Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane kolegice i kolege zastupnice i zastupnici Hrvatskog sabora. U ovom svečanom, ali i radnom trenutku, postavljam si ono vječno pitanje što je cilj, a što je sredstvo u životu i u politici? Je li Hrvatska država cilj ili sredstvo? Je li demokracija cilj ili sredstvo za postizanje kvalitetnijeg i sigurnijeg života? Je li Europska unija cilj ili sredstvo da budemo jači kao država i je li država sama po sebi cilj ili sredstvo? To su pitanja koja si baveći se politikom svaki dan postavljate. S obzirom da je život kratak i da se u političkom i biološkom životu pojedinca ne može dogoditi previše stvari sve ove stvari su i cilj i sredstvo. Pa je tako država i cilj i sredstvo. Cilj jedne generacije ili više generacija ljudi koji žive na istom prostoru i koji se osjećaju kao nacija, ali i sredstvo da bi bili sigurniji, samosvjesniji, bogatiji, otporniji. Demokracija za našu generaciju je cilj. Jer odrasli smo, odrastali i živjeli jedan cijeli niz godina bez demokracije. Ali je ona i sredstvo da bismo imali bogatiju, uspješniju, otporniju i jaču državu. I na kraju što je Europska unija? Odlučili smo na referendumu da Hrvatska postane članica EU. Je li EU cilj ili sredstvo? Puno puta sam i za ovom govornicom i ne samo ja i mnogi od vas iz svih stranaka naglašavali da je EU sredstvo za postizanje kvalitetnijeg života, više razine sigurnosti, naprosto više razine na skali indeksa sreće ljudi. I kad tako gledate EU je zaista sredstvo. Ali je što se tiče naše generacije i cilj. Tih ciljeva će biti još, ali ovo je jedan od onih važnih ciljeva u životu koji je opet putovanje, a ne cilj. Oprostite mi što sam si dao malo slobode na početku da mudrujem o ovim stvarima, ali to su pitanja koja sam si zadnjih 20 godina što kao diplomat, što kao političar stalno postavljao. Kamo idemo, postavljam si ih i danas, i što će biti kada tamo kamo idemo stignemo? Tamo gdje jesmo na kraju, sad smo tu na pragu EU. Što nam je činiti? Kako ja to vidim, kako vjerujem da Vlada treba funkcionirati, kako vjerujem, čvrsto vjerujem da mi kao Sabor, ali i šire kao društvo, kao zajednica moramo funkcionirati? Ima nas malo, mala smo zemlja. U razgovoru, kontaktima već godinama, a naročito u zadnje vrijeme sa kolegama državnicima shvatite koliko je svačiji fokus njegov fokus ili njezin fokus. Koliko ste često izvan tog fokusa. Koliko veliki s punim pravom i s punim razumijevanjem ne razmišljaju o malima naprosto zato jer imaju drukčiju perspektivu, drukčije gledaju na stvari. Svjesni toga moramo se specijalizirati i usredotočiti na ono što je za nas važno. Nemamo ljudi da bismo se bavili svime, nemamo novaca da bismo sve to platili moramo prepoznati što je za nas važno, koji su instrumenti EU da bismo postigli svoje ciljeve. I sad se opet vraćamo na instrumente i na ciljeve. Sljedećih godina EU će ipak biti prvenstveno instrument da bismo postigli svoje ciljeve. Ciljevi su stabilna i sigurna država, stabilan proračun, suvereno i kvalitetno upravljanje vlastitim resursima, viša razina zaposlenosti, sigurniji poslovi, kvalitetniji poslovi za hrvatske ljude. Gledajući EU ponovno vidimo da nije panaceja. Zadnjih nekoliko godina ova ozbiljna teška kriza je tu svijest širom kontinenta samo podigla. Nešto što se nekada, odnosno prije 4 do 5 godina činilo kao manje-više monolitan blok država koje ravnomjerno sa sličnim stopama rasta, sličnom tehnologijom harmoniziranim pravnim sustavima napreduju prema sve većem bogatstvu i sigurnosti se u zadnje tri godine pokazalo kao zabluda, nisu svi isti. Što ne znači da oni kojima lošije ide jesu lošiji kao niti da oni koji su uspješniji jesu savršeni, ali uspjeh ima svoje razloge i obrazloženja kao što i neuspjeh ima svoje razloge i obrazloženja, ima svoju dublju priču. Vjerujem da Hrvatska može da je potpuno sposobna iskoristiti Europsku uniju, iskoristiti na pozitivan način, ne zlorabiti kao instrument stvaranja jače, kvalitetnije i uspješnije države u kojoj će ljudima biti bolje, u kojoj će ljudi biti samosvjesni, sigurni, naprosto dobro se osjećati. Taj indeks sreće o kojem slušamo već godinama je ustvari jedna vrlo opipljiva kategorija, indeks sreće u ovom trenutku nije visok, odnosno nepovoljan je, indeks sreće u nekim državama je visok, u nekim strahovito nizak, mislim da je jako važno bez onoga što se zadnjih godina događalo u Europi izvučemo poruku, nisu svi isti, neki upravljaju na vrlo suveren način, promišljen način, ako hoćete iskalkuliran način, pravedan način, a neki naprosto nikako da shvate te stvari. Dovoljno smo vidjeli, dovoljno smo proučavali, izgovora više nemamo. Nema nas puno, još jednom naglašavam i moramo jako pametno i promišljeno procijeniti u što ulažemo sredstva i što nam je bitno, ne možemo govoriti o svemu, ne možemo znati sve, ne možemo odlučivati o svemu, s tom realnošću susretnete se već na prvim sastancima u europskoj uniji, da postoje granice, da postoje limiti. Onaj tko je svjestan svojih limita taj će nešto postići, onaj koji ih nije svjestan, tko mislim da je neograničen taj će vječno lutati i nikada se neće pronaći. Nakon 20 godina vrijeme je da zaokružimo državu, ovo je taj trenutak postigli smo i cilj, dobili smo jedno važno sredstvo, dalje je na nama. Hvala vam. [[Pljesak.]]
Evo i ministrica vanjskih i europskih poslova gospođa Vesna Pusić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospodine predsjedniče Vlade, članovi, dame i gospodo zastupnici. Kao što je premijer rekao veliki trenutak za ovu zemlju, veliki trenutak za ovaj parlament pa moram reći osobno za one od nas koji su od samog početka na ovom projektu koji je formalno počeo ratifikacijom Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju 2001. godine, i koji danas što se Hrvatskog parlamenta tiče doživljava svoju kulminaciju ja bih rekla sa ratifikacijom Hrvatskog političkog europskog identiteta i pripadnosti u Hrvatskom saboru. Pet riječi mi padaju na pamet vezano uz ovu temu. Hrvatska, Europska unija, konsenzus, odgovornost i samopoštovanje. Sve razvijene u ovih 12, 13. godina koliko ovaj proces traje. Za nas je svakako Europska unija i cijeli proces pristupanja Europskoj uniji bio nešto puno više i ja bih rekla čak na prvom mjestu bio izgradnja države, izgradnja institucija koje nismo imali prije 12 godina, danas ih imamo, koje nismo imali neke pred dvije godine, danas ih imamo bio je i izgradnja ili izbor europskog identiteta iz mnogih mogućnosti koje uvijek postoje, pogotovo u zemljama koje su povijesno granične izbor upravo ovog identiteta bio je nas prvi politički konsenzus kojeg mislim da trebao posebno cijeniti i vrednovati i mislim da je neobično važno da smo se naučili prepoznati, izabrati i ono u čemu se slažemo a ne samo naglašavati i uveličavati ono o čemu se ne slažemo, naučilo nas je odgovornosti da nitko ne može, nije logično da će ti pomoći ako si prvo ne možeš pomoći sam i na kraju naučilo nas je samopoštovanju. Mi možemo to napraviti i napravili smo. Dozvolite da sada kažem nekoliko tehničkih stvari oko samog Zakona. Razlog zašto Hrvatski parlament, Hrvatski sabor ratificira odnosno potvrđuje Pristupni ugovor nakon što su ga potvrdile Slovačka, Mađarska, Bugarska, Italija, Malta, dakle 5 članica Europske unije nije zato što se nismo baš snašli, nego zato što je postojala zakonska obveza da 30 dana nakon službenog objavljivanja rezultata referenduma a to je bilo 2. ili 3. veljače da Ustavni sud, Državno izborno povjerenstvo i Ustavni sud dozvole mogućnost pritužbi, osporavanja rezultata dakle cijelu ovu proceduru. Ta procedura se završila 3. ožujka i 5. ožujka 2012. ustavni sud Republike Hrvatske donio je odluku kojom konstatira da je referendum proveden u skladu sa Zakonom i da su rezultati u potpunosti pravovaljani. U ovom trenutku dakle raspravljamo o jednoj temi o kojoj smo na neki način raspravljali preliminarno ili prethodno kada se donosila odluka u prosincu o raspisivanju referenduma. Raspravljali smo paralelno sa odlukom o referendumu i ovaj Parlament je odlučio da će temu Hrvatskog članstva ili pristupanja Europskoj uniji da će prepustiti građanima ove zemlje da odluče neposredno, dakle ne u predstavničkom modelu demokracije nego neposredno. I 22. siječnja oni su odlučili sa rezultatom od 66,27% ljudi za i 33,13% protiv. Na taj način smo točno dvotrećinskom većinom su građani ove zemlje odlučili kuda Hrvatska ide, naravno ostaje na istom mjestu geografski, kuda ide u svom političkom identitetu, kuda ide u svojoj političkoj pripadnosti i kuda ide u svom razvoju. Ugovor o pristupanju koji se ovim zakonom ratificira i čine Osnovni tekst ugovora, Akt o pristupanju i Završni akt. Osnovni tekst ugovora ima 4 članka i njime se između ostaloga i definira da će ukoliko ispuni sve preduvjete definirane modelom nadzora ili monitoringa od trenutka okončanja pregovora do trenutka pristupanja, dakle ako Hrvatska nastavi svojim tempom 1. srpnja 2013. postati punopravnom članicom. Drugi dio je Akt o pristupanju koji utvrđuje pristupanja RH EU, također sadrži i potrebne prilagodbe izvornih ugovora i relevantnog sekundarnog zakonodavstva EU. Aktu o pristupanju priloženi su i tekstovi izvornih ugovora na hrvatskom jeziku koji našim članstvo postaje jedan od službenih jezika EU i dakle priložen je tekst na hrvatskom jeziku iz svih ugovora kojih RH postaje strankom danom ulaska u EU. Ugovor o pristupanju ima 55 članaka, 9 aneksa, 2 dodatka i 1 protokol. Naročito bih vas željela ovdje upozoriti na te anekse. Od tih aneksa naročito ili dodataka, naročito su zanimljivi 7, 8 i 9. U tim dodacima 7, 8 i 9 definira se pozicija hrvatske brodogradnje i obaveze preuzete u tom segmentu, definicija i restrukturiranje sektora čelika i zaboravila sam što je treće, sjetit ću se, što je treći dodatak. U svakom slučaju ta tri dodatka posebno pogledajte. Završni akt, Završni akt je zaključni politički dokument međuvladine konferencije. U njemu su sadržani tekstovi koji su sastavljeni i usvojeni na međuvladinoj konferenciji te se primaju na znanje dane izdane vezane uz provedbu Ugovora o pristupanja kao i razmjena pisama između EU i RH o postupku obavješćivanja i savjetovanja za donošenje određenih odluka i drugih mjera u razdoblju do datuma pristupanja RH EU. Ovdje postoji i članak 36. Tim člankom se definira model nadzora ili monitoringa, dakle definira se da će Hrvatska do trenutka pristupanja slati izvješća EU o provođenju vlastitih zakona i reformi. Taj model monitoringa što se EU tiče prestaje 1.7.2013. Moj će apsolutno prijedlog biti da što se RH tiče da on ne prestane nikada. Drugim riječima da mi preuzmemo taj običaj da sami pratimo i imamo mehanizme praćenja da li provodimo vlastite zakone i u kojoj mjeri ti zakoni funkcioniraju odnosno zahtijevaju prilagodbu i eventualne promjene. Dakle, što se EU tiče mi smo pod monitoringom do 1.7.2013. naročito tri poglavlja pravosuđe i temeljna prava, Tržišno natjecanje i Pravda, sloboda i sigurnost. Što se nas samih tiče ja se nadam da smo se naučili odgovornosti u tom pogledu prema vlastitom zakonodavstvu pa i prema onom što Sabor ovdje radi i da ćemo se vlastitih zakona držati trajno. Sastavni dio i financijski paket za pristupanje. Ovdje sada neću ulaziti u detalje, mogu ako nekog u