Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 20. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Vojko Starović, Franc Kramar, mag. Karmen Furman, Monika Gregorčič do 10.30, Nada Brinovšek, Aleksander Reberšek do 13. ure, Aljaž Kovačič, Eva Irgl, Matjaž Han, mag. Bojana Muršič od 14. ure dalje, Soniboj Knežak od 10. ure dalje, dr. Franc Trček od 10. ure dalje, Iva Dimic od 15. ure dalje, Igor Peček od 10. do 12. ure, Suzana Lep Šimenko in Jožef Horvat od 14. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA TO JE DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O UKREPIH NA PODROČJU PLAČ IN DRUGIH STROŠKOV DELA V JAVNEM SEKTORJU ZA LETI 2020 IN 2021 TER IZREDNI USKLADITVI POKOJNIN V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložil Državni svet. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Branku Šumenjaku.
Lep pozdrav v imenu Državnega sveta, ki je predlagatelj tega zakona, ki ga obravnavate že kar nekaj časa in je zdaj v zaključnem postopku. Moram reči, da je Državni svet vložil ta zakon predvsem zaradi usklajevanja pokojnin, ki je bilo predvideno z zakonom, h kateremu je vložena sprememba, in sicer tako, da bi se vsem upokojencem pokojnine zvišale oziroma uskladile za enak nominalni znesek, se pravi, ne v procentnem znesku, ampak v znesku, ki je fiksen, vsem enako, ne glede na to, koliko so prispevali v svoji delovni dobi v blagajno. S tem se ne moremo strinjati, zato smo predlagali spremembo tega zakona, s katero vračamo procentualno usklajevanje pokojnin, tako kot je predlagala v samem začetku tudi Vlada, na kar so nas opozorili tudi stanovska združenja upokojencev, se pravi ZDUS, pa seveda tisti, ki upravljajo s pokojninsko blagajno, to je Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Tako predlagamo, da ta naš predlog zakona potrdite. Gre pa za to, da s predlogom zakona ne posegamo v proračun. S tem ko smo predlagali nazaj spremembo iz nominalnega zneska v procentualni razpored sredstev, smo ohranili praktično prvotno. Bomo pa veseli, če se bo skozi razpravo pojavila kakšna sprememba oziroma amandma, ki bo ta procent povišal. Če ne bi mi vložili tega predloga zakona, verjetno danes te obravnave ne bi bilo in bi zakon ostal takšen, kot je. Zakon pa je takšen, da upokojenci verjetno letos ne bi dobili ničesar. Hvala lepa za možnost predstavitve predloga zakona. Hkrati vas prosim, da ta predlog zakona potrdite.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Robertu Polnarju.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Odbor za finance je na 24. seji 8. septembra 2020 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o ukrepih na področju plač in drugih stroškov dela v javnem sektorju za leti 2020 in 2021 ter izredni uskladitvi pokojnin, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložil Državni svet. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k 1. členu predloga zakona vložile Poslanska skupina SAB, dva amandmaja, ki ju je umaknila 7. septembra, Poslanska skupina Desus in Poslanska skupina Levica. V dopolnilni obrazložitvi je predstavnik predlagatelja predstavil razloge, zaradi katerih je predlog zakona nastal. Pojasnil je, da Državni svet predlog vložil na pobudo Zveze društev upokojencev Slovenije in poudaril, da se je z uvedbo izredne uskladitve pokojnin v nominalnem znesku porušilo razmerje med plačanimi prispevki in višino pokojnine, ki bi ga pokojnine morale odražati. S predlogom zakona bi se namesto v nominalnem znesku izredna uskladitev pokojnin ponovno opravila v odstotkih. Državna sekretarka na Ministrstvu za Finance je navedla, da Vlada podpira predlog zakona in meni, da trenutno veljavni zakon krha zaupanje v pokojninski sistem pri sedanjih upokojencih ter tudi pri tistih, ki plačujejo prispevke za pokojninsko zavarovanje. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je pojasnila, da Zakonodajno-pravna služba v pisnem mnenju ni imela pripomb na predlog zakona. V razpravi so članice in člani odbora predstavili svoja stališča glede predloga zakona in izredne uskladitve pokojnin v odstotkih, ki jo ta predvideva. Pri tem so se nekateri opredelili tudi do delovanja pokojninskega sistema kot celote ter načel, ki jih ta sistem zasleduje. V razpravi je bilo opozorjeno na solidarnostni princip pokojninskega sistema in številne upokojence, ki živijo pod pragom revščine. Po mnenju nekaterih članic in članov odbora temu principu bolj ustreza uskladitev v nominalnih zneskih, saj tako vsak upokojenec dobi enako. V razpravi je bilo poudarjeno, da so potrebni ukrepi, ki bi naslovili dolgoročno vzdržnost pokojninskega sistema in izboljšali položaj prejemnikov najnižjih pokojnin, pri tem pa izredna uskladitev ni najučinkovitejše orodje. Pojasnjeno je bilo tudi, da po epidemiji in trenutnih gospodarskih napovedih vezanost izredne uskladitve pokojnin na pogoj gospodarske rasti ni več smiselna. Predstavljeni so bili tudi nekateri ukrepi, ki so poleg predloga zakona namenjeni upokojencem v letošnjem letu, in sicer redna uskladitev pokojnin, solidarnostni dodatek in redni letni dodatek. Državna sekretarka na Ministrstvu za finance je podala nekatera dodatna pojasnila glede pomislekov, izraženih v razpravi. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval vložena amandmaja in sprejel amandma Poslanske skupine Desus k 1. členu predloga zakona. Odbor ni sprejel amandmaja Poslanske skupine Levica k 1. členu predloga zakona. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o obeh členih predloga zakona in ju sprejel. Glede na sprejeti amandma je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega je vključen sprejeti amandma. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev mnenja Vlade bo podala mag. Kristina Šteblaj, državna sekretarka na Ministrstvu za finance.
Spoštovani vsi prisotni! Državni svet je Državnemu zboru v obravnavo predložil Predlog zakona o spremembi zakona o ukrepih na področju plač in drugih stroškov dela v javnem sektorju za leti 2020 in 2021 ter izredni uskladitvi pokojnin s katerim predlaga spremembo 6. člena tega zakona na način, da ureja izredno uskladitev pokojnin v odstotkih in ne v nominalnem znesku, kot je določeno v trenutno veljavnem zakonu. S strani Vlade najprej pojasnjujem, da izredne uskladitve pokojnin v letu 2020 v nominalnem znesku Vlada že prej in tudi zdaj ne ocenjuje kot primerne, saj meni, da je takšna uskladitev v nasprotju s sistemskim zakonom, to je Zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Iz določbe tega zakona izhaja, da se uskladitev pokojnin opravi v odstotkih zaradi zasledovanja namena instituta, ki je v ohranjanju realne vrednosti pokojnin in ohranjanju razmerij med njimi v času izplačevanja. Gre za enega izmed osnovnih načinov varovanja in ne zgolj povečevanja višine pravic po upokojitvi. S takšnimi načinom se preprečuje erozija višine pravic v letih po upokojitvi. Pri usklajevanju pokojnin tako ne moremo govoriti o posamičnem povečevanju pokojnine v smislu nominalne vrednosti pokojnine, kot je bila priznana upravičencu ob upokojitvi. Pokojnina se namreč odmeri sorazmerno plači ali drugim dohodkom ter vplačanim prispevkom glede na dopolnjeno pokojninsko dobo in kot taka kasneje pri usklajevanju predstavlja osnovo za uskladitev. Dejstvo je, da se vse pokojnine v državi usklajujejo v enakem uskladitvenem odstotku, do razlik med uskladitvenimi zneski pa posledično prihaja le zaradi različnih izhodiščnih višini pokojnin ob sami upokojitvi. Pri usklajevanju pokojnin torej ne gre za povečanje pokojnine, kot je bila upravičencu odmerjena od pokojninske osnove ob upokojitvi, temveč gre le za uskladitev predhodno že odmerjene pokojnine. Usklajevanje v nominalnem znesku je tako v nasprotju z namenom samega usklajevanja in želi na izreden način povišati nižje pokojnine v primerjavi z višjimi, s čimer pa se ne ohranjajo razmerja, ki so veljala v času priznavanja pravice. Na takšen način bi se za specifično skupino prejemnikov pokojnin sicer krepila solidarnost, vendar Vlada meni, da je treba pri usklajevanju pokojnin v ozir vzeti vse prejemnike pokojnin in ne le zgolj primerjati najnižjih z najvišjimi. Z nominalnim načinom uskladitve bi bili tako prikrajšani ne samo prejemniki najvišjih pokojnin, temveč tudi prejemniki povprečnih pokojnin, saj bi za navedene prejemnike nominalni način uskladitve pomenil padec razmerja med njihovo pokojnino in pokojnino tistih z nižjim pokojninami, v okviru katerih so bili nenazadnje že upoštevani solidarnostni elementi. S takšnim načinom usklajevanja bi posledično prišlo tudi do krhanja zaupanja v pokojninski sistem tako pri upokojencih kot tudi pri aktivnem prebivalstvu, ki trenutno vplačuje v sistem. Vlada se seveda zaveda problematike revščine med upokojenci, vendar hkrati meni, da je treba ta pereč problem reševati preko drugih sistemov in ne preko sistema usklajevanja pokojnin, ki temelji na zavarovalnem principu, se pravi, da so izplačila v sorazmerju s preteklimi vplačili. Na koncu pa se zastavlja tudi vprašanje izkrivljanja sistema solidarnosti, saj bi se z nominalno uskladitvijo pokojnine uskladile vsem uživalcem v enakem znesku, torej bi bile enake uskladitve deležni tudi prejemniki dela pokojnine, delnih pokojnin in sorazmernih delov pokojnin ter invalidskih nadomestil, ki poleg pokojnine prejemajo tudi plačo. Tudi ob upoštevanju tega vidika uskladitev vseh pokojnin v enaki višini ni pravična oziroma z njo ni mogoče doseči zastavljenega cilja, ki naj bi bil v izboljšanju socialne varnosti zgolj najranljivejšim skupin prejemnikov. Glede vse navedeno Vlada predlog Državnega sveta podpira, saj odstotkovni način usklajevanja pokojnin sledi samemu namenu instituta usklajevanja, hkrati pa tudi sledi ureditvi izredne uskladitve, ki ga je že v osnovi predlagala Vlada. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prva ima beseda Poslanska skupina Lista Marjana Šarca. Stališče bo predstavila kolegica Andreja Zabret.
Hvala za besedo, predsednik. Državna sekretarka, kolegice in kolegi! Zakon, ki ga obravnavamo, po sprejetem amandmaju na Odboru za finance predvideva 2-odstotno izredno uskladitev pokojnin ne glede na doseženo gospodarsko rast preteklega leta. Naj na začetku poudarim, da v Listi Marjana Šarca ne nasprotujemo izredni uskladitvi pokojnin. To smo povedali že večkrat. A kar želimo, je to, da nam predstavniki Ministrstva za finance postrežejo z odgovori na kopico izzivov, s katerimi se in se bo pokojninski sistem soočil. Smiselno bi bilo slišati tudi varuha pokojninske blagajne oziroma predstavnike vodstva ZPIZ. Vsi vemo, da se nahajamo v obdobju gospodarskega padca, kot ga v Sloveniji še ni bilo. Zato moramo na zadevo vseeno gledati nekoliko širše. Pred očmi moramo imeti tudi stabilnost pokojninske blagajne na srednji in dolgi rok. Ne smemo priti do točke, ko bi se morala država za izplačevanje pokojnin zadolževati, temveč moramo sredstva za pokojnine zagotoviti iz pobranih prispevkov in drugih davčnih virov. Vlada je v sredo sprejela Zakon o demografskem skladu, ki predpostavlja, da naj bi ta sklad letno v proračun prispeval okoli 70 milijonov evrov za sofinanciranje pokojninske blagajne. Za preostanek dividend, ki jih je proračun do sedaj dobival iz naslova upravljanja premoženja, pa se lahko proračun, po domače rečeno, obriše pod nosom. Te dividende bodo šle za namene plemenitenje premoženja sklada, malo za izgradnjo domov za starejše in malo za – pozor! – ukrepe družinske politike. Toliko, da mu je prikimal tudi NSi, ki bi sicer umaknil politiko iz gospodarstva. Zanima nas, kako da se predstavniki Ministrstva za finance strinjajo z obema predlogoma, torej s kombinacijo, da bo šlo za izredno uskladitev v takem času, kot smo sedaj, skoraj 100 milijonov, demografski sklad pa bo v blagajno prispeval le 40 % tistega, kot je sedaj, torej okoli 70 milijonov. Ne vemo, kako ste zastavili vodenje javnih financ v naslednjih letih, a glede na videno, bomo živeli od kreditov in odplačevali parcialne želje koalicijskih strank, dokler bo to omogočalo udobno delitev premoženja. Kakšni izračuni so to in kaj nas čaka, ko boste zapravili ves denar, ki si ga bomo izposodili, danes ne vemo. Še enkrat ponavljam, nismo proti temu, da se upokojencem, ki so leta delili breme dokapitalizacije bank, izplača tisto, kar jim gre. A vendarle, do dokapitalizacije je prišlo, ker je prva Janševa vlada dopustila, da se podjetja prekomerno zadolžujejo. In to vaše gledanje stran so upokojenci plačali z zamrznitvijo usklajevanj. Sedaj pa smo priča tekmovanju, kdo bo upokojencem dal več. A ko glasujemo o izredni uskladitvi pokojnin, je v mislih potrebno imeti tudi dolgotrajno oskrbo, dvig produktivnosti, vzpostavljanje pogojev za osamosvojitev mladih, ki bodo čez nekaj let skrbeli s svojimi prispevku za pokojninsko blagajno ali pa dvig deleža delovnoaktivnih starejših. Ni vse samo v izplačevanju pokojnin, pomembno je, da ima odgovorna vlada v mislih tudi zagotavljanje sredstev v pokojninski blagajni. Seveda je najlažje pritisniti tipko za, a odgovorno do vseh, predvsem pa odgovornost do upokojencev je tudi, da se zelo jasno pove, da bo pokojninska blagajna tudi čez leto dni še vedno stabilna in da se bodo pokojnine usklajevale. Danes bi torej pričakovali vsaj to, da predstavniki Ministrstva za finance jasno povedo, ali se strinjajo s tem načinom uskladitve in tudi, kako predvidevajo usklajevanje pokojnin v letih 2021 in 2022. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanska skupina Socialnih demokratov, stališče bo predstavila mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Danes znova obravnavamo predlog zakona, ki je bil prvič sprejet ob sprejemanju zadnjega državnega proračuna za letošnje leto. Vanj so se izdvojile vsebine, ki so se do takrat praviloma uvrščale v zakon o izvrševanju proračuna. Zaradi zahtev Zakonodajno-pravne službe je bil zato pripravljen ločen zakon, ki ureja stroške dela v javnem sektorju ter izredno uskladitev pokojnin. V obravnavi izvornega zakona je bil izhodiščni predlog, ki ureja izredno uskladitev pokojnin, spremenjen. Uskladitev naj bi določali na način, da bi vsak upokojenec prejel enak znesek glede na skupna razpoložljiva sredstva za izredno uskladitev pokojnin. Na ta način bi se zagotovilo, da tudi z izredno uskladitvijo pokojnin ne bi ustvarjali dodatnih dohodkovnih razlik med upokojenci. To argumentacijo je na pristojnem odboru in na seji Državnega zbora podprla večina poslank in poslancev, vključno z našo poslansko skupino. A del stroke in poslancev, pa tudi Državni svet je temu nasprotoval, saj vztraja, da se tudi pri izrednih uskladitvah upošteva višina pokojnine in da torej upokojenci z višjimi pokojninami prejmejo tudi nominalno višjo uskladitev. Zato je Državni svet vložil svoj predlog zakona, ki bi ureditev izredne uskladitve pokojnin vrnil nazaj v prejšnje stanje. Sledeč mnenju stroke smo to podprli tudi Socialni demokrati. Zakon pa je bil v obravnavi še dodatno spremenjen. Po doseganju stanja se namreč izredna uskladitev pokojnin izvede le, če letna gospodarska rast preseže 2,5 %. Glede na letošnji krizni upad gospodarske rasti, ki presega 9 %, se torej pokojnine letos ne bi izredno usklajevale. Vendar je na matičnem delovnem telesu prevladovalo enotno stališče, da je treba letošnjo izredno uskladitev pokojnin izvesti na vsak način, ne glede na gospodarske razmere. Na tak način bi se zagotovilo, da se bodo pokojnine tudi letos uskladile, dodatni stroški, ki bodo nastali, pa bodo bremenili državni proračun. Na današnji seji Državnega zbora torej obravnavamo predlog, da se pokojnine letos izredno uskladijo, ne glede na gospodarsko rast oziroma upad le-te. To rešitev bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov podprli. Dodatno pa je bil vložen amandma, s katerim bi se pokojnine izredno uskladile tudi tako, da bi upokojencem v enakem koraku vrnili vse, kar jim je bilo odvzeto v prejšnjih letih varčevanja. Predlog je na prvi pogled zelo všečen, vendar bi izjemno obremenil proračun, zato je njegova izvedljivost vprašljiva. Rešitvi sicer nimamo namena nasprotovati, vendar je tudi podpreti ne moremo, saj ni mogoče glasovati za neizvedljive rešitve, ki bi z enim zamahom poskušale rešiti in popraviti vse storjene krivice. Da bi storili kaj takega, potrebujemo bolj celovite rešitve, ki bodo absolutno izvedljive. Zato bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov podprli predlog, ki letos zagotavlja izredno uskladitev pokojnin za vse upokojence, ne glede na gospodarska gibanja. Na ta način se bo vsaj nekoliko pripomoglo k izboljšanju položaja upokojenk in upokojencev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, katere stališče bo predstavila kolegica Monika Gregorčič.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci, spoštovana predstavnika Državnega sveta in Vlade! Konec lanskega leta smo v Državnem zboru sprejeli zakon o ukrepih na področju plač in drugih stroškov dela v javnem sektorju za leti 2020 in 2021 ter izredni uskladitvi pokojnin, ki ga je v zakonodajni postopek vložila tedaj druga sestava Vlade Republike Slovenije. Vlada je zakon predlagala kot odziv na napoved Urada za makroekonomske analize in razvoj, ki je za leto 2020 nakazovala hitrejše ohlajanje gospodarstva od pričakovanega. Zakon je med drugim določil tudi pogoje za izredno uskladitev pokojnin na ustaljen način, v odstotkih in v povezavi z višino gospodarske rasti. Tekom zakonodajnega postopka pa je nato prišlo do spremembe. Sprejet je bil namreč amandma naših nekdanjih koalicijskih partnerjev, ki je predvideno odstotkovno uskladitev zamenjal z nominalnimi zneski. Poslanci Stranke modernega centra smo že tedaj zavzeli jasno in odločno stališče, ki se do danes ni spremenilo – nasprotovali smo novitetam na področju usklajevanja pokojnin, saj bi nikoli prej uporabljena metoda pomenila sistemsko odstopanje in pričetek rušenja pokojninskega sistema, ki temelji na višini vplačanih prispevkov in na dolžini pokojninske dobe. Uskladitev v absolutnem znesku bi ta razmerja porušila, zato ni pravična. Bila bi tudi v nasprotju z določbami 106. in 430. člena krovnega Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, kjer je določeno, da se uskladitve pokojnin urejajo odstotkovno. Ni odveč poudariti, da je nasprotovanje tedaj inovativni rešitvi javno izrazila tudi Zveza društev upokojencev Slovenije. Prav tako negativno je bilo mnenje pravne stroke, torej Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Tudi po naši oceni je šlo za populistično in zavajajočo retoriko ter kovanje političnih točk na račun najrevnejših upokojencev z izgovorom, da se osnovne dobrine, kruh, mleko, elektrika, podražijo za vse enako. Če bi predlagatelji iskreno želeli pomagati prav njim, bi jim lahko namenili, na primer, pomoč v obliki solidarnostnega dodatka. Nenazadnje je tudi ta vlada upokojencem z najnižjimi pokojninami do 700 evrov kot eni najbolj ranljivih skupin v času epidemije namenila enkratni solidarnostni dodatek v absolutnih zneskih, višina dodatka pa je odvisna od višine pokojnine, od 130 do 300 evrov. Državni svet je zato že lani s ciljem, da se uskladitev pokojnin vrne na odstotkovni način, vložil novelo zakona, ki jo danes obravnavamo. Mnenju, da so upokojenci v teh oteženih okoliščinah zdravstvene in gospodarske krize še posebej ranljiva skupina, pritrjujemo tudi v Poslanski skupini SMC. Zato podpiramo naknadno spremenjeno verzijo te novele, ki bo konec letošnjega leta vsem upokojencem ne glede na gospodarska gibanja namenila izredno usklajevanje pokojnin v višini 2 %. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil kolega Miha Kordiš.
Ob koncu leta 2019 je več kot 188 tisoč upokojencev oziroma več kot ena tretjina vseh upokojencev je prejemala pokojnine, nižje od 600 evrov, kar ne zadošča niti za pokritje minimalnih življenjskih stroškov. Kljub alarmantnemu poslabševanju materialnega stanja upokojencev, še posebej najbolj revnih, se je v zadnjem desetletju celo v času izredno visokih stopenj gospodarske rasti na plečih upokojencev varčevalo. Tudi zato smo lani za pokojnine namenili le 9,7 % BDP, praktično najmanj v času samostojne Slovenije, medtem ko so Avstrijci za pokojnine namenili preko 14 %, Italijani pa 16 % BDP. V Sloveniji so vlade v obdobju od 2010 do 2017 zaradi varčevanja opustile oziroma močno omejile usklajevanje pokojnin do te mere, da so sedanje pokojnine prenizke za 5,7 % oziroma v absolutnem znesku za okrog 300 milijonov evrov. 300 milijonov evrov je bilo upokojencem po krivici odvzeto. V Levici zato z amandmajem predlagamo, da se upokojencem vrne tisto, kar jim je bilo odvzeto v času varčevanja. Predlagamo, da se vsem upokojencem v roku dveh let pokojnine dvigne za 40 evrov. Po predlogu Desus, ki ga podpira celotna vladajoča koalicija, bi se vsakemu upokojencu pokojnina dvignila za 2 %, se pravi, Desus predlaga, da se revnemu upokojencu, ki mu pokojnina nanese sramotnih 227 evrov, pokojnina dvigne za pičlih 5 evrov. Bogatemu upokojencu, ki prejema pokojnino v višini 2 tisoč 500 evrov, pa kar za 50 evrov. Navedel sem dva mejna primera zgornjega in spodnjega. Osnovni argument Desusa in vlade za sprejemanje ukrepov, ki privilegirajo bogate upokojence na račun revnih upokojencev, je ta, da moramo spoštovati zavarovalniški princip oziroma več si vplačal, več dobiš. Ampak redne uskladitve pokojnin se izvajajo zaradi usklajevanja z rastjo plač in cen. V trgovinah ne vidimo višjih cen istega izdelka za ljudi, ki so za pokojninsko blagajno prispevali več, in nižjih cen za ljudi, ki so v pokojninsko blagajno vplačevali manj. Cene so za vse enake. Zato je prav, da se v skladu z rastjo cen vse pokojnine uskladijo v enakem znesku. Tudi rast plač v danem trenutku nima prav nobene zveze z zavarovalniškim principom. Redne uskladitve kot take torej nikakor ne temeljijo na zavarovalniškem principu. Še bolj pa to velja za izredne uskladitve, ki so vezane na diskrecijsko pravico države, da v primernem trenutku dvigne pokojnine, pri čemer ni zakonskega akta, ki bi predpisoval, na kakšen način mora to uskladitev izvesti. Na eni strani imamo torej nas v Levici, ki pravimo, da se morajo pokojnine uskladiti tako, da bodo vsi upokojenci dobili enak znesek, tudi cene navsezadnje so se za vse dvignile enako, in ta znesek znaša 40 evrov, da se vrnem vse, kar jim je bilo v preteklih letih po krivici odvzeto. Na drugi strani imamo Desus pa vlado, ki s formalističnimi argumenti tak dvig zavračata, češ, da gre za neko odstopanje od obstoječe prakse in od zavarovalniškega principa. Ampak za tančico teh praznih formalizmov Desusa in Janševe vlade se v resnici ne skriva nič drugega kot politična odločitev, zavestna politična odločitev, da bodo bogatim upokojencem zagotovili dostojen dvig pokojnin, revno večino upokojencev pa bodo na ta račun spet pustili na cedilu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nova Slovenija – krščanski demokrati. Stališče bo predstavil kolega Jožef Horvat.
Hvala lepa za razkuženo govornico. Spoštovani gospod predsednik, gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! S tem zakonom pravzaprav popravljamo napačno, nepravično rešitev, ki jo je Državni zbor sprejel konec lanskega leta in je nanjo opozoril Državni svet. Zato tudi pozdravljam gospoda državnega svetnika. Če sem povsem natančen, danes obravnavamo na Odboru za finance sprejet dopolnjen Predlog zakona o spremembi Zakona o ukrepih na področju plač in drugih stroškov dela v javnem sektorju za leti 2020 in 2021 ter izredni uskladitvi pokojnin. Vsebina se tokrat nanaša zgolj na izredno uskladitev pokojnin. Mislim, da je prav, da slovenska javnost, predvsem pa populacija upokojencev natančno ve, kakšno je ključno besedilo tega zakona, te novele zakona, n sicer se glasi takole, ključna vsebina je naslednja. V decembru letos se pokojnine in drugi prejemki, priznani na podlagi pravic iz prvega odstavka 3. člena, prejemki iz 389. člena, četrtega odstavka 392. člena, 404. in 405. člena ZPIZ-2, razen letnega dodatka in dodatka za pomoč in postrežbo, poleg redne uskladitve še dodatno izredno uskladijo v višini 2 %. Upam, da bo nekoč slovenska družba prišla v to fazo, da izrednih uskladitev pokojnin sploh ne bo, da ne bodo potrebne. Ampak do takrat je še gotovo dolga pot in predvsem predvsem modernizacija pokojninskega sistema. To je prva in najpomembnejša naloga politike, na področju varnih pokojnin. Marsikdo se vpraša, zakaj pa zdaj 2 %, ne glede na gospodarsko aktivnost, na gospodarsko rast oziroma upad. Poskušal bom preprosto odgovoriti na to vprašanje, zakaj stopnja izredne uskladitve pokojnin v letu 2020 ni odvisna od gospodarskih gibanj. Spomnimo se, da je Umar zaradi epidemije COVID-19 za letos napovedal padec gospodarske rasti v tistem pesimističnem delu tudi do 9 %. Se pravi, padec gospodarske aktivnosti minus 9 %. Za naslednje leto, če nam bo šlo kolikor toliko dobro, če ta drugi val ne bo hudo opustošil in pustošil predvsem po gospodarskem sektorju, pa je Umar napovedal gospodarsko rast do približno 6 %. Imamo torej veliko amplitudo nihanj gospodarske aktivnosti z razliko 15 odstotnih točk. V tem časovnem obdobju in pri tako velikem nihanju je praktično nesmiselno vezati izredno uskladitev pokojnin na gospodarsko aktivnost. Rad bi pa podal nekaj podatkov. Po podatkih Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, ki je na nek način tudi pristojno za pokojninski sistem, velja povedati naslednje. Letos so upokojenci že doživeli, če smem tako reči, redno uskladitev pokojnin v skladu z zakonom. Finančno ovrednotenje redne uskladitve pokojnin je približno 170 milijonov. Kot veste, smo v enem izmed protikoronskih paketov sprejeli za upokojence tudi solidarnostni dodatek, tudi zato da si kupijo maske – Poslanska skupina SAB. Ta solidarnostni dodatek je bil približno težek 67 milijonov evrov. Upokojenci so letos dobili že tudi redni letni dodatek v skupni višini približno 140 milijonov evrov. In če bo ta zakon sprejet, kar kaže, da bo, bo to vsem upokojencem v kumulativi prineslo 94 milijonov evrov. Če to seštejemo, pridemo na skupno vsoto približno 471 milijonov. To so neka izplačila upokojencem izven rednih pokojnin. Kar se tiče Poslanske skupine Nove Slovenije bomo novelo tega zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil mag. Andrej Rajh.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, kolegice poslanke in poslanci! Usoda izredne uskladitve pokojnin je negotova že skoraj eno leto. Vse od takrat, ko je Državni svet z vetom na Zakon o ukrepih na področju plač in drugih stroških dela v javnem sektorju ogrozil izredno uskladitev pokojnin. Ker z vetom ni uspel, je vložil novelo, o kateri danes odločamo. Državni svetniki so novelo vložili predvsem zaradi poziva Zveze društev upokojencev Slovenije in stranke Desus, da morajo biti tako redne kot izredne uskladitve vrednosti pokojnin določene v odstotku od posamezne pokojnine, ne pa v nominalnem znesku. Pa je to res ali je to stvar politične volje? Dejstvo je, da je pri redni uskladitvi pokojnin osnova za povišanje pokojnina, ki jo posameznik prijema. Pri izredni uskladitvi pa to ne velja nujno. Izredna uskladitev pokojnin je nekaj izrednega, je nekaj kar se vlada s podporo večine poslancev Državnega zbora odloči dati prostovoljno, ko ji omogočajo ekonomske razmere. Po zaslugi poslancev SAB in podpore našemu predlogu s strani drugih poslanskih skupin takratne koalicije, z izjemo stranke Desus, bi bila izredna uskladitev 2020 solidarna. Upokojenkam in upokojencem z najnižjimi pokojninami bi omogočili malenkost lažje prebivanje skozi mesec. Olajšali bi jim težave, s katerimi se tistim z višjimi pokojninami na srečo ni treba soočati. Vsak upokojenec bi tako dobil enak znesek, danes pa bo tako upokojenec s 500 evri pokojnine prejel 10 evrov več na mesec, upokojenec s tisoč 500 eri pokojnine pa 30 evrov več. Čeprav se liter mleka, štruca kruha, elektrika in drugi življenjski stroški enako povišajo za nekoga s 500 ali tisoč 500 evri pokojnine. Ena pomembnejših programskih usmeritev stranke SAB so upokojenci, njihove dostojne pokojnine in dolgotrajna oskrba za varno starost. Spoštujemo politično voljo večine in si prizadevamo za boljši status upokojencev, zato bomo današnji predlog zakona, ki bo upokojencem omogočil izredno uskladitev pokojnin v višini 2 %, soglasno podprli.
Hvala lepa. Stališče bo predstavila Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Kolega Robert Polnar ima besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Za Poslansko skupino Desus je izredna uskladitev pokojnin bistvena komponenta zakona, ki ga danes sprejemamo. V Sloveniji se namreč zelo rado pozablja, da je bilo zavoljo krize usklajevanje pokojnin delno zamrznjeno v letih 2010 in 2011 povsem zamrznjeno pa v letih 2012, 2014 in 2015. Predvsem zaradi zamrznitev in delnih zamrznitev usklajevanja pokojnin je v obdobju od 2010 do danes prišlo do dokaj občutnega znižanja razmerja med povprečno neto starostno pokojnino in povprečno neto plačo. Zaostanki pri usklajevanju še niso v celoti odpravljeni. Razlika v tem trenutku znaša 5,6 %. S predvideno uskladitvijo za 2 %, ki bo ob potrditvi v Državnem zboru realizirana decembra letos, se bo preostali neusklajeni zaostanek znižal na 3,6 %. Urad za makroekonomske analize in razvoj je v svoji jesenski napovedi makroekonomskih gibaj za leto 2020 predvidel padec gospodarske rasti v odstotku bruto domačega proizvoda za 6,7 %. Za prihodnje leto napoveduje rast za 5,1 %. Interval med obema prognoziranima stopnjama je 11,8 %, pri čemer je treba upoštevati dejstvo, da bo izhodišče v prihodnjem letu nižje, kot je bilo sprva načrtovano. Velika in nepredvidljiva spremenljivost makroekonomskega okolja je bila razlog, da smo v Poslanski skupini Desus predlagali umik omejevalnega pogoja o vezanosti odstotka izredne uskladitve na stopnjo gospodarske rasti. Odločanje na seji matičnega delovnega telesa je pokazalo, da je bil naš predlog podprt z veliko večino, s 14 glasovi za in enim glasom proti. Pri obravnavi in sprejemanju zakona in njegovih sprememb se je kot pomembna zadeva izpostavil tudi način izplačila izredne uskladitve, ali naj se opravi v odstotku od pokojnine ali v absolutnem znesku za vse enako. Stališče Poslanske skupine Desus je tu nedvoumno. Institut usklajevanja ni namenjen povišanju dela pokojnin, marveč ohranjanju njihove vrednosti. Zato smo zagovorniki načela, da je višina pokojnine odvisna od dolžine pokojninske dobe in višine vplačanih prispevkov. Zato je izredno usklajevanje potrebno izvesti v odstotku. Dejstvo je, da je naš pokojninski sistem zasnovan tako, da nekoliko omili nepravičnosti, ki se pojavljajo na trgu dela, ne more pa jih povsem izbrisati. Vprašanje je, ali bi bistveno večje poudarjanje solidarnosti v pokojninskem sistemu lahko ogrozilo njegov drug pomemben konstitutiven element, odvisnost višine pokojnine od višine vplačanih prispevkov. Predvsem takšna odvisnost zagotavlja predvsem široko družbeno podporo javnemu pokojninskemu sistemu. Vse pretekle pokojninske reforme na Slovenskem so dokaj posrečeno upoštevale oba osnovna elementa, in to je tudi temeljna dilema za naprej, na kakšne način zagotavljati solidarnost v sistemu in na kakšne načine krepiti družbeno podporo javnemu pokojninskemu sistemu. Sprememba, s katero bi se relativizirala višina vplačanih prispevkov, bi pomenila poseganje v temeljna načela, pri čemer ni mogoče in tudi ne smemo spregledati, da tudi v času krize upokojenci niso bili vsi enako prikrajšani v pavšalnem znesku, marveč odstotkovno. Zavoljo vsega povedanega bomo poslanci Poslanske skupine Desus podprli dopolnjeno besedilo predloga zakona, kakor je bilo sprejeto na seji Odbora za finance. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil kolega Jani Ivanuša.
