Hvala gospodine potpredsjedniče. Poštovani, poštovane dame i gospodo saborski zastupnici evo Vlada u drugom čitanju predlaže Konačni prijedlog zakona o javno-privatnom partnerstvu i naravno ovisnoj o ishodu rasprave Hrvatska bi se pridružila u međuvremenu proširenom krugu država članica Europske unije. Od njih 8 koje su u međuvremenu posebnim zakonom nastojale regulirati materiju javno-privatnog partnerstva na legislativnoj razini. Ukratko ovim zakonom propisujemo osnovne pojmove pri čemu je naravno najvažnija sama definicija javno-privatnog partnerstva. Isto tako ovaj zakon predviđa i osnivanje posebne stručne agencije za javno-privatno partnerstvo koja bi svim potencijalnim javnim partnerima kao i privatnim partnerima bila na tehničkoj i stručnoj usluzi u pripremi i provedbi njihovih projekata. U tom smislu zakon želi u svakom slučaju potaknuti poduzetničku inicijativu, razvoj jedinica lokalne i regionalne samouprave u poduhvatima javno-privatnog partnerstva, a naravno uz prateću transparentnost i odgovornost svih dijelova javne vlasti uz poštivanje prava i obveza svakog od partnera i javnog i privatnog partnera u okvirima naravno realnih fiskalnih kapaciteta i pojedinih strateških razvojnih planova. Bitne novosti u odnosu na prvo čitanje koje smo izradili za, u pripremi za drugo čitanje odnose se na izmijenjenu samu definiciju javno-privatnog partnerstva. Vjerujemo da smo ju učinili nešto jasnijom po pitanju određivanja opsega sadržaja koje obuhvaća pojam javno-privatnog partnerstva. Također malo smo uredili i definiciju javnog partnera na način da se tom definicijom može obuhvatiti jedan odnosno više od jednog javnog tijela. Također pojasnili smo dio koji se odnosi na jamčenje prava uvida javnosti u pojedine elemente ugovora o javno-privatnom partnerstvu. Procedura odobravanja samog prijedloga projekta vjerujemo da je sada pojednostavljena u odnosu na prvo čitanje. Smanjen je broj mišljenja koja se moraju pribaviti. Ali tu se javlja i nešto jača uloga Ministarstva financija s obzirom na njegovu suglasnost na prijedloge projekata. Također pojednostavljena je procedura odobravanja dokumentacije za nadmetanje na način da ocjenu dokumentacije prvenstveno obavlja Agencija za javno-privatno partnerstvo. Također je smanjen i rok u kojem agencija izdaje rješenje ukoliko nisu potrebne dodatne konzultacije i to sa 60 na 30 dana u prvom čitanju. Naime iznesena je jedna primjedba da cijeli postupak traje ponešto duže tako da smo nastojali u tom segmentu smanjiti rokove, svesti ih na prihvatljivu mjeru. Također su pojednostavljene i odredbe u onom dijelu u kojem agencija odobrava konačni nacrt ugovora. Dodana je zaštitna klauzula kojom se vezano za suglasnost koju agencija daje na nacrt ugovora Republika Hrvatska odriče eventualne odgovornosti za sporne odnose između javnog i privatnog partnerstva. Dakle Republika Hrvatska u tom slučaju ne predstavlja treću ugovornu stranu po pitanju izvršavanja obveza. Na malo sveobuhvatniji način smo pokušali urediti statusno javno-privatno partnerstvo, ovlasti agencije i drugih tijela državne uprave pravno izjednačeno sa ugovornim javno-privatnim partnerstvom. Također smo vezano za agenciju nakon dostavljenih mišljenja i osvrta brisali dio koji se odnosi na ovlast agencije da prikuplja naknade od upisa u registar kao i odredbe koje se odnose na Namjenski fond. S obzirom na usvojeni Zakon o koncesijama uskladili smo i odredbe koje se tiču same pravne zaštite i napravili smo određena nomotehnička poboljšanja. U tom segmentu spomenuvši Zakon o koncesijama ali i usvojeni Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi dopustite mi samo da kažem da usvajanjem Zakona o javno-privatnom partnerstvu završavamo sa izradom zakonodavnog paketa kojim se uređuje sustav, cjelokupni sustav javne nabave. Kao što je poznato sustav javne nabave čine: javne nabave, koncesije i javno-privatno partnerstvo. I ono što je zajedničko za sva tri zakona su načela, postupak javne nabave kao i jedinstvena pravna zaštita i nadležnost, buduća nadležnost Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave u postupcima pravnih lijekova vezano za koncesije kao i za javno, javno-privatno partnerstvo. Ono što očekujemo nakon donošenja ovog zakona je svakako jedna stručna pomoć od strane buduće agencije za javno-privatno partnerstvo. Ohrabrenje svih razina za poduzimanje projekata javno-privatnog, privatnog partnerstva. Ovo radimo u cjelokupnom zakonodavnom sustavu Republike Hrvatske po prvi put. Svakako će empirija koja će se temeljiti na ovom zakonu biti dobrodošla i ukoliko naravno povratne informacije sa terena, sa primjene u praksi ukažu da zakon što kroz podzakonske akte, što kroz osnovnu normu treba prilagoditi praksi. Naravno da ćemo to na zahtjev adresata ovog zakona i učiniti. Međutim treba dopustiti da se praksa razvije, da prvi projekti temeljeni na ovom zakonu i budućim podzakonskim aktima krenu. Da evaluacija, odobrenje i cijeli postupak krene sa životom kako bismo imali prve prave realne procjene učinkovitosti Zakona o javno-privatnom partnerstvu. Zahvaljujem na pažnji i zahvaljujem također svim raspravama u relevantnim odborima kao i njihovim članovima. Hvala.
Hvala lijepa. … [[Govornik se ne razumije.]] Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske? Za zakonodavstvo? Za europske integracije? Za gospodarstvo? Za lokalnu i područnu, regionalnu samoupravu? Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a gospodin zastupnik Milivoj Škvorc. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, gospođo državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje Zakona o javno-privatnom partnerstvu. Primjena modela javnog privatnog partnerstva do sada nije bila zakonski regulirana, te su se u ugovaranju i provedbi projekata javnog privatnog partnerstva u Republici Hrvatskoj primjenjivali različiti, uglavnom sektorski zakoni. Jedini cjeloviti dokument koji je usmjeravao javnog i privatnog partnera na način postupanja u primjeni ovog modela bile su smjernice za primjenu ugovornih oblika javnog privatnog partnerstva Vlade Republike Hrvatske koje su nakon provedene rasprave i prihvaćanja u Hrvatskom saboru, te objave u “Narodnim novinama“ u primjeni od 2006. godine. Takav formalni okvir uređenja javnog privatnog partnerstva se u praksi pokazao nedostatnim. Naime, iako su svojim sadržajem smjernice pružale dobru osnovu za primjenu i usavršavanje modela javnog privatnog partnerstva one po svojoj pravnoj prirodi nisu obvezujuće, te se odnose samo na pojedine modele javno-privatnog partnerstva prije svega na tzv. model privatne financijske inicijative, dok se druge modele javnog privatnog partnerstva ne sadrže opisan postupak za njihovu provedbu. Ovim zakonom se prije svega želi stvoriti učinkoviti formalno-pravni oblik koji će omogućiti razvoj javne infrastrukture i podizanje kvalitete pružanja javnih usluga kroz odgovarajuće sudjelovanje privatnog kapitala. Primjenom poduzetničkih znanja, vještina i inovativnosti, a na način kojim će se osigurati povoljno i motivirajuće okruženje za ulaganje privatnog sektora, ali istovremeno i jamčiti zaštitu javnih interesa. Stručna razina pripreme projekata i proširenje zacrtanih prioriteta i fiskalnih ograničenja. Kvalitetna primjena modela javnog privatnog partnerstva prema iskustvima drugih zemalja ima pozitivan utjecaj na porast investicija i gospodarski razvoj države. Pozitivno utječe na razvoj konkurentnosti i razvoj unutarnjeg tržišta pojedinih djelatnosti, donosi na duže staze značajne fiskalne uštede, te iznad svega dovodi do povećanja kvalitete javnih usluga. Po našoj ocjeni jako je dobro što je u žarištu Konačnog prijedloga zakona projekt javno-privatnog partnerstva kao i to što je zakonom propisan postupak predlaganja, odobravanja i provedbe projekta, te nadležnost institucije. Mišljenja smo da su dosadašnja iskustva u primjeni ovog modela gospodarske aktivnosti jasno ukazala na potrebu detaljnog reguliranja, posebno u dijelu koji se odnosi na način predlaganja i priprema projekata javnog privatnog partnerstva. Jedan od ciljeva postupaka propisanih ovim zakonom kada je riječ o predlaganju i izboru projekata koji se mogu provesti po nekom od modela javnog privatnog partnerstva je njihova usklađenost s horizontalnim i vertikalnim strategijama koje donose javna tijela. Dakle, Središnja tijela državne uprave, te jedinice lokalne i regionalne, odnosno područne samouprave. Obzirom da provedba projekata primjenom modela javno-privatnog partnerstva može posebno kada je riječ o modelima koji podrazumijevaju plaćanja na teret proračuna javnog partnera podrazumijevati značajne fiskalne izdatke i rizike javnog tijela predlagatelja projekata za dugotrajno vremensko razdoblje i do 40 godina. U ovom dijelu postupka ključna je suglasnost Ministarstva financija. Ministarstvo financija ocjenjuje financijsku opravdanost i održivost projekta, ali i najvažnije da li su planirani izdaci javnog tijela za provedbu tog projekta u skladu sa proračunskim projekcijama, odnosno posebnim propisima kojima se određuje dozvoljeni godišnji limiti proračunskih zaduženja po osnovi javnog privatnog partnerstva. Drugi važan dio zakona je onaj u kojem se u svezi procedura odabira privatnog partnera upućuje na potrebnu primjenu propisa kojim se uređuje područje javne nabave, odnosno propisa kojima se uređuje postupak davanja koncesija. Naime, kako pravna stečevina Europske zajednice u svezi postupka dodjele ugovora o javno-privatnom partnerstvu poznaje samo ili postupak dodjele javnih ugovora, ugovora o javnoj nabavi ili postupak dodjele ugovora o koncesiji, tako i ovim zakonom, a ovisno o obilježjima konkretnog odobrenog projekta vezano na postupak odabira privatnog partnera predviđena potrebna primjena postupaka propisanih Zakonom o javnoj nabavi, odnosno o koncesijama. Na taj način je u tom i za javnog i za privatnog partnera najvažnijem dijelu postupka zajamčena potpuna transparentnost, te primjena načela jednakog tretmana i nediskriminacije. Također, zakonom je i za ove postupke predviđena jedinstvena pravna zaštita i nadležnost Državne komisije za kontrolu postupaka javne nabave. Zaključno. Mišljenja smo da donošenje ovog zakona predstavlja značajan, kvalitetan iskorak u reguliranju materije javno-privatnog partnerstva u Republici Hrvatskoj, te da će se donošenjem ovog zakona i svih podzakonskih akata utvrditi jasna i transparentna pravila igre kako za javni, tako i za privatni sektor u pripremi pojedinih modela javnog privatnog partnerstva. Usvajanjem ovog zakona ostvaruju se preduvjeti za otvaranje novih tržišta, daljnji rast i razvoj gospodarstva i njene konkurentnosti, ali i za višu razinu pružanja javnih usluga u korist svih hrvatskih građana. Također, novi pristup investiranju pred javnu upravu postavlja nove zadaće i nove uloge regulatora, nadzornika i partnera umjesto uloge investitora i izvođača, a time potiče na reformu i javne uprave. Hvala na pažnji.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a, gospodin zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. O javno-privatnom partnerstvu već je u nekoliko navrata bilo riječi u ovom Saboru. Sama tema javno-privatnog partnerstva često se do sada i zloupotrebljavala za njihove dnevno-političke svrhe. A ono što je ključno i što je bitno za naglasiti istina o tome je već do sada bilo riječi u ovoj sabornici ali moram ponovno ponoviti, a to je da javno-privatno partnerstvo pruža potpuno nove poslovne mogućnosti u projektima od općeg interesa koji su se do sada tradicionalno financirali iz državnih i lokalnih proračuna. Nedostatak sredstava u proračunima dovodi do smanjenja investicija u projekte javne infrastrukture i usluga od općeg interesa, što se pokušava otkloniti korištenjem privatnog kapitala. Zbog koristi koje donosi model javno-privatnog partnerstva javnom partneru postao je nezamjenjiv alat za postavljanje velikih infrastrukturnih projekata … [[Govornik se ne razumije.]] Koristi modela javno-privatnog partnerstva su višestruke, dulji je vremenski raspon za troškove investicije, dovršetak projekta na vrijeme i unutar predviđenog proračuna, određeni rizici se ne prenašaju na privatni sektor, upravljanje imovine je uspješnije, troškovi infrastrukturnih projekata su niži, a model u javnom sektoru omogućava fokusiranje na stvaranje dodatnih vrijednosti za građane. Posebno treba naglasiti da značaj javno-privatnog partnerstva za Republiku Hrvatsku prelazi uobičajene prednosti koje su vidljive u drugim europskim zemljama i to zbog strateške odluke naše Vlade o smanjenju deficita. Naime, zanemaruje se činjenica da nije ključno pitanje da li deficit da ili ne jer je to samo jedan od instrumenata financijske politike, već je ključno koristi li se deficit za potrošnju ili kao detonator razvoja i stvaranja novih vrijednosti. Najevidentniji pozitiva primjer kao i pokretač razvoja je izgradnja razvoja autocesta u mandatu koalicijske Vlade, a negativan izgradnja sportske dvorane za svjetsko rukometno prvenstvo po modelu javno-privatnog partnerstva u vrijeme krize koja je evidentna. Sadašnja se Vlada već 5. godinu postavlja prilično defanzivno, ne uviđa kako zemlja čija je razina industrijske i poljoprivredne proizvodnje nedovoljna, a istovremeno propušta optimalno koristiti svoje razvojne potencijale te direktno ugrožava svoju budućnost, bez obzira na formalnu financijsku stabilizaciju. Zato ovaj model ključan je za razvoj zemlje u sadašnjem trenutku, model koji pokreče ključne čimbenike razvoja, obrazovanje, infrastrukturu, zdravstvo, a istovremeno pokreće i gospodarstvo. Modelom za realizaciju projekata javno-privatnim partnerstvom koji je bio apsolutno novost u Hrvatskoj, Varaždinska je županija snažno pokrenula val izgradnje na svom području. Ovaj model koji uspješno funkcionira u zapadnoeuropskim zemljama ne tereti kapitalne investicije, nego tekuće troškove. Privatni investitor financira gradnju i održavanje javnih objekata u vlasništvu županije koja naknadu isplaćuje privatnom partneru mjesečno na rok od 20 do 30 godina. Po tom modelu obnovljena je Županijska palača i izgrađeno i dograđeno 44 škola, što osnovnih, što srednjoškolskih i pripadajuće sportske dvorane. Na ukupno 44 izgrađenih i dograđenih objekata organizirana je nastava u jednoj smjeni gotovo u svim osnovnim i srednjim školama u našoj županiji, a ukupnu investiciju narednih 25 do 30 godina pokriva i vlastitim sredstvima županije i jedinice lokalne samouprave. Unatoč datim obećanjima prije pokretanja ovog modela na području varaždinske županije Vlada Republike Hrvatske nije se uključila u taj projekat osim što je uredbom, i to uredbom koja je donijeta nakon usvojenih smjernica u ovome Saboru smanjila potencijal županije za ugovaranje u odnosu na potencijal koji je bio utvrđen smjernicama za primjenu ugovornih oblika javno-privatnog partnerstva. Vlada Republike Hrvatske nije imala potrebu uključiti se u izgradnju škola i sportskih dvorana na Varaždinskoj županiji, međutim aktivno se uključila sa preko 2 milijarde u izgradnju luksuznih sportskih dvorana za svjetsko rukometno prvenstvo po modelu javno-privatnog partnerstva. Pri tome želim posebno naglasiti da mi u klubu Hrvatske narodne stranke nismo protiv vrhunskog sporta, podržavamo ga, međutim isto tako tvrdimo da smo imali mogućnost organizacije u već izgrađenim objektima sa znatno manjim ulaganjima od prihvaćenih od strane Vlade. Posebno moram naglasiti da Vlada i većina u ovoj dvorani, a posebno isto tako vladajuća većina u istom sastavu, nova u Skupštini Varaždinske županije, nakon smjene županijskog vodstva i to smjene mimo volje birača upire prstom na projekte javno-privatnog partnerstva u Varaždinskoj županiji, a na primjer u isto vrijeme u gradu Varaždinu se gradi dvorana za svjetsko rukometno prvenstvo po modelu javno-privatnog partnerstva u vrijednosti od 700 milijuna, dok je vrijednost izgradnje i dogradnje 40 školskih objekata i sportskih dvorana u Varaždinskoj županiji iznosi 850 milijuna. Za godišnji Vladin anuitet kojeg će Vlada plaćati za Arenu u Zagrebu koja je ugovorena za 210 milijuna eura moglo se izgraditi cca 30-ak škola i sportskih dvorana za 20 odjeljenja u jednosmjerskoj nastavi. Poznato je da prioriteti Vlade Republike Hrvatske često puta nisu primjereni ukupnom potencijalu i mogućnostima ove države, a posebno kad uključivanje u izgradnju sportskih dvorana za svjetsko rukometno prvenstvo usporedimo sa ukupnim stanjem u objektima za osnovnoškolsko i srednjoškolsko obrazovanje, sama ta slika daje sliku o shvaćanju prioriteta Vlade Republike Hrvatske, a prema projektima općeg javnog interesa. Konkretno o ovom Konačnom prijedlogu zakona o javno-privatnom partnerstvu. Ovaj Konačni prijedlog zakona o javno-privatnom partnerstvu istina uvažuje čitav niz primjedbi koje su bile izrečene prilikom prvog čitanja, ali u svojoj konačnoj verziji dobili smo prijedlog Vlade koji daje jednu opću formu, prilično krutu, prilično birokratiziranu koja prilično birokratizira i centralizira postupak u mogućoj realizaciji projekata javno-privatnog partnerstva. Mi u klubu Hrvatske narodne stranke smatramo da bi ovaj prijedlog zakona bilo primjerenije nazvati zakonom o agenciji za javno-privatno partnerstvo. Naime, gotovo cijeli prijedlog konačnog zakona regulira status i postupke u radu agencije. Da je potreba agencije nužna i potrebna, to smo govorili i prilikom prvog čitanja, međutim želim posebno naglasiti, a iz zakona se iščitava da mogućnost realiziranja projekata javno-privatnog partnerstva po donošenju ovog zakona za koji sam uvjeren da će biti donijeti ovisi i o pet glavnih uredbi koje Vlada još tek treba donijeti. Zbog birokratskog i centralističkog pristupa u provođenju postupka odobravanja mala je vjerojatnost ugovaranja za javnog partnera sa privatnim partnerom u narednih 2 do 3 godine bilo kojeg projekta po modelu javno-privatnog partnerstva. Naime i u najboljim uvjetima od prijedloga projekta od strane javnog partnera do konačnog ugovora sa privatnim partnerom potrebno je cca jedna godina. Ukoliko u postupku odobravanja ugovora o javno-privatnom partnerstvu, a velika je realnost potrebnog naknadnog pojašnjenja državnoj administraciji taj rad može potrajati i znatno više. Ako ubrojimo vrijeme potrebno za javnu nabavu u roku od 2 do 3 godine je realnost od prijedloga projekta do konačnog ugovora sa privatnim partnerom. Pri tome je i dalje prisutna opasnost obzirom na ovlasti, da se neki projekti i opstruiraju. Ponovno iznenađuje nepovjerenje Vlade Republike Hrvatske prema odgovornosti jedinica lokalne i regionalne samouprave npr. nekim stavcima u članku 11., podcjenjuje se sposobnost i odgovornost onih kojima su građani dali povjerenje na izborima za jedinice lokalne i regionalne samouprave. I zaključno, postavlja se pitanje predlagaču. Obzirom da smo u Saboru prihvatili smjernice za primjenu ugovornih oblika javno-privatnog partnerstva koje daju daleko više slobode javnom partneru, zašto se ta sloboda smanjuje ovim konačnim prijedlogom zakona. Da li ne vjerujemo regionalnim i lokalnim jedinicama samouprave? Nadalje, da li će se urediti problem dvostrukog oporezivanja koje bi se moglo pojaviti kod plaćanja najma, za koju problematiku se još uvijek nije izjasnilo Ministarstvo financija. Kod preuzimanja građevine od strane javnog partnera otvara se pitanje plaćanja poreza na promet nekretnina ili zemljišta koje treba regulirati sa Poreznom upravom Republike Hrvatske. Mi u klubu Hrvatske narodne stranke ponovno naglašavamo potrebu za osnivanje dugoročnih fondova za potporu javnom partneru u financiranju projekata javno-privatnog partnerstva te ulogu države u razvoju i prioritetnih projekta na području jedinica lokalne i regionalne samouprave osim kontrolne funkcije koja je definirana ovim konačnim prijedlogom zakona. S obzirom na potencijal javno-privatnog partnerstva, bez obzira na znatna ograničenja koja daje ovaj konačni prijedlog zakona o javno-privatnom partnerstvu, mi u Hrvatskoj narodnoj stranci podržati ćemo konačni prijedlog zakona prvenstveno zbog razumnog potencijala koje taj zakon omogućava pa makar uz ovakva birokratska i centralistička ograničenja koja su predložena u ovom zakonu. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, potpredsjednik i gospodin zastupnik Ivan Jarnjak. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče, netočan je navod da je u Varaždinskoj županiji došlo do preslagivanja vlasti mimo volje birača. Svaki vijećnik u toj skupštini kao i svugdje ima svoj mandat i onog trenutka kada većina bude na jednoj strani, to je volja birača i to ne može se reći da je to protiv volje birača. I drugo, netočno je da Vlada ima krive prioritete. Vlada ima točno određene prioritete koji su na bazi određenih zadaća i obveza koje je država preuzela pa tako i pitanje rukometnog svjetskog prvenstva gdje se Vlada obvezala da će u tom smislu i pripomoći da se to rukometno svjetsko prvenstvo ovdje održi, a sam organizator je dao uvjete pod kojima se to svjetsko prvenstvo može dobiti pa se to odnosi i na te dvorane o kojima je ovdje riječ. Hvala lijepo.
Klub SDP-a, gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege zastupnici. Evo kada smo se već dotakli svjetskog prvenstva, vjerojatno da imamo ovaj Zakon o javno-privatnom partnerstvu to svjetsko prvenstvo ne bi mogli organizirati prije 2015. godine, otprilike da kažem u kom smjeru ide ovaj zakon. Neke stvari je naravno dobro regulirati i normalno da morate znati i imati jasna pravila na neki način šta se dešava kada govorimo o javno-privatnom partnerstvu, ali sa druge strane nije dobro kada neke stvari preregulirate, kada ih centralizirate, kada sve svedete na to da centralna vlasat odlučuje gdje će se, šta će se i kako će se moći raditi, to svakako nije dobro. Šta je javno-privatno partnerstvo? Javno-privatno partnerstvo je ustvari kada bi pojednostavili, ulaganje privatnog novca za stvaranje javnog dobra ili pružanje javne usluge. Privatni partner za uzvrat dobiva pravo građenja ili neko drugo pravo ili koncesiju dok javni partner zadržava pravo nadzora te preuzima obvezu plaćanja naknade ukoliko nije ugovoreno da se naknada za korištenje izgrađene ili dograđene građevine ili pružanja usluge u cijelosti naplaćuje od krajnjih korisnika. Znači na neki način to nije novi primjer i ovo što mi danas i ovdje raspravljamo i šta smo proteklih nekoliko godina imali primjera vidjeti na nekim ulaganjima u Hrvatskoj se primjenjuje u svijetu već odavno. Možemo reći da je recimo Suetski kanal u 19. stoljeću jedan od primjera javno-privatnog partnerstva. Šta mi danas imamo, kakva je situacija u Hrvatskoj? Imamo smjernice koje smo usvojili 2006. godine i na osnovu kojih se provodio cjelokupni proces i nemamo zakon. Šta imamo u Europi, odnosno kakvi su primjeri, kako su to druge zemlje u Europi definirale? Neke imaju ili smjernice, neke imaju zakon. Ni jedna država u Europi nema i smjernice i zakon i vjerojatno će Hrvatska biti jedna od prvih ili prva koja će na taj način regulirati cijelo ovo područje. Primjerice Velika Britanija koja taj model puno koristi čak po nekim procjenama oko pola cjelokupnih investicija u javno-privatnom partnerstvu u cijeloj Europi se odvija u Engleskoj, ona nema zakonom definiran postupak, odnosno nema definirano javno-privatno partnerstvo zakonski kako mora ići nego ima jednostavno smjernice i ovi zakoni o javnoj nabavi i drugi zakoni koji obuhvaćaju javnu nabavu definiraju ostale detalje. Mi u Klubu zastupnika SDP-a ćemo biti suzdržani pri donošenju ovoga zakona iz dva osnovna razloga. Prvi šta smatramo da ovakav zakon ne treba koristiti da se centraliziraju određene funkcije, odnosno da se povećava utjecaj centralne vlasti, jer centralna vlast nije garancija da će se javno-privatno partnerstvo odvijati na korektan način. To možemo vidjeti iz nekoliko primjera. S jedne strane imamo primjer, evo kolega iz HNS-a je naveo primjer svjetskog prvenstva i dvorana. Apsolutno je vidljivo da pojedini projekti na neki način nisu primjereni trenutnoj situaciji u Hrvatskoj i možda neki projekti nisu trebali biti odrađeni u uvjetima ovakve financijske krize koja se dešava u svijetu. Ono šta je možda i spomenuti zbog čega mislimo da je centralizacija odnosno centraliziranje cjelokupnog procesa javno-privatnog partnerstva na djelu, vidi se iz samog zakona. Imamo tri koraka koja su, koja kreću od prvo da vam centralna agencija, odnosno nadležna ministarstva i Ministarstvo financija mora odobriti prvo projekt nakon toga idete u priču da se raspisuje natječaj, nakon toga vam mora postupak odabira odobriti i kada ste već odabrali, na kraju vam mora odobriti sklapanje ugovora. Znači postupak koji ima tri koraka, koji će trajati vjerojatno skoro do godine dana i koji omogućava u najmanju ruku mogućnost centralnoj vlasti da odabere tamo gdje smatra da bi trebalo i gdje je u suradnji možda sa lokalnom vlasti, gdje smatra da treba lokalnoj vlasti pomoći da napravi projekt, da dozvoli u drugom ili trećem koraku. A u slučaju da nije po njenom mišljenju to dobro, može nakon što je već odobrila projekt, nakon prvog koraka to stopirati u drugom ili trećem koraku. To u svakom slučaju omogućava jedan 'ajmo to tako reći nepovoljan položaj za određene jedinice lokalne samouprave koje nisu u istoj poziciji što se tiče vlasti sa centralnom razinom. Da ovaj postupak neće po našem mišljenju pomoći daljnjem korištenju ovoga načina financiranja lokalnih projekata govori u prilog i tome da će se vrlo vjerojatno više lokalnim jedinicama isplatiti klasična javna nabava, zaduživanje kod banaka, gradnja objekata u samostalnoj režiji, 'ajmo to tako nazvati, ne u suradnji sa privatnim partnerom zbog toga što ovaj zakon nije obuhvatio one stvari koje su vrlo bitne, a to je da se stimulira ovaj način. Jedan primjer možemo reći da kada lokalna jedinica uzima kredit kod banke da bi izgradila recimo školu, njoj kamate ne ulaze odnosno kamate su bez poreza na dodanu vrijednost, a kada se te kamate kroz financiranje privatnog partnera naplaćuju, one će biti uvećane za PDV. Znači, taj cjelokupni procjep će poskupiti, poskupiti ulaganja u lokalne projekte i mislim da će lokalne jedinice više i radije odabirati klasični oblik nabave nego što će koristiti javno privatno partnerstvo, zbog toga prvo što je cjelokupni proces centraliziran, a drugo zbog toga što je skuplje nego što bi bio da ga one rade same. S druge strane govorimo, jučer je premijer tu i za govornicom rekao da govorimo o HITRORez-u odnosno o onome da ubrzamo cjelokupni proces donošenja nekih odluka i realizacija projekata u Hrvatskoj. Ovaj zakon definitivno ide u suprotnom smjeru. Sada imamo otprilike prosječno trajanje procesa javno-privatnog partnerstva od dana kada počinjemo sa projektom do ugovaranja otprilike 18 mjeseci. Moje mišljenje je da će ovaj postupak sada trajati najmanje tri godine što dovoljno još govori o tome da postoje mogućnosti da se u lokalnim jedinicama i značajno promjene odnosi što se tiče vlasti, tako da vrlo vjerojatno će lokalne jedinice radije odabrati postupak klasični javne nabave, klasično zaduživanje i građenje objekata u svojoj režiji. Ono što govori još uvijek tome u prilog je da u zadnje dvije godine imamo samo po četiri projekta javno-privatno partnerstva. Od toga su sad ovu zadnju godinu od ta četiri, tri sportske dvorane. Tako da vidimo da i sada lokalne jedinice nisu koristile ovaj oblik investicija u lokalnu infrastrukturu što dovoljno govori o tome da jednostavno treba to dodatno promovirati i na neki način pokazati lokalnim jedinicama koji je interes da bi one na kraju krajeva u javno-privatno partnerstvo i krenule. Kada govorimo o projektima i zbog čega mislim da nije država garancija da će javno-privatno partnerstvo biti isplativo odnosno za lokalnu zajednicu, možemo vidjeti iz dva primjera. Jedan primjer je javno-privatno partnerstvo izgradnje dvorane u Koprivnici. Po mojem mišljenju korektno odrađen proces gdje se za dvoranu površine 13 tisuća kvadrata plaća cijena investicije otprilike 210 milijuna kuna. A sada ću vam dati jedan primjer koji je Vlada prošle godine odobrila, a radi se o izgradnji dvorane u Varaždinu koja ima 20 tisuća kvadrata a košta otprilike 750 milijuna kuna kada se zbroje anuliteti koji će se plaćati 25 godina. Vidi se da je tu nesrazmjer u cijeni i da nije garancija u tome ako je Vlada nešto dobila da će to biti i povoljnije i na kraju krajeva isplativije za lokalnu zajednicu. Mislim da lokalnoj zajednici, nakon što se odobri projekt javno-privatnog partnerstva odnosno vidi se da se može ići u taj projekt, nema potrebe da se onda nakon toga u dva-tri koraka može taj cjelokupni projekt stopirati. Znači da na kraju kažem, Klub zastupnika SDP-a će ostati suzdržan oko ovog prijedloga zbog toga što smatramo da je prereguliran, da omogućava utjecaj centralne vlasti previše na lokalnu samoupravu odnosno da utječe na ono što oni mogu raditi ili ne mogu radit, da ne promovira dovoljno cjelokupni smisao javno-privatnog partnerstva. Da će ne ova četiri koja su bila prošlu godinu nego za ovu godinu vjerojatno ni sljedeću godinu ili za dvije godine kada se bude primjenjivao ovaj zakon nećemo imati niti jedan projekt javno-privatnog partnerstva jer je on kompliciran. I treće, da je nepotrebno da kao što smo rekli da zakon koji definira cjelokupni proces ima toliki utjecaj sa razine države na razinu lokalnih jedinica. Tako da evo, klub zastupnika će ostati suzdržan iako smatramo da je ovo jedan prostor koji lokalne jedinice moraju koristiti više jer je zbilja mogućnost i na kraju krajeva i rizik, a za lokalne jedinice prilikom korištenja takvih infrastrukturnih objekata manji. I žao nam je što Vlada nije išla u tom smjeru da se promovira taj postupak, da postane transparentni, da se omogući lakše ulaženje u cjelokupni proces javne odnosno postupka javno-privatnog partnerstva, da imaju i građani od toga na kraju krajeva i više koristi. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika IDS-a, gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodo članovi Vlade, uvažena gospodo zastupnici. Prvo, mene nitko neće uvjeriti da je javno-privatno partnerstvo najbolji način financiranja komunalne infrastrukture ili neke druge gradske, sportske ili ne znam kakve infrastrukture. Dapače, tvrdim da je javno-privatno partnerstvo najskuplji način gradnje. Vjerojatno je to jedan od originalnijih načina lopovluka. Istina je, nismo ga mi patentirali. Sad sam čuo da se eto to primjenjuje od vremena gradnje Sueza na ovamo, ali iza te definicije mogu ostati. Zašto javno privatno partnerstvo prolazi? Javno privatno partnerstvo prolazi jer država limitira prava u lokalnoj samoupravi nad zaduživanje. To je broj jedan. Pa ispada da Vladi nije dovoljno samo po babi i po stričevima dijeliti proračunski, samo proračunski novac, nego vam isto tako po babi i po stričevima daje pravo da li se možete ili ne možete se zadužiti, a sada će vjerojatno isto tako po babi i po stričevima davati vam pravo ili oduzimati to pravo da li možete ili ne možete započeti neku gradnju po načelu javno-privatnog partnerstva. Ja ne bježim od istine, ovaj oblik partnerstva sigurno poznaje i neke dobre primjere u Hrvatskoj. Ja ne znam koliko ih je takvih primjera, čuo sam sada ih nema više od četiri, ja ih znam za još nekoliko. Ali isto tako kada govorimo o tome, znamo za primjer nekih bankrotiranih županija, a paradigma javnog privatnog partnerstva je nesuđena dvorana u Osijeku ili recimo istarski y na kojemu Istrijani za pet kilometara tunela ili točnije 5210 metara toga tunela plaćaju ni manje ni više nego 28 kuna, a za 168 kilometara sada autoceste od Rijeke do Zagreba naši građani na kojima ima oko 20-ak kilometara što tunela, što ovih nadvožnjaka, mostova i slično, plaćati će 60 kuna. Ovo što smo imali prilike danas čuti, što je spomenuo malo prije gospodin Maras, prije njega gospodin Koračević, da dvorana u Varaždinu košta ni manje ni više nego 700 milijuna kuna, pa to je lopovluk, kako to drugačije nazvati. Poreč gradi svoju dvoranu sa 3500 mjesta za naredno rukometno prvenstvo za 100 do 120 milijuna kuna. Vidimo da je Osijek sada, nakon što su korigirani ti planovi tog javno privatnog partnerstva, investiciju koja je trebala koštati negdje 850 milijuna kuna sveo na 170 milijuna kuna i to jasno sa PDV-om. Kada govorimo o PDV-u, na PDV mislim da je i dvorana, uključen i u onu cijenu od 120 milijuna kuna u Poreču. Ono što isto tako želim ovom prilikom spomenuti da Poreč gradi dvoranu bez ijedne kune iz državnog proračuna, istina je da je država prepustila gradu Poreču neko zemljište koje oni kasnije moraju preprodati ili tome slično. Jedno je međutim, isto tako sigurno. Javnog privatnog partnerstva ubuduće će u ovoj zemlji zasigurno biti više i ta materija da bi se izbjegli ovi loši primjeri jednoga Osijeka ili Varaždina itd., znači to mora biti pomno regulirano i ne možemo to više prepuštati samo nekim imaginarnim smjernicama koje smo usvojili u ovome Parlamentu 2006. godine. Upravo zbog tog detalja klub IDS-a će podržati ovaj Zakon o javno-privatnom partnerstvu. Zašto će javno-privatnog partnerstva ubuduće biti još više u Republici Hrvatskoj? Pa zato jer ćemo svi mi zajedno sa državnom teže do zajmova. Država će to pravo na zaduživanje isključivo rezervirati za sebe a ostale će jasno tjerati ili da se razvijaju iz svog općinskog proračuna ili kroz ovu formu javno-privatnog partnerstva. Jasno je da ako želimo smanjiti taj deficit sada proračunske potrošnje na ispod 1%, 1% će ostati recimo na lokalnoj samoupravi, da tu će biti samo odabrane jedinice lokalne samouprave sa mogućnošću takvog razvoja a svi ostali će biti tjerani prema tom javno-privatnom partnerstvu. Jasno je i to da u javno-privatnom partnerstvu interes mora biti obostran. Jasno da ako se u takve investicije upušta država ili ako se u te investicije upušta lokalna samouprava, novac za investitora je siguran, ali to na tržištu isto tako treba imati na umu, sutradan može ostaviti samo jake, samo velike, a sve ostale male najvjerojatnije će se limitirati u njihovom razvoju. Tako danas u ovoj zemlji može recimo doći do nekoga zajma u visini 30 ili 40 milijuna kuna za neku skromnu dvoranu ili za neku skromnu osnovnu školu. Pa može doći samo velika tvrtka. U pravilu neka koja je '90.-ih bila privatizirana a mali mogu samo sanjati jedan takav posao, jer oni nikada zapravo ne mogu pri nekoj komercijalnoj banci doći do tako velikog zajma. Znači to može biti još jedan mehanizam prelijevanja novaca onima koji su '90.-ih sudjelovali u pretvorbi i privatizaciji jasno na hrvatski način. Ključ ovoga zakona je zasigurno članak 11. stavci 3. i 4., Agencija znači je od Ministarstva nadležnog za financije dužna zatražiti suglasnost uz suglasnost prijedloga projekta sa proračunskim projekcijama i planovima, to je ovo što govorim i agencija od nadležnog resornog ministarstva dužna je zatražiti mišljenje o sukladnosti prijedloga projekta sa sektorskim razvojnim planovima i strategijama, odnosno propisima iz područja njihove nadležnosti i tome slično. Znači ovdje se sada pojavljuje neka državna agencija koja od ministarstva za financije tražiti će suglasnost da je projekt u skladu sa nekim kako se kaže proračunskim projekcijama. Čijim projekcijama? Projekcijama Ministarstva financija. Ministarstvo financija rekoh vodi politiku smanjenja deficita na ispod 2%. I ja se bojim da će se projekti lokalne samouprave zbog te logike jasno znatno reducirati. Prilike s druge strane, koje su danas izazvane svjetskom krizom su naprosto bolne, rast brutodruštvenog proizvoda Republike Hrvatske 2009. past će ispod 3%, daj bože da bude 3.5% kako spominju, kako ga spominje ministar Šuker. U zemljama sa kojima Republika Hrvatska najviše radi, npr. sa jednom Njemačkom, ili Italijom, razvoj na godišnjoj razini u Njemačkoj biti će negdje oko 0,2%, u Italiji najvjerojatnije svega 0% i to će voditi sigurno i limitiranju raznih investicija iz tih zemalja na tlu Republike Hrvatske. Prvi koji će pretrpjeti udar uz izvoznike u ovoj zemlji, očigledno su građevinari. Cijena stanova to vidimo padaju, krediti sve više rastu, pada osobna potrošnja i ključ zakona trebalo bi biti ono što se nikako zapravo ne može propisati a to je da agencija neće raditi kao što rekoh po babi i po stričevima. Gospodo mi smo u ovoj zemlji na pragu, Europa je na pragu recesije. Ja se bojim da se ta kriza seli i k nama. Rokovi za gradnju moraju se kratiti. Ovaj rok npr. iz članka 12. stavka 1. sa 90 dana treba spustiti na 60 dana. uredi ili od sada odjeli koji izdaju građevinske dozvole ili ne znam drugu dokumentaciju moraju raditi da tako se izrazim, da karikiram u 4 smjene. Onom tko želi investirati, onaj tko želi u ovoj zemlji graditi, dokumentacija mora biti izdana odmah. Mi gospodo ulazimo ili smo na pragu recesije. Mi administrativnom nebrigom više ne smijemo stopirati investicije, bilo da je riječ o nekom privatnom ili javnom partnerstvu. Građevinarstvo je do sada u ovoj zemlji bilo negdje 1,5% rasta bruto društvenog proizvoda. Ja ne mislim da administracija može Republiku Hrvatsku izvući recimo iz recesije, ali sam siguran da svojim neradom može produžiti našu agoniju. Siguran sam isto tako da bi kriza u Hrvatskoj bila daleko blaža da nismo oponirali zadnjih 10 godina ama baš svakoj investiciji, bilo da je riječ o golfu, bilo da je riječ o postavljanju šta ja znam neke antene, na neki krov, bilo da je riječ o gradnji neke stanice za otpad, bilo da je riječ o gradnji nekog industrijskog pogona, oponirali smo gradnji svakog hotela, svakoj elektrani, svakoj rafineriji, o LNG terminalu ili družbi "Adriji", naftovodima itd. iluzorno je uopće spominjati i riječ. Jednostavno u ovoj zemlji u zadnjih 5, 6, 7 godina bili smo protiv svega. Otjerali smo svakog relevantnog investitora, jedino za što smo bili, kao što čujemo i u ovim raspravama, to su rukometne dvorane, to su stadioni, to su koncertne dvorane i tome slično. Jasno je da ni od koncertnih dvorana ni od rukometnih stadiona, što nam je sve potrebno, ali u konačnici ipak ne možemo živjeti. Prodavali smo demagogiju da Hrvatska može živjeti samo od špekulacija na burzi, samo od ne znam turizma, trgovine, banaka, od socijalnih prava jasno, ali dolazi vrijeme kada ćemo morati početi vraćati tih 36 milijardi eura vanjskog duga, kada se više nećemo moći zaduživati kao do sada, kada će i trgovina, i banke, i brodogradnja, i turizam doći u ogromne probleme. To je naprosto istina i to treba imati na umu. Da će se ova zemlja manje zaduživati u dogledno vrijeme svjedoče prilike na svjetskom tržištu novaca, svjedoči i činjenica da ove godine sigurno moramo vratiti 7, 8 milijardi eura. Samo ove godine. država negdje oko 2 milijarde i banke, odnosno gospodarstvo svaki po recimo 3 milijarde eura, a možda moramo vratiti i više od 8 milijardi eura. To je naprosto tako i sada dolazimo do možda suštine ovog zakona. Administracija koja se sada stvara uz ovu ageniciju, ako ne bude promptna, ako u roku govorim sada na pamet, 60 dana ne izda tražene suglasnosti, dozvole, odobrenja ili ako vam u roku od 15, 20 dana, 30 maksimalno ne kaže ne možete graditi zbog ovoga ili onoga, morate priskrbiti ovo ili ono, e ja vas uvjeravam da i zbog toga kriza će u ovoj zemlji biti još dublja. Imajte to na umu. Administracija jasno nikada ni jednu zemlju nije izvukla iz krize, ali u krizi administracija može svakoj zemlji nanijeti nemjerljivu štetu čime jasno svojim nečinjenjem. I zato rokove za odgovore agencije maksimalno treba shvatiti, jer u Hrvatskoj došlo je vrijeme da će se morati i raditi. Članak 23. stavak 6. neću ga sada citirati, nemam vremena, ali izgleda da svakim zakonom administracija buja, da se ona ne smanjuje, pa će tako nabujati i ovim zakonom. Bilo bi zgodno vidjeti koliko će ljudi opsluživati ovu agenciju, koliko će to koštati proračun, ali ponajviše kome će ta administracija biti sklona. Članka recimo 38. kaznit će se javni privatni partner, ali i dali će se kazniti netko u agenciji ako ta agencija ne odrađuje posao zbog koje se imenuje. Vidite toga nema. To se ne propisuje. Ti ljudi u toj agenciji zaštićeni su kao lički medvjedi. Pa niti Papa nema takvu zaštitu kao što imaju ovi iz agencije. Ono što je sigurno dobro to je ovaj članak 42. stavak 1. zaposlenici sektora za javno privatno partnerstvo u agenciji za poticanje izvoza i ulaganja preuzimaju se u agenciju primjenom odgovarajućih odredbi Zakona o radu, no koliko su ovi za poticanje izvoza koji se sada preuzimaju dobro radili najbolje potvrđuje robni deficit Republike Hrvatske gdje mi imamo uvoz cca 25 milijardi dolara, a izvozimo možda 12 ili 13 milijardi dolara. Ako se u ovoj agenciji budu tako uspješni kao što su bili u ovim uredima za izvoz, onda nam se loše piše, ali Agencija za javno privatno partnerstvo doista ako imamo uređene zakone, glede te materije, može odraditi svoj posao, ali ne da se ponaša po babi i po stričevima i da pri tom uredimo samo problem PDV-a dali on ulazi u trošak investicije ili ne i ovaj problem dvostrukog oporezivanja koji će se također pojaviti. Sve u svemu zakon je potreban, ali isto tako potrebna je promptnost u radu predmetne agencije.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospođa zastupnica Nedjeljka Klarić.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo državna tajnice sa suradnicima, gospođe i gospodo zastupnici. Ispravila bih navod gospodina zastupnika koji kaže da oponiramo svaku gradnju. Mislim gospodine zastupniče da je to netočno. Osobno sam zadovoljna i sretna rekla bih s mjesta gradonačelnice velikog grada, Grada Šibenika donošenjem i uopće ovim zakonom koji će u svakom slučaju omogućiti ne samo u bržim rokovima, već i sa puno većim učinkom javno privatnog partnerstva poglavito na jedinicama lokalne samouprave kada se ne radi samo o javnim uslugama, već i ostalim konceptima sa komercijalnim aspektima, što znači da će nam olakšati usmjeravanje sredstava, proračunskih sredstava i jedinica lokalne samouprave i podstaknuti brži gospodarski rast. Hvala vam lijepa.
