glumice koja je imala nesretnu sudbinu i poginula, koja je mjesecima i tjednima bila izložena nevjerojatnim pritiscima, sramoćenju zbog jedne predstave u kojoj je njena pokojna majka prikazivana kao oličenje pokvarenosti glembajevštine, tajkunizacije i najnižega ranga. Često imate djecu iz takvih obitelji koja ni kriva ni dužna stradavaju. Što se tiče samog položaja djece u Hrvatskoj mislim da se krećemo danas između dva ekstrema, jednog dosta čudnog pedocentrizma idealizacije djeteta i djetinjstva iako među djecom ima različitih stvoreva, agresivnih, nepodnošljivih, paklenih koji vuku djedove i bake za uši, koji proganjaju kućne ljubimce i u odnosu na koje treba i korisno je primijeniti razumnu primjenu sile. Ili ne možda fizičke sile, ne šibe koje su nekada navodno izrastale iz raja ali mora se imati na umu činjenica da djeca i djetinjstvo ne treba idealizirati u tom pedocentričnom smislu koji je bio čak u jednom razdoblju pedagogije vrlo popularan u Europi ali danas nailazi na velike kritike. Istodobno, ja mislim da bi ovo pravobraniteljstvo moralo primjenjivati strategiju nulte snošljivosti prema dokazanim obiteljskim nasilnicima koji i dalje slobodno djeluju u javnosti. Najeklatantniji je primjer gospodina Srećka Jurdane koji je mladio vlastitu suprugu u pijanom stanju, jedva se zaštitio od djeteta koje je htjelo zaštititi vlastitu majku i još uvijek taj čovjek djeluje kao jedna vrsta moralnog produktora i cenzora u hrvatskoj javnosti, nisam vidio da se išta u odnosu na njega dogodilo. Istodobno, tjednik u kojem piše s puno razloga je trijumfalistički pisao o nasilništvu jednog bivšeg veleposlanika i ne uočavajući tu veliku kontradikciju u samom postupanju. Što se tiče položaja djeteta u hrvatskome društvu mi se trebamo zapitati u kakvom okruženju danas odrastaju hrvatska djeca, koliko pravobraniteljstvo može napraviti. Vidim koliko ima, koliko vidim manje od deset ljudi tamo, pet činovnika i tri dužnosnika tako da i ovaj Visoki dom i hrvatska javnost moraju imati realne predodžbe o tome koliko je tu ljudi, što vi možete uopće napraviti. Vi možete djelovati simbolički, pedagoški, možete tu i tamo napraviti pritisak na državnu upravu ali ne možete promijeniti situaciju i kulturnu klimu u kojoj odrastaju hrvatska djeca. Što se naše djece tiče i što se naše obitelji tiče ja sam dubokog uvjerenja koje se bazira na iskustvu putovanja po cijelome svijetu da je hrvatska obitelj još uvijek u vrlo dobrom stanju. Znači, da su djeca u Hrvatskoj sasvim normalna djeca, da je vrijeme koje dolazi za nas zabrinjavajuće vrijeme, vrijeme amerikanizacije, vrijeme velike dominacije agresivnosti. Gledajte, verbalna agresija u masovnim medijima, pa ako hoćete i na Hrvatskoj državnoj televiziji je premašila sve granice dobroga ukusa. Znači, ako vi hoćete dobiti danas nagradu Hrvatskog novinarskog društva morate dočekati bivšeg premijera Ivicu Račana i aktualnog premijera Ivu Sanadera kao zadnji primitivac znači morate ga dočekati kao neprijatelje. Izvrijeđati ih, poniziti ih. Kultura dobrog domaćinstva se izgubila na Hrvatskoj državnoj televiziji i onda ćete dobiti nagradu Hrvatskog novinarskog društva. Ako ste obrazovani, ako ste profinjeni, ako ste dobar domaćin, ako ste kompetentni nemate šansu. To vrijedi za cijelu Hrvatsku nacionalnu televiziju. Znači da je verbalna agresija, neotesanost, primitivizam postao model ponašanja. Djeca su vrlo receptivna bića. Ona promatraju što se događa. Ona vide kakvo je hrvatsko društvo. Hrvatsko je društvo takvo da ne, onih 200 obitelji oko kojima se, o kojima se stvara mit već 15-tak i više godina nego svega 50 obitelji u Hrvatskoj ima, vlasnikom je Hrvatske. Druga djeca to vide. Znači tih 50 obitelji u vlasništvu ima otprilike 4 milijarde EUR-a. Vlasnici stranih banaka koje su sanirane sa 15 milijardi EUR-a, prodane za milijardu EUR-a a danas vrijede preko 40 milijardi EUR-a su stvarni vlasnici Hrvatske. U takvim situacijama divljeg, opakog kapitalizma imate novu generaciju majki i očeva koje ustaju ujutro u 5, vraćaju se s posla negdje uvečer u 8 i nemaju teorijske šanse da se sretnu sa udrugama koje se bore ili kvazi bore za ženska prava. Zato što su njihovi bioritmi razčiti. Ove ustaju u 4, 5 sati ujutro. Putuju javnim prijevoznim sredstvima. Rade subotama i nedjeljama. U mom neposrednom susjedstvu radi nekoliko žena u trgovinama. Moraju davati lažne izvještaje da ne rade nedjeljama a ukupno prime 