Lep pozdrav vsem skupaj! Še posebej državnemu svetniku in državni sekretarki, pa seveda vsem ostalim prisotnim tukaj v dvorani. V Slovenski nacionalni stranki smo vedno zagovarjali dvig pokojnin v odstotku od že odmerjene pokojnine. Dvig pokojnine v znesku oziroma v številki za veliko večino upokojencev niti ni pravičen, ker bi dejansko dobili manj, kot bodo prejeli s tem zadnjim predlogom zakona. Je že res, da je večina pokojnin prenizka in večina upokojencev bi si zaslužila višje pokojnine. Toda za konkretno zvišanje pokojnin bi potrebovali dodaten vir financiranja pokojnin, ki naj bi ga predstavljal ravno demografski sklad. Škoda, da se tak sklad ni že ustanovil leta 1991, ko je bilo še veliko državnega oziroma družbenega premoženja. Razumemo upokojence, da bi si želeli vsakoletnega dviga pokojnin, toda upokojencev je vse več, delavcem je pa vse manj. Matematika se enostavno več ne izide. Ne pozabimo, da so letos v času epidemije upokojenci z najnižjimi pokojninami že prejeli sredstva. V bodoče bomo lahko višje pokojnine zagotovili le tako, da bomo imeli delodajalce, ki bodo izplačevali višje plače, ob višjih plačah pa lahko računamo tudi na višje pokojnine. Če pa bo naše gospodarstvo še naprej baziralo na minimalnih plačah, se nam obeta razpad pokojninskega sistema. Ni izključeno, da bomo enkrat prišli v situacijo, ko se bodo pokojnine nehale izplačevati, ker ne bo več sredstev. V Slovenski nacionalni stranki nas je ravno tega iskreno strah. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog zakona o spremembi Zakona o ukrepih na področju plač in drugih stroškov dela v javnem sektorju za leti 2020 in 2021 ter izredni uskladitvi pokojnin. Gre za Poslansko skupino Slovenske demokratske stranke najpomembnejša dva segmenta, in sicer za izredno uskladitev pokojnin v letu 2020 v višini 2 %, ne glede na doseženo gospodarsko rast. To absolutno podpiramo, ker smo prepričani, da se ta korak mora narediti. Drug pomemben del te spremembe zakona pa je usklajevanje pokojnin v odstotkih in ne v nominalnih zneskih. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da se napaka, ki je bila storjena v letu 2019, mora popraviti, saj bi izplačila v nominalnem znesku in ne v odstotnem delu po prepričanju Slovenske demokratske stranke lahko na srednji in dolgi rok ogrozila vzdržnost pokojninske blagajne. Prepričani smo, da mora biti izredno ali redno usklajevanje pokojnin vezano na vplačila v pokojninsko blagajno, ki so jih upravičenci vplačevali skozi delovno dobo. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi bila vsakršna sprememba na tem področju negativen signal tudi za vse bodoče vplačevalce v pokojninski sistem. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da se morajo nizke pokojnine reševati na drugačen način, reševati se morajo na način, kot ga je izvajala že prva Janševa vlada, in sicer z enkratnimi zneski. Janševa vlada se je skupaj s koalicijo kljub recesiji zavedala težkega položaja upokojencev v obdobju covida-19 in poskrbela z enkratnimi dodatki za tiste z najnižjimi pokojninami v višini 300 evrov, 230 evrov in 130 evrov. Enak način se je izvedel že v mandatu prve Janševe vlade. Janševa vlada skupaj s koalicijo zna poskrbeti za upokojence tudi v času recesije ali epidemije, v nasprotju z drugimi vladami, ki tudi v času konjunkture – tako v vladi Marjana Šarca kot vladi Alenke Bratušek in vladi Mira Cerarja – niso znale poskrbeti za upokojence.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 24. septembra 2020. V razpravo dajem 1. člen ter amandma Poslanske skupine Levice. Želi kdo razpravljati? Kolega Miha Kordiš, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. 300 milijonov evrov. Toliko je bilo po krivici odvzeto slovenskim upokojencem med leti 2010 in 2017, ko se pokojnine niso usklajevale oziroma se niso usklajevale v takih odstotkih, kot bi se morale. Posledično se danes, ko se piše leto 2020, izpad pri pokojninah upokojencev pozna za 5,7 %. To je krivica, za katero ne obstajajo nikakršni ekonomski ali javnofinančni razlogi. In je krivica, ki jo z amandmajem k današnjemu zakonu v Levici odpravljamo. In sicer pravimo, da naj se teh 300 milijonov evrov oziroma ta manko 5,7 % pri vseh pokojninah prevede v dvig pokojnin v enakem znesku. Smo malo preračunali, in to pomeni, da bi se, če gremo na enak znesek, to prevedlo v 40 evrov višjo pokojnino za vsakega upokojenca. Glavno nasprotovanje temu našemu predlogu prihaja seveda, jasno, iz vrst vlade, iz vrst koalicije. Ampak ne zaradi tega ker država denarja ne bi imela. Država ima očitno denarja več kot dovolj, da se sočasno s tem, ko obravnavamo ZUPJS danes, sprejema zakonodaja za 780 milijonov evrov težke orožarske posle. Denarja očitno je dovolj, ampak politična oblast ga raje meče zvezi Nato in tujim vojaškim industrijskim kompleksom, kot da bi ga namenila za popravi krivic do slovenskih upokojencev. Ključni argument, s katerim nasprotniki tovrstnega dviga operirajo, je, češ, joj, Levica, grozna Levica krši zavarovalniški princip naše pokojninske blagajne. Vam bom povedal, kako izgleda v praksi zavarovalniški princip slovenske pokojninske blagajne. Tako da je najnižja pokojnina postavljena na 227 evrov. To je absolutno najnižja pokojnina v tej državi. Gospe in gospodje, kdo od vas zna preživeti z 227 evrov dohodka, kakršnegakoli iz kjerkoli? Pa vendarle je prenekateri slovenski upokojenec obsojen na tako revščino. V statistiki več kot ena tretjina oziroma 36 % slovenskih upokojencev je takih, da morajo shajati s penzijo pod 600 evrov. Če je dvig za 40 evrov vseh pokojnin kršitev zavarovalniškega principa, pa naj bo. Pa naj bo. Ker ta princip, ki ga zdaj imamo, je ena sama velika krivica do tistih upokojencev na najnižjih pokojninah. Tisti, ki imajo najvišje pokojnine, pa se gibljejo tudi v kategoriji 2 tisoč 500 evrov, tistim že sedaj ni hudega. In ne vidim nikakršnega smisla, da bi uskladitev pokojnin izvedli v odstotkih, ki bodo tistemu nad 2 tisoč 500 evrov namenili dodatnih 50 evrov, tistemu na 227 evrih pa borih 5 evrov. V bistvu ne razumem tega cepetanja in tega vztrajanja, da se pokojnine usklajujejo, ne bom rekel dvigujejo, ker se pač usklajujejo v odstotkih, drugače kot z izrazito razredno vladno agendo, ki hoče dati dodaten denar dobro situiranim upokojencem, revnim upokojencem pa pokaže sredinca. Ne vem, morda je tukaj zadaj tudi kakšna volilna kalkulacija, češ, ja, saj tisti ki so revni, oni itak ne hodijo na volitve, so odrezani od sveta, gore dole, se morajo ukvarjati s svojo lastno revščino, ne bodo prišli na volitve, ne bodo obkrožili za nas. Mogoče je zadaj tudi kakšna taka cinična kalkulacija. Pa še nekaj bi povedal na temo proslulega zavarovalniškega principa. Kot sem prej omenil, ne govorimo niti toliko o dvigu pokojnin, kakor govorimo o uskladitvi pokojnin. S čim se usklajujejo pokojnine? Z rastjo cen življenjskih stroškov in življenjskih potrebščin, ker cene gredo gor. In te cene gredo gor za vse upokojence enako. Cena kruha se za nekoga, ki ima dobro penzijo, ne poveča 5-krat za toliko kot cena kruha za tistega, ki ima nižjo penzijo. Življenjski stroški gredo gor za vse enako. In če prilagajamo pokojnine na rast cen življenjskih stroškov s tem uskladitvami, potem je ne samo smiselno, ampak je tudi logično, da se vse pokojnine uskladijo v enakem znesku. Kot sem omenil, to pomeni za te krivice, ki so se storile med leti 2010 in 2017 s slabim usklajevanjem oziroma z neusklajevanjem, 40 evrov višjo pokojnino za vsakega upokojenca. Tudi formalno v resnici ne gre za ne vem kakšno kršitev zavarovalniškega sistema oziroma sploh ne gre za kršitev zavarovalniškega sistema. Zavarovalniški sistem se upošteva takrat, ko se ti upokojiš. Takrat se pogleda, koliko si v blagajno vplačal. In tisti, ki je vplačal več, dobi višjo pokojnino, tisti, ki je vplačal manj, je dobil nižjo pokojnino. Tam se zavarovalniškemu principu in njegovim pogojem zadosti. Ne pri usklajevanjih, kjer se zadosti nečemu drugemu, temu, koliko so zrastle cene v štacunah. Temu so namenjena redna usklajevanja, navsezadnje pa tudi izredna usklajevanja to lahko upoštevajo, ker niso vezana na kakršnekoli silne zakonske podlage, ki bi predpisovale, kako se izredne uskladitve delajo. Izredna uskladitev je diskrecijska pravica države, da se v določenem hipu odloči, da bo dvignila pokojnine. Nobenega razloga, ne formalnega, zakonskega, če želite, ne javnofinančnega ni, da krivice do upokojencev ne bi popravili in dvignili vse pokojnine za teh 40 evrov, da se notri prenese tisti 300 milijonov evrov težek izpad, na penzijah in šparunga na penzijah, ki se je odvila med leti 2010 in 2017. Ne le nakupi orožja, dejstvo, da je v tej državi dovolj denarja, to dejstvo podpira tudi rebalans proračuna, saj smo ga obravnaval na tej seji. Ta rebalans proračuna praktično nima nikakršnih omejitev. Najavlja 4 milijarde evrov deficita, samo z rebalansom dodatni 2 milijardi evrov proračunskega deficita. Ogromno denarja. Kam gre ta denar, v resnici niti ne vemo. Ministrstvo za finance si je rezerviralo 1,6 milijarde evrov težko postavko, na to postavko dalo nalepko COVID in nikomur obrazložilo, za kaj bo ta denar šel. Pri dosledno koruptivnih vladah Janeza Janše si pa seveda lahko predstavljamo, kako bo rokovanje s temi sredstvi potekalo: domačijsko, malo za provizije, malo za prijatelje, pa nikome ništa. Za upokojence, glede na najavljena stališča in pozicije strank, pa denarja ne bo. Se pa teh 300 milijonov evrov nikakor ne more najti. Gospe in gospodje, ampak vi ste našli 300 milijonov evrov, da jih upokojencem vzamete in daste nekam drugam, za neke druge potrebe v preteklih letih. Ko je pa treba povzročeno krivico odpraviti, tam pa so kar naenkrat problem zakonski členi, čeprav v resnici niso problem, je to pač fabrikacija, in so problem javne finance, čeprav v resnici niso problem javne finance, če lahko damo 780 milijonov evrov Natu, potem sure as hell lahko damo tudi 300 milijonov evrov nazaj upokojencem in vsakemu dvignemo pokojnino za teh 40 evrov. Revščina in odprava revščine v tej državi bi morala biti družbena prioriteta. Skrajni čas je. V Državnem zboru sem zdaj v sredini svojega drugega mandata in v vsem temu času družbena prioriteta nikoli niso bile zaveze do lastnih državljank in državljanov. Skrajni čas je, da odprava revščine doma, pomoč ljudem doma postane prva točka dnevnega reda ne samo te, ampak tudi vsake naslednje vlade.
Hvala lepa. Ker je še interes za razpravo, prožim listo za prijavo oziroma prijavo na listo. Prva ima besedo kolegica Mojca Žnidarič.
Hvala za besedo. Moram povedati, da se dejansko nisem nameravala oglasiti, ampak sedaj, ko sem poslušala to razpravo gospoda Kordiša, se moram oglasiti. Pokojninska blagajna ni socialna blagajna. To verjetno vsi vemo. Iz pokojninske blagajne se izplačujejo pokojnine, v sorazmerju s plačanimi prispevki, vplačili in z leti, koliko let je človek plačeval. Procentualna uskladitev pokojnin je zakonsko pravilna in je tudi pravična. Zmeraj omenjate neke pokojnine, ki so 200 pa nekaj evrov visoke. Ampak ne vem, koliko let je ta človek potem delal, ker očitno je potem zelo kratek čas plačeval, da je tako nizka pokojnina. Ker za polno pokojnino, se pravi 40 let delovne dobe ali pa tudi 30 let, če ni moral delati 40 let, so pokojnine vseeno malo višje. Če se spomnite, je bila v prejšnjem mandatu določeno, koliko je najnižja pokojnin za polno pokojninsko dobo in je bilo takrat 500 evrov, sedaj po uskladitvi znaša to 540 evrov. Z 200 evri res nihče ne more živeti, ker vsi tisti, ki dobivajo tako nizko pokojnino in tudi nimajo nekega velikega premoženja, lahko na centru za socialno delo zaprosijo varstveni dodatek. Ta varstveni dodatek je bil do leta 2012 del pokojninske blagajne, ampak se je takrat izločil. Sedaj ga izplačuje center za socialno delo. Jaz pa poznam primere ljudi, ko mi velikokrat rečeno, delal sem 40 let, pa imam sedaj 540 evrov pokojnine. Tisti, ki pa je delal zelo malo ali pa nič, ima pa 600 evrov varstvenega dodatka. Je potem to pravično? Ta uskladitev, kot jo sedaj predlaga Državni svet, procentualna, je, kot sem rekla, zakonsko pravilna in tudi pravična. In ne vedno s temi 200 evri pokojnine [[…]]Ker če ima nekdo 200 evrov pokojnine, naj gre na center za socialno delo in zaprosi varstveni dodatek. Hvala.
Replika, kolega Kordiš.
Kolegice in kolegi, upam, da ste dobro poslušali to reko nesmislov, ki je ravnokar vdrla v to dvorano. Poglejte, kaj trdi kolegica. Po eni strani zavarovalniški princip je potrebno upoštevati, različna vplačila se morajo poznati pri različno visokih pokojninah, in to je to s pokojninsko blagajno. A potem v naslednjem dahu nam pa ta ista kolegica iz vrst SMC pove, da imamo itak zakonsko določeno minimalno pokojnino za polno delovno dobo, pod katero pokojnine za polno delovno dobo ne morejo pasti. Že sedaj je v slovensko zakonodajo vpisano in bilo je v prejšnjem mandatu, in to je bila dobra akcija prejšnje koalicije, ki sem jo jaz takrat podprl, da minimalna pokojnina za polno dobo ne more pasti pod 500 evrov oziroma sedaj z uskladitvami pod 540 evrov. Se pravi, načelo zavarovalniškega principa, dosledno načelo zavarovalniškega principa je že sedaj kršeno. In prav je, da je, ker ima socialna varnost upokojencev prednost pred nekimi birokratskimi motovilščinami. Sprašujete se, od kod tudi pridejo te najnižje pokojnine, kot so 227 evrov. Vam bom povedal. Od najbolj ranljive skupine. Starejše kmečke ženske so skupina državljank in državljanov, ki so najbolj na udaru. One imajo tako pokojnino. Pa veste, kdo ima še take pokojnine? Invalidi. Vi tem ljudem sedaj razlagate, da so si v bistvu sami krivi, da imajo tako nizko pokojnino, češ, zakaj pa ne gredo na center za socialno delo in zaprosijo za varstveni dodatek. Ali vas je kaj sram, kolegica? Iz privilegiranega poslanskega sedeža s privilegirano poslansko plačo ljudem pridigate, kaj gre in kaj ne gre [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Kolega Kordiš, vzdržite se nekih svojih [[…]]
[[…]]pri tem, da že ta varstveni dodatek [[…]]
[[…]]in podobnih vrednostnih [[…]]
[[…]]ni neka taka univerzalna socialna pravica, kot bi jo radi poskušali prikazati. Če ti država izstavi varstveni dodatek, da si malo popraviš pokojnino – ali veste, kaj se zgodi? Usede se ti na nepremičnino, na tisto eno hišo, ki jo morda imaš. Prejšnji mandat sem se cel mandat boril za odpravo te plombe na nepremičnine, če ti že država varstveni dodatek nameni. Žal v Levici nismo bili uspešni. Anja Kopač Mrak takrat ni želela pristati na naše predloge, vendar pa je pritisk zalegel vsak toliko, da se je postavila spodnja meja vrednosti nepremičnine, pod katero se ti država za izstavljeni varstveni dodatek nanjo ne bo usedla in je ne bo zaplombirala. Ampak velika večina nepremičnin pade nad to mejo. Ta meja je bila postavljana na 121 evrov, kar pomeni, da potem zato, da ti kot upokojenec dobiš neke popravke penziona s tem varstvenim dodatkom, morajo tvoji zanamci to odplačevati. Se pravi, to niti ni socialna pomoč, to ni odprava revščine med upokojenci. To je pač kredit za naslednje generacije. Da vas ni sram!
Kolega Kordiš, tri minute so mimo. Kolega Jožef Horvat, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana državna sekretarka, državni svetnik, kolegice in kolegi! Za uvod moram reči, da sem izjemno žalosten, razočaran, da ne moremo imeti o tako pomembni temi ene kolegialne, prijateljske razprave. Seveda imamo različne poglede. Normalno, da imamo različne poglede, zato imamo parlamentarno demokracijo. Ampak da se moramo žaliti in tu kolegico, kolega Kordiš, ne vem, takšen odnos do žensk, kolegic, kolegov. Okej, saj ne mislim vas prevzgojiti, bog ne daj, vem, da boste replicirali, vem, da me boste žalili. Ampak tudi vem, da boste replicirali in vem, da me boste žalili, ker vam bom povedal, da tega amandmaja, ki ga predlagate, enostavno mi v Novi Sloveniji ne moremo sprejeti. Vem, da boste govorili o orožju in tako dalje in boste žalili, ampak tega smo že vajeni, nič novega. In vedno manj ljudi vas posluša. Lepo prosim, dajmo ločiti debato o socialni politiki, ker moramo govoriti o revščini, in dajmo ločiti debato o pokojninah, o pokojninskem sistemu. O sistemu. Še enkrat ponavljam, upam, da bodo neke bodoče generacije upokojencev in tudi politikov doživele trenutek, da ne bo potrebnih izrednih usklajevanj pokojnin. Ker z izrednimi intervencijami dejansko popravljamo nekaj, kar v sistemu dobro ne špila, po domače rečeno. Seveda pa še kako pozdravljam to tokratno izredno uskladitev pokojnin. Jaz rešpektiram, da ima Levica v svojem političnem programu nacionalizacijo in tako dalje in tako dalje. Ampak ko govorimo o petih milijardah in pol, kar moramo skupaj spraviti, spet po domače rečeno, za izplačilo pokojnin in ostalih dodatkov, potem moramo najprej začeti tam, kjer se ta denar ustvarja. Ali bomo dosegli več denarja z nacionalizacijo ali bomo dosegli več denarja za ZPIZ, za pokojninsko blagajno, da sem točen, s tem da bomo davčno zategovali tiste, ki ustvarjajo, pridne, podjetne in tako naprej? Naš odgovor je zelo jasen: ne. Ne. Ko govorimo o varnosti, generalno gledano, seveda moramo govoriti tudi o pokojninski varnosti. In pokojnina mora biti po našem razumevanju poštena in zadostna. Kdor je vse življenje delal – natančno vemo, kaj pomeni vse življenje delati, vemo, koliko let piše v zakonu – mora v jeseni življenja živeti dostojno in neodvisno. Kdor je v pokojninsko blagajno vplačal več, ima višjo pokojnino. Saj imamo različne višine prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje v absolutnem znesku gledano. Seveda je tukaj vklopljena solidarnost, in mora biti vklopljena solidarnost. Ne more pa to biti politika enakih želodcev, ker potem sporočamo vsem, mladim generacijam pa predvsem: ne delajte, ker se ne izplača delati. In tu smo pravzaprav že na tem področju. V Sloveniji se ne izplača delati. No, to je zdaj spet eno drugo področje. Naj pa spomnim, toliko imam zgodovinskega spomina in tu nekateri kolegi tudi, bilo je julija 2005, se pravi dobrih 15 let nazaj, smo skupaj z Desusom in skupaj s SDS takrat novelirali zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju in na nek način odpravili krivice, ki so se do takrat drastično dogajale upokojenskim generacijam. Takrat smo določili v zakonu usklajevanje pokojnin z rastjo plač. Ampak danes je nekdo že povedal, da se to pravzaprav ni izvajalo v kar nekaj letih. Zato sem bil večkrat kritičen kot opozicijski poslanec, ampak ne zato da bi nagajal, zgolj številke so tiste, ki so pokazale, da smo vključno od leta 2009 do leta 2017, torej v devetih letih, če opazujete razmerje med plačo in pokojnino, da je to razmerje padlo za 9 odstotnih točk v škodo penziji. In na nek način moramo to popraviti. Gotovo se to ne da zdaj s tema 2 % izrednega usklajevanja, ampak nas čaka eno veliko delo, to je modernizacija pokojninskega sistema, ki bo upoštevala tudi demografske trende, ki so v naši državi. Smo družba v Evropi, ki se najhitreje stara. To vemo. Ampak če zdaj politika na to ne odreagira, potem se nam preprosto slabo piše. Ker sedanji pokojninski sistem za danes morda je, dolgoročno pa je nevzdržen. Mi smo vključno od leta 2015 pa vključno z letom 2019, to je 5 let, v tem obdobju smo iz državnega proračuna v pokojninsko blagajno nakazali, če smem tako reči, okoli 6 milijard za izplačilo pokojnin. Okej, takšna je zakonodaja. Ampak vzdržen sistem pomeni, da bi teh 6 milijard lahko dali za neke druge razvojne projekte in tako naprej. Naše gledanje je tudi, da se pravičnost med generacijami ureja z medgeneracijsko pogodbo in pokojnino. Zaradi vse daljše življenjske dobe, in hvala bogu, da je daljša, zahvaljujoč medicini, zahvaljujoč bolj zdravemu načinu življenja in tako naprej, moramo na dolgi rok ustvariti ravnovesje med pokojnino iz pokojninskega zavarovanja, upokojitveno starostjo in zagotovljeno pokojnino. Danes je sicer razprava o enem zelo ozkem segmentu, kar zadeva pokojninsko politiko, o enkratnem dejanju, če hočete, o enkratnih transakciji, kot sem povedal, v višini dobrih 90, točno 94 milijonov, ki se bo izvedla letos decembra za letošnje leto. Kako bo naslednje leto, je vprašanje za ta parlament in tudi za vlado. Kot rečeno tega amandmaja Levice mi ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima koleg Franc Jurša. Replika, kolega Kordiš.
Hvala. Spet sem obtožen, da ne vem kaj žalim, ampak dajmo postaviti stvari v perspektivo. Tukaj gospe in gospodje iz vlade in koalicije zavračajo, da bi nekomu, ki je invalid, ki ni mogel priti normalno do penzije in živi z 227 evrov penzije, odrekli pošteno povišico. Temu bi gospe in gospodje dali dodatnih 5 evrov kot miloščino, nekomu, ki mu je šlo pa zelo dobro v življenju in ima 2 tisoč 500 evrov penzije, temu bi dali pa 50 evrov. Drage državljanke in državljani, ki nas spremljate, presodite, kaj je zares žaljivo in posmehljivo do ljudi v tej državi, ki delajo in ki tolčejo revščino.
Hvala lepa. Kolega Franc Jurša ima besedo.
Predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem v dvorani! Ta zadnji stavek predhodnika, ki je repliciral, je odraz njegove razprave, populizem. Zdaj pa bi najprej začel s kolegico Mojco Žnidarič in Jožetom Horvatom. To, kar je povedala Mojca Žnidarič, je dejansko tisto, kar drži in pije vodo. In tudi tisto, kar je povedal kolega Jože, je temu podobno. Nenehno klatiti floskule pa govoriti neresnice, da potem po desetih neresnicah pride pa resnica. Dragi moji, umirite se in govorite resnico, da bodo ljudje lahko dejansko razumeli, za kaj gre. Na samem začetku pa bom povedal nekaj zgodovinskih dejstev, ki so se zgodila v zvezi z usklajevanjem pokojnin. Že v prejšnji vladi pod gospodom Šarcem smo se poslanci naše poslanske skupine, s tedanjim predsednikom naše stranke Erjavcem, burno usklajevali za 1 % izrednega usklajevanja pokojnin. Bilo pa je že takrat to zelo optimistično, kajti izredna uskladitev je bila namreč pogojena z gospodarsko rastjo. Zaradi tega je celotna stvar bila pod vprašajem, ker nismo vedeli, če sploh bo 2,5 % gospodarske rasti, ampak smo se vseeno uskladili, pod narekovaji.V Poslanski skupini Desus smo dosegli svoje in prišli do koalicijsko usklajenega predloga za 1 % izrednega usklajevanja, če bo seveda gospodarska rast presegla 2,5 % bruto domačega proizvoda. Vsaj tako smo mislili. Dokler ni prišel mimo tedanji koalicijski partner SAB in na mizo dobesedno za našim hrbtom vrgel predlog izrednega usklajevanja v nominalnem znesku in za vse enako, ki so ga potem na naše presenečenje posvojili tudi nekateri drugi tedanji koalicijski partnerji. Veste, poslanci poslanske skupine nismo tu zato, da bi s pomočjo takšnih bombončkov trgovali z glasovi upokojencev. Zato tudi ne paradiramo z računalniki in z raznimi grafi v tej dvorani in se hvalimo, kaj smo koristnega naredili za starejšo generacijo oziroma upokojence. Odziv na minimalni znesek izredne uskladitve je bil negativen s strani Zakonodajno-pravne službe, Državnega sveta, Zveze društev upokojencev Slovenije, Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Vsi po vrsti so argumentirali, da se izredna uskladitev pokojnin ne more izvesti v nominalnem znesku. Nekateri tega niso popolnoma razumeli in so še vedno vztrajali z vlaganjem svojih amandmajev. Tudi tokrat so to naredili, ampak je na matičnem delovnem telesu zadeva padla. Sledile so nižje napovedi gospodarske rasti, zato pa tudi odstop tedanjega predsednika vlade. Ko se je v marcu v kriznih razmerah sestavila nova vlada, nihče od nas ni pričakoval, s čim vse se bomo morali spopasti. Epidemija koronavirusa je pustila veliko rano na prebivalstvu kot tudi na gospodarstvu. Ja, zadolžili smo se. Ali se niso tudi drugi zadolžili? Ali tudi drugi nimajo padca gospodarske rasti? Imajo. Nedvoumno dejstvo je, da se je v tej vladi za upokojence naredilo že veliko, od solidarnostnega dodatka za najbolj ogrožene in turističnih bonov do današnjega predloga izredne uskladitve. S tem smo v Poslanski skupini Desus zadovoljni. Naj omenim, da je enkratno pomoč prejelo 302 tisoč 224 upokojencev v skupnem znesku 66,4 milijona evrov. Tako so enkratni solidarnostni dodatek v različnih višinah prejeli upokojenci, katerih pokojnina je manjša od 700 evrov. Poleg upokojencev so bili v enakih višinah do tega upravičeni tudi tisti, ki prejemajo invalidska nadomestila, ki imajo manjši prihodek od 700 evrov. Enkratni solidarnostni dodatek za upokojence so prejeli tudi tisti zavarovanci, ki so bili obvezno zavarovani in vključeni za ožji obseg pravic. Prav tako pa so ga prejeli tudi tisti, ki so bili upokojeni na podlagi Zakona o starostnem zavarovanju kmetov in prejemniki dodatka k tuji pokojnini. Če smo se v prejšnji vladi borili za 1 % uskladitve s posebnimi pogoji, je predlog 2-odstotnega izrednega usklajevanja brez pogoja gospodarske rasti v tej vladi bil dobro sprejet. Sedanjim koalicijskim partnerjem je namreč logično, da je treba upokojencem, ki se jim v preteklih letih pokojnine niso redno usklajevale, odpraviti krivice. Krivice so bile povzročene za 8,4 % in zdaj s tema 2 % ostane še 3,6 %. Seveda se mora ta uskladitev nujno izvesti v odstotkih. V Poslanski skupini Desus se zavedamo, da bo kljub sprejetju predloga 2-odstotne izredne uskladitve treba uskladiti pokojnine še za preostanek 3,6 %, kot sem že maloprej omenil. Upokojencem želim sporočiti, da se aktivno ukvarjamo tudi s tem, a je treba k temu pristopiti razumno in odgovorno. Finančne posledice, ki jih je pustila epidemija, bomo čutili še več let. Seveda bi bil vesel, da bi lahko krivico v popolnosti odpravili že danes, vendar moramo biti glede teh stvari realni. Če prevzameš odgovornost, znaš tudi ceniti realnost. 2 % izredne uskladitve bo državni proračun še prenesel, kar sta nam potrdila tudi predsednik vlade in minister za finance. Kaj več v tem trenutku preprosto ni mogoče, in vsi predlogi po višjih usklajevanjih temeljijo predvsem na željah po zbiranju političnih točk. Sem pa vesel, da je predsednik vlade z odgovorom na našo poslansko vprašanje potrdil, da bo prišlo tudi do nadaljnjega zmanjševanja zaostanka pri usklajevanju pokojnin. Prav tako pa njegova zagotovitev, da se bo v primeru ponovitve situacije epidemije ponovno zagotovil solidarnostni dodatek tudi upokojencem. Sprejetje predloga Poslanske skupine Desus in 2 % izredne uskladitve brez vezave na rast bruto družbenega proizvoda ne bo zmaga za stranko Desus, temveč za vse upokojence, ki bodo videli, da nam je v Državnem zboru dejansko mar za upokojence, zato apeliram na vse poslance, da podprete dopolnjeni predlog zakona, da skupaj storimo korak bližje k popravi krivic, ki so nastale v preteklih letih, ko je bila težka gospodarska kriza. Hvala.
Hvala lepa. Kolegica Violeta Tomić, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Mene ne čudi, da mojemu mlademu kolegu Mihi odnese plafon, ko vas posluša. Tole pismo, ki ga je bral predsednik stranke, ki se je nekoč deklarirala kot upokojenska, dokler ni vsem postalo jasno, za kaj dejansko dela, je res kaplja čez rob. V rokah imam Ustavo Republike Slovenije, ki pravi v 2. členu, da je Slovenija pravna in socialna država. Res je, da pokojnine niso socialni transferji, vendar ne morete tolerirati, nihče od vas tukaj ne more tolerirati, da imamo polovico upokojencev, ki prejemajo pokojnine, ki so nižje od minimalnih življenjskih stroškov. 89 tisoč jih živi pod pragom revščine in od tega je 60 tisoč žensk. Pa naj vas spomnim, da smo ženske vedno slabše plačane v vseh poklicih, tudi kadar opravljamo isto delovno mesto. Zato razlagati, da kolikor smo vplačali, toliko bomo dobili, veste, tisti, ki je imel višjo plačo, je več vplačeval, ampak zato ima višjo pokojnino. Tisti, ki je bil pa ves čas, na primer strežnice, kmečke ženske, čistilke, ta bo pa revščino tolkel vedno. Že odmerni odstotek je pri pokojninah sramotno nizek. Vemo, kako je padel in kako. In zdaj vi elegantno uzakonjate razlike med revnimi in bogatimi upokojenci. Seveda so, revni in bogati upokojenci, kajti tisti bogati so si že za časa svojega dela prislužili in lahko kupili hiše, stanovanja, mnogi živijo tudi od nekih delnic, dividend, oddajanj, medtem ko revež je vsak dan tolkel tisto svojo revščino in zapravil vse ali pa več, kot je imel za vsakdanji kruh. Se pravi, če se pogovarjamo o uskladitvi pokojnin, potem se pokojnine usklajujejo z rastjo cen in z rastjo plač. Pika. Od kod vam sploh ideja, da bi bogatim dajali procentualno več pri uskladitvi. Procentualno več dobivamo redno, vedno. Ko se usklajuje, je edino pošteno, da upokojenci dobijo enako, enak znesek, kajti ko gredo v trgovino, je cena za njihove potrebščine ista, kot je pri tistem bogatem. Enostavno v Sloveniji, ki je pravna in socialna država, si ne moremo sploh predstavljati, kako je, ko upokojenka je en jogurt cel teden ali pa grizlja suh kruh [[…]]Pa ali vi sploh poznate koga, ki ima 227 evrov pokojnine? Jaz poznam take ljudi, pa to niso zgolj samo, kot bi vi radi rekli, lenuhi pa brezdelneži. In res je, da je sramota, da nekdo, ki je celo življenje delal, dobi manjšo pokojnino od varstvenega dodatka. To je sramota. Ampak to ne pomeni, da je varstveni dodatek previsok, pomeni, da je ta najnižja pokojnina sramotno nizka. In seveda omenjamo nakup orožja 780 milijonov. Omenjamo ga. Zakaj ga ne smeli omenjati? Govorimo o prioritetah te vlade. Ne bi rekla, če bi 780 milijonov ali pa polovico tega zneska dejansko namenili našim vojakom, ki tudi delajo, riskirajo svoje življenje, imajo nizke plače in tudi, se bojim, da pokojnine ne bodo bog ve kaj. Tukaj bi bila Levica takoj za. Ampak da se to pošilja v obliki nekega železa, pa naj vas še enkrat spomnim, patrija baje nikoli ni vozila, pa vemo, kaj se je vse dogajalo okrog nakupov in zdaj bomo imeli še takih patrij – čemu, čemu? – zunaj na nekih misijah, medtem ko imamo tukaj upokojence, ki živijo v mrzlih stanovanjih, upokojence, ki si ne morejo privoščiti normalne hrane, kaj šele kaj drugega. Upokojence, ki so dobili bon za 200 evrov, ki ga nikoli ne bodo vnovčili, ker, za božjo voljo, kako pa naj pridejo kamorkoli. V redu, imamo zastonj prevoz, vendar 200 evrov za enega upokojenca je veliko, vendar je vedno treba tudi kaj dodati, da si še kaj zapraviš zraven, ko greš. Naš amandma predlaga 40 evrov za vse upokojence. Bogatemu bo to mogoče, ne vem, en obisk kina, bogatemu bo to mogoče, ne vem, ena večerjica, še to ne, kajti za 40 evrov dva ne moreta jesti. Revnemu pa, verjemite, ogromno. Ogromno. Revni upokojenec z 10 evri preživi cel teden, ker mora. In verjemite, veliko je takih in preveč je takih v Sloveniji. Jaz bom naš amandma absolutno podprla, vaši argumenti se mi zdijo pa enostavno žaljivi. Ne morem razumeti in skušam ohraniti mirno kri, da v Sloveniji, ki je socialna država, sploh lahko tako razmišljate. Mi smo bogati in naj potem bogati dobijo še več procentualno, ker smo mi, veste, več vplačevali. Ma, bejžte no! Še to bom rekla, mi milijardo evrov dajemo letno za pokojnine zato, ker delodajalci plačujejo pol nižje prispevke kot delavci. Dajmo te probleme nasloviti, pa bomo imeli dovolj denarja v blagajni. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Andrej Rajh, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Tudi jaz v bistvu bi zgolj želel razpravljati o današnjem zakonu, pa smo bili večkrat izzvani. Jaz bom za začetek najprej povedal, da bomo v SAB spoštovali politično voljo večine, saj si tudi mi prizadevamo za boljši status upokojencev in bomo današnji predlog, ki bo omogočil izredno uskladitev pokojnin, podprli. Vendar pa je bilo v dosedanjih razpravah izrečenih kar nekaj neresnic in zavajanj in tu bi spoštovane kolege rad opozoril, da so nekateri v desetih letih bili skoraj v vseh, praktično v vseh vladah, pa za upokojence niso storili nič. Stranka SAB je bila v vladi le leto pa pol in v tem letu pa pol smo pokojnine dvignili za nekaj manj kot 8 %. Pa bom ponovil, prva redna uskladitev je bila januarja 2019 za 2,7 %, izredna uskladitev je bila decembra 2019, potem nova redna uskladitev februarja 2020 in zdaj se v bistvu pogovarjamo o četrti uskladitvi, ki smo jo mi predlagali v nominalnem znesku, za vse enako. Večina pa se je odločila, da se bo zadeva naredila procentualno. Tako da jaz ne sprejmem besed, da Stranka Alenke Bratušek za upokojence ni storila nič, še posebej ne sprejmem tega od kolega, ki prihaja iz SDS, ker spomnimo se, pod vlado Janeza Janša pa so se pokojnine zmanjšale, in to je edinokrat v zgodovini, zraven mu je pri tem asistiral Desus. Prav tako bi se rad odzval še na druga zavajanja, ki so bila izrečena, da se v SAB za upokojence nismo nič brigali. Zagotovili smo redno usklajevanje, redno usklajevanje pomeni, da bo ta pokojnina višja vsako leto doživljenjsko za upokojence. Dvignili smo odmerni odstotek za pokojnine, skupaj s partnerji seveda. Omogočili smo skupaj s partnerji delo upokojencem. Dali smo tudi predlog za brezplačne maske. Tu bi se rad odzval na besede kolega Horvata, ki je govoril, da je to pokrito s solidarnostnim dodatkom. Mi menimo, da solidarnostni dodatek kot neke vrste draginjski korektiv ni namenjen za nakup zaščitne opreme. Menimo, da če država nekaj predpiše, da je obvezno in se nanaša na najbolj ranljivo skupino ljudi, da potem to mora njim zagotoviti. Mi smo v SAB to predlagali takrat, ko so bile cene zaščitne opreme nizke, saj se je epidemija nekako umirjala. Zdaj se ponovno bohoti in verjetno bomo lahko priča tudi ponovni podražitvi te zaščitne in varovalne opreme. Zagotovili smo tudi brezplačni prevoz za upokojence in če bi upoštevali v bistvu razlago, kot so jo pojasnili tudi v stranki SMC, potem bi se bogatejši upokojenci vozili v prvem razredu, revnejši pa v drugem razredu. Ko govorimo o solidarnosti, menimo, da se kruh, elektrika in osnovne zadeve za vse upokojence podražijo enako, in to ni argument enakih želodcev, ampak je to v bistvu zadeva, za katero se vlada lahko odloči ali pa ne. In tudi v tem primeru se vlada za izredno uskladitev lahko odloči ali pa ne. Redna uskladitev pa je tista, ki ohranja razmerja. Ampak kljub temu se je večina odločila tako in mi tu ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Je še interes za razpravo? Vidim, da je. Prožim listo. Prijave potekajo. Prva ima besedo Maša Kociper.