Klub HDSSB-a gospodin zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodo iz Vlade Republike Hrvatske, kolegice i kolege zastupnici. Evo dosadašnja praksa u javno-privatnom partnerstvu odnosno dijelu iz javne nabave bio je čini mi se ne reguliran nego označen smjernicama u, Vlade u onom Informatoru koliko sam ja pročitao jedan časopis. A evo sada dobivamo konačno odnosno Konačni prijedlog zakona o javno-privatnom partnerstvu. Ovdje smo čuli koji su sve objekti u svijetu i kod nas građeni načinom javno-privatnog partnerstva pa je spomenut «istarski ipsilon», spomenuta je dvorana u Koprivnici, dvorana u Varaždinu, Sueski kanal ali moram reći i to da je u, za 100 milijuna EUR-a dakle 700 milijuna kuna upravo onoliko koliko košta i varaždinska dvorana javno-privatnim partnerstvom u, da kada, da dodam još jedan primjer izgrađena, izgrađen stadion Arena u Amsterdamu na kojemu danas igra Aiax i koji je tzv. pokriveni stadion dakle može u slučaju kiše i pokriti se kompletno taj stadion. Usporediti jedan stadion u Amsterdamu sa cijenom i svim onim što on pruža, jednu športsku dvoranu u Varaždinu zaista nema komentirati. Dakle ono što smo jučer razgovarali o izborima, ja bih rekao ponekad i mogućnostima izbora korupcije, organiziranog kriminala iz kojega onda ponekad proisteknu djela mafije koje viđamo na ulicama u najgrubljem i najtežem obliku fizičkih obračuna i tako dalje može biti i ovaj da kažem ovaj oblik javne nabave odnosno javno-privatnog partnerstva. Imamo i onaj osječki model, kako ga u Slavoniji zovu Džapićev model, gdje vidimo da je cijena športske dvorane u Osijeku s tog modela javno-privatnog partnerstva bila 843 milijuna. Evo završava se za manje od 200 milijuna kuna. Dakle kako je rekao i kolega Kajin jesmo li mi ovdje za to da donesemo takav zakon koji će biti vjerojatniji ili mogući izvor ovakvih nečasnih radnji? Svuda u svijetu dakle postoje, postoji javno-privatno partnerstvo ali evo moram spomenuti neke naše specifičnosti koje bih rekao pomalo ograničavaju želju da javno i za usvajanjem ovakvoga zakona kojim bi se potaknulo gospodarstvo, moglo bi se potaknuti i gospodarstvo i još neke grane gospodarstva u Republici Hrvatskoj. Pa onda ulaganja u Republiku Hrvatsku osobito kako smo raspravljali na Odboru za Hrvate izvan Hrvatske ako je regulativa čista onda bi ti ulagači naši dakle Hrvati izvan Hrvatske sasvim sigurno našli interes da se uključe u ovakav, u ovakav oblik dakle partnerstva sa matičnom državom. Bilo da su u prekomorskim zemljama ili u susjednim zemljama. Moramo biti svjesni pri usvajanju odnosno čitanju ovoga Konačnog prijedloga zakona da smo usvojili i Zakon o lokalnoj i područnoj samoupravi. Zapravo bih rekao jasno i glasno Zakon o općinama, gradovima i županijama jer regionalna samouprava je sasvim nešto drugo u europskim mjerilima po kojima čelnici općina, gradova i županija imaju sasvim drugačiju ulogu negoli prije, prije usvajanja ovoga zakona. Hoće li javno-privatno partnerstvo pitam se biti zapravo privatno-privatno partnerstvo nakon 17. svibnja 2009. godine kada se provedu izbori na lokalnim razinama, lokalnoj i područnoj samoupravi. Tko je taj tko predstavlja javni sektor? Načelnici, gradonačelnici i župani isključivo. Uloga vijeća bilo općinskih bilo gradskih ili skupštine županijske je sasvim sigurno smanjena u odnosu na prije. Dakle kada gledamo s te strane onda regulativa koju država uspostavlja odnosno predlagatelj putem agencije dakle reklo bi se da bi mogla dobro doći. S druge strane dakle lokalna samouprava se, i regionalna odnosno područna se pita je li to ipak preregulirano? Je li stvar centralizirana? Je li stvar centralizirana do te mjere da sva tri stupnja dobivanja rješenja za javno-privatno partnerstvo kao što je to navedeno u članku 11. da su sva tri stupnja zapravo u rukama agencije uz one rokove koji su zaista rekao bih neprihvatljivi 10 dana i onda kada zbrojimo te rokove, sve rokove koji su ovdje navedeni u postupku dobivanja, ishođenja dozvole za javno-privatno partnerstvo i rješenja koja su potrebna i kada se to sve zbroji onda je to zaista jedna vremensko razdoblje koje može ne otjerati, ali može prestati zainteresiranost privatnog partnera za ulaganje u ovaj, ovaj oblik. Gospodin Kajin je govorio o tome da je nastala recesija. Recesija koja može pogoditi glavne odrednice hrvatske Vlade, odrednice u gospodarstvu, turizam, trgovina, bankarstvo. Mene to podsjeća na Švicarsku je li iako sam ja očekivao nakon rata da ćemo mi vrlo brzo dostići standard Švicarske a ona je upravo orijentirana na turizam, trgovine i bankarstvo. Očito mi nismo Švicarska ali naša Slavonija i Baranja ima sasvim nešto drugo, a to su oni strateški proizvodi, a to je hrana, voda i nafta. I mi se u Slavoniji ne trebamo brinuti toliko za to dok ova tri strateška proizvoda imamo i dok ih forsiramo. Prema tome to nema puno veze sa ovim što govorim iako može biti u slučaju da se investira upravo u ovim segmentima. Da se investira u segmentima upravo koje sam sad rekao. Proizvodnja hrane, pitke vode, nafte. Istraživanja nafte i tako dalje. Kada gledamo sami zakon i njegove odrednice onda vidimo da agencija koja se osniva ima u Upravnom vijeću ministre. Pomalo me to podsjeća na Hrvatski fond za privatizaciju, pa se bojim da se slična događanja koja su se dogodila tamo ne dogode i ovdje, a kolege s ove lijeve strane su govorile o tome da postoji mogućnost, postoji mogućnost rješavanja odobrenja javno-privatnog partnerstva po vertikali vlasti ako sam dobro shvatio, odnosno vlasti koja se obnaša u lokalnoj samoupravi u vertikali prema državnoj vlasti i da po tome može onda postojati određeni različit pristup za odobrenje javnog privatnog partnerstva, projekata tih u odnosu na različitost u određenim sredinama, u određenim jedinicama lokalne samouprave ili područne samouprave. U ovom materijalu konačnog prijedloga zakona vidi se da agencija odgovara Vladi Republike Hrvatske, isključivo Vladi Republike Hrvatske i podnosi najmanje jednom godišnje Izvješće o svome radu u Vladi Republike Hrvatske. Imamo mi ovdje ovaj Konačni prijedlog zakona razmatramo i znat ćemo najvjerojatnije većina u Saboru ruke da se to i usvoji. Hoćemo li ikada mi ovdje u saborskim klupama moći razmotriti rad Agencije za javno-privatno partnerstvo. Pošto nije predviđeno da agencija svoja izvješća podastre i ovom Visokom domu, nego samo odgovara Vladi Republike Hrvatske. U članku 21. također u točki 3. se spominje da nakon provedenog postupka odabira privatnog partnera javno tijelo i odabrani privatni partner sklapaju ugovor o ortaštvu. Osobno je ova riječ vrlo sumnjive kvalitete i podsjeća na neka ranija vremena u kojima ortaštvo je bilo vrlo, da kažem nepopularno shvaćeno kod građana Republike Hrvatske, pa ako to zaista bude ortaštvo u tom smislu onda neće biti dobro. Kada se govori o agenciji onda u članku 18. onda se govori o tome da agencija ima pravo odrediti opseg prava pristupa, odnosno opseg javnosti podataka u registru. Dakle, neke stvari agencija iako ona je dužna da objavi podatke, ali neke podatke jednostavno može neću reći sakriti, ali može se dogovoriti da se ne objavljuju. Koji je cilj ovoga? Jesmo li mi onda, onda poštujemo li ova načela koja su određena u članku 3. a kaže da u provedbi ovoga zakona da je potrebno načelo zaštite javnog interesa, načelo tržišnog natjecanja, načelo učinkovitosti, načelo jednakog tretmana, načelo uzajamnog priznavanja, načelo razmirnosti, načelo transparentnosti. Kako ćemo biti transparentni ako neke podatke nikada nećemo moći vidjeti niti će oni izići na svjetlo dana, a tako je ovdje napisano. I još načelo zaštite okoliša čime sam u svakom slučaju zadovoljan sa ovim dijelom. Na kraju krajeva, tko ocjenjuje poštovanje i primjenu ovih načela? Tko će biti taj tko će procijeniti poslovanje i primjenu ovih načela od strane agencije. Vidimo da također u sankcijama prema javno-privatnim partnerima, te se sankcije nazivaju prekršaji i upućuju na Prekršajni sud. Nisu li neke stvari koje su urađene u Hrvatskom fondu za privatizaciju kaznena djela i kazneno se odgovara. Dakle, ima nedoumica, a klub HDSSB-a da završim ovu priču, klub HDSSB-a će nakon provedene rasprave i obrazloženja koje ćemo još dodatno dobiti nadam se od državnih tajnika i ostalih iz vlade odlučiti kako će glasovati. Hvala vam lijepo.
Hvala. U 10,42 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Završila je rasprava po klubovima. Pojedinačna rasprava. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Javno-privatno partnerstvo može biti zaista jedan dobar način kako u onim situacijama kad prije svega jedinice lokalne samouprave nemaju dovoljno sredstava i kada žele napraviti nešto za opće dobro. Ali jednako tako i javno-privatno partnerstvo može biti jedan od novokomponiranih oblika, nova umotvorina pljačke onoga što je još ljudima preostalo, a to su neobnovljivi resursi, šume, vode, zemlje. Dakle, nekretnine, nešto što je u vlasništvu države, što je u vlasništvu jedinica lokalne samouprave i što služi i ima služiti svim građanima. Jednostavno je neoprostivo da smo mi do sada imali samo nekakve natuknice za rješenje ovog problema i bilo je dozvoljeno sve, pa tako u uvjetima tržišne privrede, tržišnog gospodarstva gdje se kod nas stavlja nešto na tom tržištu što se i u mnogo razvijenijim tržištima ne stavlja kao što su neke temeljne ljudske vrijednosti, ali pustimo sada to, gradili su se ili namjeravaju se graditi hoteli i ne znam što sve što krupnom kapitalu ustreba i zatreba. Vlada se počesto i u takvim primjerima hvalila velikim uspjehom, a ubiti kad malo se bolje pogleda pod firmom javno-privatnog partnerstva imali smo ne kupoprodaju, nego rasprodaju onog najvrjednijeg što je ostalo uz mora kad se to preračuna negdje niti za euro su pod firmom javno-privatnog partnerstva, eto otuđene nekretnine u vlasništvu jedinice lokalne samouprave. dakle, upravo zašto ovo spominjem? Zato što upravo treba biti toliko pažljiv i precizan jer ti novi mehanizmi javnog nadzora naprosto nas tjeraju da se taj divljački kapitalizam koji je divljačkiji nego ikada i koji će sam sebe proždrijeti budemo vrlo, vrlo oprezni. Još ću jednom samo napomenuti jer čini mi se da je to jako važno da ta nevidljiva ruka tržišta svakog dana odlučuje tko će napredovati, tko će propasti, tko je živjeti, tko će umrijeti. Zato moramo biti jako oprezni kako gospodarimo onim što nam je preostalo i što nam je svima zajedničko. I naravno da je dobro da dolazi evo Vlada sa ovakvim prijedlogom. Međutim, ima ovdje ozbiljnih pritužbi na ovaj prijedlog zakona. Prije svega, ja ću govoriti iz aspekta što se ovaj prijedlog zakona zajedno sa Zakonom o javnim nabavama i o koncesijama koje smo usvojili Vlada prikazuje kao jedna snažna antikorupcijska mjera. Kakve veze sada to ima s tim? O tome govori izrijekom članak 18. koji govori o registru ugovora o javno-privatnom partnerstvu. Dakle, raspolaže se, daje se privatniku nešto što je javno dobro. O tome će voditi računa agencija koja ima i registar. Je li normalno dakle, a Vlada se upravo poziva na takvu odredbu u ovom zakonu, a onda mi lijepo, onda Vlada stipulira da će agencija pravilnikom ovog članka odrediti ovlaštenje pristupa registru i opseg prava pristupa podacima iz registra. To je nedopustivo. Ja ne znam zašto Vlada voli tajno raditi i koliko god govori, dakle u ovoj velikoj kampanji borbe protiv korupcije, organiziranog kriminala koji je srce korupcije i koji je samo most do politike, vidimo najvažniji predstavnici pravosudne vlasti i oni koji se suočavaju i od kojih se očekuje da se bore protiv korupcije i organiziranog kriminaliteta upravo govore o tome. Kako je Vladi palo na pamet da ne stipulira u zakonu da je registar javan prije nego što bilo što kaže o registru, ona je morala reći registar je javan. Na ovakav način kada je tajna, kada je opskurno to je poziv, to je poziv mafije. Mafija voli tajnost. Boriti se protiv toga jedino se može otvorenošću, transparentnošću i javnošću, što su inače karakteristike dobre vladavine. Kako se odlučuje unaprijed dakle da su neki postupci vlasti izračunjivi, da se zna tko će to dobiti, onaj tko je najbolji, a ne koji je ponudio tobože najprihvatljiviju cijenu, a ovi koji su sukandidati, koji su kandidirali sa visokim cijenama ponizno rade kod toga kao kooperanti. I nikome ništa. Prema tome, osnovno je da registar bude javan, da znamo što se radi, pod kojim uvjetima, tko je dobio. To je abeceda i očekujemo, na tome ćemo posebno inzistirati i biti glasni u tome da Vlada uvaži, prihvati naš amandman koji smo podnijeli u ime kluba SDP-a, vjerujemo da će to Vlada učiniti kao što je to učinila na prijedlog Zakona o koncesijama. Nešto također treba reći u zaštiti te javne imovine. Nedopustivo je, a često se govori sa najviših državnih instanci kako je Vlada neće rasprodavati svoje zemljište, šume, dakle te resurse, kako će se koristiti upravo nekim drugim institutima stvarnog prava. Zato je nedopustivo u članku 2. gdje se predlaže da će u zamjenu za preuzete obveze javni partner, dakle je li država, je li jedinica lokalne samouprave na privatnog partnera prenijeti određena stvarna prava. Ma koja određena stvarna prava. Možda sva ostala, ali ne vlasništvo. Ako će prenijeti vlasništvo, pa zašto onda Zakon o javno-privatnom partnerstvu. Neka to bude kupoprodaja, što ne bi smjelo biti da se ponudi ne znam koja cijena. Pa to mnoge zemlje, pa Francuska koja se koristi ovakvim sličnim institutima još od napoleonskih vremena pa ona ima fino, lijepo upravni ugovor. Sve je javno, sve je transparentno i koristi se tim upravnim ugovorom i nemoguće je da se nekim aneksom, što se to još sada pogodno zove aneksiranje, kao da je to poboljšanje temeljnog ugovora gdje temeljni ugovor, odnosno ti aneksi premašuju cijene višestruko i nije to izigravanje norme, to je otimačina. Zato na to ne treba odšutjeti nego vidimo što treba učiniti da zaista budemo uvjerljivi u onome što govorimo i za što se zalažemo. Dakle, evo ovdje apeliram da ne mogu to biti određena prava, mogu biti sva prava osi jer određeno pravo prije svega temeljno stvarno pravo je pravo vlasništva. Da se to ne odnosi na vlasništvo. Mi smo također, evo imali veliku raspravu i na odboru za zakonodavstvo i tu je s pravom bilo i od naših stručnjaka istaknuto na članak 24. gdje su obimne zadaće i ovlaštenja agencije za javno-privatno partnerstvo pa ne znam čemu, evo možda su dobre namjere, ali zaista ovakva kaučuk norma i jedan zakon ne bi to trebao imati pa to treba do izglasavanja u svakom slučaju popraviti. Naime, u članku 24. izrijekom se navodi da agencija unapređuje infrastrukturu i osigurava druge potrebne pretpostavke za unapređenje sposobnosti, e sad pazite ovo, kolektivnog učenja, kolektivnog pamćenja i upravljanja kolektivnim znanjem. Ne znam što je tu Vlada mislila, ali ja vjerujem da su možda bile neke plemenite zamisli, ali ovako zaista sliči na neki sustav koji se Vlada izrijekom odriče, ali evo, neke metode se negdje i potkradu. Članak 28. ponovo Vlada predlaže nešto što javno govori da će se toga odreći. Ponovo ministri, dakle čini mi se da je o tome govorila potpredsjednica Đurđa Adlešič, kako će se ipak ta mjera ministara umjesto da se uopće otklone iz upravnih i nadzornih odbora, nešto je o tome ona govorila, ali Vlada uporno u svaki novi zakon predlaže kako smjestiti pojedine ministre pa je isto tako i u upravno vijeće je potpredsjednik Vlade i nadležan za gospodarstvo, a članovi su ministri nadležni za gospodarstvo, financije, graditeljstvo i pravosuđe. To je nedopustivo. Oni imaju toliko zadaća da je nedopustivo da ovdje budu, a prije svega nedopustivo je, ako se nekakvo zlo tamo dogodi i nekakve nezakonitosti da kažu nismo znali, nismo bili upoznati. Ali to je kod nas još uvijek moguće jer nemamo pravu gospodarsku inkriminaciju gdje su upravo ti prvi pozvani na odgovornost pa da ih ne bi pozivali na odgovornost, neka rade svoj temeljni posao. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice, kolegice i kolege. Javno-privatno partnerstvo kada bi pokušali ući u nekakvu analizu te sintagme onda prije svega nam upada u oči ova riječ: "partnerstvo" između "javnog i privatnog interesa". Dakle ukoliko nema zaštite javnog interesa, a i privatnog interesa onda je teško moguće govoriti o partnerstvu. U ovom slučaju za mene je javni interes interes lokalne zajednice i interes države. Upravo zbog toga ja nemam ništa protiv, dapače podržavam inicijativu Vlade da se ovo područje regulira i moje pitanje je zašto prije nije donesen ovakav zakon. Možda odgovor budi sumnju, mogući odgovor nije donesen da bi se moglo do sada raditi što se hoće, da bi se moglo raditi u mutnome ili ono što narod kaže, loviti u mutnome. Nemam ništa protiv da država štiti svoje interese, nemam ništa protiv da se traži suglasnost nadležnog ministarstva. Normalna stvar, u zaštitu interesa lokalne zajednice upravo stoga što su prije postojala samo načela i stoga što imamo niz negativnih primjera, kako se do sada provodilo javno-privatno partnerstvo. Ja bih spomenuo, a postavio sam i pisanim putem pitanje gospodinu Polančecu, potpredsjedniku hrvatske Vlade, a možda nam državna tajnica može danas pomoći pa nešto pojasniti tu situaciju, pitanje "Sunčanog Hvara". Naime Vlada Republike Hrvatske potpisala je s "ORKO" grupom sporazum čiji sadržaj doduše nikada nije javno objavljen pa ga neki nazivaju kolokvijalno tajnim sporazumom. Taj je sporazum o javno-privatnom partnerstvu sklopljen prije dvije i pol godine. Vlada nije ustupila 25% plus jednu dionicu gradu Hvaru zbog vlasništva grada na dijelu nekretnina niti je ustupila 5% radnicima kako je bilo odlučeno. Upravo zbog toga i zbog svega što se dešava oko "Sunčanog Hvara" i nekakvih sumnji koje postoje oko toga da li je hrvatska Vlada uspjela zaštititi onu javnu dimenziju u javno-privatnom partnerstvu, a to je da li je uspjela zaštiti interese lokalne zajednice i interese Hrvatske države. Da li je hrvatsko vlasništvo još uvijek oko 50% ili se de facto na mala vrata u mraku ispod stola izvršila privatizacija u korist "ORKO" grupe za koju mi neznamo. Dokument FINA-e koji je po meni katastrofalan, taj dokument je od 27. kolovoza ove godine, dakle vrlo je svjež, a zove se obrazloženje ocjene financijskog rejtinga za tvrtku "Sunčani Hvar" d.d., dovodi u sumnju da je Vlada ovdje ustvari izigrala javne interese, da je firma, da je tvrtka dovedena u veoma tešku poziciju po ovim podacima netko bi rekao pred bankrot, ali ja ću vam pročitati ono što je FINA zaključila, dakle jedna državna respektabilna instanca i nemamo razloga da sumnjamo u ovaj izvještaj. Citiram: Utvrdili smo sljedeće: Tvrtka ne raspolaže radnim kapitalom. Naprotiv, kapital je u minusu 2007. godine za 89 milijuna 788 tisuća 473 kune. Koeficijent ubrzane likvidnosti, nezadovoljavajući. Koeficijent tekuće likvidnosti, nezadovoljavajući. Koeficijent financijske stabilnosti, nezadovoljavajuće. Koeficijent trenutne likvidnosti, također je daleko od zadovoljavajućeg. Faktor zaduženosti je iznad 57, a to je kako kaže FINA, citiram, deseterostruko više od maksimalno dopuštenog. Upravo stoga FINA zaključuje na ovaj način, citiram: Zaključujemo da je poslovanje tvrtke stvarno rizično jer su svi pokazatelji koje smo izračunavali, nezadovoljavajući, odnosno daleko ispod preporučenih vrijednosti koje su karakteristične za nerizične ili manje rizične poduzetnike. I sada preskačem jedan veliki dio, zadnja stranica izvješća kaže ovako, citiram: Tumačenje rejtinga "Sunčani Hvar" d.d. spada u najniži red rejtinga te je vrlo visoka vjerojatnost nastupa zastoja u plaćanju. Poslovna suradnja s poslovnim subjektom je vrlo nesigurna. Sa najviše 60% vjerojatnošću se može tvrditi da kod poslovnog subjekta neće u narednih godinu dana do sljedećeg godišnjeg financijskog izvješća doći do zastoja u plaćanju. Normalna stvar da se ja, a još više uznemirena javnost, prije svega na Hvaru pitam. Kako je Vlada uspjela dovesti ovu tvrtku u ovakvo stanje i pod kojim kondicijama je potpisala ugovor sa privatnim partnerom i šta se uopće tamo dešavalo da je došlo do ovoga. Često je upravo potpredsjednik Vlade, gospodin Polančec isticao "Sunčani Hvar" kao ponos hrvatskog turizma pa i modela kako se to radi u javno-privatnom partnerstvu. Ove brojke koje sam ja ovdje pročitao, doslovno ih citirajući, iz izvještaja FINA-e govore nam da je sve drugačije od onoga u što nas je uvjeravao potpredsjednik Vlade i Vlada. Tko će odgovarati ukoliko dođe do sloma ove firme? Tko će odgovarati što se sve ovo desilo, ako se desi ono što predviđa i FINA? Pa tko će uostalom odgovarati da je uopće firma došla u ovo stanje? Jer kad je ona preuzimana, ona nije bila u ovakvom staju. Bila je u puno boljem stanju dakle. A logika javno-privatnog partnerstva je sasvim drugačija, intencija je sasvim drugačija. Intencija je da to bude na dobrobit, na korist prije svega građana Hrvatske, lokalne zajednice i Hrvatske države. Čini mi se da ovo zaslužuje jednu duboku analizu i bar što se tiče mene ovdje u Hrvatskom saboru kao zastupnik iz 10. izborne jedinice u kojoj se nalazi i otok Hvar i grad Hvar, ja ću inzistirati na odgovoru na ova pitanja.
Hvala. Gospodin zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Poštovani predstavnici Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Prije samog osvrta na Konačni prijedlog Zakona o javno-privatnom partnerstvu, htio bih reći da je zanimljiva praksa hrvatske Vlade da ispravno reagira nakon proteka roka od dvije ili više godina. Zašto? Pa prilikom donošenja odnosno potvrđivanja smjernica za primjenu javno-privatnog partnerstva 2006. godine upozoravali smo premijera, Vladu, predstavnike predlagatelja da je za institut javno-privatnog partnerstva u našem društvu potrebno donijeti zakon. Onda su tu inicijativu glatko odbili. Kada je praksa izvitoperila, zloupotrijebila institut javno-privatnog praksa, javlja se Vlada kao spasitelj sa zakon i to zakonom koji de facto u svoje ruke preuzima sama Vlada. Kolega Marin Jurjević je spomenuo privatizaciju "Sunčanog Hvara" dakle komercijalne turističke tvrtke pod firmom javno-privatnog partnerstva. Kolega Marin Jurjević bi trebao znati da je firma privatizirana mimo važećeg Zakona privatizaciji, da je "Sunčani Hvar" privatiziran mimo smjernica javno-privatnog partnerstva. A ja vas uvjeravam da se taj ugovor ne može ni konvalidirati, osnažiti niti primjenom Konačnog prijedloga Zakona o javno-privatnom partnerstvu jer je kolegica Ingrid već rekla da u članku 1. unatoč nezgrapne, nesigurne odredbe da se određena stvarna prava mogu prenijeti na partnera privatnog. I ovakva formulacija ne dozvoljava prenošenje vlasništva. Prema tome, kolega Marine, inzistirajte da se javnost upozna sa sadržajem ugovora o javno-privatnom partnerstvu u komercijalnom tvrtci "Sunčani Hvar". No ipak i unatoč svega, moderna država ne temelji se na osiguranju usluga građanima kao što je to bila klasična država. Dakle, vanjska i unutarnja politika, državna sigurnost, financije. Država brine o puno više javnih usluga. I javno-privatno partnerstvo moderne države koriste baš za te nove usluge odnosno za izjednačavanje ravnomjernog razvoja zemlje. Da bi javno-privatno partnerstvo moglo izvršiti funkciju ravnomjernog razvoja u Republici Hrvatskoj, zakon bi trebao utvrditi u kojim sve uslugama ako su usluge javne, da li da ih pruža država ili lokalna zajednica, svejedno. Zakonom bi se trebale utvrditi usluge koje se mogu realizirati kroz program javno-privatnog partnerstva. Mi takve definicije u zakonu nemamo. Mi imamo definiciju da je moguće sve kroz formu javne nabave i davanje koncesija. Ali istodobno, što je apsurd, Vlada potpuno centralizira i nadzor i određivanje koji projekt može ići kroz tu formu. Čak ni to nije dovoljno Vladi pa je osnovala agenciju, ali u agenciju je odredila da ona imenuje upravno tijelo, ona ga smjenjuje i ona ga kontrolira. Dakle, diskreciona volja Vlade dolazi do izražaja kad nema nikakvog programa, nema utvrđenih javnih usluga, javnih potreba niti ima analize regionalnog razvoja za koja područja se treba koristiti institut javno-privatnog partnerstva. Ovakva situacija, posebno dosadašnja, u Hrvatskoj se javno-privatno partnerstvo tko ima, tko je bogatiji može koristiti javno-privatno partnerstvo, država mu osigurava kroz mjere Vlade da to učini, a oni koji nemaju niti javne rasvjete… Molim vas lijepo, nemojte mi isključivat mikrofon, ne govorim samo radi zapisnika nego radi građana koje predstavljamo. Dakle, u Hrvatskoj praksa potvrđuje da se javno-privatno partnerstvo koristi upravo u bogatim sredinama, a ne za ravnomjeran razvoj Republike Hrvatske gdje bi privatni novac nadomjestio mogućnost države ili lokalne zajednice. Pa zato i jeste najskuplji način osiguranja javnih potreba kroz javno-privatno partnerstvo, ali je društveni interes da se regionalni razvoj izjednači na iste ili približno iste standarde. Mi zaista gradimo dvorane od 700 milijuna kuna, ali istodobno naša hrvatska područja nemaju javne rasvjete, nemaju uopće mreže električne energije u svojim mjestima. Ako je već Vlada centralizirala odlučivanje što je projekt koji može odobrit i gdje će se odobriti, onda bi barem trebala utvrditi koje usluge moraju biti sadržane u javno-privatnom partnerstvu. Ovakvim načinom mi ćemo samo zaista još više centralizirati mjesto odlučivanja, a poznato je i iz teorije i iz prakse da se ne korumpiraju ljudi koji ni o čemu ne odlučuju. Korumpira se kirurg koji mora odobriti ili hoće operirati pacijenta, korumpira se službenik u gruntovnici koji mora izvaditi zemljišno knjižni izvadak ili upis u zemljišne knjige ubrzati, korumpira se službenik u fondu za privatizaciju. Ali gospodo, odluke se donose na nekom drugom mjestu, pa smo i kod prihvaćanja izvještaja o kontroli postupaka javne nabave dali vrlo pozitivne ocjene komisiji za kontrolu postupaka javne nabave čak je ta komisija dobila dobre ocjene iz Europske unije iz komisije. Ali parlamentarna većina koja je de facto politički ovisna o Vladi je na prijedlog Vlade razriješila predsjednika Komisije za kontrolu javne nabave. To je potpuno šizofrena situacija. Dakle, imate odličnog čovjeka imate vrlo dobru kontrolu, još povećavate nadležnost državne komisije joj dolaze i koncesije i javno privatno partnerstvo, onda gotovog čovjeka koji ima potporu Europe i dobiva ovdje laskave ocjene, razriješite kao nesposobnog ili nepotrebnog. Dakle, šta ona reći o ovakvom prijedlogu zakona. Dakle, inicijativa je dobra, ali izvedba po ovom zakonu će biti loša. Bit će na štetu javnog partnera. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Emil Tomljanović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa ispravio bih netočan navod uvaženog kolege koji je između ostalog kazao da je ovaj zakon pisan samo za razvijena područja, odnosno da neće imati nikakvog efekta za ona područja u Republici Hrvatskoj koja su, kako da kažemo, manje razvijena. Upravo suprotno. I zbog toga sam se javio za ispravak netočnog navoda. Upravo suprotno. Ovaj zakon regulira ovu materiju upravo na način da će svima upravo svima pružiti jednake šanse za razvoj, a pogotovo i nerazvijenim sredinama i zapravo regulira ovu materiju na jedan sveobuhvatan i kvalitetan način.
Gospodin zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, uvaženi predstavnici iz ministarstva, uvažene kolegice i kolege. Pa evo meni je drago da postoji interes Vlade za javno privatno partnerstvo kao što mi je bilo drago kada je SDP to prvi predlagao da je sa godinu ili dvije zakašnjenja i Vlada uvidjela da je javo privatno partnerstvo jedna od dobrih stvari kako se može unaprijediti život ne samo u jedinicama lokalne samouprave, nego i u društvu i da se išlo sa izradom smjernice javno privatnog partnerstva. Mi kada smo to predlagali na najboljim iskustvima europskim, nismo izmišljali toplu vodu, samo smo slušali ono što nam najbolja europska iskustva imaju za reći i samo smo realizirali gdje SDP obnaša vlast ono za što smo dobili mandat. Bitan dokument i strateški dokument, znači za javno privatno partnerstvo je "green paper" iliti "Zelena knjiga" koja propisuje tri ugovorna modela, to su institucionalni, koncesijski i "PFI" model javnog privatnog partnerstva i on je upravo zbog toga smjernica dakle ne direktiva, jer se mora uskladiti sa zakonodavnim sistemima svake zemlje. Međutim, kada je kolega Maras u uvodnom izlaganju u ime kluba rekao da smo mi jedina zemlja koja će imati i smjernice i Zakon o javno privatnom partnerstvu on je uistinu imao pravo. Tako npr. Italija ima tri posebna zakona koja reguliraju javno privatno partnerstvu, a Italija je jedna od razvijenijih zemlja po primjeni javno privatnog partnerstva. Koncesije i izgradnje upravljanja npr. tamo zauzimaju 61,2% tržišta. Koncesije pružanja usluga tamo zauzimaju 35,5% tržišta, dok su drugi javno privatno partnerski modeli na 3,3%. Francuska npr. nema Zakon o javo privatnom partnerstvu. Nema jedinstveni zakon, nego ima poštuje direktive tj. preporuke, smjernice Europske komisije. E sada, dolazimo do modela Engleske. Engleska je zemlja koja ima do 2006. samo ugovoreno 800 preko 800 projekata javno privatnog partnerstva sa preko 72 milijarde eura teškim ugovorima. Zemlja koja ima 55% tržišta javno privatnog partnerstva u cijeloj Europi. Zemlja koju treba slijediti. Zemlja u kojoj je socijaldemokrat Tony Blair sa javno privatnim partnerstvo ucrtao treći put u razvoju zdravstvenih institucija, dakle bolnica, škola i vrtića. A što se događa kod nas? I sada umjesto da mi upravo najbolje europske prakse slijedimo, a najbolja europska praksa je Engleska, mi se povodimo za posebnim Zakonom o javno privatnom partnerstvu, a to nam de facto ne treba. No međutim, u dijelu u kojem je on reguliran i u kojem je iz prvog čitanja doživio neka poboljšanja ja ću to pozdraviti, no ono što i na što ću se vratiti je slijedeće. Činjenica je da imamo Zakon o javnoj nabavi, činjenica je da imamo Zakon o koncesijama, činjenica je da imamo Zakon o proračunu koji je isto tako u vezi sa ovim zakonom, činjenica je da imamo Zakon o izvršenju proračuna koji je isto tako u vezi sa zakonom kao i u ova prethodna tri zakona, činjenica je da ćemo na temelju ovog zakona morati imati par diskrecionih uredbi Vlade, činjenica je da će agencije, Agencija za javno privatno partnerstvo buduća tražiti odobrenja tj. pojedinih ministarstava za realizaciju projekata javno privatnog partnerstva, činjenica je da će i same jedinice lokalne samouprave koje žele realizirati javno privatna partnerstva morati zatražiti mišljenja određenih ministarstava, činjenica je da sad imamo šumu propisa. Ja sam u prvom čitanju rekao, ne bih htio da nam se dogodi da ćemo danas izglasati zakon, a već sutra pisti HITRORez-u da ukine tu šumu propisa. No međutim, ja sam u prvom čitanju bio jako sretan zato jer sam ja u prvom čitanju naišao u članku 11. na tri stvari. Te tri stvari su bile usklađenost, znači suglasnost na temelju usklađenosti sa tri važne strategije. Prva je politika razvoja javno privatnog partnerstva koje više u drugom čitanju nema, pa sada i postavljam pitanje dali se odustalo od politike razvoja javno privatnog partnerstva? Drugo je Nacionala strategija regionalnog razvoja koje u ovom čitanju nema, pa pitam dali se u međuvremenu odustalo od Nacionalne strategije regionalnog razvoja? I treća, što me osobito veseli i po prvi put sam tu strategiju vidio je nacionalna razvojna strategija. Nešto za što želimo, gdje želimo da Hrvatska bude za pet, odnosno za deset godina. I ja sam bio sretan da sam konačno prvi put u jednom dokumentu vido nešto što se zove nacionalno razvojna strategija. I sada kada ga nema u ovom dokumentu, ja sam tužan, to me stvarno rastužuje. No, međutim, ono na što treba odgovoriti i na što treba dati odgovore nije posebni članci i detalji ovoga zakona nego kako su pripremljene naše institucije za provedbu zakona. Ja vjerujem da će ravnatelj agencije biti pošteni i pravedan čovjek koji će raditi najbolje u interesu svih, a pogotovo jedinice lokalne samouprave da realiziraju svoje projekte. No, međutim, kako su pripremljena određena ministarstva? Tko će u ime ministarstva odlučivati o usklađenosti sa kako se ovdje naziva sektorskim razvojnim planovima i strategijama. Gdje su sektorski razvojni planovi i strategije, je li to uopće postoji? Ja to nisam vidio. Tko će u ministarstvima davati suglasnost. Imamo uredbe Vlade koji ostavljaju veliku mogućnost za diskrecijsko pravo odlučivanja. To je ono na što stavljamo naglasak. A pogotovo ću staviti naglasak na članak 18. gdje će agencija pravilnikom iz stavka 2. odrediti ovlaštenike pristupa registru i opseg prava pristupa podacima iz registra. Pa zar ne bi svaki građanin Republike Hrvatske kada je već riječ o javnom privatnom partnerstvu mogao imati na uvid kakav je registar za projekte javno-privatnog partnerstva. Jer javno znači građanski. Javno ima pravo imati uvid. I zato apeliram, i na vas u ministarstvu, apeliram i na zastupnike ovoga Sabora da prihvate amandman koji je dao Klub SDP-a da upravo svi budu u mogućnosti imati pristup registru a ne da agencija autonomno odlučuje tko će imati mogućnost pristupa registru javnog privatnog partnerstva. Jer na taj način možete doći u situaciju, možete vi koji obnašate vlast da će pojedini ugovori biti skriveni od javnosti. Klub SDP-a i ja osobno bi podržali ovaj zakon da su se u zadnjih par mjeseci dogodile stvari koje bi nam mogle dati garanciju da će ovaj zakon leći na plodno tlo, odnosno da će se realizirati bez ovih diskrecijskih osnova. No, na žalost, ja vas moram podsjetiti da smo u zadnjih par mjeseci izglasali u ovom Saboru na prijedlog Vlade Republike Hrvatske par zakona koji direktno zadiru i smanjuju ovlasti i fiskalno centraliziraju jedinice lokalne samouprave. Tako se npr. jedinice lokalne samouprave više ne mogu zadužiti bez suglasnosti ministra financija. Tako se ravnatelji osnovnih i srednjih škola više ne mogu imenovati bez ministra, mada im ministarstvo nije osnivač. Kako se npr. jedinice lokalne samouprave i trgovačka društva u javnom sektoru limitiraju sa svojim zaduženjima i to nije ravnopravan status na tržištu. Tako je npr. neoporeziv dio dohotka koji je povećan sa 1600 na 1800 kuna išao direktno na štetu jedinica lokalne samouprave to je podatak Ministarstva financija, ja to nisam napisao. Gospoda iz Ministarstva financija su ga napisala u uvodu. Tako je npr. i Zakonom o … [[Govornik se ne razumije.]] poreza na dobit određen dio sredstava smanjen jedinicama lokalne samouprave. I upravo zbog toga svih tih stvari koje su suprotne u biti sa Europskoj povelji o lokalnoj samoupravi a koju smo potpisali, podsjetiti ću vas prije četiri mjeseca koja govori o fiskalnoj decentralizaciji i povećanju ovlasti, ja se bojim, a i to vam na neki način mogu i garantirati da će već u sljedećoj godini ukupna količina prihoda jedinica lokalne samouprave neće više biti 16% nego će biti 15 ili 14% upravo zbog seta ovih zakona. I ono na što bih upozorio je da ljudi ne misle da Europska komisija, odnosno europske institucije to ne prate. Itekako prate, itekako prate! I nužna je decentralizacija, upravo zbog toga, zbog seta ovih zakona, mi ne možemo apriori krenuti od vjerovanja da će ovaj zakon o javno-privatnom partnerstvu biti drugačiji, dakle, da neće biti posezano za određenim diskrecijskim kriterijima. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Emil Tomljanović.
Pa netočan je navod da će agencija imati apsolutno pravo kome će davati podatke, kome neće davati podatke. To njezino pravo biti će uređeno i jest uređeno i samim zakonom i podzakonskim aktima, dakle, tu apsolutnog prava, volje i u tom smislu diskercionog prava apsolutno nema. Ispravljam ovaj netočan navod i u tom smislu, odnosno razmišljanja sada sa iz Kluba zastupnika SDP-a da ovaj zakon nije potreban. Sada kada imamo prijedlog zakona koji na kvalitetan način regulira ovu materiju, sada su razmišljanja da on nije potreban, a naslušali smo se rasprava kako upravo s te strane, kako je ovaj zakon apsolutno potreban i kako u ovlasti javnog-privatnog-partnerstva ćemo uvijek imati sive zone dok taj zakon ne donesemo. I sada kada ga donašamo, kada usklađujemo institute, onda ta inicijativa Vlade se opet u tom smislu oponira. Ne vidim uporišta logičnog, ne vidim uopće razloga zbog čega tako rezumirate. Hvala.
Replika, gospodin zastupnik Ivan Hanžek.
Pa s obzirom da je kolega Bernardić spomenuo neke stvari, ponukan sam da repliciram. Naime, 5. 11. pred Europsku komisiju ići će izvješće o stanju razvoja odnosa kandidata, potencijalnih kandidata za pristup u Europsku uniju. U draftu koji je, kruži službom na Europske unije već mjesec dana uz ono sve što nam se i dalje stavlja kao minus uz pozitivne naglaske na pozitivan razvoj i dalje se stavlja minus korupcija, sudstvo, povratak prognanih i izbjeglih, nova stvar je decentralizacija regionalna i lokalna. I mene čudi i iznenađuje da predstavnici određenih institucija koje se pojavljuju kao predlagači određenih akata ne vode računa o tome o onom što je i u posljednjem svom djelu izlaganja rekao gospodin Bernardić da zapravo se od strane Europske komisije i Europske unije prate svi naši akti i da ćemo se zaista dovesti sa dosta tih zakona koje smo donijeli, koje smo izglasali u situaciju da vrlo brzo poslije Nove godine budemo morali vršiti korekcije koje će biti na tragu usklađivanja sa Europskom poveljom koju jesmo izglasali ali ju ne primjenjujemo. I stoga pozivam da ne bismo se dovodili u situaciju da Sabor dva puta, tri puta raspravlja o istim zakonima, da bi se prilagodio procesu decentralizacije regionalne i lokalne samouprave da kod predlaganja već uzmemo u obzir te činjenice i da ih ugradimo u same prijedloge zakonskih akata. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Davor Bernardić.
Poštovani kolega Hanžek upravo je to bila moja intencija. Dakle da sami sebi ne otežavamo put u Europsku uniju sa zakonima koji idu direktno u centralizaciju. I zato je potrebno sve zakone uskladiti sa Europskom poveljom o lokalnoj samoupravi. I zato ja moram reći još da sam zapravo nesretan što u odnosu na prvo čitanje jer na neki način nema te Nacionalne strategije regionalnog razvoja. Ja sam očekivao da će ona biti prije drugog čitanja. Da nema nacionalne razvojne strategije. Ja sam očekivao da će i ona biti prije drugog čitanja i da nema politike razvoja javno-privatnog partnerstva ja sam također očekivao da će i ona biti prije drugog čitanja jer su to sastavni dijelovi bili dokumenta u prvom čitanju. I ja se tu sa vama slažem i ono što je sigurno točno da Europska komisija brine brigu oko toga da svaka zemlja kandidat ide u smjeru decentralizacije. Ono na što će se još morati odgovoriti je pitanje oko stavljanja na snagu smjernice. Ja nisam rekao da je zakon u jednom dijelu nepotreban nego je nepotrebno da imamo i zakon i smjernice i na neki način predstavnici ministarstva moraju odgovoriti na koji način će se određene smjernice staviti u tom dijelu van snage. Hvala.
Gospodin zastupnik Krešimir Gulić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, državna tajnice sa suradnicima, kolegice i kolege. Evo ja ću se s par riječi osvrnuti na ovaj novi Zakon o javno privatnom partnerstvu. Što se propisuje ovim zakonom? Zakonom je dakle se propisuju osnovni pojmovi pri čemu je posebno važna definicija javno-privatnog partnerstva koja čini temelj ocjene koji projekti se mogu smatrati projektima javnog privatnog partnerstva u smislu ovog zakona pri čemu je osnovni preduvjet da je svrha projekata pružanje usluga iz nadležnosti javne ovlasti. Isto tako donošenjem ovog zakona bi se trebalo propisati koja javna tijela i na koji način vrše odabir projekata koji će se realizirati po modelu javno privatnog partnerstva? Koja je metodologija njezine realizacije? Kontrolne mehanizme koji se odnose na provjeru usklađenosti predloženih projekata sa zacrtanim političkim i razvojnim prioritetima, bolji nadzor iz fiskalnih rizika, transparentnost u odabiru privatnog partnera i tako dalje. Ono što bih htio naglasiti što je bitno i što je bitna novost je da procedura odobravanja prijedloga projekata je pojednostavljena na način da je smanjen broj mišljenja koja se mogu pribaviti, moraju pribaviti te pojačavanjem uloge Ministarstva financija koje daje suglasnost na prijedlog projekata a ne samo mišljenje kako je bilo navedeno u tekstu prijedloga. Evo u svakom slučaju mislim da je to potrebno a osvrnut ću se na ovaj članak jer smo svjesni da su neke jedinice lokalne, područne i regionalne samouprave se prezadužile i mislim da je zbog toga sigurno potrebno da i Ministarstvo financija daje svoje mišljenje da se ne bi dogodilo da ne velim neke općine ili gradovi, da ne velim uđu u stečaj. Htio bih se malo osvrnuti evo tu na neke prethodne rasprave i to reći sa svojeg stajališta. Evo gospodin Kajin je govorio da bi uredi za izdavanje uvjeta gradnje ili kak mi to velimo građevinske dozvole trebale raditi u 4 smjene. Ja mislim da ne bi trebali raditi jer evo novim zakonom je, su te ovlasti dodijeljene županijama i većim gradovima i iz iskustva kojega imam u ovih zadnjih par mjeseci mogu reći da se zapošljavaju novi ljudi koji se nisu mogli nažalost zapošljavati u, dok su ti uredi bili pod ingerencijom ministarstva jer znamo da Zakon o plaćama namještenicima i službenicima nažalost to nije dozvoljavao. Na ovaj način puno veći broj i puno lakše ćemo zaposliti te stručne ljude koje je nažalost u Zagrebu i okolici jako teško naći. To su inženjeri građevine i arhitekti koji obavljaju te poslove a mislim da na ovaj način ćemo u većim gradovima i županijama moći i dati veće plaće pa sigurno ih i dobiti na ta radna mjesta pa će sigurno uvelike i na taj način se doprinijeti da se upravo te, ti zahtjevi koji su bili problem kod izdavanja građevinske dozvole zbog sporosti da se ubrzaju. Ono što moram reći da i sami možda i mi koji vodimo jedinice lokalne samouprave imamo određenih problema i da ih u svakom slučaju moramo uskladiti a to je vezano na Zakon o prostornom uređenju i gradnji koji je donesen evo prošle godine tako da i mi moramo uskladiti svoje prostorne planove sa novim zakonom da bi na taj način olakšali evo investitorima za ulaganje na našim područjima pa velim i tu je na neki način i naša jedna odgovornost, a ne samo odgovornost države kako je bilo rečeno. … [[Govornik se ne razumije.]] bilo spomenuta izgradnja sportskih dvorana na području naše Hrvatske u gradovima u kojima se sad grade po sistemu javno-privatnog partnerstva. Ja se slažem da te dvorane treba graditi i mislim da su dvorane korisne i zbog samog evo velikog svjetskog događaja kojega smo dobili a to je svjetsko rukometno prvenstvo, a mislim da će te dvorane u svojoj budućnosti biti sigurno popunjene i da će biti sigurno isplative jer bolje da su nam djeca u dvoranama i da se bave sportom nego da su nam u, na ulici ne znam, u kafićima i ne znam po kojim drugim mjestima. Isto tako moram konstatirati da zbog rata a prije i nažalost, a i prije rata nažalost nije se do prije nekoliko godina dovoljno ulagalo u onu našu infrastrukturu a tu smatram vrtiće, škole, dvorane i sve ono što je potrebno za funkcioniranje, dobro funkcioniranje i osiguravanje uvjeta naših građana. Nadam se da ovim evo Zakonom o javno-privatnom partnerstvu bude to puno jednostavnije i da će se to moći puno lakše realizirati. Ono što moram reći evo ja imam jedan primjer u svojoj općini gdje sam upravo pred jednim takvim, jednim takvim projektom javno-privatnog partnerstva a to je znači izgradnja općinskog centra di bi u tom općinskom centru dobili i vrtić, di bi dobili tržnicu, poštu, banku, prostore za općinsku upravu i sve ono što je potrebno jednoj općini od 7 tisuća stanovnika tako da nije ovo samo projekat javno privatnog partnerstva za bogate. Ja vjerujem da na taj način se, će se omogućiti da i one manje bogate općine ili gradovi mogu ući u takve projekte jer izgradnjom takvog jednog, evo primjer kod mene općinskog centra mislim da će vrijednost i nekretnina i pokretnina kak se veli sigurno porasti, a na taj način ćemo privući sigurno i ulagače i stanovništvo će se povećati. A na taj način ćemo sigurno lakše i vraćati određena zaduženja koja bi imali znači prema tom projektu javno-privatnog partnerstva. Evo zbog svega ovog prethodno navedenog ja ću podržati donošenje Zakona o javno-privatnom partnerstvu. Hvala.