40, 50 kuna za to područje. Znači kad mi govorimo o pravima djeteta njih treba smjestiti u realni, kulturni, socijalni društveni i svaki drugi kontekst. Što se tiče specifičnih prava gdje bi ja htio da vam skrenem pažnju i time ću završiti jučer je i na hrvatskim masovnim medijima objavljeni su rezultati velikog istraživanja o zdravlju u Hrvatskoj. Tamo ste primijetili i jedan podatak koji je zastrašujući i ja sam već umoran od ponavljanja. To je ogromni teror, beskrupulozni teror koji pušači rade ne samo u ovom Visokom domu nego ga rade u automobilima i u obiteljima. Oni truju vlastitu djecu, vlastite žene, vlastite muževe. Oni su agresivni. Oni, zapravo ne može im se stati na kraj. Evo vama, baš korisnim priliku da nema našeg uvaženog predsjednika kojem sam uputio nekoliko dopisa, evo vama se obraćam kao vođi koalicije da napravite nešto kao potpredsjednica Sabora da se Sabor napokon zaštiti od tih pušača nasilnika i da se ovo proglasi nepušačkom institucijom. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Sljedeća je na redu kolegica zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Gospođo pravobraniteljice sa suradnicama, kolegice i kolege ja bih ustvari kratko se osvrnula na neke dijelove izvješća u biti u osnovi podržavajući rad pravobraniteljice i njenih suradnica koje su stvarno evo ga i kroz ovo izvješće pokazale jedan ogroman ustvari rad. I ono što je možda najbitnije od svega da nakon svih onih događanja koja su bila da su uspjeli očuvati rad odnosno samu instituciju pravobranitelja za djecu. Inače se koliko je meni poznato ovo upravo zove izvješće pravobranitelja za djecu jer je u, jer tako ustvari glasi zakon. Zakon o pravobranitelju, pravobranitelju za djecu. No to je sad problem možda i svih ostalih naših zakona da nisu pisani u muško, muško-ženskom rodu. Ja bih posebno htjela se osvrnuti na ovaj jedan dio koji se odnosi na problematiku nasilja i to ustvari svake vrste nasilja kada su u pitanju djeca. Ne govori se samo o obiteljskom nasilju. Govori se ovdje i o nasilju koje je iskazano od strane vršnjaka a i raznim drugim oblicima nasilja kroz odgojno-obrazovne ustanove. I ustvari dodatno bi trebalo po meni problematizirati da li mi kao društvo uopće dovoljno činimo u prevenciji svih vrsta nasilja pa onda posebno i kada se radi o nasilju, o nasilju nad djecom. Ja se mogu složiti, ovdje je prijedlog ustvari intencija pravobraniteljice da se ide čak i sa posebnim Zakonom o zaštiti djece od svih vrsta nasilja. Ali ja želim upozoriti i na onaj drugi zakon koji još uvijek je trenutno važeći, a to je Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji. Dakle koji u jednom segmentu tretira i ovu problematiku i tražiti ustvari i ovim povodom od Vlade da konačno izađe van odnosno pred Sabor sa Prijedlogom izmjena i dopuna Zakona o zaštiti od nasilja u obitelji ili u konačnici sa potpuno novim Prijedlogom zakona jer koliko mi se čini taj zakon negdje već mjesecima stoji u, stoji u nečijim ladicama. Posebno kad su djeca u pitanju želim upozoriti na po meni apsolutni nedostatak kroz odgojno-obrazovni proces u prevenciji nasilja. Ja ću podsjetiti da smo i u ovom Parlamentu čini mi se negdje u dva navrata kroz sjednice Odbora za ravnopravnost spolova tretirali problematiku nasilja u školama odnosno nasilja u adoloscentskim vezama. Za mene je apsolutno neprihvatljivo da se ta problematika i rad na prevenciji rodno uvjetovanog nasilja odnosno nasilja u adolescentskim vezama isključivo prebacuje na nevladin sektor. Nažalost čini mi se da je to ustvari postalo praksa pa su te neke teme općenito prebačene na nevladin sektor. Vezat ću uz to i ovo zadnje što se desilo i dešava se sa problematikom uvođenja zdravstvenog odgoja u naše škole koje na kraju ja stvarno mislim da bi netko trebao biti ne znam kakav mađioničar da uspije nekakav suvisli program utrpati u naše školske programe već od ove jeseni onako kako je to bilo obećano odnosno kako je propisano. I tu ću, moram ovdje spomenuti ja sam u potpunosti kao saborska zastupnica podržala priopćenje koje je pravobraniteljica za djecu dala povodom uvođenja i problematike zdravstvenog odgoja u školama i kad je dobila povratno da je upitna njena stručnost u tom pogledu, a ja bih tu ipak onda nadovezala pa bih rekla da je upitna i stručnost naših pojedinih ministara pa i gospodin ministar Ljubičić je tu upravo sa ovog mjesta odgovarajući na jedno zastupničko pitanje rekao da