raspravi zanima. Ukupno za drugu polovicu 2013., dakle prvu godinu kada je Hrvatska 6 mjeseci punopravna članica, predviđeno 687,5 milijuna eura u različitim formama za RH kao ono što će sigurno i što će ako ima kvalitetne projekte moći koristiti i 267,7 milijuna eura kao ono što će uplaćivati u europski proračun za tih prvih 6 mjeseci. Sastavni dio je stabilizacijski mehanizam za države članice čija je valuta euro. To je još jedan element koji definira razinu discipline za države članice EU čija je valuta euro. Mi nismo još u toj situaciji ali se ta odredba i taj članak ratificira zajedno sa našim pristupnim ugovorom pa prema tome vidjet ćete ga ovdje kao sastavni dio dokumenta koji ste dobili. Htjela bih iskoristiti ovu priliku da se zahvalim u prvom redu svim ljudima u ovoj zemlji koji su prepoznali veliku šansu i izašli na referendum i rekli što misle. Naravno meni je jako drago da su dvije trećine rekle da, ali mi ćemo učiniti sve što je u našoj moći i pokazati onima koji su rekli ne, da se predomisle i da se mogu predomisliti i da ima temelja da se predomisle. Drugo, željela bih se zahvaliti Hrvatskom saboru koji je 12 godina vodio ovaj postupak, koji je 12 godina držao taj pravac i koji je na kraju 7 godina držao konsenzus. I oni koji su tu bili znaju da nije uvijek bilo najlakše, ali se isplatilo i bilo je neobično važno. Htjela bih se zahvaliti pregovaračkom timu, htjela bih se zahvaliti svim ljudima u Ministarstvu vanjskih i europskih poslova i u svim drugim ministarstvima, neki od njih su tu koji su radili godinama na tome dobro i uspješno i mislim da je red da oni koji su iznijeli cijeli taj posao u tehničko, organizacionom smislu ovdje prepoznamo i naravno htjela bih se zahvaliti svim vladama koje su učinile da smo danas ovdje i da imamo ovu veliku šansu. Hvala vam lijepa. … /Pljesak.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Kao što je uobičajeno idemo najprije na raspravu po klubovima. Prvi se javio za riječ u ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Daniel Mondekar. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predsjedniče Vlade RH, poštovani ministri, poštovani predstavnici diplomatskog zbora, uvažene kolegice i kolege zastupnici. O Europskoj uniji i prednostima članstva u ovom smo Domu raspravljali nekoliko stotina puta u zadnjih nekoliko godina tj. svaki put kada smo radili na prilagodbi našeg zakonodavstva europskoj pravnoj stečevini radili smo svojevrsnu komunikacijsku strategiju i prešli smo još jedan korak u pristupnom procesu. Taj put, put pristupanja Hrvatske EU dolazi svome kraju baš onako kao što smo rekli kada smo raspravljali za vrijeme raspisivanja referenduma kao kraj jednog početka. Veliki put smo prešli, veliki posao je napravljen i ovim putem zahvaljujemo se svim ljudima koji su aktivno pridonijeli da danas možemo ratificirati pristupni sporazum. Danas je zaista svečan dan, ali ja se usudim reći da je danas i povijesni dan i odluka koju donosimo, a to je odluka o tome gdje pripadamo i kako vidimo Hrvatsku u narednim godinama bitno će utjecati na živote svih naših sugrađana. Ali uvjereni smo da je to dobra odluka i da je Hrvatska spremna biti uspješna članica EU. Naš pristupni proces i put ka punopravnom članstvu traje više od 10 godina uzimajući i datum ulaska Hrvatske u EU i u tom desetljeću naša je država prošla ogromnu transformaciju institucija, reformu pravne države i političko sazrijevanje. Znamo da je pristupni proces bitno ubrzao sve te reforme, ali jednako tako znamo da smo te iste reforme sami proveli radi boljitka naših građana. I zato znamo da smo danas spremni na sve obveze koje nas čekaju. Usuđujem se reći da je skori ulazak Hrvatske u EU priča o uspjehu. Prvo o uspjehu Hrvatske, drugo o uspjehu EU i treće o svojevrsnom uspjehu za cijelu regiju jer nemojmo zaboraviti ulaskom Hrvatske u EU postajemo i svojevrsni europski regionalni HAP pogotovo u smislu politike ekonomije. Punopravno članstvo donosi mnoge prednosti za Hrvatsku i naše građane i ovog puta treba još jedanput to spomenuti, a to je da članstvo u EU je tu zbog naših građana. Ne zbog politike i političkih stranaka nego zbog naših građana. Ono je tu radi naših poduzetnika i obrtnika, naših poljoprivrednika, svih onih koji mogu imati konkretnu dobit od jedinstvenog tržišta rada i jedinstvenog prostora plasmana za robe i usluge. Ono je tu radi naših mladih koji mogu iskoristiti cijeli niz obrazovnih mogućnosti koje pruža jedinstveni prostor obrazovanja. Članstvo je tu radi naših gradova, naših općina, naših regija koje mogu doživjeti svojevrsnu infrastrukturnu renesansu i postati brendirana mjesta unutar same EU. Dakle, ono je tu zbog studenata, profesora, znanstvenika, poljoprivrednika, zdravstvenih radnika, umirovljenika. Dakle, svih građana RH koji će uskoro direktno ili indirektno osjetiti prednosti članstva. S druge strane RH značajno doprinosi EU. Jesmo mali, ali doprinosimo svojom kulturom, svojom jedinstvenom tradicijom i svojom poviješću koja će prije svega postati građevni materijal europskog identiteta koji se najbolje opisuje u rečenici ujedinjeni u različitosti. Sa Hrvatskom Europska unija dobiva i nova iskustva. Prvo od njih je iskustvo države i društva koje je u relativno kratkom vremenu od 15-ak godina prošlo ratna razaranja, postkonfliktno sazrijevanje često jako teško i sporo da bi na kraju kroz detaljne reforme postala članica EU. To iskustvo može značajno pomoći EU koja se sada suočava sa postkonfliktnim društvima južnog Mediterana. Sa Hrvatskom dolazi i drugo iskustvo, vrlo bitno iskustvo, a to su konkretni rezultati novog načina pregovaranja o članstvu. Kao što znate Hrvatska je trenutačno jedina uskoro buduća članica Unije koja je prošla kroz novi detaljan posao pristupanja Uniji. I koji će vjerojatno biti model za buduća proširenja. To je dakle direktna dobit za cjelokupnu EU. Ali to je ujedno, to iskustvo dakle, i direktna dobit za cijelu regiju. Hrvatsko članstvo u Uniji najavljuje daljnje pozitivne promjene u regiji, daljnje jačanje stabilnosti u našem susjedstvu, ali i nas kao Hrvatsku obvezuje na partnerstvo i pružanje pomoći svim našim susjedima na njihovom putu u EU. I mi ćemo to napraviti bez političkih prisila ili osobne agende. Pred nama su također i mnogi izazovi. Europska unija nije integracija, o čemu smo već puno puta govorili, koja sve rješava čarobnim štapićima ili u udaljenim krajevima bez ikakve participacije naših institucija. Dapače kao što vidite naše institucije već sudjeluju u radu vijeća, poput premijera i ministara, odbora regija, a uskoro će i Hrvatski sabor aktivno sudjelovati u radu Europskog parlamenta. Kao članica dakle EU i dalje smo odgovorni za svoju sudbinu i onoliko koliko budemo mi dobro radili toliko će biti dobro ovoj državi i svim građanima. Dakle, to treba još jedanput ponoviti u EU mi smo i dalje gospodari kroz sustav suodlučivanja gospodari svoje sudbine i na nama je da nađemo svoju europsku nišu. Pred nama je također i nastavak rada na reformama i preuzetim obvezama u sklopu procesa monitoringa, daljnje pripreme države za buduće strukturne fondove i ostvarivanje cijelog niza ciljeva propisanih različitim europskim politikama i strategijama poput one iz Europa 20/20. Tu potonju posebno spominjem jer je to ključna strategija EU koja jasno trasira i naš put u narednih 8 godina u europsku državu kvalitetnijeg obrazovanja, više zaposlenosti, države povećanog životnog standarda, energetske samostalnosti te aktivnog djelovanja na polju zaštite okoliša. Taj put spominjem posebno jer neće biti lagan, neće biti jeftin. Ali od 1. srpnja 2013. Hrvatska neće biti jedina ili sama na tom putu imat ćemo naše europske prijatelje i partnere uz nas. Kolegice i kolege zastupnici unatoč našim političkim različitostima EU je bila točka nacionalnog konsenzusa i zajedničkog cilja. Održimo taj konsenzus i danas glasajući za našu europsku budućnost. Hvala. . [[Pljesak.]]
Hvala lijepa. U ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, predsjedniče Vlade, gospodo ministri, gospodo zastupnici, Vaše ekselencije, gospodine nuncije. DA neuobičajeno je mislim da je to netko rekao, mislim ministrica vanjskih poslova da je cijeli niz Europskih parlamenta prije Hrvatske ratificirao ovaj Sporazum. Kako ja to iščitavam? Na način da to govori zapravo o dobroj volji Europske unije, jednom svojevrsnom priznanju, povjerenju koji u ovom trenutku nakon pozitivnog referenduma Europa podarila Republici Hrvatskoj. Točno je to da mi smo čekali neko vrijeme na odluku Ustavnog suda. Ta odluka Ustavnog suda je upravo onako kakvoj smo se nadali, točno je da nije, to treba priznati, promijenjen svojedobno pred godinu dana Hrvatski ustav pitanje što bi bilo sa referendumom. Na referendum je izašlo cirka 50% građana Republike Hrvatske, odnosno birača, na žalost na istome nije glasalo 50% od ukupno upisanih građana. NO sam odaziv koji nije bio spektakularan, ako gledamo ove pozitivne rezultate tih 66 i nešto posto, znači dvije trećine, govori da su Hrvatski građani doslovce odlučili za Europu. Ja kažem kao što je netko rekao možda moj prethodnik da taj pozitivan referendum, nešto je dobro što se dogodilo Hrvatskoj ali taj pozitivan referendum svakako je dobro za institucije Europske unije. Hrvatska za godinu i nešto dana ulazi u europsku uniju, mi moramo isto tako priznati da je Europa puno učinila za Hrvatsku, podarila nam je međunarodno priznanje, pomogla nam je u okončanju rata ali isto tako trebamo priznati da niti jedna Europska zemlja koja je ušla u europsku uniju nakon pada Berlinskog zida nije prolazila ono kroz što je prolazila Republika Hrvatska. Republika Hrvatska prošla je rat, razarali su naši gradovi, od Vukovara do Dubrovnika, prošli smo izbjegličku krizu u nekim trenutcima 400, 500 tisuća građana iz naših susjednih država Republike Hrvatske boravilo je u primorskim gradovima, u Zagrebu, Varaždinu svejedno, prošli smo isto tako treba reći pretvorbu, imali smo i avanturu u Bosni i Hercegovini, neću o tome. Promijenili smo jedno društveno uređenje, izgubili smo zbog rata, zbog NATO udara na SR Jugoslaviju 6, 7 turističkih sezona, nismo ni dan danas vratili industrijsku proizvodnju izgubili smo zbog rata strana tržišta i da ne nabrajam dalje. Europa danas kao što je rekao premijer ima silnih problema, živimo uz tu granicu sa Slovenijom, Italijom, pratim raspoloženje građana i u Slovenskom dijelu Istre i u toj Veneziji, Giuliji, tim najrazvijenim dijelovima bilo Slovenije, bilo Italije i oni su isto tako svjesni ako i mi u Hrvatskoj da jednostavno nemamo kuda ali polako oni na neki način gube tu vjeru prema Europskim institucijama ali jednostavno nemamo kuda. zašto to govorim? Nedavno je premijer Milanović rekao da će se razmisliti da li spram BiH otvoriti dva međunarodna prjelaza ili više, ja iz svog Istarskog iskustva rekao bih dajte gospodo ako ste u prilici otvorite ih što je moguće više radi komunikacije građana Bosne i Hercegovine kako sa Hrvatskom tako i sa europskom unijom. Isto to vrijedi za granične prijelaze gore prema Srbiji. Šengen će naročito pogoditi Hrvate u Bosni i Hercegovini kao što je pogodio moje Istrijane tamo od 91. kada je on uspostavljen ili kada su se pojavile granice. Pogodit će i druge