Gospodin zastupnik Ivan Bagarić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovani kolegice i kolege. Ja bih prije nego što prijeđem na raspravu o ovoj točci dnevnog reda samo postavio jedno retoričko pitanje, da me malo čudi, jer sam pažljivo slušao izlaganje mojih kolega, da me čudi na određeni način jedna da tako kažem diskrepanca u predstavljanju ovog projekta, odnosno ovog zakona i na određeni način iskaza pojedinih kolega o njemu i stava generalnog kluba kojeg predstavljaju. Dakle, mi do sada nismo čuli, doista nismo čuli ništa veliko, temeljito, a usmjereno protiv ovoga zakona. Dapače, gotovo sve pozitivno kako o tome govori i svjetska praksa. Međutim, eto neki su klubovi suzdržani i to je bolje nego da su protiv. Međutim, na žalost politika je takva da i kad je nešto doista od javnog interesa i kad je dobro ne usuđujemo se ići korak dalje i kazati dobro je to što radite. Ja mislim doista vama ovdje predstavnicima Vlade treba kazati dobro je što uradite, jer evo iz mog ne znam kratkog osvrta i bavljenja ovom materijom nisam stručnjak za nju niti se umišljam u tom smjeru. Međutim, vidio sam između ostaloga što drugi imaju, što drugi misle i što drugi rade kada je u pitanju javno-privatno partnerstvo. Dakle, među svim definicijama koje ovdje postoje do kojih možemo doći javno-privatno partnerstvo se može svesti na dvije i to je upravo razlog zbog kojega treba dati potporu ovome zakonu. Kaže interesna javno-privatno partnerstvo interesna suradnja javne institucije i privatnog partnera ili još bolja, javno-privatno partnerstvo je ulaganje privatnog novca za stvaranje javnog dobra ili pružanje javne usluge. Prema tome, svakom društvu, svakoj državi na ovom svijetu bez obzira na njenu razinu razvoja apsolutno je potrebno jedno i drugo, a od interesa ukupne javnosti. Kad sam malo pogledao što su drugi radili i što drugi rade na ovom polju onda sam vidio da recimo jedna Irska koja je sigurno nama zemlja primjer i može biti zemlja primjer iz više razloga, a i zbog još jednoga zbog koga sam se osobito osvrnuo govoriti, dakle odlučio govoriti o ovoj točci dnevnog reda ima dakle zajedničkih nekih karakteristika i osobitosti kada je u pitanju, koji se mogu usporediti sa Republikom Hrvatskom. Dakle, oni su svojim nacionalnim planom razvoja od 2000. do 2006. godine predvidjeli mjesto javno-privatnog partnerstva kao važno mjesto, kao važnog instrumenta u podizanju javne infrastrukture i općenito kvalitete života u Irskoj. Imaju i posebnu jedinicu u Ministarstvu financija itd. Međutim, značajniji podatak od toga je da su u tom periodu alocirali oko 5,5 milijardi eura iz budžeta u projekte javno-privatnog partnerstva. Dakle, sad možete zamisliti koliko je investirano od strane privatnih partnera. Dakle, koliko je država samo sudjelovala u tom segmentu. U Velikoj Britaniji čak 10% svih infrastrukturnih projekata otpada na javno-privatno partnerstvo. Karakteristika i osnovni razlog zbog koga smo doista mi koji sjedimo na ovoj strani sabornice izričito za ovaj zakon i dajemo mu potporu je stoga što zapravo javno-privatnim partnerstvom se dovršavaju projekti na vrijeme i u okviru predviđenih sredstava uz prihvaćanje reklo bi se i poticanjem inozemnih investicija. Dakle, ovo je naprosto stvaranje okvira, sigurnog okvira za ulagače i poziv ljudima iz svijeta dođite i ulažite u Hrvatsku. Dakle, ova je materija regulirana. Ona je sigurna. Vaša sredstva će biti osigurana i imat ćete iz toga koristi. Koristim priliku da kao što su i druge kolege ovdje koji su prije mene govorili i pozivali se na svoje izborne jedinice iz kojih dolaze, da u ime 11. izborne jedinice, dakle one jedinice koja se odnosi na Hrvate izvan Republike Hrvatske kažem da je ovo prigoda, svojevrsna prigoda za jedan doista hrvatski new deal. Dakle, i ja vas molim, vas iz Vlade, da koristite tu priliku i tu šansu ja bih kazao da doista svi oni koji su nekada kroz povijest iz države Hrvatske, dakle ili općenito sa hrvatskih prostora ma gdje Hrvati živjeli odlazili što zbog političkih razloga što zbog gospodarskih u svijet i u tom svijetu stjecali znanja, iskustva i novac. I sada vladaju i jednim i drugim i trećim, a vladaju zasigurno i ljubavlju prema domovini. Naprosto da je to prilika da se te ljude pozove i da im se kaže dođite, ulažite i vaša sredstva će biti sigurna. Do sada se često događalo da upravo takvi ljudi i drugi, bez obzira o kome se radilo, a dolaze iz inozemstva su odustajali od ulaganja ili su zapravo na prvom koraku bili sputani iz razloga što ova materija nije bila regulirana. Prema tome, dakle regulacijom ove materije je osigurano sve ono što nekome tko ima novac, tko ima znanje ja ponavljam i dodatno još i ljubav prema domovini je zapravo poziv na sigurno ulaganje i izgradnju Hrvatske. Evo, toliko. Hvala lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Tanja Vrbat.
Hvala. Uvaženi kolega Bagariću, na žalost moram konstatirati da imate barem jedan netočni navod, a to je kad se ste ustvrdili da kolege koje su raspravljale pretpostavljam iz moga kluba zastupnika nisu imali konkretnih primjedbi na ovaj zakon. Bilo je čitav niz konkretnih, vrlo ozbiljnih primjedbi na ovaj zakon, iako ćemo biti kao klub suzdržani, a to ponajprije što se tiče ja sam osobno najviše zabrinuta da ovaj prijedlog zakona dodatno centralizira našu domovinu i da to kažem našu domovinu, jer znam da ćete vi cijeniti taj izraz. I poglavito druga stvar oko toga da će se razviti čitava šuma propisa o toj materiji što nam svakako neće olakšati posao.
Replika, gospodin zastupnik Davor Bernardić.
Ja ću replicirati poštovanom, uvaženom kolegi Bagariću. Pa ja sam zapravo, prva stvar moram reći pričali ste o diskrapanciji. Pa kako mi možemo biti u diskrapanciji kad smo to prvi predložili? Pa kad nešto prvi predložite valjda i želite taj zakon. I poznato je da su socijal-demokrati po cijeloj Europi udarili temelje javno-privatnom partnerstvu, pa smo i mi prvi predložili i drago nam je da ste vi godinu dana nakon, dakle sa smjernicama o javno-privatnom partnerstvu to prihvatili jer to na neki način i daje nadu i ostalim našim prijedlozima da koje možda predložimo da će se u doglednom vremenu od godine dvije ili tri dana naći eventualno prihvaćeno. Druga stvar, rekli ste da nisam na neki način i mi kolege obrazložili zbog čega se konkretno ne slažemo. Pa ja sam vam po ovome što sam ja izbrojao, barem 15 konkretnih stvari nabrojao zbog čega se konkretno ne slažemo i vi bi nas uvjerili i mi bi van htjeli vjerovati, ali kada ste poslali ste od desetak zakona koji direktno idu u smjeru centralizacije, koji su u suprotnosti sa Europskom poveljom o lokalnoj samoupravi, ne možemo vam vjerovati, ali da ste poslali te zakone u smjeru decentralizacije, u smjeru jedinica lokalne samouprave, mi bi vam sad digli palčeve i rekli, bravo za ovaj zakon jer u konačnici taj zakon i javno-privatno partnerstvo kao takvo u Hrvatskoj je krenulo od nas i mi smo to prvi inicirali. Hvala.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Ivan Bagarić.
Poštovani kolega, to što ste i vi predlagali ovaj prijedlog zakona zapravo je potvrda onoga što sam ja maloprije kazao. Dakle, s obzirom da ste i predlagali i vi predlagali, dakle i zauzimali se za ovaj zakon, ako hoćete i prvi, evo. To je razlog više da ga poduprete i da ste ono gorljivo za jer vi u dubini duše znadete da je ovo dobar materijal, međutim ja razumijem, ja nisam kazao da vi niste ništa obrazložili, ali kazao sam da nije bilo temeljitog razloga zbog kojega bi bilo se protiv. Prema tome, dakle naprosto to su finese i ne toliko bitne stvari. Ja se ne slažem da će ovaj zakon centralizirati Hrvatsku. Ja tako ne mislim doista. To je jedna subjektivna procjena na koju vi imate pravo, ali se s njom ne slaže. Prema tome, nisam niti osudio vašu suzdržanost. Kazao sam da je to znatno bolje nego biti protiv. Prema tome, bez obzira na to, evo gradimo sutradan u praksi posljedice ovoga zakona, odnosno ispravimo i ako bude nekih nedostataka i imajmo doista još jedan instrument koji će pomoći razvoju Hrvatske. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Da, kad su u dubini duše, a oči su ogledalo duše. I druga replika, gospodin zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Evo, drago mi je da je kolega Bagarić to isto uvidio da smo mi to predlagali i da je to sad priznao u ovoj replici, ali ono što mene zabrinjava i što govori u prilog tome da je ovaj zakon strogo centraliziran je diskrecijske ovlasti koje se daju i agenciji, upravnom vijeću agencije da tijekom procesa, znači u prvom trenutku kada vam odobre projekt, oni u su druga dva koraka opet u mogućnosti taj projekt stopirati. Tako da sam ja zabrinut. Vi ste rekli da postoje mnogi Hrvati izvan Domovine koji bi vrlo rado investirali novac i u suradnji sa javnim partnerom u Hrvatskoj, ja to podržavam i ja smatram da takvih Hrvata ima koji bi htjeli investirati u Domovinu, ali sam uvjeren da će ih ovaj zakon u tome onemogućiti jer svako dodatno birokratiziranje, svako dodatno onemogućavanje određenog posla koje će produžiti proceduru jer mi sada imamo proceduru koja traje otprilike 18 mjeseci, ova procedura će se protegnuti na 3 i nešto godine. Tako da to nije u skladu jednostavno sa HITRORez-om koja je i ova Vlada najavljivala. Ovdje se nameću dodatne administrativne poteškoće. Kao iskreno u ime Kluba zastupnika SDP-a mi bi podržali zakon koji bi išao prema tome da promovira takav način ulaganja da bude više nego što je bilo 4 ulaganja u javno-privatno partnerstvo prošle godine. Ja sam uvjeren da će ih s ovim zakonom biti manje, a da će diskrecijski se moći koristiti primjeri tamo gdje je lokalna vlast u suradnji sa državnom vlasti, da će ići projekti, a da je moguće da se stopiraju tamo gdje to tako neće biti u istoj situaciji.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Ivan Bagarić.
Kolega Maras, ja ne sumnjam da vi bolje poznajete ovu materiju nego ja i držim da to što govorite da ima osnovu. Međutim, trebali biste se složiti sa mnom da materija koja je do sada postojala je bila još oskudnija, dakle ovo je doprinos uređivanju ovoga prostora, prema tome ne polazim od toga da sam stručnjak, ali znam da niti jedan projekat, niti jedan materijal nije savršen. Nije ni ovaj zakon, to je sasvim sigurno. Prema tome, vrijeme će pokazati i nikakav nije problem da sutradan u praksi, ne znam ni ja kad naprosto s obzirom na oskudnu praksu Hrvatske u ovom segmentu ulaganja, kad se pokaže neka slabost, ja mislim da će biti svi ovi ovdje ljudi na raspolaganju iz Vlade, a i mi ovdje usuglašeni oko toga da na vrijeme zapravo interveniramo i promijenimo stvari u onom smjeru u kojem ste vi maloprije kazali, osobito zbog stranih investicija, a naše javne koristi ovdje. A u tom paketu i zbog znači sunarodnjaka koji žive od Ognjene zemlje do Australije, reklo bi se. Evo, Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Vladimir Šišljagić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Pa evo, kada govorimo o javno-privatnom partnerstvu, meni je žao što i HDSSB ne može kazati da je bio prvo pa onda drugi, zapravo mi, ja bolje rečeno u dubini duše osjećam potrebu da možda predložim nekakav zakon o sankcioniranju lopovluka glede javno-privatnog partnerstva koji se može dogoditi. Nažalost, morate me razumjeti, ja imam negativnog iskustva sa javno-privatnim partnerstvom na konkretnom projektu. A vezano za izigravanje propisa, za mene ovaj zakon praktično nije nešto posebno novo. Nije Hrvatska da nije imala izregulirana, ne na ovoj razini zakona postupke kako i na koji način ući u nekakav projekt javno-privatni, odnosno javno-privatnog partnerstva. Imali smo evo smjernice. Pa i te smjernice su isto ukazivale da kod ulaska u projekt javno-privatnog partnerstva isto presudnu ulogu ima država, nadležno ministarstvo pa su sporazumi kada govorimo, a bilo je riječi o rukometnim dvoranama koje su rađene po modelu javno-privatnog partnerstva za svjetsko rukometno prvenstvo. Ne sve. Oni koji su zapravo imali i iskustva, svoje dvorane su radili izvan modela javno-privatnog partnerstva jer su ocijenili, a i nalaze se na vrlo visokim pozicijama izvršne vlasti u državi, dakle ocijenili su da će te dvorane koje oni rade, a imaju utjecaja i mogli su izbjeći javno-privatno partnerstvo biti značajno jeftinije za jedinicu lokalne samouprave, ali ne samo za jedinicu lokalne samouprave nego u konačnici i za državu. Dakle ideja je dobra. Ideja je dobra. Nije nova. Ima 20 godina u Europi da se ona primjenjuje. Britanci čini mi se, nebitno tko je prvi ušao u ovakve modele jel' tako, ali je činjenica da smo mi sedma ili osma država u Europi koja će evo imati ovakav Zakon o javno-privatnom partnerstvu. Točno je i smeta me što je ovaj zakon izuzetno centraliziran, uostalom za mene to nije iznenađenje. Pa mi imamo masu zakona koji su centralizirani, zakona koji o bitnim stvarima odlučuje državni vrh, pa tako i o ovom zakonu. Netko je spomenuo Fond za privatizaciju. Tamo u Fondu za privatizaciju isto sjede u nadzornom odboru ministri, naravno vladajuće stranke što je potpuno legitimno, demokratski i na izborima su dobili povjerenje da formiraju Vladu, formirali su je i dakle rukovode Fondom za privatizaciju. Agencija za javno-privatno partnerstvo je zapravo nešto, ajde liči kao jaje jajetu. Ta agencija kojoj u nadzornom odboru su isto tako ministri, u kojoj će po logici stvari isto po stranačkoj liniji biti uprava agencija za javno-privatno partnerstvo, e pa oni će određivati tamo što će se, gdje će se i kako će se i koji će se projekti raditi po jedinicama lokalne samouprave po gradovima, po općinama, po županijama i dakle oni daju zeleno svjetlo da li jedan projekt može proći ili projekt ne može proći. Ja to pojednostavljujem zapravo u onoj konačnici. Naravno imamo nadzor nad natječajem, nad odabirima, nad ne znam ni ja čim, to smo imali i kod rukometne dvorane koja evo završava se u Osijeku, istu tu situaciju. Isto je bila kontrola od strane nadležnih ministarstava. Isto su imali uvid u provedbu počevši od odabira privatnog partnera do izbora privatnog partnera pa konačno je došlo i do onog famoznog sporazuma o financiranju nastavno športske dvorane "Gradski vrt" i država je pristala na takvo financiranje. To je istina i to je točno. Sporazum o sufinanciranju nastavno športske dvorane "Gradski vrt" u Osijeku je dobio načelnu suglasnost, bio pred potpisivanjem od strane premijera, odnosno od strane gradonačelnika grada Osijeka. Zamislite po kojoj cijeni? 843 milijuna kuna. E onda smo kazali da je to ipak malo i prevelika suma. Ali je država stala iza ovakvog načina i modela javno-privatnog partnerstva gradnje rukometnih dvorana po Hrvatskoj, jer nije Osijek izuzetak. Pa sporazum je zaključen i za Split i za Zagreb i za Varaždin. Ja na konkretnom primjeru neću uopće ulaziti i navoditi cifre u Zagrebu, Varaždinu i nepotrebno i ovim ostalim mjestima. Ali je činjenica isto tako da mi u Osijeku u Slavoniji i Baranji nismo dali da se po takvom modelu gradi dvorana, po modelu gdje ćemo mi iskeširati 843 milijuna kuna zajedno sa državom. Pola pola. Pa znate li vi koji je to novac i koliko se dvorana po Slavoniji i Baranji za taj novac da bi djecu doveli u dvorane, koliko se dvorana može napraviti za 843 milijuna kuna. Da stvar bude ljepša, poznato je da je bila kriza vlasti. Poznato je da je zbog toga raspušteno gradsko vijeće, ali govorim o javno-privatnom partnerstvu. Želim samo kazati da je sa 843 milijuna kuna izgradnja i opremanje ove dvorane u Osijeku završilo na 170 milijuna. E pa sada razlika između 843 i 170 je jako velika. Ali ići ću i korak dalje. Izgradnja i opremanje ove dvorane po bankovnim kamatama i zaduženju je isto tako upola manja. Ajde mi objasnite onda uračunavajući i održavanje dvorane, da ne bude zabune. Znači održavanje dvorane ako hoćete na osječkoj dvorani u istoj onoj visini, odnosno još manje nego što je to potencijalni onaj privatni partner ukalkulirao u cijenu kroz ne znam 25 godina. Prema tome o tome se radi. Dakle javno-privatno partnerstvo ako se ovaj zakon, ideja je ne dobra nego je potrebno zakonski uobličiti i zakonom utvrditi nekakva pravila igre. Ali da je ovaj zakon centraliziran, da će o javno-privatnom partnerstvu i projektima odlučivati država, da će odlučivati politička stranka koja je na vlasti, da će privilegirati one općine, gradove i županije gdje su na vlasti ili gdje imaju ambicija pred izbore osvojiti što veći postotak birača zbog takvih projekta, to će se sasvim sigurno dogoditi. Prema tome ako je temeljno opredjeljenje ove Vlade, pa i nas svih ovdje u Saboru što brži ulazak u Europsku uniju, a Europska unija upravo traži decentralizaciju posebno u financijskom dijelu, ja zapravo ne znam što je motiviralo predlagače da jedan zakon koji je potreban na ovakav način predoči i na ovakav način zapravo visoko centralizira da opet ostavlja mogućnost vrhu državne vlasti, Vladi da odlučuje o projektima koji su potrebni općinama, gradovima i županijama. Mislim da u našim jedinicama lokalne samouprave, odnosno regionalne sjede u izvršnoj vlasti, lokanoj, itekako pametni ljudi koji znaju ocijeniti što je za interes općine, grada ili županije dobro, da znaju itekako ocijeniti koliki im je fiskalni kapacitet i općine i svoje općine i grada i županije. Naravno da država mora voditi računa o sveukupnosti, ali ne na ovakav način da o svakoj točki, o svakom zarezu se odlučuje u Banskim dvorima, odnosno preko Agencije za javno-privatno partnerstvo i da na sve svoj potpis, svoj mur treba staviti onaj koji će voditi Agenciju za javno-privatno partnerstvo, odnosno sam premijer. Hvala lijepa.
Hvala. Replika, gospodin zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo. Gospodine Šišljagiću, vi ste u početku svoga izlaganja postavili pitanje pa da ste odnosno ne pitanje nego konstataciju da ste ponukani da predložite zakon koji će sankcionirati lopovluk u određenom dijelu na koji ste posumnjali u nekim primjerima javno-privatnog partnerstva. Ja mislim da mi u Hrvatskoj imamo dovoljno zakona koji bi to mogli sankcionirati i ne znam što bi trebalo i tko bi trebao reagirati da pita zbog čega Gradska sportska dvorana u Varaždinu košta 750 milijuna kuna. Dvorana koja ima 20 tisuća četvornih metara, 5 tisuća sjedećih mjesta. Kakva je to cijena? 750 milijuna kuna. I što se tu plaća u narednih 25 godina? Vi ste u pravu, Vlada je stala iza tog projekta, kao i iza projekata tri izgradnje takve dvorane u prošloj godini. A možda bih vam mogao pomoći jer evo ja čitam te podatke iz odgovora Vlade na zastupničko pitanje kolege Zvonimira Mršića, koje se sve sportske dvorane grade u Hrvatskoj. Onda ću vam dati odgovor na ono drugo vaše pitanje, koliko bi se moglo izgraditi dvorana školskih i drugih. Gradi se isto tako dvorana u javno-privatnom partnerstvu između partnera Varaždinske županije i grada Varaždina i Zagorje Tehnobetona. Znači, sportska dvorana II. Gimnazije i Elektro-strojarske škole u Varaždinu od 1200 metara kvadratnih koja košta 8,5 milijuna kuna. Znači, stotinjak ovakvih dvorana mi možemo kao što smo napravili za srednje škole u Varaždinu, napravit po cijeloj Hrvatskoj za jednu dvoranu rukometnu koju smo napravili sada u Varaždinu pa neka hrvatski građani, a i mi svi skupa se zapitamo da li to zbilja vrijedi toga. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Vladimir Šišljagić.
Evo hvala kolegi na replici. Da, o tome se i radi zapravo da ovo je zakon kako je kazao prilika, prigoda za hrvatski "new deal". Ali zaista, ovo je prigoda za mafijaški "new deal", prilika za djelovanje organiziranog kriminala. To ćete se svi složiti. Ja sad ne govorim o tome da je neka stranka kriva zbog toga. Ja ne govorim da ovaj zakon nema dobre namjere. Ali, Zakon o javnoj nabavi, Zakon o koncesijama i ovaj Zakon o javno-privatnom partnerstvu, temeljem tih zakona ili zaobilaženjem članova, odrednica upravo tih zakona je zapravo se svodi ono što mi govorimo i što smo neki dan raspravljali u ovom Hrvatskom saboru da tu ima prste organizirani kriminal. I zašto to govorim? Zato što sam očekivao i od državnog odvjetništva i od USKOK-a da itekako obrati, naravno i od drugih institucija, pozornost na ono što se događalo u modelu javno-privatnog partnerstva kod gradnji rukometnih dvorana iz jednog jednostavnog razloga koji je više kolega zastupnika ovdje kazalo, da su to enormne cijene koje zapravo da čovjeku pamet stane. Pa evo, još jedan poziv, gospodo iz USKOK-a, iz odvjetništva, iz policije zainteresirajte se što se događa sa modelom javno-privatnog partnerstva kod rukometnih dvorana koje se po tom modelu rade i završavaju.
Gospođa zastupnica Tanja Vrbat. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolege i kolege zastupnici, predstavnici Vlade. Evo, da vam se zavrti u glavi od svih ovih cifri dvorana. Ja ću malo spustit razinu polemike u mojoj raspravi, ali moram reći da smo mi sagradili jako lijepu sportsku dvoranu u Umagu za osnovnoškolski centar za jeftinih 16 milijuna kuna. Dolazi reprezentacija igrati rukometna kod nas. Znači, danas raspravljamo o javno-privatnom partnerstvu i njegovom općenitom normiranju što smo svi pozdravili. Više-manje u našim raspravama, ali i o njegovom po mom sudu, moram ponoviti, pretjeranom centraliziranju. Smatram da je ovaj zakon još jedna cigla u dizanju bastiona centralizacije, što jače centralizacije naše države. Pokušat ću to obrazložiti pa krećem redom. U zadnjih nekoliko godina odnosno možemo reći već i desetljećima pokazuje se u Hrvatskoj, ali i šire u Europi, još i prije toga, sve očitije da vlasti ne mogu same zadovoljiti rastuće potrebe građana za uslugama te da trebaju potporu drugih sektora u društvu. To je neminovnost jer se društvo razvija, njegove javne potrebe se granaju i to je sasvim normalno i razumljivo i tako to treba ići. Javno-privatno partnerstvo, skraćeno kako ga svi volimo zvati JPP, jedna je od obećavajućih formi takve suradnje između privatnog i javnog dijela društva. Ono se temelji na prepoznavanju koristi koje javni i privatni sektor mogu imati od udruživanja financijskih sredstava, znanja i ekspertize u cilju poboljšanja osnovnih usluga za sve građane. Dodatno, javno-privatno partnerstvo predstavlja alternativu punoj privatizaciji kombinirajući prednosti oba sektora na način da se društvena odgovornost, svijest u potrebi zaštite okoliša i javna odgovornost javnog sektora kombinira s financiranjem, tehnologijom, djelotvornim upravljanjem i poduzetničkim duhom privatnog sektora. U ovom kontekstu pod javno-privatnim partnerstvom podrazumijeva se cijeli spektar mogućih odnosa između vlasti odnosno javnog sektora i drugih organizacija koje nisu vladine odnosno privatnog sektora, kako bi se proveli projekti ili pružile usluge građanima. Zajednica ima neposrednu ulogu u takvom angažmanu kao korisnik, npr. izražavajući cijenu koju je zajednica spremna plaćati za prihvatljivu razinu traženih usluga, ali i ima posrednu ulogu u promišljanju politike razvoja vlastitog kraja. Javni sektor treba postaviti odgovarajući pravni okvir za ugovaranje i provođenje javne nabave te za investiranje privatnog sektora. Ali ne kao što smo ovdje već ustvrdili posaditi čitavu šumu propisa kroz koje će se biti vrlo teško probijati, pogotovo za one manje jedinice lokalne samouprave. Vrlo je važno uvesti odgovarajuće mehanizme kako bi se smanjila mogućnost za korupcijom u bilo kojem procesu javne nabave. Nepredviđeni i ne-fer postupci nabave smanjuju političku prihvatljivost i interes mnogih privatnih investitora za javno-privatno partnerstvo. Znači, vrlo je bitan regulatorni okvir i Vlada mora postaviti jasan taj regulatorni okvir, ali samo to kreiranje regulatornog okvira nužno ne garantira učinkovito reguliranje ove materije. Obzirom da imamo jako veliki broj lokalnih samouprava i one su vrlo različite, javni i privatni sektori će se susretati sa čitavim nizom mučenja i učenja kako bi pokušali definirati i regulirati svoj međusobni odnos, te svoje uloge u pružanju usluga. Posebno javni sektor treba definirati jasnu raspodjelu odgovornosti između nacionalne vlade i lokane samouprave, te javno iskazati svoju ulogu kao onoga koji pruža i regulira ovaj prijedlog regulira. Ovaj prijedlog stavlja težište po mom sudu na glavnu ulogu centralne državne vlasti. Općenito što se tiče privatnih poduzeća oni više vole sve stavljati u ugovore koji služe kao glavni regulatorni mehanizam, te da lokalna samouprava ima vrlo ograničeno pravo na regulatornu diskreciju nakon što ugovori budu potpisani. Detaljne specificirane odredbe koje određuju dužnosti i ciljeve koji se trebaju postići, pravila za mjerenje cijena i način rješavanja nesporazuma dozvoljavaju privatnom sektoru bolju mogućnost predviđana profitabilnosti pothvata, te odlučivanja žele li se ili ne žele natjecati za dobivanje određenih ugovora. Imajući to u vidu Vlasti moraju donijeti važnu odluku o stupnju regulatorne diskrecije koje su spremne se odreći naročito kod dugoročnih ugovora. Još jedna vrlo bitna činjenica kada govorimo o javno privatnom partnerstvu je političko okruženje. Vrlo je bitna kao što sam već rekla regulatorna klima, ali i politička klima je presudna za dobro funkcioniranje javno privatnih partnerstva, politička klima mora biti bez, ne smije biti uvjetovana na raznim političkim pritiscima, ne smije biti uvjetovana pritiskom korupcije posebnih agenda vladinih dužnosnika, te posebnim statusima određenih usluga kao što su to npr. recimo vrlo osjetljiv pristup vodi, koji može stvoriti velike barijere za početak ili održavanje pravilnog razvijanja javno privatne suradnje. Vlasti trebaju gdje je to moguće dati jamstvo privatnim partnerima da takvih političkih faktora neće biti i da oni neće dovesti do prekidanja ugovornih procesa. Bilo je ovdje riječi i o smjernicama Europske komisije, pa evo mogu malo i oko toga. Komisija je objavila smjernice s pravnim tumačenjima zakonskih odredbi o dodjeli posla privatnim poduzećima o projektima javno privatnog partnerstava i to ponajprije kako bi se otklonila pravna nesigurnost koja često prati takve projekte. Znači nismo prvi koji su se susreli sa time. Institucionalizirano javno privatno partnerstvo je poduhvat u kojem sudjeluju javni djelatnici sektor na projektima od javnog interesa i to ponavljam najčešće na lokalnoj razini. Europska komisija je svojevremeno znači objavila smjernice kojima pojašnjava europske propise koji se primjenjuje na takva institucionalizirana javno privatna partnerstva. Time je stvorena veća pravna sigurnost, ne samo za javni sektor, nego i za privatne investitore. Svojedobno široka javna rasprava na toj temi ukazala je na potrebu pojašnjenja kako se primjenjuje europska pravna stečevina pri uspostavi tih institucionaliziranih javno privatnih partnerstva, te objavljene smjernice Europske komisije daju praktičke upute i tako povećavaju pravnu sigurnost na korist i javnog i privatnog sektora. Prema tadašnjem tumačenju komisije zakonske odredbe o raspisivanju npr. tendera daju odgovarajući okvir za uspostavu javno privatnih partnerstva i europski propisi ne traže npr. dvostruke natječaje, jedan za izbor privatnih, drugi za izbor javnih partnera za sklapanje javnog ugovora ili dodjelu primjerice koncesije u slučajevima kada je projekt povjeren javno privatnom partnerstvu. Kako bi se izvukla maksimalna korist od takvog partnerstva, komisija je posebno naglašavala potrebu da se privatni partneri biraju na temelju poštenog i transparentnog postupka. Mislim da je tu danas u raspravi bio najmanje o tome riječi. Jer kada govorimo o javno privatnom partnerstvu prije svega potrebno je otkloniti dilemu da se tu radi o nekakvoj muljaži u nekom lovu u mutnom. Nije potrebno govoriti da se ovaj zakon usklađuje, ne trebamo se pozvati na europsku pravnu stečevinu, jer ponavljam imamo smjernice. Vidim da mi vrijeme ističe, pa ću malo skratiti. Želim naglasiti da me strah da će ponovno jedinice lokalne samouprave koje možda neće biti toliko politički podobne ili imati takve vlasti koje neće odgovarati centralnim vlastima, bojim se da će teže dolaziti do raznih suglasnosti ministarstva što ministarstva, što agencije. Dali je to deformacija nas Istrijana ovdje u Saboru? To ne znamo. Možda je i mene zarazio kolega Kajin, ali ja se također bojim da će to biti jedan od glavnih problema provođenja ovog zakona. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolegica Vrbat govori o jasno navodi krivo, da ili netočno, da postoji ovdje bastion centralizacije, što definitivno nije točno, a pogotovo kod ovog primjera. Naime, svjedoci smo nekontroliranog zaduživanja lokalne samouprave i mislim da u svakom slučaju država mora o tome voditi brigu. Dalje, svjedoci smo da brojne jedinice lokalne samouprave nemaju svojih kadrova koji mogu pomoći. I upravo ovaj zakon daje postupno točno definira sve postupke kod javno privatnog partnerstva i stvarno ne vidim zbog čega spominjete opet krivi navod, da nije dobra politička klima, da postoje politički pritisci, ako je to alibi nekakav uredu. Možete raditi ovo ili ono, ali ne volim kada netočno navodite čitav niz stvari samo zato da pokažete da ne valja ništa oko vas. Hvala.
Klub zastupnika SDP-a pet minutna rasprava. Gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, kolege iz Vlade, kolegice i kolege. Evo samo završno. Nakon rasprave da kažem znači da Klub zastupnika SDP-a će ostati suzdržan pri izglasavanju ovog zakona, ne zbog toga što ne želi regulaciju područja javne nabave, ne zbog toga što ne želi da se javna nabava u Hrvatskoj više koristi, da građani na lokalnim razinama imaju koristi od ovog oblika investiranja u njihove javne potrebe, nego zbog toga što smatramo da je ovo još jedan u nizu zakona koji ide za decentralizacijom Hrvatske, odnosno da smanje utjecaj lokalnih jedinica na ono što bi one svakodnevno trebale odlučivati. Znači želimo regulaciju ovog područja želimo više ulaganja JPP, želimo jeftinije investicije u JPP, ali ne želimo, ne želimo i zabrinuti smo zbog očitog nesuglasja između lokalne samouprave i predlagača Vlade, jer danas nismo čuli jedan važan podatak a to je da ovaj zakon nije dobio podršku Odbora za lokalnu samoupravu gdje sjede i ne stranački stručnjaci, znači nisu dobili podršku za ovakav prijedlog zakona, ne za to da zakon treba, jer svi smo svjesni da treba regulirati neke stvari u ovom području, nego nisu dobili podršku da ovakav zakon i ovakav prijedlog zakona prođe glasanje na Hrvatskom saboru. Tako da smatramo da nije dobro i da će većinom jedinice lokalne samouprave izabirati klasični model investiranja jer će im JPP biti skuplji zbog toga što nismo dodali dodatne pogodnosti koje bi poticale lokalne jedinice da investiraju na ovaj način. Nego da će upravo suprotno ovaj zakon doprinijeti tome da se dodatno birokratizira proces, da bude teži, da bude duži za investitore je vrijeme, dame i gospodo, vrlo bitno, ako mi dižemo vrijeme sa 18 mjeseci na tri godine, to je jasna poruka investitorima da će teže ulagati, da neće, da neće prije doći do zaključenja posla, s druge strane to je u nesuglasju sa jučerašnjim govorom gospodina Sanadera koji je posebno isticao HITRORez ovo je upravo suprotno, nazvao bih sporo, spororez koji će dovesti do toga da cjelokupni proces traje puno više nego što je trajao do sada. I zbog ovih svih razloga Klub SDP-a će biti protiv donošenja, odnosno biti će suzdržan prilikom donošenja ovoga zakona i smatramo, i nadamo se da će prilikom primjene zakona kada se vidi ovo sve na što smo mi upozoravali da će se te nelogičnosti i ti nedostaci s vremenom ispraviti. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović.
Evo, moram ispraviti netočan navod kolege Marasa, ali prije toga, i citirati ću koji. Veli kolega Maras: „Ovaj zakon smanjuje pravo jedinica lokalne samouprave da čine ono što bi svakodnevno trebale činiti.“. Pa ja prvo, ne vjerujem da svakodnevno idemo u javno privatno partnerstvo jer znamo da će dio jedinica lokalne samouprave riješiti na taj način probleme oko vrtića, škola, dvorana, ne znam, i zgrada, upravnih zgrada i slično. To je jedno. A drugo, trebalo bi shvatiti u ovom zakonu da se povećava sigurnost za oba partnera i da samo čvrst ugovor može dovesti do realizacije javno-privatnog partnerstva, da ne govorim i o cijelom toku ugovora koji uglavnom može biti, vidjeli smo ovdje, 30 godina, hvala.
Završni osvrt, državna tajnica Tamara Obradović-Mazal. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Zahvaljujem uvaženim saborskim zastupnicima na uistinu dobroj raspravi. O raspravi koja ima zajednički nazivnik interes naših građana kakva god, kakvi god komentari bili, komentari se svode, rekla bih na brigu za javna sredstva, za sredstva koja čine novci naših građana i dobro je da naši građani tijekom jutra i s jedne i s druge strane mogu zapravo vidjeti da je njezin zajednički nazivnik i uzorak koji se mogao primijetiti u ovoj vrlo dobroj raspravi je zapravo briga za njihova sredstva i za njihov novac. U tom segmentu ovaj zakon koji se naravno veže i za neke druge zakone u provedbi, naročito kada se radi o zaduživanju jedinica lokalne samouprave želi pomiriti, kao što i ostali posebni propisi to žele pomiriti želje i mogućnosti. Ukoliko su želje prevelike i u neskladu sa mogućnosti tada znate da po zakonu teret državnog proračuna odnosno državni proračun to izvršavanje preuzima na, uvjetno rečeno svoja leđa. I u tom segmentu i ovaj zakon i uz pribavljanje prethodnih mišljenja i naravno uz jednu fiskalnu procjenu rizika od strane Ministarstva financija želi dovesti u sklad u sklad ono što su s jedne strane želje, s druge strane mogućnosti. Naravno znamo kako to po zakonu završava, ukoliko od jedinica lokalne samouprave na sebe preuzima veći teret od onoga što može realno, fiskalno u jednoj godini uopće poduzeti. Dakle, ovim zakonom samo se temeljem postojećih propisa želi izbalansirati i dovesti u sklad obveze koje se preuzimaju vis a vis visine prihoda kojima se raspolaže. U tom segmentu kada sam već spomenula druge zakone, a bilo je spomenuto porezno usklađivanje, odnosno usklađivanje sa drugim propisima, uključivo i dvostruko oporezivanje, preuzimanje građevine i naplata poreza na promet nekretninama Vlada usvajanjem svoga akcijskog plana kojeg je predstavila i Nacionalnom odboru za praćenje pregovora ima poseban zadatak a to je da nakon usvajanja Zakona o koncesijama, s jedne strane, s druge strane Zakona o javno-privatnom partnerstvu provede interni screnning svojevrsni, interni screnning, odnosno detekciju svih zakona koji bi na ovaj ili onaj način remetili glatku primjenu Zakona o koncesijama, odnosno Zakona o javno-privatnom partnerstvu. U lipnju je usvojen taj dokument i po našem akcijskom planu po usvajanju oba zakona, dakle, i koncesija i javno-privatnog partnerstva, Vlada pristupa detekciji onih propisa s kojima se Zakon o JPP-u, odnosno Zakon o koncesijama, koji moraju biti s njima usklađeni. Tako da će i problem, naravno poreza biti doveden u tu koorelaciju, odnosno biti obuhvaćen i podvrgnut takvom jednom internom ispitivanju. U istinu kako ne bismo dodatno opteretili, privatnog, odnosno javnog, javnog partnera. Nadalje, bilo je, napraviti ću nekoliko osvrta, vjerujem da ću propustiti osvrnuti se apsolutno na sve primjedbe, međutim, samo bih skrenula pozornost, uvaženi zastupnik spomenuo je ortakluk kao institut koji možda nije pravovremen u današnjem dobu, međutim, to je institut kojeg smo preuzeli iz Zakona o obveznim odnosima, jedan stari institut ugovornog prava, dakle, ortakluk koji je u tom segmentu prisutan, bilo je spominjano puno povijesti u ovom Domu danas, dakle, od, još od doba kada smo bili u austrijskom pravnom sustavu. Što se tiče prijenosa prava vlasništva, dakle, bojazni da bi vlasništvo u okviru stvarnih prava bilo preneseno na privatnog partnera apsolutno ne i nikada, jer prijenos prava vlasništva, odnosno ustupanja prava vlasništva privatnom partneru u tom segmentu remeti i apsolutno je suprotan biti javnog-privatnog partnerstva. Možemo govoriti o ugovornom pravu građena, odnosno možemo govoriti o pravu služnosti, ali o prijenosu prava vlasništva, naravno ne. Što se tiče samog ulaska, odnosno opredijeljena za investiciju kroz javno privatno partnerstvo želim napomenuti dvije stvari. Ulazak u javno privatno partnerstvo je poslovna odluka, s jedne strane javno, s druge strane privatnog partnera. Dakle, u javno privatno partnerstvo uči će onaj koji ocijeni da mu je to financijski isplativo. Ponajprije onaj koji trenutno ne raspolaže dovoljnom količinom novca odnosno onaj koji zaključi da između uzimanja kredita odnosno zajma i s druge strane javno-privatnog partnerstva financijski mu je isplativiji čini instrument javno-privatnog partnerstva. Pri tom ono što javni partner drži da mu treba kroz oblik javno-privatnog partnerstva će biti predmet njegovog ugovora. U tom segmentu Vlada odnosno Agencija za javno-privatno partnerstvo neće niti nametati prioritete niti će određivati u ovom slučaju jedinici lokalne samouprave što su njezini prioriteti u dizajnu javno-privatnog partnerstva niti će raditi katalog usluga koje jedinica lokalne samouprave može koristiti u instrumentu JPP-a a to je apsolutno protivno načelu samostalnog postupanja i decentralizacije o kojoj je toliko bilo riječi. Što se tiče istodobnog postojanja smjernica i Zakona o javno-privatnom partnerstvu zakon fizike možda ne dozvoljava da takva dva dokumenta postoje u isto vrijeme na istom prostoru. Vjerujem da to u fizici je plus, plus koji se dakle odbijaju a ne privlače. Međutim zakonitosti ne dopuštaju da dok jedan pravni akt ne zauzme svoj prostor u svojoj pravnoj snazi da nastane jedan pravni vakuum. U tom segmentu 8 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona Vlada mora povući smjernice koje će do dana stupanja na snagu ovog zakona i dalje postojati kao pravni, kakav takav pravni instruktivni oblik uređenja ovog dijela. Dakle ono što naravno sukcesivno moramo napraviti da bismo omogućili stupanje na snagu ovog zakona i istovremeno izbjegli s jedne strane pravnu prazninu i dvostruku regulaciju je povući te smjernice. Što se tiče spominjanja tri strategije, da, uistinu one su postojale u prvom čitanju. Eksplicite smo se referirali u članku 11. na 3 strategije međutim kolege pravnici su sugerirali da ih nomotehnički izostavimo izvan teksta u drugom čitanju što smo mi napravili, a kao nadležni resor raduje me što mogu reći da sutra u 12 strategija razvoja javno-privatnog partnerstva ide u službenu proceduru na usvajanje. Što se tiče budućih projekata imam prigodu najaviti da takoreći u … [[Govornica se ne razumije.]] odnosno od budućih prijavljenih odnosno izraženih interesa za javno-privatnim partnerstvom trenutne kalkulacije koje se naravno mogu korigirati kroz vrijeme u sljedećem petogodišnjem razdoblju od prometne infrastrukture, zaštite okoliša, energetike, urbane infrastrukture kao i izgradnje pratećih objekata za sada prema iskazanom interesu javno-privatnih, projekata javno-privatnog partnerstva projekcija ulaganja je otprilike do 10, 10% BDP-a u sljedećih, u sljedećih 5 godina tako da nemajmo straha da neće biti projekata javno-privatnog partnerstva u sljedećim godinama a cilj nam je da zapravo postupak ne traje duže od godinu dana a ne tri kao što se moglo čuti. U tom segmentu ja bih zaključila sa ovim što je rekao uvaženi zastupnik Bagarić da samo praksa empirija i iskustvo može pokazati da li je ovaj zakon dobro rješenje? Da li ga treba u nekim segmentima popraviti? Dok nećemo imati prve rezultate, prvu primjenu naravno možemo samo na neki način teoretizirati. Dopustimo da se praksa razvije. Vidimo gdje potencijalno škripi, gdje je prostor za unapređenje i naravno ne bježimo od toga da popravljamo tamo gdje se popraviti može. Još jednom hvala na raspravi i na svim osvrtima koje ste danas dali. Zahvaljujem.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Nastavljamo sjednicu izglasavanjem ovih točaka dnevnog reda pa ćemo onda ići na zaslužni vikend. Evo ja mislim da trebamo odmah to nastaviti da se ne bi razbježali. Imamo Konačni prijedlog zakona o javnom privatnom partnerstvu. Bilo je drugo čitanje P.Z.E. broj 126. Rasprava je zaključena. Amandmane su podnijeli Odbor za zakonodavstvo, Klub zastupnika SDP-a i zastupnik Elmin Tomljanović. Molim predstavnika predlagatelja da se očituje o amandmanima gospođa Tamara Obradović-Mazal, državna tajnica, Amandman broj 1. na članak 12. Odbora za zakonodavstvo?
Vlada prihvaća.
Prihvaća se. Ovaj amandman predstavlja dakle ulazi u prijedlog zakona. Dakle na članak 15. amandman 2.?
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 3. amandman na članak 22.?
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga zakona. 4. amandman na članak 23.?
Vlada prihvaća.
Hvala. Znači postaje sastavni dio prijedloga. 5. amandman na članak 24.?
Vlada prihvaća.
Hvala. Postaje sastavni dio prijedloga. 6. amandman na članak 25.?
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 7. na članak 30.?
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 8. na članak 36.?
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 9. na članak 40.?
Vlada prihvaća.
Postaje sastavni dio prijedloga. 10. na članak 42.?
Postaje sastavni dio prijedloga. 11. na članak 44.?
Postaje sastavni dio prijedloga. Kluba zastupnika SDP-a na članak 18.
Gospodine predsjedniče obzirom da je djelomično ovaj amandman podudaran zapravo istovjetan i amandmanu uvaženog zastupnika Tomljanovića, djelomično identičan prihvaćanjem amandmana kojeg je podnio uvaženi zastupnik Tomljanović ujedno u jednom dijelu izričaja bi se prihvatio i ovaj amandman Kluba zastupnika SDP-a.
U izričaju gospodina Tomljanovića jel' tako?
U izričaju gospodina Tomljanovića. Tako je.
Klub SDP-a. Izvolite.
Je li potrebno obrazloženje? Mi smo mislili da nakon ovih riječi koje su uslijedile niti 10, 15 minuta da neće biti potrebno obrazloženje. Mi tražimo u Klubu SDP-a smisao našeg amandmana je da poslovanje sa državom postane transparentno. Da svaka tajnost je prilika za mafiju. Malo prije smo rekli kako se posluje sa državom? Odakle prljavi novac? Pa nije mafija i organizirani kriminal tikva samonikla. Oni dobivaju i žele da prljavi novac stave u legalne tokove. I zato poslovanje sa državom mora biti transparentno, mora biti javno i jasno. To se ne može prepustiti registru niti, niti uz ograničenje kao što spominjete ovaj amandman da je to poslovna tajna. Poslovanje s državom kad se radi o državnoj imovini nije poslovna tajna. Nas ne zanima i može biti poslovna tajna kad dvije privatne tvrtke međusobno posluju. Kad se posluje s državom takvi registri, takvo poslovanje ukoliko zaista Vlada misli ozbiljno što je rekla niti prije pola sata onda ja mislim da je ovaj naš amandman osnovan i opravdan. Borba protiv organiziranog kriminala, borba protiv mafije, borba protiv perača novca traži transparentno poslovanje sa državom. Molim glasovanje ukoliko niste se predomislili.