Hvala lepa, predsednik. Danes se pogovarjamo, da spomnim, o predlogu Državnega sveta, da se pokojnine tudi pri izrednem usklajevanju usklajujejo v odstotkih, se pravi v odstotkih od obstoječe pokojnine. In vsakič, ko mi bo kdo, in to je bilo danes seveda rečeno, rekel, da je rešitev, ki jo je predlagal SAB, da bi se samo pri izrednih usklajevanjih pokojnine uskladile v nominalnem znesku, nezakonita ali celo protiustavna, vsakič se bom javila in na novo povedala, kaj mislim v tej zvezi. Protizakonita rešitev ne more biti, če je zapisana v zakonu. Če bi mi v zakonu izrecno napisali, z zakonom uredili, da se izredna pokojnina v letih 2020, 2021 uskladi v nominalnem znesku, taka rešitev, ki je v zakonu, ne more biti protizakonita. Potencialno je lahko taka rešitev protiustavna, vendar tega testa na Ustavnem sodišču Republike Slovenije še nismo imeli. Nikoli še nismo dali testirati te rešitve, ki bi recimo omogočila, da se na ta isti način usklajujejo tudi pokojnine vsem tistim upokojencem, ki se jim je pa res zgodila velika krivica, ki so v enem obdobju imeli bistveno nižji odmerni odstotek – takrat določen z zakonom – kljub temu da so delali isto obdobje kot njihovi kolegi, do iste starosti in imeli isto manjšo plačo. Če bi Ustavno sodišče na eni točki reklo, da v delu, ko gre za izredno uskladitev, nominalna uskladitev je mogoča, bi lahko rešili položaj tudi vseh teh upokojencev. Zdaj pač tega ne bomo vedeli. Jaz razumem interese nekaterih, da se pokojnine usklajujejo vedno v odstotkih. Ampak še enkrat bom povedala, naš zakon točno določa, da je redno usklajevanje, tisto usklajevanje, ki se nanaša na uskladitev pokojnine z dvigom življenjskih stroškov, v odstotkih. Na ta način se ohranja tisto, kar se mora ohranjati, to, koliko let je nekdo delal, koliko je imel plače in tako naprej. Tukaj zavarovalno načelo prevlada in tudi pravilno je, da prevlada. S tem spodbujamo ljudi, da so vpeti v pokojninski sistem, da plačujejo prispevke za pokojnino, da delajo čim dlje, da se čim prej prijavijo v pokojninski sistem in tako naprej. To je pravilno, in to izrecno določa zakon. Na drugi strani zakon nikjer izrecno ne določa nič drugega glede izrednega usklajevanja kot to, da do izrednega usklajevanja lahko pride, če ekonomske okoliščine to dopuščajo in če vlada tako odloči. Se pravi, mi bi prav gotovo lahko spremenili zakon in napisali, da se enkrat, zaradi mene enkrat, pokojnine uskladijo v nominalnem znesku in dali to testirati na Ustavno sodišče. Da tega testa ne bi bilo, itak ne verjamem, ker je bilo toliko ljudi vznemirjenih, ampak ta test bi lahko naredili in vedeli za vedno. Do sedaj takšne odločbe Ustavnega sodišča nimamo. Dejstvo pa je, kot je bilo že tisočkrat povedano, ena redna uskladitev, takšna, kot je bila, v odstotku, ki bo sedaj trajno vedno višji za te ljudi. Druga uskladitev v istem letu v nominalnem znesku, kar bi počasi pomikalo tiste upokojence, ki so pod robom revščine, in tiste, ki res težko živijo, preko te meje, zato da ne bi rabili socialnih transferjev. Saj tu gre za en žep, drugi žep, saj nam je jasno. Ampak to ni socialna politika. To v bistvu država korigira napako v pokojninskem sistemu. In za nekoga, ki je delal 40 let, je noro žaljivo, da mu nekdo reče iz Nove Slovenije, da je to, da ima on premajno penzijo, treba reševati s socialnimi transferi. Noro. Zato ker naš pokojninski sistem ima poleg zavarovalnega načela tudi solidarnostno načelo, ki se vidi na številnih področjih. Ravno včeraj ste koalicija dvignili pokojnine za ženske, ali je to danes, saj je vseeno, ne vem, kdaj je bilo glasovanje. Dvignili ste pokojnine za kmečke ženske, ki so minimalno vplačevale ali nič. Kje pa je tam zavarovalno načelo? Kje pa je tam? In še kup je takih primerov, ko je solidarnostno načelo pomembno. In seveda najbolj se upirajo bogati upokojenci v asociacijah, kot so ZDUS, ki imajo že tako tisoč 500 evrov plače in ki bi dobili pri enem usklajevanju namesto 80 evrov 6,5 evrov, tako kot tisti revež, ki ima 500, 600 evrov. Na takšno logiko ne pristanem in me ne boste prepričali. Se je pa večina odločila, kakor se je odločila. Jaz to spoštujem. Ne me pa poučevati, da je nekaj protiustavno.
Hvala lepa. Besedo ima kolegica Jerca Korče.
Najlepša hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Osnovno vprašanje, ki si ga danes vsi zastavljate, je, da so pokojnine prenizke. Seveda so pokojnine prenizke, ampak tega ne bomo rešili s tako tržnico, kot se jo politika gre vsakokratni mandat, 2 %, 2,85 %, lahko bi mi vložili amandma za 10 % pa bi bilo to trgovanje in zelo poceni populizem, ki bi na drugi strani to državo stal res ogromno. Nikoli oziroma redkokdaj pa se politika kot taka ukvarja z uvidom čez mandat, čez 10 let, 15 let vnaprej. Če bi se s tem dejansko ukvarjali nekaj mandatov nazaj in vsakokratni mandat za tistim, se danes po vsej verjetnosti ne bi pogovarjali okoli 275 evrov, 400 evrov pokojnine. To so krivične številke za vsakega upokojenca, da jih sploh prejme na svoj transakcijski račun. Pa mi dovolite, da bi kljub vsemu to priložnost izkoristila, ker se strinjam s kolegom Horvatom iz Nove Slovenije, ko je rekel, da se sploh ne bi smeli več pogovarjati o izrednih uskladitvah pokojnin. Res je. Res se ne bi smeli več o tem pogovarjati, ampak za take zadeve in da dosežemo ta cilj, pa bi morali gledati 10, 15 let naprej in ne zgolj na to, da so čez leto, dve volitve in da se bo lahko nekdo, katerakoli stranka že to je, pohvalil, kaj je naredil za upokojence. Pa dovolite, da je to mogoče pogled mlajšega človeka, govorim zelo mirno in bi si res želela, da imamo tukaj konstruktivnost in ne populizma in naštevanja, kdo je naredil nekaj za današnje upokojence, ker gledati tako zelo ozko, nas ne bo pripeljalo daleč. Pokojninska blagajna vemo, da že danes nima samovzdržnosti, že danes plačujemo notri, da sploh lahko izplačujemo redno pokojnine. Če ne vidimo, da nas lahko reši to, da mlade na eni strani ne silimo v prekarne zaposlitve, ki ne prinašajo tega, da bodo lahko vzdrževali solidarnostni pokojninski sistem, če ne vidimo tega, da se mlad človek ne more odločiti za družino – da ne bomo hitro starajoča se družba v Evropski uniji – če nima stanovanja, ker je to osnova. In mladi se danes ukvarjamo s tem. Tudi jaz sem se s tem ukvarjala. Ker je to mogoče 5, 6 let nazaj, se še kako dobro spomnim, kako težko je priti danes do stanovanja. Na drugi strani nimamo stanovanjske politike, v rebalansu se ne zagotavljajo sredstva za to. Prekarnost je nekaj, česar tudi ta vlada ne rešuje. Še celo več, nekatere stranke zagovarjajo, da je treba pustiti, da je še več prekarnosti, še manj služb za nedoločen čas, še manj stabilnosti. To so ključni problemi reševanja pokojninske blagajne, če smo sposobni gledati malo bolj dolgoročno. V nasprotnem primeru ta ladja pluje v te poceni populizme, ki smo jim priča, 2 %, 2,85 % neke izredne uskladitve, ki ne da si jih upokojenci ne zaslužijo, ampak zaslužimo si vsi skupaj, da postavimo ta sistem na take temelje, da bo vzdržen dolgoročno in da se sploh ne bomo več pogovarjali o 300, 400, 500 evrih pokojnine. V nasprotnem primeru se pa res moramo vsi skupaj vprašati, kam bo ta sistem pripeljal in kako bomo sploh lahko zagotavljali pokojnine generacijam, ki prihajamo tja proti temu, da dobivamo pokojnine. In to je solidarnost. Imamo mlade, imamo aktivno prebivalstvo na eni strani in starejše. Če mladim zagotovimo stvari in jim tudi povemo, kaj je solidarnost, bodo razumeli, da danes nek del družbe skrbi za njih, da bodo lahko oni imeli kasneje nekaj tudi od tega. Jaz bi si res želela, da bi lahko kdaj pogledali na tak način in ne samo na način, kaj bomo lahko povedali na tistem soočenju, ki na bo čakalo pred volitvami. Ker to je najmanj, kar je zame osebno, neodgovorno do države. Lahko da je priljubljeno ali pa mogoče v afektu pri trenutnih upokojencih dobro, da boste rekli, da ste jim dali 10 evrov več na mesec, ampak jaz si upam trditi, da tudi upokojenci vidijo in razumejo, da je to izraba njih za neke parcialne politične cilje, nikakor pa to ni pogled, ki bi si ga ta država zaslužila dolgoročno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Jurij Lep.
Hvala za besedo. Jaz bi tako začel, da v bistvu vsi poslanci, ki smo tu v parlamentu, skrbimo za to, da neke zakone sprejemamo, in jaz se strinjam s tem, kar v zakonu piše. To je pač zakonska osnova. Tako da tudi to, kar je rekla kolegica iz SAB, se popolnoma strinjam, da je to to. Jaz mislim, da bi morali predvsem ti dve stranki SAB in Desus si ne nasprotovati, ampak delati složno za dobro vseh upokojencev. Tudi naloga poslancev je, da delamo za vse dobro, ne samo za upokojence, ampak smo takšna stranka, da imamo v prioriteti, da zagovarjamo interese upokojencev. Poslanci in naša poslanska skupina Desus se od naših aktivnosti za zagotavljanje dostojnih pokojnin in dostojnega življenjskega standarda vseh upokojencev ne bomo oddaljevali, pa ne glede na to, ali bomo v eni koaliciji ali bomo v drugi koaliciji, ali smo v eni ali v drugi in kdo bo predsednik stranke Desusa. Ves čas se zavzemamo za zagotavljanje socialne in materialne varnosti vseh kategorij upokojencev in tudi za odpravo varčevalnih ukrepov na njihov račun. Ključna vsebina novele zakona, ki jo zdaj obravnavamo, je še v tem letu omogočiti izredno uskladitev pokojnin v višini 2 % brez vezave na rast BDP. To je predlog poslancev Desusa, ki je bil z veliko večino podprt na seji matičnega delovnega telesa. Da ne bo kdo mislil, da je izredno usklajevanje nekakšna naša, Desusova zahteva, je treba povedati sledeče. Usklajevanje pokojnin je temeljni element, s katerim se ohranja realna vrednost pokojnin v daljšem časovnem obdobju. Ker mi pa zmanjkuje časa, bom povedal samo še to. Višina pokojnine mora biti odvisna od pokojninske dobe in vplačanih prispevkov posameznika. Seveda pa zagovarjamo tudi solidarnost v pokojninskem sistemu, ki pa je že tako sestavni del našega načina izračunavanja pokojnin. Tako verjamem, da bomo vsi skupaj, upokojenci, mladi in vsi zaposleni, dali več v to našo skupno blagajno. Skratka, treba je delati pozitivno in [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Ugotavljam, da ne. Zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 29. 9. 2020, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O NALEZLJIVIH BOLEZNIH V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 38 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Branislavom Rajićem. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Branislavu Rajiću.
Hvala lepa. Dober dan! Junija smo v Državnem zboru obravnavali predlog zakona, s katerim so nasprotniki cepljenja predlagali prostovoljno cepljenje. V besedilu predloga zakona so zapisali, da je treba obvezno cepljenje odpraviti zato, ker ustvarja družbeni konflikt. Resnica pa je popolnoma drugačna. To se je jasno izkazalo v tednih, ko smo poslanci na svoje elektronske naslove prejeli nemalo pripomb, ki so jih pošiljali dvomljivci. V njih so pisali o skrivanju varnostnih študij, o tem, da cepiva niso varna, o nepopravljivih posledicah cepiv in nenazadnje tudi o osebni odgovornosti poslancev, ki bodo predlogu zakona izrekli podporo. Namesto da bi nasprotniki cepljenja svoje argumente soočili s poslanci na Odboru za zdravstvo, so se raje zatekli k ustvarjanju družbenega konflikta na Facebooku pod pokroviteljstvom Združenja za naravni razvoj otrok, ki organizira akcije nasprotovanja cepljenju. Najbolj skrb vzbujajoče je dogovarjanje med starši, kako bodo izigravali sistem potem, ko bodo sprejete spremembe, ki jih predlagamo. Da ne govorim o neodgovornih, neprimernih in zavajajočih zapisih o širjenju teorij zarot, o NIJZ, o nas poslancih. Če se imunologi, epidemiologi, pediatri, alergologi in ostali strokovnjaki z vso odgovornostjo posvečajo zdravju ljudi, se Združenje za naravni razvoj otrok in njegove ovčke raje posvečajo pisarjenju na Facebooku in se izogibajo demokratičnemu dialogu z nami in stroko. Ko smo na Odboru za zdravstvo obravnavali predlog zakona, se je razvila konstruktivna razprava o predlaganih ukrepih. Mi smo ponudili možnost dialoga z nasprotniki cepljenja, ker smo menili, da bi to javnost zanimalo. Pa ga, žal, ni bilo. Pa ne zato, ker mi kot predlagatelji tega ne bi hoteli, temveč je za dialog umanjkal interes s strani tistih, ki okoli cepljenja ustvarjajo družbeni konflikt. S podpihovanjem tega konflikta zatirajo nek drug logični konflikt, ki se ga ne da skriti – peščica zagretih aktivistov brez strokovnih znanj in verifikacij se postavlja proti znanosti, medicini, proti preverljivi praksi. Sami pri sebi so se odločili, da svojih otrok ne bodo cepili proti nalezljivim boleznim, in jim ni mar, da ima ta odločitev lahko posledice ne le za njihove otroke, temveč za neverjetno veliko otrok. V svoji zagnanosti se sklicujejo na Google in internetske pridige samooklicanih ameriških prej zdravilcev kot zdravnikov. Pozabljajo na posledice masovnih okužb, na ohromelost udov, na posledice za vse življenje, na nepotrebne smrti. Iz njih govorijo osebni strahovi, problematizirajo primere povišane telesne temperature po cepljenju, nato utemeljitve kulminirajo do neoprijemljivih blodenj o avtizmu, čipiranju teles, nadzoru iz vesolja. Že srednješolsko poznavanje biologije bi nas moralo obvarovati takega zastranjevanja. Predlagatelji zakona stroki zaupamo in ji verjamemo. Zaupamo, da so ukrepi, ki jih za zagotavljanje zdravja izvaja, varni in učinkoviti. Ker gre pri cepljenju za varnost in zdravje naših otrok, v teh razpravah enostavno ne smejo obveljati prepričanja nasprotnikov cepljenja, ki temeljijo le na google-medicini. Cilj predloga zakona, ki ga obravnavamo danes, je dvigniti stopnjo precepljenosti, ki zagotavlja skupinsko imunost. Za dosego tega cilja predlagamo naslednje ukrepe: omejitev vključitve necepljenih otrok v javne in javno sofinancirane vrtce; omejitve pri vpisu kandidatov, ki se šolajo za delo v zdravstvu, socialnem varstvu ter vzgoji in izobraževanju; optimizacijo postopka ugotavljanja razlogov za opustitev cepljenja, s katerim se razbremenjuje delo komisije za cepljenje. Veseli nas, da je predlog zakona deležen široke podpore. S tem smo našim državljankam in državljanom dokazali, da ko gre za javno zdravje, politične delitve preprosto odpadejo. To pa je v aktualnem času še kako pomembno. Tudi dejstvo, da je predlagane rešitve podprla tudi stroka, je dovolj zgovorno. Če imamo namreč možnost, da neko bolezen izkoreninimo, bi tudi morali narediti vse, da se to resnično zgodi. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zdravstvo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici Mojci Žnidarič.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Odbor za zdravstvo je na svoji 9. seji 10. septembra 2020 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalezljivih boleznih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Branislavom Rajićem. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 71. seji 12. junija letos odločil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Odboru je bilo na voljo gradivo, ki je objavljeno na spletnih straneh Državnega zbora, in sicer predlog zakona z dne 5. 6. 2020, mnenje Državnega sveta, mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Vlade. V poslovniškem roku so bili vloženi amandmaji poslanskih skupin SMC, SDS in DeSUS k 1., 3., 4., 5. in 6. členu, k naslovu poglavja Prehodna in končna določba, k 7. členu in za novi 7.a člen. Dopolnilno obrazložitev je v imenu predlagateljev podal mag. Rajić. Izpostavil je cilje predloga zakona in poudaril, da je namen predlagateljev dvigniti stopnjo precepljenosti vsaj na stanje, ki v skladu s sprejeto medicinsko doktrino omogoča kolektivno imunost, to je 95 %, ter navedel ukrepe, s katerimi bi se navedeni cilji dosegli. Mnenje Vlade je predstavila državna sekretarka dr. Tina Bregant, ki je poudarila, da smo v Sloveniji vrsto let uspešno vzdrževali visok delež cepljenih otrok, zato se nekatere nalezljive bolezni ne pojavljajo več ali se je njihovo število bistveno zmanjšalo. Cepljenje je znanstveno dokazano najbolj varen in učinkovit ukrep za preprečevanje nalezljivih bolezni, ki ga zagovarjajo vse uradne institucije na področju javnega zdravja, vendar v zadnjih letih narašča število otrok, ki se ne cepijo ali so nepopolno cepljeni, čeprav je cepljenje proti nalezljivim boleznim obvezno. Po podatkih je delež necepljenih otrok že presegel kritično mejo pod 95 %, ki je potrebna za razvoj kolektivne imunosti. Vlada zato podpira cilje in rešitve iz predloga zakona ob upoštevanju nekaterih sprememb in dopolnitev. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je poudarila, da je z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom k 1. členu predloga zakona dala pripombo glede vprašanja, kdo nosi stroške za izdelavo mnenja strokovnjaka medicinske stroke, ki ga je treba predložiti predlogu za opustitev cepljenja. Druge pripombe so bile ustrezno upoštevane z vloženimi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin. Mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvene invalide je podal državni svetnik mag. Peter Požun in poudaril, da komisija predlog zakona podpira predvsem iz stališča zaščite javnega zdravja in zagotovitve višje stopnje precepljenosti ter ugotavlja, da predlog zakona naslavlja eno ključnih vprašanj, povezanih z nalezljivimi boleznimi, zaščito rizičnih skupin prebivalstva. Svoje stališče in poglede so v nadaljevanju podali vabljeni predstavniki stroke, Zdravniške zbornice Slovenije, Nacionalnega inštituta za javno zdravje, Javne agencije za zdravila in medicinske pripomočke, Slovenskega zdravniškega društva, Združenja za pediatrijo, Sekcija za primarno pediatrijo, Pediatrične klinike UKC Ljubljana in Klinike za pediatrijo UKC Maribor. V svojih predstavitvah so poudarili velik pomen cepljenja na javno zdravje in družbo kot celoto. Izrazili so podporo predlogu zakona in se strinjali, da so bili predlogi stroke v večini upoštevani. V razpravi je bilo izpostavljeno, da cepljenje spada med največje dosežke in uspehe medicinske stroke ter predstavlja najučinkovitejši ukrep proti nalezljivim boleznim. Po podatkih, ki so na voljo, kar 98 % pediatrov v Sloveniji zagovarja obvezno cepljenje. Se pa v zadnjih letih vedno bolj pojavlja problem precepljenosti ne samo v Sloveniji, ampak tudi v Evropi. Odbor je sprejel amandmaje poslanskih skupin koalicije. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so sprejeti amandmaji vključeni. Hvala.
Hvala lepa. Mnenje Vlade bo obrazložila dr. Tina Bregant, državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci! Cepljenje je brez dvoma najučinkovitejši ukrep za preprečevanje nalezljivih bolezni. Cepiva, s katerimi cepimo v Sloveniji, so varna in učinkovita. Tudi področje zdravil in cepiv je med najbolj reguliranimi področji, zanj velja poenoten režim v okviru Evropske unije, ki zagotavlja najvišjo stopnjo varnosti, kakovosti ter učinkovitosti. Skupaj s pediatri, strokovno in tudi laično javnostjo Ministrstvo za zdravje že dve leti izvaja nacionalni načrt izboljšanja precepljenosti, ki je nastal kot odziv na padajoče trende v letih 2016 in 2017 kljub že obveznemu cepljenju proti otroškim nalezljivim boleznim. Padec precepljenosti pri nas se za na primer ošpice, mumps in rdečke giblje pod kritično mejo 95 %, ki pa je potrebna za razvoj kolektivne imunosti. Problem je še večji zato, ker se precepljenost zmanjšuje tudi v številnih državah Evropske unije in širše. Zato je Vlada Republike Slovenije podprla rešitve ob upoštevanju sprememb in dopolnitev, ki so jih predlagatelji povzeli v amandmajih k zakonu in jih je Odbor za zdravstvo tudi podprl. Vlada se strinja in podpira optimizacijo postopka za ugotavljanje razlogov za opustitev cepljenja iz medicinskih razlogov, saj je po sedanji ureditvi postopek dolgotrajen in neučinkovit. Smiselno je tudi konkretizirati določbe o obveznih formalnih in vsebinskih sestavinah vlog. Če bodo imele popolne vloge ustrezno zdravstveno dokumentacijo, ki tudi dokazuje razloge za opustitev cepljenja, pa bo seveda komisija za cepljenje lahko v razumnem roku podala strokovno mnenje, ki je potrebno za izdajo odločbe. Trenutno je namreč velika večina vlog nepopolna, zato je odločanje dolgotrajno. Novost je omejitev vključitve necepljenih otrok v javne in javno sofinanciranje zasebne vrtce. Vlada meni, da je omejitev vključitve v vrtce le tistim otrokom, ki niso bili cepljeni proti ošpicam, mumpsu in rdečkam, sorazmeren in zadosten ukrep. Zakaj? Zato ker ošpice pomenijo daleč največje javnozdravstveno tveganje, saj zaradi zmanjšanja precepljenosti beležimo izbruhe v številnih državah Evropske unije in tudi širše. Ošpice so izjemno nalezljiva bolezen, ki se v kolektivu širi hitro, komplikacije pa so relativno pogoste. Podobne ukrepe v zvezi z omejitvami za necepljene so zaradi pogostih izbruhov sprejele tudi Italija, Nemčija in Francija. Na tem mestu je treba poudariti, da je cepljenje proti davici, tetanusu, oslovskemu kašlju, okužbam s hemofilusom influence tip B, otroški paralizi, hepatitisu B ter ošpicam, mumpsu in rdečkam v Republiki Sloveniji že obvezno. Opustitev je možna le iz medicinskih razlogov. Tako je omejitev vključitev v vrtec necepljenim otrokom proti ošpicam, mumpsu in rdečkam le dodaten ukrep, ki ima za cilj preprečiti širjenje teh najbolj pogostih nalezljivih bolezni v vrtčevskih kolektivih. Vlada se strinja s predlogom, da se zavrne vpis kandidatov, ki niso cepljeni proti ošpicam, mumpsu, rdečkam, oslovskemu kašlju in hepatitisu B v šole in fakultete, ki izobražujejo za delo v vzgoji, izobraževanju, zdravstvu ali socialnemu varstvu, razen če je bilo z odločbo o opustitvi cepljenja ugotovljeno, da za to obstajajo medicinski razlogi. Dijaki in študenti omenjenih smeri opravljajo prakso v zdravstvenih in socialno varstvenih ustanovah in cepljenje ščiti njih, posredno pa tudi varovance in paciente. Iz podobnega razloga vlada podpira prizadevanje za visoko precepljenost zaposlenih v javni zdravstveni mreži in socialnovarstvenih zavodih, vlada pa ima ob tem zadržek do prepovedi dela s pacienti oziroma varovanci za zaposlene v javni zdravstveni mreži in socialnovarstvenih ustanovah, če le-ti niso cepljeni proti ošpicam mumpsu, rdečkam, oslovskemu kašlju in hepatitisu B ter sezonski gripi, saj so delodajalci tudi v zdravstvenem in socialnem varstvu dolžni zagotavljati visoko raven varnosti in zdravja pri delu. K temu sodi tudi obveznost cepljenja proti ošpicam, mumpsu, rdečkam, oslovskemu kašlju in hepatitisu B ter sezonski gripi, kar bi moralo izhajati iz ocene tveganja delovnega mesta. Torej bi že z doslednim spoštovanjem obstoječega Zakona o varnosti in zdravju pri delu in njegovih določb v 17. členu dosegli isto, naš skupni cilj, to je visoko precepljenost zaposlenih. Hkrati pa bi določba o prepovedi dela s pacienti za nepopolno cepljene zaposlene v javni zdravstveni mreži lahko imela neželene učinke v razmerah kadrovske podhranjenosti, tako v zdravstvu kot v socialnem varstvu, kot jo imamo zdaj, in ob sočasni epidemiji COVID-19 bi lahko prišli v situacijo, ko bi imeli številne zaposlene, ki ne bi izpolnjevali pogoja za delo s pacienti. To pa bi pomenilo pravo katastrofo za bolnike. Cepljenje je brez dvoma eden od največjih dosežkov sodobne medicine in prav je, da dobrobit cepiv omogočimo vsem otrokom in tudi odraslim. Resnično si ne želimo, da bi se otroške bolezni, zaradi katerih so v preteklosti umirali in trpeli posledice, vrnile. Zato podpiramo predlog spremembe zakona. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi dobi besedo mag. Dejan Židan. Predstavil bo stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, drage poslanke, dragi poslanci, gospa državna sekretarka, vsi lepo pozdravljeni! Socialni demokrati zagovarjamo stališče, da je cepljenje eden največjih dosežkov moderne medicine, ki je rešilo na milijone, desetine, verjetno sto milijone ljudi. Socialni demokrati tudi zagovarjamo stališče, da je prav, da je cepljenje obvezno za najtežje, najbolj nevarne bolezni, kar je sedaj v Sloveniji tudi predpisano. Tudi razumemo pobudo poslanca Rajića kot dobronamerno. Želi pomagat. Smo se pa poglobili v problem cepljenja v Sloveniji. Že v septembru smo naslovili posamezna poslanska vprašanja na pristojno ministrstvo, saj nas je zanimalo, kaj je v ozadju tega, da je precepljenost zadnjih nekaj let slabša, čeprav pa nas veseli podatek, da je precepljenost v letu 2019 ponovno boljša v primerjavi z zadnjimi štirimi ali petimi leti. Zadnje leto se je trend spremenil. In kaj smo, spoštovane gospe, spoštovani gospodje, ugotovili? Tukaj tudi najlepša hvala Ministrstvu za zdravje, ki nam je dalo korektne informacije. Ugotovili smo, da imamo en velik problem tudi na področju zdravstva, ki je podoben problemu v vseh porah našega družbenega življenja. In to je problem, da se lažne novice širijo hitreje, kot se širijo resnične, da je zavajanje bistveno bolj verodostojno kakor resna, spoštljiva beseda. Kam nas je to, spoštovane gospe, spoštovani gospodje, pripeljalo? Podatke, ki vam jih bom sedaj prebral, vam želim povedati, ker zbujajo nelagodje in so znak za alarm. Po podatkih Ministrstva za zdravje oziroma strokovnih inštitucij, ki jih je najelo, samo še 47 % mamic, torej manj kot polovica, zaupa v cepljenje. 34 % mamic več ne ve, komu naj zaupa. Če bi bilo cepljenje prostovoljno bi se, če imam v glavi dober podatek, samo 56 % mamic odločilo, da bodo dale otroke cepit. Spoštovane gospe, spoštovani gospodje, tu je prvi del problema. Na drugi del problema smo bili prav tako opozorjeni s strani posameznikov. Poslali smo tudi poslansko vprašanje, na katerega je vlada in ministrstvo potrebovalo tri mesece, da odgovori. Poslansko vprašanje je bilo dosti enostavno, spodbujeno na podlagi pozivov državljank in državljanov. Zakaj agencija, ki je pristojna za odobritev in kontrolo nad zdravili, ko posamezniki, ni jih dosti, zaprosijo, da so jim vidne študije o varnosti cepiv, ki so obvezna, jim tega ne da na razpolago? Poslana nam je bila odločba, kjer je pristojna agencija odgovorila nekako takole: za obvezno cepljenje, torej za zdravila, ki so obvezna na listi, za prvo, je nimamo; za drugo, je poslovna skrivnost. Vprašali smo ministrstvo kaj bo naredilo, ker transparentnost mora biti. Mi se zavedamo, da tveganje povsod obstaja. Največje tveganje je ne cepiti. Vendar podatki morajo biti ljudem dostopni. Dobili smo dosti suhoparen odgovor, tako da sem v šali napisal, da verjetno minister ni prebral, kaj so mu uradniki, verjetno na agenciji, ki pišejo take odločbe, napisali, da je to tako, ker ščitijo poslovno skrivnost, sintezo zdravil in podobno. Pa ljudje ne sprašujejo o sintezi zdravil, ampak o varnostni študiji. Drugi del odgovora pa je bil, ker tako predpisuje zakon o zdravilih. Kaj pa je bilo vprašanje? Kaj boste storili? Spoštovane gospe, spoštovani gospodje! Mi razumemo, da smo sedaj pred odločitvijo, po kateri poti gremo. Naša prošnja Socialnih demokratov je pa naslednja. Dajmo narediti skupni napor, da bo prišlo ponovno do večjega zaupanja. Skupni napor pri spoštljivem dialogu s tistimi, ki več nimajo zaupanja v stroko. In ta napor, tako kaže tudi v študiji, morajo narediti zlasti zdravniki in zdravstveni delavci, ker se njim zaupa. Naredimo napor, da bodo podatki javno dostopni. In na koncu naj še enkrat poudarim, mi v tem trenutku tega zakona ne moremo podpreti. Prosimo pa vas, ker verjamemo, da cepljenje mora biti in da mora biti obvezno in da mora biti odziv, naredimo napor v smeri tistih, ki nam ne zaupajo več. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SMC bo predstavil mag. Branislav Rajić. Izvolite.
Še enkrat dober dan! »Pediatri in šolski zdravniki vas prosimo in pozivamo, da v skrbi za zdravje otrok ravnate odgovorno ter v skladu s stališči stroke podpirate spremembe zakona o nalezljivih boleznih. Pediatri čutimo odgovornost, da kot zagovorniki najboljše zdravstvene oskrbe otroške populacije izrazimo podporo spremembi trenutne zakonodaje na področju nalezljivih bolezni.« To je del enega izmed mnogih pisem podpore, ki smo jih poslanci prejeli k predlogu zakona o nalezljivih boleznih. Kljub temu da smo s strani nasprotnikov cepljenja prejeli tudi pripombe, pa za nas največ šteje podpora, ki jo izreka stroka. Stroka, ki si prizadeva za to, da smo kot družba zdrava. V Sloveniji je bilo lansko leto cepljenih 93 % predšolskih otrok. To se zdi veliko, vendar nas ti podatki ne smejo zavesti. Ta odstotek nam govori o tem, da je velika večina staršev dovolj modrih, da svoje otroke zaščiti pred nalezljivimi boleznimi. Enako, kot so njih zaščitili njihovi starši. Modro je in družbeno odgovorno, da se starši hvaležno poslužujemo cepljenja, ki je eden izmed najbolj varnih in učinkovitih javnozdravstvenih ukrepov v zgodovini. Žal pa je še vedno 7 % staršev, preveč, ki tega ne počnejo, ker v to enostavno ne verjamejo ali pa tega ne počnejo zato, ker na Facebooku berejo neresnične zgodbe o neželenih učinkih cepiv, ki jih je resna znanost že zdavnaj ovrgla. Nesporno dejstvo je, da če je cepljenih premalo otrok, so ogroženi vsi otroci. Za vse otroke pa jim ni mar. Za SMC je zdravje pomembna vrednota in zato smo spremembe zakonodaje na področju cepljenja v preteklosti že predlagali. Do odločanja o tem ni prišlo zaradi različnih razlogov, ampak vztrajnost se izplača. Danes smo tik pred ciljem, kar nas resnično veseli. Pri tem nas podpirajo tudi koalicijski partnerji. K povečanju deleža cepljenih smo se skupaj zavezali v koalicijski pogodbi. Vendar se podpora našim rešitvam ne konča v koalicijskih vrstah. Predlogu zakona niso nasprotovali niti opozicijski poslanci do danes. Zlasti pa je pomembno, da predvidene rešitve podpira tudi stroka, ki je to jasno sporočila z vsemi pismi in z javno izrečeno podporo ob obravnavi predloga zakona na Odboru za zdravstvo. Seveda smo na drugi strani dobili tudi jasen signal s strani nasprotnikov cepljenja, ki pa niso zbrali dovolj poguma, da bi na demokratičen način soočili svoja stališča z našimi. Na seji odbora jih ni bilo. To nas do neke mere preseneča, saj so v svojih pismih večkrat izrazili pričakovanje, da se o tem predlogu odloča skupaj z ljudstvom v dialogu. S tem so zamudili priložnost, da bi dobili odgovore na svoja vprašanja glede učinkovitosti in varnosti cepiv. Zato še enkrat na tem mestu, cepiva so varna in učinkovita in Zemlja je okrogla. Predlagane spremembe za družbo 21. stoletja morajo biti sprejete. Pa ne zato, da bi izvajali tako imenovano cepilno represijo, niti ne zato, ker naj bi s tem podpirali farmacevtske korporacije, kar nam je tudi že bilo očitano, še najmanj pa zato, da bi komu želeli škoditi. Nismo mogli sedeti križem rok in dovoliti, da neosveščeni posamezniki z neodgovornim izogibanjem osnovnemu cepljenju svojih otrok pripeljejo celotno populacijo na rob zdravstvenega tveganja. Grožnje, ki nam jih namenjajo te dni, na utrjujejo v prepričanju, da moramo biti odgovorni in sprejeti predlagane ukrepe. Gre vendarle za varnost vseh naših otrok pred vnovičnimi izbruhi že zdavnaj izkoreninjenih nalezljivih bolezni. Slovenija je skupaj z Norveško na prvem mestu svetovne lestvice kakovosti življenja za otroke. Ta dosežek je krog celotnega niza premišljenih ukrepov in politik, ki otrokom in staršem namenjajo veliko. Ampak ta krog sklenemo ravno s tem, da kot zavedni starši lastnih otrok s svojimi sledenjem družbenim normam ustvarimo vrednoto odgovornega kolektivnega starševstva. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji bo gospod Željko Cigler predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Cepljenje je preventivni ukrep, ki na letni ravni prepreči milijone smrti. In cepljenje ščiti tiste, ki zaradi zdravstvenih razlogov ne morejo biti cepljeni, z dvigom splošne ravni precepljenosti pa varuje družbo v celoti. In cepljenje je torej javno dobro, kar pa v kapitalizmu ni nikoli bilo in še vedno ni samoumevno. V 19. stoletju so veliko večino smrti povzročile prav nalezljive bolezni. Povprečna življenjska doba otroka, rojenega v delavski družini v Liverpoolu, je leta 1840 znašala 15 let. Povprečna pričakovana življenjska doba se je podaljšala sicer konec 19. stoletja, torej veliko pred iznajdbo penicilina ali pa antibiotikov širokega spektra. Razlog za podaljšanje življenjske dobe pa ne gre iskati v razvoju kapitalizma. Nasprotno, poglavitni razlogi so bili kolektivni preventivni ukrepi, predvsem izboljšanje sanitetne situacije, kanalizacija, čista pitna voda v vseh naseljih v Sloveniji, tudi romskih, boljši stanovanjski pogoji in tako dalje. Vsi ti ukrepi so bili, čeprav se danes morda zdijo samoumevni, tako imenovano skupno javno dobro. Tako kot danes je imelo javno dobro tudi takrat seveda nasprotnike. Kapitalisti so kanalizaciji nasprotovali, saj niso želeli plačevati davkov. Mnogi drugi so zagovarjali privatno lastništvo vodovodov. Kapital je kolektivnim ukrepom nasprotoval, kot jim nasprotuje tudi danes. Kljub temu pa se je takrat izkazalo dvoje: da bogati niso imuni na nalezljive bolezni in, kar je bolj pomembno, da obstajajo sile, ki so pripravljene to javno dobro izboriti in tudi braniti. Iz teh razlogov je še toliko težje razumeti pritiske proti javnemu dobremu, kot je cepljenje. Pa vendar, ta skepticizem lahko in moramo razumeti, razumemo pa ga lahko zgolj, če dobro pogledamo, kaj pod javnim dobrim in javnim zdravstvom razume oblast v Republiki Sloveniji. Naša vlada kar naprej ponavlja, da mora denar slediti bolnikom, da je posameznik odgovoren sam za svoje zdravje in da je zdravje pač stvar njegove osebne izbire. Denar se tako namenja za marketinške kampanje proti kajenju, proti uživanju alkohola, proti nezdravi hrani. Obenem pa osnovni pogoji, ki vodijo v kajenje, uživanje alkohola in v prisiljen nakup cenejše, nezdrave hrane, oblasti ne zanimajo, ker so ti pogoji povezani s temeljno družbeno neenakostjo, na kateri temelji Slovenija kot razredna družba. Z ideologijo, ki jo propagira ta vlada, se je zdravstveno stanje posameznika obesilo na posameznika samega, na odgovornost za svoje zdravstveno stanje. Ljudem sporočate – in ta vlada sporoča – da so za svoje zdravje odgovorni sami, da gre za njihovo individualno izbiro in odgovornost. Ampak to ni res, javno zdravje je skupna stvar, je skupno javno dobro. Zdravstveno stanje posameznika ni njegova lastna individualna krivda, temveč posledica okoliščin, pogojenih z družbenim položajem posameznika in družbeno neenakostjo. Izgorevanje, prekarizacija, delo prek polnega delovnega časa in neplačano delo žensk v gospodinjstvu, vse to vpliva na zdravje posameznika. Vi pa ljudi prepričujete v nasprotno, da je njihova individualna izbira najvišji možni ideal zdravja. Zato zdaj nekateri ne vidijo preko te logike in ne razumejo – in to je pomembno – da so za javno zdravje potrebni tudi kolektivni ukrepi. Ker jim govorite, da so za vse odgovorni sami, zdaj razmišljajo zgolj in samo o sebi. Z drugimi besedami, dokler boste gonili vašo privatizacijo v neoliberalno individualistično agendo, do takrat bodo ljudje iz najbolj absurdnih razlogov nasprotovali cepljenju in s tem tudi skupnemu javnemu dobru. Zato v Levici zahtevamo izvajanje pravice državljank in državljanov biti informiran in imeti dostop do strokovnih podatkov o varnosti in učinkovitosti cepljenja. Ocenjujemo, da bi dostopnost do teh informacij in podatkov brez omejitev dvignila zaupanje in odnos do cepljenja ter prispevala k zvišanju deleža cepljenih oseb v Sloveniji, še posebej tistih, za katere so cepljenja – zlasti pri otrocih – v skladu z Zakonom o nalezljivih boleznih opredeljena kot obvezna in priporočljiva. Zato je zadeva, ki jo je predgovornik, kolega Dejan, omenil prej, nesprejemljiva, da Agencija Republike Slovenije na zahtevo po dostopu do študij o varnosti posameznih cepiv reče, da niso na razpolago oziroma da gre za poslovno tajnost. Pri tem pa gre za cepljenje otrok v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Kot naslednja bo gospa Tadeja Šuštar predstavila stališče Poslanske skupine NSi.