stanovnike BiH, Crne Gore i Srbije, ako želimo mir, a želimo. Ako želimo integrirati na neki način, ne mi nego svi zajedno i te dijelove Europska granica ne smije biti barijera ne smije biti prepreka bilo kojoj suradnji. Rekoh da Hrvatska treba Europu ali Europa isto tako treba Hrvatsku. Hrvatska ima netaknutu prirodu, imamo krasno more, imamo divne ljude, imamo nezagađeno zemljište, Europi smo s druge strane, ne Europi, njihovim poslovnim bankama prepustili naše komercijalne banke, telekomunikacije, uskoro ćemo osiguranja, sutra želim vjerovati da nećemo HEP ali zauzvrat netko je rekao prije mene, Europa ima i tržište i vrijednosti i u stanju je pomoći i u stanju nas je na neki način "pratiti". Nadam se da će Istra radi svoje izvozne ekonomije to iskoristiti, želim radi turizma itd., prekogranične suradnje, želim vjerovati da će to iskoristiti i ostali u Republici Hrvatskoj. Želim vjerovati da smo sigurniji u europi nego van iste, ali Europsku uniju, usuđujem se kazati u ovom trenutku niti treba idealizirati niti treba mistificirati, ali zasigurno treba vjerovati u te institucije. Kada danas razgovaram sa prijateljima bilo u Sloveniji, bilo u Italiji oni kada govore o Europi uglavnom govore o Grčkoj, tvrdeći kako pomažući Grčkoj pomažu i svojim bankama, pa tako nedavno sam vidio da prosječni Nijemac za spas njihove ekonomije Grčkoj daje 445 eura, Francuz 417, Talijan 396 eura, Španjolac 354 eura, Europski prosjek je 265 a da je Hrvatska u Europskoj uniji izdvojila bi 255 eura. Ja ipak s druge strane njima odgovaram ipak se takvim zemljama pomaže. Nama ja kažem nitko ne treba pomoći, mi sami sebi jasno moramo pomoći. U 2013. govorili smo nedavno Hrvatska može iz tih Europskih fondova povući negdje oko 800 milijuna eura ako imamo jasno programa. I tih nekih 450 do tih 800 milijuna eura išlo bi za neki regionalni razvoj, 150 do 200 milijuna eura za ruralni razvoj. No, da bi to povukli u Uniju moramo unijeti svoju pristupnicu od cirka 267,7 milijuna eura, ok, to je odnos 1:2,5. U 2014. ti iznosi mogu biti i dvostruko veći, ali i Hrvatska izdvajanja u Europsku uniju biti će zasigurno veći. Zašto Europska unija kako ja to danas sebi nekako tumačim. U Europi lakše je obraniti recimo kreditni rejting, u Europi lakše ćemo doći do pozitivnih zajmova, u Europi ili iz Europe lakše ćemo kao članica EU doći do investicije, u Europi lakše ćemo na strana tržišta, međutim evo vidimo da u Europi moguće je da i cijele države tako reći bankrotiraju. Hrvatskoj jasno to ne prijeti, ali Hrvatskoj se za 3, 4 mjeseca neće gledati kroz prste. Sve ovisi hoće li Hrvatska uspjeti povećati svoj BDP ili će isti nastaviti padati. Zašto to govorim? Hrvatska je mala zemlja, lijepa zemlja, imamo resurse koji su veliki i želim vjerovati da ćemo ih iskoristiti. Do devedesete godine mnogi su živjeli relativno dobro, mnogi mnogo bolje možda čak nego neki na zapadu, dobivali su stanove, gradili su si vikendice, ali istina nismo mogli slobodno govoriti, slobodno nastupati. Po devedesetima neki su iskoristili trenutak, danas možemo govoriti teško je doći do posla, a kamoli do društvenog stana. Ali danas kada smo tu gdje jesmo Europa može doista biti nada. I ono kako je rekao premijer na taj način hrvatska zaokružuje svoju državu. Točno, ima onih koji u ovom trenutku doista mnogi trgovci, zanatlije, obrtnici itd. plaše se jedne konkurencije, poljoprivrednici također, mljekari također, brodograditelji također, ali želim vjerovati da je tu većina za EU. Ministrica vanjskih poslova gospođa Pusić spominjala je brodogradnju. I ovdje se doista u ovim materijalima, samo da ih nađem, između ostalih kaže da obveze koje je preuzela RH u vezi s restrukturiranjem hrvatske brodograđevne industrije iz članka 36. stavka 1. itd. znači poduzetnici u sektoru brodogradnje koje je potrebno restrukturirati jesu brodogradnja 3. Maj, Brodotrogir, Brodograđevna industrija Split, Brodosplit, Brodogradilište specijalnih objekata i Brodogradilište Kraljevica i poduzetnici kaže se neće primati nikakve nove potpore za sanaciju ili restrukturiranje prije isteka razdoblja od najmanje 10 godina od dana potpisivanja ovoga ugovora. Interesantan je još jedan detalj u ovim materijalima, recimo to je onaj dio gdje BiH kroz koju treba prolaziti hrvatske robe, pošiljke proizvoda koje dolaze s državnog područja RH te se prevoze kroz državno područje BiH kod Neuma, Neumski koridor, prije ponovnog ulaska na državno područje RH preko ulaznih točaka Klek ili Zlatan dol mogu se izuzeti od veterinarskih pregleda pod uvjetom da su ispunjeni odgovarajući zahtjevi. I onda se sve to navodi što treba tu biti ispunjeno. Želim vjerovati da će ti režimi doista biti što je moguće blaži da ne bi netko se sjetio da bez Neumskog mosta nema integracije sjevera i juga. Sve u svemu ovo treba ratificirati. Vjerovati da će godine pred nama biti uspješnije. Ja želim vjerovati da u svemu tome Europa nam može pomoći, ali isto tako svjestan sam da ćemo se za sve morati sami izboriti. Neće Hrvatsku iz te stagnacije depresije, krize nitko iz Europe izvući, morat ćemo se sami ali nam mogu pomoći. Sve u svemu, da, vjerovao sam u EU '90. i '91. vjerujem i danas i ne bih volio razočarati se u Europu sutra. Želim vjerovati da se to neće dogoditi. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista Stranka rada gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovane kolegice, gospodine predsjedniče Vlade, članice i članovi Vlade. Ovo doista jeste svečani trenutak i velika odluka Hrvatskog sabora. Ali za nas je ona odluka građana na referendumu bila daleko veća jer uvijek ispred Sabora ćemo stavljati volju građana. I upravo zbog toga moram podsjetiti što sam za ovom govornicom govorio onda kada je Sabor odlučivao o raspisivanju referenduma. Moram naprosto podsjetiti da se dogodilo ono što smo svakako željeli izbjeći, a nažalost se dogodilo. Predlagali smo, apelirali, da građanima damo više vremena, više informacija, da građane više uključimo u proces toga odlučivanja. Ne, to se nije prihvatilo. I bilo je, moram to reći, više propagande nego uključivanja građana u taj povijesni trenutak odlučivanja integracije Hrvatske u EU. I ne samo to, prije referenduma građanima su se upućivale i prijeteće poruke. Ako ne uđemo u EU, neće biti mirovina, neće biti ovog, neće biti onog. To nije bilo dobro. A bilo je jako puno građana koji su imali dileme, pitanja, dvojbe i koji su očekivali taj dijalog. Umjesto toga nafilali smo ih televizijskim spotovima u kojem se politička elita docirala da je to jedina moguća odluka. I koji je rezultat takovog pristupa? Nažalost, samo 47,5% građana koji žive u Hrvatskoj izašlo je na referendum. Građani ove zemlje imali su samo 42 dana za odlučivanja, a nakon odluke referenduma vidite trebalo je još 30 dana da poštujući i Ustav i zakone ove zemlje budu stvoreni uvjeti da Sabor ratificira taj međunarodni ugovor. Svi su imali više vremena od građana. I da ne bude zaborava, Hrvatski laburisti su legalisti. Odluka referenduma je pravno valjana, većina građana zaokružila je da Hrvatska ide u EU i kao legalisti poštujući većinsku volju građana podržat ćemo i ovaj posljednji zakonodavni okvir koji Hrvatsku vodi u EU. A hoće li to doista biti i ulazak Hrvatske u EU nakon današnjeg dana to ne ovisi samo o nama. Podsjećam mi smo još uvijek na promatranju. I svaka članica EU to može iskoristiti i/ili odgoditi ili još uvijek i onemogućiti kao završni čin odluke. Ali još nešto, svaka članica EU može od Hrvatske još nešto tražiti. Doduše to se kaže preporučiti, ima lijepi i važni izraz. I zbog takvih smo preporuka u posljednjih 10-ak godina odustali od družbe ADRIA-e i ostali bez južnog toka tog energetskog toliko važnog plinovoda za Hrvatsku jer je bila takva preporuka. Zbog tih preporuka i direktiva naravno ćemo i prodati i CROATIA OSIGURANJE jer nemamo novac da ga dokapitaliziramo, prodat ćemo Hrvatsku poštansku banku, a možda i još ponešto. Sigurno ćemo dobiti preporuke da recimo za potrebe Hrvatske vojske kupimo i 10-ak borbenih zrakoplova na kredit naravno. A sve je to vezano na taj nesretni proces promatranja. Taj proces doduše može za Hrvatsku biti i koristan, posebice na području nastavka borbe protiv korupcije, sukoba interesa i daljnje reforme pravosuđa. I ako to bude pozitivni efekt procesa promatranja to će nam koristiti jer na sva ta tri područja još uvijek ni sami sebi nismo dovoljno vjerodostojni. Ali mi smo ponekad mali, slabi, prestrašeni, a volio bih da ponekad ali i stalno možda imamo više samopoštovanja prema sebi, građanima i svojoj državi, a toliko želimo u EU onda nam se događa da počesto dobivamo čvrge od svakog tko naiđe, tko prođe pokraj nas i nije bilo zašto. Zato valjda i nitko u ovoj zemlji nije reagirao kada je jedan veleposlanik nedavno dijelio lekcije kakav Zakon o radu u Hrvatskoj moramo imati. Svijest o koristi ili šteti ili da upotrijebim izraz koji se češće koristi izazovima koje EU donosi Hrvatskoj kod građana još uvijek ne postoji dovoljno. Sve je veća socijalna isključivost, socijalno raslojavanje iz dana u dan raste, nezaposlenost je veća, kupovna moć građana pada, njihova zaduženost raste, a ovrhe su sve nemilosrdnije. A nalazimo se pred potpunom liberalizacijom tržišta novca, robe, usluga i rada. I upravo zbog toga, gospodine predsjedniče Vlade, novoj Vladi odgovornost u ovih 15 mjeseci je da Hrvatsku za konačan korak ulaska u EU pripremi što bolje posebice naše gospodarstvo. Posebno zbog bitnih promjena uvjeta izvoza na tržište članica CEFTA-e na koje smo dosad plasirali 20%, odnosno 1,7 milijardi svoga izvoza i svi gospodarstvenici upozoravaju da oni sami neće moći naći zamjensko tržište niti kompenzirati gubitak toga tržišta. Učite na iskustvima susjednih država. U svakoj od njih 4, 5 godina nakon ulaska slijedila je postpristupna kriza. Investicijski bum koji se najavljuje donosi i u tim zemljama donosio je privremene visoke raste, ali je sa sobom donio i prezaduženost. Čeka nas iduće godine i poskupljenje cijena energije, posebice struje i plina zbog trošarina. Gospodine predsjedniče Milanoviću ja se nadam da ste koliko toliko uspješno završili fazu kadroviranja unutar izvršne vlasti. Sada svi mi, ali i građani Hrvatske, očekujemo prave poteze za pripremu Hrvatske ulasku u EU. U gospodarstvu prije svega, na tržištu rada prije svega, na obnovi proizvodnje u velikim ili malim privatnim ili državnim poduzećima sasvim svejedno. I naravno ne slijepu i bespogovornu poslušnost i moramo to samopoštovanje prema sebi graditi i razvijati. Učimo i od onih članica EU koje ponekad kažu ne odlukama koje se donose u EU. Učimo i od onih članica EU koje sve odluke ne donose u Vladama i parlamentima nego raspisuju i referendume ako smatraju da građani njihovih zemalja o tome imaju što za reći. I nadam se da će i naša vanjska politika nakon ovoga prestati jednim okom gledati u Bruxelles, a drugim u Washington i da ćemo širiti svoje interese i na drugi dio zemaljske kugle. Gospodine Milanoviću 15 mjeseci vremena, 15 mjeseci velike odgovornosti Vlade, 15 mjeseci za prave prve gospodarske poteze. 15 mjeseci dokaza da je ulazak Hrvatske u EU bila jedina alternativa. Ako toga ne bude 1. srpnja 2013. predlažem da ne palimo vatromet i šampanjce ne otvaramo. Hvala.