Molim vas, stavljam amandman Kluba zastupnika SDP-a na glasovanje. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman … [[Govornik nije uključen, ne razumije se.]] Postaje sastavni dio. Hvala lijepa. Hvala vam lijepa. Znači amandman gospodina Emila Tomljanovića je prihvaćen. Stavljam na glasovanje Konačni prijedlog zakona o javno-privatnom partnerstvu. Molim uključimo se. Molim? Kvorum. 110 zastupnika. Dakle uključimo se i glasujmo o Zakonu. Hvala. Rezultat? Ovaj je zakon prihvaćen većinom glasova 78 glasova za, 28 suzdržani i 3 protiv zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Idemo na sljedeću točku: - Prijedlog zakona o općem upravnom postupku, prvo čitanje, P.Z.E. br. 168 Predlagatelj zakona je Vlada. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, europske integracije, Ustav, Poslovnik i politički sustav, Odbor za pravosuđe i lokalnu i područnu, regionalnu samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Predstavnik predlagatelja zamjenik državnog tajnika Središnjeg državnog ureda za upravu Zoran Pičuljan će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Pred vama je nakon više od godinu, godinu i po rada na nacrtu prijedloga zakona zakon koji za upravu, za funkcioniranje uprave na svim njezinim razinama od centralne do lokalne znači uistinu puno. Pred vama je Zakon o općem upravnom postupku zakon … [[Govornik se ne razumije.]] koji vrijedi, na snazi je praktički na području Hrvatske od 1956. godine znači da je dugovječan, stabilan, prihvaćen i kvalitetan. Da je relativno kratko i malo, malo puta bio noveliran i znači da je u hrvatskoj praksi, upravnoj praksi zakon koji je najduže opstao u njenoj primjeni. To pokazuje da se prema njemu valja odnositi kao određenom hrvatskom pravnom nasljeđu i kao pravnom kapitalu i upravo zbog toga je, činilo nam se da je i samom pristupu njegove promjene, izmjene valjalo pristupiti seriozno, odmjereno sa najvećom dozom konzultacija unutar prije svega stručnih krugova. Ako je taj zakon tako dobar i kvalitetan i dugovječan postavili su se temeljni razlozi zašto ga je potrebno mijenjati, zašto je potrebno krenuti u njegovu praktički ne novelaciju nego u novu zakonsku regulaciju. Prije svega razlozi su van pravne prirode. Radi se o, ovaj, ovaj zakon odnosno njegova, novi zakon proizlazi iz potpuno nove pozicije javne uprave koju ona ima u odnosu na građane u modernoj suvremenoj Europi zadnjih 10-tak, 20-tak godina. Drugo, proizlazi iz samih, same pozicije lokalne samouprave, razvoja lokalne samouprave koja i koju isto tako ne vrijedi zanemariti, ne vrijedi potcijeniti pa i u upravnom, u upravnom postupanju i upravnom postupku valja i postulirati i tijela lokalne samouprave kao primjenjivače prava u ovom području. Valja se osvrnuti na liberalizaciju i privatizaciju javnih službi. I oni ulaze u ovaj, ovu upravnu sferu, djelovanje upravne sfere i zbog toga će i zakon implicite ali i izričito se i na njih odnositi. I normalno ovdje ulaze i snažni razlozi razvoja informacijsko-komunikacijske tehnologije koje nijedan propis ne bi trebao zanemariti, potcijeniti i biti im kočnica. Sve to onda polako utječe, sasvim sigurno utječe i na pravne razloge promjene. Europa a i Hrvatska razvija nove pravne institute koje valja unijeti i u upravno postupanje kao što se unose u građanski proces i u kazneni proces, kazneno-procesno pravo. Isto tako, ovaj pristup koji je od pedesetih godina, pa do devedesetih, pa i kasnije pravnoga pozitivizma valja zamijeniti sa elastičnijom pravnom regulacijom. Prema tome, novi ZUP bi valjao biti, trebao biti, Zakon o općem upravnom postupku spoj hrvatske tradicije i europskih standarda u javnoj upravi. Pri tom je otežavajući faktor u izradi njegovoj bio upravo taj što nekakvih čvrstih direktiva i smjernica u ovom području upravnog postupka nema, no ima smjernica vezano uz samu, novu poziciju javne uprave i iz nje je valjalo izvlačiti i samo postupanje te uprave. Nastanak propisa. O njemu sam nešto rekao. Valja reći da smo nakon korištenja CARDS projekta za početak izrade ovoga propisa i međunarodnih stručnjaka u konačnici od veljače mjeseca prošle godine pa do ove godine pa do danas iskoristili znanja naših kolega sa Pravnog fakulteta u Zagrebu, Rijeci, Osijeku, naših kolega sudaca Upravnoga suda i svega onoga najbolje što hrvatska državna uprava još uvijek ima. Tako smo došli do ovoga teksta kojega danas imate pred sobom. Ono što smo htjeli postići htjeli smo pojednostavniti upravnu proceduru i to smo učinili na način da je i formalno, formalno-pravno zakon kraći u odnosu na dosadašnji propis koji je još uvijek na snazi. Od 298. članak smanjen je na 164., a u osnovi pokriva sve one pravne situacije koje je pokrivao i dosadašnji propis i unosi i neke nove o kojima kasnije možda nekoliko riječi. Ono što je, se čini važno to je primjena samog Zakona o općem upravnom postupku, klasične primjene. Njega će primjenjivati i državna tijela i jedinice lokalne samouprave, tijela lokalne samouprave i područne samouprave i pravne osobe s javnim ovlastima. Ali primjena će mu biti proširena u odnosu na zaštitu prava stranaka u odnosu na pružatelje javnih usluga, znači tamo gdje se ne donosi klasični upravni akt, gdje se govori i o, gdje se radi o postupanju, odnosno ne postupanju javnih službi. Ono što je novina, jest u svakom slučaju, druga novina bitna jest to da se definira sam upravni akt. Prvi puta se daje definicija upravnoga akta i time se radi jedna razlučnica između akata koji nisu upravnog karaktera, pa i akata vladanju u odnosu na upravnu stvar koja će biti materija i materija upravnog postupanja i upravnoga postupka. Time se i širi opseg sudskog nadzora nad radom uprave i olakšava u konačnici i zaštita prava građana, ali i isto tako olakšava se i djelovanje Upravnog suda, odnosno u budućnosti upravnih sudova u Republici Hrvatskoj. Prvostupanjski postupak se ubrzava na način da skraćeni postupak postaje redovni. Njime se osamdeset i sada znate oni koji se upravom bave i upravnim postupkom da je preko 80 i 90% stvari se rješava u takvom postupku ili bi se trebalo rješavati. Sada je tu praktički obligacija da se to čini na jedan skraćeni, redovni postupak čime se ubrzava prvostupanjsko postupanje, a posebni ispitni postupak postaje iznimka kojim će se rješavati upravne stvari samo u složenim postupcima, na primjer imovinsko-pravnim. Što se tiče pravnih lijekova žalba i dalje ostaje temeljni pravni lijek. Uvodi se pravni lijek koji je prigovor, gdje se prigovor može izraziti u odnosu na djelovanje, odnosno ne djelovanje pružitelja javnih usluga. Reduciraju se izvanredni pravni lijekovi koji su ionako tijekom ovih 50-tak godina vrlo rijetko bili, neki od njih iznimno rijetko bili korišteni, ali time se zaštita prava građana i stranaka ipak ne smanjuje. Ono što je isto tako bitno u drugostupanjskom postupanju i ono se ubrzava na jedan način daje izričita ovlast drugostupanjskim tijelima za poništavanje prvostupanjskih odluka i samo rješava stvar i to je sada meritum rješavanja. Oni rješavaju drugostupanjske stvari, drugostupanjska tijela rješavat će stvari u meritumu i samo iznimno, uistinu iznimno prepuštati stvari ponovno na rješavanje tijelima prvoga stupnja. Na taj način smo u oba dva područja, prvostupanjskog i drugostupanjskog odlučivanja došli do ubrzanja postupka, a kroz reformu upravnog postupka, a i onda upravnog sudovanja dolazimo i do kvalitetne i nadamo se i brže zaštite prava građana, odnosno stranki. Kao novine unosi se i pravna pretpostavka za mogućnost elektronske komunikacije između tijela javne vlasti ili javno-pravnih tijela i građana, stranaka. Isto tako, poboljšava se u tom dijelu i dostava. Uvodi se i relativno i dosta važna novina, poznata u europskome upravnom pravu, a to je upravni ugovor, ugovor između javnih pravnih tijela i stranaka koji se zaključuje kada je to u javnom interesu i kada je to propisano i utvrđeno materijom posebnih zakona i pravna zaštita se ovdje osigurava pred sudovima koji su nadležni za upravne sporove. Konačno, ovako važan zakon i duga, dugi rok njegove primjedbe, razdoblje njegove primjene u stvari jest obvezivalo na jedan, na barem još jedan korak na koji se je predlagatelj odlučio, a to da zakon ne stupi na snagu odmah, nego tek 1. siječnja 2010. godine da bi se obavila potrebna, nužna edukacija na svim razinama primjenjivača ovoga važnoga propisa. I konačno i drugo što je isto tako bitno i što će se učiniti u 2009. godini, a to da će se materija posebnih upravnih postupaka, specijalističkih postupaka kojih je preko šezdesetak preispitati i uskladiti sa rješenjima općeg upravnog postupka što će garantirati jednu veću pravnu sigurnost, jedan veći pravni red u Republici Hrvatskoj u upravnome postupku i postupanju upravnih tijela. Značaj ovoga propisa barem kako ga ocjenjujemo mi koji se upravom bavimo kao strukom i upravnim postupkom je takav da nam se čini da je potrebno što veći stupanj suglasja, konsenzusa kod njegovoga donošenja. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Predsjednik Odbora za zakonodavstvo, uvaženi zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, uvažene kolegice i kolege. Odbor za zakonodavstvo Hrvatskog sabora na 28. sjednici održanoj 23. rujna 2008. godine raspravljao o Prijedlogu zakona o općem upravnom postupku. Odbor za zakonodavstvo podupire donošenje ovog zakona, a na tekst samog prijedloga daje slijedeće primjedbe i prijedloge. Prvo, načelno predlaže se prijedlog ovog zakona u drugom čitanju razmotriti istodobno s Prijedlogom zakona o upravnim sporovima jer sadržajno čine jednu cjelinu. Preispitati definiranje pojedinih sadržaja, odnosno osoba i instituta, posebno imajući u vidu temeljno značenje pojma fizičke osobe i pojma građanina te s tim u svezi obuhvat osoba na koje se ovaj zakon može odnositi glede određene upravne stvari. Posebno se ukazuje na nužnost razvidnog definiranja instituta upravnog ugovora te postupka povrata imovine stečene bez osnove. Nadalje, na pravno i nomotehnički neprihvatljiv način koristi se izraz propis, odnosno zakon imajući u vidu da svaki zakon jest propis, a svaki propisa dakako nije zakon te valja voditi računa da li je moguće materiju na koju se odredba odnosi regulirati bilo kojim propisom ili je ipak riječ o materiji koja se može regulirati samo zakonom. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Odbora za pravosuđe, predsjednik odbora uvaženi zastupnik Ivo Grbić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora razmotrio je na 13. sjednici održanoj 23. rujna 2008. godine Prijedlog zakona o općem upravnom postupku koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 17. rujna 2008. godine. Odbor je predmetni zakon raspravio u svojstvu zainteresiranog radnog tijela. Uvodno predstavnik predlagatelja istaknuo je da u zakonodavni postupak prvo ide Prijedlog zakona o općem upravnom postupku, a vrlo skoro će biti upućen i Prijedlog zakona o upravnim sporovima budući da čine jedinstvenu cjelinu. Važeći Zakon o općem upravnom postupku ne odudara od europskih standarda, ali ga je s obzirom na dugogodišnju primjenu potrebno modificirati, pojednostaviti i unaprijediti. Prijedlogom se izrijekom određuje upravna stvar i javno-pravna tijela, reducira se broj redovnih i izvanrednih pravnih lijekova. Uvođenjem instituta prigovora omogućava se pravna zaštita građana u slučajevima koji ne rezultiraju donošenju klasičnog upravnog akta. Velika novina je i institut upravnog ugovora koji daje mogućnost zamjene upravnog akta upravnim ugovorom u određenim područjima. Novina je korištenje informacijskih i komunikacijskih tehnologija koji će utjecati na pojednostavljenje postupka dostave i modernizaciju postupka. Predložen je primjereni rok za stupanje na snagu zakona kako bi se široki krug javnih službenika educirao o bitnim promjenama i primjeni novog zakona. U raspravi su članovi odbora suglasni u ocjeni da se radi o iznimno važnom zakonu, da je zakon kratak, jasan u procesnom smislu. Posebno zanimanje članova odbora vezano je za sastav radne skupine koja je pripremila prijedlog zakona. Mišljenje je da radna skupina mora imati u svom sastavu eminentne stručnjake s područja upravnog prava i znanosti o upravi mora uključiti praktičare iz različitih područja, odvjetnike i druge stručnjake. Na Prijedlog zakona o općem upravnom postupku iznijete su sljedeće primjedbe, prijedlozi i mišljenja. U članku 1. prijedloga određeni su subjekti koji su dužni postupati po ZUP-u, odnosno određena su javno-pravna tijela koja ga primjenjuju. Predlaže se izraz javno-pravno tijelo preispitati, a kao moguću alternativu koristiti tijela javne vlasti. Mišljenje je da pojam upravne stvari sadržan u članku 2. prijedloga široko određen, da takvim određenjem širi primjenu zakona i na stvari koje po svojoj prirodi nisu upravna stvar. Sugerira se za definiciju upravne stvari jasno određenije pravne znanosti i stručnjaka iz područja upravnog prava. Predlaže se predlagatelju da između dva čitanja zakona provede široku stručnu raspravu kako bi se otklonile nejasnoće i pridonijelo poboljšanju zakona. Podržan je primjereni rok za stupanje na snagu zakona s obzirom na značaj i predložene novine. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe jednoglasno je sa 8 glasova za odlučio predočiti Hrvatskom saboru da donese sljedeće zaključke: Prihvaća se Prijedlog zakona o općem upravnom postupku. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznijeta u raspravi o prijedlogu zakona uputiti će se predlagatelju radi izrade Konačnog prijedloga zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Otvaram raspravu i prvo su na redu klubovi. U ime kluba SDP-a, uvažena zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajnici, kolegice i kolege. Odmah ću reći da će klub SDP-a podržati ovaj Prijedlog zakona o općem upravnom postupku. Međutim, želim odmah i već uvodno reći da je puno važnije, iako ne želimo umanjiti značaj donošenja ovog zakona jer je to Hrvatskoj itekako potrebno jer ovaj zakon konačno uređuje kako se vlast državna ima ponašati prema građanima i kako građanin može ostvariti svoje pravo kad ga potražuje od javne vlasti. Ali želimo posebno istaknuti da je važno kakva je politička klima u kojoj se ne samo donose, nego prije svega ostvaruju na vlastito ovakvi zakoni, ovakav tip zakona. Što vlast inače misli o pojedincu? Da li pojedinca tretira i obraća mu se samo onda kada su izbori da izmami njegov glas? Ili zaista u svako doba i u svako vrijeme ima poštovanje prema tom građaninu, zna da postoji samo radi tog građanina i da građanin ima pravo tražiti od vlasti da mu objašnjava stvari, da ga zaštiti. Sjetimo se one stare davne latinske izreke kada je prijetila nekakva opasnost i pogibelj rimskom građaninu, on je ovako govorio posve mirno: "Nihil me tangere Civis Romanus sum." Nije me briga, rimski sam građanin, što je značilo da će ga upravo ta vlast, ta država zaštititi. E vidite, to je posebno pitanje. Ne može se onda dogoditi, znate kad netko postavlja pitanja vlasti, pa makar to bio i to bila opozicija koja nastupa u ime velikog dijela naših građana. Ne može biti odgovor nemojte nas to pitati, mi smo dobili izbore. To je samo pravna pretpostavka da se obnaša vlast. To je samo legalnost, ali legitimnost vlasti mora se svaki dan dokazivati i propitivati. To je kvaliteta vlasti i kad se tako shvati vlast kao prije svega dužnost i to teška dužnost gdje te ima pravo svatko pitati, gdje te ima pravo svatko i omalovažavati pa čak i kad činiš dobre stvari, ali to se onda u javnosti dobro i brzo prepozna. E vidite o tome je govorio i pučki pravobranitelj, kako se ostvaruju prava građana, o tome je govorio pučki pravobranitelj. Bio je donositelj, govorim o prvom čitanju i o prvom čitanju temeljem našeg Poslovnika moram govoriti i dužna sam to govoriti i govoriti ću i nećete me ušutkati, u okruženju koje se mora dogoditi da bi mi danas-sutra ovaj dobar zakon mogli i primijeniti, o tome kolegice poštovana. To vam piše u Poslovniku i molim vas da me zaštite od ovakvih, jer ste vlasat ovdje i da me zaštitite od ovakvih upadica.
Puštam da se rasprava vodi, ali nemate ni vi pravo raspravljati sa zastupnicima, a tek onda tražiti zaštitu.
To je bila dozvoljena samo pomoć ja mislim.
Nastavite dalje. Izvolite.
Dobro je. E vidite u tom Izvješću pučkog pravobranitelja, on to izvješće kolegice i kolege, na vlastito kolegice, govori o tome kako se poštuje procedura i kako se poštivala procedura gdje su građani ostvarivali svoju vlast. Pogubni su rezultati. I vidite ne bi se smjelo dogoditi, tko je donositelj loših vijesti da strada, nego da ih shvatimo ozbiljno da se stanje popravi. Zato je nedopustivo da je ovaj Sabor po prvi put takvom jednom minucioznom izvješću pučkog pravobranitelja dao ocjenu eto takvu, prima se na znanje. Umjesto da vidimo pa i donošenjem ovakvog prijedloga zakona, što se to dade popraviti da vlast poštuje i priznaje prava građana. Nakon više od pola stoljeća Hrvatska se odlučila da mijenja ovaj Zakon o općem upravnom postupku. Ali zbog čega mi nismo ovdje dobili i prijedlog Zakona o upravnim sporovima. ZUP i ZUS su uvijek neodvojivi bili i njihova rasprava mora biti objedinjena. To ovdje već sada ukazujemo na takav propust, ali evo vjerujemo da će do sljedećeg čitanja, da ćemo mi do sljedećeg čitanja imati i ovakav prijedlog zakona pa da bar nekako ako ne mogu već zajedno, bar sukcesivno nastupe u pravnom životu a onda i u primjeni, da bi upravo ta zaštita, bolja zaštita građana bila efikasnija. Što reći o tom postojećem kojeg smo se evo koristili više od 50 godina, dakle više od pola stoljeća? Rijetko je koji zakon doživio ovakvu dugovječnost, a uglavnom je čak bio prepisan iz Zakona o općem upravnom postupku starojugoslavenskog koji onda datira još iz Austrije iz 1930. odnosno iz Austrije iz 1870. i nekih godina, i taj zakon je bio napredan zakon, štitio je prava građana kada se obraćaju vlasti. Naravno da ga je vrijeme pregazilo. Naravno da je on bio i prekompliciran, ali prevelika jednostavnost može biti izvjesna opasnost i pogibelj za tražitelja prema javnoj vlasti dok u izvjesnom smislu onda rađa i jednu nesigurnost kad se ta vlast obrušuje, odnosno ima nekakva potraživanja prema građaninu. U svakom slučaju dobro je da se ovdje posebno apostrofira taj jedan partnerski odnos i da se ne želi građanina tretirati kao podanika, ali to nije stvar zakona kažem, to može biti i to je dobro da se i u ovom zakonu ističe, ali to je prije svega stvar prirode vlasti, političkog opredjeljenja što vlast misli o položaju i ulozi svakog kažem građanina ponaosob. Posebno je dobro ovdje što vidimo da ovo prvi puta imamo jednu novu instituciju, a to je taj upravni ugovor. To je dobar institut kojim se razvijene zemlje koriste već više od 150, možda i 200 godina. Dakle prava je šteta da mi nemamo, da nismo od ranije imali upravni ugovor pa bi možda i neke druge dileme i veliki sporovi pa i ono što blamira transparentnost vlasti i dobru vladavinu i koji bi u dobroj mjeri, odnosno u velikoj mjeri zamijenili postupke i javne nabave i koncesije. Dakle to u svijetu pogotovo evo od Napoleonovih vremena, Francuska prakticira takav ugovor. Ja se nadam i ja vjerujem da ovaj, taj novi institut javnog ugovora neće biti samo ukras u ovom zakonu nego da će on zaista saživiti kao najtransparentniji mogući način odnosa javne vlasti i kada se raspolaže javnom imovinom u odnosu prema pojedincu pa i obrnuto, a svi težimo da upravo ta transparentnost bude velika i bude veća. Nama Europska zajednica najviše zamjera uz eto tu korupciju, sporost pravosuđa, javna uprava. Nema dobre reforme pravosuđa bez reforme javne uprave. Evo vidimo da tu se izvjesni napori i čine. Međutim također najveći je prigovor u zapošljavanju, to je izrijekom navedeno. Javne nabave i odmah nakon javnih nabava zapošljavanje u javnoj upravi. Mora biti transparentno, mora biti izračunjivo, u zakonima tako određeno da kandidati među sobom znaju koji je najbolji i tko će od njih proći na jedno upražnjeno mjesto. To nije problem. Tako da onda ti kandidati ne ovise o ovoj ili onoj vlasti, da se unaprijed zna što je, kakva su pravila igre i tko može na to računati. Dakle moramo se ugledati na zemlje koje to imaju, koje to njeguju i koje onda manje, daleko manje imaju problema s upravom ili uopće nemaju s upravom. Evo vam primjer Austrije koja uopće nezna što je to pitanje šutnja administracije. U roku od 15 dana nema zahtjeva koji se u Austriji ne riješi. Ali i ta Austrija kaže da je neravnopravno to što ipak i u njihovim tim administracijama, u strukturama pojedinci rade za druge, a svi imaju iste plaće pa provode jedan pilot projekt kako bi nagradili i stimulirali dakle i kako nitko ne bi mogao u administraciji u javnoj vlasti zabušavati na račun drugoga, a imati jednaku plaću. E to zapošljavanje kod nas u javnoj upravi jedan je veliki problem. Naravno da složeniji društveni odnosi traže i bujanje administracije i to je nešto neminovno. Ali kada je ta administracija u službi građanina onda nema problema, onda je to njemu servis da bolje ostvari jednu ulogu. Ali ako on pokuca na vrata pa vidi namrgođeno lice, pa taj taman što ga ne potjera što si me došao gnjaviti. Ta se svijest ne može mijenjati ukoliko takva osoba nije došla po svojim sposobnostima na to mjesto, koja je svjesna da je tu i da ima taj svoj posao radi tog građanina koji mu se obraća. Jer kad mu se građanin ne obraća, nema klijentelu, nema što raditi. On se otpušta, gasi se njegovo mjesto. Danas, nažalost, tomu nije tako. Evo, u prošlom mandatu, mi ćemo sada ponovo … [[Govornica se ne razumije.]] to pitanje, trebalo je godinu i pol dana da Vlada odgovori koliko je novih zaposleno u pojedinim ministarstvima. Naravno da su nova zapošljavanja, jer svaki gotovo zakon traži i novo zapošljavanje. Zato mi i apeliramo upravo i stavljamo prigovore u pojedinim zakonima da nisu osigurana sredstva za primjenu tog zakona. Vidimo ovdje, pošto se radi ovdje o prvom čitanju i po edukaciji tako da su predviđena određena sredstva i to treba u svakom slučaju pohvaliti. Međutim, kako se ljudi zapošljavaju, kakva je onda etika takvog jednog državnog službenika koji zna da je došao mimo svih kriterija, koji je svjestan da su drugi bili bolji? Kako će on pravedno odlučivati o pravima i dužnostima građana? Neće, neće, a to će onda u konačnici svi će tu u takvoj jednoj konglomeraciji, takvog uobičajenog ponašanja, su štetu će trpiti pa čak i oni čijom voljom je tamo došao. Zato tome treba stati na kraj, zato jedna Francuska posebno to njeguje, zato je tamo edukacija državnih službenika za njih važnija dužnost od edukacije pravosudnih dužnosnika. Jer što su ovi educiraniji i bolje rade, oni tamo imaju manje posla. Jer je u svakoj zemlji pravosuđe koncipirano kao krajnja instanca, dakle to je neki izuzetak gdje uglavnom svi poštuju, prije svega državna tijela poštuju zakone. I onda je zaista intervencija pravosuđa manja. Ali ovdje mi dobivamo odgovor od strane državne administracije pa neka to sud riješi. Nećemo platiti, nećemo izvršiti neku obvezu pa neka pravosuđe to riješi. Time se šteti, prije svega država šteti vlastitom ugledu kad neće da ispunjava neku obvezu koju prema građanima treba izvršiti, šalje lošu poruku kada se tako ja ponašam, onda je logično da se tako i građani ponašaju, a onda moramo izdvajati posebna dodatna sredstva za efikasnost pravosuđa. Prema tome evo, uz donošenje ovog zakona edukacija naših ljudi koji su se odlučili za upravu, koji su se odlučili za karijeru u javnoj upravi, koji tu vide svoju promociju, al onda moraju biti i transparentni uvjeti ponašanja. Nije moguće da onda onaj koji najbolje radi, koji dobro rad, da loše radi, da je to onda loše. Sjetimo se još prije nekoliko godina kada je jedina osoba koja je dobila ocjenu revizije da nije bilo nađeno ni jedna primjedba da je Vlada više nije htjela u svojim redovima. Svi su imali, sva ministarstva su imali veće ili manje zamjerke. To ne može biti. Ako ta osoba kani otići, odgovorni ljudi trebaju je zaustaviti i moliti da to ne čini. Pa vidjeli smo sada što se dogodilo i sa gospodinom predstojnikom u javnim nabavama ove uprave. Svi smo se hvalili. Kažemo birokratski istekao mu mandat. Zašto vlast nije zaustavila tog čovjeka, potreban si nam pogotovo u ovom vremenu kad imamo i problema, dobro si radio. Država Hrvatska te treba jer odlično radiš, a ne zato što si pripadnik ove ili one stranke. Ili imaš neko razmišljanje koje je za nas sumnjivo. Kad se tako budemo počeli ponašati, onda mislim da će Hrvatska znatno brže napredovati i takvo samo raspoloženje i takva jedna naša riješenost odmah će dati rezultata. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a, uvaženi zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvaženi predstavnici predlagatelja, kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupire donošenje Zakona o općem upravnom postupku, iako smo svjesni činjenice da se radi o prvo čitanju te da će o mnogim pitanjima i rješenjima i samog zakona, postupku donošenja se otvoriti i stručna rasprava i javna rasprava obzirom na to da ovaj prijedlog zakona sadrži čitav niz novina koje do sada nismo imali u oblasti upravnog postupanja. Nedvojbena potreba za donošenje ovog zakona, Zakona o općem upravnom postupku proizlazi iz činjenice što je zakon u današnjem obliku odnosno u njegovoj samoj osnovi donesen još 1956. godine te je preuzet u Republici Hrvatskoj, znači, preuzimanjem 1991. godine. Nesporna je činjenica da potpuno novo društveno okruženje traži modernizaciju pravnih instituta upravnog postupanja, a poglavito u odnosu na to da državna uprava u Republici Hrvatskoj prolazi kroz značajne i osjetljive reforme i to kako one strukturne, tako i one funkcionalne naravi. Svako demokratsko društvo zahtijeva javnu upravu koja s jedne strane mora biti čuvar javnog interesa, a s druge pak strane servis građanima odnosno takva djelatnost koja je usmjerena prema građanima, prema poduzetnicima i prema široj društvenoj zajednici. Isto tako, treba poći od jednog od osnovnih ustavnih načela dakle načela trodiobe vlasti koja određuje javnu upravu kao dio izvršne vlasti i odvaja je od zakonodavne i sudbene vlasti. Upravo zbog tog načela i sukladno tom načelu, javna uprava ima izvorne ovlasti koje uključuju upravno odlučivanje i izvršenje ali upravnih odluka. Stoga je ovaj propis, ovaj zakon uistinu važan kako bi se cjelokupni sustav javne uprave, ne samo osuvremenio već i prilagodio onim vrijednostima koje upravno postupanje u tom smislu mora štititi. Što se tiče samih razloga donošenja, njih smo imali prilike čuti i u uvodnom obrazloženju, obrazloženju predlagatelja. Međutim, mislim da je potrebno napomenuti da je u proteklih desetak godina, možda nešto i više, u hrvatskom pravnom sustavu su pojedina pitanja upravnog postupanja ili upravnog postupka bili regulirani drukčije u posebnim propisima u odnosu na rješenja iz važećeg Zakona o općem upravnom postupku. I upravo zbog toga dogodile su se stvari koje se ovim zakonom trebaju otkloniti i one će ovim zakonom biti otklonjene. A to je jedna karakteristika da je u takvim uvjetima upravni postupak bio složen ili sve složeniji, da je bila smanjena razina u tom smislu i pravne sigurnosti stanaka u upravnom postupku, a naravno da i direktno i indirektno onda to narušava ono osnovno načelo, načelo vladavine prava koje moramo svi štititi i koje svi ti postupci u svojoj srži, odnosno kada se zakonom propisuju naravno moraju imati. Potreba donošenja novog propisa temelji se i na činjenici da je uspostavljen i novi sustav lokalne samouprave uz značajne procese i elemente decentralizacije koju isto tako u određenim segmentima zapravo trebaju primjenjivati Zakon o opće upravnom postupku koji u tom smislu nužno mora biti modificiran. Ne treba bježati od činjenice da je i percepcija građana, da je djelovanje javne ne rijetko, da je djelovanje javne uprave i komplicirano i previše sporo i da ima elemenata birokratizacije ili da je birokratizirano i te daje upravo da je to jedan od ključnih razloga, upravo su to ključni razlozi zbog kojih se pristupa donošenju novog Zakona o opće upravnom postupku i zbog čega treba podržati predložena rješenja koje će pa i ovu percepciju i sve ove negativnosti koje su se uočavale u smislu vođenja upravnog postupka dakako otkloniti. Što se tiče konkretnih pravnih instituta, mislim da posebnu pozornost ili raspravljajući o tim institutima, raspravljali smo naročito o onim koji uistinu čine novinu u ovom zakonu, a to je pod jedan i to bih naglasio, znači sama definicija upravnog akta, pod dva mogućnost sklapanja upravnog ugovora i o toj problematici smo imali prilike čuti i detaljnije u uvodnom obrazloženju predlagatelja i treća stvar naravno odnosi se na područje pravnih lijekova. Područje pravnih lijekova pogotovo u odnosu na novi pravni lijek naravno radi se o institutu prigovora, prigovora koji se može izjaviti u svim situacijama kada dolazi u odnosu na određenu fizičku osobu, odnosno povrede ili reguliranju njezinih prava ili obveza kojima ona nije u tom smislu zadovoljna. Nadalje, predlagatelj ističe da je jasnim, odnosno preciznim definiranjima, a to apsolutno treba podržati, dakle jasnim definiranjem upravnog akta, učinjen značajan iskorak prema vezivanju djelovanja javne uprave uz pravnu normu. Što to znači? Dakle, to bi značilo da je prihvaćena sadržajna, a ne formalna definicija upravnog akta, pa bi se pod ovaj institut mogle podvesti sve one odluke javnih tijela u kojima se rješava o pravima, obvezama i pravnim interesima stranaka u pojedinim slučajevima. Isto tako takvim rješenjem povećala bi se razina zaštite stranaka, jer postoji, uistinu postoji veliki broj pojedinačnih predmeta koji do sada nisu bili jasno određeni kao upravna stvar, odnosno kao drugi oblici upravnog postupanja. Drugo, naravno da treba naglasiti i to da je upravo u tom smislu određenom članku 2. da predloženog zakona, predlaže se da je upravna stvar dakako svaki pojedinačni predmet u kojem javno pravno tijelo odlučio o pravu i obvezi ili pravnom interesu stranke. Uistinu vrlo široka definicija. Što se tiče upravnog ugovora, ono uistinu predstavlja novinu u hrvatskom pravnom sustavu. On otvara mogućnost da se u zakonima iz određenih upravnih područja u konkretnim situacijama zamijeni upravni akt rješenjem, a odnosno rješenje, dakle imamo zamjenu upravnog akta, odnosno rješenje upravnim ugovorom koji se sklapa između javno pravnog tijela i stranke ali uvijek pod posebnim uvjetima i na način koji nužno mora biti utvrđen precizno, dakle posebnim zakonom. Novina u našem Zakonu o općem upravnom postupku, uopće u našoj upravno pravnoj praksi i ne sumnjivo da će o ovom institutu biti još govora, dosta riječi, dosta rasprava do konačnog prijedloga zakona i u svakom slučaju da i ne samo javnost, nego i ljude koji će primjenjivati ove institute sigurno treba i dodatno educirati i upoznati sa ovim institutom kako bi on naišao naravno na odgovarajuću primjenu. I treća stvar koju sam izdvojio u smislu konkretnih pravnih instituta, odnosi se na institut prigovora. Dakle, uvođenje instituta prigovora kao pravnog lijeka se omogućava egzistencija posebnog pravnog lijeka temeljem kojeg građani imaju mogućnost pravne zaštite u svim onim situacijama koji ne rezultiraju donošenjem upravnog akta. Ja bih rekao klasičnog upravnog akta na kojeg smo navikli u smislu dosadašnje pravne prakse u oblasti upravnog postupanja. Zaključno, ovaj propis u prvom čitanju njega apsolutno treba poduprijeti, a ne sumnjivo da bi se u praksi mogao na pravi način primjenjivati ili na kvalitetan način primjenjivati, trebat će i dodatna edukacija i upoznavanje službenika koji će primjenjivati Zakon o opće upravnom postupku, a dakako i to posebno naglašavam trebat će provesti reformu sustava upravnih sudova, odnosno upravnog sudstva kao sudske kontrole akata i djelovanja javne uprave. To će biti ujedno i jamstvo kvalitete primjene ovog zakona, dakle Zakona o opće upravnom postupku. Shodno svemu izloženom, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice apsolutno podupire ovaj prijedlog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. U ime kluba HNS-a uvaženi zastupnik Željko Vincelj. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege. Klub Hrvatske narodne stranke podržat će donošenje Zakona o opće upravnom postupku. Reforma javne uprave jedan je od glavnih uvjeta za ulazak Hrvatske u punopravno članstvo u Europsku uniju. To konkretno znači da Hrvatska mora prvenstveno prilagoditi legislativu modernizacije i cijelog procesa javne uprave, sukladno informativno tehnološkim dostignućima, te zakonom omogućiti brže i efikasnije rješavanje nagomilanih predmeta. Ciljevi su, olakšati komunikaciju građana s upravom, ali i međusobnu komunikaciju tijela javne vlasti. Smanjiti papirologiju i birokraciju i ubrzati mogućnost dobivanja svih potrebnih dozvola za građane, ali i za pravne subjekte, odnosno investitore koji počesto zbog komplicirane i neefikasne javne uprave odustaju od Hrvatske kao zemlje u kojoj će realizirati svoje projekte. Ovom promjenom postojećeg Zakona o opće upravnom postupku, razjašnjavaju se neke do sada nedefinirane ili manjkavo definirane stvari koje su omogućavale odugovlačenje i manipulaciju upravnim postupcima. Rješavanje o pravima i obvezama pojedinaca u upravnim stvarima jedna je od najosjetljivijih zadaća javne vlasti. U slučaju donošenja nezakonitih i nepravilnih upravnih akata izravno se vrijeđaju prava i pravni interesi građana i drugih osoba ali i javni interes. Stoga je zakonito i pravilno postupanje nadležnih tijela u rješavanju upravnih stvari od iznimnog značenja za ostvarivanje pravne države i vladavine prava. Pola stoljeća po donošenju postojećeg Zakona o općem upravnom postupku temeljito su promijenjene prilike u kojima bi ga trebalo primjenjivati. Iako se slobodno može ustvrditi da Zakon o općem upravnom postupku bio dobar zakon 1956. pa čak i 1986. godine kada uprava još nije bila tehnički vrijednosno složena kao danas on više u cijelosti ne korespondira s promijenjenim društvenim i pravnim okolnostima. Promijenila se javna uprava. Ona je postala vrlo složena. Došlo je do diobe vlasti na državnu, regionalnu, lokalnu. Pojavila su se nova specifična tijela i tako dalje. Očekivanja i ukupna pravna pozicija građana nije jednaka danas kao 1930. ili 1956. Došlo je do razvoja novih tehnologija koje i traže nova rješenja ali ih ujedno i nude. Europski sud za ljudska prava u nekoliko je presuda odlučio protiv Hrvatske jer je upravni postupak trajao nerazumno dugo, a ako postupci traju predugo nečija prava trpe. Ubrzanju bi svakako trebala poslužiti rješenja koja nudi suvremena informatičko-komunikacijska tehnologija. S druge strane posebnim postupovnim odredbama ponekad se neopravdano bitno odstupa od općih pravila upravnog postupka ali i od temeljnih načela Zakona o općem upravnom postupku. Konačno do problema u vođenju upravnih postupaka dobrim dijelom dolazi i zbog nepridržavanja postojećih zakonskih odredbi često upravo zbog nedostatne educiranosti službenika koji ove postupke vode. Svjedok tome je svakako Upravni sud Republike Hrvatske koji otkriva kako građani ili poduzetnici u velikoj mjeri pokreću sporove pred Upravnim sudom te na kraju dobivaju skoro svaki drugi spor upravo zbog krivnje needucirane državne administracije koja se nije pridržavala Zakona o općem upravnom postupku ili su zbog manjkavosti zakona bile moguće različite interpretacije problema. Na Upravnom sudu je tako još golem broj višegodišnjih neriješenih upravnih akata ministarstava i ostalih mjerodavnih državnih tijela. Suci navode desetke tisuća predmeta koji su taj, koji taj sud nisu ni trebali opteretiti da su tijela državne vlasti u skladu sa zakonom proveli upravne postupke. Ta činjenica naravno otvara pitanje potrebe jačeg angažmana Središnjeg državnog ureda za upravu u tečajevima za državne službenike čija rješenja Upravni sud masovno poništava. Suci smatraju poražavajućim to što se u obrazloženju odluka upravnih tijela često navodi da u postupku nisu utvrđene činjenice koje je upravo to tijelo trebalo utvrditi. Da se u mnogim slučajevima uopće ne pozivaju stranke, nema saslušanja i slično pa izdaju manjkava rješenja koja se s lakoćom pobijaju na Upravnom sudu. Zabrinjava opadanje udjela pravnika u hrvatskoj javnoj upravi čemu naravno najviše kumuje nedostatak financijske motivacije u takvoj službi ali i sve slabija obrazovna priprema pravnika za upravnu službu dok druge pravne discipline zauzimaju sve veći udio u obrazovnoj pripremi upravna znanost, upravno pravo i javna uprava su marginalizirane discipline. Da bi se slijedila potrebna razina znanja višestruko bi se trebao povećati broj ispitnih predmeta iz upravne znanosti poput upravnog procesnog prava, lokalne samouprave, upravljanje politikom regionalnog razvoja, europsko upravno pravo i slično. Ovako je pravnicima koji se zaposle u javnoj upravi većina pitanja, situacija i problema s kojima se susreću potpuno nejasna i nepoznata. Ne znaju se snaći. Nikad nisu čuli za moguća rješenja i tako dalje. Novi Zakon o općem upravnom postupku rješava neka otvorena pitanja iz postojećeg zakona koja su bila generator mnogih problema u upravnim postupcima. Jedno od njih je pitanje obveznika postupanja po pravilima upravnog postupka a to je svaka pravna osoba bez obzira na organizacijski oblik koja se, koja na temelju javne ovlasti u nekoj konkretnoj upravnoj stvari rješava o pravu, obvezi ili pravnom interesu fizičke ili pravne osobe. Međutim koje će pravne osobe imati javne ovlasti ovisi isključivo o posebnim zakonima i drugim propisima donesenim na temelju zakona. No kako u Hrvatskoj trenutno nema općeg propisa kojim bi se uređivala nadležnost i postupak udjeljivanja javnih ovlasti te njihov sadržaj i način obavljanja u upravnoj praksi se ponekad postavlja pitanje je li neka pravna osoba u konkretnoj stvari dužna postupati po Zakonu o općem upravnom postupku, nekim drugim postupovnim propisima ili može djelovati potpuno arbitrarno? Jasno je da pravna osoba mora postupati prema Zakonu o općem upravnom postupku ukoliko je to propisano posebnim zakonom ili ukoliko je propisano da ona donosi upravne akte. Po postojećem zakonu bilo je prilično otvoreno pitanje jesu li sva tijela jedinica lokalne i područne samouprave i kada obveznici postupanja prema njegovim odredbama? Razlog ovoj dvojbi jest taj što je članak 1. Zakona o općem upravnom postupku propustio izričito propisati obvezu tijela lokalne i područne samouprave na primjenu njegovih odredbi. Ovaj novi zakon ispravlja taj propust. Jedinice lokalne samouprave su sasvim sigurno obvezne postupati po odredbama Zakona o općem upravnom postupku kada u konkretnom slučaju autoritativno odlučuju o pravima, obvezama i pravnim interesima određene fizičke ili pravne osobe ili druge strane u nekoj upravnoj stvari. Rješavanje ovog pitanja vodi do bržeg ostvarivanja prava i pravnih interesa stranaka u upravnim postupcima. Otvoreno pitanje upravnih postupaka u Hrvatskoj svakako je bilo pitanje definiranja upravne stvari. Ovo je jedno od najvažnijih pitanja primjene Zakona o općem upravnom postupku, a ujedno i upravnog prava općenito. Naime niti jedan zakon u Hrvatskoj danas ne sadrži definiciju upravne stvari. Ovaj novi zakon ispravlja i taj propust. O aktualnosti ovoga pitanja svjedoči izuzetno bogata praksa upravnog suda Republike Hrvatske koji je istaknuo nekoliko stotina presuda koje se vezuju uz pitanje radi li se u konkretnom slučaju o upravnoj stvari ili ne? Tako u Hrvatskoj najčešće sudska praksa je određivala koje se stvari mogu smatrati upravnim stvarima. Kvalitetna definicija upravne stvari inkorporirana u pravni sustav Republike Hrvatske bila bi od velike koristi za vođenje upravnih postupaka. Time bi se riješio niz dilema jer je upravno tijelo dužno postupati prema pravilima Zakona o općem upravnom postupku te se ovim predmetima ne bi opterećivao već ionako preopterećen Upravni sud. No, definirati upravnu stvar u nekoj zakonskoj odredbi i to učiniti na pravi način je vrlo težak zadatak. Međutim, koliko je taj zadatak težak, on je upravo toliko nužan i važan. Sljedeće često otvarano pitanje u upravnom odlučivanju jest prema kojim postupovnim pravilima postupati u rješavanju konkretne upravne stvari? Da li prema pravilima Zakona o općem upravnom postupku ili prema posebnim upravnim postupovnim pravilima. Kod vođenja upravnog postupka u Hrvatskoj se primjenjuju odredbe Zakona o općem upravnom postupku kao opća postupovna pravila u svim slučajevima rješavanja upravnih stvari i odnosu na sva postupovna pitanja izuzev kada su pojedina pitanja postupka za određenu upravnu ovlast posebnim zakonom uređena drukčije. U tim se slučajevima primjenjuju odredbe posebnih zakona. No, od Zakona o općem upravnom postupku može se odstupiti samo zakonom, a ne i drugim pravnim propisima kao što su na primjer uredbe, pravilnici, odluke predstavničkih tijela jedinica lokalne samouprave, odluke pravnih osoba s javnim ovlastima i slično. Valja zaključiti da je poželjno propisivati što manje odredaba o posebnim upravnim postupcima, odnosno da treba što manje odstupati od općih procesnih prava propisanih zakonom o općem upravnom postupku. Međutim, unatoč iznijetom zaključku postupovna pravila u Hrvatskoj vrlo su brojna. Ona se nalaze u zakonima, ali i podzakonskim opće-normativnim aktima kojima se uređuju neka pravna, upravna područja. Na primjer carine, porez i slično ili kojima se uređuju neka postupovna pitanja, na primjer podnošenje podnesaka, vođenje postupaka, sadržaj oduke, žalba, izvanredni pravni lijekovi u pojedinim upravnim područjima ili kojima se uređuju pojedine vrste upravnih stvari, na primjer državljanstvo, kretanje stranaca, građevinske dozvole itd. Uz to, u hrvatskoj zakonodavnoj praksi u brojnim se zakonima može pronaći bar koja postupovna odredba kojom se odstupa od normi Zakona o općem upravnom postupku. Štoviše, u nekim zakonima odstupa se čak i od osnovnih načela Zakona o općem upravnom postupku. U prilog tezi o velikom broju posebnih upravno-postupovnih pravila ide i istraživanje u kojem je da u Hrvatskoj danas ima više od 70 zakona koji sadrže posebne postupovne odredbe kojima se odstupa od Zakona o općem upravnom postupku. Sve to vodi pravnoj nesigurnosti, usporavanju donošenja odluka žalbama, zahtjevima za sudskom zaštitom ili izvaninstitucionalnom zaštitom, gubitku povjerenja u javnu upravu i općem utisku o postojanju vladavine ne prava, a ne vladavine prava. Drugim riječima, velik broj posebnih upravnih postupaka stvara pravnu nesigurnost. Teško je primjerice utvrditi koje odredbe treba primijeniti u konkretnoj upravnoj stvari, što je protivno europskim standardima javne uprave. Stoga bi u svrhu pojednostavljivanja vođenja upravnih postupaka trebalo maksimalno reducirati posebna postupovna pravila, a ona koja su nužna trebalo bi uskladiti sa Zakonom o općem upravnom postupku. Tako bi se vođenje upravnog postupka znatno olakšalo obveznicima postupanja po pravilima upravnih postupaka, ali i strankama u tim postupcima. Značajna novina, čuli smo je uvođenje u hrvatski sustav i pravni sustav instituta upravnog ugovora. Novost je i opredjeljenje za uspostavu sustava javne uprave pod nazivom "Sve na jednom mjestu". Zakona drukčije, struka kaže poboljšane načine uređuje pravne lijekove građana u odnosu na javnu upravu te moderniji način dostave upravnih akata. S obzirom na naprijed rečena negativna iskustva sa praktičnom implementacijom starog, izuzetno dugovječnog zakona rezultat čega su mnogobrojni sporovi na upravnom sudu, mnogi na štetu javne uprave predlaže se prilagodbeno razdoblje od godinu dana da se službenici javne uprave educiraju o svim promjenama u općem upravnom postupku. Nadamo se da će Središnji državni ured za upravu dobro organizirati i iskoristiti to raspoloživo vrijeme do primjene zakona u praksi. Kolika je važnost reforme javne uprave i optimalizacije općeg upravnog postupka govori podatak da središnja tijela državne uprave godišnje rješavaju preko 6 milijuna upravnih stvari, pri čemu su najopterećeniji Ministarstvo financija, MUP, Državna geodetska uprava te Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi. Prema informacijama koje imamo vrijedi istači da je ova varijanta Prijedloga zakona o općem upravnom postupku rezultat koordinacije i usuglašavanja sa strukom i službenicima javne uprave te uvažavanja njihovih primjedbi i prijedloga za razliku od nažalost mnogih drugih zakona koje dobivamo bez ikakve valjane javne rasprave i uvažavanje struke. Stoga će i klub Hrvatske narodne stranke podržati ovaj zakon, no dobar zakonski tekst nije jamstvo, već samo pretpostavka učinkovitog ostvarivanja prava građana, donošenje zakonitog i pravilnog rješenja koliko ovisi o kvalitetnim zakonskim rješenjima, jednako ovisi i o stručnom i savjesnom radu službenika koji rješavaju u upravnim stvarima. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. I time bi prvi dio našeg zasjedanja završili. Želim vam svima dobar tek, a nastavljamo u 15 sati i prvi na redu je u ime Kluba zastupnika SDSS-a, uvaženi zastupnik Ratko Gajica. Hvala lijepa.