šta bi mi htjeli da je zdravstveni, kroz zdravstveni odgoj će djeca ionako učiti o pranju ruku. Mislim molim vas, a u isto vrijeme govorimo o problematici zdravlja, o pitanjima spolno prenosivih bolesti, o “iks“ drugih pitanja. Prema tome, toliko kad se govori o stručnosti. Dalje što želim reći. Mi imamo Strategiju o zaštiti od nasilja u obitelji. Mi imamo protokol o postupanju. Kroz taj protokol određene i to dosta velike obaveze i odgovornosti jesu i na našim odgojno-obrazovnim ustanovama. Ja tvrdim da apsolutno počev od naših ravnatelja, svaka čast izuzecima, ali od ravnatelja pa do profesora ali i stručnog osoblja u školama oni nisu dovoljno upoznati sa protokolom o postupanju slučajevima nasilja u obitelji. A da ne kažem onda dalje šta je sa koordinacijom između različitih ustanova na koje je taj protokol posebno se oslanja. Ja bih evo negdje molila i Ured pravobraniteljice da se tom problematikom možda i dodatno pozabavi. Negdje, ostao mi je jedan sad nedavno slučaj ali to je sad evo čini mi se bilo pred koji mjesec kada je u Grafičkoj školi napadnuta jedna djevojčica. U pitanju je u stvari bilo seksualno uznemiravanje i napad, a onda se desilo da pedagog škole u biti policiju pita da u stvari šta bi on sad uopće trebao učiniti, da ne kažem da to apsolutno nije bilo prepoznato, nije bilo prepoznato kao nasilje. Možda će netko kazati da su to neki pojedinačni slučajevi, ali svaki taj slučaj treba obratiti pažnju, treba u stvari upozoriti i pokušati mijenjati sada postojeću praksu. Dalje što želim reći vezano oko problematike djece, odnosno prava na život uz roditelje i roditeljsku skrb. Ja ovdje uopće sad neću posebno govoriti o problematici Centara za socijalnu skrb osim što ću reći da smatram da je cijelo to područje apsolutno zanemareno i kroz rad ministarstva i kroz rad Vlade u cjelini. Posebno želim upozoriti na problematiku djece koja bi trebala ostvarivati pravo na uzdržavanje od strane roditelja koji ne živi sa njima, a to je dakle problematika djece u jedno roditeljskim obiteljima. Mi imamo negdje danas po onim podacima koji se vode kroz udruge, nema službenih statistika. Oko 18% obitelji u Hrvatskoj jesu jedno roditeljske obitelji. Kroz te jedno roditeljske obitelji živi oko 250 000 djece. Ja naravno postavljam pitanje na koji način i kako se država skrbi dodatno o toj djeci koja jesu u posebnom položaju? Ne govorim sad o roditeljima, ali te obitelji jesu u jednom posebno osjetljivom položaju. Ali odgovorno tvrdim da država ne prepoznaje dovoljno njihove potrebe. Govorili smo prije jedno dvije, tri godine, 2004. godine o alimentacijskom fondu, nazivam ga tako jer je otprilike najpopularniji. Molim vas, dva prijedloga zakona su bila u proceduri u ovom Saboru. Oba dva su odbijena od strane Vlade, jer je rečeno da će Vlada izaći sa svojim prijedlogom. 20 milijuna kuna ja ponovno podsjećam je te godine izdvojeno bilo, predviđeno u jednoj od stavaka. Na kraju niti zakona, niti novaca. Mi jesmo mijenjali odredbe Kaznenog zakona, pa smo čak i propisali ako se ne varam i kazne zatvora za one koji ne plaćaju, odnosno dakle ne plaćaju alimentaciju, odnosno određeni iznos za uzdržavanje. Bojim se da time nismo ništa posebno napravili. Samo smo valjda prenapučili ili ćemo prenapučiti ionako prenapučene naše zatvore. I konačno na što želim posebno upozoriti i molim pravobraniteljicu da ne odustaje u tom dijelu, a to je problematika korištenja djece kroz oglašavanja. U današnjem svijetu u kojem svi trče za što većom zaradom, za što većim profitom, apsolutno nitko ne preza niti od toga da u to svoje oglašavanje vlastitih proizvoda i primamljivanje da tako kažem itekako koristi i djeci. Ja sam rekla, ja mislim da bi trebala ne znam valjda posebna služba u vašem uredu koja će 24 sata neprestano pratiti sve moguće radijske i televizijske programe jer je, jer se reklame vrte ono što se kaže danonoćno. I na kraju želim posebno i kao zastupnica zahvaliti Uredu pravobraniteljice što je i nedavno povodom dana obitelji su dali potporu raspravi koja se odvila na Odboru za ravnopravnost spolova, a ticala se položaja, odnosno prava rodilja i položaja primalja. Ja sad tim povodom danas šaljem ministru zdravstva jedno pismo u kojem upozoravam da se povodom te tematike su se desili nemili vrijeme, jer su iz Hrvatske udruge primalja bile prisiljene dati ostavke zbog ucjena od strane njihovih šefova. No, to je priča. Nastavit ćemo je dalje.