Hvala lijepa. U ime kluba HNS-a gospodin zastupnik Igor Kolman. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani predsjedniče Vlade, poštovana ministrice vanjskih i europskih poslova, poštovani ministri u Vladi RH, poštovane suradnice i suradnici ministara, poštovane predstavnice i predstavnici diplomatskog kora i naravno poštovane kolegice i kolege saborski zastupnici. Puno je bilo tih važnih datuma zaista i ministrica ih je već spomenula na našem putu ulaska u EU i danas je sigurno jedan od tih važnih datuma. Ali kad u ovom trenutku zaista već sa jednom povijesnom distancom sagledavamo taj proces i početke tog procesa onda je zapravo svima jasno da on počinje i kreće se paralelno sa uspostavom RH sa samostalnošću RH jer već tada je svim razumnim i slobodno mislećim ljudima u ovoj zemlji bilo potpuno jasno da je za Hrvatsku Europska unija rješenje i političko i društveno i gospodarsko i da nema prave konkurencije i da uopće nema konkurencije jedno tako rješenje. Na žalost političke okolnosti su od procesa pristupanja Hrvatske Europskoj uniji učinile jedan od najdužih i najkompliciranijih procesa te vrste. Za jedan veliki dio tih okolnosti mi nismo bili krivi i nismo na njih mogli utjecati ali bez obzira što je svečanost danas nećemo si lagati za jedan dobar dio tih političkih okolnosti sami smo si bili krivi. Jedan od temeljnih smislova države uopće i postojanja države je da svojim građanima osigura mir, stabilnost i slobodu, mi smo na žalost u Hrvatskoj naš mir, našu stabilnost i našu slobodu morali krvavo izboriti. Ali imamo sreću da smo ovdje na karti svijeta smješteni u dijelu gdje su najrazvijenije, najdemokratičnije, najslobodnije i najuspješnije zemlje kugle zemaljske stvorile uniju između sebe upravo sa prvenstvenim i osnovnim ciljem osiguravanja trajnog mira, trajne stabilnosti i trajne slobode svojim građanima. I mi danas potvrđujemo ugovor kojim ulazimo u tu Uniju i danas je zaista dobar dan i to je zaista dobar osjećaj. Jer bez mira, bez stabilnosti i bez slobode nema napretka ni u jednom području ljudskog djelovanja, niti u politici, niti u gospodarstvu, niti u obrazovanju, niti u bilo čemu čime se bavimo, čime bi se željeli baviti mi i naša djeca. Jedan moj kolega mi je rekao da je Ugovor kojem mi razgovaramo jedan cijeli niz obaveza za Hrvatsku. DA. To je vjerojatno istina. Međutim, kao i u razvoju nas kao ljudi, tako i razvoju država, kako sazrijevamo, kako rastemo kako postajemo odrasli i ozbiljni tako naravno i naše obveze i u našim odnosima prema drugim ljudima ili prema drugim državama, naše odgovornosti postaju veće ali upravo to znači da smo sazrjeli, da smo postali ozbiljni i odgovorni ljudi, u ovom slučaju odgovorna i ozbiljna država. Mi u HNS-u smatramo i uvjereni smo da je proces pristupanja Hrvatske Europskoj uniji od nas zaista učinio bolju i zreliju državu i biti ću još jasniji mi smatramo da je taj proces od nas konačno učinio državu. Mi smo zaista zaokruženi kao država ovim procesom. U Hrvatskoj su donesene stotine Zakona, reforme su napravljene u svim sustavima, prakse i procedure su se mijenjale osnivane su institucije i mijenjale su se postojeće institucije. Samo kao primjer navest ću državno sudbeno vijeće, konačno nakon više od 20 godina državnosti mi smo u sklopu ovog procesa dobili jasne, vidljive kriterije za odabir i napredovanje sudaca kojima smo postavili temelj za uspostavljanje jednog poštenog, suvislog i pravog pravosudnog sustava. Srušene su neke iluzije koje smo gajili sami o sebi, mi smo morali ispregovarati odgode, zadovoljavanje europskih standarda u čistoći vode i zraka bez obzira što smo godinama živjeli u uvjerenju da dišemo najčišći zrak na svijetu i da pijemo najčišću vodu na svijetu ali zrak i voda koji dolaze do naših građana ne zadovoljavaju u jednom dobrom dijelu niti Europske norme. Neke od reformi koje smo morali poduzimati i koje su poduzimane svoje epiloge dobiti će na hrvatskim sudovima, neki donedavni bogovi morat će objasniti svojim građanima zašto i kako su pod okriljem nestabilnosti države napravili ogromne štete svima nama. I bez obzira što je svečanost nećemo si lagati dobro da je tako. Međutim, zaista i to treba stalno i ponovno naglašavati postigli smo politički konsenzus oko ovog pitanja. Politički konsenzus ove vrste u demokraciji je rijedak i ja mislim da treba biti rijedak jer cijeli smisao našeg postojanja ovdje da u sukobu mišljenja i … do najboljih rješenja za građane, ali činjenica da smo do ovog jednog ovako sudbonosnog pitanja za Republiku Hrvatsku uspjeli stvoriti i godinama održati konsenzus također govori i meni i nama u HNS-u da smo sazrjeli kao država i da ovaj proces zaista imao dobar učinak na Hrvatsku, na našu politiku i na naše društvo. Osim mira, stabilnosti i slobodu, stupanjem u članstvo u Europskoj uniji otvaraju nam se naravno i ogromne mogućnosti za razvoj i naše gospodarstvo, ulazimo na tržište od 500 milijuna ljudi to ne bilo kakvih ljudi, 500 milijuna najbogatijih, najobrazovanijih ljudi, sam najrazvijenijim i najsofisticiranijim potrošačkim navikama i ja nemam nikakve dvojbe da ćemo ih vrlo brzo i vrlo uspješno uvjeriti u to da su Istarska i Dalmatinska maslinova ulja svako na svoj način najbolja na svijetu i da ima vrlo malo stvari na svijetu koje su bolje od slavonskog kulena, da navedem samo dva primjera koja se često u javnosti spominju. Milijarde eura u fondovima Europske unije koji nam stoje na raspolaganju za razvojne projekte, puno više nego što za razvojne projekte imamo u vlastitom proračunu, međutim, i to ne bilo kako, samo uz pametno osmišljene, dobro pripremljene projekte u početnoj fazi i uz pažljivu i strogu kontrolu troškova i rokova u realizaciji tih projekata. Međutim, uglavnom najčešće svi skupa razgovaramo i govorimo o tome što Europska unija donosi nama. Čini mi se da možda malo premalo i malo prerijetko govorimo o tome što je to što mi donosimo i unosimo u europsku uniju. Ja se nadam i vjerujem da Hrvatska donosi jednu ponosnu i samosvjesnu državu, politiku i jedan ponosan i samosvjestan narod. Ja se nadam da ćemo vrlo brzo svi shvatiti da je naše mjesto za Europskim stolom jednako široko kao mjesto našeg susjeda i s desna i lijeva. Da ćemo shvatiti da isključivo o jasnoći naših stavova, o privlačnosti naših ideja, o kvaliteti naših prijedloga, o snazi naših uvjerenja, i o promišljenosti naših političkih savezništava ovisi i pozicija Hrvatske na političkoj karti Europe i svijeta. Hrvatska ima mnogo toga za pružiti Europi i Europskoj uniji i mnogo toga na što može biti ponosna. U političkom smislu mi sada postajemo faktor stabilnosti i nositelj stabilnosti cijele naše regije. Iskustvo europskih reformi i perspektiva članstva za naše susjede zaista nas u ovom trenutku čine predvodnikom. Nikada, nikada ispravite me ako griješim, Hrvatska bila u situaciji da je na međunarodnoj sceni drugim zemljama primjer i učitelj na način na koji je to sada, na način na koji to postaje ulaskom u Europsku uniju i procesima koji su tom ulasku prethodili. Na žalost, u tom našem nazovimo ga mirazu Europskoj uniji mi donosimo tragično iskustvo rata i poratnog razdoblja, ali i to bolno stečeno znanje koje zaista nikome na svijetu ne želimo ali ga na žalost dnevno ljudi stiču mi možemo upotrijebiti u procesima stabilizacije zemalja južnog mediterana u kojima će europska unija sigurno morati u sklopu svoje vanjske i sigurnosne politike pružiti snažniju ulogu, a ja sam siguran iz našeg iskustva da će tu i naša vanjska politika imati jako puno za reći, puno više nego bi se očekivalo s obzirom na veličinu Republike Hrvatske. I još jedna stvar koju donosimo, a na koju mislim da moramo i trebamo biti ponosni to je naš hrvatski jezik. U godini u kojoj Hrvatska ulazi u EU navršit će se 170 od kada je u ovom Saboru održan prvi govor na hrvatskom jeziku, održao ga je Ivan Kukuljević Saksinski inače član Narodne stranke, čisto ovako usput, kao i ja, tako je. Međutim, sa ulaskom Hrvatske u Uniju i sa činjenicom da hrvatski jezik postaje službeni jezik EU mi otvaramo Uniji vrata prema regiji, jer naš jezik se ne razumije samo u Hrvatskoj, naš jezik razumiju ljudi u svim susjednim zemljama. I mi sa hrvatskim jezikom, našim jezikom pomažemo EU da ruši jednu važnu i veliku barijeru, a to je barijera jezika prema svom najbližem susjedstvu. EU naravno nije garancija nikakvog uspjeha. U tome se svi slažemo i to smo više puta rekli, ali ona je sigurno okvir i ona otvara vrata uspjehu više nego ijedan političko gospodarski projekt ikada na kugli zemaljskoj. Hrvatski građani su više od 66% tom projektu rekli da, 5 naših prijateljskih zemalja već je ratificiralo ovaj ugovor, mi to činimo danas i mi u HNS-u smo zbog toga posebno sretni. Sretni smo zbog toga zbog hrvatskih građanki i građana jer zaista duboko vjerujemo u to da nema boljeg političkog i gospodarskog rješenja od ulaska Hrvatske u EU. Ali sretni smo i zbog toga jer smo mi od samih početaka ovog procesa, ne od ovih službenih datuma, nego zaista od onih datuma pred 20 i više godina zastupali ideju EU i ulaska Hrvatske u EU i u vremenima kada to nije bilo pitanje konsenzusa, kada ta ideja nije bila opće prihvaćena i bez obzira što je svečanost nećemo si lagati kada se u ovom Saboru izlazilo kada su se izglasavale važne stvari na tom putu. Poštovani predsjedniče Sabora, poštovani predsjedniče Vlade, poštovana ministrice vanjskih i europskih poslova, poštovani ministri, poštovane predstavnice i predstavnici diplomatskog kora, poštovane kolegice i kolege zastupnici, klub HNS sa posebni zadovoljstvom prihvaća ovaj prijedlog zakona. … [[Pljesak.]]
Hvala lijepa. U ime Kluba zastupnika SDSS-a gospodin zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Sabora, gospodine predsjedniče Vlade, gospođe i gospodo članice i članovi Vlade, kolegice i kolege, predstavnici diplomatskog zbora u RH. Kao što su moji prethodnici rekli za nas je ovo doista značajan dan. Značajan utoliko što predstavlja završnu točku jednog posla koji je trajao godinama, kao što je ministrica kazala 12 ili 13 godina ako ne i više i u kojem su sudjelovale generacije političara, političkih stranaka i građana ove zemlje. Za nas je naravno ovo ne samo završna točka jednoga procesa, za nas je ovo točka novoga početka. Jer usvajanjem ovoga zakona danas, mi zapravo pristupamo zemljama s kojima ćemo dijeliti iste vrijednosti uz sve razlike koje postoje među nama i postajat će. Dijelit ćemo ista pravila ponašanja, djelovanja, organiziranja nas kao pojedinca i naših društava uz sve razlike koje postoje među nama u ekonomskom, socijalnom, geografskom i političkom smislu i koje će postojati. Dakle, od ove točke danas, a posebno od točke kada se s tim suglase i sve još preostale članice EU, RH neće više biti odgovorna samo prema sebi i svojim građanima i prema svojim ustavnim vrijednostima i prema svojim zakonima, bit će odgovorna prema vrijednostima EU, prema pravilima EU i prema građanima EU. Ovim će postati sastavni dio naših zajedničkih obaveza. Oni koji se budu kretali kao radna snaga, oni koji se budu kretali kao migranti, oni koji se budu kretali kao ljudi u najrazličitijim potrebama, motivima i razlozima. Bit će u nekom smislu naši kompatrioti. I mi se za taj posao još trebamo spremiti. Mi to iskustvo još uvijek nemamo. Mi imamo vrijednosti i vlastito iskustvo, imamo pravila, imamo obaveze, ali pred nama će stajati neophodnost za građenjem takvoga iskustva. Ja sam duboko uvjeren da mi koji smo ovdje u Hrvatskom saboru, da oni koji su svih ovih godina vodili ovaj proces kao pregovarači ili kao prvi ljudi u političkim strankama ili u vladama bilo ovoj prethodnoj, bilo prije nje, da će iz svojih pozicija u dobroj mjeri povlaštenih s obzirom na to što većina građana nije mogla iskusit, što većina građana nije mogla znati učiniti sve da se to iskustvo prenese i postane iskustvo cjelokupnoga društva. Ovdje je kazano da smo cijeli put prošli i na Odboru za vanjsku politiku koji je 6. ovoga mjeseca izglasao ovaj prijedlog zakona sa jednim doduše glasom suzdržanim, je kazano da smo ovaj put u proteklih 12, 13 godina prošli uz značajan konsenzus između političkih aktera na hrvatskoj političkoj sceni. Ne uvijek jednostavan, ne uvijek bez osporavanja i ne uvijek bez sporenja, ali je postojao konsenzus. Na odboru je izraženo uvjerenje da će taj konsenzus biti nastavljen ne samo u ovih narednih godinu dana, nego da će biti nastavljen i u okvirima EU. I nema nikakve sumnje da ukoliko ga želimo imati, a potreba za njim nesumnjivo postoji za zemlje kao što je Hrvatska, njezine veličine, njezinoga položaja, njezinoga iskustva da će trebati oformiti osim Sabora i unutar Sabora mjesto gdje će se taj konsenzus graditi. Do završetka pregovora to je bio Nacionalni odbor, a nakon završetka pregovora i nakon primanja članstva vjerojatno će trebati potražiti neki drugi modalitet kako će se taj konsenzus graditi u smislu dvostrukome, u smislu kontrole postupaka, kontrole odluka koje će naša vlast, naša Vlada donositi u odnosu prema EU s jedne strane i s druge strane konsenzus u smislu odgovornosti prema očekivanja naših građana, odnosno našega naroda. Kolegice i kolege, od momenta kada je Hrvatska započela svoj proces pristupanja EU pa do danas štošta se promijenilo ne samo u Hrvatskoj nego i u EU. Ni mi više nismo isti, niti je EU ista. Entuzijazam, vjera s kojom smo krenuli prije 12 ili 13 godina, entuzijazam i vjera koja je vladala unutar EU prije 12, 13 godina u pogledu proširenja danas nisu ni toliko snažne niti su toliko široke. Ali to nas ne treba pokolebati. To je nešto što ne smijemo naravno previdjeti, to je nešto o čemu moramo itekako voditi računa, ali zbog čega? Zbog činjenice da sa našim ulaskom, ne zbog našeg ulaska, ali u vremenu u kojem mi postajemo članica EU Europa se suočava sa potrebom vlastite transformacije, sa potrebom ne samo procesa proširenja, ne samo procesa unutrašnje konsolidacije u odnosima između država, Europa se suočava sa načinom na koji se organiziraju društva, sa načinom na koji se vode politike, sa načinom na koji se upravlja općim javnim interesom. I mi ćemo kao zemlja nesumnjivo biti u situaciji da razmišljamo, prije svega naši vodeći ljudi u ovom slučaju naša Vlada, ali i mi ovdje u Parlamentu, kako i na koji način odgovarati na te europske izazove. Za nas kao zemlju će nesumnjivo biti od iznimne važnosti da nadoknadimo one godine u kojima smo više gubili nego što smo dobivali. Za nas će biti od iznimne važnosti da nadoknadimo ono što smo na putu u posljednjih 20 godina doista izgubili, a to neće biti tako jednostavno kao što je izgledalo prije 12 ili 13 godina. Trebat će dakle u tom smislu mnogo umijeća kao što su moji prethodnici ovdje govorili, trebat će mnogo vještina i trebat će mnogo privrženosti. Drugim riječima EU, njezino članstvo nije naprosto destinacija i kad se jednom stigne na tu destinaciju sve je riješeno. Danas stvari izgledaju tako da tek kad se stigne na tu destinaciju onda posao počinje. I u tom smislu mi koji danas ovdje trebamo izglasati ovaj Zakon o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji, odnosno zemljama EU ovaj Ugovor o pristupanju sa punom sviješću o toj činjenici, barem mi iz SDSS-a ćemo dati svoj glas za takvu poziciju, takvu ulogu i takvu opredijeljenost Hrvatske i njezinih građana u EU. Hvala. . [[Pljesak.]]