Nastavljamo sjednicu. Klub zastupnika SDSS-a, gospodin zastupnik Ratko Gajica. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, zamjeniče državnog tajnika sa suradnicima, kolegice i kolege. Ovo je važna materija, pa i ovaj zakon koji se predlaže je važan, radi toga što se njime utvrđuje procedura rješavanja o pravima i obvezama građana i naravno zaštiti interesa ili da kažem na isti način pravima i obvezama države. A po broju slučajeva se radi o mnogobrojnim slučajevima i o mnogobrojnim životnim situacijama, u kojima se ljudi mogu naći, u kojima realiziraju svoje pravo. Zbog toga, ponavljam, ovaj prijedlog zakona i ova tema je izrazito važna i zaslužuje osobitu pažnju. Meni se čini, imam potrebu i to reći da se ovo pitanje Zakona o općem upravnom postupku treba gledati u jednom kontekstu u kojemu imamo tri važne stvari. Prvo je, što je sadržaj ovoga zakona, dakle, prvo je pitanje sadržaja zakona i to kako on uređuje materiju koja spada u tu nadležnost. Druga stvar je, ovo pitanje provođenja normi koje propisuje Zakon o upravnom postupku, to drugim riječima znači kako vidimo i kako ocjenjujemo sposobnost i kvalitetu upravnog aparata koji će po ovom zakonu postupati. I treća stvar koja spada u kontekst ove materije i donošenja ovoga zakona je ono što smo i ovdje danas nazvali reformom državne uprave. Bilo da se radi o decentralizaciji, bilo da se radi o modernizaciji, bilo da se radi o nekim drugim zahvatima koji spadaju u reformu državne uprave. Ovo spominjem zbog toga što mislim da je važno kada govorimo o ovom prijedlogu zakona da onda imamo u vidu cijeli kontekst, naprosto zato što bez sva tri ova elementa, bez sagledavanja sva tri ova elementa i bez kvalitete u realizaciji ili postupanju po zakonu koji ćemo u konačnici donijeti nismo do kraja izveli taj posao. I ja zaključujem iz ovoga prijedloga koji ste vi ovdje napisali da Zakon stupa na snagu početkom 2010., da zapravo iskazujete ovaj osjećaj da treba dobro pripremiti zakon, ali u isto vrijeme i da treba dobro pripremiti državnu upravu da bi se po ovom zakonu postupalo. Reći ću nešto o sadržaju ovoga zakona, ovo je prvo čitanje i svjestan sam da mi o njemu razgovaramo kao o materijalu koji ćemo dorađivati i iskazati sugestije na ovoj sjednici, pretpostavljam, vidjeti što su sugestije stručne javnosti u razgovorima koji budu uslijedili i u krajnjoj liniji daljnjim promišljanjima što bi bila najbolja rješenja, najbolje rješenje u ovom zakonu. Zakon koji je vrijedio do sada ima puno godina i s jedne strane je ostario, s druge strane mislim da je zastario i vrijeme je da se mijenja. Drugi razlog koji nalaže da se prave inovacije u ovom sadržaju su moderna uprava, moderna rješenja i u tehnologijskom ali i u nekom drugom organizacijskom smislu, koje danas imamo a prije 20 ili ne znam koliko godina nismo imali nikako ili nismo imali ovakve. U tom pogledu, mislim da je dobro što u ovom prijedlogu ima nekih rješenja sasvim modernih, neću ulaziti u njihov sadržaj, naprosto zato što mislim da će vrijeme ispred nas i ova rasprava i današnje sugestije, dati dovoljno materijala da se od njega napravi bolji prijedlog. Ali imam potrebu ovdje reći da bi, da ću podržati sugestije koje je iznio i koje su izrečene na Odboru za zakonodavstvo, bilo da se radi o nomotehničkim izričajima, bilo da se radi o nekim konkretnijim rješenjima koja treba provjeriti, ili o kojima još ponešto treba promisliti. Imam nešto dvojbe i osobno a i Odbor za zakonodavstvo je o tome razgovarao, oko onoga što je ovdje ugrađeno i napisano i nazvano upravnim ugovorom. Meni se čini da ovo što ovdje piše nije dovoljno dobro, razrađen sadržaj i da ga treba dograditi na način da bude potpuno jasan i da ne proizvodi nikakve dvojbe u konačnici kada se bude primjenjivalo. Ovo pitanje da li materiju upravnoga ugovora i upravnoga ugovaranja treba izdvojiti u poseban propis, ne znam ovoga trenutka što bih rekao, možda ni to ne bi bilo loše rješenje. Ali u svakom slučaju sama činjenica da se ovdje upravni ugovor nominira kao moguće rješenje je pomak dalje i svakako nešto što je moderno rješenje u ovoj materiji, pa i u zakonodavstvu koje se odnosi na upravno postupanje. Još nešto sam ovdje zapazio, što mi se čini da je dobro rješenje. Ono se u zakonu u prijedlogu zove ured ili uredovanje na jednom mjestu. To je nešto što s gledišta potrebe građanina, s gledišta praktičnosti upravnoga postupanja je nešto što je vrlo dobro i na tom rješenju, ili na tom prijedlogu, na tom rješenju treba ustrajati. Naravno, da biste vi imali ured na jednom mjestu i da bi se ovo što piše ovdje u zakonu racionalno i efikasno i reći ću tako i pošteno provelo, vi morate imati i organizaciju uprave koja će odgovoriti u ovom zadatku. Reći ću još nešto što se veže za ovo. Uprava i sada, dakle uredi državne uprave, upravni službenici, kako god hoćete, i do sada po zakonu koji sad vrijedi imaju zadatak i imaju ovlaštenje tzv. postupanja po službenoj dužnosti. A to znači da urade sve ono umjesto stranke što same mogu uraditi, bilo da se radi o pribavljanju dokumenata, bilo da se radi o pribavljanju nekih drugih podataka. To se ne koristi dovoljno i mi ćemo idući u susret modernom Zakonu o upravnom postupku i modernom upravnom postupanju još više morati štošta učiniti da popravimo organizaciju, da osposobimo ljude da na neki način predignu duh ovog prijedloga i da dobijemo drukčiju praksu, da dobijemo bolju praksu, da dobijemo efikasniju praksu. E sad, druga stvar koju ovdje imam potrebu reći, to je ovo pitanje kvalitete državne uprave sada. Nemam pretenziju davati neke velike ocjene, ali iz brojnih iskustava koje imamo i mi sami, iz brojnih dokumenata koji su bili na dnevnom redu i ovog doma ili iz brojnih izvještaja koje su državna tijela podnosila ovom domu. Spomenut ću pučkog pravobranitelja, ali i ne samo njega. Ukazuje se da kvalitet državne uprave ovog trenutka u Republici Hrvatskoj uz brojne, časne, kvalitetne izuzetke u mnogočemu ne zadovoljava. E sad da izdvojim samo dvije-tri stvari kao kriterij. Prva stvar, mora biti upravni službenik, mora biti stručno sposoban. Druga stvar, mora imati osjećaj za stranku jer upravni postupak i njegovo načelo utvrđuje da se ide ususret stranci, bilo da je neuka, bilo da je onemogućena da pribavi ovakve ili onakve dokaze. Mora se ići ususret da se pomogne stranci jer je to ponavljam osnovno načelo upravnog postupka, ali i ne samo upravnoga postupka. I treća stvar koja je važna, upravni službenik na bazi svoje struke i na bazi senzibiliteta prema stranci mora se prije svega brinuti ili isključivo brinuti samo o tom pitanje provođenje zakona, ali omogućavanje pojedincu da ostvari svoje pravo koje mu odredba zakona omogućava čak i onda kad je on u svom traženju ponekad i nespretan. Brojne su situacije u kojima imate stav podnesi pismeni zahtjev o tome što trebaš, o tome što tražiš. Zaboravlja se da se zahtjev može podnijeti i usmeno na zapisnik i da to u bitnomu olakšava stranci problem i zapravo uspostavlja jedan drugi odnos i efikasnije razrješava sva ova pitanja koja propisuje ili koja se propisuju u Zakonu o upravnom postupku. E sad ono što kad bi čovjek izvukao neka pitanja koja u radu uprave sada jesu problem. Navest ću dva-tri. Prvo, radi se o sporosti. Mi u Zakonu o upravnom postupku imamo rokove od 8 dana, od 30 dana, od 60 dana. To su u velikoj mjeri ne poštuje i danas je ovdje bilo rečeno da je Republika Hrvatska iz svog budžeta morala platiti, recimo tako, kaznu za takvo neažurno postupanje. To je nešto što ne trpi moderna uprava i to je nešto što ne prizna nijedan zakon ili moderan ili staromodan. Druga stvar koja u radu uprave jeste sada problem, to je ovo pitanje birokratizacije. Najprostije rečeno, ako sebe u ulozi javnog službenika smatram pozicijom bog i batina, ako sebe ne smatram čovjekom koji je tu da pruži uslugu onom koji nešto traži onda se zatvaram u nešto čime zapravo šaljem poruku te birokratiziranosti čega se ljudi sada plaše. I treća stvar, ne mogu govoriti o tome koliko toga ima, ali nesumnjivo ima i najteži oblik, to je pitanje korupcije upravnoga aparata. Sve je to na dnevnom redu, ne bih to dalje. Ili treba bit na dnevnom redu, neću dalje obrazlagati. Ali u ovom vremenu kad treba stupiti na snagu ovaj zakon, uprava se mora osposobiti da eliminira sve negativne natruhe koje sada imamo. I onda ćemo upareno doći do modernog propisa i do njegovog efikasnog provođenja. Tek tad će zapravo ovaj prijedlog zakona odnosno još bolji koji će ovdje doći na dnevni red kao konačan prijedlog, imati smisla i odgovoriti na ono što je ovog trenutka potreba upravnog postupka i rješavanja po upravnom postupku. Zahvaljujem.
Hvala. Pojedinačna rasprava. Gospodin zastupnik Ivan Hanžek. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, dame i gospodo iz državne uprave, kolegice i kolege. Sve ovo što smo slušali od uvodničara pa preko izlaganja klubova dalo bi se zapravo potpisani gotovo bianco, jer se govorilo u nijansama o jednom kompleksu koji je zaista značajan za svaku osobu koja živi u uređenom društvu za ostvarivanje građanskih i ljudskih prava i za funkcioniranje pravne države. Stoga mislim da mogu skratiti svoje izlaganje u konstataciji da mi je drago da evo prilikom prvog čitanja su date tolike korisne sugestije koje ja mogu procjenjivati ne kao pravnik, nego kao građanin, ali istovremeno i kao čelnik jednog organa koji isto predstavlja upravu, a to je gradske uprave i koji sam se susretao i susrećem se sa tom dvojakom pozicijom. S jedne strane da svi korektno i pošteno nastupaju prema upravi što nije ispravno i s druge strane da je sva uprava nekorektna i nepoštena što također nije ispravno. I tu zato samo želim podvući nešto. Mislim da je kolega Tomljenović rekao potreba da se pitanje Upravnog suda isto tako prilagodi novim vremenima, odnosno da Upravni sud kao što su mi to objasnili moje kolege koji su pravnici i sudi o meritumu stvari, ne samo o formi, o postupku, o greškama u koracima nego da se i u datim okolnostima upusti u raspravu o meritumu stvari, da ne bismo bili dovedeni u situaciju da nekakav Strasbourg ili bilo tko drugi ne odbaci ni tu mogućnost rješava stvari koje smo mogli i sami riješiti, a nismo. Ovo kad sam rekao da svi pošteno i časno nastupaju prema upravi građani i da očekuju da uprava postupi prema njima baziram na slijedećem da je u ovoj državi se, a nije to naše otkriće. Mi imamo prilike u filmovima gledati američku praksu, da građani više ne žele preuzimati upravna rješenja, da i pošta, Hrvatska pošta je u smislu uručenja pismenih rješenja i podnesaka je podlegla liniji nezamjeranja. Građanin odbije primiti, poštar napiše da se nije moglo uručiti jer stranke nema i često puta kasnije ispada da je uprava spora, neefikasna, ali zapravo nema načina uručenja određenih rješenja određenih akata što određenim okolnostima pravnicima ne trebam govoriti. Ali gradonačelnici još to i načelnici dobro znaju da određenim situacijama, investicionih zahvata, komunalnih aktivnosti to može bitno usporiti i produžiti proces za nešto u čemu je na desetke, stotine ili tisuću građana zainteresirane, a da pojedinci kroz opstrukciju takve vrste, banalnu opstrukciju takve vrste to onemogućavaju. Stoga mislim da bi trebalo vidjeti, proanalizirati sa onima koji imaju više iskustva u pripremi za drugo čitanje pronaći najadekvatnija rješenja koja bi spriječila da imamo takvu situaciju, a ponavljam i vidjeti u daljnjim koracima modernizacije pitanje Upravnog suda da on zaista poprimi sve nadležnosti i da rješava, znači ne samo proceduralne ili slične pogreške, nego da se i upusti u meritum stvari. I još jedan naglasak. Bilo je tu rečeno, ovo je i kolega Gajica govorio. Naime, treba se podsjetiti na 1993. godinu kada smo mi vršili zapravo veliku preraspodjelu upravnog kadra. I ja mislim da se tu vide te posljedice prateći kroz praksu. Oni koji smo imali sreću da smo u toj podjeli, sukcesiji dobili iskusne, upravne i državne službenike to se može vidjeti kroz akte, kroz pismena, kroz arhive i svu ostalu dokumentaciju. Oni koji na žalost, a to su najčešće male i nerazvijene općine koje nisu imale inače kapaciteta naslijedile su nešto što su dobile i zaista tu ima primjera da se ne poštuje, da se ne izvršavaju poslovi sukladno postojećem zakonu. Posebno stoga pozdravljam da zakon stupa na snagu 1.1.2010. Posebno pozivam da i preko Udruge gradova i Udruge općina pa i Udruga županije se angažiramo svi zajedno na edukaciji, edukaciji, edukaciji, edukaciji ljudi. Jer mislim da puno puta se ne radi ni o korupciji, ni o zločestoći, nego jednostavnom najprimitivnijem neznanju pojedinaca koji su dovedeni u situaciju da poduzimaju određene mjere. Hvala vam lijepo.
Hvala. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nema je. Gubi pravo na riječ. Gospodin zastupnik Damir Sesvečan. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, zamjeniče državnog tajnika sa suradnicama, kolegice i kolege. Pred nama se dakle u prvom čitanju nalazi Prijedlog zakona o općem upravnom postupku kojim se između ostalog usklađuje i naše zakonodavstvo sa zakonodavstvom Europske unije, a njegovo je donošenje predviđeno i planom usklađivanja zakonodavstva s pravnom stečevinom Europske unije za 2008. godinu kojeg je ovaj Sabor donio. Ovaj zakon podržan je i sredstvima programa Europske unije CARDS 2003. potpora reformi javne uprave i državne službe, a upravo je uz reformu pravosuđa i borbu protiv korupcije reforma javne uprave označena kao jedna od najbitnijih područja za pristupanje Hrvatske Europskoj uniji. Zakon o općem upravnom postupku nedvojbeno je i najvažniji zakon po kojem postupaju i rješavaju u upravnim stvarima državna tijela, tijela jedinica lokalne, područne samouprave i pravne osobe koje imaju javne ovlasti. Zakon ih definira kao javno-pravna tijela. U okviru dakle svog djelokruga, te kao takav ima izrazito veliki društveni, politički, ali i gospodarski značaj. Pravilno i zakonito postupanje javno-pravnih tijela, odnosno tijela javne vlasti u rješavanju upravnih stvari iznimno je značajno za ostvarivanje pravne države i vladavinu prava, a dobro uređen upravni postupak jamstvo je donošenja pravilnih i zakonitih upravnih akata. Danas važeći Zakon o općem upravnom postupku donijet je kao što je i rečeno '56. godine, a u hrvatski pravni poredak preuzet je 1991. godine. Od preuzimanja do danas zakon se nije mijenjao, osim što je do jedne izmjene došlo zbog odluke Ustavnog suda Republike Hrvatske kojim su ukinute dvije odredbe članka 209. U odnosu na to vrijeme potpuno novi politički, pravni i gospodarski sustav, novo društveno okruženje danas usmjereno na prilagodbu sa pravnom stečevinom i standardima Europske unije uvjetuju donošenje novog, sustavnijeg, modernijeg, ali i jednostavnijeg Zakona o općem upravnom postupku koji svakako treba korespondirati sa hrvatskom pravnom tradicijom. Ali kao što sam i rekao zakonodavstvom Europske unije. Povezano sa donošenjem ovog zakona važno je naglasiti kako je Vlada Republike Hrvatske svojom strategijom reforme državne uprave za razdoblje 2008. do 2011. donjetoj u ožujku ove godine upravo odredila smjer u kojem će se ta reforma provoditi a to je, citirati ću: „Usmjerenje javne uprave prema građanima, poduzetnicima i društvu u cjelini“. Konstatacija da javna uprava postoji zbog građana a ne građani zbog uprave, misao je vodilja u reformi javne uprave izražena i u programu Vlade Republike Hrvatske za mandat 2008. do 2011. godine. S obzirom da se ovaj zakon nalazi pred nama u prvom čitanju, i biti će, uvjeren sam još puno prilike i rasprave o njemu, u nastavku ću ukazati tek na neka rješenja koja držim važnim za zaštitu pravnih interesa građana i drugih stranaka u postupku, te ona koja određuju javnu upravu kao javni servis građana. Upravo to smatram važnim iskorakom, dakle, upravu kao javni servis građana u reformi cjelokupnog sustava državne uprave gdje se građanin stavlja na određeni način u ravnopravan položaj spram javne uprave, gdje uprava prestaje biti … [[Govornik se ne razumije.]] autoritet. U tom smislu najznačajniji novi institut kojeg uvodi ovaj zakon, svakako je po meni upravni ugovor. Upravo je upravni ugovor taj koji naglašava tu novu ulogu građana kao i gospodarskih subjekata u odnosu prema javnoj upravi. On zamjenjuje upravni akt, odnosno rješenje, a sklapao bi se između javno-pravnog tijela i stranke pod posebnim uvjetima i na način utvrđen posebnim zakonom. On će dati veći stupanj, pravne sigurnosti građanima, i doprinijeti će uklanjanju određenih birokratskih prepreka. Značajna novina ovoga zakona u okviru pružanja i upravne pomoći je ustrojavanje jedinstvenog mjesta za obavljanje radi u upravnom postupku, ureda sve na jednom mjestu, poznatog kao i one stop shop. Kroz taj institut stvaraju se pravne pretpostavke za radnje koje će omogućiti da u situacijama kada o upravnoj stvari odlučuje više javno-pravnih tijela, građani kroz komunikaciju sa samo jednim tijelom dođu do određenog rješenja. Novina ovoga zakona koju držim isto tako značajnom, i značajnim napretkom stvaranje je pravnih mogućnosti za korištenje suvremenih dostignuća informacijsko-komunikacijske tehnologije u upravnom postupanju. Poseban naglasak u zakonu se stavlja na situacije u kojima određeni subjekt izvan sustava javne-uprave obavljaju djelatnost javnih službi i potrebu njihove kontrole od tijela javnih vlasti što također smatram vrlo važnim. Spomenuti ću i odredbe koje se odnose na pravne lijekove gdje dolazi do reduciranja i izvanrednih pravnih lijekova ali istovremeno širenje broja upravnih djelatnosti koje se tim pravnim lijekovima pokrivaju. Dakle, evo to su neki od razloga zbog kojih ću podržati ovaj Prijedlog zakona o općem upravnom postupku i njegovo upućivanje u drugo čitanje. Hvala.
Hvala. Gospodin zastupnik Vladimir Ivković. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, predstavnici Vlade, kolegice i kolege zastupnici. Sama činjenica što je zakon koji je sada na snazi iz 1956. godine pokazuje dugovječnost i kvalitetu u to vrijeme toga zakona. Međutim, istovremeno sa donošenjem toga zakona i u pravnoj teoriji, a neki dan sam imao priliku čuti povijesno da je na pravnom fakultetu na bazi toga zakona su se podijelili i katedre na način da su se stvorile dvije pa je nastala znanost u upravi a i upravno pravo kao različiti predmeti to samo pokazuje značenje ove materije koje se ovaj puta uređuje u ovom drugom dijelu koji se odnosi na upravni postupak. Činjenica značenja toga upravnog postupka u svakodnevnom radu i same uprave a i u ostvarivanju prava građana treba staviti u kontekst današnje situacije za koju možemo reći da i zbog starosti a i zbog mnogostrukih promjena koje su u međuvremenu bile, on zahtjeva modernizaciju. Zatim, izvjesno je da uloga građanima u društvo i položaj građanina u društvo je bitno promijenjen u odnosu na vrijeme kada je zakon bio izglasavan pa se položaj približno izjednačava, odnosno pojačava i to zahtjeva dodatnu intervenciju u sam upravni postupak. Javna uprava danas prolazi transformaciju na svim područjima i oko decentralizacije i oko fiskalne decentralizacije i oko novog ustroja lokalne samouprave, regionalne samouprave pa na kraju i same elektronike, odnosno EU uprave. U prošlosti su posebni propisi u pravilu nepotrebno propisivali primjenu posebnog upravnog postupak gotovo u 60-ak slučajeva što dodatno komplicira postupanje i u upravi ali i građanima koji praktički za svaki od tih postupaka bi trebali znati proceduralne odredbe i po kojima bi se ponašali. Liberalizacija i privatizacija javnih službi je posebno područje koje mislim da je od ovih svih područja i najosjetljivije. Naime, već od uvođenja i davanja privatnom sektoru uloge javno-bilježničkih usluga a kamoli sa i usluga koje se pružaju na području servisa od energetike do svih ostalih službi koje se obavljaju preko privatnih sa javnim ovlastima, naravno da mora u bitnome pojasniti i razjasniti uloge svakog od tih subjekata u tim postupcima u kojima građani dolaze u dodir sa tim javnim službama. A posebno što se tiče nove uloge razno raznih regulatora koje smo uveli na područje privrednih monopola i nadzora raznih agencija koje se provode na onim područjima u kojima tržište ne može, ne smije i ne bi trebalo uređivati odnose između građanina i davatelja usluga. Ovom zakonu bi u budućnosti uprava trebala izgledati kao čuvar javnih interesa ali i kao servis ne samo građana nego i poduzetnika. U trodiobi vlasti spadalo bi u izvršnu vlast, i izvršne funkcije bi trebale u pretežitom dijelu prevladavati od onih normativnih u kojima se ponekad uprava pojavljuje i nalazi. A već nekoliko puta spomenut upravni ugovor je posebno područje za koje bi mogli reći da stvarno dovodi u ravnopravni položaj one koji se pojavljuju sa one druge strane od države, na kraju krajeva mogu ravnopravno o nekim stvarima raspraviti, zaključiti i slobodnom voljom ulaziti u te pravne odnose. Upravni ugovor rješava i rješavati će u budućnosti mnoge nedostatke današnje prakse. Ako samo pogledamo ovo područje javnih nabavki i koncesija, onda možemo reći da npr. kod koncesije temeljno pitanje je uvijek bilo i bit će kako razdvojiti onaj upravni dio akta u kojemu se donosi odluka da se povjerava nekome koncesija, najčešće se radi o rješenju o dodjeli koncesije od onog ugovornog koji slijedi nakon dobivene koncesije tako da često puta sadržaj koncesije odudara od onog što se na početku u vrijeme natječaja promoviralo kao posao koji se nudi. I zbog tog različitog pristupa i različitih promjena koje su se mogle kasnije u ugovaranju pojavljivati, mogle su se pojavljivati i sve negativne posljedice koje su ovih dana bile često puta spominjane. Zbog toga, upravni ugovor kao akt koji bi ušao u natječaj kojim bi se istovremeno rekli bi i ovaj dio rješenja iz upravnog akta i ovaj prava i obaveza ugovornog odnosa mogli pod jednakim uvjetima dati za sve pod jednakim i ako bi se bilo što u njemu mijenjalo, prošlo bi istu proceduru koja je predviđena za zaključivanje upravnog akta. Naravno, ovaj tekst ima i niz drugih odredaba koje poboljšavaju postojeću praksu, prigovor kao pravni lijek već je isto tako spomenut. U svakom slučaju, pojednostavljuje i na više područje uvodi mogućnost da se građanin u trodiobi vlasti odnosno u trokutu u kojem se nalazi između javne uprave i onih koji obavljaju javne usluge, može direktno obraćati javnoj vlasti na način da u njihovoj nadzornoj ulozi traži od njih postupanje odnosno zaštitu prava. Modernizacije dostave. U svakom slučaju je već vrijeme da se dostava poboljša, jer na kraju krajeva znamo da je sporost u postupanju rak-rana, ustvari jedna od najjačih rak-rana dostava. I nova rješenja kojima se nudi i elektronska dostava mogli bi ubrzati proceduru i mogli bi ubrzati ostvarivanje prava. U ove odredbe koje sadrže i pravo javnog tijela da oslobodi plaćanja pristojbe osobe koje su ugrožene za uzdržavanje sebe ili obitelji. U slučaju kad bi platili pristojbu dodatno pogoršavaju ovu situaciju. A samo stupanje na snagu za nešto više od godinu dana, praktički zahtjeva bitnu izobrazbu svih kadrova koji sudjeluju i vjerujem da će bitno se poboljšati ovime uprava u našem društvu. I naravno zbog toga i ovo, a i ovi amandmani koji su bili spomenuti, posebno od Odbora za zakonodavstvo u kojima se raspravljalo ne amandmane nego primjedbe bi bili oni koje podržavamo. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt, Zoran Pičuljan, zamjenik državnog tajnika Središnjeg državnog ureda za upravu. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvažene dame i gospodo zastupnici. Ja vam se uistinu, ne iz kurtoazije nego iskreno i profesionalno zahvaljujem na izuzetno kvalitetnim primjedbama svih klubova zastupnika i odbora koji su raspravljali. Ja sam pokušao na početku reći, vrlo važan zakon koji u principu pokazuje i ukazuje na krvotok funkcioniranja i jest ustvari krvotok funkcioniranja javne uprave u najširem smislu. Vrlo je bitno i čini mi se da su to zastupnici i prepoznali i zbog toga smo kao nositelji izrade uistinu zadovoljni, da se postoji suglasje klubova oko i potvrda da je ovaj zakon, barem ovaj inicijalni materijal dobar da ga se izglasa u prvom, bez nekih većih protivljenja. Isto tako, između dva čitanja ja ću reći sve ove primjedbe u pet minuta koje mislimo da valja ugraditi, da valja raspraviti i da ih valja još jedan puta stručno dati pod lupu stručne javnosti kako bi u konačnici taj tekst što bolje, taj zakon koji je supstitut i zamjenjuje praktički propis koji je na ovim prostorima Hrvatske bio u primjeni peko 60-tak godina, dostojanstveno, kvalitetno, profesionalno, moderno, hrvatski i europski zamijeni. Ono što ćemo svakako razmisliti a to je o primjedbama naših odbora i vašim drugim primjedbama, jedna mi se čini, bitne su primjedbe terminološke. Ovaj zakon neće moći riješiti sve nedostatke u pravnoj terminologiji koje Republika Hrvatska ima u svojim propisima, no razmislit ćemo i mislimo da je vrijedno razmisliti o javno pravnom tijelu i tijelu javne vlasti da taj dio dobijemo jedan još veći stručni konsenzus i mi smo ovdje u dilemi do zadnjega časa. Ono što je isto tako važna i vrijedna primjedba, ukazao sam na to da je dobitak ovoga zakona što je ovog prijedloga jedna definicija upravne stvari. Na Odboru za Ustav, na Odboru za zakonodavstvo ukazana je još jedna, ipak da je i tu tako dosta solidnu definiciju moguće popraviti. I mislimo da već imamo i rješenje u kojem ćemo smislu to široko određenje upravne stvari kanalizirati na način da se napravi distinkcija između upravne stvari, akta vladanja, svega onoga što jest upravna stvar, što jest upravni postupak, a što ne spada u neke druge postupke. Čini mi se da je to jedna od najsnažnijih primjedbi, ali ta primjedba nam se čini relativno lagano otklonjiva. Ono što je isto tako ukazano i što možda ja nisam dovoljno istakao, ali su ponovili svi klubovi zastupnika, a to je odnos prema specijalnim, posebnim propisima. Prijelazne norme ponekad preskočimo, ovaj puta zastupnici ih nisu preskočili. Prijelazne norme ukazuju na obvezu Vlade da sve ono što je posebnim propisima i to ne samo zakonima nego i propisima niže pravne snage, bilo postupovno uređeno u nizu materijalnih zakona, pročistimo, izbacimo i na taj način opći upravni postupak uistinu postaje opći upravni postupak, a ne samo jedan od niza upravnih postupaka, in favorum zaštiti prava građana, pravne sigurnosti i efikasnosti u postupanju. Ono što je isto tako zamišljeno kao novina, ali je zastupnik Gajica isto tako zamijetio jednu našu dvojbu a to je, upravni ugovor jest moderan institut, jest jedan institut kojega ćemo ugraditi, koji će supstituirati djelom donošenje upravnoga akta i biti, ali ga treba ipak dograditi i mi ćemo to učiniti i precizirati da to bude pravi ugovor upravnoga prava. Jako nas je motivirala rasprava koja je i stručna u onom svom stručnom dijelu koja se odnosila na javno-privatno partnerstvo. Pa ćemo u tom dijelu ponuditi bolja rješenja. U ono što mislim da je o dostavi je dovoljno rečeno, … [[Govornik se ne razumije.]] preostalo da se poboljša taj elektronski, elektronički dio dostave i da se praktički na taj način efikasnost postupka bude još kvalitetnija, još bolja. … [[Govornik se ne razumije.]] sve na jednom mjestu. On je vrlo moderan, moderno rješenje, samo mi razmišljamo i stručno i promišljamo o tome … [[Govornik se ne razumije.]] ureda sve na jednu, ovaj zakon, treba tu materiju urediti u neki drugi zakon. Isto tako upravnih ugovora, isto tako upravnog postupanja. Rekli smo na kraju, nećemo robovati tim teoretskim raspravama, sve ćemo to regulirati ali kvalitetno regulirati ovim zakonom i dograditi ćemo i to rješenje koje se čini vrlo moderno. Ono što je ukazano i što se nama činilo isto tako bitno, a to je odnos ZUP-a i ZUS-a, Zakon o općem upravnom postupku i Zakon o upravnim sporovima. Ovdje je u procesu jedna modernizacija reforma upravnoga sudovanja, ovaj zakon je pretpostavka da za donošenje Zakona o upravnim sporovima obrnuto nije sasvim slučaj. Mi ćemo zbog toga i jesmo tako veliki, pored edukacije tako veliki protek vremena u neprimjeni ovoga zakona je upravo to da se završi modernizacija i upravnog sudovanja, podcrtavam tu sudovanja, ovdje se radi o sudovanju, ovdje se radi o postupku, nadamo se da će Ministarstvo pravosuđa slijediti ovaj naš, da će u relativno brzom vremenu riješiti taj, donijeti taj, odnosno predložiti toga drugoga zakona koji će onda riješiti upravno sudovanje, kao upravni sud, kao sud … [[Govornik se ne razumije.]] jurizdikacije, otkloniti one prigovore Europske unije, ali prije svega prigovore naših građana. Ono što je isto netko bio spomenuo, da li smo mi ovdje konzultirali u dovoljnoj mjeri struku u ovoj zemlji. Itekako smo konzultirali struku. Da nismo konzultirali struku ne bi bilo konsenzusa u ovom parlamentu oko kvalitete ili početne kvalitete ovoga zakona. Rekao sam koje su kolege, svi koji su imali dobru volju i dovoljno znanja konzultirani su najširoj mogućoj mjeri, to će biti učinjeno i kasnije. Jedini uključiti ćemo i završno i Pravni fakultete u Splitu, jedini koji u ovom trenutku nažalost, nije bio iz objektivnih razloga uključen. Ono što će ukazati, i ova rasprava ukazuje, ukazuje rasprava o širem okruženju upravnoga postupanja je to pitanje kvalitete javne uprave u Republici Hrvatskoj i nažalost osiromašivanja čitavih područja upravno pravo je naznačeno područje stručnjacima koji odlaze i stručnjacima koji nažalost u jednom trenutku ne mogu … [[Govornik se ne razumije.]] Edukacija će biti provedena i provođena sustavno ovih sljedećih godinu i sljedećih godina. Uveli smo i licencu, to je možda nije ostalo zamijećeno za upravni postupak, za vođenje upravnog postupka, to će dignuti, mislimo dignuti kvalitetu samoga zakona. Znači, poanta jest ne samo popraviti upravni postupak nego kroz ovaj zakon negdje ukazati da je to samo jedan proces u reformi, jedan reformski proces u dizanju kvalitete hrvatske državne uprave i javne uprave, lokalne samouprave na način da bez drugih snažnijih zahvata a i ovaj prijedlog koji ste ocijenili da može ići u drugo čitanje i da neće biti dostatan ukoliko se snažno ne zahvati u proces depolitizacije i profesionalizacije hrvatske javne uprave u njenom punom, punom segmentu. Zahvaljujem još jednom, i mi ćemo negdje u sljedeća dva, tri mjeseca izaći sa konačnim prijedlogom zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Treće, Konačni prijedlog Zakona o općem upravnom postupku, prvo je čitanje, P.Z.E. br. 168. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje slijedeće zaključke. Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o općem upravnom postupku. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi, mišljenja iznesena u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme Konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Utvrđujem da je jednoglasno sa 103. glasa prihvaćeni ovi zaključci.
Prelazimo na sljedeću točku: - Prijedlog zakona o Hrvatskoj poljoprivrednoj komori, prvo čitanje, P.Z. br. 171; Predlagatelj zakona je Vlada. Raspravu su proveli Odbori za zakonodavstvo, poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj, Ustav, Poslovnik i politički sustav i Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Državni tajnik u Ministarstvu poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja, Stjepan Mikolčić će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče Sabora, dame i gospodo zastupnici. Pravna osnova za uspostavu poljoprivredne komore je Zakon o poljoprivredi koji je okvir za uređenje i provedbu poljoprivredne politike u Republici Hrvatskoj a koji je donesen još 2001. godine. Od tada je pripremljeno već nekoliko inačica prijedloga zakona o Hrvatskoj poljoprivrednoj komori o kojima se vodila rasprava uglavnom unutar stručnih krugova. O programu ove Vlade koji obuhvaća razdoblje 2008. do 2011. godine zacrtano je donošenje Zakona o Hrvatskoj poljoprivrednoj komori u ovoj godini. U procesu pridruživanja Republike Hrvatske Europskoj uniji pitanje osnivanja Hrvatske poljoprivredne komore kao institucije koja bi zastupala stručne interese poljoprivrednih proizvođača i koja bi kao relevantni partner pomagala u kreiranju mjera poljoprivredne politike i njihovoj efikasnoj provedbi postalo je od izuzetne važnosti. Nakon formiranja sadašnje Vlade ministar nadležan za poljoprivredu, odnosno ministar poljoprivrede imenovao je povjerenstvo za izradu Zakona o Hrvatskoj poljoprivrednoj komori koje je trebalo dati osnovne odrednice za organizaciju i način rada i djelovanja komore. U izradi ovoga prijedloga zakona koristila su se iskustva u načinu rada i organizaciji poljoprivredne komore, zemalja članica Europske unije. Također su izvršene i određene konzultacije sa predstavnicima komora u Austriji, Sloveniji, Bavarskoj, Poljskoj, Francuskoj i Nizozemskoj kao i sa predstavnicima poljoprivrednih udruga u Republici Hrvatskoj. Cilj osnivanja poljoprivredne komore stvaranje je institucionalne potpore potrebne za podizanje konkurentnosti poljoprivrednih proizvođača i njihovih poljoprivrednih proizvoda na zahtjevnom europskom tržištu, te razvijanje proizvodnje koja bi proizvođačima osigurala stabilan dohodak dostatan za osiguranje primjerenog životnog standarda. Komora bi trebala obuhvatiti i uključiti glavne nositelje poljoprivredne proizvodnje u jednu instituciju koja bi zastupala njihove stručne interese i koja bi kao relevantni partner pomagala u kreiranju mjera poljoprivredne politike i razvojnih programa te njihovoj efikasnoj provedbi. Ovim se zakonom trebaju urediti sljedeća pitanja: status komore, zadaće komore, članstvo komore, tijela i rad same komore, financiranje komore, izbori skupštine komore i naravno prijelazne i završne odredbe ovoga zakona. Članstvo u komori predviđeno je da bude dobrovoljno, a članovi komore mogu biti poljoprivredna gospodarstva upisana u upisnih poljoprivrednih gospodarstava i to kao fizičke osobe, obrtnici i pravne osobe, te pravne i fizičke osobe koje obavljaju djelatnost poljoprivrede, odnosno obrazovne i znanstvene ustanove iz područja poljoprivrede koje žele doprinijeti ostvarenju ciljeva same komore. Kako bi interesi raznih interesnih skupina članova komore proporcionalno bili zastupljeni, podijeljeni su u dvije izborne skupine. Prvu izbornu skupinu činili bi poljoprivredna gospodarstva koja su kao fizičke osobe ili obrtnici upisani u upisnik poljoprivrednih gospodarstava. A drugu izbornu skupinu činili bi poljoprivredna gospodarstva koja su kao pravne osobe upisane u upisnik te druge pravne, fizičke osobe koje obavljaju djelatnost poljoprivrede, odnosno obrazovne i znanstvene ustanove iz područja poljoprivrede koje žele doprinijeti ostvarivanju ciljeva komore. Zakon definira tijela komore, njihove nadležnosti i ustroj, a to su skupština, upravni odbor, nadzorni odbor, predsjednik i dopredsjednici komore, središnji ured komore, te županijski uredi komore. Osim toga za rješavanje nekih pitanja iz djelokruga rada komore, upravni odbor ima mogućnost imenovati stalna i povremena radna tijela komore. Komora je organizirana s jednim središnjim uredom u Zagrebu te županijskim uredima u svakoj županiji. Na čelu središnjeg ureda je ravnatelj, a radom pojedinih službi upravljali bi direktori koje na prijedlog ravnatelja imenuje upravi odbor. Oni su za svoj rad odgovorni ravnatelju središnjeg ureda komore, a na čelu ureda komore u županijama i ureda komore u Gradu Zagrebu jesu voditelji ureda koji su za svoj rad odgovorni ravnatelju središnjeg ureda komore. Važna tijela komore koja se uređuju zakonom, jesu dalje sud časti i stalna arbitraža. Uloga suda časti je da brine o razvitku, ugledu i jačanju dobrih poslovnih običaja članova komore dok arbitraža rješava sporove nastale između međusobnih poslovnih odnosa samih članova komore i drugih pravnih i fizičkih osoba zatim sporove vezane uz članstvo te sporove o isključenju iz članstva komore. Predviđeno je da za pripremu prvih izbora za skupštinu komore Vlada Republike Hrvatske imenuje povjerenstvo koje će utvrditi izborna pravila i provesti prve izbore. Također prvu sjednicu skupštine komore sazvao bi ministar nadležan za poljoprivredu, odnosno ministar poljoprivrede. Rok za provedbu prvih izbora za skupštinu komore je najkasnije šest mjeseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Skupština komore mora se konstituirati u roku od 30 dana od provedenih prvih izbora, a u daljnjih 30 dana predviđeno je ustrojiti i središnji ured komore. Sredstva koja su potrebna za rad komore stjecala bi se iz članarina i sredstava ostvarenih obavljanjem vlastitih djelatnosti, određenih izvanrednih prihoda i još drugih nepredviđenih prihoda. Troškovi za provođenje prvih izbora, troškovi konstituiranja skupštine komore i troškovi za rad komore planiraju se u godišnjem financijskom planu komore kojeg donosi skupština komore uz prethodnu suglasnost ministarstva nadležnog za poljoprivredu, odnosno Ministarstva poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja. I na kraju u ime predlagatelja predlažem Hrvatskom saboru da prihvati ovaj prijedlog zakona u prvom čitanju. Hvala lijepo.
Hvala lijepo državnom tajniku. Da li se u ime klubova žele predsjednici obratiti? Klub za poljoprivredu. Uvažena zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj Hrvatskoga sabora razmotrio je Prijedlog zakona o Hrvatskoj poljoprivrednoj komori kao zainteresirano radno tijelo. U raspravi su sudjelovali predstavnici Hrvatske obrtničke komore, Hrvatskog poljoprivrednog zadružnog saveza i Hrvatskog saveza zadruga. Pozitivno je ocijenjeno da će se predmetnim zakonom na jednom mjestu biti okupljena obiteljska poljoprivredna gospodarstva i pravne osobe iz poljoprivrede, zadruge i trgovačka društva, no iznesena je i primjedba koja se odnosi na članarinu jer su zadruge obvezno članice u Hrvatskom savezu zadruga, obiteljska poljoprivredna gospodarstva sa statusom obrta obvezne su članice Hrvatske obrtničke komore, a trgovačka društva obvezni su biti članom Hrvatske gospodarske komore što će biti dodatno opterećenje za ove gospodarske subjekte. Ukazano je na neusklađenost pojedinih članaka s obzirom na proklamiranu dobrovoljnost članstva. Tijekom rasprave izneseno je da se člankom 36. Zakona o poljoprivredi definira obveza utemeljenja Hrvatske gospodarske komore posebnim zakonom te da se već niz godina u državnom proračunu osiguravaju financijska sredstva za početak rada Hrvatske poljoprivredne komore, no možda bi bilo dobro preispitati ukupni komorski sustav u Republici Hrvatskoj prije donošenja ovog zakona. Izražena je upitnost potrebe osnivanja još jednog tijela Vlade Republike Hrvatske s obzirom na dobrovoljnost članstva, a ukazano je i na mogućnost udruživanja po Zakonu o udrugama. Izneseno je mišljenje da je poljoprivredna izuzetno značajna djelatnost te istaknuta važnost organiziranja poduzetnika na temelju djelatnosti što će poslije postići donošenjem Zakona o poljoprivrednoj komori. Nakon provedene rasprave Odbor je zaključio da Hrvatskom saboru podnese sljedeće zaključke. Prvo, prihvaća se Prijedlog Zakona o Hrvatskoj poljoprivrednoj komori. I drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja izneseni u raspravi uputiti će se predlagatelju radi izrade konačnog prijedloga zakona. Hvala.