Hvala za besedo. Spoštovani! Pričakovali smo lahko, da bo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalezljivih boleznih dvignil veliko prahu in sprožil velike pritiske. V zadnjih letih se je nekajkrat govorilo in so se tudi pripravile spremembe Zakona o nalezljivih boleznih, vendar dlje od tega nismo prišli, in to predvsem zaradi nezmožnosti odločanja in neenotnosti politike. Razvoj družbe, velika dostopnost do podatkov na spletu, družbena omrežja ter razni portali omogočajo hitrejši dostop in izmenjavo informacij. Zaradi neustrezne poučenosti staršev in širjenja teorij, ki niso znanstveno podprte, pa je vedno več otrok necepljenih. V Sloveniji je precepljenost šolskih otrok v zadnjih letih padla pod mejo 95 %. Na primer, pri ošpicah je precepljenost od leta 2014, 2015 padla s 95, 8 % na 93,5 % v letu 2018, 2019. Upam, da se vsi zavedamo, da ko se delež precepljenih zmanjša pod kritično mejo, se ponovno začnejo pojavljati bolezni, ki so sicer praktično izkoreninjene. Tako lahko tudi pri tistih, ki zaradi medicinskih kontraindikacij ne smejo biti cepljeni, zaradi nezadostne precepljenosti populacije pride do resnih zdravstvenih zapletov. Zaskrbljeni starši, mame in očetje, so poslancem pošiljali elektronska pisma in sporočila, navajali osebne izkušnje in preizkušnje ob zapletih po cepljenju svojih otrok. Priznam, nekatere opisane zgodbe so pretresljive, nekatere skoraj neverjetne in pustijo človeka v nekem drugem svetu. Podati želim zgodovinski okvir pričetka sistematičnega cepljenja v Sloveniji in v svetu. Okoli lega 1800 se je pričelo cepljenje proti črnim kozam, leta 1937 proti davici, 1948 proti tuberkulozi, 1951 proti tetanusu, 1959 proti oslovskemu kašlju. Razvoj cepiv je bil ključen, da so se bolezni, ki so nekdaj množično morile po Evropi in v svetu, praktično skoraj izkoreninile. Verjamem, da je to človeštvu prineslo večjo svobodo, varnost pa tudi pravičnost. Zahodni svet, katerega del smo tudi Slovenci, ima možnost dostopa do sodobnih načinov zdravljenja, zdravil in cepiv. Cepljenje spada med največje uspehe v zgodovini medicine in je hkrati med največjimi upanji medicine v prihodnosti. Smo v času, ko se mrzlično išče cepivo za covid-19 in ob tem spoznavamo, kako smo ranljivi. V Novi Sloveniji smo že leta 2014 in 2018 zapisali, da se program obveznih cepljenj uredi v skladu s sodobno doktrino tako, da bodo starši ustrezno obveščeni in informirani o vseh vidik cepljenja za otroka, možnih neželenih stranskih učinkih ter tako, da bo država, ki obvezno cepljenje predpisuje, v primeru neželenih stranskih učinkov skrbno vodila evidenco teh stranskih učinkov, strogo nadzorovala proizvajalce in dobavitelje cepiv ter prevezala odgovornost za te primere: hitra strokovna in materialna pomoč, podpora družinam ter odškodnine. Slovenija je na področju zdravstvenega varstva otrok ena izmed držav z najvišjimi standardi, veliko zavezanost za dobrobit otrok pa izkazuje tudi na drugih področjih. Poslanci Nove Slovenije bomo spremembe predloga zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Naslednji bo mag. Andrej Rajh predstavil stališče Poslanke skupine SAB. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, predstavniki ministrstev, kolegice poslanke in poslanci! Problematiko obveznega cepljenja v zadnjih nekaj mesecih v Državnem zboru obravnavamo že drugič. Tokrat imamo pred seboj novelo Zakona o nalezljivih boleznih, ki želi nasprotno od njene predhodnice dvigniti stopnjo precepljenosti vsaj na stanje, ki omogoča kolektivno imunost. Po opravljeni široko razpravi na matičnem delovnem telesu je pred nami dopolnjen predlog zakona, ki predvideva predložitev ustrezne zdravstvene dokumentacije, ki dokazuje razloge za opustitev cepljenja v primeru podane vloge za opustitev cepljenja, omejitev vključitve v javne in javno financirane zasebne vrtce necepljenim otrokom brez obstoja medicinskih razlogov, zavrnitev vpisa necepljenih kandidatov v šole in fakultete, ki se izobražujejo za delov vzgoji, izobraževanju, zdravstvu ali socialnem varstvu razen iz medicinskih razlogov. Ob tem naj še enkrat poudarim, cepljenje je eden najpomembnejših javnozdravstvenih ukrepov, ki je pomembno prispeval k preprečevanju in obvladovanju nalezljivih bolezni pri nas in tudi po svetu. Po nekaterih podatkih ima Slovenija enega najstrožjih in najtemeljitejših sistemov obveznega cepljenja v Evropi. Nekateri zdravniki pravijo, če bi se tisti, ki obveznemu cepljenju nasprotujejo, dobro poučili o boleznih, ki jih s cepljenjem želimo preprečiti in izkoreniniti, cepljenju ne bi več nasprotovali, saj korist prevlada nad tveganjem. Naj izpostavim le nekaj primerov. Ošpice. Zapleti pri bolezni povzročijo hudo dehidracijo, otroci pa lahko zbolijo še za vnetjem srednjega ušesa ter pljučnico, ki je najpogostejši vzrok za smrt. Mumps. Zapleti pri mumpsu so redki, vendar resni. Pri fantih oziroma moških lahko povzročijo neplodnost, redkeje vnetje možganov, možganskih ovojnic in izgubo sluha. Rdečke. Zapleti so pogostejši pri odraslih, in sicer bolečine in vnetje sklepov, redkeje motnje v strjevanju krvi in vnetje možganov. Zapleti prirojenih rdečk so izguba sluha, siva mrena, srčne okvare in duševna zaostalost. Ko torej govorimo o obveznem cepljenju, govorimo o cepljenju po predpisanem programu cepljenja – proti ošpicam, mumpsu, rdečkam, oslovskemu kašlju in hepatitisu B. Zakon, ki je pred nami, na prvo mesto torej postavlja zaščito javnega zdravja, kar je še pomembneje, zaščito rizičnih skupin prebivalstva. V Poslanski skupini SAB menimo, da je krepitev javnega, kakovostnega in vsem dostopnega zdravstva, to pa posledično krepi tudi kolektivno zdravje, prioriteta, ki bo morala biti na prvem mestu naslednjih nekaj let. S tega vidika namero predlagatelja absolutno podpiramo. Kljub temu pa ocenjujemo, da je problematika cepljenja in s tem povezana kakovost cepiv nekaj, o čemer moramo kot družba v prvi vrsti doseči širok konsenz. Zato pričakujemo, da bo Vlada oziroma Ministrstvo za zdravje stopilo v ospredje in v najkrajšem možnem času to problematiko naslovilo tudi s strokovnega vidika ter konkretne rešitve poslalo v Državni zbor. Predlogu novele poslanci Poslanske skupine SAB ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Branko Simonovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus.
Hvala za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav vsem prisotnim! Najbrž lahko mirno rečemo, da ni veliko področij, ki vzbudijo tak val pisem, kot smo jih bili deležni v zadnjem obdobju. Pisem podpore ob nedolgo nazaj obravnavanem zakonskem predlogu 5 tisoč volivk in volivcev po odpravi sistema obveznega cepljenja in pisem neodobravanja ob vložitvi predloga zakona, ki je danes pred nami. Zagotovo pa se lahko vsi strinjamo vsaj v eni stvari, materija, ki jo ureja Zakon o nalezljivih boleznih, je izrednega pomena, je izrednega pomena za nas in za celotno skupnost. V Poslanski skupini Desus delimo mnenje, da je cepljenje znanstveno dokazano najbolj učinkovit in varen preventivni ukrep za preprečevanje širjenja nalezljivih bolezni. Kolektivna zaščita, s katero zavarujemo tudi vse tiste posameznike, ki jim medicinske indikacije prepovedujejo cepljenje, mora ostati na visoki stopnji in strokovna ter znanstvena mnenja morajo biti na prvem mestu ob spreminjanju tako pomembnih zakonodajnih vsebin. Predlog zakona, ki smo ga večinsko sopodpisali tudi v Poslanski skupini Desus, želi dvigniti stopnjo precepljenosti nad kritično mejo 95 %, ki je potrebna za razvoj kolektivne imunosti. Zadnja leta namreč v Sloveniji narašča število otrok, ki se ne cepijo ali niso popolnoma cepljeni po predpisanem programu, kljub temu da pri njih ne obstajajo morebitni medicinski razlogi po opustitvi. Zato so v besedilu vključene vsebine, ki se vežejo na dostop do javnega in javno financiranje zasebnega vrtca, na vpis v šole in fakultete s področja vzgoje, izobraževanja, zdravstva in socialnega varstva, prav tako je opredeljen strožji postopek glede vlaganja predlogov za opustitev cepljenja. V skladu z mnenjem Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora in pristojnega ministrstva za zdravje besedilo predloga zakona tako vsebuje vse v tem trenutku ključne poudarke. V Poslanski skupini Desus se zavedamo pomembnosti ustreznega zdravstvenega sistema in dejstva, da za zdrav kolektiv ni dovolj dejanje smo enega posameznika, ampak da moramo sodelovati vsi, zato verjamemo, da se bo z ustreznim sodelovanjem, svetovanjem in izobraževanjem na tem področju odstotek kolektivne zaščite vrnil nazaj na varno raven. Običajno zdravje začnemo ceniti takrat, ko je ogroženo, a ob tako pomembnih vprašanjih moramo imeti v mislih vse tiste posameznike, katerih zdravje je krhko že danes. Zato je ob obravnavi Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalezljivih boleznih, ki ga bomo v Poslanski skupini Desus podprli, in ob zadnjih podatkih glede števila kužnih z novim koronavirusom na mestu apel vsem nam, upoštevajmo priporočila stroke in tako storimo vse, da s svojim ravnanjem ne bomo po nepotrebnem ogrozili zdravja drugih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Še enkrat lep pozdrav vsem skupaj prisotnim! V Poslanski skupini SNS bomo zakon nedvomno podprli. Podporo izražamo iz razloga, ker je zakon strokovno pripravljen in ker sledi trenutnim strokovnim smernicam. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke se že od nekdaj zavzemamo za obvezno cepljenje. Poudariti je treba, da predmetni zakon ureja obvezno cepljenje za ošpice, mumps, rdečke, oslovski kašelj in ostale bolezni, vendar nikakor ne cepljenja proti novemu virusu covid-19. Cepljenje je eden stroškovno najučinkovitejših načinov, kako se izogniti bolezni. Z obveznim cepljenjem se v prvi vrsti poskrbi za varnost posameznika, v drugi pa seveda za soljudi. Torej ščitijo se osebe, ki se iz takšnih ali drugačnih razlogov ne morejo in ne smejo cepiti. Odločitev, da se nekdo ne bo cepil in da tega ne bo dovolil pri svojih potomcih, je grožnja napredku pri izkoreninjenju bolezni, ki se lahko s cepivom preprečijo. Prav se nam zdi, da novi zakon uvaja omejitev vključitve necepljenih otrok v javne in javno financirane vrtce. Dobra odločitev je tudi, da se ob vpisu v šolske programe za bodoče kadre na področju zdravstva, vzgoje in izobraževanja ter socialnega varstva zahteva cepljenje. Na tem mestu bi želel poudariti, da delimo mnenje svetovne zdravstvene organizacije v delu, kjer je ta označila oklevanja oziroma zavračanja cepljenja za eno izmed desetih največjih groženj na globalni ravni. Predlog zakona sledi stroki, kar pomeni, da gre za strokovno in ne politično vprašanje. Vsa stroka je zavzela enotno stališče, da se vlagajo ogromni napori v to, da se bodo trenutne bolezni in tiste, ki jih še ne poznamo, premagale z varnimi in učinkovitimi cepivi. O vprašanju cepljenja odloča država. Država določi, kako bo, in tako tudi mora biti. S takšno odločitvijo se skrbi za dobrobit celotne populacije. Če otrok zboli, pade strošek zdravljenja na vse davkoplačevalce, saj nasprotniki cepljenja ne prevzamejo odgovornosti na način, da bi sami poskrbeli za te stroške. Z nasprotniki cepljenja nima smisla komunicirati, saj je to izključno strokovno vprašanje. Stroka pove, kako je, in to je treba upoštevati. Pika. Pri tem vprašanju pogrešamo aktivno vlogo Nacionalnega inštituta za javno zdravje, ki bi bolj odmevno ozaveščal populacijo o prednostih cepljenja. Pričakujemo, da bo Nacionalni inštitut za javno zdravje posvetil v prihodnje več pozornosti informiranju ljudi, predvsem v šolah, in zavzemal jasna stališča do objav v medijih. Temu organu bi morali podeliti pooblastila po zakonu o prekrških v smislu, da lahko izreka globe in ostale sankcije tistim urednikom, ki dovolijo izkrivljene objave nasprotnikov cepljenja. Gre za poročanja, ki škodujejo razmeram v državi. Velikokrat nasprotniki kot argument proti navajajo tudi razne teorije zarote, katerim ljudje že po svoji naravi radi prisluhnemo, saj so slednje nekako nekaj novega ali skritega. Dejstvo je, da cepivom še vedno zaupa večina ljudi, zato na tem mestu pozivam ljudi, naj se ogradijo od tistih, ki širijo strah med teorijami o zarotah, saj gre za neke vrste skrajneže. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Franc Rosec bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nalezljivih boleznih je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev Stranke modernega centra. Predlagali so spremembe, in sicer da se uvede elektronski register cepljenih oseb;, starši naj ne bi mogli več sami podati vloge za opustitev cepljenja svojega otroka, temveč otrokov pediater; da je vpis otroka v javni in javno sofinancirani zasebni vrtec mogoč le, če bo otrok cepljen po obveznem programu in da je obvezno cepljenje proti sezonski gripi za delavce v zdravstvenih in socialnovarstvenih ustanovah in osebe, ki se vpisujejo v programe srednjih in visokošolskih zavodov in fakultet, ki izobražujejo s področja zdravstva. Predlog sprememb zakona, ki je bil vložen v proceduro, je bil na matičnem Odboru za zdravstvo amandmiran skoraj v vseh členih. Spremembe, ki jih danes obravnavamo, pa se nanašajo na obvezno zdravstveno dokumentacijo, ki jo morajo starši priložiti v primeru predloga, da se opusti cepljenje njihovega otroka, da se vključitev necepljenega otroka v vrtec zavrne, če iz potrdila pediatra o zdravstvenem stanju otroka izhaja, da otrok ni bil cepljen proti ošpicam, mumpsu in rdečkam, pa za to ne obstajajo za medicinski razlogi, in da morajo kandidati, ki se vpisujejo v programe srednjih in visokošolskih zavodov in fakultet s področja zdravstva, ob vpisu imeti opravljeno cepljenje v skladu s programom cepljenja, v nasprotnem primeru se vpis kandidata zavrne. V zadnjih letih tudi v Sloveniji narašča število otrok, ki niso cepljeni ali so nepopolno cepljeni, kljub temu da so cepljenja proti nekaterim nalezljivim boleznim obvezna. Slovenski pediatri in zdravniki so zaskrbljeni, nekateri starši odklanjajo cepljenje zaradi drugačnih prepričanj, ki so posledica nekaterih novic in zapisov v svetovnem spletu, ki jih širijo strokovno nepodkovane osebe ali celo anonimni komentatorji. Prav bi bilo, da odločitev ukrepa obveznega cepljenja prepustimo stroki. Stroka meni, da je cepljenje znanstveno dokazan in najprimernejši preventivni ukrep za preprečevanje nalezljivih bolezni, ima pozitiven učinek na celotno skupnost in s tem na javno zdravje. Hvala.
Hvala lepa. Kot zadnji bo stališče Poslanske skupine LMŠ predstavil gospod Jani Möderndorfer. Izvolite.
Pred nami je končno zaključni del zakona o nalezljivih boleznih, ki pravzaprav buri duhove že mnogo, mnogo let. Zelo malo ljudi pa ve, da v resnici v svetu obstaja v predkliničnih fazah prve in druge in tretje faze več kot 300 cepiv v preizkušanju, se pravi več kot 300 novih cepiv, ki jih bo ta družba na tej Zemlji dobila. Samo 137 cepiv od teh 300 je namenjeno virusnim obolenjem. Vsa ostala so namenjena različnim obolenjem, kot so razne avtoimunske bolezni, rakava obolenja in vse ostalo, kar pravzaprav nam rešuje tako ali drugače življenja. Zanimivo je, da proti vsem ostalim cepivom pravzaprav sploh ni nobene borbe. Borba je vedno samo proti cepivom, ki jih delajo, ki so ustaljena, za vse tiste, s katerimi se danes ukvarjamo in tudi pogovarjamo. Zato je treba takšen zakon, ki uvaja določene spremembe, samo toplo pozdraviti. In čestitke tudi predlagateljem, da so imeli toliko poguma in razuma, da so nadaljevali s to potjo. Vendar je problem vedno v podrobnostih. V svoji fazi predloga je ta zakon doživel že tudi korenito spremembo, ki bi odločilno vplivala tudi na samo precepljenost v naši družbi. To pa je, da je bil izločen tisti del teksta, ki govori o obveznem cepljenju zdravstvenih delavcev in delavcev v socialnovarstvenih zavodih. Zakaj je to tako pomembno? Predstavljajte si preventivni program, kjer prepričujemo slovenske državljane in državljanke, rezidente, naj se cepijo in s tem ustvarjajo precepljenost v družbi. In to jim predlaga nekdo, ki se pravzaprav v resnici niti noče cepiti, medicinska sestra, zdravnik. Kako naj potem verjamemo v precepljenost družbe? Zato ni slučaj, da je treba diskusijo na tem nivoju še kako zelo odpreti. In govoriti o vseh podrobnostih ljudem, ki ne zaupajo temu programu cepljenja, precepljenosti družbe, vakcinam. Končati je treba zgodbo o tem, kakšna je sestava cepiva in o nekem varovanju podatkov zaradi tega in onega, zato da se bo to lažje prodajalo oziroma da bo nekdo imel samo določeno korist. Gre za nacionalni interes. In ta je najbolj pomemben, če to res verjamemo in če želimo, da imamo zdravo družbo. S tem namenom smo v poslanski skupini pripravili tudi amandmaje, ki vračajo nazaj obvezno precepljenost tako za zdravstvene delavce kot tudi delavce v socialnovarstvenih zavodih. Istočasno določamo z amandmaji kazenske določbe in s tem tudi popravek pri tistih boleznih, kjer je obvezno cepljenje za otroke, ki so v tem predlogu sedaj izpadle in so skrčene zgolj na praktično tri obvezna cepljenja. S tem želimo popraviti, izboljšati sam zakon. In jaz upam, da razum in pa tudi spodobnost, da o tem ne odloča Vlada in o tem ne odločajo zdravniki. O tem odloča Državni zbor. O tem odločamo mi, poslanci in poslanke. Naj zaključim še s to tezo. Marsikdo je v zadnjih dneh, sam osebno sem dobil, sem jih danes zjutraj ponovno preštel, čez 300 mailov, verižnih pisem, ki so popolnoma enaka, druga imena, to pa je, da bomo odškodninsko odgovorni, če bomo sprejeli takšen zakon. Lepo vas prosim, poslanci in poslanke, 82. člen je jasen, nihče, tudi nasprotniki cepilnega programa ne morejo in ne smejo vplivati na poslance in poslanke, še posebej, kadar gre za korist družbe! Zato podpiram ta predlog zakona in v poslanski skupini ga bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 24. septembra. Ker sta amandmaja Poslanske skupine LMŠ k 3. in 6. členu vsebinsko povezana, bomo o njih razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem ta dva člena Poslanske skupine LMŠ. Sprašujem, če želi kdo razpravljati. Ne želi nihče razpravljati. Zaključujem razpravo. Še enkrat sprašujem, če želi kdo razpravljati. Trikrat sem vprašala. Gospod Jani Möderndorfer, izvolite.
Seveda je razprava potrebna že zaradi samih amandmajev in pa zaradi same obrazložitve. Na odboru smo se pogovarjal o tem, zakaj pravzaprav je bila izločena ta določba, ki je govorila o obveznem cepljenju zdravstvenih delavcev in delavcev v socialnovarstvenih zavodih. Odgovor državne sekretarke je bil zelo enostaven in preprost – gre za presorazmeren ukrep. Presorazmeren ukrep, ki naj bi bil tako močan in pospremila je svojo obrazložitev tudi s tem, da bomo z preventivnimi programi in osveščanjem poskušali doseči to precepljenost tudi med najbolj ogroženo skupino poleg tistih, ki bi takrat potrebovali cepivo, to pa so zdravstveni delavci in delavci v socialnovarstvenih zavodih, ki se pravzaprav srečujejo z maso obolelih otrok ali pacientov, bolnikov, ki pridejo k njim na obravnavo. Treba pa je vedeti naslednje. V sami obrazložitvi sem že povedal, da je problematično, da rečemo, da zdravnik in sestra ne rabita obveznega cepljenja, potrebuje ga pa otrok. Te obrazložitve skupaj preprosto ne gredo. Kako naj prepričamo starše, da je za otroke obvezno, za zdravstvene delavce pa ne? Namreč iz tega izvira tudi ta prastrah, češ, če sem zdrav, zakaj bi se cepil. To misli dosti medicinskih sester in zdravnikov, ki so v tem procesu in delajo vsak dan. Sam sem imel kolegice, medicinske sestre, in tudi nenazadnje sodelavce zdravnike, ki so rekli: »Ne, ne bom se cepil.« In sem rekel: »Ja, kako lahko potem svetuješ drugemu, naj se cepi?« Seveda niso imeli argumenta. Tudi državno sekretarko sem vprašal, da naj mi pove vsaj en strokovni argument, ne, da je to presorazmerno, ampak strokovni argument, ki bo zdržal, da bomo potem tudi lažje mi poslanci in poslanke razumeli, zakaj se ni treba zdravstvenim delavcem cepiti. Ni zmogla tega odgovora ali ga pa ni hotela ali ga pa ni vedela. Ne vem, špekuliram, nimam pojma, ampak nisem bil deležen odgovora. Lahko vam pa povem naslednje, Ustavno sodišče je okoli dileme, ali je to presorazmeren ukrep ali ne, zelo jasno odgovorilo v svoji odločbi in zelo jasno je povedalo naslednje. Dragica Wedam-Lukić, ki je takrat pokrivala ta del, takratna ustavna sodnica, je zelo jasno povedala naslednje: »51. člen Ustave zelo jasno govori, da nihče ne more nikogar prisiliti v zdravljenje.« In iz tega naslova, iz naslova te določbe, se danes marsikdo brani, da se ne bo cepil, ker o svojem telesu in o zdravljenju odloča vedno sam. Ustavno sodišče je temu pritrdilo v tistem delu, ko reče naslednje, da res je, nikogar ne moremo prisiliti na neko zdravljenje, dokler ga natančno in podrobno ne podučimo, kaj se bo z njegovim telesom dogajalo oziroma kaj bodo prinesli rezultati tega zdravljenja. Šele takrat se neuka oseba lahko tudi odloča, ali se bo pustila zdraviti ali ne. Vendar, v nadaljevanju pa pove naslednjo zadevo, ki je zelo pomembna: »Pravica odkloniti zdravljenje ni absolutna, saj Ustava Republike Slovenije v tretjem odstavku tega člena izrecno dopušča, da se omeji v primerih, določenih z zakonom.« In eno od dejstev, ki jih je ta odločba prinesla, pa je tudi, da kadar gre za interes varnosti in pa široke precepljenosti, je to dopustno. Zato to ne more biti, gospa državna sekretarka, presorazmeren ukrep. Ne vem, kje ste to prebrali, ne vem, kdo vam je to svetoval, ne vem, kje ste to izluščil, iz katere petne žile, ampak dejstvo je, da to ne more bit strokovni argument, da je to izpadlo iz zakona.Razumel bi, če bi priznali, da je to strah zdravstvenih delavcev ali pa celo zdravnikov. Ne vem, nimam pojma. Izgovarjati se na ukrep, ki bi to lahko nadomestil, je naslednji, češ, Zakon o varstvu pri delu že danes določa, da tistemu, ki se znajde v stiku in je možnost, da bo ogrožen zaradi takšne ali drugačne nevarnosti vpliva in okolja, se predpiše tudi cepljenje in tako naprej in tako naprej. Na Odboru za zdravstvo smo zelo jasno ugotovili, da se ta določba tega zakona sploh ne izvaja že vrsto let. Centri za medicino dela in športa tega ne upoštevajo in je zato to mrtva črka na papirju. Zakaj danes govoriti na glas? Danes je bilo to povedano izza govornice kot obrazložitev predstavnice Vlade, da je dovolj, če je že v tem zakonu to zapisano. Ne, ni. Ni. Več kot jasno je, da je precepljenost začela padati tudi zaradi tega. Tudi zaradi tega, ne samo zaradi tega. Zato je seveda smiselno, da se ta ukrep vrne nazaj. S tem bomo najbolj iskreno, če želimo res tako obvarovati, bom rekel, in obdržati to precepljenost, o kateri govori tudi Ustavno sodišče v svoji odločbi, da kadar je možnost odločati na podlagi 51. člena Ustave o tem, ali bom zdravljen ali ne, tudi ko se odloča o otrocih, ko starši odločajo v njihovem imenu, je več kot jasno Ustavno sodišče povedalo, da če gre za to, da pada precepljenost, je to možno z zakonom urediti in predpisati. Ustavno sodišče je celo zelo jasno odgovorilo tudi na vprašanje vseh tistih, ki jih skrbi danes in odpirajo ta vprašanja s parolo in razlogom, opravičilom, češ, če moj otrok ne bo cepljen, to še ne pomeni, ker bodo itak vsi ostali cepljeni in bodo zavarovani, zakaj potem ta strah, da bo moj otrok necepljen v tej družbi. Zelo preprost razlog in odgovor je na dlani. Zato ker ni nujno, da cepivo čisto povsod prime in necepljen otrok lahko ogroža tudi ostale otroke. To je nujno treba povedati na glas, da bomo razumeli, v čem je smisel polne precepljenosti. Seveda je možnost, da otrok ni cepljen takrat, kadar stroka, poudarjam, stroka, ne internetna stroka in internetne raziskave in internetni strokovnjaki in samooklicani strokovnjaki, določi, da bi lahko zaradi takšnih ali drugačnih strokovnih razlogov takšno cepivo otroku v nekem določenem obdobju celo škodovalo. Zato tudi pozdravljam rešitve v zakonu, ki jasno določajo, kako in na kakšen način lahko do tega pride, da otrok tudi ni cepljen, in da je popravljen predvsem tisti del določbe, ki je danes po obstoječi zakonodaji omogočal staršem, da so z zavlačevanjem postopka se izogibali in na nek način prenašali v bistvu stroko, da otrok pravzaprav ni bil cepljen in da je zamudil vse roke in da pravzaprav do cepljenja samega kot takega ni prišlo. Zato res apeliram, in eden od razlogov, zakaj sem na začetku povedal, da o tem odločamo poslanci in poslanke, da je danes v bistvu po eni strani tudi zgodovinska priložnost, da presekamo s to agonijo tega nerazumnega branjenja cepljenja tudi na ta način, da pokažemo, da je to obvezno cepljenje tudi za vse tiste, ki so v največjem kontaktu z bolniki oziroma so na prvi bojni črti, da se tudi okužijo, kadar do okužbe pride. Razložite mi, kako bi starši verjeli nekomu, na primer medicinski sestri ali zdravniku, če se njima pravzaprav ni treba cepiti, njega pa prepričujejo, da je prav, da se cepi. Poleg tega se je pojavila tudi določba v zakonu, ki govori o programu cepljenja, ne govori več o vseh možnih nalezljivih boleznih, za katere so bila prej cepljenja obvezna. Državna sekretarka je kot predstavnica Vlade povedala, da so že določena kot obvezna, da pa jih za otroke določajo samo za določene vrste cepiv, ki so zdaj obvezna, izpadli pa so hepatitis B, izpadel je tetanus, izpadel je oslovski kašelj. Sam se spomnim predavanja dr. Ihana, ki je povedal, da ne razume vseh tistih, ki se nočejo cepiti proti oslovskemu kašlju. Danes pa poslušamo predlagateljico Vlado, ki pravi, da to ni več obvezno oziroma nima smisla. Moram reči, da je to za mene svojevrstna novost. Ja, razumem, saj sem že zdavnaj sprejel, da je tudi stroka med sabo razdeljena, vendar tu ni več vprašanje stroke ali stroke, tu je zdaj vprašanje samo še odločitve. Stroka je že zdavnaj povedala svoje, kaj je prav, zato ne rabimo na novo tople vode odkrivati. Če bodo danes ti amandmaji sprejeti, se zavedam, da bo treba tudi v tretji obravnavi v prehodnih določbah določiti še zadnje določbe. To se še vedno lahko pravi, zato res iskren poziv vsem, ki damo kaj na precepljenost družbe, da predloge amandmajev za izboljšavo tega zakona, ki je nujno potreben, tudi podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi se je javila tudi gospa državna sekretarka. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Rada bi pojasnila problem te določbe. Zraven ste dodali poleg rednega obveznega cepljenja tudi sezonsko gripo, in sicer za zaposlene v javni zdravstveni mreži in socialnovarstvenih ustanovah. To so zaposleni ljudje in delodajalci so dolžni zagotavljati standarde varnosti in zdravja pri delu. Tako bi ocena te obveznosti morala izhajati iz ocene tveganja delovnega mesta. Z doslednim spoštovanjem Zakona o varnosti in zdravju pri delu ter njegovih določb v 17. členu bi dejansko dosegli isti cilj, to je visoko precepljenost zaposlenih. Če bi to zapisali in sprejeli, potem bi pravzaprav to pomenilo prepoved dela s pacienti za zaposlene v javni zdravstveni mreži in socialnovarstvenih ustanovah, če ne bi bili, recimo, cepljeni tudi proti gripi. Jaz se z vami strinjam, da je cepljenje proti gripi izjemno pomemben javnozdravstveni ukrep, pomemben za zdravstvene delavce, tudi sama se cepim proti gripi, drži pa, da ta precepljenost proti gripi zlasti v določenem segmentu zdravstvenih delavcev šepa. V skrajnem primeru, zlasti zdaj med epidemijo covid-19 in ob že prisotni kadrovski podhranjenosti zdravstvenih delavcev, me zanima, kaj bi naredili. Ali bi jim prepovedali delo, bi jih premeščali, bi jih odpuščali, ko jih že itak nimamo? Tako mislim, da bi s tako določbo, kot jo predlagate, ustvarili zelo nedomišljen ukrep, z doslednim spoštovanjem že obstoječega zakona pa bi dosegli isti cilj. Tu se pa pridružujem vašemu mnenju, da visoka precepljenost zaposlenih v zdravstvu in socialnovarstvenih zavodih pa je naš cilj. To pa lahko dosežemo tudi z opolnomočenjem, z izobraževanjem in tudi morda z manj restriktivnimi ukrepi. Hvala.
Hvala lepa. K razpravi se je prijavil najprej gospod Jani Möderndorfer, nato pa še ostali razpravljavci.
Zanimivo je takšno razmišljanje. Bom postregel z eno drugo primerjavo. Povejte mi, zakaj danes tisti, ki so v zdravstvenih šolah in fakultetah, če želijo v bolnico na prakso oziroma delati v te prostore, morajo prinesti potrdilo o obveznem cepljenju. Zakaj to za dijake in študente velja, ne velja pa za zaposlene? Me razumete? Te stvari preprosto ne gredo skupaj. Mi tako radi skrbimo za otroke, tako radi skrbimo potem še za dijake. Rečemo, da še študente je treba zaščititi. Ampak za delavce pa rečemo, da je prekosorazmeren ukrep oziroma celo nedomišljen, sem sedaj celo novo besedno skovanko dobil. Nedomišljen. Lepo vas prosim, državna sekretarka. Jaz vas sicer razumem, da morate zagovarjati neka določena stališča, ampak preprosto ni strokovnega argumenta. To, da je pred nami še posebej sedaj, ko nam primanjkuje zdravstvenih delavcev, da bi to lahko pomenilo, kar bi si tako lahko tudi razlagali iz vaših besed, neke vrste osip, je naravnost smešno. Če bomo mogoče imeli srečo kot družba, kot vsi skupaj, vse države na tem planetu, da pridemo do cepiva naslednje leto, upam, o tem se govori, imamo celo rezervacijo za cepivo, če bo do njega prišlo, me zanima, kako bomo cepili zdravstvene delavce. Ali bomo tam obvezno predpisali ali kaj bomo naredili? Oprostite, jaz tega več ne razumem. Ljudje bodo drveli, čakali v vrstah, hoteli bodo biti cepljeni za covid-19 s cepivom, ne vem, kako se bo imenovalo, kakorkoli pač že, nepomembno, ampak mi danes razpravljamo o tem, da je to prekosorazmeren ukrep, da to ne bi bilo fino in da nima smisla siliti ljudi, saj veste [[…]]Pravnoformalno gledano, tudi z vidika Ustavnega sodišča, pa ne želim poslušati, da je to neustaven ukrep. Ker ni. Torej je strah ali bojazen nekje drugje. Saj ni problem, saj jaz razumem. Povejte na glas, bojimo so česarkoli, ampak nehajmo blefirati drug drugemu z nekimi besednimi zvezami, ki ne pokrijejo argumentacije. Mi imamo resen problem. Mi se borimo proti temu, da bi imeli precepljeno družbo, ampak istočasno pri določenih skupina zaviramo to nalogo, obvezo, da bi jih cepili. Saj tudi za njih velja popolnoma enako. Če ne smejo biti cepljeni zaradi takšnih ali drugačnih razlogov, bo o tem odločala stroka. Ne mi, ne vi,nihče. Ne bodo cepljeni. Vam bom povedal, meni je zoprno to povedati na glas, ampak, žal, mi imamo en resen problem in ga moramo na glas povedati. Nekaj zdravnikov je, ki pravijo, da dokler so zdravi, si oni strupov vbrizgavali v svoje telo ne bodo. Če je to problem, dajmo si priznati na glas. Samo potem nehajmo filozofirati, da potrebujemo precepljeno družbo. Koliko to stane, kakšne so finančne posledice, vam bom povedal. Vse, kar je finančno, kar se obveznega cepljenja tiče, je vedno ceneje od tistega, kar sledi, če precepljenosti ni. Ker potem pride do absentizma, potem pride do invalidskih težav, lahko pride do trajne izključitve z dela, do motenja kompletnih delovnih procesov, nenazadnje do zmanjševanja populacije, nacije. To ni več stvar kaprice posameznikov, ker se njemu to tako fajn zdi ali pa kar se njemu to ne zdi fajn. To je problem družbe. Temu se reče mreža prepletenih sistemov, o katerem jaz ves čas govorim. Ko pade ena domina, začnejo padati povsod vse domine. Jaz vem in razumem, zoprno je to poslušati. Ampak moramo kot družba nekaj narediti. Ali smo zreli? V redu, saj bom razumel, če nismo zreli, pač nismo zreli. Samo kadarkoli se bo pojavila beseda precepljenost družbe, bom vedel, kdo ni bil kdaj pripravljen o tem soodločati. V tej koaliciji, bom priznal na glas, sem vesel, da je SMC obdržal vsaj ta pogum, da je obdržal zakon in šel naprej s tem. Ker če bi pripravljala ta zakon vlada, bi imeli mnogo težji problem. Hvala.