Hvala lijepa. U ime kluba HDZ-a gospođa zastupnica i potpredsjednica Hrvatskog sabora Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala vam lijepa poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, predsjedniče Vlade, članice i članovi Vlade, poštovane kolegice i kolege zastupnici, predstavnici diplomatskoga zbora. Srdačno vas pozdravljam. Hvala vam lijepa što ste danas s nama u ovom važnom i povijesnom trenutku. Evo nakon 3 mjeseca kad sam potpisala Pristupni ugovor za ulazak Hrvatske u EU mi danas raspravljamo o njegovoj ratifikaciji u Hrvatskome saboru. Dakle, u važnom danu, svakako da je ovo i svečani dan jer se rijetkima pruža prilika kakva se pruža ovoj generaciji hrvatskih političarki i političara da odluče o ovako važnom dokumentu i da odluče o budućnosti Hrvatske u EU. O činjenici da će Hrvatska kako i piše u ugovoru koji ratificiramo 1. srpnja 2013. postati ponosna članica EU. Dakako da je ovo baš zato što je važna povijesna prilika, što je svečani trenutak jest i trenutak kad se valja prisjetiti hrvatskoga puta do ovog trenutka i hrvatskoga puta do ulaska u EU. Dakle, mislim da je ovo pravi trenutak dame i gospodo da se prisjetimo činjenice da je za ovaj trenutak, za ulazak Hrvatske u EU jer smo najprije morali postati samostalna, slobodna, neovisna i demokratska država, za samostalnu Hrvatsku i svakako za uvođenje višestranačja u Hrvatsku najzaslužniji prvi hrvatski predsjednik dr. Franjo Tuđman. I njega se valja prisjetiti u ovome trenutku. I osobito i na poseban način hrvatskih branitelja i članova obitelji hrvatskih branitelja koji su najzaslužniji za slobodu. Osobito želim u ime HDZ-a da se svi prisjetimo hrvatskih branitelja koji su dali živote za slobodu, ali isto tako njihovih obitelji, njihovih očeva i majki i njihove djece. Dakle, onih koji su dali najveću žrtvu za slobodu i za činjenicu da smo mi mogli započeti pregovore za ulazak u EU i završiti pregovore i sutra postati članica EU. Dakle, prisjećam se hrvatskih branitelja u ime sviju vas od Iloka, Vukovara do Dubrovnika. Dame i gospodo radi se danas o važnom trenutku, ali i o našoj poruci koju šaljemo članicama EU. Dakle, danas još jedanput nakon referenduma mi kažemo da EU kao što je evo prije 20 godina EU, Europska zajednica tada, rekla da Hrvatskoj – slobodnoj, samostalnoj, neovisnoj i demokratskoj Hrvatskoj. Ugovor o pristupanju EU svakako je jedan od najvažnijih međunarodnih ugovora koje je Hrvatska sklopila i proći će zaista puno vremena dok se bilo kakav ugovor, odnosno dokument koji ćemo prihvatiti ovdje u Hrvatskom saboru, bude mogao izjednačiti sa ugovorom odnosno sa dokumentom koji danas prihvaćamo. Zato mislim da smo mi zaista dame i gospodo jedna sretna generacija hrvatskih političarki i političara. Dakako da je trebalo proći vremena od referenduma na kojem je nešto više od 66% građanki i građana birača Republike Hrvatske dalo svoje da za ulazak Hrvatske u Europsku uniju te smo morali pričekati da svi oni rokovi koji su bili nužni pred Ustavnim sudom proteku kako bi se zaista ovaj referendum proglasio provedenim u skladu s Ustavom Republike Hrvatske. Zato zahvaljujem ja svim zemljama članicama europske unije koji su u međuvremenu ratificirale Hrvatski pristupni ugovor. Želim istaknuti da je Hrvatska demokratska zajednica dakako bila angažirana do zadnjeg trenutka nakon izbora i za uspjeh referenduma, da smo dali svoj značajan doprinos i želim u ovom trenutku istaknuti jer se puno i često govori s pravom o rejtingu Republike Hrvatske da naš rejting drži u ovom trenutku činjenica da smo pregovore završili ali isto tako da smo krajem 2010. donijeli Zakon o fiskalnoj odgovornosti. I taj Zakon želim istaknuti jest predložila Vlada Hrvatske demokratske zajednice. Dakako da ću dame i gospodo reći nekoliko riječi o ulozi Vlade Hrvatske demokratske zajednice koju sam vodila 2 i pol protekle godine, kada je završen najteži dio najvećeg posla da bismo završili pregovore i postali članica europske unije. Bio je to dame i gospodo težak put ali Vlada koju sam vodila bila je svjesna da se taj konačni važan i povijesni cilj može ostvariti jedino ako se ispune najmanje tri važna uvjeta. Dakle, održavanje unutarnje političke stabilnosti, suprotno mnogim i čestim pokušajima da se Vlada koju sam vodila destabilizira, poduzimanjem odvažnih i trajnih reformi u svim područjima, dakle i borbi protiv korupcije, borbi protiv kriminala ali svakako vezano uz osnaživanje gospodarstva, osobito kroz poglavlje 8. ali svakako i sva druga osobito istićem ona koja se odnose na poljoprivredu. I svakako političkom hrabrošću u rješavanju otvorenih pitanja sa članicama europske unije, dakako tu ističem primjer Slovenije. Rješavanje otvorenih pitanja i rješavanje onoga pitanja kada govorim o Republici Sloveniji koji je do tada punih 18 godina bilo otvoreno, neriješeno, dakle granično pitanje koje smo uspjeli razriješiti i nakon toga deblokirati pregovore. Svakako da među nepovoljnim uvjetima koji su pratili rad Vlade koju sam vodila je bila i činjenica da nije bilo osobitoga raspoloženja u Europskoj uniji, među članicama Europske unije u tome trenutku, dakle govorim o sredini 2009. jer je već bila na snazi žestoka kriza koja je zahvatila cijeli svijet, Europsku uniju, mnoge članice Europske unije ali i Hrvatsku. Normalno da su članice bile zaokupljene svojim problemima ali isto tako i činjenicom da je Uniju potresla kriza nakon negativnih referenduma o Ustavnom ugovoru u Francuskoj i Nizozemskoj. Dakako da je bilo normalno da su mnogi bili zaokupljeni sobom a ne Hrvatskom i mi smo morali ulagati dodatne napore kako bismo pregovore odledili i kako bismo pregovore doveli do samoga kraja. Svakako da financijska i gospodarska kriza koja je tutnjala Hrvatskom jest bila otežavajući faktor u svim poslovima koje Vlada Republike Hrvatske koju sam vodila morala obaviti kako bismo završili pregovore. Vratiti ću se na trenutak deblokadi pregovora, činjenica da smo da tada kolega Pahor i ja uložili mrvicu više i osobne političke hrabrosti, zato zahvaljujem prije svega kolegicama i kolegama u tadašnjoj Vladi ali i tada vladajućoj koaliciji, te svim članicama i članovima vladajuće koalicije u to vrijeme koji nisu posustali unatoč mnogim nastojanjima da Vlada u trenutku kada smo uspjeli deblokirati pregovore padne, sjetite se 2010. sjetite se prosvjeda 2011. sjetite se dakako travnja prošle godine kada su uglavnom svi govorili da nećemo završiti pregovore, kada su mnogi tražili da se raspišu izbori, i da se zaustavi tijek pregovaračkog procesa i da Vlada kao što smo najavljivali ne završi pregovore do kraja lipnja. Dakle, u travnju prošle godine prije samo malo više od godine dana, nitko ili gotovo nitko u političkom životu Republike Hrvatske osim nas koji smo vodili Vladu nije vjerovao da ćemo pregovore završiti do kraja lipnja prošle godine. I zato s ponosom ističem da je u cijelom tom procesu trebalo dakako katkada ili često puno više od one uobičajene i svakodnevne hrabrosti. Dame i gospodo, to govorim zbog toga, dakako da je vrlo važno da se oko ovog zajedničkog cilja ulaska u Europsku uniju svi ovdje ili većina ovdje okupljenih slažemo ali ne treba zaboraviti nedavnu prošlost i nećkanja i danas vladajuće koalicije oko arbitražnog sporazuma, pa i danas čujemo u Hrvatskoj političkoj sceni od nekih kolega iz vladajuće koalicije koji primjerice o predsjedniku Kluba europskih pučana gospodinu Dolu govore kao o nekom gospodinu iz Bruxellesa a pri tome očito ne znaju da se radi o predsjedniku Kluba zastupnika najjače političke obitelji u europskom parlamentu i dakako u europskoj uniji. Dakako, treba svaki dan popravljati ono što nije dobro, treba svaki dan ispravljati greške i zato mislim da imamo pravo upozoriti Vladu danas, budući da smo pod monitoringom, budući da moramo puno i teško raditi, da nisu dobre odluke o repolitizaciji javnih poduzeća, upravnih odbora, nadzornih odbora, ali isto tako pogrešni koraci po našem mišljenju oko javnih ovršitelja na koji su upozorili neki stručnjaci Europske komisije. U tom smislu dat ćemo punu potporu svim hrabrim i odlučnim potezima Vlade jer smo podsjećam mi bili koji smo donijeli, predloži, donijeli Zakon o fiskalnoj odgovornosti za koju danas vladajuća koalicija ovdje u Hrvatskom saboru kao što znate nije htjela dati svoj glas. Dame i gospodo, dogovor sa Republikom Slovenijom dao je dodatnu vjerodostojnost Hrvatskoj prema svim članicama Unije i bio je poticaj da snažno nastavimo reforme u ključnim poglavljima kao što su poljoprivreda, tržišno natjecanje, pravosuđe i temeljna prava. Ugovor o pristupanju zato dame i gospodo zastupnici, objedinjuje naše višegodišnje zajedničke napore provođenja europskih reformi. Podsjećam i ovom prigodom da smo donijeli više od 550 zakona, tisuću 400 podzakonskih akata, ali isto tako podsjećam evo još 2010. mi darovali kao znak i kao iznimno važnu poruku ali stvarni i pravi znak da ćemo podržavati naše susjede na njihovom euroatlantskom putu, dakle darovali prijevod acquisa. I još jedanput sa najnovijim događajima vezanim za susjednu Republiku Srbiju pokazuje koliko smo znali gledati i kako smo znali gledati, govorim o tadašnjoj vladi naprijed u budućnost kada smo zajedno sa Republikom Slovenijom dakle premijer Pahor i ja pokrenuli tzv. Brdo proces. Mi samo darovali prijevod acquisa, mi smo rekli da želimo dati potporu i mi smo potaknuli kao što znate i deklaraciju koja je donesena u Hrvatskom saboru o potpori našim susjedima dakle zemljama Jugoistoka Europe. Dame i gospodo napravili smo dobar posao kao što je puno puta rečeno, proračun koji se stavlja pred RH u prvoj godini članstava, dakle već sljedeće godine za drugih 6 mjeseci jest 800 milijuna eura, a ukupno u prvoj godini članstva govori se otprilike 3, 3,5 milijarde eura, dakle na svaki euro uložen iz državnog proračuna RH 3 eura iz europskih fondova, ako ih dakako budemo znali iskoristiti, uvjerena sam da hoćemo. A sve što smo radili dame i gospodo, gospodine predsjedniče, učinili smo s uvjerenjem da radimo koristan posao za budućnost zemlje, za budućnost Hrvatske, svih naših građanki i građana, jer Europa u globaliziranom svijetu za Hrvatsku predstavlja optimalan okvir, za političku stabilnost, gospodarski prosperitet i socijalnu uključenost. Dakle, HDZ-a glasat će za ovaj zakon, glasat će i dati svoju potporu u ratifikaciji. I da, dame i gospodo, time ćemo reći još jedanput Hrvatska se vraća kući, hrvatski jezik postaje 24 službeni jezik EU i vraćamo se tu ili tamo kamo pripadamo. Hvala vam lijepa. … [[Pljesak.]]