Hvala lijepo. Odbor za zakonodavstvo? Ne. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav? Ne. Odbor za lokalnu, područnu (regionalnu) samoupravu? Nema. Dobro. Prelazimo na raspravu po klubovima. Najprije u ime kluba HNS-a, uvaženi zastupnik kolega Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. U trenutku kada se raspada poljoprivredna strategija Vlade i ministarstva, u trenutku kada trošimo na uvoz poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda preko 2 milijarde dolara, poljoprivrednim proizvođačima je dobrodošla svaka pomoć i podrška. I mi u klubu Hrvatske narodne stranke podržavamo kao ideju osnivanje poljoprivredne komore, kao nezavisne institucije s ciljem njihove zaštite i povećanje njihove konkurentnosti na tržištu. Međutim, iščitavajući ovaj Prijedlog Zakona o poljoprivrednoj komori naš je temeljni stav da po ovom prijedlogu komora nema svoju samostalnost i gotovo sigurno neće dati stvarnu podršku podizanju konkurentnosti hrvatske poljoprivrede, a posao neće imati pozitivan i nasušno potreban utjecaj na poljoprivredne proizvođače. Naime, ovaj Prijedlog Zakona o Hrvatskoj poljoprivrednoj komori je tipičan primjer organiziranja nečega po sistemu od gore prema dolje, a da pri tome nitko ili možda samo neke, sve one dolje nije pitao dali to uopće žele i ako žele na koji način žele da ih se organizira. U srednjeeuropskom sustavu komore na čiju se tradiciju pozivamo, komore su granski organizirane, industrijska, trgovačka, poljoprivredna, obrtnička i slične. Međutim, u tim granskim komorama središnjica granske komore nije nositelj osnovnih poslova komore, nego poslove nose regionalne komore. Našim poljoprivrednicima potrebna je poljoprivredna komora i to komora koja je utemeljena na regionalnom principu. Hrvatska poljoprivredna komora mora se utemeljiti na regionalnim poljoprivrednim komorama koje su izvorni nositelj poslova, a središnjica samo prezentira komoru prema državi i državnim tijelima. Poljoprivredna komora mora imati zadaću razvoja poljoprivrede i obrazovanja poljoprivrednika u regiji. Međutim, ako se prema prijedlogu ovog zakona osnuje središnjica poljoprivredne komore koja će sebi osnivati regionalne centre, što znači da bi središnja poljoprivredna komora sebi osnivala svoje osnivače, onda je takav sustav promašen i služi za ugrabljenje uspjelih i neuspjelih političara i zaposlenika i ima mnogo sličnosti s načinom osnivanja poljoprivrednih zadruga prije 50 godina. Naime, svima je poznato da je Hrvatska zemlja uvoza u kojoj uvozni lobi sebi prilagođava sve što je potrebno pa se u pravilu državna administracija u svemu podređuje i njihovim interesima. Ogromne milijarde čije obećane efekte ne primjećujemo kod poljoprivrednih proizvođača ni u tragovima, ali kristalno je jasno se uočava u pravilu prema političkim kriterijima u kojima profitira jedva nekoliko, da velim slikovito ovnova predvodnika, a stradaju široka stada naivnih ovaca birača i simpatizera, u ovom slučaju poljoprivredni proizvođači. I postavlja se temeljno pitanje. Za koga se radi ovakva mastodontska organizacija koja je iznad svih već postojećih ali nefunkcionalnih institucija? Po prirodi stvari sumnjičavi seljaci neće ulaziti u komoru i plaćati još jedan doprinos neučinkovitoj državnoj birokraciji, jedino ako ih se ne prisili na dobrovoljan način npr. ako nisi dobrovoljno u komori, ne možeš ostvariti pravo na državne potpore. I to znači da bi takav veliki sustav koji će koštati između 20, 30 milijuna kuna godišnje samo za plaće, morat će ga se obilno financirati druga izborna skupina, a to su predviđeni ovim zakonom, a to su kombinati koji dobivaju najveći dio kolača iz državnih potpora i državni proračun. Oni će zasigurno ući u komoru jer to neće biti nikakav problem financirati, a imat će daleko veće koristi, jer će izravno i neometano utjecati na kreiranje državnog proračuna i trošenja potpora iz njega. To znači da će oni i njihovi interesi upravljati komorom, a na taj način budućnošću hrvatske poljoprivrede. Prema nama svima dostupnim podacima ministra poljoprivrede 250 prvih najvećih korisnika poljoprivrednih potpora koji su prošle godine primili 2,34 milijarde potpore na ovaj način i dalje im se daje mogućnost na način koji predlaže Vlada ovim prijedlogom upravljanja putem poljoprivredne komore sa svim ostalim poljoprivrednim proizvođačima. Logično bi bilo da se umjesto poslušne vertikale od gore prema dolje, kao što predlaže ovaj Vladin prijedlog zakona, prvo potiču seljaci na samostalno organiziranje na lokalnim razinama u interesna udruženja, te preko njihovih udruživanja u županijske saveze poljoprivrednika i da županijski savezi poljoprivrednika osnuju nacionalni savez koji onda može biti i osnivač i poljoprivredne komore ako osjeti i utvrdi da mu to uopće treba. U iščitavanju ovog prijedloga zakona, postavlja se jedno od ključnih pitanja, a to je dali je komora Vladina ili nevladina institucija? Ako je nevladina onda se može organizirati temeljem Zakona o udrugama i ovaj zakon nam ne treba, a ako je Vladina onda neće biti neovisna i njome neće upravljati seljaci i njihovi interesi i onda se mora financirati iz proračuna, što znači opet u konačnosti nije potrebna seljacima. Uzima se primjer Austrije i Slovenije kada se govori o ustroju i iskustvima. Pri tome moram reći da je Austrijska komora povijesna stvar razvoja njihove poljoprivrede, a poznato je da Slovenska kopija pokazala dosta propusta i nepodržavanja od strane seljaka i poljoprivrednih proizvođača. U ovom zakonu posve je nejasno zašto bi lokalne i regionalne vlasti trebale i to obavezno pitati komoru koja je doduše od vrha nametnuta, nametnutu instituciju za mišljenje, to će vjerojatno i platiti kada donose programe i potpore razvoja poljoprivrede na svom području. To je podcjenjivanje lokalnih i regionalnih vlasti u vrijeme kada su nam puna usta potrebne decentralizacije u državnom funkcioniranju. I na kraju krajeva svjedoci smo da iz sve do sada osnovane državne institucije traže financijsku pomoć i prostor za svoj rad upravo od županija, gradova i općina. I gotovo je sigurno da će se za potrebe rada komore zatražiti prostor i sufinanciranje od strane županija, jer u prijedlogu zakona to ne piše, međutim iz prakse je poznato, a i prijedlogom zakona nije definirano kako i na koji način će se urediti financiranje komore na regionalnim prostorima. Očito da prilikom izrade ovog zakona nije provedena temeljna demokratska procedura i nije dobiveno relevantno mišljenje od onih koji bi trebali imati interes za osnivanje ovakve institucije, ako je volio bih vidjeti zapisnik i usvojene zaključke sa prezentacije i rasprava koje su navodno organizirane sa pojedinim udrugama seljaka. Isto tako nisu konzultirane niže razine organizacije države, županije, općine i gradovi koji će na kraju krajeva tu avanturu i sufinancirati. Nisu jasni izvori financiranja te velike organizacije, niti jasno čije je ona vlasništvo. Nije definirano dali ona ima i ako ima kave su joj javne ovlasti. Iz onog što se da iščitati iz prijedloga ovog zakona je jedino to da ona nije namijenjena niti potrebna seljacima koji na svojim imanjima proizvode hranu, a niti su je oni tražili u ovakvoj formi. Valjalo bi se posvetiti rješavanju stvarnih problema u poljoprivredi i suočiti se sa stvarnošću sve veće ovisnosti o uvozu hrane i zapuštanju domaće proizvodnje. Konkretno o nekim člancima zakona. Ako je Hrvatska poljoprivredna komora samostalna, stručna i poslovna organizacija koja se osniva radi zaštite interesa poljoprivrednih proizvođača, tada bi članstvo u njoj trebalo biti obavezno, a ne dobrovoljno kako se ovim prijedlogom predlaže u članku 10. stav 1. jer ponavljam i posebno naglašavam ovaj prijedlog zakona ili osnivanje granske komore ide na prijedlog zakona, na prijedlog Vlade. Prema tome logično je da onda i članstvo u njoj bude obavezno makar po pitanju članstva Hrvatska narodna, članstva u komorama Hrvatska narodna stranka ima svoj stav, a to je definitivno da je odluka onoga koji će se učlaniti u neko gospodarsko udruženje da li će plaćati da se to ne regulira zakonom, ne regulira zakonom. U članku 4. stav 2. komora obavlja i druge zadaće po ovlaštenju ili zadaće propisane zakonom i statutom komore. Koje su to druge zadaće po ovlaštenju? Po čijem ovlaštenju komora obavlja te druge zadaće i ako su to zadaće određene ovim zakonom tada treba tako i jasno napisati. Članak 5. komora može izdavati potvrde, uvjerenja i druge isprave o činjenicama o kojima vodi evidenciju. Znači može i ne mora imati javne ovlasti ali ipak to treba jasnije odrediti zakonom i potvrditi ovim zakonom. Članak 6. stav 3. zašto se Statut komore mora dostaviti, mora donositi uz prethodnu suglasnost Ministarstva poljoprivrede? Poljoprivredna komora znači nije samostalna a uostalom ako se predlaže dobrovoljnost članstva nije jasno zašto bi se statut donosio uz prethodnu suglasnost Ministarstva poljoprivrede. Upitan je član 7. jer u njemu komora tj. udruga sa upitnim javnim ovlastima postavlja se iznad tijela državne uprave, tijela jedinica lokalne i područne regionalne samouprave budući da su oni obavezni obavijestiti komoru o predloženim mjerama koje namjeravaju prihvatiti a odnose se na poljoprivredu te od komore zatražiti mišljenje što se događa ako jedinica lokalne ili regionalne samouprave ne učini, to ne učine i ili ako ministar to ne učini. Član 9. navodi da nadzornom provedbom programa rada komore i stručnih službi obavlja Ministarstvo poljoprivrede. Zašto tijelo ministarstva? Godišnji program rada naime donosi skupština komore u, definirano člankom 14. i čini se da bi bilo bolje da se nadzor nad provedbom tog akta povjeri onom tijelu koje ga je donijelo odnosno nekom drugom tijelu kojeg skupština odredi. Tu ste postavili pitanje što je, koje su ovlasti nadzornog odbora i tko nadzire ukupno poslovanje komore i o tome izvješćuje skupštinu? Da ne nabrajamo dalje mi u Klubu Hrvatske narodne stranke podržavamo ideju da se osnuje poljoprivredna komora ali sasvim sigurno ne u ovakvom obliku kakvoga smo dobili od strane ministarstva i bez obzira što se radi o prvom čitanju ovakav oblik nismo spremni podržati pa ponavljam i naglašavam podržavamo ideju osnivanje komore, poljoprivredne komore kao neovisne institucije, poljoprivredne komore koja će imati konkretan utjecaj i koja će dati konkretnu korist poljoprivrednom proizvođaču a kojem proizvođaču je ta potrebna, potreban, nasušna potreba. I na kraju mislim da to već peti ili šesti puta s ove govornice postavljam pitanje predsjedniku ministarstva kada će ministarstvo ispuniti svoju obvezu prema ovom Saboru, prema Parlamentu utvrđeno Zakonom o poljoprivredi 2002. godine, a to je dostaviti na tzv. zeleno izvješće izvješće koje će dati sliku a slažemo se i znamo svi izuzetno dobro sliku da nije dobro, da je vrlo loša slika u poljoprivrednoj proizvodnji i kada će ministarstvo svoju obvezu izvršiti prema ovom Parlamentu i Vlada Republike Hrvatske prema ovom Parlamentu jer do sada od 2002. godine i ovaj i onaj prijedlog i Parlament nije imao prilike ni mogućnosti raspravljati o tom izvješću. Hvala lijepo.
Imamo dvije prijave ispravka navoda. Najprije uvažena zastupnica Marijana Petir. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče kolega Koračević je ustvrdio da se raspada sustav vladine poljoprivredne strategije i politike što je apsolutno netočno. Dapače preporod hrvatskog sela, opstanak 100 tisuća obiteljskih gospodarstava itekako se provodi a mogu dati argumente jer za kapitalna ulaganja, povrat novčanih sredstava za jednostavne investicije seljaci imaju 40%, za složene investicije 50% ispunili smo obećanje da vratimo poticaje po jednom hektaru i po jednom grlu. Potpore dohotku za drugu skupinu povećali smo na 10 tisuća kuna. Do danas je isplaćeno dvije milijarde 700 tisuća kuna poticaja za poljoprivredna obiteljska gospodarstva a trenutno se završavaju natječaji za ruralni razvoj njih 19 u iznosu od 110 milijuna kuna. Dakle kolega Koračević nije govorio istinu.
Hvala lijepo. Uvaženi zastupnik Stjepan Milinković.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Kolegica Petir je isto ispravila netočan navod glede dakle propale strategije, ali apsolutno želim samo nastaviti u tom dijelu da se ozbiljnost rada ove Vlade i ministarstava isto tako ogleda i u 33%-tnom povećanju proračuna za ovu godinu uz sve ovo što je rekla kolegica Petir i operativni programi u govedarstvu, u svinjogojstvu govore u prilog stvaranja konkurentne poljoprivrede i svakako će doprinijeti. Jedan veliki posao stoji sigurno i zato smo tu da radimo. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. U ime Kluba SDP-a uvažena kolegica zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Utemeljenje poljoprivredne komore uređeno je Zakonom o poljoprivredi koji je usvojen ovdje u Parlamentu 2001. godine. I zanimljiva je povijest za donošenje zakona o poljoprivrednoj komori. Već 2002. godini u Ministarstvu, tadašnjem Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva rađen je nacrt zakona o poljoprivrednoj komori koji nije nikada upućen u Hrvatski sabor. U prošlom mandatu Klub Hrvatske seljačke stranke dostavio je Prijedlog zakona o poljoprivrednoj komori koji također ima zanimljivu povijest. Vlada je 19. siječnja dala svoje mišljenje o tom prijedlogu zakona i predložila je Hrvatskom saboru da ne prihvati taj prijedlog obrazlažući to na sljedeći način. Kaže i ona se poziva na ovaj prijedlog iz 2002. godine koji je izradilo Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva i Vlada citiram kaže: «Nacrt prijedloga zakona na koji su date primjedbe i prijedlozi na poboljšanje samog teksta nacrta stigle su od strane Hrvatske gospodarske komore, Hrvatske obrtničke komore, Ministarstva financija, Ministarstva gospodarstva, Ministarstva za obrt, malo i srednje poduzetništvo, Ministarstvo pravosuđa, uprave i lokalne samouprave, Ministarstva turizma, Centra za reprodukciju u stočarstvu Hrvatske. Na temelju takvog mišljenja 7. veljače matični odbor, Odbor za poljoprivredu i šumarstvo odbio je prijedlog koji je u Sabor uputio klub HSS-a. Međutim, tada dolazi bez ikakvog obrazloženja zaokret i Vlada 22. ožujka povlači dato mišljenje koje je obrazložila i kaže da nakon što je dobila dodatne informacije, saznanja Vlada je na sjednici održanoj 22. ožujka ponovo razmotrila dostavljeni zakonski prijedlog, dakle u istom tekstu na koje je imala značajne primjedbe i kaže da je taj tekst prijedloga zakona podoban za prvo čitanje i taj zakon je prošao prvo čitanje. U drugo čitanje nikada nije došao. Dakle, zanimljivo je koliko dugo nam treba, dakle od 2001. pa evo sada smo na kraju 2008. godine kada po prvi puta zapravo ozbiljno raspravljamo o ovom jednom prijedlogu o osnivanju Hrvatske poljoprivredne komore koju zapravo dostavlja Vlada Parlamentu. Što mi mislimo da bi trebali biti ciljevi osnivanja takve komore. Mislimo da je to stvaranje institucionalne potpore za podizanje konkurentnosti poljoprivrednih proizvođača i njihovih proizvoda na tržištu. Dakle, i domaćem i vanjskom što je značajno za hrvatske prilike jer mi postajemo sve veći uvoznici poljoprivrednih proizvoda. I drugi važan ili najvažniji cilj jeste razvijanje proizvodnje koja će proizvođaču osigurati stabilan dohodak koji će mu osigurati životnu egzistenciju. Kada se, bilo je različitih prijedloga ili dva su bila prijedloga kako bi članstvo trebalo biti u poljoprivrednoj komori. Polazilo se u raspravama od toga da bi članstvo trebalo biti obvezno. Vidimo u ovom prijedlogu predlaže se dobrovoljno članstvo koje je na kraju prevladalo, a koji može značajno utjecati na funkcioniranje tako osnovane poljoprivredne komore. Zanimljivo je da, iako je članstvo dobrovoljno osobe koje bi trebale biti članovi poljoprivredne komore moraju biti upisani u upisnik poljoprivrednih proizvođača. Dakle, opet se pravi selekcija. Svi poljoprivredni proizvođači ukoliko i imaju želju da budu članovi poljoprivredne komore oni to ne mogu biti. Hrvatska gospodarska komora, Hrvatska obrtnička komora i zadružni savez koje postavljaju obvezno članstvo, pa će tako određena trgovačka društva, obrtnici u poljoprivredi i poljoprivredne zadruge udružene u zadružni savez morati biti zapravo članice dvije komore, Gospodarske komore i Obrtničke komore. Valjalo bi uzeti u obzir inicijativu Hrvatske udruge poslodavaca koja predlaže ukidanje, odnosno značajno reformiranje Hrvatske gospodarske komore, pa bi i to trebalo uzeti u obzir kada se predlaže osnivanje nove granske komore. Već je kolega Koračević rekao da u srednjoeuropskom sustavu komorskog organiziranja komore se organiziraju granski. Mi sada imamo jednu gransku komoru. To je Hrvatska obrtnička komora. I imamo jednu opću komoru, Hrvatsko-gospodarsku komoru u kojoj su udružena odnosno obvezno članstvo imaju sva trgovačka društva. Stoga bi trebalo razmotriti takav sustav poljoprivredne komore koja će po uzoru na takav jedan srednjoeuropski komorski sustav biti organizirana na način da će središnjica prezentirati se prema državi i državnim tijelima, a regionalne komore bi zapravo trebale voditi one osnovne poslove za koje se i poljoprivredna komora osniva. I sada da kažem nekoliko riječi o samom tekstu zakona, a kolega će u pojedinačnoj raspravi nešto detaljnije govoriti. Pođimo samo od članka 7. koji kaže da će državna tijela, tijela jedinice lokalne i područne i regionalne samouprave, nosioci javnih ovlasti su obvezni obavijestiti komoru o predloženim mjerama što ih namjeravaju prihvatiti. Malo je čudno da bi državne i lokalne institucije trebale o svojim potezima i mjerama obavještavati jednu dobrovoljnu i gransku organizaciju. Zatim u članku 8. govori se o tome da će u stavku 2., da će komora organizirati ispostave županijskih komora za područje određene jedinice lokalne samouprave što će regulirati statutom komore, a dalje se govori da svaka, da će županija ili grad, odnosno lokalna jedinica može zatražiti organiziranje regionalne jedinice, jedinice po regionalnom principu. Dakle, nije jasno hoće li to zatražiti lokalna ili regionalna jedinica samouprave ili će to komora regulirati svojim statutom pa će svaka županija imati regionalnu ili županijsku poljoprivrednu komoru. U članku 9. govori se da će nadzor nad provedbom programa rada komore i stručnih službi obavljati Ministarstvo nadležno za poljoprivredu. To je također upitno jer je ono dobrovoljna granska organizirana institucija koja se financira iz članarine i drugih dobrovoljnih prihoda, ali će nadzor nad njom, a kasnije se tu govori i nad godišnjim planom zapravo vršiti resorno ministarstvo. Mislimo da to nije dobro, da se to treba reći jel to zaista granska dobrovoljno organizirana institucija ili je to jedna od državnih institucija. U članku 10. kaže se da je članstvo u komori dobrovoljno, a kasnije se nabraja tko jesu članovi komore. Dakle, kada se kaže da, izričito kažemo da oni jesu članovi komore onda je tu upitna dobrovoljnost, pa bi trebalo i tu na neki način to ili drugačije izreći ili zaista onda utvrditi to su članovi. Oni su obvezni plaćati članski doprinos i onda to više nije dobrovoljno udruživanje. U članku 13. opet ova nelogičnost o kojoj sam govorila u članku 8. Kaže se da će skupština županijskih komora, odnosno komora grada Zagreba imati slijedeći broj članova i onda se nabraja kako se biraju članovi skupštine, a u članku 8. se kaže da će se znači jedinice same odlučiti žele li takvu komoru ili neće. Mislim da bi želja morala biti onih koji se udružuju u komoru, a ne jedinice lokalne ili regionalne samouprave. U tom članku se govori i koliko mora biti članova da bi oni mogli izabrati jednog predstavnika. Malo je čudno da bi se na početku trebalo u županijskoj, odnosno Gradu Zagrebu članovi komore koji će biti izabrani birati jednog predstavnika na 1000 članova. Vjerojatno to u nekim županijama nije moguće sakupiti 1000 članova za jednog predstavnika, dakle kaže se da mogu imati čini mi se do 9, dakle morali bi imati 9000 članova poljoprivredne komore da bi mogli izabrati svoju skupštinu. U članku 17. također se miješa ta dobrovoljnost i nadzor državnog, odnosno resornog ministarstva gdje se kaže tko je, tko čini nadzorni odbor i koje su njegove kompetencije pa se u stavku 2. kaže da će jednog člana nadzornog odbora imenovati ministar nadležan za poljoprivredu. To nema niti Hrvatska gospodarska komora, dakle ministar gospodarstva reimenuje člana nadzornog odbora pa to nije moguće onda ni u poljoprivrednoj komori. Opet se govori u članku 19. da će središnji uredi komore imati ispostave u svakoj županiji i Gradu Zagrebu i opet je to suprotno sa člankom 8. koji kaže da će o tome odlučiti lokalna zajednica. Članak 23. govori o sredstvima potrebnim za rad komore, nabraja se da su to članarine, sredstva ostvarena obavljanjem vlastite djelatnosti, izvanredni prihodi, kažu darovi i sponzorstvo. Treba reći da mi u Državnom proračunu za 2008. i u projekcijama za 2009. i 2010. imamo u državnom proračunu osigurano po 3 milijuna kuna godišnje. Dakle to bi bila jedan presedan da ovakva se komora jednim dijelom financira i iz državnog proračuna. I da na kraju kažem da potrebno je osnovati, vjerojatno je potrebno osnovati jer je to i Zakon o poljoprivredi rekao poljoprivrednu komoru, međutim ovaj prijedlog treba doživjeti ozbiljnu doradu, a mislim da bi se trebala povesti i rasprava na temelju analize funkcioniranja Hrvatske gospodarske komore i onda na temelju takvih analiza, potreba i interesa članica organizirati komorski sustav po granskom sustavu.
Hvala lijepo. Imamo jednu prijavu ispravka navoda, uvaženi kolega zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Poštovana kolegice, puno po mnogo čemu se slažem s vašim primjedbama koje ste iznijeli ovdje, ali mislim da sustav dobrovoljnosti u članstvu bilo koje organizacije, bilo kojeg pravnog subjekta nije suprotan sa plaćanjem članarine u toj organizaciji. Dakle, dobrovoljno ste u SDP-u, ali plaćate članarinu je li tako? Pa jeste, tako ste rekli.
U ime kluba HSS-a dajem riječ uvaženom zastupniku Zdravku Keliću.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. O poljoprivrednoj komori se godinama govori kako je prethodnik sad kazao 2002. godine postoji određena inicijativa da se osnuje poljoprivredna komora i na tome se radilo do dan danas, evo hvala Bogu pa i danas ovdje na raspravi u Saboru i poljoprivredna komora. Kad se postavi pitanje da li nam poljoprivredna komora treba ili ne onda ćemo se sigurno svi složiti da je ona potrebna i da ona treba Hrvatskoj. Ja ću samo jedan banalan primjer kazati, evo na sjednici Odbora za poljoprivredu mi ih imamo ne poziva se predstavnik poljoprivrednika ili seljaka, naravno … [[Govornik se ne razumije.]] reći predsjednice ili bilo koga drugoga, nego jednostavno iz razloga što mi danas u Hrvatskoj imamo preko 170 tisuća obiteljskih gospodarstava i na desetke ili stotine raznih udruga koje rade na principu interesa. Mi to moramo reći i otvoreno i potpuno jasno, razne udruge se osnivaju kada je to njima potrebno i u njihov interes. Kad zadovolje svoj interes, oni se onda malo umire ili opet povise svoj glas ili ga onda malo smanje. To je danas slika našeg sela, to je slika u našoj poljoprivredi. Da li je to dobro, složiti ćemo se svi skupa da nije dobro, da se u tome dijelu mora nešto mijenjati jer na ovaj način ne može nam poljoprivreda ići naprijed, ne možemo ozbiljno govoriti o poljoprivrednoj proizvodnji. Ako će rasitnjene udruge, rasitnjeni ili usitnjeni seljaci biti slab partner za pregovore sa onim s kojima moraju i razgovarati. Takav način odgovara samo određenim lobijima, neću reći mešetarima i onima koji koriste prostor koji se pojavio gdje nisu seljaci organizirani. Zato je poljoprivredna komora potrebna da se ispod jednog kišobrana nađu svi oni koji imaju interes da se nađu ispod toga. Kad se kaže cilj osnivanja komore, onda ovdje se jasno kaže da je to stvaranje institucionalne potpore potrebne za podizanje konkurentnosti poljoprivrednih proizvođača i njihovih proizvoda na europskom tržištu. Odlično. To je cilj kojem težimo svi skupa i to je ono što mi svi skupa želimo. Ali odmah iza toga se kaže posljedice koje će donošenjem zakona proisteći ili smisao komore uključivanje glavnih nositelja poljoprivredne proizvodnje u Republici Hrvatskoj u jednu instituciju. To je gro ove priče. U jednu instituciju koja će moći štititi interese svih onih koji se mogu naći u svemu ovome, a onda iza toga kaže koja bi zastupala njihove stručne interese i koja bi kao relevantan partner pomagala u kreiranju. Pazite, ovdje se kaže partner. Ja ću odmah i spomenuti članak 7. o kojem se govorilo ovdje i prethodnici su govorili o njemu i ja ga doživljavam. Možda griješim, ali želim vjerovati da on ide u pravcu da lokalne zajednice zajedno sa ministarstvom žele imati partnera, a komora je partner i na taj način ja iščitavam i članak 7. On se možda može malo i promijeniti. Ja se potpuno slažem u tome dijelu da se pokuša naći najkvalitetnije i najbolje rješenje, ali ja govorim da ga čisto doživljavam na taj način i smatram da bi to bilo najbolje da je komora institucija koja je partner lokalnoj zajednici, partner ministarstvu jer je sigurno dobro da u svakoj određenoj jedinici, a pogotovo danas kada je Zakon o poljoprivrednom zemljištu evo drugo čitanje ide ovdje kod nas i znamo koji su problemi u poljoprivredi pogotovo kad se priča o zemlji i sigurno da je potrebno da svaka općina, svaki grad ima partnera s kojim će moći kvalitetno razgovarati. Ako partneri budu, ja se vraćam na početak, nekoliko osoba koje se skupe zbog nekog svog interesa onda nije dobro. Onda nije dobro jer nećemo napraviti onaj posao koji želimo napraviti. Stoga i želim razmišljati u ovome pravcu, ja vjerujem da to ide u tome pravcu i da se na takav način pokušava rješavati i ovaj članak 7. Kaže se dalje kako zakon predviđa dobrovoljno članstvo u komori. Dobrovoljno članstvo znači da oni koji žele uđu unutra, oni koji misle da neće imati svoj interes da ne ulaze. Pazite tu se radi i o mentalitetu našeg čovjeka, kako će on razmišljati, da li ta komora njemu nešta može doprinijeti ili ne može. Ja želim vjerovati da će veliki broj naših obiteljskih gospodarstava, govorim obiteljskih gospodarstava mislim i na ostale, ali prvenstveno na njih, jer oni prije svega moraju štititi svoje interese da će ući u komoru i da će od ovih 177 tisuća čini mi se, obiteljskih gospodarstava, velika većina se njih naći u komori. Ne bi bilo dobro kada bi sutra pričali o tome da ih je 1-2% u komori. Pod navodnim znacima govorim 1, 2, 5%. Sigurno da je bolje da ih bude što više. Na taj način i veći broj sudjeluje u kreiranju same politike komore, naravno i u kreiranju politike i ministarstva i države. Stoga i vjerujem da će se još razgovarati do drugoga čitanja oko ovoga dijela, da vidimo što to znači. Kada govorimo o dobrovoljnom članstvu onda se naravno u tome dijelu govori i o financiranju same komore. Oko toga treba također povesti dobru raspravu da vidimo na koji način će se i financirati. Ovdje je kazano da će iz više izvora od članarine sredstava … [[Ne razumije se.]] vlasnik djelatnosti, izravnih prihoda, darova, sponzora itd. Ja sada kažem ovaj dio ovisi o tome koliko će komora imati članova. Ako ima 5 tisuća onda će ima XY novca, ako ima 50 tisuća imati će XY novca koji će ići od članarine i dobro je da ih bude što više jer sasvim sigurno ovo što je kazano da troškovi komore neće biti mali, oni će biti. To je potpuno jasno. Ali troškovi će biti zanemarivi ako komora bude imala onu svrhu koju želimo da ima, da bude u interesu onih za koje se recimo komora i pravi. Ne bi bilo dobro da manjina u konačnici upravlja s većinom ili da vodi politiku onih koji je puno više. Ja to sigurno ne prihvaćam niti ću prihvatiti niti mogu prihvatiti i ne želim vjerovati da će se to desiti. Jer kasnije se kaže kako bi se interesi raznih interesnih skupina članova komore proporcionalno zastupali članovi su podijeljeni u dvije izborne skupine. Prva izborna skupina, ja ću reći obiteljska ili fizičke, obiteljska gospodarstva ili fizičke osobe, druga skupina pravne naravno i dio fizičkih osoba. I onda kasnije kada prijeđemo govoriti o tome kako će u svakoj županiji i Gradu Zagrebu članovi komore prve izborne skupine koji se bira na svakih tisuću članova po jednog predstavnika ili na svakih 100, pazite bira na svakih 100 članova po jednog predstavnika to su pravne osobe. Iza toga se onda kaže, županije odnosno Grad Zagreb koji imaju do tisuću članova komore imaju 9 članova skupštine. Što znači 7 članova iz prve izborne skupine i 2 člana iz druge izborne skupine. Već ovim je napravljen osigurač na jedan način da oni kojih se najviše tiče ova komora imaju prostora da mogu braniti interese samih sebe. Bilo bi loše da onih 1 ili 2% koji primaju potpora toliko da ostalih 100 tisuća ni blizu ne primaju, vode politiku malih seljaka. To bi bila propast onda, ali naravno o tome nema riječi ako je ovdje u članku kazano na ovaj način. Ja želim vjerovati da će veliki broj naših obiteljskih gospodarstava se naći u komori, da će preuzeti onu ulogu koju trebaju preuzeti, da sami kreiraju svoju politiku, da sami stvaraju svoju budućnost jer jedino na taj način mogu opstati pod ovim suncem kao partneri sutra jedinicama na lokalnoj razini, naravno ministarstvu na državnoj razini i na taj način onda oni mogu biti i čimbenik ravnopravan u svim razgovorima i pregovorima, a ne da nam se dešava još jednom ću ponoviti, da pričamo o poljoprivredi a od 177 obiteljskih gospodarstava mi nemamo predstavnika koji zastupa njih jer je teško pozvati nekoga od silnih tih udruga da bi ih uopće zastupao. Na ovaj način će se moći pozvati predstavnik komore koji će zastupati interese i tih obiteljskih gospodarstava i drugih koji će biti tu, ne samo obiteljskih gospodarstava, znači i drugih koji će biti u ovome dijelu. Ja stoga i želim da prije svega onaj tko danas proizvodi hranu u Hrvatskoj, onaj tko se bori da može dostojno živjeti čovjek od svoje zemlje od te hrane i može da se kvalitetnije i bolje bori kroz ove institucije koje mi i ovu instituciju komore o kojoj mi danas ovdje pričamo. Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke sasvim sigurno podržava i pozdravlja što je u proceduru došao i Zakon o poljoprivrednoj komori i mi ćemo ga sasvim sigurno podržati kao prijedlog koji je danas pred nama u prvom čitanju. Vjerujemo da će kroz jednu pravu konstruktivnu i kvalitetnu raspravu sigurno biti i dobrih i kvalitetnih prijedloga, da pokušamo zajednički do drugoga čitanja napraviti materijal koji će biti u interesu onih za koje svi želimo da nađu svoj prostor kažem još jednom kroz ovu komoru, ispod ovog kišobrana, a ne da oni koji su do sada kao manjina imali svoj interes u odnosu na većinu i dalje mogu i mešetariti i dalje mogu jednostavno imati glavnu riječ. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. U ime kluba HDZ-a, dajem riječ uvaženom zastupniku Draganu Kovačeviću. Izvolite zastupniče.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, poštovane dame i gospodo saborski zastupnici. Pred nama je Prijedlog zakona o poljoprivrednoj komori, jednoj novoj instituciji koja iako nije u paketu europskih zakona, itekako predstavlja još jedan korak u institucionalnoj prilagodbi Europskoj uniji. Zašto je važno osnovati komoru i koja je njezina uloga? Jedna od najvažnijih gospodarskih pitanja Europske unije ako izuzmemo aktualnu financijsku energetsku krizu, dakle jedna od najvažnijih politika je upravo zajednička poljoprivredna politika. Točno 42,6% ili oko 52 milijarde eura proračuna Europske unije izdvaja se godišnje za poljoprivredu. 50% acquisa zakonodavstva Europske unije i oko 40 tisuća stranica različitih propisa, uredbi i direktiva odnosi se upravo na poljoprivredu. I ono što je također važno spomenuti da je u zadnjih 15-tak godina došlo do četiri reforme poljoprivrede i značajnih zaokreta u poljoprivrednoj politici Europske unije koje su trebale riješiti nekoliko ključnih problema i to prije svega osigurati konkurentnost poljoprivrede i prehrambene industrije unutar svjetske trgovinske organizacije, odnosno prema trećim zemljama. Biti sudionik toga sustava, biti poljoprivredni proizvođač, usklađivati i poslovne planove i poslovne odluke u toj šumi propisa, čestih promjena uvjeta poslovanja, promjena sustava potpora, proizvodnih kvota i ostaloga nije moguće bez kvalitetne logistike, bez kvalitetne podrške institucija kao što je komora, a danas ne govorimo o tome koliko je posebice u zahtjevnijim proizvodnjama kao što je proizvodnja mesa i mlijeka, ili trajnih nasada i povrća, koliko je zapravo potrebno i aktualnog znanja i edukacije koje bi se kontinuirano i sustavno trebao prenositi na poljoprivredne proizvođače. Zato upravo Hrvatska poljoprivredna komora ima velike šanse da u budućnosti bude ključni nositelj aktivnosti na promicanju i zaštiti interesa poljoprivrednih proizvođača kao važan partner, ali i korektiv državi u vođenju poljoprivredne politike. Kako bi sustav funkcionirao, kako bi poljoprivreda kao strateška gospodarska grana sa svim specifičnostima i problemima bila konkurentna, veliki značaj u Europskoj uniji pridaje se različitim oblicima organiziranja proizvođača, ali i savjetodavnim institucijama, institucijama koji proizvođačima i državi pružaju logistiku, od toga da artikuliraju interese proizvođača, do aktivnog sudjelovanja u kreiranju poljoprivredne politike, donošenju odluka, zakona i različitih propisa, do edukacije i informiranja. Treba podvući crtu i jasno kazati da su poljoprivredne udruge, od Hrvatskog seljačkog saveza do Zajednice udruga seljaka Slavonije i Baranje, neovisno o tome što su ponekad bile i trendovski uvučene u političke utakmice odigrale značajnu ulogu u ukupnom razvoju hrvatske poljoprivrede i vrlo često bile kolektiv u donošenju odluka iz područja poljoprivredne politike, do činjenice i mislim da to treba isto tako spomenuti, aktivnog sudjelovanja tih udruga i njihovih predstavnika u izradi određenih propisa i aktivnog sudjelovanja u pregovorima s Europskom unijom u poglavlju poljoprivrede. Predsjednici pojedinih udruga sjedili su zajedno s nama i pregovarali sa Europskom Komisijom i na određeni način bili i nama potpora da ono za što pregovaramo, da iza toga stoje i naši proizvođači, no prije svega njihova uključenost u proces pregovaranja s Europskom Komisijom omogućilo je da se o procesu priključivanja Europskoj uniji naši proizvođači informiraju iz prve ruke, dakle bez političkog filtera i da od svojih čelnika udruga dobiju informaciju o tome što ih čeka i čemu se ulaskom u Europsku uniju poljoprivreda može nadati. Ja im se zahvaljujem na tom poslu. Mislim da je to itekako doprinijelo uspješnom vođenju pregovora. Udruge donošenjem Zakona o komori neće nestati, neće se ugasiti, možda će se više specijalizirati kao proizvodne udruge, dakle mljekara, proizvođača mesa, pšenice, vina i slično, ona će i dalje predstavljati poljoprivredne proizvođače, no sigurno je da će u narednom razdoblju sve značajniju ulogu imati upravo poljoprivredna komora koja će integralno nastupati u ime svih svojih članica poljoprivrednih proizvođača i koja bi trebala objediniti stavove proizvođača i kao partner državi izboriti se za njezine interese. Klub HDZ-a pozdravlja činjenicu da će komora biti neovisna, da će njezinim radom upravljati članice poljoprivredni proizvođači, te isto tako da komora nije centralizirana već da će u svakoj županiji imati svoju ispostavu i na taj način na terenu biti na raspolaganju i na usluzi svojim proizvođačima. U cijelom poslu oko ustrojavanja poljoprivredne komore ključna stvar o kojoj treba voditi brigu je kadrovska politika. Komora nikako ne bi trebala biti nekima niti u političkom, niti u biološkom, a niti u stručnom smislu rezervni položaj. Štoviše, komoru trebaju voditi najstručniji kadrovi, kako bi komora ispunila svoju ključnu zadaću. Znači biti partner proizvođačima i državi, a nikako mjesto za zbrinjavanje određenih kadrova. Također ne treba gajiti iluzije da će komora preko noći postići svoju svrhu. Ustrojavanje komore posebice jer je članstvo dobrovoljno bit će nešto dugotrajniji proces. Hrvatska ima iskustvo u komorskim sustavima i držimo da će uz Gospodarsku i Obrtničku komoru i ova poljoprivredna u skladu s potrebama gospodarskog trenutka biti važna karika u vođenju gospodarske i poljoprivredne politike. Samo donošenje Zakona o poljoprivrednoj komori nije stvar od jučer. Odluka o ustrojavanju komore obično je zapinjala na radnim skupinama u kojima je bilo vrlo teško pomiriti interese i mišljenja pojedinih stručnjaka, institucija, udruga proizvođača, savjetodavne i stočarske službe, i riješiti pitanje obveznog i neobveznog članstva. No rješenje koje je predloženo u ovom zakonu mi u klubu HDZ-a držimo da je dobro da je članstvo dobrovoljno i da važnu ulogu u komorskom sustavu imaju upravo obiteljska gospodarstva. Zakon svakako treba i nomotehnički urediti. Dakle onda kada govorimo da je komora dobrovoljna, da je ona neovisna, onda tu jasno treba i precizno raščlaniti ulogu i ministarstva, posebno njezini utjecaj na kadroviranje, pa makar to bilo i vezano za nadzorni odbor, i isto tako ulogu države u smislu sufinanciranja, odnosno financiranja komore. Dakle, tu bi trebalo zakon u skladu sa onim smjernicama, idejama za koje se zalaže trebalo bi ga i nomotehnički urediti i prilagoditi, nešto na tragu onoga što je gospođa Zgrebec govorila. Klub HDZ-a podržava donošenje Zakona o poljoprivrednoj komori, jer prije svega držimo da će ona biti od koristi i na pomoć našim poljoprivrednim proizvođačima. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. I dva ispravka navoda. Kolega Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Ja ispravljam navod kolege Kovačevića kad govori da će komora biti neovisna. Naime, u prijedlogu ovog zakona piše da suglasnost na statut daje ministarstvo. U prijedlogu ovog zakona piše da nadzor nad provedbom programa rada komore i stručnih službi obavlja Ministarstvo poljoprivrede. … [[Upadica se ne razumije.]] I da. Da li je to nomotehnički ili nije, ali ja imam potrebu reći. I na kraju, suglasnost na financijski plan komore, isto daje Ministarstvo poljoprivrede.
Hvala. Drugi ispravak navoda, uvaženi kolega zastupnik Boris Šprem. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Dakle, gospodin Kovačević je, pokušat ću interpretirati jer je to bila složenija rečenica, kazao da je bilo teško doći do ovog zakonskog prijedloga, jer je trebalo se, trebalo je pobijediti sugovornika, dakle predstavnika udruga, raznih asocijacija i tako dalje, jer one su tu dosta teški bili. Ne radi se o tome nego se radi o tome da je trebalo pobijediti samog sebe i stvoriti političku volju da se taj zakon konačno pojavi pred ovim Saborom.
Dalje slijedi rasprava u ime kluba HDSSB-a uvaženi kolega zastupnik Boro Grubišić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Evo ja izravno iz klupa HSS-a nekad sam i bio tamo, ali ste me istjerali jel'. Ne bum, što bi rekao gospodin Jarnjak, ne bum. Komora od naše liječničke, pa do gospodarske zaista je hiperprodukcija. I neki dan smo imali priliku razgovarati ovdje o komori fizioterapeuta, komori primalja i ne znam kome sve ne, svih komora raznih vrsta, boja i oblika. Jednostavno vlada jedna … udruga, a onda te komore formiraju sekcije, kako reče gospodin Kovačević za ratarstvo, stočarstvo, proizvođače mandarina, konjogojce i ne znam ni ja koliko još sve može biti sekcija u jednoj od komora. Kao što imamo i mi komoru u komori liječničkoj Hrvatskoj liječničkoj komori imamo sekciju kirurga, sekciju internista, pa sekciju kardiokirurga, pa sekciju plastičnih kirurga, pa pitaj Boga koliko sve ne, svaka od tih sekcija jasno ima svoju članarinu. I ako hoćeš biti član više sekcija i kirurga, i traumatologa i plastičnih kirurga, onda svaka od tih ima svoju članarinu. Ali nisam o članarini mislio danas pričati, nego li o tome da zapravo kada gledamo ovaj materijal i kada vidimo ulogu Ministarstva poljoprivrede u osnivanju i potpomaganju, onda bi nekako, a onda prava dužnosti i obveze komore, reklo bi se da je to nekako malo ministarstvo u ministarstvu. Ono što bi trebao biti posao ministarstva nekako pomalo i dobar dio toga ima ulogu da izvrši buduća poljoprivredna komora. Pitao sam ovdje, zato sam sjeo u klupe HSS-a gospodina Grčića ima li još poljoprivrednika koji nisu upisani uopće u upisnik, pa mi je rekao da je ostalo malo, a da će s obzirom na to da je jedan hektar, jedna krava, jedan čovjek, dakle načelo da se netko ne uvrijedi, i da nekoga ne povrijedim jel' biti provedeno i provodi se da će biti upisani gotovo svi. Iako mislim da bi ovdje trebalo uvesti i takve, dakle u članku 10. se govori o onima koji bi trebali biti članovi komore, to su fizičke osobe ili lica kako god hoćete. Pogotovo se to odnosi na takve koji nisu u upisniku. To su obično staračka domaćinstva sa relativno malom površinom, relativno malim stočnim fondom, ali u svakom slučaju su vrlo, vrlo dugo u poljoprivredi sa ogromnim poljoprivrednim iskustvom koje može pomoći i poljoprivrednoj komori, a u svakom slučaju su ti ljudi zainteresirani u svezi onih tzv. državnih i ne znam nacionalnih su govorili, iako to meni liči da u ruskom baletu dobija u "Boljšoj teatru" dobije nacionalnu mirovinu, onda je to nacionalna mirovina. Ova od 500 kuna, zaista je sramotno je govoriti da je to nacionalna mirovina, mislim to ovako sam naziv po sebi odskače tako bombastičan naziv nacionalna mirovina, od samoga iznosa koji seljak prima nakon 40 godina rmbanja u tvornici koja nema ni krova, ni koja je robija bez roka zapravo. Kada govorimo dakle o poljoprivrednoj komori, onda se mora pitati nekoga ovdje da će ona zastupati interese, promicati interese, praviti planove, surađivati sa jedinicama lokalne samouprave. Ja bih rekao sa općinama, gradovima i županijom, nikako regionalne samouprave. Tu toga nema, opet naglašavam, onda zapravo promišljam i razmišljam dali postoje i druge mogućnosti i dali ministarstvo čini sve osim osnivanja poljoprivredne komore da bi pomogli seljaku, da bi pomogli poljoprivrednim proizvođačima i svima onima koji su u članku 10. narečeni da mogu biti članovi komore. Pa postavljam sam sebi pitanje, jeli bilo pametnije promišljati kako smanjiti uvoz hrane, kako onemogućiti uvoznike, odnosno poznate monopoliste u uvozu hrane koji bez problema uvoze od mesa do povrća, žitarica, voća. Znamo da je u 6. mjesecu da su puni traktori s prikolicama voženi vidio sam na cesti Osijek-Đakovo Mađarske pšenice, puni traktora i žiška, tako je. E pa sada se ja pitam jeli to bila uloga ministarstva da to zapriječi, da netko tu pokuša napraviti da naš seljak može plasirati svoj proizvod na tržište. I nije li zadaća ministarstva i svake komore i gospodarske da osigura plasman da naš seljak kada dođe 12. mjesec i svinjokolja, pardon 11., da onda ne zna kuda će sa svinjama, da onda cijena pada i da se ide na interventni otkup svinja od strane države po 7, 8 ne znam 9 kuna u vrh glave koliko je. Jeli to zadaća ministarstva i eventualno nekakve poljoprivredne komore koja je samo nekakva udruga građana koja nije zapravo ili je možda produžena ruka Ministarstva poljoprivrede, ja ne znam. Iz ovoga bi čak i proisteklo da je to produžena ruka Ministarstva poljoprivrede ili malo ministarstvo u ministarstvu. Zašto na ove naše klupe ne dolazi u drugo čitanje Zakon o raspolaganju državnim poljoprivrednim zemljištem? Jedan put se pročitalo, čini mi se prije ljetnog raspusta, dvomjesečnog jel' i zbogom diko. Zakon o skladišnjici bio je u prvom čitanju, dali smo primjedbe, dali smo prijedloge. Kada će drugo čitanje? To je vrlo bitna stvar pogotovo u Slavoniji, a jasno i Dalmaciji da ne kažem južnoj Hrvatskoj, kao što nas zovu istočna Hrvatska, da se za pokretanje proizvodnje i trgovanja poljoprivrednim proizvodima upravo Zakon o skladišnjici, skladištu, skladištarima itd. Zašto se nitko ne brine za taj zeleni dizel, za njegovu cijenu, za enormno visoku cijenu gnojiva? Mi smo navalili osnivati i ministar i ministarstvo, poljoprivrednu komoru. To nam je najvažnije da osnujemo poljoprivrednu komoru kao da će poljoprivredna komora sve te probleme riješiti čarobnim štapićem. A imali smo mi neću reći komoru nego udruge; Hrvatski seljački savez, Zajednicu udruge seljaka Slavonije i Baranje, Udrugu proizvođača mandarina u dolini Neretve i ne znam čega, južnog voća i tako dalje. Koliko ja, ja nisam možda dovoljno upoznat sa nazivom ali znam da postoje. Šta je s njima? Kud će oni sada? Zašto se ministar poljoprivrede i nadležne poljoprivredne inspekcije nisu pobrinule da oni koji prijavljuju 500 hektara poticaja ne predaju referentni prinos koji pripada površini od 500 prijavljenih hektara. Dobiju 800 tisuća kuna za poticaje, a predaju prinos za 30 hektara. Nitko to nije prijavio. Nikad nikome nije palo na pamet da to prijavi, a takvih ima. Takvih ima kao vođa udruga o kojima sam malo prije govorio, kolovođa da ne kažem i pripadnika stranaka naših ovdje, ovdje u Saboru koje su, imaju svoje klubove. I sad ćemo osnovati poljoprivrednu komoru kao da će poljoprivredna komora nešto promijeniti. I još osnivamo to po županijama. Ovdje piše točno način financiranja i kod utemeljenja a ne osnivanja. Hrvatski se kaže utemeljenja poljoprivredne komore, način financiranja toga utemeljenja i način financiranja daljnjeg djelovanja te komore od članarina pa do sponzorstava, donacija i tako dalje. Hoće li rukovoditelji kako se zovu točno, ravnatelj Središnjeg ureda komore, tijela, predsjednik Županijske poljoprivredne komore jesu li to profesionalci? Nisu profesionalci. Ne znamo. Ne piše ovdje. Hoće li profesionalno obavljati svoju dužnost? Iz članarina koje će se dakle platiti iz članarina, sponzorstva i donacija? Zašto sjedišta te poljoprivredne komore ne bude u Slavoniji i Baranji? U Đakovu? Možda u Bjelovaru, Slavonskom Brodu, Osijeku gdje ima Poljoprivredni fakultet, Poljoprivredni institut, razvijena poljoprivreda, moderna poljoprivreda. Zašto u Zagrebu? Gdje će sijati to na Markovu trgu ili gdje pšenicu, kukuruze i ostalo? Pa pobogu hoćemo li već jedanput razmišljati o tome da Europa traži regionalizaciju a u programu Nacionalnog odbora kojega smo neki dan slušali jasno da je to odgođeno za 2014. godinu. Ali čekat ćemo mi i dočekat ćemo to. Bit će. Nije to daleko. 6 godina hvala Bogu. Onda će po naredbi Europe se morati primijeniti to što mi već inzistiramo i tražimo već godinama. Danas je u vrijeme moderne tehnologije, informatizacije pa putem rekao bih englesku riječ, hrvatska uvezivanje, a engleska link, linka pa može Ministarstvo biti u Babinoj Gredi ili u Čaglinu. Pa nije to problem nikakav [[Upadica: U Perkovcima.]] U Perkovcima, tako je. Osim toga ovaj ustroj koji je ovdje napisan to je tipični ustroj jedne stranke zapravo. Preslikani ustroj stranačke da kažem jedne skale od predsjednika, tajnika, suda časti i nadzornog odbora, tipičan, preslika jedne, ustroja jedne stranke. Bilo koje stranke. A ja znam kojoj je najsličnija evo. … [[Upadica se ne razumije.]] A jednoj mojoj bivšoj, bivšoj jednoj mojoj stranci. A da budemo ozbiljni da ostavimo te neozbiljne stvari, u svakom slučaju šta je sa savjetodavnim službama koje već postoje u županijama. Ako će poljoprivredna komora preuzeti suradnju sa jedinicama lokalne samouprave i županijske samouprave šta je sa već postojećim plaćenim od strane države dakle savjetodavnim službama za stočarstvo, agrar i tako dalje? Dakle bojim se da će se pomiješati nadležnosti pri tome. Da se, ili već, već se sad vidi da se, da je tu miješanje nadležnosti između svih ovih elemenata od Ministarstva poljoprivrede, savjetodavnih službi pa do poljoprivredne komore a još će ostati uza sve to i Hrvatski seljački savez kao produžena ruka jasno i zove se HSS jel' HSS i Zajednica udruga seljaka Slavonije i Baranje i Udruga ribara i mandarina i tako dalje, da ne nabrajam dalje jel' da se ne uvrijede da pošto ne znam puni naziv svih, svih tih pravnih subjekata ali evo suglasan sam da kad svi imaju komoru neka i poljoprivrednici imaju komoru. Suglasan sam. Ali molim predlagača da doradi u smislu ovih prijedloga, dobronamjernih, dobronamjernih prijedloga i dobronamjerne ove moje rasprave. Hvala vam lijepo.
Hvala. Imamo prijava jednog ispravka navoda uvažena kolegica Marijana Petir. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče gospodin zastupnik Boro Grubišić istaknuo je da je komora ministarstvo u ministarstvu što nije točno jer se iz samog ustroja intencije osnivanja poljoprivredne komore jasno vidi da komora treba okupiti i struku i interes i seljaci traže od Ministarstva poljoprivrede i od ove Vlade da se konačno uspostavi poljoprivredna komora jer smo mi u fazi prilagodbe Europskoj uniji i trebamo donijeti 50 do 60 zakona. Za donošenje tih zakona važno je imati i mišljenje onih koji će u samoj provedbi tih zakona sudjelovati, na čijoj će se koži ti zakoni možemo uvjetno reći lomiti. Zbog toga je stav seljaka da ni jedan takav zakon ne može i ne smije biti donesen bez poljoprivrednih proizvođača, a komora je upravo mjesto koje treba obuhvatiti njih i njihove interese.