Hvala lijepo kolegice. Vrijeme. Slijedeća je za raspravu prijavljena kolegica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala gospođo potpredsjednice, poštovana pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Vjerujem da ste i vi jutros čuli jednu šokantnu vijest da je u Gračacu majka pokušala objesiti svoje dvoje djece, pa to nije uspjela pa je objesila sebe. Evo, to je još jedna tužna statistika i pitamo se gdje je nadzor. Dakle, tko je vršio nadzor nad tom obitelji, odnosno tko nije vršio i tko će biti odgovoran. Prvo bih se zahvalila gospođi pravobraniteljici na dobrom izvješću i tome što je obuhvatila sve skupine ranjive. Dakle, skupine ranjive djece. No, ja ću se osvrnuti na djecu s teškoćama u razvoju. Broj je od 18634 je jako velik, posebno kad smo svjesni da je to nečiji život, ime i prezime, nečije dijete, dijete s teškoćama u razvoju. Upravo ih toliko živi u našoj zemlji s jako upitnom kvalitetom života. Većina njih spada u sustav socijalne skrbi i ne uživaju istu razinu prava kao njihovi vršnjaci ni na jednom području bez obzira na postojeće zakonodavstvo, međunarodne dokumente kao što je Konvencija o pravima djeteta. No, naš sustav namjerno ili nenamjerno previdi potrebe djece s teškoćama u razvoju tako da ih se često ne prepoznaje ni u sustavu zdravstva, predškolskom obrazovanju, sustavu školskog obrazovanja, sustavu socijalne skrbi. Roditelji kao i njihova djeca nemaju u većini slučajeva pravo na izbor samo ili, ili. Recimo status koji se sada uvodi roditelja njegovatelja koji je jako upitan i molim gospođu pravobraniteljicu da ga dobro iščita, jer čini mi se da će roditelji na jedan način biti ucijenjeni. Mogla bih navesti i nekoliko tisuća primjera i svakoga obrazložiti kao jedinstveni i poseban, jer upravo su takova ova djeca i njihovi roditelji – jedinstveni i posebni. Svakodnevno sudaranje sa administracijom, kruti s Ustavom čine njihov položaj još težim. U moru problema naglasak bih stavila na sljedeće: nedostatak neorganiziran, usuđujem se reći još uvijek nerazvijen sustav rane intervencije uključujući i podršku obitelji, nepostojanje dovoljnog broja educiranih stručnjaka za provođenje rane intervencije, nedovoljni kapacitet stručnjaka, logopeda, radnih terapeuta, rehabilitatora, fizioterapeuta. Nemogućnost uključivanja djece s teškoćama u razvoju u redovni školski sustav, iako se mogu izdvojiti neki pozitivni primjeri. Nedovoljno razvijena tzv. patronaža. Obrazovanje ili osposobljavanje djece sa intelektualnim teškoćama, autizmom i sličnim spektrom u ustanove socijalne skrbi u kojima je broj stručnih suradnika određen pravilnikom i ne uvažava stvarne potrebe za tim stručnim timovima. Centri koji pružaju uslugu poludnevnog i dnevnog smještaja je premalo. Na tjednom i stalnom smještaju u Zagrebu je smješten veliki broj djece iz udaljenih krajeva zemlje koji nemaju kontakta sa obitelji, odnosno imaju ga nekoliko puta godišnje. Tu se direktno krši pravo na obitelj. Nepostojanje individualne edukacije i edukacijskih planova ili postoji na papiru, odnosno njihovo neprovođenje te općeniti nedostatak individualnog rada, iako je taj način rada najefikasniji. Kod nas se još uvijek provodi loša metodika. Neprovođenje programa sukladnog individualnim mogućnostima pojedinog djeteta i to na polju osamostaljivanja, učenja svakodnevnih aktivnosti za djecu sa težim stupnjem intelektualnih teškoća. Otpor uvođenju novih rehabilitacijskih i habilitacijskih postupaka. Nedovoljna komunikacija sa roditeljima, što rezultira nepostojanjem kvalitetne suradnje. Mogla bih tu nabrajati još tisuće i tisuće kršenja prava iz raznih sustava. Međutim sveukupni je problem što postoji crna brojka djece koja nije obuhvaćena bilo kojim oblikom rehabilitacije ili podrške, posebno djece koja žive na otocima i ruralnim područjima naše zemlje. Izdvojila bih jedan primjer nedavno sa jednog Okruglog stola u Slavonskom brodu kada smo bile kao zastupnica ja, zatim gospođa iz Ureda pravobraniteljice, nekoliko savjetnica iz nekoliko ministarstava gdje su sebi dozvolile da uđu u sukob sa roditeljima, dakle savjetnice ministara zbog toga što su tvrdile da su roditelji dovoljno informirani o svojim pravima i da njima da u svakom uvijek mogu doći do informacije kada to požele, na što su se roditelji požalili. Došlo je do direktnog verbalnog sukoba. A dobro znaju da naš sustav ne funkcionira, da roditelji teško dolaze do informacija, da su njihova djeca izbačena iz sustava, odnosno ne iz svih ali uglavnom ne uživaju u punini svojih dječjih prava kao i sva druga djeca. Problem koji se ističe i u izvješću je neinformiranost roditelja. Dakle upravo se tu vezujem na Slavonski Brod. Pogotovo u manjim sredinama gdje ne postoji pokretačka snaga roditeljskih udruga. Sustav nije osigurao mehanizme kojim bi roditelje pravovremeno informirao na kvalitetan, adekvatan i ako je potrebno prilagođen način. Nabrojila sam samo neke probleme s kojima se susreću djeca s teškoćama u razvoju i njihovi roditelji. Na kraju se pitam gdje je ovdje sustav. Hvala lijepa.