Hvala lijepa. Obavijest, isteklo je vrijeme za prijavu za raspravu. Još imamo tri predstavnika kluba pa ćemo uz moguće završno obraćanje predstavnika Vlade završiti. U ime kluba HDSSB-a gospodin zastupnik Dinko Burić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani gospodine predsjedniče hrvatske Vlade, poštovane gospođe i gospodo ministri, poštovani predstavnici diplomatskog zbora, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Ante Starčević napisao je 1867. godine "Iz povijesti moći se je i najviše i najsigurnije učiti. Ona boji život u njoj nema sanjarija", a 1871. godine napisao je još nešto "Jer čemu povijest ako ne da iz nje poznaš ljude i narode". Na kraju ću reći zašto sam na početku ove rasprave citirao ove riječi dr. Ante Starčevića. Referendum o pristupanju RH EU održan je 22. siječnja 2012. godine prema službenim rezultatima DIP-a građani Hrvatske glasali su za ulazak Hrvatske u EU sa 66,27% za i 33,13% protiv. Rezultat je ovo koji uistinu potvrđuje načelo demokratičnosti i odlučivanja o sudbinskim pitanjima svake države pa tako i naše neovisne, samostalne RH. No što ovdje ipak ostaje kao upitnik koji ne samo da ne treba već se niti smije prešutjeti. To je činjenica da je na referendum izašlo 43,51% birača dakle manje od većine ukupnih birača koji predstavlja brojka od 50% plus jedan glas, a to onda nažalost ostavlja određenu sjenu nad ostalim uvjetom demokratskog donošenja odluke neke države koja podrazumijeva donošenje odluka izravno ili neizravno većinom njenih građana. Kada se krajem prošle godine nakon promjene vlasti u RH odlučivalo o tome kada će se održati referendum o pristupanju Hrvatske EU kao klub zastupnika zahtijevali smo nebrzanje s datumom referenduma već davanjem razumnog roka od 6 a najmanje 3 mjeseca u kojem bi svi hrvatski građani dobili uvid u sve relevantne informacije na temelju kojih bi tada uistinu mogli glasovati u potpunosti demokratski s ispunjenim i kriterijima slobode informacija i slobode izražavanja koje čine dva od sedam najvažnijih kriterija ili principa donošenja u pravom smislu demokratskih odluka. Ovaj naš prijedlog nije prihvaćen niti od strane nove vlasti niti od strane do tada vladajućeg HDZ-a. reći ću sada nije prihvaćen nažalost. No unatoč tome treba naglasiti odluka koju su hrvatski građani donijeli 22. siječnja ove godine legalna je i ona jest od povijesnog značaja za RH. Ali će ipak u hrvatskoj povijesti ostati taj upitnik o izraženosti zaista većinske volje hrvatskoga narodnoga bića o tako sudbonosnoj odluci kakva je odluka o pristupanju nekoj državnoj asocijaciji u ovom slučaju EU. A odgovornost za ovaj vječiti upitnik ostat će i na onoj prethodnoj vladi RH prije 4. prosinca 2011. godine HDZ-ovoj vladi ali i na novoj SDP-ovoj ili Kukuriku vladi RH. Mi u HDSSB-u smo ipak uvjereni da bi odluka hrvatskih građana i da je referendum održan ne 22. siječnja već nakon tri ili 6 mjeseci u konačnici bila ista kao i ova sadašnja, možda ne sa tolikim postotkom za ali smo uvjereni sa ukupno većinski za. Okrenimo se ipak ovom prijedlogu zakona koji je pred nama. Ne želeći se više vraćati na mnoga pitanja koja su brojne građane Hrvatske mučila prije referenduma o tome što ulazak Hrvatske u EU donosi svima nama, ne mogu a ne osvrnuti se na neka pitanja koja se sama od sebe nameću kada je u pitanju ono što nalazimo u ovom prijedlogu zakona ili bolje rečeno u dokumentu koji je ustvari ugovor o pristupanju Hrvatske EU. Kada god odlučujemo o bilo kojem prijedlogu zakona moramo se voditi osjećajima odgovornosti koji kao saborski zastupnici imamo i prema sebi, ali nadasve prema hrvatskim građanima koji ovdje u Hrvatskom saboru i predstavljamo. I nikada ne smijemo dozvoliti biti samo oni koji će bespogovorno dizati ruke, a da niti ne znamo za što te ruke dižemo. A pred nama je danas dokument od preko 250 stranica teksta i još toliko stranica raznih tablica. Dokument u kojem se nalaze i neke konstatacije koje u najmanju ruku same po sebi postavljaju pitanja i zahtijevaju odgovore. Na pitanja koja se odnose na to koliko će Hrvatska svojim glasovima imajući u vidu svoju veličinu i broju stanovnika moći utjecati na donošenje odluka u EU neću se vraćati. O tome smo već dosta postavljali pitanja i dobili ili ne dobili odgovore na njih. Jasno je da ćemo sa svojih manje od 4,5 milijuna stanovnika u asocijaciju u koju ulazimo, a koja broji preko 500 milijuna stanovnika činiti manje od 1% stanovništva, a samim time imati i toliki utjecaj na odluke i zbivanja u EU. Ono o čemu bih danas progovorio i zatražio odgovore ne samo u ime nas zastupnika HDSSB-a već i svih zastupnika Hrvatskoga sabora, ali prije svega i u ime svih građana RH jest to što će i koliko građana RH prihvaćanjem ovoga Ugovora o pristupanju EU u konačnici financijski koštati? Mnogo je bilo govora o novcima, evo i u ovim raspravama, pogotovo imajući u vidu neospornu činjenicu da je RH, ali i cijela EU u velikoj gospodarskoj krizi i da niti kod nas, ali niti u ogromnoj većini članica EU ne teče med i mlijeko niti cvjetaju ruže. I zato je od neizmjerne važnosti tražiti odgovore na pitanja što u financijskom smislu pristupanjem u EU Hrvatska dobiva, a što možda i gubi. Neka od ovih pitanja proizlaze iz teksta ovog Ugovora o pristupanju koji je pred nama, ali neka se nameću i zbog izjava nekih od najviših dužnosnika današnje Vlade RH, a koja u najmanju ruku izazivaju zbunjenost, a onda možda i zabrinutost. Od mnogobrojnih pitanja iz tog područja izdvojit ću ovom prilikom samo neka. Koliko smo dosada bili uspješni u povlačenju sredstava iz europskih fondova? Koliko smo spremni za razdoblje pred nama u smislu korištenja strukturnih i kohezijskog fonda EU? Kolika je stvarna tzv. članarina koju će RH uplaćivati u EU te kolika su ukupna sredstva koja će nam ulaskom u EU biti na raspolaganju? Idemo redom. Prije par mjeseci današnja ministrica vanjskih i europskih poslova gospođa Vesna Pusić iznijela je tezu da smo izuzetno malo sredstava povukli iz fondova EU govoreći jednom prilikom čak o samo 5,9%. S druge strane bivša je Vlada govorila da smo iskoristili znatno veća sredstva ponekad baratajući s brojkom od čak 98% sredstava koja su nam bila na raspolaganju. Što je istina? 5,9 ili 98%? Ono što mi u HDSSB-u sigurno znamo jest činjenica da je npr. Regionalna razvojna agencija Slavonije i Baranje za područje grada Osijeka i Osječko-baranjske županije kroz 211 odobren projekt iz fondova EU povukla ukupno 93 milijuna 209 tisuća 429,03 eura. Neshvatljivo nam je da u 21. stoljeću, u eri kompjutera i interneta nismo u stanju na jednom mjestu okupiti projekte sufinancirane sredstvima EU ne samo kao odgovor na pitanje koliko smo u ovoj fazi prije pristupanja u članstvo EU bili uspješni već i kao pokazatelj da li smo i u čemu eventualno griješili kako bismo te greške na vrijeme ispravili za razdoblje kada uskoro postanemo i punopravna članica EU. Zato dajem inicijativu za izradu jasnog preglednika dosadašnje iskorištenosti fondova EU na području cijele RH. Drugo, danas kada se RH nalazi na samim ulaznim vratima u EU jasno je da će nam na papiru biti na raspolaganju i znatna sredstva iz strukturnih i kohezijskog fonda. No postavlja se pitanje jesmo li mi i koliko spremni za korištenje tih sredstava? Znamo li mi danas, godinu dana pred ulazak u EU, s kojim ćemo projektima aplicirati i na koje fondove? Znamo li koji su to projekti koje ćemo uputiti u EU u prvom naletu? Koliko će biti naše sufinanciranje tih istih projekata jer znamo da EU vrlo rijetko daje 100%-ni potrebni iznos za projekte. Odakle će se sufinancirati ovi projekti znajući da općine, gradovi i županije zahvaljujući izuzetno visokoj fiskalnoj centralizaciji naše države nemaju dovoljno financijskog kapaciteta niti za izradu tih projekata, ishođenje svih dokumenata, a pogotovo nemaju sredstava za sufinanciranje ovih velikih infrastrukturnih projekata. Jesmo li poduzeli ne sve nego išta da nas ne zadesi sudbina Rumunjske koja je povukla puno manje sredstava nego što je uplatila u proračun EU? Možemo li vidjeti i već sada znati koji su to projekti koje ćemo aplicirati na strukturne i kohezijski fond? Postoji li negdje neka baza podataka zrelih projekata za apliciranje na strukturne i kohezijski fond? Ako ne postoji kada će biti napravljena i po kojim kriterijima će biti složena? Treće, kad je u pitanju tzv. članarina više je puta u medijima, ali i u izjavama dobivenim iz Ministarstva financija RH pa i danas od strane gospođe ministrice vanjskih i europskih poslova iznijeto da će RH za razdoblje srpanj-prosinac 2013. godine u zajednički proračun EU uplatiti 267,7 milijuna eura dok bi u istom razdoblju mogla ako na to bude pripremljena povući 687,5 milijuna eura tj. više od 5 milijardi kuna. Ove brojke o članarini u 2013. godini izazivaju u najmanju ruku ipak zbunjenost jer u projekciji Državnog proračuna RH koji smo nedavno usvojili, a u projekciji za 2013. godinu stoji da će citiram: "doprinos RH proračunu EU u 2013. iznositi 1,6 milijardi kuna tj. oko 213 milijuna eura", a ne 267,7. Zašto i otkuda ova razlika? No nije to jedina ali niti najveća nelogičnost kad je u pitanju naša članarina u EU. Naime, kad je u pitanju 2014. godina ovih dana smo prema pisanju medija mogli čuti uistinu kontradiktorne izjave i to od samog ministra financija Vlade RH gospodina Slavka Linića. Naime, prema njegovoj izjavi od prije tjedan dana RH bi u 2014. godine trebala platiti 9 milijardi kuna članarine. Međutim, u projekciji Državnog proračuna RH za 2014. stoji da ćemo za članstvo u EU u toj godini trebati izdvojiti samo 3,5 milijarde kuna. Predstavnike medija zanimalo je odakle ministru Liniću razlika od čak 5,5 milijardi kuna, a na upit poslan u Ministarstvo financija nisu dobili jasan odgovor. Dobili su odgovor projicirane uplate RH u proračun EU kreću se na razini od oko 1% BDP-a RH. I prema financijskom okviru objavljenom od strane Europske komisije procijenjene hrvatske uplate u zajednički proračun EU za 2013. na razini su 267,7 milijuna eura. Od toga se 9,5% odnosi na tradicionalna vlastita sredstva, carine i pristojbe na šećer, dok su 13,6% sredstva temeljena na PDV-u, a 76,8% temeljena na BDP-u tvrdi Ministarstvo financija. Iznos članarine za 2014. godinu tvrdi Ministarstvo financija nije moguće egzaktno odrediti s obzirom da na razini EU tek raspravlja o financijskom okviru za razdoblje od 2014. do 2020. godine. E ovo je istina. Proračun nije napravljen za razdoblje od 2014. do 2020. Ono što dakle sada znamo jest da ćemo kada uđemo 1. srpnja 2013. godine za to razdoblje do kraja 2013. trebati uplatiti 267,7 milijuna eura, a ne 213,3 koliko je predviđeno u našem proračunu. A uplata na godišnjoj razini izgleda neće biti na razini od oko 600 milijuna eura godišnje tj. 4,5 milijarde kuna koliko se najčešće dugo vremena spominjalo tijekom pregovora o pristupanju u EU. A od 3,5 milijarde kuna koliko piše u projekciji Državnog proračuna za 2014. bolje da i ne govorimo. Ako je točna ova izjava ministra financija gospodina Linića članarina bi mogla biti čak dvostruko veća 9, a ne 4,5 milijarde kuna. nadam se da ovo ipak neće biti. Ova pitanja zaslužuju odgovore. Ako ovo nije točno treba i nama zastupnicima, ali i cijeloj hrvatskoj javnosti to jasno reći i otkloniti svaku nedoumicu i zabrinutost. Ali ako jest onda ovoj istoj Hrvatskoj javnosti treba objasniti zašto se jedno piše, drugo radi, a treće potpisuje. Jer u ovom slučaju postavlja se pitanje čak hoće li nam