Hvala lepa. Najprej prosim sprejmite moje opravičilo, gospod Rajić, ker sem vas spregledala kot predlagatelja, ker ste se prijavili k besedi. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa in opravičilo sprejeto. Jaz bi se najprej dotaknil te dileme, o kateri je tudi kolega Möderndorfer govoril. Zame kot predlagatelja je na nek način bil en odklon od prvotnega namena in eno presenečenje ta komentar stroke, da bi se opustila ideja o obveznem cepljenju proti sezonski gripi za delavce v zdravstvu, negi in socialnem varstvu. In sem se tudi zamislil kako in kaj in sem prisluhnil argumentom, ki jih je podala državna sekretarka. Sem se pa tudi pomenil z zdravniki, s katerimi se srečujem v privatnem življenju in na nek način je sklep resnično bil ta, da praktično v tem momentu, ko imamo določen nabor zdravstvenega in zdravstveno-negovalnega osebja, se mi ne moremo igrati z možnostjo, da bi zaradi zakonskega določila, ki ne bi mogoče ustrezalo eni desetini, eni petini ali eni dvajsetini teh strokovnih delavcev, da bi se zgodil nekakšen bojkot, ki bi absolutno paraliziral nacijo in bi pripeljal do praktično kolapsa celotnega sistema. V luči tega covida, ki nas obdaja, je to nekako še bolj razločno vidno, zato se mi zdi, da je prav, čeprav razumem kolega, ker sva skupaj nekoč ta zakon snovala, je prišlo do tega, da resnično imamo eno razpotje, na katerem se zdaj moramo odločiti: ali večji riziko ali manjši riziko. Logična je odločitev za manjši riziko, da se opusti obvezno cepljenje za zdravstvene delavce proti sezonski gripi. Ob tem pa moram poudariti, da se večina izreka, da se itak redno cepi. Mi ne smemo pozabiti, da mi ne govorimo zdaj o ljubiteljskih znanstvenikih, ki se odločajo na podlagi tega, kaj je bob kazal, ko so ga zlagali, ampak so to zdravstveni delavci, visoko izobraženi ali pač višje izobraženi, ki se jasno zavedajo posledic in kaj to pomeni. Če pogledamo precepljenost naše populacije proti sezonski gripi, si jaz še vedno upam trditi, da je ta najvišja ravno med zdravniki, medicinskimi sestrami, med negovalkami. Tako da tukaj ni ta problem tako strašansko velik, kot se zdaj na tem mestu izpostavlja. Ampak predvsem moram povedati, da gre za to, da se moraš odločiti, ko gre za dva zla, katero je manjše. V tem smislu je ta odločitev prišla do tega končnega koraka na ta način. Ravno zaradi tega sem dal pobudo ministru za zdravje, da se za vse zdravstvene delavce, delavce v negi in socialnem varstvu določi, da je cepljenje proti sezonski gripi brezplačno. V javnozdravstvenih ustanovah je to do neke mere že izpeljano, ampak pri zasebnikih, pri zasebnih domovih za ostarele in drugih ustanovah, ki tega delodajalci svojim zaposlenim ne ponujajo, bi v tem smislu priskočila država in za vse ustvarila enake pogoje. Se pravi, če želi, če se čuti zdravega in če se zaveda pomena tega, da vsaj ni obremenjen s stroškom, ki iz tega izhaja. Ker pri nekoliko nižjih plačah, ki jih imajo recimo tisti, ki so zaposleni v zdravstveni negi, jaz verjamem, da se tudi na to gleda in je prav, da se jim na ta način gre naproti. Ali se zdravnik in medicinska sestra zavedata pomena cepljenja proti sezonski gripi, jaz mislim, da ja. Zato ker praktično njim, ko gre za naše zdravje, za naša življenja, polagamo praktično na srce ne samo telo, ampak življenje in izid življenja med zdravljenjem. Tako da če gre za take ljudi, potem pa res mislim, da lahko verjamemo, da se odločajo po vesti in poznanju, s katerim razpolagajo. Kolega Ivanuša je nekaj omenjal odgovornost nasprotnikov cepljenja. Tu ni veliko kaj za dodati, ampak čutim se odgovornega, da glede na te pritiske, ki se izvajajo na nas – mimogrede, samo danes se generira na 2 tisoč 300 e-mailov na glavno pisarno Državnega zbora z istim tekstom, torej gredo v nekem generičnem procesu, ki enostavno zlorablja te možnosti, ki so na voljo. Jaz mislim, da bi bilo prav, da kdorkoli se javno postavi, ti naši celebrity, ki so tako glasni v tem, da oznanjajo svobodo skozi pravico do necepljenja in ogrožanja celotne nacije, da bi mogoče del svojega premoženja tudi ponudili kot garancijo verodostojnosti svojih trditev. Ampak kot vemo, to se ne bo zgodilo. Še ena reč, ki jo izpostavlja kolega Židan, ki ga izjemno cenim, sploh ko gre za medicinsko področje, saj je bolj izobražen od vseh nas v tem smislu, zato me do neke mere čudi, da danes nasprotuje temu zakonu, čeprav na odboru ni bilo tako. Ampak izpostavil je dejstvo, ki utegne biti problematično, in to je edina reč, pri kateri moramo res vsi skupaj vztrajati, da poročila o varnostnih študijah cepiv ne smejo ostati skrivnost ali ne smejo tajiti in umikati iz javnosti pod neko banalno pretvezo, da gre za neko poslovno skrivnost. To se nikoli več ne sme zgodit, ampak jaz mislim, da to Ministrstvo za zdravje že ima v mislih oziroma da že ukrepa v tem smislu in da ne bomo več imeli težav. Pozivajo še k skupnemu naporu, da se obrnemo k tistim, ki ne verjamejo v cepljenje. Jaz se strinjam, ampak sem v tem smislu pričakoval mogoče amandma, da bi tisto, kar ne vidijo, da je v tem predlogu Zakona o nalezljivih bolezni dovolj dobro, da bi ga podali. Žal kolegi tega niso storili. Govorim o kolegu Židanu, ko je povabil k temu. Ampak žal mi danes postopek zapiramo oziroma zaključujemo in zahvaljujem se tudi kolegom iz LMŠ, ki so tvorno sodelovali in predlagali amandmaje. Jaz bi se na kratko ozrl na te amandmaje. Amandma o 51.a, ko govori o vključitvi otroka v vrtec, se mi zdi, da odpira veliko več možnosti za zlorabo in za sprenevedanje kot za dejansko pomoč, ker če bi se otrok vključil v vrtec in bil necepljen, ker poteka postopek za oprostitev od cepljenja in se njegova cepljenost preverja šele ob naslednjem šolskem letu, ko bo mogoče že šel v šolo in ne več v vrtec, bi to pomenilo, da je celo šolsko leto hodil ta otrok v vrtec in predstavljal recimo potencialno zdravstveno nevarnost za celotni vrtec oziroma za svojo okolico. V tem smislu ne razumem, če je to dovolj premišljeno in dodelano, tako kot je zapisano. Bojim se, da kljub želji, da sodelujemo, to težko sprejmem, ker v to ne verjamem. Ne vem, če ste opazili na teh družbenih omrežjih, kjer se bitke za svoj prav razvnemajo vse bolj in bolj, se že govori o tem, na kakšne načine se bo možno upreti temu sistemu proti obveznemu cepljenju, čeprav se je zmanjšalo število bolezni, proti katerem se cepi, ampak tudi to več ni dobro. Ko gre za to, je jasno, da bodo recimo celo šolsko leto veliko bolj uporabili za te načine, da se izognejo cepljenju in iz tega razloga ne vidim, da ta amandma res pride do srčike našega problema oziroma do rešitve našega problema. Ko gre pa za naslednji del amandmaja, 51.c, za osebe v zdravstveni mreži, bi jaz, če bi imeli zdravnikov na zalogo, verjetno to podprl. Ampak ker vemo, pri čem smo, in ker za zdravnika, tudi če je usposobljen s srednjo šolo za naprej za študij, rabimo kakih sedem, osem let, najmanj šest, da ga resnično dobimo, se s tem enostavno ne moremo igrati. Nazadnje pa bi se zahvalil vsem, ki so se udeležili te razprave in ki so pripoznali nujo, da kot sistem, kot družba skušamo izboljšati tisto, kar nam grozi, da ogroža našo prihodnost. Še beseda o tem, da smo prvotno imeli idejo, da bi sami pediatri dali priporočila za otroke, ki jih je treba oprostiti cepljenja, pa to ni zaživelo. Od pediatrov smo dobili odgovor, da jim ta rešitev ne ustreza, ker jim nalaga preveč dela. Bojim da, da je šlo za bojazen pred prevelikim številom konfliktov s starši, ki bi pri njih to zahtevali, ampak dobro je pojasniti, da je šlo za idejo, da bi pediater, tako kot ima na voljo elektronske aplikacije elektronskega recepta, elektronske bolniške in ostalo, da bi šlo za aplikacijo, urejeno na način, da že s samo potrditvijo bolezni oziroma indikacij, ki jih otrok ima, da bi se avtomatično generirala prijava komisiji za oprostitev od cepljenja in bi na tak način bila odposlana, torej isti moment. Torej to ne bi predstavljalo veliko dela. Ampak kot pravim, mi smo se na koncu morali soočiti z realnostjo, da je stroka tista, ki je edina, da da korektne refleksije na vse to, kar smo kot sistemska politika ponudili. Ker je ta odgovor bil negativen, smo se odločili, da se v naprej starši glede tega aktivirajo, da komisiji dajo te predloge, podkrepljene z ustrezno medicinsko dokumentacijo,. To pa ne more biti prosti spis, v katerem starši razneženo razlagajo, da se otrok boji igle in da ga je zaradi tega nemogoče cepiti, ker se ne zavedajo vseh drugih posledic. Mislim, da bo še razprava, da to ni moja zadnja beseda, torej ni zaključna beseda. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil še mag. Dejan Židan. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Saj ne vem, ali je replika ali pa beseda, če sem na vrsti, v vsakem primeru je enako. Saj ne, da bi želel neko pretirano razpravo, samo to bi rad povedal. Gospod Rajić, če imate čas, lahko greva skupaj pogledat odbor in boste videli, da moja razprava na odboru je bila dosti podobna razpravi tukaj danes v tej veliki dvorani. Če imate čas, lahko drugi teden to narediva. Spomnite se pa, da tudi tam Socialni demokrati nismo podprli, vzdržali smo se. Nismo pa podprli. Zakaj? Ker smo prosili gospo državno sekretarko, da nam v bistvu priskrbi dva dokumenta, da priskrbi končno ta odgovor, na katerega smo čakali tri leta. In smo ga dobili, tako da hvala za to. Ni pa takšen, da bi bili zadovoljni. Saj ste slišali, da v bistvu notri piše oziroma je jasno, kaj se je zgodilo. Isti ali podobni ljudje, ki so napisali odločbo, so napisali, zakaj se nič ne da. Vlada pa lahko, četudi je napaka v zakonu, lahko. In to sem, gospod Rajić, tudi vesel, da tudi vaša poslanska skupina želi iti v to smer. Mi imamo pravico do informacij, prikrijte sintezo, prikrijte vse ostalo, kaj je poslovna skrivnost, do informacij pa imamo pravico. Druga stvar, kar bi želel povedati. Zanimivo je, da podobno stališče zastopamo, ampak res podobno stališče zastopamo. Mi verjamemo, da je potrebno, da imamo visoko precepljenost, mi verjamemo, da imamo obvezno, kar je že sedaj predpisano, mimogrede, samo korake vidimo različno. Veste, na tem odboru je eden od vrhunskih slovenskih pediatrov, ko so ga spraševali, zakaj pa ne, zakaj zakon umakniti, tudi obvezno cepljenje, tisti, ki še niso, pa so pediatri in podobno, je rekel, da saj to je naša zavest, če bomo pa šli z represijo, bomo pa dobili, in zdaj vam preberem tri besede, ki jih je on izgovoril, »dobili boste na ukaz prisilo, uporništvo«. Ukaz, prisilo, uporništvo. Jaz vam želim povedati, da v bistvu, bi mi lahko vložili amandma, kjer bi pisalo, od jutri naprej bo pa zaupanje 95-odstotno. Šalim se, saj razumete. S takimi amandmaji mi z zakonodajnimi akti dodatnega zaupanja ne moremo pridobiti na ravni tistih, ki ne zaupajo. Je pa velika skupina ljudi, ki ne zaupa. Jaz jih spoštujem, jaz o njih ne bom grdo govoril, to so naši državljanke in državljani. Ne zaupajo, jih je strah. Verjamem pa, da imamo vsi silni problem. Če gledamo, kaj pomenijo v tem trenutku lažne novice na političnem, na družbenem, na zdravstvenem področju, tako so zastrupile naše življenje, da se komaj še učimo plavati in hoditi. Tisto, kar pa mi verjamemo, pa je, da verjetno represija ni pravi korak. Mogoče pa je, to bomo pa videli čez čas. Samo ministrstvo, tudi za to se vam, gospa državna sekretarka, zahvaljujem, tega nisem poslal, poslali ste nam načrt ukrepov, kako zaupanje povečati za obdobje 2017, 2018 in 2019 in prenovljeni januarja 2020. Mogoče je celo to krivo, da se je v bistvu precepljenost v letu 2019, ne veliko, ampak opazno povečala. Mogoče dobro delo ministrstva, NIJZ, pediatrinj in pediatrov in ostale stroke in je to obrnilo trend navzgor. Na nekaterih področjih smo se ponovno približali 95-odstotni precepljenosti, ampak nezaupanje je pa še vedno veliko in bo treba ponovno izmeriti. In ta pot, spoštovane poslanke in poslanci, je pravilna. Vsi imamo isti cilj, želimo visoko precepeljenost, verjamemo v obvezno cepljenje za najhujše bolezni. Samo o poti govorimo. Če ne vidimo iste poti, vas jaz enako spoštujem kot pred tem, nobenega razloga ni, da bi vas spoštoval manj. Ampak naša prošnja je, da poskusimo po težji poti, saj gre za naše državljanke in državljane. Hvala.
Vidim, da je še interes za razpravo. Najprej dobi besedo predlagatelj. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsednica. Ravno to, da eni druge moramo razumeti, je na nek način bil razlog, da smo naredili tudi, če hočete, ta en korak nazaj. Ampak ne morem mimo dejstva, da bolj ko je naraščalo število nasprotnikov cepljenja kot neko gibanje, bolj so eni kolegi postajali razumevajoči do njih. Tako da mi, ko rečemo naši državljanke in državljani, eni že počasi lahko rečejo verjetno naši volivci. Ampak pustimo to. Mene bolj zanima danes še ta fenomen represije, o kateri govorimo. Mi vemo skozi zgodovino, kaj vse je lahko represija. Ampak veste, to, da se nekdo odloči, da ne bo svojega otroka cepil in ga nekako gledaš in ti je žal, da to otroku na tak način dela v življenju, pa dobro razumeš, skoraj razumeš, ampak da s tem ogroža druge otroke, to je že skoraj kaznivo dejanje. In za to ne sledi kazen, sledi samo obvestilo »vaš otrok bo lahko hodil v zasebni vrtec, žal v javnega ne gre«. Če je to represija, jaz res ne razumem, ali vsi enako razumemo pomen te besede, ker tu res ne gre za neko hudo represijo, ob tem, da se tudi zgodi, da s takim ukrepom preprečimo, da bi neka vzgojiteljica, ki v otroštvu ni bila cepljena, in da zaradi nje nek otrok dobi otroško paralizo. Lepo vas prosim, to pa [[…]]Jaz razumem, kakšni so vzgibi danes v teh razpravah, ampak vseeno mislim, da smo se zelo skrbno glede te represivnosti lotili tega, da smo pretehtali zadeve, da smo, ko je šlo za bojazen, da bi se pojavile posledice, ki bi bile hujše od tega, kar imamo danes in v situaciji, ki nas danes obdaja, da smo se zelo tvorno lotili snovanja tega zakona in da smo ga prilagodili potrebam oziroma prilagodili pogojem, ki so danes okoli nas. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil še gospod Jani Möderndorfer. Izvolite.
Zanimiva je razprava, ko nekdo reče, da pravzaprav vsi enako razmišljamo, vsi imamo enak cilj, samo drugačen pogled imamo na posamezna vprašanja. Lahko imamo podobne cilje, ampak enakega cilja nimamo. Če bi imeli enak cilj, potem bi tudi vedeli, kakšni so enaki koraki, da lahko do tega cilja pridemo. Razen tiste teorije, ko rečejo, dajmo narediti tak ovinek, da bomo prišli do istega cilja, ali pa da gremo naravnost. Sam vedno spoštujem različno misleče. Sam vedno spoštujem tudi, da obstaja večja in manjša stopnja zaupanja. Vendar ne morem pa razumeti in ne sprejmem, ko je stroka že svoje vse povedala, tako medicinska kot pravna, da zdaj politika v bistvu daje na tehnico in se v bistvu poskuša skrivati za emocijami, čustvi in nenazadnje tudi razumevanjem. Določen odstotek prebivalstva nikoli, ampak poudarjam, nikoli ne bo razumel ali ne bo hotel razumeti določenih vprašanj ali pa zahtev, ker je to povsod v družbi in je to vedno tako. Zato sam ne verjamem, da bomo kadarkoli stoprocentno precepljeni. Nikoli ne bomo stoprocentno precepljeni. Že zaradi tega ne, ker bo vedno obstajal določen odstotek otrok ali odraslih oseb, ki ne bodo smeli biti cepljeni. In je to logično. Da pa politika noče prevzeti odgovornosti, to je pa nekaj drugega, in na to v bistvu jaz pozivam. Kar se pa amandmaja tiče, pa zelo kratko. Glasovali bomo v torek. Do torka je še veliko časa. Če se amandmaji sprejmejo, se v tretjem branju lahko popravijo. In če nam je kaj do kompromisa ali skupne volje, potem se to da. V nasprotnem primeru, verjamem, da se to ne da. Hvala.
Hvala lepa. Sprašujem, če želi še kdo razpravljati. Če ne, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 29. septembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE TRETJA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O TRGOVINI. Predlog zakona je v obravnavo zboru priložila skupina osmih poslank in poslancev s prvopodpisanim Luko Mescem. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja. Gospod Luka Mesec, izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Začenjamo s tretjo obravnavo zakona o zaprtju trgovin ob nedeljah. Namen nas Levice kot predlagatelja je od vsega začetka jasen, to je priskrbeti 30 tisoč ljudem, ki delajo v trgovini, proste nedelje. Namreč ti ljudje so v neznosno prekarnem položaju. Trgovke in trgovci so slabo plačani, njihovi urniki pa so nezavidljivi. Poslanke in poslanci ste pred obravnavo tega zakona na matičnem odboru prejeli kar enajst strani izsekov iz pisem, ki so nam jih zaposleni v trgovini pošiljali, v katerih so opisovali svoje situacije. Na primer, zaposlena trgovka, mama, dela v živilski trgovini, zaposlena je za šestdnevni delovnik, kar pomeni, kot sama piše, da je v dveh tednih dva dni prosta, od tega enkrat med tednom in enkrat v nedeljo. Lahko si predstavljate, kako izgleda njeno družinsko življenje. Prosto ima v dveh tednih vsega skupaj eno nedeljo. Ko je prosta med tednom pa, kot pišejo tudi druge, večino dneva porabi za čiščenje, kuhanje in tako naprej, in si praktično nič ne odpočije, medtem ko je mož v službi in otroci v vrtcu. To je samo ena od zgodb teh 30 tisoč delavk in delavcev, o katerih usodah boste odločali v svojem glasu danes. Mnenje v javnosti je zelo jasno. Sindikati so opravili med svojimi člani anketo, ki je pokazala, da članstvo sindikata zaposlenih v trgovini 98-odstotno podpira zaprtje trgovin ob nedeljah. Ob tem so zaposlenim v trgovini izrazili soglasno podporo tudi drugi sindikati. Pisma so pisali sindikati učiteljev, medicinskih sester, gostincev, gasilcev, negovalcev in tako naprej. Ena stvar je jasna, tisti, ki sami delajo ob nedeljah, kot so medicinske sestre, negovalci, gostinci, so izrazili največjo solidarnost z zaposlenimi v trgovini in jim najbolj privoščijo, da bi vsaj oni lahko uživali proste nedelje. To niso zgolj mnenja zaposlenih oziroma zgolj raziskave sindikatov. Trgovska veriga Lidl je sama opravila raziskavo med svojimi zaposlenimi, ki je pokazala, da 90 % odstotkov zaposlenih v Lidlu podpira zaprtje trgovin ob nedeljah. Kljub temu da so v Lidlu dodatki za nedeljsko delo med največjimi, so ljudje raje rekli: »Nočemo teh dodatkov, dajte nam proste nedelje.« In nenazadnje, da še enkrat spomnim, tako je tudi mnenje slovenske javnosti. Tako mnenje je prvič izrazila na referendumu leta 2003 in ga vztrajno ponavlja v raziskavah javnega mnenja, ki kažejo 75-, 80-odstotno podporo Slovenk in Slovencev zaprtju trgovin ob nedeljah. Seveda pa obstaja en segment družbe, ki temu nasprotuje. To so veliki trgovci. Ne mali trgovci, ker za male trgovce je v zakonu z amandmajem, ki smo ga uskladili, poskrbljeno. Podjetniki lastniki, poslovodje malih trgovin bodo ob nedeljah lahko delali. Zaprle se bodo velike trgovine. In samo velikim trgovinam trenutno ta zakon ni povsem v interesu. Zato Trgovinska zbornica poskuša z različnimi amandmaji prek poslanskih skupin, trenutno prek SMC, v zakon vnesti več izjem, ki same po sebi izgledajo nedolžno, ampak preden začnemo s tretjo obravnavo, bi vas rad opozoril na to, da te izjeme niso nedolžne. Te izjeme v zakon vnašajo potencialne protiustavnosti in s tem se tudi kaže namen nasprotnikov zakona. Najbrž so prešteli, da ga ne morejo ustaviti v Državnem zboru, ker je večina poslanskih skupin zakonu naklonjena. Zato bodo poskušali z vnosom neustavnih določb v zakon zakon po sprejetju v Državnem zboru spodbijati na Ustavnem sodišču in ponoviti to, kar smo videli v letih 2003 in 2004. Zato vas pred začetkom obravnave pozivam, da podprete amandma Levice, ki je ustavno skladen, ki je v interesu delavcev in malih trgovcev, da uresničimo željo, dolgoletno željo zaposlenih in voljo državljanov in državljank te države. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Simonu Zajcu, državnemu sekretarju na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije je v zvezi s predlogom novele zakona o trgovini, ki ga je skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Luko Mesecem predložila v obravnavo Državnemu zboru 12. maja letošnjega leta, sprejela mnenje, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjoobravnavo predvsem zaradi posledic predlaganega zaprtja za gospodarske subjekte na področju trgovinske in pa tudi drugih z njo povezanih dejavnosti ter posledično za njihove zaposlene. Vlada se hkrati zaveda, da predlog zakona odgovarja na razumljive in upravičene pozive zaposlenih v trgovini, zato je pozvala k socialnemu dialogu, v okviru katerega bi socialni partnerji poiskali nove rešitve glede nedeljskega dela, tako kot se je nazadnje zgodilo, ko je bilo v okviru nove kolektivne pogodbe dejavnosti trgovine dogovorjeno, da so delavci ob praznikih, razen izjem, prosti. Tako je večina prodajaln vseh 15 praznikov zaprtih, nedeljsko delo pa je omejeno na 12 nedelj v letu, kar predstavlja manj kot 2 nedelji na mesec. Kolektivna pogodba dejavnosti trgovine še velja, in sicer do konca leta 2022. Kot smo bili obveščeni, do socialnega dialoga zaenkrat ni prišlo, kar obžalujemo, saj menimo, da bi bilo treba tovrstno problematiko reševati po tej poti in ne preko spremembe zakona o trgovini, ki ureja obratovalni čas prodajaln in ne delovnega časa zaposlenih. Obratovalni čas je v domeni trgovca, ki mu zakon nalaga, da pri njegovi določitvi upošteva število zaposlenih delavcev v prodajalni in njihove pravice, obveznosti in odgovornosti iz delovnega razmerja, določene z zakonom, ki ureja delovna razmerja, in kolektivno pogodbo s področja dejavnosti trgovine Slovenije, še zlasti določbe, ki se nanašajo na ureditev delovnega časa, odmorov, počitkov in dodatkov, ki izhajajo iz prerazporeditve za delavce manj ugodnega delovnega časa. Drži, da so prodajalne v Avstriji, ki jo predlagatelj omenja kot primer, ob nedeljah zaprte, in sicer na podlagi zakona iz leta 1983, ki ureja obdobje počitka. Vendar je Avstrija edina od sosednjih držav z zaprtimi prodajalnimi ob nedeljah, pri čemer pa obstajajo številne izjeme, ki se določajo na deželni ravni in so se izoblikovale skozi leta, zato je ureditev od dežele do dežele lahko različna. Podobno velja tudi za Nemčijo. Hrvaška, Italija in Madžarska imajo obratovalni čas liberaliziran, podobno pa velja tudi za večino držav Evropske unije, saj je po dostopnih podatkih iz leta 2018 v Evropski uniji obratovanje trgovin ob nedeljah na takšen ali drugačen način omejeno le v 11 državah, v ostalih državah pa prosto. Poleg tega da zakon o trgovini po našem mnenju ni primerno mesto za reševanje tovrstnih vprašanj, pa nas, kot je bilo že uvodoma omenjeno, skrbijo tudi posledice, ki jih utegne imeti ukrep v že tako zaostrenih gospodarskih razmerah za trgovino, njene zaposlene, dobavitelje, turistične kraje. Trgovina je strateška panoga za slovensko gospodarstvo, saj ustvari skoraj 35 % prihodkov od prodaje gospodarstva in zaposluje nekaj manj kot 18 % zaposlenih v gospodarstvu, kar jo uvršča med največje delodajalce v nacionalnem gospodarstvu. V času, ko si s številnimi ukrepi za omilitev in odpravo posledic novega koronavirusa prizadevamo za spodbujanje gospodarske aktivnosti in ohranjanja delovnih mest, menimo, da je treba ukrepe, ki lahko učinkujejo v nasprotno smer, sprejemati skrbno in z veliko mero odgovornosti. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi dobi besedo mag. Branislav Rajić. Predstavil bo stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala lepa. Dober dan! V stranki SMC se zavzemamo za svobodno gospodarsko pobudo in takšne posege države vanje, ki so sorazmerni, skrbno premišljeni in ne pomenijo pretiranega krhanja socialnega dogovora z negativnimi gospodarskimi posledicami. V tako zahtevnem času pa to velja še bolj. Smo socialno-liberalna stranka in se zavedamo, da če pride do zaprtja trgovin ob nedeljah in dela prostih dneh, bo to pripeljalo do večjega števila presežnih trgovskih delavcev, do zniževanja plač, odpuščanja zaposlenih in posledično do upada gospodarskih kazalcev naše države. Zaradi trajajoče epidemije je bilo slovensko gospodarstvo v zadnje pol leta že precej okrnjeno. Dodatnih zaostritev gospodarskih razmer si zagotovo nihče od nas ne želi, zato so takšne spremembe zakonodaje, zlasti v tem času, povsem nepotrebne in nesmiselne. Številni so že izgubili službe, trg dela je izgubil idealno podobo iz preteklih let. Naš primarni cilj v prihodnje mora biti ta, da po gospodarskem šoku vse svoje znanje, izkušnje in aktivnosti posvetimo pripravi in realizaciji čim več ukrepov, ki bodo slovensko gospodarstvo ponovno zagnali in ga postavili v tirnice uspešnosti. Ukrepi, predlagani v tej noveli zakona, pa bi povzročili ravno nasprotne učinke. Ne bi prispevali k ohranjanju in odprtju novih delovnih mest, ne bi povečali proizvodnje, povpraševanja in potrošnje ter tudi ne prispevali k povečanju javnofinančnih prihodkov in gospodarske rasti. Opozarjamo, da predlog zakona prihaja v popolnoma neprimernem času in se odmika od vseh razumnih ukrepov, ki so bili v zadnjih mesecih sprejeti, da bi škodljivi učinki korona krize bili čim manjši. Kakovostno preživljanje prostega časa z družino je pomembna vrednota, a z zakonom se ne da posegati v posameznikovo svobodno izbiro in njegovo avtonomno odločanje, kdaj bo delal ter kje, kako in kdaj bo uresničeval svoje želje in potrebe, pa četudi tiste najbolj preproste, kot je nakupovanje. Razprava o tem, ali naj bodo trgovine ob nedeljah zaprte, s seboj vedno nosi tudi nekaj ideološko vrednotnega predznaka. SMC kot socialno-liberalna stranka vedno stoji za posameznikovo osebno svobodo in izbiro, v katero mora država, če že sploh, posegati premišljeno in racionalno. In predvsem ne določati življenjskih navad, načinov preživljanja prostega časa in našega obnašanja na katerikoli dan v tednu, najsibo to nedelja ali četrtek. Veseli smo in kolegialno hvaležni, da je bil pri drugi obravnavi Predloga novele Zakona o trgovini tako s pomočjo nekaterih koalicijskih kot tudi opozicijskih poslancev sprejet predlagani amandma naše poslanske skupine. Ta omogoča delo ob nedeljah in dela prostih dnevih tudi študentom, dijakom in upokojencem. Z današnjo tretjo obravnavo predloga zakona pa smo v SMC vložili še en predlog amandmaja, s katerim bi se delo ob nedeljah in praznikih omogočilo tudi družinskim članom samostojnega podjetnika ali zakonitega zastopnika pravne osebe, ki opravlja trgovinsko dejavnost. Poleg tega predlagamo dopolnilo, da bi se obratovalni čas prodajaln lahko določil brez omejitve do največ 10 nedelj na leto. To sovpada tudi z vsebino referendumskega vprašanja o zaprtju trgovin iz leta 2003. V predlogu zakona so kot izjema, kjer lahko delajo tudi ob nedeljah in praznikih, navedene le nekatere prodajalne. Pojavljajo se pritožbe, da predlog zakona posega v enakost poslovnih subjektov, da za nekatere omenjeni kriteriji veljajo, za druge pa ne. Glede tega se v primeru sprejetja te novele porajajo namere za vložitev pobude za oceno ustavnosti in zakonitosti tega zakona. Sicer pa bi bilo smiselno premisliti, da se razširi seznam izjem, kjer bi bile trgovine lahko odprte tudi ob nedeljah in praznikih, v kampih, zdraviliščih, marinah in hotelih, kot je tudi referendumsko vprašanje naslavljajo hotele, saj to je ključnega pomena za podpiranje turizma, naše obetavne panoge. Moramo se zavedati, da je v teh trgovinah ravno ob nedeljah in praznikih promet daleč največji. Sprejetje zakona bi povzročilo padec zaslužka in izgubo delovnih mest. Turizma brez trgovine preprosto ni, kar potrjuje tudi ureditev obratovalnega časa praktično v vseh državah Evropske unije. Še enkrat poudarjamo, da si predlaganih sprememb danes v epidemiji in pred napovedano gospodarsko ter socialno krizo nikakor ne moremo in ne smemo privoščiti. Zato v SMC menimo, da bi bilo smiselno, da se razprava o ukinitvi nedeljskega in prazničnega obratovalnega časa prodajaln zamakne v čas, ko bodo razmere to dopuščale. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Trgovinska panoga je ena izmed najbolj rentabilnih dejavnosti v tej državi. Čisti dobiček se v tej panogi približuje 1 milijardi evrov. Ker so vlade v preteklosti nespametno vodile politiko privatizacije, praktično nimamo več resne trgovske verige, ki bi bila v nacionalni lasti. Te verige so sprivatizirane, običajno imajo sedež nekje na tujem, vsi ti silni dobički, pa se na tuje tudi odlivajo. Kaj ima Slovenija od vseh teh sprivatiziranih trgovin? Delovna mesta, bo kdo hitel odgovoriti. A vprašajmo se, kakšna delovna mesta so to. Trgovci, predvsem trgovke, v blagajnah delajo za minimalno plačo. Če. Police pogosto polnijo študenti, na mizernih postavkah, v skladiščih delajo agencijski delavci, kadarkoli ogroženi z izgubo svojega dela. Najmanj, kar bi morali storiti, je, da tem ljudem pomagamo. Tako, da trgovino v nedeljo zapremo. Vsi zaposleni v trgovinski panogi, ki v njih puščajo svoje možgane in svoje roke, si zaslužijo, da imajo prost dan. Natančno to smo v Levici želeli storiti in uresničiti referendumski rezultat izpred davnih, davnih časov nazaj, ki svoje udejanjenje v slovenski zakonodaji žalostno čaka. S tem pa čakajo tudi vse te trgovke, ki garajo iz dneva v dan, ki si življenja ne morejo načrtovati. Hkrati so bili ravno trgovke in trgovci tisti, ki so nas pripeljali skozi epidemijo. Medtem ko je del države lahko bil doma – tudi mi poslanci smo lahko nekoliko delali od doma – so trgovke prihajale za blagajno, prihajale so polniti police, izpostavljale so svoje zdravje, izpostavljale so zdravjesvoje družine okužbi, pa so vseeno prišle. Kako bi jim Državni zbor za njihovo požrtvovalnost danes vrnil, tega še ne vemo. Počakati bo treba na glasovanje. Ampak sam osebno srčno upam, da bo prepoznal vitalnost njihovega dela, da bo prepoznal, kako zelo se družba zanaša na vse profile in poklice na minimalni plači, kako nemočni kot družba pravzaprav smo, če te ljudi izgubimo. Danes ti ljudje izgubljajo svoja leta življenja, izgubljajo svoje zdravje, s tem ko si lomijo hrbtenice s plačami, s katerimi pravzaprav ne morejo preživeti in s prostim časom, s katerim ne morejo svobodno razpolagati. Če trgovine zapremo v nedeljo, vsej tej masi zaposlenih, od katerih je tako zelo bistveno družba odvisna, omogočimo, da imajo vsaj tisti en prosti dan, ki ga lahko preživijo za počitek, za rekreacijo, ki ga lahko preživijo s svojo družino. Se bo kdo oglasil pa rekel : »Ja, kaj pa male trgovine? Kaj pa male trgovine, mali lastniki, ki delujejo v kakšnih bolj odročnih krajih?« Brez skrbi, tudi na to smo v Levici mislili. Trgovine z manjšimi kvadraturami lahko ostajajo odprte pod pogojem, da v njih delajo njihovi lastniki oziroma njihove poslovodne osebe. Pa je volk sit in koza cela. Še več, na tak način pravzaprav nekim manjšim trgovinam v odročnejših krajih pomagamo. Ko bodo veliki šoping centri ob nedeljah zaprti, se bodo morda ljudje za nakupe sem in tja, tiste, ki jih pač na vrat na nos v nedeljo potrebujejo, usmerili ravno v te manjše trgovine, in bomo naredili en korak, droben korak v resnici, pa vendarle korak naprej za enakomeren razvoj v tej državi in tudi za napredek podeželja. Kot sem izpostavil, te manjše trgovine, družinska podjetja običajno delujejo ravno v nekoliko odročnejših krajih. Absolutno pa je potrebno zavrniti, da se trgovina ob nedeljah zapira na način, da se jih ne zapira in se namesto običajno zaposlenih z rednimi pogodbami, z vsemi delavskimi pravicami vanje spusti upokojence in študente brez delovnopravnega varstva na minimalnih postavkah. To, gospe in gospodje, je zavrženo. To ni zapiranje trgovin v nedeljo, to je prekariziranje trgovin v nedeljo. In na to v Levici ne bomo nikoli pristali, še posebej zato, ker se tovrstne spremembe našega originalnega zakona z amandmaji vpisujejo noter zgolj zato, da bi kasneje, gospe in gospodje, vi, ki to počnete, zakon lažje spodnesli na Ustavnem sodišču. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine NSi bo predstavil gospod Mihael Prevc.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! V Novi Sloveniji smo v želji in prepričanju, da se končno uresniči volja volivcev izpred sedemnajstih let, ko smo se na referendumu odločili o zaprtju trgovin ob nedeljah, v drugi obravnavi podprli Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgovini, ki naj bi referendumsko voljo tudi uveljavil. Zavedamo pa se, da moramo pri zakonskem urejanju možnosti obratovanja trgovin ob nedeljah tehtati več vrednot. Na eni strani imamo omejitev poslovne svobode trgovin, da svobodno določajo svoj obratovalni čas, na drugi strani pa zagotavljane možnosti nedeljskega počitka trgovkam in trgovcem ter možnost, da nedeljo preživijo s svojimi najbližjimi. Ker pa ima za nas človek vsekakor prednost pred kapitalom, smo poslanci Nove Slovenije s podporo zakona dali prednost trgovkam in trgovcem do nedeljskega počitka in preživljanja prostega dne z družinskimi člani, saj to zaradi različnih obveznosti družinskih članov med tednom ni možno. Prav tako se nam poraja vprašanje, ali je nedeljsko obratovanje trgovin res nujno. Glede na to, da je v trgovinski dejavnosti mogoče nakupe potrebščin, ki jih potrebujejo v nedeljo, opraviti že na vse druge dni v tednu, se na to vprašanje ponuja odgovor ne. In nenazadnje smo tudi v času epidemije, ko so bile trgovine ob nedeljah zaprte, kot narod že dokazali, da nedeljsko obiskovanje trgovin ni nujno potrebno. V Novi Sloveniji smo vse do današnje tretje obravnave predloga zakona o trgovini upali, da bo o problematiki zaprtja trgovin ob nedeljah stekel socialni dialog med Trgovinsko zbornico in Sindikatom delavcev trgovine Slovenije, a žal te volje ni bilo. Poslanci Nove Slovenije bomo v tretji obravnavi podprli amandma predlagatelja Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgovini, s katerim bi predlog zakona vrnili v prvotno obliko, ki je bila tudi sprejeta na matičnem delovnem telesu. V drugi obravnavi je bil brez naših glasov sprejet amandma, po katerem bi lahko v prodajalnah s prodajnim prostorom do 200 kvadratnih metrov ob nedeljah poleg njihovih lastnikov ali zakonitih zastopnikov delo začasno ali občasno opravljali tudi dijaki, študenti in upokojenci. Prepričani smo, da bi določitev predlaganih izjem spremenila bistvo predlagane zakonske ureditve, ki preprečuje, da bi delodajalci v trgovinski dejavnosti svojim delavcem odrejali nedeljsko delo ter jim tako kratili pravico do počitka in družinskega življenja. Prav tako pa bi lahko predlagane izjeme brez utemeljitve pripeljale do težav tudi na Ustavnem sodišču. Zaradi vseh teh navedenih razlogov v Novi Sloveniji ne bomo podprli amandmajev, ki jih je vložila Stranka modernega centra, saj le- ti prinašajo v zakon dodatne izjeme. Z omejitvijo obratovanja trgovin ob nedeljah bomo vsekakor prispevali k poenotenju družbe okoli nedelje kot dneva počitka ter nedelje v družbi njihovih najbližjih omogočili več kot 100 tisočim ljudem. Ko to družinsko vrednoto tehtamo s poslovno svobodo trgovin do nedeljskega obratovanja, se vendarle tehtnica nagne na stran vrednote družine. Družina je temelj, na katerem je naša družba zgrajena. In le če bo ta temelj trden, bo lahko dolgoročno delovala slovenska družba in tudi slovensko gospodarstvo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Marko Bandelli, ki bo predstavil bo stališče poslanke skupine SAB. Izvolite.