Hvala kolegice. Sljedeća je prijavljena za raspravu zastupnica Jagoda Majska Martinčević. Izvolite.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Ja bih si na početku ovog mog priloga raspravi dozvolila jednu malu digresiju. Upravo jučer čini mi se digla se velika halabuka u javnosti protiv jedne reklame za Ožujsko pivo. Digle su se čini mi se udruge za ravnopravnost spolova, za zaštitu žena i ne znam tko još tvrdeći da ta reklama stavlja ženu nedostojan položaj s obzirom da se ona pokazuje sa vrećicama punima boca piva, njezina supruga ne zanima one i njezina frizura nego upravo boce piva. U redu, ja ne mislim da je ta reklama niti bolja niti gorja od velike većine idiotskih reklama koje gledamo svaki dan. Ali zanimljivo je kako nitko prije, evo bit će tome godinu dana, nije digao svoj glas, premda sam ja nekoliko puta na našim odborima upozoravala, nije digao glas protiv jedne situacije na HTV-u koja se dogodila za vrijeme prošlogodišnjeg nogometnog prvenstva kada se u stanci utakmice oko 21 sat navečer, dakle u vrijeme kada mlada populacija, osobito dečki itekako gleda Svjetsko prvenstvo, dakle kada se u toj stanci oko 21 sat pojavila jedna prava pravcata njemačka porno reklama. Nikome ništa. Ja sam upozorila odmah drugi dan neke ljude za koje sam smatrala da možda mogu nešto učiniti. Dogodilo se nije ništa, a kada sam iznijela taj primjer čak dva puta na našem Odboru za informatizaciju pa i u raspravi o Izvješću Hrvatske radiotelevizije tada mi je tadašnja direktorica televizijskoga programa vrlo mirno rekla da ona s time nema ništa, jer da je stanka očito bila u paketu sa tim prijenosom iz Njemačke pa je eto to uletilo. Ja i dan danas smatram da nema slučajnoga uletavanja u program nacionalne televizije, a pogotovo u situacijama kada se pojavljuju skrivene opasnosti za djecu. Mi ovdje naravno govorimo o Izvješću pravobraniteljice za djecu koja je obuhvaćeno sa nizom, nizom točaka, nizom različitih problema. To Izvješće doista dotiče jedan vrlo, vrlo veliki spektar problema. Međutim ja tvrdim da postoje opasnosti za djecu koje su "skrivene", pod navodnicima, jedna od njih je upravo ovaj primjer, a on se zapravo odnosi na jedan ja bih sada rekla već pomalo i poguban teror medija nad djecom. I to medija svih vrsta. Ne samo elektroničkih nego i pisanih u jednom potpunom pomanjkanju kriterija što se toj djeci reklamira, na koji način i kako oni to prihvaćaju. Naravno da je jedan refleks svega toga i ono što bi moralo možda zanimati također pravobraniteljicu za djecu, a to je svakodnevica djece koja se kod nas zadnjih godina počela svoditi u danima kada bi, koji bi morali biti rezervirani za obiteljska okupljanja, počela se svoditi na odlaske u velike trgovačke mega centre gdje djeca praktički sa svojim roditeljima provode cijeli dan. Naime, roditelji više ne odlaze tamo da obave kupovinu nego to proglašavaju cjelodnevnim druženjem pa tako djecu ostavljaju u razno-raznim priručnim vrtićima ili igraonicama ili ih naprosto puste da se rošuhaju, voze bicikle dok oni ne samo da kupuju nego i piju jednu kavu, drugu kavu, petu kavu i tako prođe dan, a svi imaju nekakav alibi da su dan proveli zajedno i da su se jako lijepo družili. Mislim da je to nešto što uvelike može utjecati na ono što se kasnije sa djecom zbiva ukoliko ta djeca rastu na način jednog apsolutnog