i koliko sredstava uopće biti više na raspolaganju nego što ćemo trebati uplatiti u proračun Europske unije. A da ne ističem ponovno nužnost da bismo taj višak raspoloživih sredstava morali znati iskoristiti za razvoj Republike Hrvatske i dobrobit svih hrvatskih građana, da ćemo morati biti ne samo pametni već izuzetno dobro organizirani da bismo kao i Poljaci mogli povući i više od 100% sredstava koje ćemo imati na raspolaganju. Jer ako ne budemo pametni i organizirani mogli bismo proći kao već spomenuti Rumunji, a imajući u vidu gospodarsku situaciju u kojoj se već sada nalazimo to bi bilo ravno katastrofi. Iskreno se nadam da se takav crni scenarij neće dogoditi, no to ne ovisi o Europskoj uniji već o nama. I zato još jednom ponavljam kako se moraju pothitno naći odgovori na pitanja tko će osigurati novac o sufinanciranje, jer ovdje se ne priča više o IPA programu i projektima do milijun eura gdje je problem bio osigurati i 15%, ovdje se priča o projektima ukupne vrijednosti od 100 milijuna eura, pa 15 ili 20% nije više iznos od 150 tisuća eura nego od 15 do 20 milijuna eura. Odakle to općinama, gradovima i županijama. I na kraju evo nekoliko pitanja vezanih za financije koje proistječu iz ovoga Prijedloga zakona o pristupanju Hrvatske Europskoj uniji a koji je danas pred nama. Odgovor zaslužuje pitanje što znači odredba članka 27. u glavi 3. financijske odredbe koja kaže da od dana pristupanja Hrvatske uplaćuje sljedeći iznos koji odgovara njezinu kapitalu koji se uplaćuje u zapisani kapital kako je to određeno u članku 4. Statuta europske investicijske banke da trebamo uplatiti 42 milijuna 720 tisuća eura i to u gotovini. Što je s odredbama članka 28. ovog Ugovora koji kaže da ćemo u istraživački fond za ugljen i čelik trebati uplatiti 494 tisuće eura, također u gotovini. Ima tu pitanja na koja također zaslužuju odgovore, a postaviti ću još jedno samo zašto piše u prilogu 3. pod Slobodom pružanja usluga da za Sloveniju vrijedi da će im dokazi o završenim fakultetima vrijediti svi dokumenti koji su izdani prije 25. lipnja 91. godine, a za Hrvatsku da će vrijediti dokumenti koji su izdani prije 8. listopada 1991. godine. Dan državnosti u Hrvatskoj je 25. lipnja a ne 8. listopada 1991. godine. Mi u HDSSB-u smo i ranije naglašavati a i opet ćemo to ponoviti da smo regionalna, nacionalna, demokratska i proeuropska stranka i samim time je jasno da smo zadovoljni rezultatima referenduma. Klub HDSSB-a podržat će ovaj Prijedlog zakona uvažavajući činjenicu da je u Slavoniji i Baranji u svih 5 slavonskih baranjskih županija od ukupno 788 tisuća 584 upisanih birača na izbore izašlo njih 338 tisuća 540 ili 42,93%, a da je za ulazak Hrvatske u Europsku uniju glasovalo njih 233 tisuće 150 ili 68,87%. I na kraju vraćam se za početak i ponavljam riječi dr. Ante Starčevića "Iz povijesti moći se je najviše i najsigurnije učiti. Ona je život i povijest, jer čemu povijest ako ne da iz nje poznaš ljude i narode". Jer kako je rekao i hrvatski ban Josip Jelačić "povijest svakog naroda možemo smatrati krsnim njegovim listom, bez nje ne zna narod što je bilo niti kamo spada". A mi znamo što je bilo i kamo spadamo. Sretno ti bilo naša Hrvatska gdje god bila i u Europskoj uniji i izvan nje, jer domovina Hrvatska je jedna i jedina. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. U ime Kluba Hrvatske stranke umirovljenika gospodin zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovani gospodine predsjedniče Vlade sa ministrima, poštovani predstavnici diplomatskog zbora u Republici Hrvatskoj, poštovane kolegice i kolege. Prijedlog zakona o Potvrđivanju sporazuma između Hrvatske i zemalja članica europske unije koji je danas pred nama i vjerujem da ćemo ga konsenzusom ratificirati svakako predstavlja civilizacijski doseg ne samo hrvatskih vlada nego u prvom redu hrvatskih građana koji su odabrali da žele živjeti u europskoj zajednici. Ovdje smo već mnogo puta govorili o prednostima ulaska Hrvatske u Uniju, s pravom se ponekad govorilo o mogućim opasnostima no siguran sam da je ovo zoran primjer situacije u kojoj pokazujemo svoju odgovornost i političku zrelost prema građanima i državi. Besmisleno je kazati kako je Hrvatska oduvijek pripadala Europi, to svi znamo. Činjenica je da se posljednjih 20 godina u ovoj zemlji zakoni nisu provodili kako treba, činjenica je da su građani ove zemlje s pravom izgubili povjerenje u vladajuće strukture, no ako bismo tražili najveći pozitivan kontinuitet u radu svih dosadašnjih vlada vjerujem kako bismo se morali složiti da je to jedino na žalost bila želja i namjera da se pridružimo Europi. Već sam za ovom govornicom u ime Kluba zastupnika Hrvatske stranke umirovljenika govorio o prednostima koje kao politička stranka vidimo u ovom činu, posebice s obzirom na probleme populacije koje ovdje predstavljamo a koja čini sve veći broj hrvatskih građana. Stoga želim samo kratko podsjetiti na ključne benefite vezane za mirovinski, zdravstveni i socijalni sustav, te opća prava građana. Na žalost upravo će umirovljenici kraće od ostalih građana uživati u plodovima svoje odluke koju su u velikom broju iskazali na referendumu. NO, njihova je posebna odgovornost u činjenici da su imali privilegiju birati i za svoje potomke, koji neće morati ako u potrazi za poslom budu napuštali Hrvatsku kao što su u nemalom broju činili njihovi roditelji, djedovi i bake, prelaziti državnu granicu. Što se tiče mirovinskog sustava ne postoji jedinstveni europski mirovinski sustav. Postoje dugovječni mirovinski sustavi od kojih imamo što činiti, postoje više uspješni i manje uspješni ali sigurno kroz mirovinske sustave moramo razmatrati i mjere koje su pojedine zemlje provodile na tržištu rada u cilju što veće zaposlenosti. Odgovornost za naš mirovinski sustav je i biti će u budućnosti naša i samo naša, kako si ju učinimo tako ćemo ju imati. Što se tiče produljenja radnog vijeka za one koji će tek otići u mirovinu sve je manje-više poznato i rečeno, raditi ćemo duže jer se tako radi i u europi, a vjerujem da će i prosječan životni vijek našeg stanovništva približavati se onome u razvijenijim državama Europske unije. Sada to još uvijek nije tako i očekivano trajanje života u Hrvatskoj je 76,3 godine, pri čemu za muškarce 72,9 odnosno 73 godine, a žele 79,6 godina. Ta je brojka u razvijenim zemljama za nekoliko godina više, primjerice u Španjolskoj, Francuskoj, Italiji i Švedskoj očekuje se prosječno doživljenje od 80 godina za muškarce i 85 godina za žene. Poznato je da je Hrvatska prihvaćanjem Europskih standarda morala produžiti radni vijek svojim radnicima, no jednako tako to se neće dogoditi preko noći pa će izjednačavanje umirovljenja žena s muškarcima u 65. godini života odvijati sve do 2030. godine i to po tri mjeseca godišnje što je ispregovarano tijekom procesa usuglašavanja stajališta i što se provodi. Jedna od posebnih prednosti EU, a koja se tijesno tiče i brige o starijim građanima jest i socijalna politika. Europsko zakonodavstvo usmjereno je k stvaranju jednakih mogućnosti za sve, uključujući zabranu diskriminacije po bilo kojoj osnovi što naravno uključuje i dobnu osnovu tzv. ageizam. Također posebna se pozornost posvećuje cjeloživotnom učenju što se podjednako tiče svih dobnih skupina, a europski fondovi potiču proširenju mreže socijalnih usluga za starije osobe i osobe s invaliditetom kojih je među umirovljenicima očekivano veliki broj. Kada je riječ o cjeloživotnom učenju koje se u nas počelo spominjati tek posljednjih godina, a koje je u Europi i svijetu podrazumijeva obrazovanje do najzrelije dobi dakle uistinu uključuje i umirovljenike, važno je reći da će se hrvatski državljani nakon pristupanja moći imati potpuno iste uvjete na svim učilištima kao i svi ostali građani. I to bez obzira radi li se o studiranju ili usavršavanju što podrazumijeva i moguće prekvalifikacije. Tu je i proces inkluzije koji od nas traži uključivanje svih struktura društva u sve društvene procese i na njemu treba intenzivno raditi. Značajni benefiti za umirovljenike vezani uz ulazak Hrvatske u Uniju leže i u zaštiti interesa potrošača kao i u nadzoru nad ostvarivanjem ciljeva zdravstvene politike. Regulacija i nadzor zaštite potrošača omogućit će veći stupanj sigurnosti proizvoda, bolju zaštitu zdravlja kao i opće poboljšanje kvalitete života. Time bi se trebali smanjiti izdaci za liječenje bolesti uzrokovane korištenjem nesigurnih proizvoda o kojima često čitamo u medijima i koji su najčešće zbog činjenice da je obično riječ o jeftinim proizvodima sumnjive kvalitete i porijekla upravo najviše zbog slabog imovinskog stanja izloženi upravo umirovljenici. Od posebnog interesa za hrvatske umirovljenike i uređenje dostupnosti lijekova na hrvatskom tržištu. Valja naglasiti da je za stavljanje gotovih lijekova u promet prema europskim propisima za lijekove koji su registrirani u Hrvatskoj osigurano prijelazno razdoblje od 4 godine od pristupanja Uniji. Kao zastupnik HSU-a koja u žiži svog interesa osim minulog ima i sadašnji rad, rekao bih i nekoliko riječi i o promjenama koje u tom smislu donosi pristupanje velikoj europskoj zajednici. To se u prvom redu odnosi na slobodu kretanja radnika te pravo na zapošljavanje kao i boravak tijekom zaposlenja u nekoj drugoj članici EU. Za radnike migrante i članove njihovih obitelji što je iznimno važno to uz ostalo podrazumijeva i područje potpune socijalne sigurnosti. Dakle zdravstveno osiguranje, mirovinsko osiguranje, osiguranje za slučaj nezaposlenosti i prava za obiteljska davanja. To praktičnim jezikom znači da će se hrvatski građani moći slobodno zaposliti u zemljama Unije bez posebnih odobrenja ili radnih dozvola osim u onim zemljama koje odluče zadržati postojeća ograničenja što u najgorem slučaju moguće učiniti na 7 godina. Važno je to da i tada Hrvatska država zadržava pravo primijeniti jednaka ograničenja za radnike iz drugih država, odnosno država koja je zadržala ograničenje. Radnik koji preseli u drugu zemlju nakon ulaska u EU imat će sva radna i socijalna prava kao i porezne olakšice kakve imaju drugi građani te države za vrijeme dok je tamo u radnom odnosu. Hrvatski građani trebaju znati da socijalna politika EU teži postizanju visoke stope zaposlenosti, te sigurnih i održivih prihoda. To između ostalog znači da su prava radnika u slučajevima kolektivnih viškova, stečajeva i preseljenja poslovanja kao i prava o sigurnosti na radu i zaštiti zdravlja strogo određena i zaštićena. Ako se govori o priljevu radne snage iz trećih zemalja čime nas su u posljednje vrijeme plašili euroskeptici važno je znati da će sustav radnih dozvola koje imamo sada ostati na snazi čime će se priljev radne snage u potpunosti regulirati kao i do sada i držati pod kontrolom. S obzirom na specifičnu ulogu HSU-a u Hrvatskom saboru orijentirao sam se samo na one teme koje su od najužeg značaja za umirovljenike i radnike. Vjerujem da smo na teškom ali dobrom putu. Vjerujem da ćemo ubuduće kao država participirati u transformaciji EU. EU nije nešto što je statično nego nešto što je statično nego nešto što je živo i dinamično, a ta transformacija EU ide od financijske Unije i Unije naroda, prema socijalnoj Uniji i Uniji građana. Da, kolegice i kolege to je izazov koji je vrijedan našeg truda. I zato u ime Kluba zastupnika HSU-a pozivam ovaj Visoki dom da prihvaćanje ovog zakona ratificira ovaj važan dokument i pridruži se državama koje su to već učinile. Hvala lijepa. … [[Pljesak.]]