Spoštovani, državni sekretar, predsednica, kolegi! Danes odločamo o noveli zakona o trgovini. Če bo novela sprejeta, bodo trgovine ob nedeljah in praznikih zaprte, tako kot so bile v času epidemije. Novela predvideva nekaj izjem, in sicer bodo med odprtimi izjemami trgovine do 200 kvadratnih metrov, ki se nahajajo na bencinskih servisih, mejnih prehodih, pristaniščih, namenjenih za javni promet, na letališčih, železniških in avtobusnih postajah ter bolnišnicah. Druga izjema velja za manjše trgovine, če v njih na nedeljo in praznike delajo samostojni podjetniki kot nosilci dejavnosti in zakoniti zastopniki ali prokuristi. V Poslanski skupin SAB smo v drugi obravnavi glasovali za dopolnilo, ki delo na nedeljo omogoča dijakom, študentom in tistim, ki jim zakon dopušča opravljanje priložnostnega dela. Na tak način smo delo na nedeljo omogočili tistim, ki jim občasno delo na nedeljo ustreza in jim prinaša nujno potrebne dohodke. Med to kategorijo sodijo tudi upokojenci. Zavedamo se, da trgovinska dejavnost predstavlja 34 % prihodkov slovenskega gospodarstva in da bi morebitno zaprtje ob nedeljah in praznikih lahko povzročilo gospodarski padec. A gledano z druge strani nedeljska trgovinska dejavnost povzroča precejšnjo socialno škodo, saj družine trgovk in trgovcev odvrača od kakovostnega sobivanja ter družinskega življenja. Trgovina je povezana tudi s turizmom. V SAB smo se zavzeli za to, da manjše družinske trgovine, ki so značilne predvsem za turistične kraje, ob nedeljah ostanejo odprte. Gre za dejavnost, ki nemalokrat preživlja celotno družino in zaradi majhnega obsega dejavnosti ne zaposluje delavcev. Ravno iz tega razloga menimo, da je prav, da se delo ob nedeljah dovoli tudi družinskim članom, nosilcem trgovinske dejavnosti. V Poslanski skupini SAB se zavedamo, da danes najvišjo ceno za odprte trgovine ob nedeljah in praznikih plačuje okrog 20 tisoč delavk in delavcev v trgovinah, saj morajo delati ob dnevih, ki so za večino ostalih delavcev v Republiki Sloveniji dela prosti. V SAB dajemo prednost pozitivnim vrednotam pred brezglavim potrošništvom, zato bomo danes soglasno podprli delavke in delavce in jim omogočili zaslužen počitek in čas za družino. V Poslanski skupini SAB bomo novelo zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Robert Polnar. Predstavil bo stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovane gospe poslanke, gospodje poslanci! Delo ob nedeljah mora biti dovoljeno. Trgovski centri so postali del družbene infrastrukture in ljudje v njih preživljajo dobršen del svojega življenjskega časa, toda delavci v trgovinah morajo biti ustrezno plačani za delo ob nedeljah in omogočeno jim mora biti, da ne delajo vsako nedeljo. Zadovoljen prodajalec privablja zadovoljnega kupca, ki ustvarja promet v trgovini. To je mit. In tako je tudi z delom ob nedeljah in z njim povezano prevaro. Splošni razlog v prid nedeljskemu delu je, da je obratovalni čas trgovin eden ključnih konkurenčnih elementov v dejavnosti, kakršnekoli omejitve na tem področju so zato nevarnost za omejevanje gospodarske rasti in grožnja socialni varnosti vseh, tudi zaposlenih v trgovinah. Vsem udeležencem v konkurenčnem boju mora biti zagotovljen manevrski prostor za lažje odzivanje na morebitne spremembe v poslovnem okolju. Splošni razlog za nasprotovanje nedeljskemu delu je razmeroma preprost. Kogar nasilno izvržejo iz splošnega življenjskega ritma okolja, tega močne prizadenejo, tako da mu niti morebitne ekonomske pridobitve kaj dosti ne pomagajo. Tudi tedenski ritem od ponedeljka do konca tedna sodi k splošnim nravem, zato lahko le iz zelo utemeljenih skupnostnih razlogov od nekaterih zahtevamo, naj se mu odpovedo. Prodajalkam in prodajalcem sicer priznavajo skromno denarno odškodnino, a ni videti, da bi njihovo nedeljsko delo prispevalo h kakšnemu posebnemu skupnostnemu blagru. Potrošniška družba je v preteklih dvajsetih letih metastazirala vsakdanja življenja državljanov na pogostokrat komaj zaznaven način kot nekaj, kar je samorazumljivo in česar nima smisla preizpraševati. Danes ni več dovolj, da potrošnik pride v trgovino in kupi tisto, kar potrebuje, marveč se ljudi sistematično in vznemirjajoče spodbuja k tesnim povezavam s posameznimi trgovinskimi verigami, da čim več časa namenijo razmišljanju in nakupovanju, da si želijo izdelkov, ki si jih ne morejo privoščiti, zavoljo česar se slabo počutijo. Slabega počutja pa se lahko znebijo samo na način, da si nekaj kupijo. Začarani krog je na ta način učinkovito vzpostavljen in človeško bitje se je transformiralo v potrošnika. V slovenski trgovini so v preteklosti učeno disputirali o stalnem povečevanju trgovskih središč in o tem, koliko prodajnih površin na prebivalca je še smiselno imeti. Kljub temu so se odpirale vedno nove trgovine, ki so si med seboj porazdeljevale kupce. Dva velika sistemska trgovca v državi sta tudi zaradi hitre širitve svoje prodajne mreže ob visoki stopnji zadolževanja končala v resnih težavah. Oba primera dokazujeta, da je bil njun poslovni model širjenja prodajne mreže napačen, a zaradi njune velikosti to ni postal problem samo posameznega trgovca, temveč države in vključenih deležnikov. Raje kot tveganju zapiranja nedobičkonosnih trgovin se ključni odločevalci v trgovskih družbah posvečajo finančno-poslovnemu prestrukturiranju podjetij. Z drugimi besedami povedano, nepredstavljivo se izživljajo nad zaposlenimi. Množično nepotrebno delo ob nedeljah je socialno škodljivo. Tisočem ljudem, ki delajo, namesto da bi počivali, trpi socialno in družinsko življenje. Ti ljudje preprosto nimajo dovolj časa zase, kaj šele za svoje družine. Zaposleni v trgovinah sicer imajo pravico do počitka, vendar se jim ta pravica na veliko odreka in omejuje. Lahko so srečni, ker trgovine ob nedeljah in praznikih poslujejo s skrajšanim delovnim časom pa se jim kdaj in kdaj zgodi, da niso v dežurni izmeni. Izkušnje preteklih mesecev, ko so bile trgovine ob nedeljah zaprte, kažejo, da se nedeljski prometi v glavnem razporedijo na ostale dni v tednu. V okoliščinah, ko trgovine ob nedeljah niso delale, smo videli, da se lahko nakupovalne navade hitro prilagodijo takemu položaju. Prav tako so hitrih prilagoditev sposobne trgovinske gospodarske družbe. Gospe in gospodje, poslanci Poslanske skupine DeSUS smo prepoznali razloge za in proti in se do njih različno opredeljujemo. Večinsko pa bomo podprli Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trgovini v njegovi originalni verziji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša. Izvolite, imate besedo.
Lep pozdrav še enkrat vsem skupaj prisotnim. V Slovenski nacionalni stranki smo proti zapiranju trgovin ob nedeljah. Razlogov za takšno stališče je več. Prvič, niso samo trgovke in trgovci, ki delajo ob nedeljah in praznikih. Delajo tudi vsi ostali – gostinci, turistični delavci, zdravstveni delavci, gasilci, policisti, varnostniki in še bi lahko našteval. Zato ni rešitev zapiranje trgovin, temveč je rešitev v boljšem plačilu nedeljskega dela. Vedno se bo našel kdo, ki bi rad zaslužil kakšen evro več, in bo z veseljem tudi delal. Lahko je to tudi študent ali upokojenec, ki bi z dodatnim zaslužkom lahko izboljšal svoj mesečni dohodek. V Sloveniji moramo spodbujati ljudi, da bi delali čim več in ne obratno. Drugič, če greste v nedeljo v trgovino, ne boste edini. Ob nedeljah boste v trgovini srečali tudi veliko upokojencev, ki jim je odhod v trgovino edini dnevni stik z družbo. Zgodi se tudi, da ljudje v nedeljo že pred 8. uro čakajo, da se trgovine odprejo. Imamo situacijo, ko tisti, ki hodijo v nedeljo v trgovino, podpirajo zaprtje trgovin. Paradoks. V nekaterih drugih državah, na primer v ZDA, so nekateri večji trgovski centri odprti 24 ur na dan. Tako je pač v kapitalizmu, ko želimo imeti vse vedno na voljo. Tretjič, mi zaupamo gospodarstvu in ekonomski logiki. Če ljudje ob nedeljah ne bi hodili v trgovine, bi te verjetno bile zaprte. Trgovci se lahko v bistvu sami odločijo, ali trgovine zaprejo ali ne. Seveda je pa tu vprašanje, kdo bo napravil prvi korak. Zakaj bi morala vedno posredovati država? Država se je prevečkrat vpletala v gospodarstvo, s čimer je bilo povzročeno veliko slabega in bore malo dobrega. V Slovenski nacionalni stranki bomo glasovali proti predlogu zakona, ker ne želimo posegati v svobodno gospodarsko pobudo, ki je zagotovljena z ustavo. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Franc Rosec. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim. Cilj predloga zakona je vsem delavcem in delavkam v trgovinah in nekaterih povezanih dejavnostih zagotoviti proste nedelje, ki so po zakonu določene kot dela prosti dnevi. Prav tako se s predlogom uresničuje volja volivcev, ki je bila izražena na referendumu leta 2003, da se trgovine ob nedeljah zaprejo, seveda ob določenih izjemah. V Slovenski demokratski stranki smo že ob prvi obravnavi zakona izrazili podporo zakonu. Izrazili pa smo mnenje, da je tako pomemben zakon potrebno obravnavati na Ekonomsko-socialnem svetu. V Slovenski demokratski stranki bomo zakon podprli. Menimo pa, da je v zakon potrebno vnesti izjeme, zato bomo amandma Poslanske skupine Stranke modernega centra k 1. členu, peti odstavek, ki še dodatno opredeljuje izjeme, ki lahko poleg nosilcev trgovinske dejavnosti, njihovih zakonitih zastopnikov in prokuristov opravljalo delo ob nedeljah v trgovinah s površino prodajnega prostora pod 200 kvadratnih metrov, podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala. Pri vprašanju trgovin in njihovih nedeljskih urnikov gre pravzaprav za spopad več pravic. Na eni strani imamo svobodno gospodarsko pobudo, na drugi pa pravico do družinskega življenja in počitka. Katera je bolj pomembna v tem primeru, pa je pravzaprav vseeno. Ljudje so se na posvetovalnem referendumu leta 2003 odločili, da trgovino ob nedeljah ne potrebujemo tako zelo in vsa ta leta je odločitev država postavljala na stranski tir. Nedeljsko zaprtje podpirajo tudi v sindikatu. Torej se zaposleni strinjajo, da raje kot nedeljske dodatke dobijo prosti čas. In na tej točki je seveda bistveno vprašanje, ne gre le za prosti čas, družino, svobodno gospodarsko pobudo, gre za prenizko vrednotenje poklica. Videli smo že plačilne liste trgovk, v tem poklicu namreč največji delež zavzemajo ženske, ki z več nadurami in dodatki za nedeljsko delo ter praznike komaj dosegajo minimalno plačo. In ta nizka vrednotenja poklicev so sindrom današnjega časa. Pri tem ne smemo pozabiti še na druge aspekte in vprašanja same trgovinske branže. Na inšpektoratu opozarjajo na kršitve v povezavi z delovnim časom, da je neto zaslužek zaradi nedeljskega dela zanemarljiv, da ob skoraj praviloma minimalni plači dodatek za nedeljsko delo znaša zgolj 60 centov na uro več kot druge dni, kar znese okrog 30 evrov bruto. Na drugi strani Trgovinska zbornica opozarja na situacijo zaradi covida, da bo zaprtje trgovin ob nedeljah povzročilo 10-odstotni upad prometa, da se bo kupna moč odlila, da ne bo več dodatkov za plače in da branži grozijo odpuščanja. Vse upoštevanje argumentov z obeh strani prav vpije najmanj po socialnem dialogu med delodajalci in delojemalci. Družbe v branži so namreč v letu 2019 ustvarile blizu milijarde evrov dobička, zaposleni pa so praviloma, kot že rečeno, na minimalni plači. Dialog je zato najmanj, kar pričakujemo, ne glede izid glasovanja. Lista Marjana Šarca je socialno-liberalna stranka, zato slišimo obe strani. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca glasovanje o zakonu zaradi omenjenih razlogov verjetno ne bo enotno.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Predlog zakona o trgovini skuša izvršiti pred 17 leti izraženo referendumsko voljo ljudi, da naj bodo trgovine ob nedeljah zaprte. Več poskusov uzakonitve ljudske volje pa je trčilo ob zid razsodb Ustavnega sodišča, ki je razveljavilo določbe, ki so prepovedovale nedeljsko delo trgovin. Razlog so bile slabo definirane izjeme, zaradi katerih prepovedi nedeljskega dela ni bilo mogoče učinkovito izvajati. Glavni razlog za podporo Socialnih demokratov zadevnemu predlogu zakona je na eni strani jasno izražena referendumska volja ljudi, na drugi strani pa tudi temeljna pravica zaposlenih v trgovini, da pridobijo vsaj en dan prostega časa, ki ga lahko preživijo s svojimi družinami. Predlog, ki bo danes končal zakonodajni postopek, ob nedeljah predvideva zaprtje vseh večjih trgovin. V drugi obravnavi je bil sicer sprejet že na prejšnji seji Državnega zbora, a je zaradi vloženih in sprejetih dopolnil v skladu s poslovnikom bila potrebna njegova končna obravnava na današnji seji. A tudi v tokratnem poskusu uzakonitve se težave pojavljajo pri izjemah. Trgovinska dejavnost namreč igra pomembno vlogo pri oskrbi prebivalstva in potnikov, zato so določene izjeme vsekakor upravičene. Na primer obratovanje bencinskih servisov in prodajaln v okviru mejnih prehodov, letališč ter železniških in avtobusnih postaj bi tako že po izvornem predlogu zakona ob nedeljah lahko ostalo odprto. Enako bi veljalo za male trgovine s površino do 200 kvadratnih metrov. V drugi obravnavi je bil torej zakon tudi na našo pobudo dopolnjen še z izjemo za male trgovine, ki bi ob nedeljah lahko obratovale, če bi delo opravljal lastnik oziroma njegov prokurist. S tem dopolnilom smo tako zagotovili možnost obratovanja malim trgovinam, ki imajo zelo pomembno servisno vlogo v turizmu, kot je na primer prodaja spominkov oziroma domačih izdelkov za turiste in podobno. Lastnikom takih trgovin se ne omejuje svobode dela, zaposleni pa so ustrezno zavarovani pred nedeljskim delom. A morebitne nadaljnje izjeme bi lahko izvotlile zakon do te mere, da ta več ne bi dosegal osnovnega cilja, in to je zagotovitev dneva počitka za zaposlene v trgovinski dejavnosti. Kljub temu je bil zakon na plenarni seji dopolnjen še z izjemo, ki ob nedeljah dopušča tudi študentsko delo v trgovinah. Dodatno sprejeti amandma pomeni, da moramo predlog obravnavati še posebej v tretji obravnavi. Tudi v tej obravnavi so danes možna dopolnila. Tako ste ponovno predlagali dodatne izjeme. Poleg študentskega dela se želi z njimi omogočiti tudi delo družinskih članov lastnika podjetja, ki smejo v skladu z Zakonom o preprečevanju dela na črno občasno opravljati delo v družinskem podjetju, če za to ne prejmejo plačila. Še dodatno pa se celoten smisel zakona ruši s predlogom, da bi lahko bile trgovine odprte do 10 nedelj v letu. Vsi novi predlogi kljub morda njihovim dobrim namenom predstavljajo tveganje, da cilji zakona ne bodo doseženi, kakor tudi za novo neustavnost zakona. Ob morebitnem sprejetju vseh se postavlja tudi vprašanje neenake obravnave delavcev v drugih panogah. Socialni demokrati smo namreč prepričani, da bi tedenski počitek moral biti zagotovljen vsem delavcem, saj zaposleni v trgovinski dejavnosti še zdaleč niso edini, ki morajo nedelje delati. V Poslanski skupini Socialnih demokratov zato soglasno podpiramo izvorni dopolnjeni predlog, ki vsekakor izvršuje referendumsko voljo ljudi. Zato bomo podprli amandma, ki nedeljsko delo v trgovinah dovoljuje njihovim lastnikom in prokuristom, nikakor pa ne bomo podprli ostalih predlaganih izjem, kajti to bi izvotlilo smisel zakona, ki pa je zaščita delavk in delavcev. Besedilo zakona bomo vsekakor, kakor sem že povedala, podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 24. septembra 2020. V razpravo dajem 1. člen ter amandma Poslanske skupine Levica ter dva amandmaja Poslanske skupine SMC. Želi kdo razpravljati? Še kdo? Najprej dajem besedo Nataši Sukič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Poglejte, danes je petek in moram reči, da sem izjemno utrujena in se veselim, da imam pred sabo vikend, se pravi kar dva dneva, ki bosta dela prosta, da si bom lahko spočila, da bom lahko morda kaj prebrala, šla na kak sprehod, preživela čas v družbi svojih bližnjih in tako naprej. Ne vem, morda sem edina v tej dvorani, se motim, ali pa se morda tudi drugi tako počutite. Ne bi rekla, da je naše delo, je sicer naporno, ampak predstavljajte si, da ste trgovka ali trgovec, da ste na primer na blagajni izpostavljeni dobesedno tistemu ritmu, ko gredo mimo vas stotine in stotine ljudi. Morate komunicirati, ves čas ste na udaru. Zavedajmo se, da govorimo o ljudeh in da ni vse v denarju, ni vse v profitu, ni vse v dobičku in ni vse v željah veletrgovcev. Mislim, da smo predstavniki ljudstva in da moramo prisluhniti ljudstvu. In ljudstvo je na referendumu svoje že povedalo. Čudim se, da v tej državi ne spoštujemo na referendumu izražene volje ljudstva, zato moramo sedaj to popraviti, popraviti tisto, kar bi pravzaprav že moralo biti, pa ne deluje. Do nas poslancev so prišla številna pisma podpore, verjetno ste jih videli, ki izražajo podporo predlogu, o katerem danes odločamo. Poslana so bila s strani sindikatov, tudi sindikatov iz drugih dejavnosti, recimo javnega sektorja, gasilstva, gostinstva, turizma, industrije, s strani posameznih delavk in delavcev v trgovinah. Vsi so izrazili neomajno podporo temu predlogu, da naj bodo nedelje za trgovke in trgovce dela prost dan. In ta podpora prihaja tudi iz sektorjev, kjer sami morajo delati, kajti tudi to smo danes slišali, in to bi naj bil eden izmed argumentov, češ, saj v drugih panogah pa delajo, zakaj ne bi tudi trgovci. Prejeli smo torej 37 pisem podpore. Od tega jih je 26 s strani posameznih delavk in delavcev, trgovcev. Pa naj ozvočim tisto, kar pravijo ljudje, kajti karkoli bom jaz tukaj povedala, tisti, ki ste prepričani in trdno zakopani v idejo, da morajo biti trgovine ob nedeljah odprte, me gotovo ne boste slišali. Morda boste pa slišali glas ljudi, ki tam delajo, ki jih torej to delo izčrpava in jim jemlje tisto, kar jim pravzaprav pripada, kar pripada nam in kar pripada tudi njim. Delavka Tuša Katja Črnivec pravi: »Glede na podjetja, ki razpisujejo prosta delovna mesta, je situacija enaka pri vseh trgovcih, zato bi pričakovala vašo podporo, da nam izborite prosto nedeljo, ki jo bomo preživeli s svojimi družinami. Prosti dan za nedelje, ko smo jih delali, smo dobili čez teden, kar pomeni, da so naši otroci v šoli, partner, prijatelji pa po službah. Torej prostega dneva ne moremo preživeti skupaj. Glede na vaše bojazni glede izgube dela pa so delodajalci delavni čas, kjer smo ob sobotah delali do 17., v času epidemije do 18., od tega tedna podaljšali do 20. ure. Mislim, da več razlage ni potrebno. Postavite se v kožo delavcu. Pohlep nas bo uničil. Izgovori, da je potrebno zagotoviti strankam čas za nakup, pa so že skoraj iz trte zviti.« To je eno izmed pisem. Delavka Edina Hudozovič piše: »Ko sem pred več kot 30 leti začela delati v trgovini, nedelje niso bile delovne. Delovni teden je hitreje minil v pričakovanju proste nedelje, ker si vedel, da se boš lahko en dan v tednu sprostil in užival z družino. Imeli smo piknike, se odpeljali na morje ali nekam v naravo ali pa se družili doma. Vsako nedeljo smo bili skupaj. Tudi v službi smo se imeli krasno in vse je bilo narejeno v dobrem razpoloženju. Potem so uvedli nedelje. Delali smo dan za dnem, brez nekega zaključka. Ja, dobili smo en dan v tednu frej, ampak takrat so bili otroci v šoli ali vrtcu, mož v službi, bila sem sama in sem pospravljala, kuhala, delala več kot po navadi, in seveda je dan minil brez počitka. To je eno. Drugo pa, za ta dan so mi odšteli sedem do osem ur, v nedeljo pa sem jih naredila le štiri, pet, torej mi je zmanjkalo ur, tudi dodatek za nedeljsko celo cca 20 evrov je manjši kot izguba, saj je treba te ure še nadelati. Zelo sem nezadovoljna zaradi sebe in zaradi mladih. Kako naj sploh funkcionirajo, kako naj se izmenjujejo in čuvajo otroke? Četudi bi samo za eno nedeljo dobila 100 evrov dodatka, je ne bi zamenjala za prosti dan z mojo družino, pa sem sedaj stara že 50 let. Želim si videti vnučke, otroke, starše, prijatelje. Med tednom? Kako, saj imamo neenakomeren delovni čas? Začnem ob desetih in končam ob sedemnajstih. Ko pridem domov, je že večer, pa tudi utrujena sem in sposobna samo še za večerjo, tuš in posteljo. Nisem več mlada. Za večerjo pojem kaj suhega, za kosilo pa ravno tako, saj nimam časa, da bi kaj skuhala. Otrok skoraj ne vidim več. Vedno bolj sem depresivna, tudi zdravje je vedno slabše. Jaz sem pozitivka, zagnana, pridna, prilagodljiva, rada delam in delam maksimalno, a v službo ne prihajam več z zagonom in voljo, ampak z grenkobo in v pričakovanju še slabših delovnih pogojev, s katerimi stalno žugajo.« Tukaj bi vam lahko prebrala še marsikatero pismo, morda vam jih lahko pozneje, ne bom zdajle preveč vlekla. Med tem sem dobila tudi sporočilo, da je prišla tudi podpora krščanskih cerkva, ki si želijo, da bi predvsem mladim delavkam in delavcem omogočili proste nedelje. Izgovori,kako se bo to poznalo na gospodarstvu in tako dalje, so pač argumenti v prid profitu veletrgovcem, kajti naš predlog ne pomeni popolnega neobratovanja trgovin ob nedeljah. Manjše trgovine bodo v nedeljo lahko odprte, da ne bo nekdo propadel, ki je manjši trgovec, ampak če je pripravljen delati tako, da izkorišča sebe, ne da izkorišča delavce, ki so v podrejenem položaju in so enostavno odvisni od svojega delodajalca. Poleg tega so tukaj neki predlogi, da bi se naj delo omogočilo študentom in penzionistom. Seveda so to podtaknjeni predlogi, zato da bi zadeva padla na Ustavnem sodišču, in temu ne smemo danes nasesti. Pa še to bi omenila, ko smo v Levici predlagali, da se urna postavka za študente dvigne – kje ste bili takrat? V Levici smo bili tisti, ki smo poskrbeli, da se je dvignila s 4,13 evrov na 4,56 evra. Predlagatelji temu takrat niste pritrdili. Ko smo v Levici ob zadnjem sprejemanju zakona o urejanju trga dela predlagali, da se dvigne sramotno nizka urna postavka za upokojence, so bili predlagatelji tega amandmaja proti. Delo upokojencev je trenutno vredno 3,46 evra na uro. Danes pa tukaj slišim, da bi radi pomagali študentom in upokojencem, češ, da bi jim s tem pomagali, ko bi delali ob nedeljah. Odločite se. Če bi jim radi pomagali, jim dvignite urne postavke, da bodo lahko dostojno plačani in pravično plačani za delo šest dni na teden, nedelje jim pa vendarle pustite, da si spočijejo in da živijo svoje življenje na nek kvaliteten način v krogu svojih bližnjih in da imajo od življenja še kaj, razen sramotno nizko plačanega dela. Toliko zaenkrat. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Violeta Tomić. Izvolite.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Ta zakon smo imeli na mizi še pred počitnicami. Vemo, da za časa covida so bile trgovine ob nedeljah zaprte in mnogi prodajalci in prodajalke so si oddahnili in so se na ta režim skorajda privadili in se ga veselili. Žal je predsednik Odbora za gospodarstvo iz vrst SMC gospod Rajić dan pred obravnavo predloga zakona, ki ga podpirajo tako kupci, sindikati in zaposleni, obetala pa se je tudi podpora ostalih političnih strank, sejo samovoljno in brez obrazložitve odpovedal. S tem je seveda posegel v Poslovnik Državnega zbora, čeprav je bil termin sprejet na kolegiju Državnega zbora. Zakaj to govorim? Zato ker vidim, da SMC skupaj s svojimi amandmaji se na vsak način trudi, da ta zakon ne bi šel skozi. In tudi s tem svojim amandmajem, ki mu je na žalost največja stranka SDS napovedala podporo, s temi izjemami si želi, da bi Ustavno sodišče zakon ustavilo. Razumem lahko, da je njihov predsednik gospodarski minister Počivalšek, vendar mislim, da moramo tudi gledati na referendumsko voljo ljudi pred sedemnajstimi leti in tudi na voljo sindikatov zaposlenih, celo kupcev. Veseli me stališče Nove Slovenije, s katerim se lahko samo strinjam, in tudi podpore verskih skupnosti. Namreč ne pomaga nikomur, če ima nadomesten prost delovni dan nekje med tednom, ko so otroci po šolah, pa partnerji v službah in tako naprej. Posledice vsega tega so razbite družine, največkrat v trgovinah delajo ženske, se pravi matere so odsotne, da ne govorim o tem, če so matere samohranilke. Kam naj z otrokom ob nedeljah, ko vrtci ne delajo? Če smo količkaj socialni, če govorimo o družinah, o vrednotah, potem dejansko ob nedeljah ni prav, da jih silimo delati, kljub temu da je bil referendum pred 17 leti. Ves denar na svetu ni vreden tega, da mati ne more svojega študenta čez vikend pospremiti na vlak ali pa mu oprati perila. In to ne govorim na pamet. To je iz pisem, ki so nam jih pošiljali in jih je prej omenila kolegica Nataša. Skratka, čez vikend so druženja, pikniki, treningi otrok, tekme in vsemu temu se morajo odreči matere, ki delajo kot trgovke. Veste, to je neverjetno, kajti ti ljudje so žalostni in zgarani, niso pa bogati. To nedeljsko delo ni nikoli dovolj plačano za vse to, kar izgubljajo. Mi smo z našim amandmajem dali dodatne izjeme, vezane na posebne lokacije, in to so pristanišča za javni promet, mejni prehodi, povsod, kjer je tranzit, pri bolnicah. Izjeme se določijo tudi za vse trgovine s prodajnim prostorom do 200 kvadratov, ki so lahko odprte pod pogojem, da delo opravljajo trgovci sami. Se pravi, da male trgovine, lastniške trgovine, espeji ne bodo ogroženi. Govorimo o velikih tujih korporacijah, ki imajo milijonske dobičke, delavke in delavce, trgovke in trgovce pa držijo na minimalnih plačah. Veste, ne vidim nobenega razloga, ekonomskega, ne moralnega, zdravorazumskega, da se ta predlog, ki je bil tako rekoč že pred vrati, da se potrdi, sedaj zavrne. Seveda je matematika v parlamentu. Vsak bo pritisnil tisti gumb glede na interes. Ampak glede na to, kako smo bili že usklajeni, kako so sindikati, zaposleni in javnost ter referendumska volja ljudi soglasni, ne vem, kako naj razumem, da nekatere vendarle kapital in interesi kapitala tako premamijo, da so sposobni kršiti vse parlamentarne procedure in zastaviti tudi svoje prepričanje in vse razumske in moralne standarde, da se pritisne gumb za interes nekoga, ki ne dela v dobro ljudi. Naš amandma bom absolutno podprla. Pozivam tudi vse poslance dobre volje, da to storijo, kajti čas je, da omogočimo zaposlenim vsaj en prosti delovni dan v tednu. Dajte se postaviti v njihovo kožo, pa delajte 7 dni na teden karkoli, karkoli. Sedite v parlamentu 7 dni na teden, pa boste videli, kako boste zgarani in uničeni. Že do petka smo dovolj zgarani. Res ne razumem, kako drugim ne privoščiti tega, kar privoščimo sebi. Vsaj nedelja je pa res, bi rekli, gospodov dan, ki si ga lahko prav vsak privošči in ga preživi z družino, kajti tako je prav, pošteno in pravično je. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Edvard Paulič. Izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Za hip se bom vrnil na čas pred počitnicami, na čas druge obravnave predloga tega zakona. Takrat je bil sprejet amandma Poslanske skupine SMC, ki širi izjeme, kdo lahko ob nedeljah dela, tudi na študente pa na upokojence. Danes z amandmajem te poslanske skupine širimo to izjemno tudi na družinske člane lastnika podjetja. S tem ko širimo izjeme na določen družbene skupine ljudi na podlagi statusa na trgu dela, ustvarjamo nedopustno pozitivno diskriminacijo. Če primerjamo dva dvajsetletnika, eden je zaposlen in eden je študent, to pomeni, da bo eden lahko ob nedeljah delal, eden pa ne, je to očiten primer te diskriminacije. Moje mnenje je, da je to sporno, ker kršimo načelo enakosti pred zakonom in pa tudi načelo bolj ali manj ugodne obravnave, ki je dopustno samo v izjemnih primerih, ko obstajajo izjemne okoliščine. Moj pomislek je, da z vsemi temi amandmaji povzročamo morebitno neustavnost in upam, da to ni namen predlagateljev amandmajev. Kdo lahko dela po osnovnem predlogu zakona? Poleg nosilca dejavnosti, direktorja oziroma zakonitega zastopnika lahko delajo ob nedeljah tudi prokuristi. Prokuro se lahko dodeli tako zaposlenim kot tudi ostalim, zaupanja vrednim osebam. In dobi se jo zelo enostavno. Potem imamo tudi Zakon o preprečevanju dela na črno in tako imenovani instrument kratkotrajnega dela, ki omogoča družinskim članom lastnika podjetja, da delajo v podjetju 40 ur na mesec. Če izračunamo, to pomeni, da lahko delajo vse nedelje. Dobili smo v vsem tem vmesnem času tudi odziv tako predstavnikov upokojencev kot predstavnikov študentov. Pa bi na kratko povzel oba odziva. Sindikat upokojencev ne privoli v to, da bi nam dovoljevali dodatno delo zato, da bi na ta način reševali nekatere lastnike trgovin. Dobili smo tudi dopis Sindikata Mladi Plus, pa bom citiral samo en izsek: »Amandmaji, ki jih vlagajo posamezne stranke, da bi ustregle kapitalu in posameznim delodajalcem in predlagajo, da bi ob nedeljah delali prokuristi, direktorji, ob pomoči študentov in upokojencev v prodajalnah do 200 kvadratnih metrov ali da bi se delalo 10 nedelj in tako naprej, so nesprejemljivi.« In nadaljujejo, da je njihove probleme treba reševati drugače. Če povzamem še mnenja ostalih deležnikov. Trgovinska zbornica Slovenije nasprotuje zaprtju trgovin, kar je z njihovega stališča na nek način razumljivo in napoveduje odpuščanje. Ampak moje mnenje je, da dokler imajo milijardo evrov dobička, dokler je opravljeno ogromno število nadur, dokler se kršijo pravice delavk v trgovini – če pogledamo, je bil v času zaprtja trgovin, v časih koronakrize porast prometa – glede na vse te razloge odpuščanj po mojem mnenju ne bi smelo biti. Za zaprtje je večina slovenske javnosti, da ne omenjam posvetovalnega referenduma. Delovna inšpekcija ugotavlja izjemno veliko število kršitev v trgovinski dejavnosti. Pred počitnicami smo lahko slišal tudi izpovedi trgovk različnih trgovskih verig. V vsem tem času ni bilo dogovora med delodajalci in sindikati. Časa je bilo dovolj in jaz smatram, da je v teh pogajanjih delodajalec močnejši partner in bi se moral on prilagoditi. Če pogledamo, da smo podpisnik evropske socialne listine, ki določa tedenski počitek na dan, ki je po tradiciji namenjen počitku, in to je nedelja, če pogledamo, da so zaposleni v trgovinski dejavnosti skoraj 100 % za zaprtje trgovin, si lahko ustvarimo sliko. Skrajni ukrep, in to je ukrep, ki se danes dogaja, je odziv politike. Politika mora poslušat deležnike in sprejet odgovorno odločitev. Glede na to da družinski člani lahko delajo po določbah Zakona o preprečevanju dela na črno, da širitev izjem na študente in upokojence pomeni diskriminacijo na podlagi statusa na trgu dela, da so proti tako predstavniki študentov kot upokojencev, da takšne izjeme pomenijo morebitno neustavnost, bom podrl predlog Levice, ki zakon z amandmajem vrača v osnovno različico in ne bom podprl predloga Stranke modernega centra, ki širi izjemo.