potrošačkog mentaliteta u kojem se čak odvija i njihovo slobodno radno vrijeme. Naravno ova problematika pravobraniteljice za djecu osim ovog svega navedenog i ja doista mislim da je to jedan vrlo vrlo odgovoran posao koji je dobro obavljen, prema tome mislim da je i ovo izvješće vrlo korektno. Drugi problem se odnosi na utjecaj pravobraniteljice koliko ona to može i ona je do i iznijela, na izmjene Kaznenoga zakona kao i na suradnju s MUP-om. Mislim da bi ovo traženje izmjena u Kaznenome zakonu trebalo ne samo podržati nego produbiti i mi bismo stalno trebali, permanentno zapravo raditi na toj problematici s obzirom da jedan od problema nasilja nad djecom a to je pedofilija, više nije, dakle to je jedan globalni problem danas, to uzima sve više maha u cijelom svijetu, ali kod nas, a meni se čini da kazne nipošto nisu primjerene, da su one tako na neki način pokrivaju pojedine rupe pa i u zakonu, a da bi se upravo pravobraniteljica za djecu morala još više zalagati da se taj dio Kaznenoga zakona izmijeni. S druge strane u izvješću je istaknuta suradnja s MUP-om koja je kaže pravobraniteljica za djecu vrlo dobra i ja to apsolutno podržavam i mislim da je to jedan od najboljih i najdjelotvornijih oblika suradnje na specijalno na prevenciji nekih situacija, a ukoliko naravno do njih i dođe, na što efikasnijem uredovanju onih koji to moraju učiniti i koji djecu moraju zaštititi. U svakom slučaju eto ja neću duljiti jer kada bismo išli od točke do točke onda bismo vidjeli koliko je ta problematika kompleksna, koliko se na njoj do danas napravilo, ali koliko zapravo treba još napraviti. Jer kažem čini mi se da upravo to nasilje nad djecom ne samo kod nas nego i u svijetu, danas dobiva i poprima oblik prave pravcate epidemije kojoj ja ne znam tko sve treba sudjelovati u jednom općem pokretu može barem donekle stati na kraj kako bi se djeca zaštitila. I još ću se jedanput vratiti na utjecaj medija koji mi se čini da danas vrši nad mladima jedno od najpogubnijih nasilja. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolegice. Prva replika, zastupnica Sobol.
Zahvaljujem. Ja bih ustvari kroz svoju repliku podržavajući gospođu zastupnicu, kolegicu zastupnicu u onom dijelu u kojem je ona govorila dakle o neprimjerenosti reklama raznih vrsta i oglašavanja kada je u pitanju televizija. Vi ste spomenuli i prošlogodišnju situaciju kada je bilo nogometno prvenstvo i sa tom jednom reklamom čisto pornografskog sadržaja. Ja ustvari koristim priliku da onda pozovem ustvari Vladu i kolege i kolegice iz HDZ-a da podrže ako se ne varam, nastojanje pravobraniteljice za djecu da kroz Zakon o elektroničkim medijima, čini mi se da u tom smislu ide, a on bi trebao doći k nama na drugo čitanje ako se ne varam, podrži prijedlog da se konačno definira što to jest pornografski sadržaj a što nije. I kada to budemo definirali, onda ćemo naravno moći i dizati glas i prozivati i pozivati se na zakon. Jer sada u našem zakonodavstvu na žalost to nije jasno pa si onda to svatko tumači i povlači granice kako mu u kojem času odgovara. Dakle ovo je jedan javni poziv da podržimo pravobraniteljicu za djecu i u njenom nastojanju da kroz Zakon o elektroničkim medijima utvrdimo što to jeste pornografski sadržaj.
Hvala lijepo. Imate pravo na odgovor ako želite. Ne. Sljedeća replika, zastupnik Arapović. Izvolite.