Hvala lijepa. I na kraju u ime Kluba zastupnika Nacionalnih manjina gospodin zastupnik Furio Radin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Klub zastupnika Nacionalnih manjina je zadovoljan rezultatom referenduma, zadovoljni smo činjenicom da su građani Hrvatske, Hrvati i pripadnici nacionalnih manjina našli snagu da daju svoj pristanak ulasku Hrvatske u europsku asocijaciju država u trenutku koji je vjerojatno najteži od njenog osnutka. Želimo podcrtati činjenicu da ulazak u EU nije samo ekonomski čin, već čin pripadanja civilizacijskog kruga. Mi time napokon počinjemo i stvarno i punopravno pripadati onoj europskoj obitelji za koju smo uvijek tvrdili da je naša obitelj i da njoj pripadamo. Ali to nažalost, ako ste primijetili uglavnom smo govorili samo mi, dok su nas drugi do sada stavili izvan nje. To razdoblje sada napokon prestaje postojati. Naši studenti npr. koji žive vani i koji najviše osjećaju to da su extra communitari kao što ih zovu neće to više biti i moći će imati ona prava koja su im do sada bila uskraćena. I to je samo jedan od mnogih primjera, ali koji naravno mi u Istri i Rijeci dosta to osjećamo jer radi se o našim mladim ljudima koji idu studirati u bliskim zemljama, npr. u Italiju. Oni znaju da biti extracommunaitaire znači biti stranac i to znaju iako ih mnogo povezuje sa tom zemljom i ako se smatraju i dijelom kulture ove zemlje. Ali nažalost drugi to ne smatraju. To se ponavlja onaj model o kojem sam govorio prije da mi kažemo da oduvijek pripadamo Europi, ali međutim to drugi samo djelomično dijele to naše mišljenje. Dijele ga deklarativno, ali ne stvarno. Trebamo biti ponosni što ulazimo u EU. Možda dugo nakon nas neće nitko imati takvu čast. Iako mi smatramo da će se taj proces okončati, barem što se tiče juga Europe, tek kada će sve zemlje bivše Jugoslavije postati ravnopravno europske zemlje. I tu ću ponoviti nešto što je rečeno već od našeg kluba u jednoj od prethodnih rasprava gdje je rečeno za nas Bošnjake, Srbe, Albance, Crnogorce, Makedonce i pripadnike ostalih nacionalnih manjina čije matične zemlje nisu članice EU ulazak Republike Hrvatske u EU znači otvaranje europskih vrata i za zemlje iz kojih potječemo, odnosno za zemlje u regiji. I BiH i Srbija, a i ostale zemlje iz regije vide svoju budućnost u EU. I naš ulazak u EU zasigurno bi pojednostavio rješavanje i otvorenih pitanja unutar regije kao što bi donijelo pozitivne efekte za sve narode i građane koji na ovim područjima žive. Osim toga naš ulazak u EU uvjereni smo ubrzat će ulazak ostalih zemalja iz regije što nije samo interes pripadnika nacionalnih manjina kao dijaspore tih zemalja u RH nego i interes velikog broja Hrvata koji žive u BiH, Srbiji i drugim zemljama regije, a samim time i interes RH. U Hrvatskoj žive i sa nama u Saboru rade i pripadnici romske nacionalne manjine koji nemaju svoju matičnu zemlju. Smatramo da će i problematika romske manjine koja je poprilično specifična i na našim i na europskim prostorima biti lakše rješiva u okvirima EU. Ne samo to nego mi ćemo doprinijeti i da se u drugim zemljama EU riješi taj problem jer smo ga vjerojatno riješili bolje nego što su ga riješile neke druge zemlje EU. Pripadnici nacionalnih manjina podsjećaju na to da unatoč ratifikacijama rekao bih munjevitom brzinom koja slijede jedno za drugom u parlamentima bili smo u Talijanskom parlamentu prije par tjedana i gdje je okončan u roku od dva tjedna samo nešto za što i inače treba u Talijanskom parlamentu jako puno vremena inače jako brzo su ratificirali u oba dva Doma ulazak Hrvatske u EU. Unatoč tim ratifikacijama ostaju još neka otvorena pitanja. Mi ih nećemo ovdje ponoviti, ona se tiču naravno pravosuđa, investicijske klime i korupcije naravno, ali i statusu nacionalnih manjina. Ovo je područje, područje nacionalnih manjina dugo bio monitoriran i djelomično to ostaje i danas, ali mi smatramo da trebamo ubrzati taj proces i da trebamo većinu tih problema riješiti do stvarnog ulaska znači do 1. srpnja 2013. godine. Ili barem dat obrise kako će se oni riješiti jer to nije prvi put da su se ovdje desili evo upotrijebit ću jedan eufemizam problemi vezani uz etničku pripadnost i uz vjersku pripadnost – sukobi naravno. To nije prvi put da se ovdje dešava i svaki put mi zaključujemo i obećajemo da će to biti posljednji put. Dosada taj posljednji put još nije viđen, ali ulazak u EU daje nam jednu dodatnu garanciju da to stvarno ubuduće se neće više desiti. Jer ulazimo u asocijaciju gdje po prvi put Europa odabire, odabrala je demokratski put. Znate ideje Europe je stara, bila je i kod Napoleona, bila je i kod Austrije, kod austrougarske monarhije, bila je i kod Hitlera i Hitler je razmišljao o nekakvoj vrsti svojoj nakaradnoj Europi, ali međutim to je prvi put da je ona demokratska i koja se zasniva na ljudskim pravima. Možda ovo će utjecati, nadam se da će ovo utjecati i ovdje kod nas i da ono što se desilo '90-ih godina će stvarno biti zadnji put da se ovdje to desilo. To naravno neće ovisiti samo o nama, ali i o nama. Ta garancija nam je bila potrebna i zato je ona dodatna vrijednost. I na kraju prepoznajemo još jedan, i na kraju želimo podcrtati i parafrazirati još jednom ono što je Kennedy rekao odavno i pita se već jednom ono što mi možemo dati Europi, a ne stalno ono što Europa može dati, može napraviti ili ne napraviti za nas. Mi osim općih fraza da mi u Europu donosimo najljepše more, najljepše otoke, najljepšu obalu mi imamo i neke druge stvari koje donosimo Europi i koje će trebati biti primjer i vrijednost za Europu. Jer mi vrijedimo onoliko koliko nosimo, ne onoliko koliko tražimo jer Europa je također mjesto gdje se ulazi ne na osnovi ljubavi nego na osnovi recipročnosti. Koliko daš toliko i dobijemo. I pitajmo se, osim znači tih općih fraza o onome što nam je dala priroda, što mi još možemo dati? Možemo dati mnogo. Možemo dati i iskustvo naših radnika koji su danas nepravedno nezaposleni, ali za koje uvijek i svugdje u Europi i danas poduzetnici koji dolaze ulagati, ovdje je nažalost premalo, ali koji dolaze ulagati kod nas kažu da su to radnici koji imaju veliko iskustvo i veliko znanje, nepravedno su nezaposleni. Nadajmo se da će oni ulaskom u Europu imati barem više šanse da se zapošljavaju. Neće kriza u Europi trajati unedogled. Da ćemo iskustvo u mnogim postignutim pravima u prethodnoj državi koje se danas razvijaju na području manjina, na području ravnopravnosti spolova mi se ovdje ne sjećamo kada nije postojao pravo na razvod ili pravo na npr. na abortus mnoge Europske zemlje nemaju takva iskustva. Mi imamo mnogo više iskustva na području manjinskih i ženskih prava nego što imaju većina Europskih zemalja i što se tiče zapošljavanja žena, mi se sjećamo još kada je cijela obitelj bila zaposlena, nadajmo se da će to biti i dalje. I nemojte se začuditi sa nečim što je neuobičajeno. Nemojte se čuditi ako će se na naše kolektivno pamćenje na radničku participaciju koju smo imali u prošlosti i koju smo zvali radničko samoupravljanje ako ona neće opet postati izvor interesa, kada će se shvatiti da financijski kapital je zapravo dostignuo jednu točku koja nema više povrata. Nemojte se čuditi ako se neće tražiti naše iskustvu u radničkoj participaciji i da kažemo što se dešavalo, što nije vrijedilo a što može vrijediti u onim eksperimentom. To prvi put kažem ali bilo bi dobro da zapamtimo da to je imalo vrijednosti. I na kraju jedna poruka drugim zemljama Europske unije, obitelji kojoj mi sada prema kojoj pristupamo veleposlanicima koji su ovdje prisutni. Prenosite vašim vladama da su sa Hrvatskom u Europskoj uniji dobili mnogo i da zato očekujemo da se to vrednuje i očekujemo i odgovarajuće rezultate kada ćemo pitati određeni stupanj recipročnosti. Dajemo mnogo i očekujemo mnogo od Europske unije. Hvala.
Hvala lijepa. I na samom kraju u ime Vlade Republike Hrvatske, njen predsjednik poštovani gospodin Zoran Milanović. Izvolite.
Poštovane zastupnice i zastupnici na kraju hvala svima koji su doprinijeli a to su mnogi i prepoznati će se, sve ste rekli nema smisla da to dopunjavam. Hvala.
Zaključujem raspravu a i podne se bliži. Prelazimo na glasovanje, glasati će dizanjem ruku. Znate zbog čega? Za svaki slučaj. Znate da se u jednom Parlamentu dogodilo da nije izražena adekvatna volja, mislim da mi to ne smijemo priuštiti, glasovati ćemo najprije o Konačnom prijedlogu zakona a zatim o jednom zaključku koji je popratna pojava i potrebna. Najprije da utvrdimo kvorum. Molim da utvrdimo kvorum. Hvala lijepa. 136 nas je u dvorani, 136 zastupnika i zastupnica. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Ugovora između Kraljevine Belgije, Republike Bugarske, Češke Republike, Kraljevine Danske, Savezne Republike Njemačke, Kraljevine Španjolske, Francuske Republike, Talijanske Republike, Republike Cipra, Republike Latvije, Republike Litve, Velikog Vojvodstva Luksemburga, Republike Mađarske, Republike Malte, kraljevine Nizozemske, Republike Austrije, Republike Poljske, Portugalske Republike, Rumunjske, Republike Slovenije, Slovačke Republike, Republike Finske, Kraljevine Švedske, Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske/Države članice Europske unije/ i Republike Hrvatske o pristupanju Republike Hrvatske Europskoj uniji u tekstu kako ga je predložio predlagatelj. Molim da se izjasnimo dizanjem ruku. Tko je za? Tko je protiv? Suzdržan? Hvala. [[Pljesak.]] Utvrđujem da je Zakon donesen jednoglasno sa 136 glasova za. Drugo, sukladno prijedlogu Odbora za zakonodavstvo dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ovlašćuje se stručna služba Hrvatskoga sabora da zajedno sa predstavnicima predlagatelja obavi redakciju ovoga Zakona pogotovo njihovih priloga prije njihove objave u Narodnim novinama. Molim da se dizanjem ruku izjasnimo za to. Tko je za? Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da smo ovaj zaključak donijeli jednoglasno sa 136 glasova. Zahvaljujem se kolegicama i kolegama zastupnicima Hrvatskog sabora na sudjelovanju u današnjoj raspravi i na jednodušnom potvrđivanju Ugovora o pristupanju Hrvatske Europskoj uniji. Smatram da smo današnjom odlukom još čvršće osigurali sigurnu i bolju budućnost za sve naše građane. Bolji život, sigurnost i prosperitet je ono čemu svi težimo i ono što stoji u samom temelju naše današnje odluke. Zahvaljujem se gospodi iz diplomatskog zbora na nazočnosti na današnjoj raspravi, a zemljama koje predstavljaju na potpori i pomoći koju su pružali Hrvatskoj sve ove godine. Posebno se zahvaljujem zemljama članicama Europske unije koje su već ratificirale pretpristupni ugovor u svojim nacionalnim parlamentima. Za danas završavamo s radom, nastavljamo u srijedu 14. ožujka u 9 i 30 sati, s točkom dnevnog reda Godišnje izvješće o radu Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja za 2010. godinu. Doviđenja i hvala svima. Prelazimo na prvu točku dnevnog reda a to je - Godišnje izvješće o radu Agencije o zaštitu tržišnog natjecanja za 2010. godinu. Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja podnijela je ovo Izvješće sukladno članku 34. Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja, prijedlog akta primili ste u pretince. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu je proveo Odbor za zakonodavstvo, izvješće ste primili na sjednici. Želi li predstavnik Agencije za zaštitu tržišnog natjecanja dodatno obrazložiti prijedlog? Želi. Gospođa Olgica Spevec, predsjednica Vijeća za zaštitu tržišnog natjecanja. Izvolite.