Hvala lepa. Besedo ima Maša Kociper. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. V začetku sem svojo razpravo nameravala koncipirati nekoliko drugače, zdaj so me pa razprave nekaterih predhodnikov tudi malo podžgale, kar nikoli ni slabo, ker je potem razprava bolj energična. Tudi v stranki SAB smo podprli in še vedno podpiramo to, da se trgovine ob nedeljah zaprejo. Tudi v stranki SAB smo socialno-liberalna stranka in kdor pozna ta politična razlikovanja, razume, da tisti, ki se imamo za socialno-liberalne, po eni strani želimo, pričakujemo in si prizadevamo za močno socialno državo, ki servisira prebivalstvo in dela v korist državljanov, hkrati pa se socialno-liberalni zavedamo, da denarja ni mogoče kar tako trošiti in deliti, da nikakršni proračun, ne slovenski ne ameriški ne katerikoli drugi verjetno ni neka vreča brez dna, in je vedno treba tudi razmisliti, kako bo denar za to socialno državo in vse ostalo, kar neka država nudi, prišel v to malho. Zato podpiramo tudi tiste, ki producirajo v naši državi, ki zagotavljajo v veliki meri denar za davke, denar za prispevke in tako naprej, podpiramo podjetništvo, obrtnike, gospodarstvo, malo gospodarstvo, vse tiste ki prispevajo k temu, da si socialno državo, kot si jo želimo, lahko privoščimo. In to tehtanje je zahtevno. Za takšno stranko, kot je naša, je zelo pomembno tudi načelo ekonomske pobude. To je eno od ustavnih načel. Zavedamo pa se, da so tukaj pomembna tudi druga načela. Danes je bilo že rečeno, da je pobuda za zaprtje trgovin ob nedeljah na Ustavnem sodišču že nekajkrat naletela na negativno oceno in da do sedaj tudi po opravljenem referendumu vsi poizkusi niso bili priznani kot ustavnoskladni. Tako da se zavedamo, da tudi če bo ta zakon šel na ustavno presojo, bo imelo Ustavno sodišče pred sabo zahtevno delo, ko bo tehtalo načelo enakosti, načelo konkurenčnosti, načelo prepovedi nelojalne konkurence, načelo enake obravnave, kar sem že omenila, pa načelo svobodne ekonomske pobude. To je zelo zahtevno delo za Ustavno sodišče. Ne glede na to smo v stranki SAB, kot rečeno, ta zakon in zaprtje trgovin ob nedeljah podpirali od začetka. Pri tem tehtanju smo razmišljali tako, če res obstaja že, recimo temu, neka anketa, ker veste, kakšen je bil tisti referendum, referendumska pravila takrat so bila takšna, da je referendum imel učinek, da je nekaj bilo sprejeto že, če se je minimalno število ljudi udeležilo tega odločanja, in je minimalno število ljudi lahko odločalo o velikih vprašanjih. Referendum je bil tudi neke vrste anketa, neke vrste raziskava med prebivalci, ki se strinjajo, da so nedelje dela prosti dan. Drugič. Tudi sindikati, ki so zame samo eden od tistih deležnikov, ki povedo, kaj je pomembno za njih, in tudi sindikati so nam sporočili, da delavci ne želijo delati. In še enkrat, pri tem tehtanju smo tudi v stranki SAB presodili, da se odločimo, da delo ob nedeljah ni dovoljeno oziroma da je nedelja dela prosti dan. Hudič je kot vedno v podrobnostih, in tudi tukaj bo, ampak izjeme so potrebne že po nekaterih pravilih iz Evropske unije, recimo bencinski servisi, železniške postaje, avtobusne in tako naprej. In tudi tukaj je že v drugem branju bilo nekaj izjem splošno sprejetih. Tako že v sedanji obliki zakon dopušča, da so odprte ob nedeljah nekatere manjše trgovine do 200 kvadratnih in tako naprej, skratka, nekaj izjem je že sedaj. Danes so me pa pojezile besede nekaterih poslancev, da se jim zdi samo to, da nekateri razmišljamo drugače ali da si drznemo iti nekoliko stran od prvega predloga zakona, grozno. To me je pa kar malo pojezilo. Kakorkoli je nekdo predlagatelj zakona, zakon ni njegov. Poslanka Sukič je rekla, v Levici smo bili tisti, ki smo poskrbeli za zvišanje nadomestila za delo študentov. V Levici niso nič poskrbeli sami od sebe, ker jih je samo 8. V Levici so lahko nekaj predlagali, brez tega, da smo mi ostali v dovolj veliki večini to potrdili, pač ne bi bilo sprejeto. Enako velja tudi tukaj. Zakon je na koncu sprejet v taki vsebini, kot po končanem zakonodajnem postopku večina odloči. In da se osporava ta pravica nam, ki so tukaj plačani za to, da to delamo, se mi ne zdi korektno. V prejšnjem branju, ne kot je rekla gospa Sukič, danes tukaj slišim, slabo sliši, to je bilo že v prejšnjem branju sprejeto, razpravljano in je bil sprejet amandma tudi s podporo SAB, da se dovoli delo tudi upokojencem in študentom. Danes bomo podprli tudi amandma, da se dovoli delo tudi družinskim članom lastnikov. Pa bom povedala, zakaj. Zame in za nas je tendenca zakona povsem jasna. Smisel tega zakona za nas je, da se ob nedeljah ne sili delati tistih, ki tega ne želijo. Da se ne sili delati tistih, ki so pisali pisma, ki bi radi bili doma s svojo družino in ki jim je minimalno nadomestilo, ki jim ga dajo trgovci – in to je res žalostno in je minimalno – premalo, da bi se odpovedali temu dnevu z družino. Tiste želi ta zakon zaščititi, in to je glavni namen tega zakona. Kot veste, Ustavno sodišče zakon vedno presoja tudi po namenu in tudi po razpravi v Državnem zboru, da ugotovi, kaj je bil namen zakonodajalca. Pri tem se poslužuje raznih oblik razlage in tako naprej, ne bom tu težila, ampak tudi to se bo presojalo. In če je res iskren namen tistih, ki se za ta zakon prizadevate, da ob nedeljah ne morejo delati tisti, ki tega ne želijo, potem ne vem, zakaj takšen srd in jeza nad temi izjemami, kot zdaj so. Se pravi, lahko pa delajo študenti – tukaj se kar naprej pogovarjamo, kakšni reveži so nekateri študenti, kako nimajo dovolj dohodkov, da bi živeli, kako jim je treba zagotoviti študentsko delo in tako naprej. Izjema je že določena. Trgovine do 200 kvadratov bodo odprte. In če želijo nekateri študenti, študenti imajo drugačen delavnik, nimajo družine, če želijo študenti delati ob nedeljah, če želijo – nihče jih v to ne bo silil, privlekel za roko pa priklenil na blagajno – zakaj jim tega ne bi omogočili. Dalje. V Državnem zboru smo ves čas polnili usta upokojencev, reveži, kako ne morejo preživeti, ono, tisto, se kregamo, kdo jim je več dal in tako naprej. Samo tisti upokojenci, nekateri so mlajši, so polni moči, ki bi v teh malih trgovinah do 200 kvadratov želeli delati ob nedeljah, bodo to lahko počeli. Spet jih nihče ne bo mogel prisiliti. In da sindikat upokojencev reče, da ne dovoli, da se tako rešuje problem upokojencev, pa poslušajte, zdaj nam bo sindikat upokojencev pravil, kako bodo dovolili, da se rešuje problem upokojencev. Z malimi stvarmi se rešujejo problemi upokojencev. Vsaka stvar šteje. Brezplačna vozovnica šteje. In šteje tudi to, da tisti, ki želijo, v malem kraju gredo ob nedeljah pomagat v trgovino. Pa se še malo podružijo, malo poklepetajo pa imajo nedeljo in še nekaj malega zaslužijo. Če bo tisti lastnik tako vohrn, bom uporabila to lepo gorenjsko besedo, da bo to delo premalo plačano, se ne bosta ne študent, ne upokojenec za to odločila. In da se gremo zdaj mi nekaj super ala komunistični nadzor nad nekimi stvarmi, ki niso smisel tega zakona in glavna intenca zakona, res ne razumem, zakaj toliko slabe volje tukaj nastaja. Pri čemer, oprostite, jaz nisem vsevedna, bog ne daj, ampak jaz v življenju nisem slišala, da bi obstajal kakšen zakon, ki bi dovolil – to je bila namreč prva verzija – ki bi dovolil delati samo lastnikom trgovin. A si vi zamišljate, da bi, ne vem, v Nemčiji sprejeli zakon, ki bi dovolil delati samo lastnikom trgovin. Kje pa je tu protiustavnost? To naš zakon določa. Pa smo dodali še prokuriste in zdaj dodaja SMC še predlog, da so še njihovi družinski člani, da v nedeljo mami, ki je lastnica trgovine v malem turističnem kraju, pomaga še sin, če je že tako ali tako zaposlen v trgovini. Ampak to je njihova presoja. Mi s tem ne odstopamo od te glavne intence zakona, da dela samo tisti, ki to želi. In da ne more noben lastnik, niti velike, niti male trgovine, niti tiste do 200 kvadratov siliti k delu tisti, ki tega nočejo. To je zame glavno. Če grem zdaj naprej, v Sindikatu Mladi plus se v to spuščajo. Jaz ne vem, kako lahko katerikoli sindikat tistim, ki se težko preživljajo, ki rabijo dodatno delo, prepoveduje, da se na tak način služi za življenje. To se mi zdi nedopustno. Če gremo čisto nazaj spet, kaj bo reklo Ustavno sodišče o načelu svobodne ekonomske pobude in tako naprej. Ne vem. Jaz sem v času sprejemanja tega zakona že celo v prvi verziji, za katero nekateri menite, da ni ustavno sporna, dobila opozorila dveh mojih kolegic in enega kolega, ki delata v Evropski uniji, da je že prva varianta v nasprotju z evropskim pravnim redom. Jaz nisem strokovnjak za evropski pravni red, vem pa, da je eno temeljnih načel Evropske unije svobodni pretok ljudi in kapitala in čim bolj odprto gospodarstvo in tako naprej. Jaz lahko tem ljudem, vsi trije so pravniki, tudi verjamem. Hočem reči, da to tveganje, da bo samo zaradi tega amandmaja zakon protiustaven, po mojem mnenju ni edino tveganje in da ima ta zakon veliko tveganj. In tudi jaz se sprašujem, kako bo odločilo Ustavno sodišče, če bo ta zakon spoznan za ustavno skladnega. Kar se pa tiče pripomb Trgovinske zbornice, velikih imetnikov trgovinskih podjetij in tako naprej, me izjemno izjemno moti, da jih ena stran te dvorane obklada, kot da so nekakšni paraziti, škodljivci, ki bi jih morali izgnati iz te države, in sram jih bodi in da pa še sploh kaj rečejo ti kapitalisti, to pa je grozno. Če lahko vsak sindikat reče – in lahko – lahko tudi trgovci, lastniki podjetij povedo svoje mnenje. Mi kot večina tukaj, zakonodajalci, smo se pa očitno odločili, da bomo prisluhnili mnenju delavcev. In prav je tako. Ko bodo ti isti trgovci, ki imajo pravico povedati svoje mnenje in pravico se boriti za svoje interese, ko bodo ti isti delavci povedali na Ustavnem sodišču v svojih vlogah, katera načela so jim bila kršena in tako naprej, takrat se naj mogoče vprašajo, zakaj niso pri vseh velikih dobičkih, ki jih imajo – imajo pa jih in vemo, da so največjih dobički ravno v trgovini – bili pripravljeni delavcem plačati več za tisto nedeljo. Če bi bili pripravljeni odškrniti nekaj več, te situacije mogoče ne bi imeli. In če bi bili pripravljeni to obljubiti v socialnem dialogu, bi seveda lahko bila situacija drugačna. Ker ljudje tudi na povsem individualni ravni vedno tehtamo, kaj je za nas dobro, kje imamo večje koristi in kje imamo večjo škodo. In celo nekdo, ki mu nedelja pomeni, bi se morda lahko odločil »ja, mi pomeni, vendar je moja socialna situacija takšna, da pač v tem trenutku bom raje delal tudi v nedeljo, ker se mi to finančno izplača in ker lahko na ta način tudi nekaj doprinesem k družini na enem drugem področju«. Jaz bi si želela, da je ta zakon na koncu, ko je sprejet, ena skupna akcija tega državnega zbora. In problemiziranje in demoniziranje nekaterih amandmajev se mi res ne zdi primerno. Večina bo povedala, kateri amandma je sprejemljiv in kateri pa ni. Zame pa je ključno, in mislim, da mi tega ne more nihče osporavati, gospod Mesec, vidim, da se je že javil k besedi, bo mogoče odgovoril na to mojo dilemo, zame pa je ključno, ali ta zakon brezkompromisno odgovarja na to glavno intenco, da ne rabijo v nedeljah delati tistih, ki tega ne želijo. Nihče jih ne more prisiliti. Tudi lastnik, ki je lastnik do 200 kvadratov velike trgovine v nekem turističnem kraju, ne bo rabil delati, če ne bo hotel. Veliko bo še raznih predlogov poslanskih zakonov in vsak, ki vloži tak zakon, se mora zavedati, da pač zakon na koncu gre skozi neko zakonodajno proceduro in lahko dobi tudi amandmaje in lahko dobi tudi spremembe. In tudi to, da sindikat trgovine tako preferira eno stranko, kaj pa vem, no [[…]]»Predlagamo, da se zakon sprejme v takšni obliki, kot ga je predlagala stranka Levica«, mi piše sindikat. Čakajte malo, jaz tukaj nisem predstavnica niti stranke Levica niti predstavnica sindikatov. Moja naloga kot poslanke je, da skrbim, da se sprejema takšna zakonodaja, ki je dobra do vseh državljanov. Pri tem pa tehtam vse to, kar sem rekla, da tehtam. In moja skrb je, še enkrat, isto za podjetnike, gospodarstvenike, obrtnike, vse tiste, ki producirajo in ki delajo res veliko. Jaz se veselim še nadaljnje razprave. Mislim, da je ta zakon zadnje čase vzbujal veliko nekih čustev. Jaz moram reči, da nisem pričakovala, nisem bila takrat pozorna, je bilo eno obsežno glasovanje, da se bo zaradi enega amandmaja njegova uveljavitev zamaknila. Ko sem pogledala obseg zakona in poslovnik, je bilo jasno. Ampak tudi tisti, ki ta zakon podpirate in ki ste zdaj v vladi, če bi se vam zdelo tako zelo pomembno, da je zakon uveljavljen prej, bi to isto brez uveljavitve zakona lahko dosegli s tem, da bi odlok pustili v veljavi. V veljavi je bil odlok, ki je zapiral delovanje trgovin v nedeljah. Ta odlok ste sprostili v začetku julija in pač trgovine so bile ob nedeljah zaprte. Jaz s tem nimam problema. Samo ne zdaj očitati tistim, ki smo takrat podprli nek amandma, da so bile zaradi nas trgovine odprte zdaj čez počitnicami ob nedeljah. Prvič, ni zaradi nas, kot sem povedala, lahko bi odlok pustili v veljavi. Drugič pa, tudi če so bile čez poletje trgovine odprte, tudi če se je uveljavitev tega zakona zamaknila za dva meseca, to ni nobena tragedija. Prvič je fino, da so ljudje med poletjem, tisti, ki so želeli, še lahko kupovali in malo pomagali v tej ekonomsko težki situaciji. Po drugi strani pa zakone delamo dolgoročno. Če je naša usmeritev res, da pomagamo tistim, ki nočejo delati, da ob nedeljah ne potrebujejo dela oziroma ne rabijo delati in jih tudi delodajalec ne more siliti, potem je naš cilj s tem dosežen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj Luka Mesec. Izvolite.
Hvala za besedo. En lep pozdrav! Jaz sem na začetku v stališču povsem jasno povedal, kakšno je stanje tega zakona. Zakon bo v Državnem zboru po vsej verjetnosti v takšni ali drugačni obliki sprejet, ker je večina poslanskih skupin zelo jasno napovedala podporo. Nevarnost, da zakon ne bi bil sprejet oziroma da bo zrušen, pa se postavlja na Ustavnem sodišču. Na Ustavnem sodišču je izjemno nevarno že v tej obliki, kot ga imamo trenutno v obravnavi, da zakon pade. Ker so notri študentje in upokojenci, to pomeni naslednje. Na Ustavnem sodišču se bo o ustavni skladnosti odprlo vprašanje, ali taka določba ljudi postavlja v neenak položaj. In če vam dam primer. Vzamete dva 22-letnika. Eden je vpisan na faks in dela preko študentske napotnice, drugi pa ni vpisan na faks in dela prek podjemne pogodbe. Zakaj prvi lahko dela v trgovini v nedeljo, drugi pa ne sme delati v trgovini v nedeljo? To je pač vprašanje, ki se bo tam odprlo in jaz vam povem, da bo zelo težko to preživelo ustavno presojo. To je prva stvar. Druga stvar, ni res da Ustavno sodišče pravi, da ima odklonilno mnenje do zapiranja trgovin ob nedeljah. Oni so zelo jasno povedali že leta 2003, da zakonodajalec, se pravi Državni zbor ima vso legitimnost, da uredi delo trgovin ob nedeljah, kot se mu zdi. Se pravi, da trgovine zapre. Treba pa je poskrbeti za to, da med izjemami ni ustavno neskladnih stvari. In samo za to gre. Zato mi predlagamo amandma, da se enostavno zakon vrne v prejšnjo obliko, se pravi v obliko, ko so vse trgovine ob nedeljah zaprte, s tem da omogočamo izjemo za male trgovine, kjer pa lahko delajo ne lastniki, kot ste napačno navajali, ampak poslovodne osebe, prokuristi in tako naprej. Sprašujete se, če je to kjerkoli drugje na svetu še v praksi. Zelo podobne ureditve imajo v Avstriji, Nemčiji in Švici. Švicarski zakon imam tukaj odprt. Ste rekli, da kje na svetu je pa še predpis, da lahko delajo samo poslovodje ob nedeljah. Lahko vam preberem v originalu, če ne verjamete meni. 4. člen, b točka tega zakona pravi, da so zaprte vse trgovine. Potem so pa tukaj v 4. členu navedene izjeme in pravi, da so izjema [[govori v francoskem jeziku]]trgovine pod pogojem, da tam v nedeljo ne delajo »personnel«, se pravi zaposleni. In potem tudi naprej definira, da to izvzema [[govori v francoskem jeziku]]ljudi, zaposlene na vodstvenih položajih. Se pravi, v Švici imajo dobesedno v zakonu pisan isti princip. Tako ne govoriti, kje to še velja. Imajo isti princip in mi smo se po tem ravnali. Če se vrnem v bistvu na konec oziroma na začetek vaše polemike, ko pravite, vsem nam je v interesu, da teh 30 tisoč delavcev v trgovini dobi dela prost dan. Jaz dvomim, da imamo vsi v tej sobi iskreno take namene. Iskreno take namene boste izkazali s tem, katere amandmaje boste podprli. Če boste podprli amandma, ki omogoča dovolj izjem, da rešimo praktično vse male trgovine, pa je zelo verjetno ustavno skladen, potem bomo verjeli v vaše namere. Če bomo pač noter dajali neke izjeme, ki bodo zelo verjetno mina na Ustavnem sodišču, predsednica Trgovinske zbornice Mariča Lah je že povedala ustavno presojo, potem smo pa na zelo na trhlih tleh. In še enkrat ponavljam, ta zakon ni v nevarnosti, da bi padel v parlamentu, je pa v nevarnosti, da bo padel na Ustavnem sodišču. In vaši glasovi o amandmajih bodo odločilni.
Hvala lepa. Replika, Maša Kociper. Izvolite.
Gospod Mesec, niste me prav razumeli. To, kar ste mi brali zdaj in ravno štiri leta sem se učila francosko, da tudi približno razumem, se nanaša na nekaj drugega, kar sem jaz razpravljala. Jaz sem govorila o lastnikih – da ne poznam primera, da lastniki. In če vi govorite, da je lahko na Ustavnem sodišču sporno, da je neenakopravna obravnava pri študentih ali upokojencih, potem je popolnoma enako lahko sporno to, da Jože Kranjc lahko ima odprto trgovino, ker je njen lastnik, Michel [[nerazumljivo]], ki je pa lastnik E. Leclerca, pa nima. Tudi to je lahko enako sporno, in ne pristajam na to tezo, da tisti, ki iskreno mislijo, ne bodo podprli amandmaja. Ključno pri tem je, kaj je intenca zakona. Intenca zakona je, da se tistih, ki nočejo delati, ne sili k delu. In noben od amandmajev od te intence za nas v Poslanski skupini SAB ne odstopa, razen tisti za dodatnih 10 nedelj. To pa je spet nekaj dodatnega, spet uvajanje po malem nazaj in na njega ne pristanemo. Tako da to, kdo ima iskrene namene in kdo ne, to je brez veze. Tudi cela ta debata je šla preko okvirov, ker je lahko zakon že sam po sebi neustaven brez vseh teh izjem, ki prihajajo le še dodatno, in edini, ki lahko to pove, je Ustavno sodišče. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj Luka Mesec. Izvoli. [[oglašanje iz dvorane]] On je predlagatelj .
Ja, okej. Zdaj prvo, zakon ste slabo prebrali in, drugič, slabo poslušate. V zakonu nikjer ne piše, lastniki, ampak piše poslovodne osebe. In slabo poslušate, ker sem vam to tudi povedal. Se pravi, uporabljamo enak princip, kot je v veljavi v tem zakonu, ki sem vam ga navajal iz Švice.
Hvala lepa. Replika, Maša Kociper.
Strinjamo pa se, da so poslovodne osebe v manjših podjetjih do 200 kvadratov v turističnih krajih velikokrat tudi lastniki. Tako da vemo, kaj bo dejansko. In tudi to bo presojalo Ustavno sodišče – dejansko enakopravnost položajev.
Hvala lepa. Preden dam besedo naprej, bom prebral še tiste, ki so prijavljeni. Najprej dobi besedo Željko Cigler, potem Tina Heferle, za njo mag. Dušan Verbič in potem na koncu še Jože Lenart. Če se želi še kdo prijaviti, bom zapisal. Najprej dobi besedo Željko Cigler.
Hvala lepa, predsedujoči. Kolegice, kolegi! Tudi trgovci smo ljudje, je stavek, ki sem ga slišal zadnje čase kar nekajkrat, ker smo tisti, ki nas po televiziji predvajajo, javnost to gleda in še posebej javnost, ki je zainteresirana na določenem področju. Moram reči, da se je javnost v Sloveniji na referendumu jasno izrazila, ali želi imeti dostop do trgovine vsak dan. Ne, trgovine naj bodo v Sloveniji v nedeljo zaprte. In ker se strinjam s tistimi, ko smo rekli, ki so to izpostavili, nedelja naj bo v slovenskih trgovinah dela prost dan. In trgovci, večinoma so to trgovke, ki so mi rekle: »Poglejte, samohranilka sem, doma imam dva otroka, sem zgarana, imam tudi že leta, za otroke moram skrbeti sama. Ko je bila koronakriza, sem jaz tukaj delala in bila izpostavljena vsem tveganjem s stališča možnosti okužbe. Ampak smo delali.« In še to rečejo, da v teh časih, ko je bila koronakriza so trgovine, zlasti o špecerijah sedaj govorimo, ustvarjale dobičke. Pravilno je bilo ugotovljeno, in upam, da tisti, ki to govorijo, v naslednjem stavku že ne pozabijo, kar so enega prej rekli, ko je kolegica prej govorila, trgovinski kapital ustvarja v Sloveniji enormen dobiček. Kolega Miha je prej jasno povedal, milijarda milijarda evrov, ki je ustvarjena na račun dela, prekomernega zahtevnega dela trgovcev. Prav ti trgovci, trgovke so mi rekli na različnih koncih: »Spomnite se tudi na nas. Mi smo vas poslali v parlament, da odločate o teh zadevah skozi zakonodajo. In nismo volili samo ene stranke. Vse stranke, ki so notri, so predstavnice tudi ljudi, volivk in volivcev trgovcev. Ne pozabite na nas.« In ni res, da bo ob nedeljah v trgovini, tudi če je manjša trgovina, delal tisti, ki bo to želel, ki bi rekel, da bo delal ali da ne bo delal. Ne, odločal bo lastnik, odločal bo kapital. Rekel bo: »Ne boš delal? Potem te pa ne rabim več.« Kaj to pomeni za mater samohranilko srednjih letih, ki je tudi že bolehna. Kakšna bo njena usoda, usoda nje in njenih otrok? Samo ta en ubogi dan, kjer naj bi si približno bili ljudje, kar se delovnih obveznosti tiče, podobni. Ko se je izpostavljala prej tudi s strani predstavnika vlade zlasti posledica zaprtja trgovin za gospodarske subjekte. Oprostite, gospodarski subjekti ustvarjajo dobiček na osnovi trgovin, smo že prej rekli, enega najvišjih v Sloveniji. V primeru, da so trgovine zaprte, ljudje tisti denar, ki ga državljanke in državljani nameravajo porabiti v trgovinah, porabijo čez teden, če je v nedeljo trgovina zaprta. Toliko robe in blaga, kot se ga želi kupiti, se v vsakem primeru kupi. Zanimivo, da so mi tudi zlasti starejši ljudje rekli: »Ko je bil čas korone, ste nam omejili diskriminatorno dostop do trgovin. Sedaj pa želite celo to, da delamo ob nedeljah za vas. In smo tudi še izpostavljeni časom, v katerih bo eno korono nadomestila druga korona.« Je pa nekaj pomembno, ko je zlasti predlagatelj in ena od predhodnih sogovornic, ki je dosti močno razpravljala, kar se tiče amandmaja, da bi v trgovinah delali upokojenci in študentje, da jih ne skrbi dobrobit študentov ali pa upokojencev, njihova socialna stiska. Gre za interes lastnikov trgovinskega kapitala, čeprav ima tudi lastnina svojo socialno in tudi ekološko, okoljsko funkcijo. Da so lahko te trgovine odprte in da ti ljudje notri delajo, kot je prej predgovornik, kolega Luka rekel, gre dejansko za mino na Ustavnem sodišču, zaradi katere lahko zakon, kljub temu da je potreben in dobronameren, na Ustavnem sodišču pade. Zato moram reči, da absolutno bom ta zakon podprl, ker so tudi trgovci in trgovke samo ljudje in jim pripada en normalen del življenja, razporejanja delovnih in družinskih obveznosti kot ostalim. Kar se pa tiče diskusije o iskrenosti, moram reči, da kolegica, ki je prej govorila, je pred kratkim, večkrat sledim njenim glasovanjem, ko glasuje, saj je napisano na listi, pa najprej podpre amandmaje opozicije, potem pa amandmaje koalicije, tako da točno preprosto ne vem, kakšna je njena iskrenost. Še posebej glede na diskusijo, Maša, ki si jo imela tukaj o Zakonu o trgovini. Hvala.
Hvala lepa. Replika. Maša Kociper, izvolite.
Vidiš, Željko, to je razlika med nami. Mi podpremo tudi kakšen amandma koalicije, če je dober, če popravlja zakon, če je v skladu z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, vi pa ste vedno in proti vsemu proti. Samo to, kar vi zagovarjate, mora biti sprejeto tako, kot vi mislite, in v taki obliki, kot ste si vi zamišljali. Tako je to.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Tina Heferle. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bom čisto kratka, ne bom se spuščala v te strankarske dvoboje, ki sta jih imela kolega pred mano. Politika mora včasih sprejeti tudi kakšne take odločitve, s katerimi posega v neka družbena področja, zato da enostavno položaj uredi. Dialog med socialnimi partnerji, v tem primeru med delodajalci in delavci v trgovini, pač ni bil dosežen in zato imamo danes pred sabo ta zakon. Javno mnenje je jasno in bilo je že velikokrat izraženo. Večina državljank in državljanov je za to, da se trgovine ob nedeljah zaprejo. Slišali smo tudi mnenje zaposlenih v trgovini. Lahko se spomnimo zelo čustvenih izpovedi trgovk, predstavnic trgovk posameznih trgovin v razpravi na drugi obravnavi tega zakona, in enostavno ne vidim razlogov, da temu zakonu še vedno nasprotujemo. Izgovorov je več, zame nobeden ne pije vode. Recimo, čas, v katerem smo, je neprimeren za to, da zapiramo trgovine ob nedeljah. Jaz se s tem ne morem strinjati. Videli smo v času tiste najhujše koronakrize, ko smo bili v karanteni oziroma zaprti v občine in ko je bil vladni odlok, da so trgovine ob nedeljah zaprte. Takrat ni bilo nobenega izpada prometa v trgovinski dejavnosti, še več, celo povečal se je po nekaterih podatkih. In tudi takrat nismo videli, da bi bil kdo pretirano oškodovan, govorim od potrošnikov, ker nismo mogli v trgovino ob nedeljah. Slišali smo danes v razpravi tudi to neko primerjavo med obratovalnim časom in pa delovnim časom, češ, da to, kar urejamo zdaj v tem zakonu, ne spada v ta zakon, ampak bi morali urediti z delovnim časom, ki bi veljal za trgovce oziroma za delavce v trgovini. To tudi ni čisto povsem res. Čisto po logiki stvari je obratovalni čas zelo močno povezan z delovnim časom, ki ga delavcev v trgovini opravi. Če imamo trgovine odprte ob nedeljah, pa naj spomnim, da od leta 2003, ko smo imeli tisti slavni referendum, kjer se je ljudstvo izreklo za to, da so trgovine ob nedeljah zaprte, od tega je kar nekaj časa minilo in danes imamo številne velike trgovske centre, ki so ob nedeljah odprti ne samo do dvanajstih, ne samo do enih, ampak tudi do 18. ure popoldne, še posebej v času, ko so pred vrati prazniki, recimo v mesecu decembru, ko vsi tako radi opevamo, da je takrat pa čas za družino. No, takrat delavke ob nedeljah delajo do šestih zvečer in zato tega izgovora ne kupim. Kar se tiče amandmajev, ki ponovno širijo neke izjeme v tem zakonu, bi rada povedala samo naslednje. Prvotni zakon kot ga je vložila stranka Levice, po mojem mnenju zadosti tem kriterijem presoje na eni strani svobodne gospodarske pobude, ki vemo, je ustavna kategorija, in na drugi strani javna korist in pa pravica delavca do počitka. Tudi pravice delavcev so tako močne pravice, da jih moramo kot zakonodajalci varovati, če niso primerno zavarovane. V tem primeru svobodno gospodarsko pobudo zagotavljamo že s tem, ko omogočamo te izjeme, ki jih prvotni zakon ureja. Veliko smo danes že slišali o tem, pa se ne bom ponavljala. Ta skrb za delavce, ki nočejo delati oziroma ki ne želijo delati ob nedeljah, in smo lahko slišali danes, da vsi smo za to, da se jim to omogoči, ampak dajmo uzakoniti pa še to izjemo pa še to izjemo, pa še to izjemo. Ta skrb tudi po mojem mnenju potem na konec koncev ni več tista iskrena skrb, ker vsi vemo, da ko enkrat v zakon umeščamo takšne in drugačne izjeme, potencialno zelo zelo verjetno privedejo do neke neustavnosti, ki bo na koncu ta prvotni zakon, s tem prvotnim namenom, da se zagotovijo pravice delavcev do počitka, razbledenil in bo na Ustavnem sodišči tak zakon padel. Tukaj bi rada povedala, ne gre za ideologijo. Vsi tisti, ki zagovarjamo, da se trgovine ob nedeljah zaprejo in da ostane brez kakršnihkoli dodatnih izjem, ne gre za ideologijo, ampak gre za to, da ščitimo pravice šibkejše strani, v tem primeru delavcev nasproti delodajalcev v trgovinski dejavnosti, ker tudi trgovski delavec ima pravico do počitka ob nedeljah. To je dan, ki je, kot smo slišali, po konvenciji določen za dan počitka. Ustavno sodišče je že večkrat odločilo, da se svobodna gospodarska pobuda vendarle lahko tudi zakonsko omejuje, če seveda so za to izpolnjeni potrebni pogoji, te sorazmernosti, posebne okoliščine in tako naprej. Tako da tukaj tudi neki izgovori, da pa neupravičeno omejujemo svobodno gospodarsko pobudo, ker je pač to neka ustavna kategorija in da bo zakon tako ali tako že zaradi tega padel, to tudi ne pije vode. Glede na to da vendarle v ospredju mora biti človek in njegove pravice, njegova pravica do prostega časa, jaz mislim, da tukaj ne bi smeli pustiti nekih prevelikih možnosti, zato da ta zakon pade, če imamo seveda vsi iskrene namene. Zdaj ne gre tukaj za problematiziranje teh amandmajev, ki so vloženi zdaj na novo, tudi tega amandmaja, ki je bil sprejet tudi v drugi obravnavi tega zakona, ampak gre enostavno, kot sem že povedala, pa da se ne ponavljam, za to skrb, da ta zakon v prvotni obliki ohranimo pri življenju tudi potem, ko bo sprejet, vidimo, da vendarle bo sprejet ta zakon, ko se bo potencialno presojala njegova vsebinoa na Ustavnem sodišču. Kar se pa tiče tega, to moram pokomentirati, čeprav nisem članica vlade, ampak moram pokomentirati to izjavo svoje kolegice glede odloka vlade, da so trgovine ob nedeljah zaprte, češ, da če bi vam bilo toliko v vladi do tega, da ostanejo zaprte, pa bi odlok podaljšali. Glejte, Ustavno sodišče je določilo, da se vsi ukrepi, ki so bili sprejeti v času epidemije, tedensko tehtajo. Ukrep zaprtja trgovine je bil eden izmed teh ukrepov. Vlada ga je morala tehtati in je pač pretehtala takrat, ko se je epidemiološka slika izboljšala, da trgovine lahko ponovno odpre. Zdaj se kesati za to, da ste potrdili nek amandma v drugem branju, ki je zavrl sprejetje tega zakona za dva meseca, praktično čez poletje, je milo rečeno malo nespretno. Jaz bom vsekakor podprla amandma Levice, da se zakon spravi v prvotno stanje, kot je bil predlagan. Pa ne zato, da bi s komerkoli želela tekmovati ali pa da bi neko ideologijo zganjala, ampak zato ker verjamem in menim, da je pač ta zakon, tak, kot je bil predlagan, edina rešitev in dobra rešitev in ustavna rešitev.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Državni sekretar, kolegice in kolegi, prav lep pozdrav! Moram priznati, da sem zelo z zanimanjem poslušal tako uvodne besede predstavnikov poslanskih skupin kot tudi dosedanjih razpravljavcev in takoj izpostavim naslednje. Nekoliko me je začudilo, da je predlagatelj že pri sebi postavil dvom, da bo Ustavno sodišče morebiti razveljavilo zakonske spremembe. Zato je takoj na mestu vprašanje, zakaj potem sploh še v tej zakonski proceduri vztraja. Naslednja zadeva, preden preidem na svojo razpravo. Nekajkrat je bil izrečen argument za zaprtje trgovin v nedeljo, da je pravica do družinskega življenja trgovcev in trgovk ob nedeljah. Sem trdno na stališču, kako je to enostranska argumentacija, kajti s tem se zanemarja vse tiste druge pridne delavke in delavce tako v zdravstvu, tako v hotelirstvu, gostinstvu, v turističnih dejavnostih, kajti ta skupina pa po tej logiki nima pravice do nedeljskega družinskega življenja, kaj šele, če dodam še gasilce in vse tiste v dežurnih službah, ki so zaposleni in delajo tako v nedeljah kot tudi dela prostih dnevih. Zato se mi zdi, da je to sila nepravično in se bom tudi v nadaljevanju dotaknil, da se izloči in se z zakonom obravnava zgolj ena skupina. Lahko že takoj rečem, da je dobesedno že s takim zakonom, s tako spremembo ustvarjanje pogojev nelojalne konkurence v tej tako imenovani tržni storitveni dejavnosti. Ampak o tem nekoliko več pozneje. Govora je bilo tudi o referendumu, stališče Zakonodajno-pravne službe. Moram priznati, da sem presenečen, da se vsaj tisti razpravljavci, ki se sklicujejo na stališče Zakonodajno-pravne službe, toliko ne potrudijo pa da malce bolj vsebinsko preberejo njihovo stališče. Sporočilo Zakonodajno-pravne službe je, da sklicevanje na referendum iz leta 2003 ni prav objektivna podlaga za predlagano spremembo, ki jo imamo sedaj pred seboj in o kateri razpravljamo. V teh 17 letih so se navade potrošnikov in trgovcev bistveno spremenile ob upoštevanju načela svobodne gospodarske pobude in tudi na drugi strani potrebe ter pričakovanja potrošnikov, da ne bomo govorili o njihovih trendih nakupovanja. S tem, moram priznati, se v celoti tudi sam strinjam. Tukaj bi samo še dodal, ker do zdaj še ni bilo o tem nobenega govora, da predlogu Poslanske skupine Levice nasprotujeta tako Vlada kot tudi Državni svet. Sedaj pa nekaj besed glede same vsebine. Sem na stališču, da Državni zbor kot zakonodajalec ne bi smel omejevati svobodne gospodarske pobude, generalno, in določati dneve, v katerih, da me ne bo nekdo narobe razumel, uporabljam besedo lastniki oziroma delodajalci, lahko opravljajo svojo pridobitno dejavnost. Še posebno bi to moralo veljati za storitveno dejavnost, ki je v celoti prepuščena trgu ponudbe in povpraševanja. Pomeni, da bi se trgovci in zaposleni skupaj s sindikati morali odločati o tem, in to brez politike, kdaj bo njihov delovni čas, ali bodo delali vse dni v tednu in podobno. To je primarna dolžnost teh udeležencev v konkretnih zadevah. Seveda pa bi ob tem moralo veljati, če se ustvarjajo prihodki tudi v nedeljo, ponoči ali prazničnih dneh, da so zaposleni bistveno več plačani kot za običajni delovni dan. In ravno plačila oziroma nadomestila za opravljeno delo naj bodo v tem konkretnem primeru daleč najbolj primarna aktivnost sindikatov, če se lahko nekako še tega dotaknem, ker je bilo v zadnjih dneh tudi nekaj prisotnosti z njihovih strani. Kar se tiče samega zakona o predlogu sprememb, lahko takoj povem, da nasprotujem. To moje nasprotovanje temelji na tem, če pogledamo po sami vsebini, ki jo imamo pred seboj in je s strani nekaterih poslanskih kolegov oziroma kolegic bilo tudi že kar dobro povedano, praktično po tej vsebini je ta predlog v marsičem med seboj v nasprotuje. Da ne bo izzvenelo tako v prazno, bom zelo konkreten, v katerem razmerju se nasprotuje. Najprej v odnosu do 66. in 74. člena Ustave Republike Slovenije. Kot drugo, trgu dela v Republiki Sloveniji. Hkrati moramo še dodati, ko smo v zadnjih dneh imeli razpravo o proračunu Republike Slovenije, rebalansu 2020, je bil s strani opozicijskih poslancev in tudi posameznikov iz poslanske skupine predlagatelja velikokrat dan poziv po večji potrošnji v Republiki Sloveniji. In nenazadnje to, kar sem tudi že omenil, ustvarjanje pogojev nelojalne konkurence v tržnostoritveni dejavnosti. In prav gotovo je trgovina en delček tega. Če nekaj besed namenim posameznim zadevam. 66. člen Ustave opredeljuje, da država ustvarja možnost za zaposlovanje in delo. In to je treba razumeti v skladu s konvencijo mednarodne organizacije o delu, številka 122, o politiki zaposlovanja. Prav nasprotno je predlog predlagatelja, da se v storitveni dejavnosti trgovina z zakonom prepoveduje delo v trgovini na določen dan. Tukaj moram priznati, da ne razumem, da želite uvesti strožje pogoje za delodajalca, kot je omogočeno z Ustavo Republike Slovenije in tudi Mednarodno organizacijo dela. Kar se tiče 74. člena Ustave, ki opredeljuje, kar je bilo že nekajkrat omenjeno, gospodarska pobuda je svobodna. In če nadaljujem, prepovedana so dejanja nelojalne konkurence. Kaj ti dve ustavni določbi pomenita? Dejstvo je, da je svobodna gospodarska pobuda ustavna vrednota, ki ima zelo veliko težo in kot takšna zahteva ustrezno ustavnopravno varstvo. Hkrati pomeni enega od temeljnih pogojev ustavne opredelitve gospodarskega sistema, ki temelji na svobodnem podjetništvu. Del opredelitve gospodarskega sistema je tudi svobodna in poštena konkurenca. S predlogom spremembe 8. člena zakona, ko se bi določile izjeme glede obratovanja trgovin v nedeljo, ravno s tem predlogom ustvarjate med trgovci nelojalno, nepošteno konkurenco, ki je, kot rečeno, prepovedana. Moja razprava je politična in ne želim kakorkoli prejudicirati stališča Ustavnega sodišča, kot je bilo nekajkrat že omenjeno. Vendar to so dejstva, o katerih se preprosto ne moremo slepiti. Samo še dve besedi, kar se tiče večje potrošnje, kar je bilo nekajkrat rečeno pri tem rebalansu proračuna. Kako zagotoviti večjo potrošnjo prebivalstva, ko ste v svojih razpravah govorili, da so privarčevana sredstva v Republiki Sloveniji 21 in toliko milijard, če se pa hkrati onemogoča storitveni dejavnosti, da ima obratovalni čas tudi v nedeljo in praznikih. Tisto, kar je nekako zaskrbljujoče, da morda želite s takšnim pristopom zakona uveljaviti pred desetletjem že znano pravilo, ki ga samo v grobem omenim, tako imenovani potrošniški turizem ob koncu tedna. Vsem nam je znano, da smo Slovenci zelo iznajdljivi, kar se tiče trošenja in nakupov. In če nima možnosti v Sloveniji, ne glede na to ali na nedeljo ali praznik iti v nakupovanje, preprosto gre preko meje. S tem se dobesedno lahko zgodi, da namesto da se troši v Republiki Sloveniji, se troši v sosednjih državah. Moram priznati, da je to del razmišljanj, ki preprosto me prepričuje, da ne morem podpreti tovrstnega zakona in tudi amandmajev, zato sem proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj Luka Mesec, izvolite.