Hvala vam lijepo. Replicirao bih ovdje kolegici, pa bi se nadovezao i na ovu repliku od gospođe Sobol kada je govorila o televiziji. Mi govorimo o jednoj reklami na televiziji koja je bila ajmo reći u tome terminu, nije nitko još od vas spomenuo šta se događa sa mobitelima. Danas po školama ljudi imate sto puta gorih sadržaja gdje se djeca u školi dopisuju, šalju mobitele, tako da je to nemoguće ili svi u domu danas imamo satelite. Tako da jedna reklama, ne da ja branim Hrvatsku televiziju, to je ispalo jedno, i mi se sada koncentriramo na takve stvari zbog jedne reklame a danas naša djeca na mobitelima imaju kompletne sadržaje tih puno gorih stvari koje skinu sa interneta i to se ne može spriječiti. Možda ajmo reći što je nemoguće, nemoguće je zabraniti djetetu da ima na mobitelu, pošto svako dijete od nas ima mobitel. Kako ću ja njemu zabraniti da šta on ima u školi jel se razmijenio slikama. Po meni da je to ajmo reći jedan nesmotrenost televizije da je pustila tu reklamu, ali s druge strane imamo sto puta gorih stvari koje se dešavaju po školama, čak i u osnovnim školama a kamoli ne u srednjim. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Konstatiram da nema više prijavljenih. Pozivam pravobraniteljicu Milu Jelavić na završnu riječ. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovana gospođo potpredsjednice, gospođe i gospodo zastupnici. Iskreno sam zahvalna za ove diskusije koje smo čuli i prošli tjedan u petak i danas, jer se mnoge od njih poklapaju i sa onime koja su i stajališta i ureda i u kojem pravcu i smjeru a u cilju zaštite najboljih interesa djece ured i radi. Mnoge od njih će nam dati poticaj da se više angažiramo i na onim područjima na kojima ste i vi ovdje ukazali, a koja kako je spomenuto i u jednoj diskusiji zbog nas, broja nas koji radimo, naprosto nije došla na red. Ne da je nismo svjesni i ne da ne smatramo da nema potrebe za raditi na različitim područjima već jednostavno to sa osam ljudi u ovom trenutku i ovim okolnostima nije bilo moguće, što ne znači da nećemo i da svoj rad doista nećemo usmjeriti ka zaštiti u svim onim područjima u kojima nam dolaze prijave o kršenjima prava djece, a koja i sami uviđamo. Ovdje je više puta spomenuto pojavljivanje djece u medijima, zaštita privatnosti, zaštita od reklama, neprimjerenih sadržaja i ja moram istaći da je gotovo cijelo ovo razdoblje od prošle godine, a ono se nastavlja i sada zastupljeno sa vrlo intenzivnim radom na tom području. Niti jedno obraćanje, niti jedan istup, niti jedna bilo kakva aktivnost s medijima ne prođe, a da ne ukažemo na nužnost poštivanja privatnosti djece, nužnost čuvanja podataka o identitetu, obavezu da se neprimjereni sadržaji izbace iz medija svih vrsta. U tom pravcu smo imali i pojedinačnih kontakata kao i kontakata i prijava Vijeću za elektroničke medije, Hrvatskom novinarskom društvu, a na koncu koristim priliku i pozvati vas, vas koji možete doći u utorak sljedeći 29. svibnja u novinarski dom u 10 sati gdje također organiziramo jednu javnu tribinu zajedno sa Državnim odvjetništvom i MUP-om na temu "zaštita privatnosti djece u medijima". Bit će nam drago ako nam se možete priključiti. U odnosu na reklame i na diskusije koje su se odnosile na štetnost reklama ja moram istaći da smo puno puta ukazivali i ukazujemo i da je to proces u kojem tražimo i inzistiramo da se reklame najprije maknu iz prostora gdje pretežito borave djeca. Odnosi se to na škole, odnosi se to na vrtiće, odnosi se to na ustanove u kojima žive i borave djeca, a na reklame neprimjerenog sadržaja bez obzira gdje se nalaze također reagiramo, šaljemo prijave Državnom inspektoratu, tražimo da se one maknu i da se prema onima koji su stoje iza tih reklama, iza tih oglašavanja primjereno postupi. Vezano uz nasilje koje je također jako zastupljeno bilo gotovo u svim diskusijama na žalost to jest područje koje nas sve skupa, koje nas traži da sav svoj angažman, svu svoju snagu i energiju usmjerimo i u tom pravcu i stajalište Ureda pravobraniteljice za djecu jest da je najučinkovitije na ovom području rad na ranoj prevenciji, znači kroz učenje vještina samozaštite, kroz učenje nenasilnog rješavanja sukoba, kroz učenje vještine komuniciranja. Sigurna sam da ukoliko imamo ove sadržaje zastupljene pa ja bih se usudila reći i od samog vrtića da ćemo imati manji broj slučajeva u kojima će trebati kasnije reagirati onda kad do nasilja dođe. Moram spomenuti multidisciplinarnost ureda. Naime u nekoliko navrata istaknuto stručnost, nestručnost, da li smo mi osposobljeni oglasiti se, odnosno dati svoje mišljenje vezano uz različite vrste problema koje evo vidimo da su doista vrlo široki i da je lepeza problematike, odnosno lepeza dječjih prava s kojima se mi bavimo vrlo, vrlo široka. Ja moram istaći multidisciplinarnost. Znači u našem uredu pored pravnika rade i psiholozi, socijalni radnici, defektolozi, pedagozi, znači sve one struke koje su najčešće u doticaju s djecom bilo kroz odgojno-obrazovni rad, bilo kroz sva druga područja