Hvala. Za repliku se javio uvaženi kolega zastupnik … … [[Upadica se ne razumije.]] Aha, sorry. Kriva tablica. Krećemo na, prelazimo na pojedinačne rasprave. Prvi se prijavio uvaženi kolega Dragutin Bodakoš. Prije nego što uzme riječ samo da kažem da je isteklo vrijeme sukladno članku 207. stavku 2. Poslovnika za prijavu za pojedinačne rasprave u trajanju od 10 minuta. Izvolite kolega zastupniče.
Zahvaljujem se potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Cijenjeni državni tajniče, kolege i kolegice dozvolite da u vezi ovoga zakona koji imam kažem nekoliko konstatacija a smatram da je, da bi Hrvatska poljoprivredna komora bila sigurno jedna značajna institucija udruženih proizvođača i stručnjaka iz oblasti poljoprivrede. Spoj proizvodnje i struke treba se i može artikulirati u jednoj takvoj instituciji. Normalno, imamo podataka i u svijetu da one egzistiraju kao takove. Jer sigurno poljoprivrednicima treba stvoriti uvjete za proizvodnju koji će im omogućiti jedan kvalitetni životni standard, a hrvatskim potrošačima sigurno kvalitetnu hranu sa poštenim i stabilnim cijenama. Zato i putem poljoprivredne politike koja treba biti smatram kompatibilna sa zajedničkom poljoprivrednom politikom Europe, moramo si stvoriti uvjete da Hrvatska može i mora proizvesti dovoljno kvalitetne hrane za svoje stanovništvo, da Hrvatska mora i može postati oaza Europe za proizvodnju kvalitetne hrane, da u Hrvatskoj proizvodnja hrane i plasman u turističkoj sezoni bude gospodarska prednost i razvoj, da od hrvatskih seljaka i seljačkih gospodarstava stvorimo i uspješne poduzetnike i uzorne proizvođačke cjeline. I na kraju da taj život i rad na hrvatskoj zemlji i selu ne bude kazna već privilegija. Ova naša proizvodnja koja bi takova trebala biti kao što sam rekao mogla bi podmiriti samo dostatnost u Hrvatskoj. Na žalost u nekim osnovnim proizvodnim proizvoda ovisna je o uvozu žive životinje, meso, klaonički proizvodi, mlijeko, povrće, voće. Mislim da je sve to što uvozimo nepotrebno. Umjesto da organiziranošću stvorimo proizvodnju koja će biti tako balansirana da znademo unaprijed što i koliko ćemo proizvoditi mi upadamo često puta u zamke. Jedna od zamki je bila i 2007. kada smo izvozili 400000 tona pšenice, a 2008. pred žetvu uvezli 100000 tona po duplo višim cijenama. Zbog čega? Sadašnja situacija kada imamo bogate urode i visoke prinose u proizvodnji pšenice i kukuruza moramo znati zašto je tako. Mi smo jučer čuli od našeg uvaženog zastupnika i potpredsjednika i danas predsjedavajućeg ove sjednice gospodina Friščića, da nije bilo novca koje je dao Šuker ne bi bilo bogate žetve. Mislim da bi ipak trebalo prvo reći da nije bilo klimatski dobra godina ne bi bilo ovako dobre žetve. Jer ove isplaćene potpore koje su vrlo visoke one nisu nam bile toliko dostatne da povećamo ulaganja u repromaterijale, jer još uvijek smo u Europi na zadnjim mjestima u potrošnji umjetnih gnojiva. Isto tako, naš utjecaj na klimatske uvjete u proizvodnji je vrlo slab i navodnjavanje i odvodnja nije ništa bolja nego što je bila prije, malo se toga učinilo da bi to mogli direktno utjecati na te klimatske odnose. Ako hoćete podaci koje imamo u zadnjih 15 godina vezano i za proizvodnju pšenice pokazuje oscilacije od recimo 2003. godine 2,96 tona po hektaru ili 2007. 4,64 odnosno jedna godina je bila manje od 3 tone, 5 godina manje od 4 tone, odnosno 9 godina manje od 5 tona. Isto stanje je i sa kukuruzom. Ne znam, 2003. 3,86 tona po hektaru, a 2005. 6,92. Kukuruz je tri godine manje od četiri tone, tri godine manje od pet tona, pet godina manje od šest tona, tri godine manje od sedam tona. Međutim, sve ovo još uvijek nije dostignuto ono što smo imali u prijeratnoj proizvodnji gdje je pšenica bila oko 5 tona po hektaru, a kukuruz čak blizu 8 tona. Zbog toga i poticaji nisu ti koji će razriješiti ovu situaciju. Razriješit će je normalno bolja organiziranost poljoprivredne proizvodnje, pa ako treba i kroz poljoprivrednu komoru. Međutim, u ovim navedenim primjerima vidimo da treba i postoji jedna zainteresiranost i udruženih i zainteresiranih za razvoj poljoprivrede u jednu od takvih asocijacija. Ali postavlja se i drugo pitanje. Tko je to sve danas involviran u pomaganje ovoj našoj poljoprivredi. U navedenom budućem članstvu ove asocijacije o kojem govorimo već manje ili više su svi negdje učlanjeni ili obvezni ili obvezni kao HGK, Obrtnička komora, Zadružni savez ili su slobodnom voljom kao seljačke udruge, proizvođačke udruge, strukovne udruge. Svim tim ova poljoprivreda već plaća obveze ili ne obveze prema tome kakvo je članstvo obvezno ili neobavezno. Mnogi sada postavljaju si pitanje što im ova asocijacija donosi osim novčane članarine. Poljoprivredna komora po ovome nije obvezna, ali 177000 upisanih poljoprivrednika u upisnik za koje se kaže da nisu organizirani imaju dileme, s nekima sam razgovarao, da li će upis u poljoprivrednu komoru biti vezan i za realizaciju potpora u poljoprivredi, pa eto i obvezne komore, ako to bude povezano. Slijedeće pitanje je ako komora nije obvezna zašto se donosi na ovaj način i sa svim ovim neću govoriti. Dosta je o tome bilo govora sa svim tim obvezama. Ono što bi svakako trebalo preispitati, a u svrhu rasterećenja poljoprivrede su obveze koje ona ima prema svim do sad osnovanim asocijacijama. Mislim da Ministarstvo poljoprivrede umjesto da predlaže nove namete za poljoprivrednike, jer ipak je ta komora novi namet trebalo bi najprije konstatirati koliko sve, koliko su sva dosadašnja opterećenja involvirana u cijenu proizvodnje po jednom hektaru ili cijenu proizvodnje jednog grla stoke. Vjerujem da su u svim navedenim državama, gdje su, ovdje su isticane te države gdje su vršene konzultacije u vezi osnivanja poljoprivredne komore prethodno sagledana i opterećenja koja imaju njihove poljoprivrede. Mislim da je to jako bitno u ovome dijelu da znademo prije nego donesemo ovakav jedan zakon. I na kraju nemojmo stvarati asocijacije koje se osnivaju zbog onih koji bi trebali tamo raditi. Vidite da je ovdje ustrojstvo vrlo dobro razrađeno. Međutim, ja ne vidim pod ovo pravne i fizičke osobe koje obavljaju djelatnost poljoprivrede, odnosno obrazovne i znanstvene ustanove iz područja poljoprivrede. Da li će tu doći savjetodavna služba, da li će zavodi itd. To ne vidim, a oni su mislim najbitniji u tom dijelu da uzdizanja te proizvodnje. Dok je, ovo znademo, ustrojstvo znademo. Međutim dok je ta materijalna korist članova i članica je vrlo maglovita i nevidljiva u prijedlogu ovoga zakona. Mislim da je jako nedostatno izraženo kako i na koji način će ova poljoprivredna komora na kraju pomoći ovim našim proizvođačima. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Imamo jednu prijavu replike, uvaženi …
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa gospodin Bodakoš je fin gospodin koji ovdje govori o tome da je nešto zamagljeno. Ja bih replicirao s onim što je vidljivo iz aviona. Prije svega da ovaj prijedlog zakona krije čitav niz opasnosti i da mi je čudno da koalicijski partner HSS-a ne vidi zašto već 7 godina se nije uspjelo doći do prijedloga ovoga zakona. Naime, javna je tajna da je još 2001. godine HSS kao koalicijski partner ultimativno tražio uvrštenje ovoga projekta u program. To traje do dana današnjeg. Nije se realiziralo iz vrlo jasnih razloga. Ovo je HSS-ova skupa igračka, jedan klasični klijentelistički zakon ministra poljoprivrede kojim se pokušava ustanoviti jedna struktura koja će se direktno kontrolirati u kojoj će se preko središnjeg i područnih ureda zaposliti oko 150 ljudi vrlo bliskih HSS-u i ministru poljoprivrede. Čak se u kuloarima već spominje i ime predsjednika komore, ali ono što je najviše zabrinjavajuće što se čuju ovdje poruke da će se na ovaj način suzbiti djelovanje seljačkih udruga i saveza. To je vrlo opasna intencija koja uništava inicijativu civilnoga društva u zaštiti interesa seljaka i malih poljoprivrednih proizvođača. Pogledajte samo ovu odredbu o broju glasova pa ćete vidjeti da 1000 glasova poljoprivrednih gospodarstava vrijedi onoliko koliko vrijedi 100 glasova tzv. fizičkih osoba, odnosno onih koji su izravno zainteresirani za uvoz poljoprivrednih proizvoda u Republiku Hrvatsku. Kakav balans, kakva zaštita interesa. Poljoprivredna komora ovako zamišljena biti će zaštita interesa poljoprivrednih kombinata i onih koji uvoze meso i poljoprivredne prerađevine. Neke stvari ovdje treba nazvati pravim imenom. Hvala lijepo.
Pravim imenom se zove uvaženi kolega Dragutin Bodakoš koji ima pravo i prijavio se za odgovor na repliku. Izvolite kolega.
Pa hvala gospodine potpredsjedniče. Mislim da gospodin Beus je možda rekao ono što on smatra u ovome dijelu. Ja međutim mislim da bi kroz asocijaciju poljoprivredne komore ako se ustroji kao takova, uz sve ono prethodno što sam rekao analizu utroška i svega ostaloga što opterećuje našu poljoprivredu da bi trebali jedan veći dio posvetiti vezan za stručno usavršavanje. Mi smo izgubili i prekinuli sa mnogim stručnim službama koje su bile nekada u kombinatima, koje su bile u institutima i to je što se išlo na selo. Danas imamo savjetodavnu službu koja je jedina koja komunicira i kontaktira sa selom. Upravo zbog toga i smatram da sa jednom kvalitetnom stručnom potporom koja će ići prema selu da ćemo i podići ovu proizvodnju, odnosno povećati proizvodnju po hektaru, odnosno po grlu životinje. Hvala.
Hvala lijepo. Dalje slijedi rasprava uvaženog kolege Branka Kutije.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Nakon ove nadahnute replike izgovorene u jednom dahu i ja ću isto tako pokušati nešto kazati na ovu temu. Poljoprivredna politika je segment gospodarske politike usmjeren prema poljoprivredi i ruralnom razvitku. Poljoprivreda, ta vrlo osjetljiva gospodarska grana je primatelj znatnog dijela Vladine pomoći mnogim zemljama svijeta, a država intervenira različitim mjerama. Kako bi ispunila ciljeve postavljene politikom, pri čemu je na prvom mjestu dohodovni cilj. Na poljoprivrednom proizvodu se u odnosu na industrijske brže i značajnije odražavaju promjene na svjetskom tržištu kolebanja cijena, a promjene u troškovima industrije i prometa. Stoga je logično da će bez obzira na svjetski trend liberalizacije trgovine poljoprivredna politika i nadalje imati zadaću štititi domaću poljoprivrednu proizvodnju, ali i kombinirati različite mjere unaprjeđivanja cijelog ruralnog prostora. Poljoprivredna politika nije statična pojava. To je proces koji se oblikuje i prilagođuje zahtjevima gospodarskog okruženja unutar nacionalne zajednice, ali pod utjecajima koji dolaze sa svjetskog tržišta. Potrebno je poznavati trendove razvitka i mehanizme djelovanja poljoprivredne politike izvan granica Republike Hrvatske jer više nije moguće donositi agrarne političke odluke uvažavajući samo uske lokalne interese. Zbog navedenih razloga osnovni cilj donošenja zakona o Hrvatskoj poljoprivrednoj komori i osnivanja poljoprivredne komore je stvaranje institucionalne potpore potrebne za podizanje konkurentnosti poljoprivrednih proizvođača i njihovih proizvoda na europskom tržištu te razvijanje proizvoda koja bi proizvođačima osigurala stabilan dohodak dostatan za osiguranje primjerenog životnog standarda. Utemeljenje Hrvatske poljoprivredne komore proizlazi iz Zakona o poljoprivredi koji je donesen sredinom 2001. godine. Tijekom 2002. godine pripremljen je radni nacrt zakona o poljoprivrednoj komori koji nije upućen u proceduru donošenja. U procesu pridruživanja Republike Hrvatske Europskoj uniji pitanje osnivanja Hrvatske poljoprivredne komore kao institucije koja bi zastupala stručne interese poljoprivrednih proizvođača i koja bi kao relevantni partner pomagala u kreiranju mjera poljoprivredne politike i njihovoj efikasnoj provedbi ponovno je postalo aktualno. Tako je u ožujku 2006. godine Hrvatski sabor donio zaključak da Vlada Republike Hrvatske na temelju Prijedloga zakona o Hrvatskoj poljoprivrednoj komori pripremi Konačni prijedlog zakona o Hrvatskoj poljoprivrednoj komori. Formiranjem nove Vlade Republike Hrvatske 16. travnja 2008. imenovano je novo Povjerenstvo za izradu zakona o Hrvatskoj poljoprivrednoj komori na prijedlog ministra nadležnog za poljoprivredu. Povjerenstvo je u izradi prijedloga zakona koristila tradiciju rada i organiziranosti rada poljoprivrednih komora u Europskoj uniji. Također, izvršene su i prezentacije te je zatraženo mišljenje Prijedloga novog zakona o Hrvatskoj poljoprivrednoj komori od poljoprivrednih udruga iz velikog broja županija u Republici Hrvatskoj. Ovim zakonom osniva se Hrvatska poljoprivredna komora te se uređuje njen status, ustroj, zadaci, članstvo i način financiranja. Komora je samostalna, stručna i poslovna organizacija koja se osniva s ciljem promicanja zaštite zastupanja interesa poljoprivrednih proizvođača, savjetovanja poljoprivrednih proizvođača, poticanja unaprjeđenja poljoprivredne proizvodnje i seoskog prostora. Poljoprivredna komora je dobar model za organiziranje i naših poljoprivrednika koji u ovom trenutku nemaju jedinstvenog predstavnika te u razgovorima s Vladom zastupaju razjedinjeno. Naši poljoprivredni proizvođači su obzirom na oblik poslovnog organiziranja prema sili zakona obuhvaćeni u Hrvatskoj gospodarskoj komori ili Hrvatskoj obrtničkoj komori. U slučaju obiteljskih poljoprivrednih gospodarstva koji nisu uključeni u neki od osnovnih oblika organiziranja, a koji su najbrojniji dio predstavnika poljoprivrednih proizvođača, nemaju instituciju koja bi vodila računa o njihovim interesima, potrebama rješavanju problema koji proizlaze iz djelatnosti kojom se bave. Dakle s obzirom na djelatnost kojom se bave, poljoprivredni proizvođači nemaju jedinstvenog predstavnika. Osamostaljivanjem Republike Hrvatske i prihvaćanjem načela slobodne trgovine, poljoprivreda zauzima važnu ulogu gospodarsko političkim odlukama. S jedne strane se domaću poljoprivredu nastoji zaštititi od znatno razvijenije zapadno europske i potaknuti njenu konkurentnost, s druge strane uvjeti međunarodnog okruženja nameću ograničavanje domaće zaštite i prilagodbu poljoprivredne djelatnosti tržišnim načelima. To znači da se suvremena politika bez obzira da li je riječ o cijenama, poticajima, carinskoj zaštiti ili mjerama strukturnog i ruralnog razvitka ne smije prepustiti slučaju. Danas dobro vođenje poljoprivredne politike znači jasno sagledavanje cjelokupnog stanja i na domaćem i svjetskom tržištu poljoprivrednih proizvoda i uočavanje posljedica izazvanih agrarno-političkim mjerama. Smisao komore je uključivanje glavnih nositelja poljoprivredne proizvodnje u Republici Hrvatskoj u jednu instituciju koja bi zastupala njihove stručne interese i koja bi kao relevantni partner pomagala u kreiranju mjera poljoprivredne politike i razvojnih programa te njihovoj efikasnoj provedbi. Hvala.
Hvala lijepo uvaženom zastupniku. Na redu je rasprava uvažene kolegice Nevenke Marinović. Izvolite kolegice.
Hvala. Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege. Konkurentan poljoprivredni sektor primarni je cilj naše poljoprivredne politike, ali i zahtjeva budućeg zajedničkog tržišta u Europskoj uniji. Ulaganja u poljoprivredu u protekle 4-5 godina u iznosu od preko 9 milijardi kuna dala su značajne rezultate, još uvijek nedovoljne. Brojnim programima omogućeno je i na manjim površinama osigurati i dohodovnost i konkurentnost. Podignuto je uz poticaje Vlade Republike Hrvatske velik broj novih nasada i vinograda i voćnjaka i maslina. Izgrađeno je dosta novih mliječnih farmi, povećan je tov svih kategorija stoke u proizvodnji mesa. Projekt navodnjavanja je započet, nastavlja se i sufinanciranje izgradnje prerađivačkih kapaciteta, mnoge i velike i male sirane, mljekare, vinarije. Stimulira se, podržava i udruživanje, znači osnivanje zadruga, udruga također kako bi proizvodnja i prerada poljoprivrednih proizvoda postala što konkurentnija. Pripremom osnivanja Agencije za poljoprivredno zemljište čije će aktivnosti, znači prema prijedlogu zakona koji je nedavno bio u prvom čitanju, biti usmjerene na okrupnjavanje privatnog poljoprivrednog zemljišta te na promet poljoprivrednog zemljišta povećat će obrađenost poljoprivrednih površina ali i konkurentnost domaćih poljoprivrednika. Znači uz sve ove navedene mjere i značajan niz mjera koje provode jedinice lokalne i regionalne samouprave u ovom području, rezultati su vidljivi. I ovim prijedlogom Zakona o poljoprivrednoj komori stvara se institucionalna potpora potrebna za dodatno podizanje konkurentnosti poljoprivrednih proizvođača i njihovih proizvoda i na našem i na europskom tržištu, a sve u cilju razvijanja proizvodnje koja će u prvom redu proizvođačima osigurati stabilan dohodak dostatan za osiguranje primjerenog životnog standarda. Uz navedeni cilj osnivanje poljoprivredne komore smisao komore je uključivanje glavnih nositelja poljoprivredne proizvodnje u Republici Hrvatskoj u jednu instituciju koja bi zastupala njihove stručne interese, kreirala mjere poljoprivredne politike doduše kao partner, radila razvojne programe, ali imala i važnu savjetodavnu ulogu. Ovdje ima i određenih nedorečenosti i mogućnosti za popravak do drugog čitanja, ja ću ukazati samo na par nekih. Za ovakvu ulogu komore kakva je zacrtana ovim prijedlogom treba osigurati izuzetan stručni kadar kao podlogu za kreiranje, za izradu razvojnih projekata, za savjetovanje, ali i sto tako za zastupanje stručnih interesa svih članova. To je jedno široko područje gdje zaista treba voditi računa o kvaliteti, odnosno visokoj stručnosti, a da istovremeno zastupaju i budu partner i Vladi ali i svim proizvođačima. Bilo bi dobro da se zavodi i instituti, odnosno stručne institucije uključe u komoru ili makar da se definiraju odnosi komora i ove stručne institucije. U članku 7. također o kojem je bilo riječi ovdje i u dosadašnjoj raspravi dobro bi bilo da on ne regulira nego savjetuje što je činiti jedinicama lokale i regionalne samouprave. Ima još niz primjedbi koje će se nadam se do drugog čitanja popraviti. Podržati ću ovaj Prijedlog Zakona o Hrvatskoj poljoprivrednoj komori u prvom čitanju, jer osnivanje komore omogućava da se na jednom mjestu okupe obiteljska poljoprivredna gospodarstva i pravne osobe iz poljoprivrede, zadruge, trgovačka društva i organiziraju na temelju djelatnosti što je novo i što je svakako dobro. U slučaju obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava koja nisu uključena u neke od poslovnih oblika organiziranja, a koji su najbrojniji dio predstavnika poljoprivrednih proizvođača prema podacima njih oko 170 tisuća, nemaju instituciju koja bi vodila računa o njihovim interesima, potrebama i rješavanju problema koji proizlaze iz djelatnosti kojom se bave. Iskustva pokazuju da ova skupina nije do sada uspjela osigurati status ni u gospodarskoj ni obrtničkoj komori, odnosno da njihovi interesi nisu bili dovoljno zastupani. To je jedan od razloga zašto ću podržati ovaj prijedlog koji rješava upravo ovaj dio. Očekujem da će znači ovaj prijedlog zakona dorađen do drugog čitanja postati dobra institucionalna potpora poljoprivrednim proizvođačima koja osigurava i konkurentnost i dohodovnost. Hvala.
Hvala lijepo. Dalje slijedi rasprava uvaženog kolege zastupnika Deneša Šoje. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče. Malo prije sam vidio tu još jednog državnog tajnika, ali mi je žao sada je baš napustio sabornicu, on je iz Baranje. Dozvolite mi da se uključim u ovu raspravu da kažem nekoliko riječi. Naime ja sam sadržaj ovog zakona razmatrao sa nekoliko naših poljoprivrednika upravo onih koji raspolažu negdje od 20 do 50 hektara. To ih ja ovako zovem taj srednji sloj pod navodnicima, koji sada egzistira i koji su obiteljska poljoprivredna gospodarstva. Mogu reći upoznao sam ih sa sadržajem nekoliko članaka ovoga prijedloga i mogu reći da je to apsolutno prihvaćeno i u formalnom normalno, a posebno u sadržajnom smislu, a posebno taj sam naziv poljoprivredna komora nekako je prihvaćena. No međutim, ima tu i određenih zamjerki i opaski u tom smislu. Prvo što su postavili pitanje što će raditi Gospodarska komora koja ima već ustrojeno za poljoprivredu. Konkretno kod nas na onom području dolje u Osijeku. Prema tome, nadalje, postoji savjetodavna služba, postoje zadružni savjeti, niz institucija koji su ovdje nabrojeni. Prema tome, mišljenja su ljudi da bi ekipiranje ove poljoprivredne komore trebalo barem jednim dobrim dijelom riješiti transformacijom onih ljudi koji već obavljaju taj posao u drugim institucijama da to rade u toj poljoprivrednoj komori, jer baš oni vide na neki način za sebe spas u takvoj jednoj instituciji koja bi to sve skupa objedinjavala. To je za naše područje gdje su velike površine vrlo bitno i važno. Ovdje govori se o dobrovoljnosti, što je generalno gledano u redu. Međutim, ovaj članak o financiranju, govori o članarinama. To očito pretpostavljam da neće biti naročito velika stavka. A ova druga stavka od ostvarenja vlastite djelatnosti. To povezujem sa člankom 4. gdje govori o zadacima komore i ta vlastita djelatnost, baš i ne vidim i tu što će se fakturirati od te vlastite djelatnosti da se naplati. To što je ovdje nabrojeno. Bojim se da i tu baš nekih velikih prihoda neće biti. I nešto je govori se o darovima, o sponzorstvima itd. No međutim, mislim da će se to morati ipak riješiti. Ovisi o tome koliko će biti doista tamo ljudi koji će obavljati taj posao. A da je to krajnje vrijeme i neophodno da se oformi, da se napravi i da se definira jedna jasna politika vezano za poljoprivredu, to ću sad još na jednom primjeru pokušati pojasniti, gospodina potpredsjednika sam već o tome informirao, jer mi sad na terenu imamo situaciju takvu da oni mali, da tako kažem, koji raspolažu sa malim površinama, postepeno, ali sigurno su nestali ili su našli egzistenciju na drugom mjestu ili su zadržali hektar, hektar i pol pa su sad malo jači od vikendaša, i imaju dodatne izvore, od toga žive. Međutim, kakav je sad proces transformacije, upravo ovi o kojima sam govorio od 20 do 40, 50 hektara, koji su se malo mehanizirali, nabavili i određeno opremu i strojeve, njima treba ta pomoć, jer nam se dešava da umjesto nekadašnjih državnih dobara i kombinata, sad imamo pravne osobe, odnosno poljoprivredne organizacije, trgovačka društva u privatnom vlasništvu sa velikim površinama, sa modernom proizvodnjom. Međutim, ta moderna proizvodnja sa velikim ulaganjima, sa visokom produktivnošću, međutim ona ne rješava stanje dole u socijalnom pogledu, jer oni ne ulažu baš puno u radno intenzivne djelatnosti, nego u modernizaciju proizvodnje. Farma se sad nedavno otvorila sa ulaganjima od 50, 60 milijuna, robotizirana, četiri, pet navodno, sedam radi maksimalno. Međutim, takva ulaganja i to treba popratiti sa drugim aktivnostima upravo pomoć i tim ljudima koji žele u poljoprivredi naći svoju egzistenciju i tu je ključno pitanje o čemu je kolega govorio iz Slavonskog broda kako raspolagati sa nekretninama, sa zemljištem u državnom vlasništvu. To je znate po zakonskim propisima prepušteno lokalnoj zajednici i tu nastaju određeni problemi, jer konačno ta zemlja je temelj za egzistenciju. Odavde se sve počinje. Prema tome, mi sad moramo u našoj politici definirati hoćemo li OPG, obiteljska poljoprivredna gospodarstva stimulirati, omogućiti im tamo gdje još ima oraničnih površina da kupe, da nabave, da uzmu u zakup, jer to je vrlo bitno. Nije baš ni najzahvalnije da o tome arbitrira općinsko vijeće ili gradsko vijeće dole u tim ruralnim sredinama. A moram još jednu napomenu reći, da tu čak postavlja se i pitanje konkurentnosti ovih velikih sustava, odnosno velikih pravnih osoba sa velikim površinama, koji praktički za korištenje te državne zemlje plaćaju gotovo moglo bi se reći simbolične iznose. Konkretno, to sam već ovdje jedanput naglasio, bit ću možda malo i dosadan, za 6 do 7 tisuća hektara zemlje proračun moje općine, gdje sam ja načelnik, ne dobije ni milijun starih dinara, odnosno kuna. Ni milijun kuna. Prema tome, iz tih izvora i toliko dobije naravno i državni proračun, što za državni proračun ne znači baš Bog zna šta, ali za jedan proračun jedne općine to jako puno znači. I ja iskreno očekujem, ako se ustroji ta poljoprivredna komora, da će pomoći u rješavanju ovih problema. Hvala.
Hvala gospodinu zastupniku. Na redu je za raspravu uvaženi kolega zastupnik Boris Šprem. Izvolite kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Uvaženi, evo nekoliko riječi o ovome zakonu. Dakle, zanimljivo je, kao što je kolegica Zgrebec kad je govorila u ime Kluba zastupnika SDP-a govorila povijest rađanja ovoga teksta, utoliko što se kroz tu relativno dugu povijest od 6 godina, 7 može vidjeti odnos HDZ-a prema jednoj političkoj stranci koja je bila u poziciji, odnos prema njoj sada kad više nije u poziciji. Tako da se efikasnost u smislu potencijala predlagačkog snažno povećala ovih zadnjih par mjeseci. Ja osobno to pozdravljam, samo konstatiram to kao činjenicu. Jer, ne može se prigovoriti tek tako koalicijskoj vlasti od 2000. do 2003. da taj zakon nije donesen, jer taj zakon i nije bio predložen u saborsku proceduru jer doista nisu bile raspravljene njegove temeljne odrednice i usuglašene, ali za vrijeme vlasti HDZ-a je taj zakon bio pripremljen na način da je klub HSS-a predložio zakonski tekst pa je onda HDZ kroz svoju vladu obećao da će prerađeni tekst poslati u saborsku proceduru i da će biti zakon donošen u prošlom mandatu. Šteta što nije zakon donesen u prošlom mandatu i ne znam ja osobno kako je on izgledao, nisam imao vremena da to proučim, ali ovaj kakav je sada predložen odmah ću na početku reći doista osim što bi mogao predstavljati kao što se nekada to radilo, inicijativu za donošenje zakona sa lošim obrazloženjem kao što je ovdje i predočeno, bi se tako moglo zvati. Pokušat ću to naravno obrazložiti. Ta dobra namjera da se zakonom omogući formiranje jedne asocijacije kao što je poljoprivredna komora u kojoj bi se objedinjavali i u okolinu prije svega, upravnu okolinu dakle Vladu i ministarstva itd. odašiljala inicijativa i bila veza u kreiranju poljoprivredne politike sa poljoprivrednim proizvođačima je dobra i traži se naravno cijelo ovo vrijeme način da do rješenja se dođe. Ali ne može se pri tome preložiti onda jedan zakonski tekst kao što je nama ovdje predložen ovaj, na način da je ustavno pravno sporen, da je kontradiktoran, da je nedostatan, da je na neki način, ne na neki način da je neprecizan, pa na koncu da je i štur. I tu struka pravna u tome zakonu posla imala nije. Ako vam treba pomoć u formuliranju određenih članaka toga zakona ja sam vam spreman pomoći. Dalje, u namjeri da potvrdim svoju tezu da ovaj zakon nije dobro koncipiran i da njegovi osnovni instituti ne drže po tom pitanju vodu, je ono što je već bilo rečeno, nešto malo detaljnije ću probat obrazložit, to je pitanje same koncepcije zakona. Ovim zakonom se u članku 1. kaže da se tim zakonom osniva Hrvatska poljoprivredna komora i to je sva veza sa državnom koja se u tom zakonu nalazi, osim još jedne veze, a to je da Ministarstvo poljoprivrede praktički nadzire rad Hrvatske poljoprivredne komore na način da daje suglasnost na osnovni akt, to je statut i da još meni je bilo nepojmljivo kao pravniku da pročitam da nadzire provođenje programa rada, Ministarstvo poljoprivrede. Pa kakve to veze ima? Međutim, kada bi se izbrisao članak 1. da se ovim zakonom ova komora osniva, onda bi to zapravo bila udruga, jer sadržaj ostalih odredaba govori da je to udruga. A udruga se formira po Zakonu o udrugama na način da je članstvo dobrovoljno, financiranje se rješava Statutom, odnosi se uspostavljaju preko lokalnih organizacija Statutom i sve se zapravo bitne stvari rješavaju. Pa kad je već tako dugo se stvarala potreba za Hrvatskom poljoprivrednom komorom, šteta što se nije išlo na taj način rješavati taj problem. Međutim, nešto se drugo krije iza svega ovoga. Krije se zapravo skrivena uloga države preko Ministarstva poljoprivrede. Ta uloga se očituje očito u možda ovoj odredbi gdje se kaže da je financiranje i drugim mogućnostima osim članstva dobrovoljnih itd. članarinom itd. ja tu vidim jednu skrivenu situaciju koja se ovim zakonom zapravo želi na mala vrata ozakoniti, a to je da se dakle preko pomoći Ministarstva poljoprivrede tako da kažem iza ostvaruje zapravo financijska pomoć toj asocijaciji. A mislim da to poljoprivrednim proizvođačima takva komora ne treba. Poljoprivrednim proizvođačima svih ovih tipova koji su ovdje navedeni treba jedna asocijacija dobrovoljna, ali na način da surađuje sa državom i da utječe na nju i obrnuto, ali na jedan vrlo transparentno propisan način kao što bi u ovom zakonu trebalo pisati. Tijela komore, nigdje nisam pročitao, možda nisam dovoljno zakonskih tekstova ni čitao, da su tijela komore, kaže skupština upravi odbor, nadzorni odbor, predsjednik, može biti ove komore, pa molim vas dopredsjednici komore, pa kakva su to tijela. A da bi stvar bila gora nigdje se ne piše što oni rade, ali baš nigdje u zakonu, pa onda ne može biti tijelo. Dakle, tijelo komore može biti predsjednik, kao individualna osoba. Središnji ured komore, pa središnji ured je zapravo kako da kažem, skup pojedinaca u kojoj je ravnatelj središnje komore prva osoba, ali ne može biti središnji ured tijelo, jer on je izveden kao jedna organizacijska cjelina gdje se trebaju obavljati stručni poslovi. Pa upozoravam na to predlagače da u dugom čitanju naravno takve stvari naprosto izostavi. Ma može svašta da ako se izglasa. Samo postoji mogućnost da se to pobije na ustavnom sudu, što ne bi bilo dobro. Dobro to baš nije materija koja bi se spadala pod tu ozbiljnu stvar da se pobija, ali recimo članak koji kaže da Ministarstvo poljoprivrede daje suglasnost koncepcijom ovog zakona na Statut Hrvatske poljoprivredne komore ustavno pravo sigurno sporna. Barem sigurno sporna ako nije za to da se i ospori na ustavnom sudu u krajnjem slučaju, ali da je sporna sigurno je sporna. Zatim tijela županijske komore. Tu se navodi, pa to treba riješiti Statut, a ne zakon. I na samom kraju ja predlažem da se obaviti temeljita revizija teksta ovog zakonskog prijedloga prije nego se pojavi u drugom čitanju i ako će to naravno predstavnik predlagatelja nakon rasprave koja je bila prisutna ne samo na ovoj plenarnoj sjednici, nego i radnim tijelima, prihvatiti tu činjenicu i potrebu da se zakonski tekst temeljito, ovaj zakonski prijedlog temeljito kako da kažem pretumba, onda možemo naravno ići ka tome da možemo pozdraviti ideju i da se taj zakon može prihvatiti. I samo bih još predstavniku predlagatelja rekao, to sam rekao još jednom predstavniku predlagatelja, mislim da je bio iz strukture unutarnjih poslova, bilo bi dobro, a to kažem i predsjedavajućem Hrvatskog sabora i predsjedništvu Sabora, da predstavnici Vlade kada se zakonski tekst ili neki drugi akt koji predlaže Vlada razmatra na radnim tijelima Sabora da bi bilo dobro da saslušaju raspravu na tim radnim tijelima i da pripremljeni već dolaze za govornicu jer prvi govore u ime Vlade i da onda na neki način uhvate te primjedbe i da izlože svoje stajalište tako da nam raspravu olakšaju da se mi ne ponavljamo i da vama bude lakše u, na koncu jasnoći stavova Sabora u kreiranju drugog čitanja zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Slijedi dalje rasprava uvaženog kolege Ante Kulušić. Izvolite.
Gospodine dopredsjedniče, kolegice i kolege slažem se sa gospodinom Špremom ne u ovoj raspravi nego u mnogim raspravama da nažalost da se puno ne ponavljamo pogotovo kad ima desetak, petnaest u raspravi pa onda se ponavljamo ali što možemo tako je. Tako ću i ja ponoviti da je cilj osnivanja poljoprivredne komore stvaranje institucionalne potpore potrebne za podizanje konkurentnosti poljoprivrendih proizvođača i njihovih proizvoda na europskom tržištu te razvijanje proizvodnje koja bi proizvođačima osigurala stabilan dohodak dostatan za osiguranje primjerenog životnog standarda. Međutim ona bi trebala i pridonijeti razvoju poduzetništva sa svim oblicima organiziranja i poslovanja u poljoprivredi. Ovim zakonom trebaju se urediti sljedeća pitanja. Sve je to ovdje puno puta kazano od statuta komore, zadaće, članstva, tijela i da ne nabrajam sve. Smisao komore je uključivanje glavnih nositelja poljoprivredne proizvodnje u Republici Hrvatskoj u jednu instituciju koja bi zastupala njihove stručne interese. Statut je temeljni akt komore kojeg donosi skupština komore uz prethodnu suglasnost ministra nadležnog za poljoprivredu. Zakon predviđa dobrovoljno članstvo u komori a slične institucije postoje i u zemljama članicama Europske unije. Članovi komore jesu fizičke osobe nositelji poljoprivrednih gospodarstava, fizičke osobe nositelji poljoprivrednih gospodarstava registriranih kao obrt i upisane u upisnik poljoprivrednih gospodarstava, pravne osobe, poljoprivredna gospodarstva registrirana kao trgovačka društva i zadruge i upisana upisnik poljoprivrednih gospodarstava kao i pravne i fizičke osobe koje obavljaju djelatnost poljoprivredne odnosno obrazovne i znanstvene ustanove iz područja poljoprivrede. Zakon definira i tijela komore, njihove nadležnosti i ustroj. Komora je organizirana sa jednim središnjim uredom koji će na terenu u svakoj županiji imati županijske urede. Podržavam ovaj prijedlog zakona. Hvala.
Hvala lijepo uvaženom zastupniku. Slijedi rasprava kolegice zastupnice Marijane Petir. Izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, zastupnice i zastupnici ja ću podržati ovaj prijedlog zakona jer kao što smo čuli kroz niz prethodnih izlaganja začetak ideje da se donese Zakon o poljoprivrednoj komori i da se poljoprivredni proizvođači organiziraju na jedan drugačiji način postoji već dugi niz godina i to je sastavni dio predizbornog programa Hrvatske seljačke stranke, preporod hrvatskog sela i to je postalo sastavni dio programa ove Vlade. I htjela bih na početku ustvari odgovoriti onima koji su spominjali koalicijske partnere. Naravno da o bivšim i sadašnjim koalicijskim partnerima sve najbolje no 2002. godine kad smo pripremili Zakon o poljoprivrednoj komori koji je također bio naš program, program Hrvatske seljačke stranke taj Zakon o poljoprivrednoj komori nije dobio podršku tadašnjih koalicijskih partnera. Za razliku od situacije koju imamo danas on se nalazi u programu Vlade i raspravljamo ga u Hrvatskom saboru. Dakle ipak postoji ta jedna stanovita razlika između ovih i onih koalicijskih partnera. Ali ne želim dovesti raspravu oko poljoprivredne komore u političke sfere jer mislim da to nije potrebno. Mislim da zbog interesa i zaštite samih poljoprivrednih proizvođača obiteljskih gospodarstava, njihovih udruženja treba reći da nam je poljoprivredna komora itekako potrebna, da to nije izmišljotina niti HSS-a niti Hrvatske, da to imaju mnoge europske zemlje od kojih smo učili kako se komora konstituira, zašto je ona važna i mislim da oni koji se imalo bave poljoprivredom su posjetili Austriju i vidjeli kako su Austrijanci organizirali poljoprivrednu komoru, kako to čine Nijemci ili Francuzi. Značajno je reći da u Hrvatskoj imamo 800 različitih udruga poljoprivrednih proizvođača i kad se obavljaju razgovori koji su nam nužno potrebni ne samo u sektoru poljoprivrede nego i u drugim sektorima ukoliko želimo doista postići konsenzus oko važnih pitanja kad Hrvatska ulazi u Europsku uniju onda poljoprivreda jest jedno od najvažnijih pitanja trebamo biti jasni i pošteni i reći da je teško pozvati 800 različitih udruženja na razgovor. A da bi bili korektni prema njima moramo im dati model da oni između sebe izaberu svoje predstavnike s kojima će nadležna tijela vlasti, ministarstvo razgovarati, pregovarati, biti partner i donositi zajedničke odluke. Da bi se to moglo ostvariti potrebno je provesti izbore i dati im mjesto gdje će oni zastupati svoje interese, a bolje mjesto od poljoprivredne komore ja ovog trenutka ne vidim. Isto tako Ministarstvo poljoprivrede intenzivno šalje poruke prema udruženjima poljoprivrednih proizvođača da želi s njima razgovarati, da ih želi imati u ulozi ravnopravnog partnera, da ih želi na temelju stručnih podloga uključiti u sukreiranje poljoprivredne politike i provođenje mjera poljoprivrednih politika. Na kraju krajeva imamo i niz zavoda i savjetodavnih službi koji bi trebali biti stručni servis poljoprivrednih proizvođača i ponekad se događa da te službe nemaju dovoljno jasnu i čvrstu koordinaciju. Da zbog toga počesto budu neefikasne i onda su korisnici odnosno poljoprivredni proizvođači nezadovoljni sa njihovim učinkom. Poljoprivredna komora može biti idealno mjesto da upravo sve te službe objedini da pruži pravi servis poljoprivrednim proizvođačima. Dakle poljoprivredna komora je mjesto gdje će biti predstavnici poljoprivrednih proizvođača koji ih trebaju interesno zastupati. Poljoprivredna komora je mjesto na kojem se treba razviti partnerski odnos između Vlade i seljačkih udruga. I poljoprivredna komora je mjesto koje treba biti stručni i savjetodavni servis poljoprivrednih proizvođača. Ono što je važno istaknuti jer obično uvijek zapinjemo na novcima mi smo donijeli proračun i u okviru tog proračuna za poljoprivredu osigurana su sredstva i za uspostavu poljoprivredne komore. Seljaci puno očekuju od poljoprivredne komore posebno u pregovorima sa Europskom unijom, jer interese seljaka nitko ne može bolje zastupati od njih samih i to je istina. Seljaci traže od politike samo zakonski okvir, a na jednom mjestu žele imati i struku i interes i usklađujući naše zakonodavstvo sa europskim zakonodavstvom kao što sam već bila spomenula moramo donijeti šezdesetak zakona u sektoru poljoprivrede, ozbiljnih zakona koji se direktno i indirektno tiču poljoprivrednih proizvođača. Bilo bi potpuno neozbiljno da se ti zakoni donose bez konzultacija s njima. Ako znamo da imamo upisano 178000 obiteljskih gospodarstava u upisnik, znamo onda da je nemoguće iskomunicirati svaki zakon sa 178000 obiteljskih gospodarstava ili sa 800 udruga. Ali ako oni između sebe izaberu predstavnike kojima vjeruju onda je to itekako moguće i korektno i efikasno provesti. Stav seljaka je da niti jedan takav zakon ne može i ne smije biti donesen bez poljoprivrednih proizvođača. Ja taj njihov stav u potpunosti podržavam. Kad govorimo o hrvatskim poljoprivrednim proizvođačima možemo reći da oni nisu do sad imali previše sreće u zastupljenosti u pojedinim komorama. Ribari imaju tek hoc, znači prema Zakonu o obrtu oni su dužni biti članovi Obrtničke komore. S druge strane, najveći granski sindikat PP Diva znao se izboriti za radnike PIK-a Vrbovca, Belja, Kutjeva. Ali čini mi se da je seljak za sve bio i ostao kulak i da njegove interese štite tek poneki. Ja se tu usudim reći, jer mislim da je kolega Beus otišao, njemu su ovo već kasni sati, jer je spočitavao HSS-u ovaj prijedlog. Ali HSS štititi interese seljaka, a smatramo da interese seljaka organizirano trebaju štititi i oni sami i da tu podlogu mogu naći u samoj poljoprivrednoj komori. Da je ova Vlada u ovih nekoliko mjeseci izvršila svoja obećanja i napravila puno govore konkretni podaci i konkretne činjenice. Od samog donošenja proračuna za poljoprivredu koji je 30% veći nego što je bio prijašnje godine do toga da smo digli povrat kapitalnih ulaganja za jednostavne investicije na 40%, za složene investicije na 50% i da su u tom segmentu osigurana sredstva od 485 milijuna kuna za operativne programe, da smo ispunili svoje obećanje govori činjenica da smo vratili poticaj po jednom hektaru jednom grlu i omogućili da se 70000 obiteljskih gospodarstava ponovo vrati u sustav poticaja što nije beznačajno. Da smo ispunili svoje obećanje govori i to da smo podigli potporu dohotku za drugu skupinu na 10000 kuna. Da smo ispunili svoja obećanja govori i to da smo isplatili potpore, zaostatke za kapitalna ulaganja u iznosu od 2 milijarde i 700000 kuna do danas. Da smo ispunili svoja obećanja govori i to da smo znatna sredstva predvidjeli za ruralni razvoj, jer smo svjesni da trebamo slijediti trendove u Europskoj uniji, da trebamo pratiti što se događa u zajedničkoj europskoj politici i ovaj Sabor je donio proračun u kojem je pola milijarde kuna osigurano upravo za projekte ruralnog razvoja koji trebaju omogućiti i uz ove potpore koje dajemo poljoprivrednim proizvođačima da stvarno krene sa programom preporoda i obnove hrvatskog sela i da ljude zadržimo na selu zbog toga što su ti ljudi seljaci, poljoprivredni proizvođači, čuvari našeg hrvatskog prostora. Onima kojima to nije jasno već se drže ovdje pojedinih članaka za koje se slažem da uvijek postoji prostor za dijalog i korekciju. Želim još jednom ponoviti. Hrvatsko selo sačuvalo je jezik, kulturu, vjeru, nošnju. Hrvatsko selo nas čini posebnima i zbog toga ćemo posebni sa svojim identitetom ući u Europsku uniju. Zbog toga to hrvatsko selo zaslužuje jedan drugačiji odnos ne samo unutar vladajuće koalicije koja je pokazala ozbiljan odnos prema hrvatskom selu, nego i onih koji su u oporbi. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. I posljednja prijava za raspravu, uvaženi zastupnik kolega Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa obzirom da ja nisam stručnjak za poljoprivredu, a ne pripadam ni stranci koja polaže bilo na šta ekskluzivitet, pa tako onda ni na poljoprivredu. Ja imam potrebu reći nekoliko rečenica kao zastupnik ovoga Doma. Ja kad sam uzeo ovaj papir u ruku i kad sam ga vidio kao da mi je netko dao pljusku. Da nam netko se usudi iz Vlade, nekog ministarstva poslati ovakav zakon na naše klupe da ga razmatramo. Gospodo i dame to je sramotno. E sad onda sam ga uzeo i to me ponukalo jel da ga pročitam. Pa kad sam vidio da su dvije godine pisani ovih 30 članaka nije bilo jasno. To smo mi ovdje jutros mogli napisati, dogovorit se i usvojiti ga. E sad, e sad onda sam se malo pozabavio i sadržajem i pokušao neke stvari analizirati. Prvo jedna politička ocjena. Ovaj zakon po svom sadržaju ne odgovara ni potrebama, ni poljoprivrednika, ni vremena, a ni hrvatskoj stvarnosti. Ja vam ovaj zakon shvaćam i nadam se da će me vrijeme demantirati kao zapravo poticaj za stvaranje nekih 22 sinekure. To znači ovim će se zakonom omogućiti da se u nekim foteljama na razini u Zagrebu, ovdje u zagrebu i na razini županija udomi jedan broj političkih podobnika, kažem nadam se da će me vrijeme demantirati. A inače da je to tako onda bi ovaj zakon bio malo sadržajniji. Pazite, cijeli smisao ovog zakona dakle poljoprivrede u tri članka je stavljeno. Pa ne možete mi reći da se iz toga vidi smisao osnivanja komore. Pa sam se kad sam se kad sam pročitao cilj koji tamo kaže, kaže da je cilj ovoga podizanje konkurentnosti hrvatske poljoprivrede na europskom, proizvoda na europskom tržištu. Pa neka mi predlagatelj objasni kako nekakav seljak iz Slavonije ili ovaj težak iz Dalmacije će preko ove komore doći na europsko tržište. Ma on ne može doći u Zagreb na Dolac, a kamoli na europsko tržište. Dakle, imam jedno konkretno pitanje. Da li ste simulirali i razmatrali mogućnost šta ako vam u komoru uđu Lura, Agrokor, Vindija, Žito i recimo moj težak i ovaj Slavonac, slavonski seljak. Hoćete li mi objasniti da li ti veliki poljoprivrednici i trgovci, hvala Bogu i ovi mali imaju isti interes. Zašto mi ne objasnite kako će se, dakle taj interes artikulirati? To meni nije jasno. Jedno što je jako bitno, obzirom da ste ovo nazvali komorom, obzirom da taj model da egzistira, ima ga u nizu europskih zemalja, međutim postoje neki suvremeni trendovi u tom organiziranju. Da li mi možete reći i da li imate mišljenje gospodarske komore vezano za ovaj zakon? Mislim da bi to bilo jako zanimljivo zapravo vidjeti i čuti. Dakle, ja bih htio ovdje otvoriti još nekakva pitanja. Kako tako mora biti, može biti samostalna ako ministarstvo de facto o svemu odlučuje? Dakle, ovo je još jedan u nizu pokušaja da se zapravo ne stručno, nego politički ukalupi ili okviri naš poljoprivredni proizvođač i meni se zapravo čini da mi možda nismo iskoristili jednu mogućnost. Ja ne znam zašto se u ovoj zemlji već godinama izbjegava razgovarati o poljoprivrednim zadrugama? Tu se oni spominju da mogu biti članovi. Dakle, '90.-ih smo uništili poljoprivredne zadruge kao relikt jednoumlja dok su na zapadu razvijane, a razvijaju se i danas kao jako jedan efikasan oblik funkcioniranja, pogotovo poljoprivrednika. Ne samo poljoprivrednika, ali pogotovo poljoprivrednika. U Hrvatskoj danas ima, čini mi se negdje oko 620 poljoprivrednih zadruga organiziranih u Hrvatskom zadružnom savezu, mislim da se tako zove, negdje blizu 15 tisuća proizvođača. Zapravo vi spominjete tu njih samo onako uzgred da se oni mogu nešto kao učlaniti u tu komoru. Moje kolege su prije mene govorile zapravo da cijeli niz subjekata koji su bitni i koji daju smisao organiziranju, unaprjeđivanju poljoprivredne proizvodnje ostaju izvan ove komore. Znate, što će se desiti sa svim onim službama, sa svim onim što danas već postoji oko poljoprivrede? Ako se neće ništa desiti, ako se oni neće uklopiti u ovu priču, onda moja teza o sinekurama je dakle lako dokaziva i zapravo što će se dešavati kad se te različite organizacije udruge komore sukobe i kad budu došli na različitim interesima? Znate, ja često nisam sklon politiziranju tamo gdje ga nema, ali kad dobijem zakon o poljoprivredi, u navodne znakove, dakle o temi koja tretira poljoprivredu, na 30 članaka, onda kažem pa Šime to je super, naša je poljoprivreda izvrsna kakvo nam je zakonodavstvo. I mi imamo jednu tragediju. Obična diskrepanca ide na način da je zakon bolji, a da nam je stvarnost gora. Mi imamo oko poljoprivrede situaciju da nam je zapravo stvarnost bolja od onog zakonodavstva. E sad, još jedno pitanje. Da li to znači da mi nemamo dovoljno stručnih osoba u ministarstvu, u resoru poljoprivrede ili je tomu možda razlog određenog ekskluziviteta pojedinih političkih struktura ili su već toliko interesi vezano za ovaj prostor, za poljoprivredu, dakle koja je strateška priča toliko već pružili pipke da zapravo nemamo ni prostora ni šanse ovu priču složiti na pravi način. Dakle, ta ideja, meni se komora sviđa, ali u ovakvom obliku, u 30 članaka, mislim nedopustivo. Jer zapravo ovdje je samo bitno koja su tijela na razini županije, na razini grada, kako će se primati članovi i tako dalje i tako dalje i tako bliže. I ono što je još jako opasno, nije dobro napisati da je članstvo dobrovoljno jer iz ovoga može proizaći sljedeće, da komora svojim, pod pokroviteljstvom ministarstva može izdavati razne certifikate, različite priče na način da će se jednostavno jedan broj ljudi natjerati da mora biti član ili će biti u nepovlaštenom položaju. Evo molio bih predlagatelja ovih nekoliko otvorenih pitanja barem za mene, kažem nisam stručnjak, ako mi može odgovoriti. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Imamo jednu prijavu replike, uvažena kolegica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Kolega Šime, s pravom ističete da je imovina, odnosno da su uništene poljoprivredne zadruge, kako kažete zbog, to se opravdavalo radi jednoumlja, a ubiti radi vrlo prizemnih i ovozemaljskih stvari, da se ta zajednička imovina opljačka i prisvoji. I sada se mi moramo vraćati, dakle jer sve napredne zemlje su to imale i to su gajile i odgajale. Dakle, i zalijevale što kaže kolegica Dragica. Dakle, puno je stvari još ostalo. Ja samo sad spominjem ove i kolega ovom prigodom poljoprivredne zadruge, ali moramo koristiti svaku priliku, a u ovom slučaju nepriliku što se događa da zaštitimo i da se to ne dogodi sa onim što smo imali tvrtke, poljoprivredne zadruge, što nam se sada sprema, evo uskoro ćemo imati Zakon o šumama, da sačuvamo te prirodne resurse. Vi HSS-ovci ovdje posebno ih pozivam da budu dakle na djelu kao što su do sada bili na riječima. Imati ćete šansu se sada pokazati i po tom pitanju.
Odgovor na repliku, uvaženi kolega Lučin.
Slažem se kolegice Ingrid da je ne samo kad je riječ o zadrugama, nego i kad je riječ o poljoprivredi generalno jedno od ključnih pitanja pitanje vlasništva. I dok se to zapravo pitanje ne definira i dovede do kraja, ja mislim da ćemo puno lutati. Vi ne samo na osnovu vlasništva da možete ostvarivati određena prava. Vi ćete kod komore moći de facto, obzirom da to nije razrađeno biti tri puta član. Recimo kao individualni proizvođač, kao član poljoprivredne zadruge i recimo kao kooperant Agrokora ili nečega. Dakle, jednostavno imate niz pitanja, ne samo vlasništva, nego nekakvih osnovnih prava koja uopće se ne spominju kao mogućnost problema, ali ja vjerujem da onaj tko je pisao 2 godine i 3 mjeseca ovaj zakon ima odgovore na ova pitanja.
Hvala lijepo. Zaključujem raspravu. O zakonu ćemo glasati kad se steknu uvjeti. Prelazimo na točku 5. dnevnoga reda. Predlagatelj? Ja sam čekao da digne ruku. Izvolite. Po Poslovniku vi uvijek imate pravo.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, dame i gospodo zastupnici. Vi ste svi u svojim raspravama ili gotovo svi izrazili veliku razinu suglasnosti da nam je potreban institucionalni okvir za organiziranje naših poljoprivrednih proizvođača i velika većina vas i s lijeve i s desne strane i s lijeve i desne političke opcije slaže se da je to Hrvatska poljoprivredna komora. Mi smo ovim zakonom na neki način evo ustanovili pravna osnova da se osnuje Hrvatska poljoprivredna komora. Spominjali ste ovdje da postoji Hrvatska liječnička komora, Hrvatska gospodarska komora, Hrvatska obrtnička komora, Hrvatska veterinarska komora i ne znam koje još komore i sada osporavati eventualno način evo kroz ovaj zakon kao što su to bili i zakoni za osnivanje sve ove ostale spomenute komore, da to ovdje nije na odgovarajući način koncipirano. Dapače više-manje na identičan način tako su osnovane i sve ove komore o kojima sam govorio. Dapače u ovom zakonu ne bi trebalo propisati sve detalje što bi trebala raditi komora, na koji način bi trebala raditi. Tu postoje evo da tako kažem statuti i drugi akti komore koje će definirati točne nadležnosti ovakve institucije. Da ne polemiziram s vama. Ali evo rekao bih na početku bilo je rasprava da nam je poljoprivreda i poljoprivredni sustav u rasulu. Pa ja mogu čvrsto ovdje argumentirati da nam je prošla i ova godina u poljoprivrednoj proizvodnji u naturalnim i financijskim pokazateljima da su to najbolje godine, da su to rekordne godine. Bilo je riječi o proizvodnji pšenice, kukuruza. Evo moram reći da imamo proizvodnju pšenice na razini evo države 140 tisuća hektara, 5 gona u prosjeku. Druga najrodnija godina bila je prošla kada je bilo na razini države 4,7. Sve proizvodnje su evo daleko daleko nego što su bile u prijašnjim razdobljima. Pa prema tome apsolutno ne stoji sustav da je poljoprivreda i poljoprivredni sustav i naša poljoprivreda politika koju vodi ova hrvatska Vlada u resoru. Evo da dalje ne polemiziram sa vašim raspravama. Dapače zahvaljujem vam se na svemu onom što ste u vašim raspravama iskazali, na primjedbama, na sugestijama i sve ćemo to na neki način evo uzeti u obzir kod izrade Konačnog prijedloga Zakona o poljoprivrednoj komori. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Ima dvije prijave ispravaka navoda. Uvaženi kolega Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa ne mogu se složiti, to nije mislim 100% točna konstatacija, da to što je dobro rodila pšenica da je to pokazatelj uspješnosti poljoprivrede. Jer ako vi tu pšenicu prodate, vani sada imate višak pa je prodate za kunu, a prekosutra uvezete tu istu pšenicu za 2 kune, onda to nje uspješna poljoprivreda. Prema tome ne radi se samo o prirodi, radi se i o menadžiranju, o poslovanju itd. itd. a ja znam da vi to znate.
I još jedna prijava, Dragutin Bodakoš.
Pa htio bih samo ispraviti državnog tajnika. Ovogodišnjih šest tona što kažete, blizu šest tona je rezultat dobrih klimatskih uvjeta. Ali isto tako prije pet godina bilo je ispod tri tone.
Hvala lijepo.
Prijedlog zakona o hrvatskoj poljoprivrednoj komori, prvo čitanje, P.Z.E. br. 171. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak. Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o Hrvatskoj poljoprivrednoj komori. Drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznesena u raspravi uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovaj je prijedlog zaključaka prihvaćen većinom glasova 77 glasova za, 3 suzdržana i 28 protiv.
I sada prelazimo na 5. točku dnevnog reda. - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Memoranduma o suglasnoti o institucionalnom okviru inicijative za spremnost i prevenciju u katastrofama za jugoistočnu Europu, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 156 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Prigodom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnome postupku. Sukladno članku 159. Poslovnika, hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave, prema članku 164. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za zaštitu okoliša, Odbor za unutrašnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvješća odbora primili smo na sjednici. Predstavnik predlagatelja ovdje je Ivica Buconjić, državni tajnik u Ministarstvu unutarnjih poslova. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Izvolite, državni tajnik Ivica Buconjić.
Hvala lijepo gospodine predsjedavajući. Štovane dame i gospodo saborski zastupnici pred vama je Zakon o potvrđivanju Memoranduma o suglasnosti o institucionalnom okviru inicijative za spremnost i prevenciju u katastrofama za jugoistočnu Europu. Smatramo da je ovaj prije svega memorandum koji se ovim zakonom treba potvrditi i postati dio unutarnjeg ustavnog pravnog poretka, vrlo važan za Republiku Hrvatsku zbog toga što ćemo njime dobiti jedan pravni okvir za bolju i učinkovitiju suradnju Republike Hrvatske sa zemljama u okruženju, zemljama susjedama u borbi protiv civilizacijskih i prirodnih nesreća i katastrofa. Osnovni cilj donošenja ovog zakona je da se na prikladan način urede pitanja suradnje i uzajamnog pružanja pomoći na katastrofama, uvjeti suradnje u prevenciji katastrofa te ostali oblici suradnje u tom području. Memorandum o suglasnosti o institucionalnom okviru inicijative za spremnost i prevenciju u katastrofama za jugoistočnu Europu uređena su pitanja pružanja uzajamne pomoći u katastrofama za državnom područje jedne od ugovornih stranaka, uvjeti suradnje na prevenciji katastrofa te suradnje u područjima uzajamnog obavještavanja o prijetećim katastrofama, nastalim katastrofama i njihovim posljedicama. Dakle dao bi se jedan dobar pravni okvir za bilateralnu i multilateralnu suradnju država potpisnica ovoga memoranduma u slučaju potrebe pružanja uzajamne pomoći. Sredstva potrebna za plaćanje članarine za sudjelovanje u institucionalnom okviru su osigurana u proračunu, a postoji interes Republike Hrvatske da se ovaj postupak potvrde memoranduma što prije okonča kako bi u slučaju potrebe postojao adekvatan pravni osnov da zemlje potpisnice mogu međusobno surađivati u pružanju pomoć i zbog toga predlažemo donošenje ovog zakona po hitnom postupku. Hvala lijepo.
Hvala lijepo u ime predlagatelja. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Zakonodavstvo? Zaštita okoliša? Unutarnja politika? Nema želje i potrebe. Prelazimo na obraćanje ispred klubova. U ime kluba SDP-a, uvaženi zastupnik Dino Kozlevac. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Evo ga u ove kasne sate, jedna tema i jedna točka dnevnog reda koja je bitna, bitna u cjelokupnom sustavu kako funkcioniranja države tako ja bih rekao i bez i malo što bi rekli predrasude i u ljudskoj djelatnosti, a to je upravo zaštita i prevencija, odnosno zaštita i prevencija od ugroza koje prijete velikim nesrećama i katastrofama. Zakon koji je danas pred nama to je o potvrđivanju Memoranduma o suglasnosti i institucionalnom okviru inicijative za spremnost i prevenciju u katastrofama za jugoistočnu Europu, a potrebno je reći kojega sačinjavaju Albanija, Bugarska, Makedonija, Moldova, Crna Gora, Rumunjska, Slovenija i Republika Hrvatska je jedan dobar zakon, odnosno rješenje koje će doprinijeti na tim prostorima još kvalitetnijem obavljanju upravo tih preventivnih, kako preventivnih djelatnosti, tako i onih represivnih koje se odnose na sve ugroze koje prijete velikim nesrećama i katastrofama. Radi se o zemljama iz najbližeg okruženja i radi se o jednom zakonu koji se radi temeljem deklaracije o partnerstvu iz Bukurešta 2002. godine gdje su usačinjene, odnosno u tom zakonu i memorandumu Republika Hrvatska preuzima značajne obveze u djelovanju, pružanju, potpori, pomoći, spremnosti i uzima obaveze jačanje svoje spremnosti u prevenciji. Obim ovim memorandumom, odnosno uređuju se mehanizmi u području zaštite i spašavanja i možemo reći slobodno da predstavlja jedan od bitnih koraka i u integraciji Republike Hrvatske u sustav Europske unije, u sustav zaštite i spašavanja. Potrebno je reći da opasnosti od velikih nesreća i katastrofa ne poznaju administrativne granice, one ne poznaju nikakve prepreke u tom dijelu koje možemo mi odrediti, nego one djeluju po zakonima, bitno drugačijim zakonima i prema tome svaka organizacija ne može se temeljiti isključivo u administrativnim granicama, zatvorenim krugovima, nego evo ga i na temelju konvencije, odnosno načela koje je donijela međunarodna organizacija pri Ujedinjenim narodima, koja se, na temelju kojega se i ovaj memorandum i cijela organizacija koja se organizira u tom sustavu, a ta načela koje je međunarodna organizacija donijela još '76. godine temelji se na tome da se svaki problem rješava od najniže razine, znači od najmanje razine, do najviše razine. To da prenesemo u današnji sustav organizacije od razine općine, grada, županije, države i s ovim memorandumom i s ovakvim rješenjima i na međudržavnim razinama. Isto tako uspostavljena je linija supsidijarnosti. To znači razina odgovornosti. Svaka ova razina u takvom sustavu od općine, grada, županije, države ima svoju razinu odgovornosti i svaka razina odgovornosti je odgovorna za provođenje svih onih mjera i aktivnosti koje se odnose na tu razinu. Samim time te razine govore da su i razine mogućnosti nesreće počinju od male razine do velike katastrofe, osim izuzetnih kao što su prirodne pojave, evo ga primjer potres, koji je jedan događaj koji u startu da tako kažem je katastrofa ne samo državne, nego i međudržavne razine. To načelo koje je donijela međunarodna organizacija obavezuju nas i sve direktive i svi propisi koje donosi Europska unija, odnosno NATO. Oni se isto tako temelje na tim načelima i ta načela su osnova za organiziranje toga sustava. Republika Hrvatska normalno je sastavni dio tog sustava i u tom okruženju u kojem jesmo i memorandum govori utoliko da ćemo mi svoje sposobnosti i svoje kapacitete isto tako pružiti u eventualnu pomoć i ispomoć na drugim državama, odnosno da očekujemo od drugih država u skladu sa svojim sposobnostima da one pruže svoje kapacitete i mogućnosti prema nama. Možemo slobodno reći da Republika Hrvatska od ovih svih nabrojenih država ima najrazvijeniji sustav u tom pogledu, međutim sustav ne kao takav nego taj sustav u zaštiti i spašavanju je potrebno reći da je to jedan sustav koji se temelji na bezbroj organizacija, pravnih osoba, od udruga, tijela do državnih institucija. Da tu možemo nabrojiti na desetke, na desetke organizacija koje su uključene, da možemo slobodno reći da u datom trenutku, da li direktno, da li indirektno, da li se neka organizacija bavi primarno djelatnošću zaštite i spašavanja i kao osnovnom djelatnošću ili joj je to sekundarna, ili će samo u datom trenutku pružiti odgovarajuće tehničke ili kadrovske resurse na ispomoć da se u taj sustav uključuje nekoliko stotina tisuća ljudi. Da je to tako, samo da spominjem da su organizirano od vatrogastva, hitne medicinske pomoći, zdravstva, gorske službe, speloloških udruga, svih ovih drugih udruga, komunalnih poduzeća koje se uključuje od HEP-a, vodoprivrede do policije i vojske. Prema tome, evo ga tu su te brojke o kojima govorim. Sve te institucije koje sam nabrojio, a vjerojatno sam i ispustio neke, stvaraju taj sustav. Da bi sustav bio spreman i osposobljen, da može u takvim reakcijama reagirati, onda je bitno da sve ove organizacije, neovisno o razini organiziranosti i u statusu organiziranosti razvijaju se u svojoj djelatnosti kvalitetno, što kvalitetnije, a to da se razvijaju kvalitetno u pravilu imaju svoje posebne propise temeljem kojih se razvijaju i isto tako je potrebno da imaju što kvalitetnije i kadrovske resurse, odnosno materijalno-tehničke resurse koji se u pravilu ostvaruju kvalitetnim financiranjem. Cijeli sustav je vrlo kompliciran, zato šta ima niz razina i organiziranosti i financiranja, i umreživanja u taj sustav, pogotovo organizacije koje se u osnovnoj djelatnosti bave sustavom zaštite i spašavanja. Međutim, u datom trenutku sve te organizacije se pretvaraju, mogu se pretvoriti u državni sustav i onda su to sve kapaciteti jedne države koji mogu funkcionirati. Da bi sve to funkcioniralo normalno država mora imati svoje mehanizme da to uredi, država ima Ministarstvo unutarnjih poslova koje je resorno tijelo u toj oblasti, i isto tako ima državnu upravu za zaštitu i spašavanje koja je upravna organizacija, odnosno tijelo koje bi trebalo direktno baviti se sa stimulacijom unapređivanja kompletnoga sustava sa koordinacijom i upravljanjem da pojednostavim kod velikih nesreća i katastrofa. Cijeli sustav je razvijen na u Republici Hrvatskoj od 2004. godine donošenjem Zakona o zaštiti i spašavanju i izmjene koje su donešene, i možemo slobodno reći da je zakon u osnovi dobar. Zakon je doveo do decentralizacije u sustavu zaštite i spašavanja, odnosno postavio ga je upravo na onim osnovima i načelima o kojima govori međunarodna organizacija civilne zaštite, a to je načelo da se svaki problem rješava od najnižeg prema većem. Prema tome, općine, gradovi, županije su dobili da kažem tako niz obaveza koje proizlaze iz takvog uređenja, a to su obaveze koje se odnose kako na planiranje sustava, kako na organizaciju sustava i operativnu organizaciju sustava, i financiranje sustava. Prema tome, gradovi i općine su, pogotovo zadnjim izmjenama zakona dobile obaveze. Moram reći da nisu dobile financijska sredstva za to, a to predstavlja sada jedan problem o kojem ću reći nakon toga, odnosno takav sustav koji je uspostavljen mora biti otvoren i fleksibilan. Takav sustav ne može se graditi krut, ne može se ga stavljati da tako kažem u čvrste organizacijske okvire, nego takav sustav je fleksibilan, pogotovo zato što u takvom sustavu postoje tijela, organizacije, udruge, jedan veći dio koji se bavi i na volonterskoj, odnosno na dobrovoljnoj osnovi uključen u taj sustav. Prema tome, sustav mora biti fleksibilan, otvoren, ali tako postavljen da u datom trenutku može odgovoriti na potrebe Republike Hrvatske i u ovakvim prilikama na temelju ovog memoranduma, pogotovo sa onim resursima koji ima profesionalne, odnosno sa ljudima koji se u osnovi bave sa tom djelatnošću. Organiziranjem državne uprave i načinom prošlo je 5 godina, smatramo da je prošlo 5 godina i da se moglo još i više učiniti na organizaciji u implementaciji toga sustava. Moramo konstatirati da postoji određeni problemi u organiziranju sustava i ja ću sada reći nekoliko tih problema o kojima bih htio reći. Evo konkretno vezano za obaveze jedinica lokalne samouprave i organiziranje nastanak državne uprave. Državna uprava je nastala kao tijelo koje u sebe integriralo djelatnike, odnosno poslove ministarstva unutarnjih poslova, Ministarstva obrane, znači to u većem dijelu i ti poslovi su danas poslovi u državnoj upravi i državna uprava je organizirana kao državno upravno tijelo sa više stotina zaposlenih. Ja neću upotrijebiti točnu brojku, ali nisam siguran 700, 800 ljudi radi danas u državnoj upravi. Državna uprava je formirana sa 21 područnim uredom i Gradom Zagrebom, a istovremeno pogotovo zadnjim izmjenama i dopunama gradovi, općine, gradovi, županije su dobili gotovo sve poslove na lokalnoj razini do toga da organiziraju sustav na način da organiziraju postrojbe civilne zaštite financiraju itd. Općine i gradovi su se našli županije pred problemom. Tko će obavljati te stručne poslove? I danas su gradovi i općine počeli iznalaziti rješenja počevši od Istre, Primorsko-goranske županije, Splitsko-dalmatinske županije, Osijeka, Zagreba i niz gradova gdje iznalaze ljude angažiraju ljude, stručnjake da bi obavljali te poslove i uz to angažiraju i pravne osobe da obavljaju određene stručne poslove. To iziskuje izdvajanje financijskih sredstava. Istovremeno imamo 21 područni ured, detaširan znači iz državne uprave za zaštitu i spašavanje. Smatramo da bi te područne urede trebalo pretvoriti u službe tijela županija ili gradova i da ti svi ljudi koji su danas u tim područnim uredima budu upravo u tim jedinicama lokalne regionalne samouprave i da obavljaju te poslove, a za razinu države i sve ono što sve država mora imati u ispunjavanju svojih obaveza dovoljno bi bilo imati regionalne državne centre koji bi prvenstveno vršili kontrolu, znači kontrolu nadzore dali se provode sve mjere zaštite i spašavanje koje sve te pravne osobe moraju provoditi, znači kontrolirali to i u datom trenutku kada je problem razine države mogle operativno funkcionirati i uključivati. Isto tako u sustavu u operativnom sustavu, bilo je pokušaja stvaranja velikog broja postrojbi koje su upravo evo i ovo imale jedan od razloga naše potrebe i spremnosti da sudjelujemo sa ostalim državama kada događaji zahtijevaju, odnosno da budemo uključeni u ostale aktivnosti, pa javljala se potreba da se ustroje nove postrojbe nakon svega ovoga što sam prije nabrojio što u Republici Hrvatskoj postoji. nema nikakve potrebe da se to napravi, treba samo koristiti iskustva koja imaju zemlje u okruženu oko nas. Oni su od postojećih postrojbi kapaciteta koje imaju u svim tim službama, država samo svoj interes koji se sa razine države brine da od tih postojećih kapaciteta bude jedan dio izdvojen, praćen, financiran i stvoreni uvjeti da u datom trenutku budu državi da tako kažem pod navodnicima, odnosno svima nama na dispoziciji za sve te poslove koje treba obavljati. Isto tako bi rekao još jednu stvar vezano za jedno ja moram reći tu premijerovo obećanje koje su ljudi u službama pogotovo prihvatili, jedno obećanje koje je bilo rečeno da će se u Divuljama ustrojiti jedan regionalni centar, a evo ga i ovaj memorandum govori o tim državama, regionalni centar kako ćemo ga nazvati. Imamo već danas regionalni centar za katastrofe u Divuljama gdje će se upravo, a prvenstveno za požare otvorenog prostora stvoriti obučni centar, odnosno jedan jaki centar koji će biti na dispoziciji i na prijedlozima, odnosno na dispoziciji i potrebama kako Republike Hrvatske i tako zemlja u okruženju. Zemlje u okuženju koliko znamo su zainteresirane prema tome očekujemo da taj dio oko tog centra što prije krenu aktivnosti, da se taj centar ustroji, jer ćemo prvenstveno mi imati koristi. I na kraju završavam, Republika Hrvatska ima dovoljno iskustva, desetljeća i u starom sustavu. Postoje iskustva i iz Domovinskog rata koja su dragocjena iskustva, prema tome Republika Hrvatska ima u razvijanju sustava. Međutim, mi moramo isto tako pogledati kako su sustavi oko nas organizirani i ustrojeni. Pogotovo napominjem zemlje kao što su Austrija, Italija, Njemačka, Francuska, prema tome to su sustavi kojima su se i naše službe ustvari u tom okruženju povijesno organizirale i na neki način možemo reći kompatibilne. Više puta smo u tom razvoju i sada sustavu gledali kakva rješenja postoje bez da ikoga uvrijedim s ove govornice, kako je organizirano u Bugarskoj, u Rumunjskoj, u Mađarskoj i u Albaniji. U tim zemljama ti sustavi su razvijani pod povijesnim razlozima, 'ajmo reći vrlo centralizirano, rekao bih na jedan militaristički način i oni se danas susreću sa problemima koja Hrvatska već u ovom momentu nema, a to je volontorijat uključivanje što šireg broja ljudi upravo u te sustave za zaštitu i spašavanje. Prema tome, mislim da taj sustav koji danas postoji treba reorganizirati, pogotovo vezano za Zakon o zaštiti spašavanja, odnosno funkcioniranju državne uprave, upravo da bi omogućili i dobili jedan veći zamah da mogu se sve ove službe i dalje razvijati. Klub SDP-a će ovaj Zakon o memorandumu podržati. Evo zahvaljujem se.
Hvala lijepo. U ime ispred kluba HDZ-a uvaženi zastupnik kolega Krešimir Ćosić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Ovaj prijedlog zakona jedan je u niz zakona koje smo raspravljali proteklih mjeseci, bilateralnim, multilateralnih svi oni imaju jedan zajednički cilj koji se odnosi na jačanje sposobnosti glede pružanja pomoći u uvjetima različitih katastrofa, bez obzira dali se radi o prirodnim katastrofama ili tehničkim, tehnološkim katastrofama, jačanje sposobnosti, organizacijski jačanje ljudskih sposobnosti, materijalnih, tehničkih, financijskih i svakojakih drugih važna je ja bih rekao prevažna zadaća da u slučaju takvih katastrofalnih incidenata u što je moguće većoj mjeri smanje se gubici kako ljudskih života tako materijalne opreme i svega ostalog. Iz tog razloga sve ove inicijative, svi ovi zakoni kako na bilateralnoj razini, tako i na razini više stranih ugovora imaju svoj značaj, imaju svoju humanitarnu i svaku drugu dimenziju. Ovaj prijedlog zakona na neki način ima za cilj isto tako i institucionalno utvrditi inicijativu za spremnost i prevenciju u katastrofama za Jugoistočnu Europu koji je to najbolji i kako taj institucionalni okvir definirati, kako ga organizacijski postaviti, upravljački, financijski i tako dalje dijelovi su ovog zakona koji detaljnije reguliraju sva važna pitanja. Ovaj prijedlog zakona isto tako rezultat je političke želje za daljnje promicanje, produbljivanje regionalne suradnje na području prevencije pružanja pomoći u katastrofama. Memorandum o suglasnosti u institucionalnom okviru, inicijative za spremnost i prevenciju u katastrofama za jugoistočnu Europu sastavljen je u Zagrebu dana 24. rujna 2007. godine. Izvorne potpisnice navedenog memoranduma bile su: Republika Albanija, Republika Bugarska, Hrvatska, Makedonija, Moldova, Crna Gora, Rumunjska, Slovenija i to pokazuje opseg i važnost tog zakona koji ima itekako važan regionalni karakter. Inicijative za spremnost i prevenciju katastrofa ovom inicijativom uređena su pitanja pružanja uzajamne pomoći na državnom području svake od ugovorenih stranaka, uvjeti suradnje u prevenciji te suradnje u područjima uzajamnog obavještavanja u prijetećim katastrofama, nastalim katastrofama, njihovim posljedicama ali isto tako područja suradnje vežu se i proširuju se na obrazovanje, obuku, trening i sve ono što određuje sposobnosti objedinjenih ili združenih snaga koje interveniraju u slučaju takvih incidenata. Ono što se često ističe u sličnim dokumentima odnosi se i na razmjenu znanstvenih i tehničkih informacija kao i definiranje zajedničkih projekata te unapređenje odgovarajuće materijalne opreme kao i tehnologije koja se može koristiti u ovakvim intervencijama. U svakom slučaju zakon i prijedlog zakona i okvir koji je postavljen dovoljno je širom tako da pruža značajne mogućnosti kako bi se sposobnosti svih onih koji sudjeluju u sprečavanju katastrofa i pružanju pomoći učinili što je moguće učinkovitijim. Glavni ciljevi ove inicijative kao što i stoji u članku 1. odnose se na izgradnju institucionalnih kapaciteta, organizacije za upravljanje ali isto tako i stvaranje regionalne mreže kao i svih drugih pretpostavki za učinkovito djelovanje u slučaju prirodnih ili tehnoloških katastrofa. Razvijanje i stvaranje najboljih mogućih načina upravljanja dio je organizacijske strukture kojoj je u okviru ovog prijedloga zakona posvećena odgovarajuća pažnja. Definirano je jasno zakonodavni okvir, regulativa, kodeksi, standardne operativne procedure i sve ono što je važno kako bi zajednički rad ljudi, postrojbi, svih onih koji se vjerojatno prvi puta susreću u takvim otežanim uvjetima djelovanja stresa, katastrofe i svega ostaloga bili što je moguće skladniji i učinkovitiji i korisniji. Onoj što je također člancima ovog prijedloga zakona jasno definirano i važno je istaknuti odnosi se na odgovarajuću upravljačku strukturu koja treba ovoj inicijativi, ovom prijedlogu zakona dati onaj pravi učinkoviti, organizacijski oblik s obzirom da se radi o višestranom sporazumu. Prvo što je najvažnije reći je sljedeće da je najvažnije upravljačko političko tijelo ustvari institucija koja se naziva regionalni sastanak koje, tijelo koje predstavlja i donosi odluke koje se sastoje od čelnika, direktora, ravnatelja nadležnih tijela za upravljanje u katastrofama pojedinih država i ono je tijelo koje definira godišnje programe rada, sastaje se svake godine, definira godišnji radni program, proračun te odobrava specifične projekte a može osnivati i odgovarajuće radne skupine. Regionalni sastanak DPPI kako se to kaže institucije za sprečavanje katastrofa daje politički okvir za inicijativu te služi kao podloga za interne konzultacije i preporuke koje se prosljeđuju odgovarajućim nacionalnim tijelima glede donošenja odluka u nacionalnim vladama. Ono potiče umrežavanje i suradnju s međunarodnim partnerima i čimbenicima, osigurava razmjenu informacija i iskustava, osigurava širenje stečenih znanja i najboljih primjera iz prakse na području spremnosti, prevencije i reagiranja na katastrofe. To upravljačko političko tijelo se ojačava odgovarajućim savjetodavnim stručnim tijelom kako bi se toj političkoj razini dala odgovarajuća stručna ekspertiza koja se sastoji od savjetodavnog odbora koji je uključio stručnjake koji posjeduju praktična znanja te predstavljaju međunarodne partnere i eksperte koje se poziva u određenim situacijama. Regionalni sastanak može osnovati i odgovarajuće radne skupine kao tehnička tijela kako bi se razvijala i davala podrška specifičnim projektima. Administrativna potpora ove inicijative osigurava se kroz odgovarajuće tajništvo a potrebna proračunska sredstva i financiranje rada ove institucije osiguravaju se kroz osiguravajuće administrativne troškove koji se definiraju na iznos od 25 tisuća EUR-a i koji se uplaćuju do kraja mjeseca travnja svake godine. Prema tome ovim prijedlogom zakona stvorena je odgovarajuća zakonodavna i organizacijska pretpostavka kako bi ova institucija mogla na vrijeme kvalitetno i učinkovito djelovati na prostoru ovih država u slučaju mogućih prirodnih katastrofa, požara, potresa, poplava i tako dalje ili različitih tehničkih, tehnoloških incidenata koji nisu neuobičajeni: termoelektrane, nuklearne elektrane, razni kemijski procesi i postrojenja i tako dalje. Prema tome očito je da se sve preventivne mjere u organizacijskom, zakonodavnom i financijskom smislu uspostavljaju kroz ovakav organizacijski oblik i iz svega toga Klub HDZ-a dat će potporu potvrđivanju ovog memoranduma. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. I u ime Kluba HSS-a kolega zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, cijenjeni državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Bez obzira što se radi o po meni vrlo važnoj temi nastojat ću skratiti ovu raspravu, jer kolege ispred mene su stvarno detaljno i opsežno ukazali na važne detalje ovog memoranduma. No, dozvolite mi evo da kažem nekoliko rečenica i u ime kluba HSS-a. Hrvatska seljačka stranka je analizirala predložena rješenja u sadržaj ovog memoranduma i smatra da su ponuđena rješenja dobra i da mogu u velikoj mjeri ostvariti zadani cilj, cilj koji ukazuje na spremnost za prevenciju katastrofama i daje doprinos izgradnji institucionalnih kapaciteta za upravljanje u katastrofama u zemljama regije. Sigurni smo da ovim jačanjem i unapređenjem dvostrane i mnogostrane suradnje pospješivanjem sporazuma između zemalja i razmjeni informacija na prevenciji i reagiranju na katastrofe na svim razinama nadležnih tijela za upravljanje katastrofama na području jugoistočne Europe, a koja su u skladu sa nacionalnim propisima u vezi razmjene informacija postižemo jedan od glavnih ciljeva. Osim ovog podupiremo i druge zadaće koje se odnose na pružanje potpore zemljama u regiji kako bi ostvarile najbolje moguće sustave za upravljanjem u katastrofama i povezale zakonodavnu regulativu, izradile programe spremnosti za slučaj katastrofa kojima bi se unaprijedila nastojanja, integriranja u buduće projekte kao jedan od važnih ciljeva je razmjena stečenog znanja i provjere pripremljenosti za upravljanje katastrofama stečene iz prakse. S obzirom da podupiremo stavove Vlade Republike Hrvatske na ostvarivanju sigurnosno-zaštitne suradnje i kooperacije sa susjednim državama, odnosno državama u regiji mišljenja smo da se ovim zakonom želi jasno ukazati na odlučnost države u unapređenju ukupnih područja sigurnosti sa susjedima, odnosno državama u bližem okružju. Tekst sporazuma pisan je s naglaskom na humanitarnu sigurnost i suradnju i bez obzira ne nameće ničije interese da tako kažem i volje bilo koje od država potpisnica. Smatramo ga dobrim, formalno-pravnim okvirom za suradnju između država u jugoistočnoj Europi temeljem kojeg će se i razvijati i prihvaćati konkretni planovi i programi operativne suradnje, usklađivati interesi i druga djelovanja. Iz teksta memoranduma vidimo da neke države iz regije do sada nisu prepoznale interese o ovoj inicijativi o ovoj inicijativi kao što je Grčka, Srbija, Kosovo. Vjerujemo da će uskoro taj interes i one prepoznati kao i zemlje potpisnice ovog memoranduma. No, željeli bi dobiti i odgovor na pitanje koja je trenutno pozicija Republike Hrvatske na ovom području u kontekstu odredbi memoranduma i da li se u bližoj budućnosti očekuje uključivanje zainteresiranih zemalja o ovoj inicijativi, te kakve su šanse da se dobije podrška specifičnim projektima kao što je najava vezana za ideju vatrogasnog regionalnog središta za jugoistočno Europu kao što smo čuli već iz ranije rasprave. Radi se o centru u Divuljama koja se pojavila nakon kornatske tragedije. Realizacijom tih ideja Republika Hrvatska bi mogla postati predvodnica vatrogastva u regiji za što postoje realne pretpostavke kao i mogućnosti. Nadamo se također da će benefiti Republike Hrvatske biti veći od 25000 eura koliki je godišnji financijski doprinos svake od stranaka. Vjerujemo da će nadležna tijela prepoznati svoj interes i dati doprinos u cilju unapređenja učinkovitosti u prevenciji od katastrofa. Klub HSS-a podržava sve mjere i postupke koje se, koje doprinose zaštiti i spašavanju građana i materijalnih dobara, te sukladno tome podržavamo i ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepo.
Hvala uvaženom zastupniku. Imamo sada prijavu za pojedinačnu raspravu. Uvaženi kolega Dino Kozlevac. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Nastojat ću biti što kratak, jer vidim da je vrijeme odmaklo i da više-manje već bi svi pomalo otišli. Međutim, dozvolite mi da još kažem nekoliko stvari. U Hrvatskoj se rabi termin zaštita i spašavanje od 2004. godine, ali u okruženju oko nas u Europi i u ovom okruženju se rabi termin civilna zaštita. Prema tome, civilna zaštita je okolo u Europi oko nas u pravilu ono što mi podrazumijevamo pod zaštita i spašavanja. To govorim zašto? Zato što dolazi više puta do problema u komunikaciji i razumijevanju kada netko izvana govori o civilnoj zaštiti onda mi percipiramo civilnu zaštitu kao što je kod nas od 2004. godine, a civilna zaštita je jedna od struktura sustava. Zašto o tome govorim? Zato što je civilna zaštita jedna od struktura sustava koje i temeljem ovog memoranduma mora biti osposobljen da bi mogao funkcionirati, odnosno da bude u datom trenutku i upotrijebljen na temelju onih zadaća i ciljeva koji su zadani u memorandumu, a to je ispomoć na prevenciji u regiji. Civilna zaštita kod nas, Zakon o civilnoj zaštiti još nije donesen. On je već trebao biti donesen nekoliko godina, međutim još uvijek ga nema. Civilna zaštita kao jedna od struktura danas koja je struktura kao što su to vatrogasci, policija, kao što su bilo koja Crveni križ itd. postoji i Civilna zaštita. Ona mora biti ustrojena i potrebno je jedno zakonsko rješenje jer je došlo do promjena. Civilna zaštita više pogotovo okruženje oko nas ne poznaje kao vojnu obvezu. Prema tome, vojni rok i vojna obveza kao takva je ukinuta i civilna zaštita zapadne zemlje Europe su našle razna rješenja. I Talijani su to proveli kroz volontarijat i stimuliranje kroz volontarijat angažiranje ljudi svojom voljom u postrojbe civilne zaštite. Austrijanci, Nijemci su iskoristili postojeće resurse u svojim državama, a to su u njihovim državama strukture civilne zaštite koje su dodali postojećim strukturama vatrogastva. U Republici Hrvatskoj postoji 1800 dobrovoljnih vatrogasnih društava koje djeluje u svim općinama i gradovima, gotovo u svim općinama i gradovima. To su volontarijati na dobrovoljnoj osnovi i onda su u zapadnim zemljama spominjem Austriju, Njemačku kao primjer rekli da će stimulirati te sustave i da će oni vršiti funkciju civilne zaštite. To znači da će im dodati još odgovarajuće uvjete da bi upravo mogli zadovoljiti i biti uključeni u taj sustav da zadovolje ono što je potrebno, a potrebno je i ljudi i resursa u datom trenutku kada postoji nesreća. Prema tome, pozivam isto tako da se taj posao što prije napravi, a upravo to je jedan od zadataka državne uprave da predloži. I slijedeću stvar što bih htio reći da je zadatak države i struktura i Državne uprave za zaštitu i spašavanje upravo da omogući i da se stvore okviri, da se omogući stvaranje okvira postojećim organizacijama za djelotvorno funkcioniranje pogotovo koje su hajmo reći nosioci toga sustava, nosioci sustava zaštite i spašavanja. Jedan od nosioca, biti nosioca sustava je i vatrogastvo, Vatrogastvo u Republici Hrvatskoj koje ima 60 tisuća operativnih vatrogasaca u dobrovoljnom vatrogastvu, koje ima 2750 profesionalnih vatrogasaca što u javnim postrojbama, što u gospodarstvu koje objedinjava preko 120 tisuća članova dobrovoljnih vatrogasnih društava koji su puno širi pojam od operativnih vatrogasaca ima određene organizacijske probleme. U operativnom smislu dostignuta je razina, što smo svjedoci evo ga i ove ljetne požarne sezone i proteklih požarnih sezona da je dostignuta razina djelovanja i da se može odgovoriti na one ugroze koje predstavljaju, pogotovo u ljetnim mjesecima na otvorenom prostoru. Međutim, vatrogastvo ima jedan problem što je organizacijski smješteno u državnu upravu za zaštitu i spašavanje. Upravo je početkom godine po nalogu premijera ministar unutarnjih poslova organizirao jedan zajednički sastanak sa rukovodećom strukturom vatrogastva na kojoj sam, evo i osobno bio prisutan i državni tajnik je bio prisutan i jedinstveni zaključak svih struktura vatrogastva, a kad govorim struktura, znači mislim na Hrvatsku vatrogasnu zajednicu, Udrugu profesionalnih vatrogasaca, odnosno Većinski sindikat vatrogasaca i profesionalnih vatrogasaca u gospodarstvu, složili su se da vatrogastvo mora imati u organizacijskom pogledu jedno tijelo na razini države. To je bio jedinstveni zaključak i po zadatku sa tog sastanka je bio, sačinjen je prijedlog izmjena i dopuna Zakona o vatrogastvu. Izmjene i dopune Zakona o vatrogastvu su u proceduri. One su znači došle u Vladinu proceduru, prema tome i po izjavama dužnosnika i potpredsjednici ja moram reći, potpredsjednice Vlade Republike Hrvatske Đurđe Adlešič koja je isto tako javno izjavila na televiziji da svaki prijedlog koji će doći usuglašen od strane vatrogasaca ne može ne biti razmatran i u pravilu neprihvaćen. Prema tome, ja apeliram pošto sada smo 22. danas 10. molim Vladu i premijera i resorno ministarstvo da poduzmu ono što treba napraviti što prije jer su dva problema. Jedan problem je da organizacijski kako je to definirano kroz državnu upravu ne funkcionira. Drugi problem se odnosi na financije, prema tome svi su razgovori obavljeni i ja molim da se što prije u ove dane donesu te odluke da bi se upravo kad se radi proračun sad za sljedeću godinu to moglo biti ugrađeno i da se ide na izmjene i dopune Zakona o vatrogastvu, da se poboljša model i da vatrogastvo dobije još veći zamah jer je ono jedan od nosioca sustava zaštite i spašavanja i upravo po obavezama iz ovog memoranduma upravo su vatrogasne postrojbe i strukture u pravilu te koje su angažirane za velikom nizu i velikoj lepezi zadaća koje proizlaze kako u ispomoći drugim državama, tako i onim potrebama koje imamo mi. Evo, zahvaljujem s time na kraju. Malo sam zloupotrijebio u ime vatrogasaca, ali morao sam jasno, javno artikulirati upravo taj zahtjev usuglašen u svim strukturama neovisno o političkim opredjeljenjima i tako dalje, to je prijedlog vatrogasaca supotpisan od svih i on je dat i ja molim Vladu i premijera, odnosno sve i resorno ministarstvo da razmotre taj prijedlog i da donesu odgovarajuće odluke. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Drugih prijava pojedinačnih nema. Jeste vi kolega Dino se prijavili kao završna riječ u ime Kluba zastupnika SDP-a, pa vam ja ponovno dajem riječ.
Evo, ja ću odustati, neću više. Odustajem.
Hvala vam lijepo. Ovime smo iscrpili sve prijave za raspravu. Zaključujem raspravu. Državni tajnik mislim da je također iskoristio svoje pravo neučešća u završnoj riječi. Glasovati ćemo kada se steknu uvjeti. Ovime smo zaključili 5. točku. 6. točka je Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma o subregionalnom planu intervencija za sprječavanje, spremnost za i reagiranje na iznenadna onečišćenja Jadranskog mora većih razmjera, sutra u pola deset. Hvala lijepo.
Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Memoranduma o suglasnosti o institucionalnom okviru inicijative za spremnost i prevenciju u katastrofama za jugoistočnu Europu. Bio je hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 156. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona o potvrđivanju Memoranduma o suglasnosti o institucionalnom okviru inicijative za spremnost i prevenciju u katastrofama za jugoistočnu Europu. Molim, uključimo se i glasujmo. Rezultat? Utvrđujem da je jednoglasno sa 110 glasova za prihvaćen prijedlog, konačnog prijedloga zakona. Dame i gospodo zastupnici, sve vas pozdravljam, bio sam nekoliko dana odsutan. Kao što smo jutros čuli, i kao što sam obaviješten, klubovi su neki tražili da predsjednik Vlade, gospodin Ivo Sanader, se obrati Saboru, u povodu ove situacije koja je nastala i jučer ovim događajima. Mislim da je dobro da se obrati Hrvatskom saboru. Vlada je trebala imati redovitu sjednicu u 12,30 upravo sada kada mi nastavljamo ovu sjednicu, pa je ona malo odgođena. Obavještavam vas da su predsjednici parlamentarnih stranaka bili na VONS-u pozvani, da smo tamo, tamo raspravljali pojedina, konkretna i neka druga pitanja od interesa za ovu našu, rješavanje ove naše situacije koje imamo. I da, ja bih zbog toga molio da se predsjednik Vlade obrati Saboru s time da treba nastaviti sjednicu Vlade. Ne znam da li, sami ocijenimo, mislim da ne bi trebali sada raspravljati, ovo je informacija o tome što se poduzima i kakva je situacija, i nakon sjednice VONS-a da kaže što je tamo bilo i što se zaključilo. A imali smo neki dan rasprave o pojedinim tim pitanjima, ja predlažem ako se slažete da nakon informacije ne otvaramo raspravu jer moramo. Evo, gospodin Milanović, izvolite.