zaštite dječjih prava. Vezano uz ime zakona moram priznati da ovo danas što smo čuli o neprimjerenosti zakona na žalost nije prvi put da to čujemo i vjerojatno bi u tom pravcu bilo dobro da onda se ujednači nazivlje i za sva ostala pravobraniteljstva tako da nemamo i različitosti, ali i problem u ovom rodnom smislu. Još bih spomenula da je važno zapravo da se, na trenutak ću se samo vratiti na nasilje da je važno da psihosocijalni tretmani koji nasilnika, važno je da se provode. Naime, samo kažnjavanje, samo izricanje kazni, odsluživanje zatvorskih kazni ili bilo kojih drugih ne donosi rezultat sam po sebi, već kako to i svjetska iskustva govore, kako nam upućuju pojačan i intenzivan i odgovarajući rad s nasilnicima u smislu psihosocijalnog tretmana gotovo da daju vrlo visok postotak uspješnosti da se obiteljski nasilnici, a i svi drugi u takvim slučajevima kad prođu programe psihosocijalnih tretmana rjeđe pojavljuju kao ponavljači nasilja bilo nad djecom ili u obitelji ili na bilo koji drugi način. Ono što moram spomenuti je ovdje još i kršenje dječjih prava u situacijama odvojenog života roditelja, odnosno u situacijama kad roditelji prestaju zajedno živjeti bilo da se dolazi do prekida bračne ili izvanbračne zajednice koji vrlo često i nesvjesno, neki put sigurna sam i svjesno krše dječja prava, uskraćuju susrete i druženja s drugim roditeljem, što ukazuje zapravo i naravno niz drugih što ukazuje na činjenicu da zajednička roditeljska skrb kao tekovina i Konvencije o pravima djeteta, ali i naših propisa koje smo ugradili u obiteljsko zakonodavstvo i ostali koji nam se tiču zaštite djece nije zaživjelo. To ukazuje na nužnost educiranja svih nas, znači i stručnjaka i roditelja o važnosti zajedničke roditeljske skrbi jer činjenica prestanka zajedničkog života ne znači i prestanak roditeljstva. Zajednička roditeljska skrb podrazumijeva donošenje i odluka svakodnevnih jer se svaki roditelj u jedno danu susreće sa puno izazova i važno je da odluke koje donosi u interesu djece zapravo budu odluke koje donose zajednički. Još ću samo reći za djecu koja prose. Mislim da je to problem koji je i u vašim diskusijama prepoznat kao problem kojeg na žalost evo nije zaobišao niti našu zemlju i baš zbog toga smo još prošle godine inicirali sa svim državnim tijelima koja imaju veze i doticaj sa ovom djecom, znači MUP, Državno odvjetništvo, sud, Centar za socijalnu skrb, nevladin sektor, a i u ovoj godini smo imali nekoliko aktivnosti vezano uz to da se pospješi rad institucija i svih nas da se ova djeca zaštite. Naime, bilo koje vrijeme, bilo koje mjesto ili prostor, opasnost su za ovu djecu jer su zapravo djeca nezaštićena, podložna raznim vrstama nasilja nad njima dodatno. I mislim da je važno da svatko u okviru nadležnosti poduzme sve ono da se prevenira ovakvo pojavljivanje djece i da se, jer znamo svi tko iza toga stoji. Djeca ne idu samoinicijativno i djeca na odlaze prositi zato što se to njima hoće, nego naprosto zato što ih netko organizira. I na kraju, završit ću zapravo sa zadovoljstvo što su vaše diskusije, izražavanjem zadovoljstva što su vaše diskusije koje smo čuli i u petak a i danas, zapravo sve od reda, bez obzira na, znači zanemarujući političku pripadnost, usmjerene kao najboljem interesu djece. To je i smjer i zadaća i ureda. I u tom pravcu ured jedino i djeluje. Znači, bez bilo kakve pripadnosti ili obojenosti, ured naprosto sljedi i štiti najbolji interes djeteta, jer mislimo da je i to naša zadaća, jer svako dijete koje se u tretmanu bilo našem ili koga drugog pojavljuje, vrijedno je pažnje, vrijedno je zaštite odnosno obvezuje nas na sve ovo skupa. I moram istaći da kad govorimo o broju slučajeva, o brojkama koje se i u izvješću spominju, ja samo želim pripomenuti, mada sam sigurna da je to i u vašoj percepciji, da se radi o tisuću i 59 ne samo slučajeva, nego da se iza tih slučajeva zapravo radi o brojnoj djeci. Znači, o djeci koja su bila u individualnom tretmanu ureda bila, a mogu spomenuti da je to prema našim statistikama gotovo 950.-ero djece. Međutim, mnogo veći broj obuhvaćen je i teško je čak i procjenjivati o kojem broju se radi sa našim preporukama, sa usmjerenošću na odnosno davanjem preporuka koja se tiču i odnose na zaštitu većeg broja djece, pojedinih skupina ili djece općenito. Evo, hvala vam lijepo. Ja ću sa ovim završiti.
Hvala lijepo pravobraniteljici. Prelazimo na sljedeću točku dnevnog reda.
Kolegice i kolege zastupnici prelazimo na glasovanje ako imamo kvorum. Molim da se uključite. Uključite se. Molim kolege da se uključe, molim vas. Šta je s tehnikom? Ako neki nemaju ključiće onda ćemo morati brojiti odozgo. Molim vas da se uključite. Jeste uključili se? Uključite se molim vas. Molim vas da vidimo kvorum? 80. Hvala. Možemo početi. Izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2006. godinu. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2006. godinu. Molim vas da se uključite i glasujete. Rezultat? 84 za jednoglasno. Prihvaćeno znači izvješće sa 84 glasa.