Hvala. Bom odgovoril na tri argumente, ki jih ponavlja gospod Verbič. Prvi, pravi, da ni fer do ostalih delavcev, drugič, da je to poseg v svobodno gospodarsko pobudo in tretjič, govori o potrošniškem turizmu. Če grem po vrsti. To, da ni fer, težko vi ocenjujete. Lahko pa ocenjujejo sindikati dejavnosti gostinstva, hotelirstva, turizma in tako naprej, ki so podprli zaprtje trgovin ob nedeljah. Torej ljudje, ki delajo ob nedeljah, so podprli zaprtje trgovin ob nedeljah, ravno zato ker vedo, kako neprijetno je delati ob nedeljah. Nekaj drugega pa seveda je, če poslanec, ki mu ni treba delat v nedeljo, in vprašanje, če je kdaj ali pa kdaj je zadnjič, govori, kako to do koga ni fer. Predvsem od vas ni fer, da govorite ljudem, ki morajo delati ob nedeljah, da je fer, da delajo ob nedeljah. To pa res ni fer, gospod Verbič. Drugič, ko govorite o svobodni gospodarski pobudi, navajate 74. člen Ustave, ampak seveda pomanjkljivo. Pozabili ste navesti ali pa omeniti ključno stvar, ki je zapisana v tem členu, ki pravi: »Gospodarska dejavnost se ne sme izvajati v nasprotju z javno koristjo.« Ni naključje, da ste ravno ta del izpustili, ker če bi ta del omenili, potem pade ves vaš argument o svobodni gospodarski pobudi. Ustavno sodišče je ravno na podlagi branja tega člena in tega dela, ki sem ga prebral, o javni koristi presodilo, da ima zakonodajalec, torej mi kot Državni zbor, vso legitimnost, da trgovine v nedeljo zapre, če je to v skladu z javno koristjo. In ta je utemeljena v zakonu. To, da vi govorite, da Državni zbor ne bi smel v načelu omejevati svobodne gospodarske pobude, oprostite, to pa ni nek socialni liberalizem ali kaj vi pravite za 21. stoletje. To je nek paleoliberalizem za 19. stoletje. Se pravi, potem Državni zbor ne bi smel omejevati dolžine delavnika, ne bi smel določati dela prostih dni, ne bi smel določati pravic. Skratka, trg nad vsemi, družba naj se pa pač ukloni kakršnikoli divji gospodarski pobudi, ki se bo že pojavila. To, gospod Verbič, so zelo zastarela in skrajna stališča, ki jih težko sprejemamo v 21. stoletju, ko je vsem jasno, da je trg družbena inštitucija, ki jo države in zakoni regulirajo, tako kot vse ostale. Naša ustava je zapisana v tej smeri, zato piše, da se gospodarska dejavnost ne sme izvajati v nasprotju z javno koristjo, ker je ravno to varovalka proti stališčem, kot je vaše, ki je v resnici v temelju protiustavno. In pa zadnjič, potrošniški turizem. O tem smo veliko govorili že v prejšnji razpravi in vas bi samo spomnil. Ljudje v Sloveniji hodijo v trgovske centre, res je, ob nedeljah precej pogosto, ampak tja hodijo več ali manj na kave pa na druženje. Posledica tega je, da imamo prazna mestna središča. In če se vprašate, ali se bodo ljudje iz Kranja potem res vozili do Benetk na tisto kavo, če bo trgovski center na rondoju zaprt, jaz dvomim, da se bodo. In mislim, da je kvečjemu stvar obratna. Mogoče se bo pa v centru mesta našla kakšna podjetniška pobuda za to, da se center revitalizira in da ljudje začnejo zahajati tja. Precej jasno je namreč, kdaj so se mestna središča ob nedeljah v Sloveniji spraznila ali pa na sploh. Takrat, ko so na obronkih mest nastali trgovski centri. Mogoče pa lahko s tem za mestni turizem tudi nekoliko pripomoremo, če vsaj v nedeljo omogočimo ljudem, ki delajo v mestnih središčih, da pridejo do kruha.
Hvala lepa. Replika, mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Hvala lepa. Zelo na kratko čez vse tri zadeve. Dejstvo je, da to, kar ste nazadnje omenili, potrošniški turizem, veste, spadam v tisto kategorijo prebivalstva, ki smo šli čez to, in ko je država regulirala, da je bilo zaprto, smo slovenski državljani masovno ne samo z bližnje meje, ampak tudi iz kontinentalnega dela ali sredine hodili za konec tedna v trgovine po nakupih, kjer je bilo možno. Med tednom smo imeli delovne obveznosti in si nismo mogli tega privoščiti. Ne želim in ne bi želel, ko se zdaj navezujem še na to drugo zadevo, ki ste jo omenili, kar se tiče načela svobodne gospodarske pobude. Sem velik zagovornik tega, kar je v ustavni določbi. In kar se tiče svobodne gospodarske pobude, pomeni, da Republika Slovenija na tem področju deluje na svobodnem trgu dela in kapitala ter storitve. Upam, da se razumemo, kaj to pomeni predvsem v tem, da tisti, ki se pojavi v registrirani dejavnosti, da ima relativno veliko svobodo pri opravljanju te dejavnosti in ustvarjanju svojega dobička. Če ne ustvarja prihodka, preprosto propade in tudi ni ne zaposlitev niti nobenih tako imenovanih transferjev, iz katerega se črpajo tako imenovane socialne pomoči. In ko ste omenili, da poslanci ne delamo ob nedeljah. Veste to je zdaj tako. Če vi ocenjujete, da vi ne delate, ne pomeni, da nobeden od 90 poslancev se ne pripravlja za kakršnokoli razpravo, ne pomeni, da moraš ti v tej dvorani sedeti, ampak če se pripravljaš, se tudi. Če govorim pa za svojo preteklost, pa lahko rečem, da sem skoraj tretjino delovne dobe delal tudi ob koncu tedna. Tako da tukaj se lahko razpravlja, ampak to ni zdaj stvar te točke dnevnega reda. Hvala lepa.
Hvala lepa. Tudi to drži, kar ste na koncu povedali. Predlagatelj Luka Mesec, izvolite.
Hvala. Mislim, da obstaja neka razlika, ali vi v nedeljo popoldan na vrtu berete en zakon ali pa če morate iti v nedeljo delat in nimate sploh možnosti, da bi preživeli ta dan s svojo familijo, s svojimi otroki, s svojim partnerjem. Mislim, da se moramo vsi v tej dvorani neke razlike zavedati in ni fer, da na ta način vzpostavljate primerjavo s tistimi, ki morajo v službo v nedeljo. Drugič pa, ker sem prej videl, da ste se nekaj hihitali, ko sem rekel, da so taka skrajna liberalistična stališča, kot jih je gospod Verbič izrazil, da DZ v načelu ne bi smel omejevati svobodne gospodarske pobude, protiustavna, vam bom prebral, kaj je Ustavno sodišče zapisalo o tem členu, o tem delu 74. člena Ustave, ki sem ga omenjal. Napisali so: »Po določbi prvega odstavka 74. člena Ustave je gospodarska pobuda svobodna, vendar skrajno liberalistično pojmovanje podjetništva ne bi bilo v skladu z ustavo.« In potem naprej pojasnjujejo javno korist in zakaj ima zakonodajalec vso pravico delovni čas trgovin omejiti. Se pravi, ne samo da je bila to moja ocena, Ustavno sodišče samo tako pravi, da če preberete samo prvi odstavek 74. člena in na podlagi tega interpretirate, kaj lahko Državni zbor dela in kaj ne, ste onkraj meje slovenske ustavnosti. Gospodarska dejavnost se ne sme izvajati v nasprotju z javno koristjo. To je dopisano ravno kot varovalka proti takim stališčem.
Hvala lepa. Preden dam besedo poslancu Jožetu Lenartu, bom prebral še vrstni red naslednjih prijavljenih: Monika Gregorčič, mag. Meira Hot in mag. Branimir Rajić. Zdaj pa dajem besedo Jožetu Lenartu. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. Nekako dojemam, da se danes veliko govori o prednosti in pa slabosti tega zakona oziroma zaprtja trgovin. Jaz bi v svoji razpravi rad opozoril tudi na priložnosti. Poglejte, delo ob nedeljah in praznikih naj bi bilo samo v tistih primerih, ko moramo zagotavljati varnost in pa zdravje naše družbe oziroma v gospodarstvu, kjer procesi dela to zahtevajo oziroma tudi potrebe družbe. Visokotehnološka industrijska dejavnost je to predvsem, energetika, potem zdravstvo, policija, varovanje. Tu je že tako izpostavljeno gostinstvo in pa širše turizem in ta problematika nam je tudi dobro znana. Ali pa res potrebujemo še to trgovino v veletrošenju v tem času? Ali res brez tega veletrošenja ob nedeljah in praznikih res ne moremo preživeti? To je verjetno tisto vprašanje. Ne bomo edini v Evropski uniji in v svetu, če se bomo odločili, da ob nedeljah in praznikih preusmerimo potrošnjo na preostale oziroma da namenimo nedelje drugim dejavnostim, ki v tem času že delajo in si želijo tudi višjo rentabilnost. V tej smeri želim odpreti priložnosti. Govorim o pridelovalcih domače hrane, domačih izdelkov, ki lahko preko prodaje na tržnicah, malih trgovinah, preko kmečkega turizma zapolnijo ta prostor. Toliko govorimo že desetletja, kaj bomo naredili za domače ekološke predelovalce in tu sedaj imamo možnost, da jim odpremo vrata, da zapolnijo ta prostor. Govoriti danes, da bo trgovska dejavnost s tem propadla, da bo na tisoče brezposelnih, je brez prave osnove. Že sedaj imamo vedno več zaposlenih iz tujine, zaposlujemo s prekarnim delom. Gre samo za prerazporeditve znotraj dejavnosti in prerazporeditve dela in potrošnje na ostale delovne dni. To je srž problema oziroma tega ukrepa, ki se bo zgodil. Seveda gre pa tudi za drugačno kulturo življenja. Več svobode nas vseh, da se ob nedeljah in praznikih namesto v trgovine namenimo v naravo, potovanja, pospešujemo turizem, kulturo. Poglejte, tako je tudi v državah, recimo, v Avstriji, v Švici, kar smo tudi slišali, in takšen sistem normalno akceptirajo, in pomembno, od koder tudi prihaja največ lastnikov velikih trgovskih sistemov, ki v Sloveniji delujejo. Zaradi tega nihče ne bo propadel, ne veletrgovci in ne zaposleni. Ne pozabimo pa na koncu, da še na to opozorim, tudi na dolžnosti do demokratično izvedenega referenduma, ki ga že kršimo dobro desetletje. Ne vem, kaj bi bilo pri tem predlogu zakona še nejasnega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Monika Gregorčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. O tej noveli zakona o trgovini je bilo v preteklih mesecih opravljeno že kar veliko ur razprave, zelo veliko je bilo povedanega. Veliko se sliši, ampak razumemo se pa ne. Čudijo me nekatera stališča ali izražena mnenja predstavnikov določenih poslanskih skupin, ki so po svoje politično kontradiktorna. Na primer, poslanci iz Nove Slovenije nekako v tehtanju med družinskimi vrednotami in ekonomskim liberalizmom, ki ga zagovarjajo, vidimo, da ta potegne kratko. Na drugi strani predlagatelji, poslanci Levice, ko citirajo pismo predstavnikov verskih skupnosti, ki so izrazili podporo tej noveli zakona, ne morem, da se ne bi nasmehnila njihovim argumentacijam. Tako da naj takoj povem, da v SMC kot liberalni stranki seveda dopuščamo vse, svobodno gospodarsko pobudo in to, da gre nekdo ob nedeljah k maši in popoldan še v trgovino. In to je tisti pravi liberalizem, vsaj po moji oceni. V preteklih razpravah smo že opozarjali, da bo pa ta novela ne samo posegla v svobodnogospodarsko pobudo, ki je ustavno zagotovljena, temveč bo imela gospodarske posledice, kajti trgovinska dejavnost je utrpela velik izpad dohodka zaradi zaprtja neživilskega dela trgovskih dejavnosti v času epidemije COVID, ko so morale biti vse neživilske trgovine zaprte. Na letni ravni se ocenjuje upad dohodka tam nekje okrog 25 % in dodatno sedaj vidimo, da se obeta zaprtje oziroma še prepoved nedeljskega obratovanja teh trgovin, zato z gotovostjo lahko rečemo, da je kar veliko delovnih mest ogroženih. To kažejo projekcije Trgovinske zbornice in projekcije kažejo tudi, da bo odliv kupne moči ali pa potrošniškega povpraševanja preko meja večji, kot bo priliv na ostale dni v tednu. Jaz mislim, da se bo na koncu pokazalo, v Poslanski skupini SMC smo vložili tudi amandma, ki bi v skladu z referendumskim vprašanjem izpred več kot deset let omogočal, da bi trgovine poslovale vsaj deset nedelj v letu. Vsaj to bi dodatno omililo in nekako rešilo nekaj delovnih mest. Jaz mislim, da se bo na koncu pokazalo, da je SMC tista, ki v bistvu zagovarja na koncu koncev interese, pravice do dela za delavke in delavce v trgovini. Naj tukaj še omenim, kolegica pred mano Maša Kociper je že izpostavila sporno delovanje nekaterih sindikatov, za katere tudi jaz dvomim, da delujejo v interesu svojih članov. To so na primer študentje. Študentje so se obrnili tudi na nas s posameznimi zgodbami ali pa pogledi na situacijo, da prihaja do velikega upada študentskega dela, da so delo izgubili tisti ki, ali pa ga bodo, bi želeli delati in da bodo tako v bistvu skorajda čez noč ostali brez nekega svojega zelo pomembnega vira dohodkov. Kar se pa tiče Sindikata delavcev trgovine, ta se pa sploh po moji oceni malce preveč politično opredeljuje v korist predlagatelja, kolegov iz Poslanske skupine Levice in javno kara Stranko modernega centra. Osporava na nam legitimnost odločanja, primerja našo javnomnenjsko podporo s podporo njihovim anketam, ki so jo izvedli med člani glede interesa za delo ob nedeljah. Veste, to so malce deplasirane izjave, sploh pa tista, ko nas poslance v bistvu označuje kot dvolične, da nekateri hodijo, hodimo ob nedeljah k maši, potem pa glasujemo za to, da se nedeljsko delo ne prepove. Nisem vedela, da se še vedno kontrolira, kdo in kaj hodi k maši, da smo še vedno v nekem drugem sistemu. Kot rečeno, prepričana sem, da bo ta zakon, če bo sprejet v kakršnikoli obliki, ogrozil kar nekaj tisoč delovnih mest v trgovinski dejavnosti. Jaz pozivam vse oziroma prosim za podporo vsaj temu omilitvenemu amandmaju, ki bi omogočil delovanje trgovin vsaj deset nedelj v letu, kar je tudi v skladu z referendumskim vprašanjem izpred več kot deset let. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj Luka Mesec, izvolite, imate besedo.
Hvala. Samo komentar glede izgube delovnih mest. S tem v bistvu nekako ponavljate to, kar je povedala večkrat Mariča Lah, predsednica Trgovinske zbornice, ki pravi, da naj bi na letni ravni to pomenilo 10-odstotni izpad prihodkov in do 12 tisoč dodatnih brezposelnih. Te trditve so preverjali na portalu oštro.si, kjer so se obrnili na dva ekonomista, Bogomirja Kovača in Anžeta Burgerja. Drugega je zelo težko opredeliti za kakršnegakoli levosučnega ekonomista, ima zelo liberalistične ekonomske poglede, ampak sta oba take navedbe ocenila kot neutemeljene in povedala, da tuje študije takih učinkov ne kažejo. Ko so vprašali trgovske verige, kot so Hofer, Spar in Lidl, kakšni bodo učinki, so vsi odgovorili, da jih ne morejo oceniti. Skratka, v tej točki ni niti enega trdnega dokaza, da bi do česa takega prišlo. Bom pa še enkrat ponovil, da zaposleni, čeprav so bili soočeni s takimi stališči, soglasno podpirajo zaprtje trgovin ob nedeljah ne samo po anketah, ki jih je delal sindikat, Lidl je med svojimi zaposlenimi sam opravil raziskavo, ki je pokazala, da 90 % vprašanih pritrjuje zaprtju trgovin ob nedeljah, čeprav so jim eksplicitno povedali, da bo to pomenilo izpad pri plačah, ker ne bodo dobili bonusov za nedeljsko delo, ki so v Lidlu med najvišjimi, pa so zaposleni vseeno 90-odstotno rekli, da so raje v nedeljah doma, kot da ta bonus dobijo. Kar se mnenja zaposlenih tiče, je enoznačno. Kar se mnenja javnosti tiče, sem pa tudi že večkrat povedal, lahko katerokoli anketo pogledate, vam bo pokazala 70- do 80-odstotno podporo zaprtju trgovin ob nedeljah. Torej v tem smislu mislim, da ni skrbi, da bi prišlo do kakšnih drastičnih sprememb.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Naj najprej povem, da je meni v bistvu popolnoma vseeno, ali en sindikat podpira Levico ali ne, meni je bistvo, kaj je namen tega zakona. Zato smo mi tudi takoj pristopili in podprli. Dejstvo je, da si že 17 let sledijo neki jalovi poskusi, kako v bistvu uveljaviti zelo jasno izraženo referendumsko voljo, ki pa je bila, da državljanke in državljani podpirajo zaprtje trgovin ob nedeljah. Na ta način se torej trgovcem in trgovkam zagotovi pravica do počitka, do nedeljskega počitka, kar bi v bistvu morala biti temeljna pravica vsakega delavca, a je žal v tem kontekstu nekoliko ta debata seveda dvolična, ker v določenih panogah je to nemogoče zagotoviti. Ko nas je zajel prvi val epidemije s koronavirusom, ko je bila Vlada takrat tudi prisiljena zaradi zajezitve tega virusa določiti, da se zaprejo trgovine ob nedeljah, smo vsi uvideli, da to pa ni taka težava, da ne bomo nikakor oškodovani, če bodo trgovine zaprte ob nedeljah in je nato sindikat skupaj z Levico ponovno pristopil in predlagal zakonsko rešitev za zaprtje trgovin ob nedeljah. Socialni demokrati smo sicer že takrat ob prvi obravnavi opozorili, da podpiramo zaprtje trgovin ob nedeljah, a hkrati, da bi bilo treba dodati neke upravičene izjeme, ki so drugačne od teh velikih trgovinskih verig oziroma podjetij, ki pa so na drugi strani pomemben deležnik v turizmu. Za nas se je takrat odprlo temeljno vprašanje, ki je bilo, kako doseči ravnovesje med pravico delavk in delavcev do počitka, kakor tudi svobodno gospodarsko pobudo oziroma pravico do dela, kako zagotoviti, da delodajalec več ne more siliti k nedeljskemu delu v trgovini, hkrati pa zagotoviti možnost malim podjetnikom oziroma malim trgovcem, ki pa si želijo delati, da vseeno poslujejo ob nedeljah, zagotoviti ravnovesje med nujno oskrbo oziroma dostop do osnovnih življenjskih dobrin. Tako je bil nato tudi predlagan in sprejet amandma, s katerim je bilo omogočeno delo v trgovinah do 200 kvadratom samostojnim podjetnikom, prokuristom oziroma poslovodnim osebam. Po mojem mnenju se je s tem dopolnilom v resnici naslovilo temeljno odprto vprašanje oziroma krivice, ki bi lahko potencialno nastale, in je bil po mojem mnenju v taki obliki zakon res optimalen. Žal pa sta bila vsebina in smisel zakona nato povožena z dodanimi izjemami, ki so bile na predlog SMC sprejete na julijski seji. Ta dopolnila so v resnici nato postavila trgovke v potencialno še slabši položaj, kot ga imajo danes, ker so spodbudili v bistvu prekarno delo. Spodbuja se torej študentsko in upokojensko delo, ki bo najbrž še boljše plačano, kot so v bistvu plačane redno zaposlene trgovke. To pomeni, da v bistvu se s takšnim dopolnilom dejansko še poslabšuje položaj že tako zgaranih delavk in delavcev. Takšno dopolnilo in tudi dopolnila, ki so danes predlagana, izvzemši dopolnilo Levice, ki ga bomo seveda Socialni demokrati absolutno podprli, ker vrača zakon nazaj v izvorno obliko, ki je po našem mnenju edina primerna, bodo še dodatno izvotlila zakon. Dejansko bomo namesto zaščite delavcev še bolj ogrozili njihov položaj, vse z namero ohraniti ustavno zagotovljeno pravico do svobodne gospodarske pobude in pod to skriti vse druge namene, ki jim s tem sledite. Na koncu boste z vsemi temi dopolnili dosegli, da bo ta zakon, sicer je bilo že napovedano, da bo pristal na Ustavnem sodišču, ker boste določili toliko izjem, ki bodo pomenile, da neka diskriminacija je in bo zelo težko utemeljiti, zakaj so bile ene dopustne, druge pa ne. Zdi se mi, da sledite nekemu takšnemu namenu naskrivaj pripeljati zakon do tega, da bo na koncu res ustavno sporen, kar se mi zdi res nevzdržno. In žalostno z vidika trgovk in trgovcev, res žalostno. Če nekdo izrazi zelo jasno voljo in željo in tukaj pride in vam pove vse svoje zgodbe, kaj se jim dogaja, če slišite kakšna pričevanja, jaz ne vem, kako lahko zavrnete, kako lahko predlagate neka dopolnila samo in izključno z namenom, da boste dosegli, da se bo potem pravnoformalno v bistvu vse skupaj izvotlilo in da bo zakon na koncu padel. To je meni res neverjetno. Namesto da zaščitite delavce, bomo na koncu tudi s predlaganim zakonom, ki sledi res nečemu dobronamernemu, uveljavitvi neke referendumske volje, kakor tudi zaščiti delavk in delavcev, bomo dosegli popolnoma nasprotno. Omenili ste, kako so določene panoge, kot je gostinska panoga, ki bi tudi lahko zahtevala zaprtje ob nedeljah, torej gostilne in tako dalje, a sam sindikat delavcev gostinstva in turizma je podal podporno pismo, torej podpira zaprtje trgovin ob nedeljah. Zakaj? Najbrž zaradi solidarnosti, ker jim je jasno, da je vseeno delo trgovk in trgovcev nekoliko drugačno od njihovega, da odprtje mega šopingcentrov ob nedeljah najbrž ni tako nujno življenjsko potrebno, kot je morda dostopnost gostinskih storitev. Malo težje se bodo te zaprle ob nedeljah. Čeprav se tudi to da. Saj zdaj se zapirajo tudi lokali ob 22.30 zvečer. In če vam preberem, kaj pravijo v sindikatu delavcev gostinstva in turizma, citiram: »Tudi v gostinstvu in turizmu je delovni čas vse dni v tednu. Zato te občutke še kako dobro poznamo. Vendar pa se tudi ob tem zavedamo, da je turizem specifična panoga. Ne zdi pa se nam prav, da tam, kjer je mogoče urediti delo drugače, tega ne bi naredili. Dela v trgovinah ob nedeljah in prazničnih dneh ter dela prostih dnevih ne vidimo kot nujno, nikakor ne kot urgentno.« Temu lahko samo potrdimo. Torej trgovinska dejavnost ob nedeljah ni tako življenjsko pomembna, kot je najbrž delo medicinske sestre. Če so lahko gostinci, ki to doživljajo na lastni koži, solidarni do njih, ne razumem, kako da ne moremo biti poslanke in poslanci, da bi jim omogočili, da vsaj en dan v tednu resnično imajo pravico do počitka in do preživljanja časa s svojo družino. Ne pa, da iščemo ves čas neke poti, kako se bo namen zakona izvotlil, smisel zakona uničil in se bo doseglo, da zakon bodisi pade na Ustavnem sodišču bodisi se preko določenih lukenj v zakonu omogoči delo študentov in upokojencev na način, da se še poslabša položaj trgovk in trgovcev. Ali pa se jih celo na nek način izsiljuje s temi potencialnimi odpuščanji, kar smo danes že večkrat slišati, a podatki kažejo, da je v bistvu trgovk in trgovcev premalo. Premalo jih je zaposlenih, oni potrebujejo dodatne zaposlitve v tej branži. Potrebujejo boljše plačilo za svoje delo, potrebujejo boljše pogoje dela in potrebujejo definitivno dodatne zaposlene. Tako da jaz mislim, da bi se morali o teh vprašanjih pogovarjati, kako izboljšati pogoje dela, ne pa o tem, kako izboljšati položaj lastnikov velikih trgovcev, ker se mi zdi, da to zagovarjate. Socialni demokrati absolutno podpiramo, da se sprejme amandma, ki ga je predlagala Levica, da se zakon vrne v prvotno obliko, kakor je bil sprejet na Odboru za gospodarstvo julija, in da se dokončno uveljavi referendumska volja državljank in državljanov. Hvala.
Hvala lepa. Imam še zadnjega prijavljenega, mag. Branislava Rajića, ki se mu tudi opravičujem za napačno poimenovanje, ko sem pač bral, kdo je še na vrsti za razpravo. Sprašujem, če se želi še kdo prijavit za razpravo. Gregor Perič še. Še kdo? Ne. Potem dajem besedo mag. Rajiću. Izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Poglejte, naziv pa priimek ste »trofili« s prve, tako da, lahko nadaljujemo, seveda to je v šali. Razumem kolegico Meiro Hot, da tako govori, saj živi na sami meji. Dejstvo, da lahko gre kadarkoli v Italijo, kjer je vse odprto ob nedeljah, precej omehča stališča in naenkrat odpre razumevanje za druge. Ampak jaz bi se vrnil na uresničitev volje volivcev po referendumu leta 2003. Vedno znova skušajo zamolčati, da je to referendumsko vprašanje pri ljudeh odpiralo perspektivo, da bodo trgovine odprte vsaj 10 nedelj na leto. In to je bistvena razlika. Če se spomnite gneče v trgoskih centrih ali sploh v trgovinah pred novim letom, prvomajskimi prazniki, velikonočnimi prazniki, božičem, tudi pred krompirjevimi počitnicami, je jasno, da je ta navada pri nas bogato zaživela in da je to postalo potreba predvsem zato, ker se veliko dejavnosti, ki so tudi vezane na družinske dejavnosti, dogajajo ob sobotah. Ko imaš otroke, ki se športno udejstvujejo, pa tudi če se sam rekreiraš organizirano, je sobota dan, ko v celoti gre za te namene, za te funkcije. Iz tega razloga je nedelja nekaj, kar je odlično, da poskrbiš za infrastrukturo življenja na sploh. In nakupovanje je del tega. Seveda pa ne gre za to, da nakupuješ 8 ur na nedeljski dan, pa vendar da imaš to možnost, da je odprto. Jaz bi se tudi na hitro odzval na ta komentar kolegice Hot, da je dostopnost gostinskih storitev eksistenčno bolj pomembna. Jaz mislim, da če primerjamo nakupe plenic, mleka, kruha z gostinskimi storitvami, potem pa hitro pridemo na nek odgovor, ki ga zdravorazumsko ponotranjimo. Kdor pa misli, da je naredil uslugo trgovkam in trgovcem, se verjetno ni pozanimal med njimi, kdo resnično želi biti več plačan ob nedeljah, kdo potrebuje to delo ob nedeljah, kdo pa želi imeti enega od prostih delovnih dni zaradi svojih specifičnih družinskih potreb. Tu so neke stvari, ki se preveč posplošujejo in se samo zanaša na izjave sindikata, ki pravzaprav, ko je prišlo do dogovora v Ekonomsko-socialnem svetu, se nekako je videlo, da niti ni možno priti do nekega konkretnega rezultata teh pogovorov, ker je izgledalo, kot da se izogibajo. Ta idila arhetipske nedelje z namenom, da čim več duš dobi oskrbo, je tudi v nasprotju z dramo 20 tisoč ljudi, ki bodo mogoče ostali brez službe. Kot veste, v trgovinski dejavnosti, v trgovini in z njo povezanimi panogami deluje in dela 110 tisoč ljudi. S tem zapiranjem trgovin ob nedeljah in praznikih se računa, da bo odpuščeno kar nekaj njih in bojim se, da jih bo šlo več kot 10, 15 tisoč, ocenjujejo 20 tisoč. Upad prometa zaradi zaprtja trgovin ob nedeljah in praznikih se ne bi prelil v višje prihodke med ostalimi dni v tednu, ampak bi se prelil v tujino. Naše sosednje države zelo pozorno to pričakujejo in one nimajo omejitev glede obratovanja trgovin ob nedeljah in praznikih. V SMC se prav tako ne strinjamo z navedbo predlagatelja, da novela tega zakona ne bo imela negativnih finančnih posledic. Mi smo prepričani, da bodo negativni vplivi na gospodarstvo, kot sta izguba delovnih mest in upad davčnih prihodkov, na drugi strani pa nam je popolnoma jasno, da bo prišlo do veliko več zahtev za socialno pomoč. Zato res ne verjamemo, da je predlagatelj opravil kakršnokoli analizo morebitnih posledic za delovna mesta, za državni proračun ter za trgovinski sektor nasploh. Imamo še problem študentskega dela. Tudi to se problematizira. Ampak želim vas spomniti, da od 100 tisoč dijakov in študentov mnogi svoj del eksistence ali vsaj nekih delov svojega budžeta, ki si ga sicer ne morejo privoščiti, ravno bazirajo, črpajo in gradijo na tem dodatnem delu ob sobotah in nedeljah. Zakaj ob sobotah in nedeljah? Ker ob drugih dnevih delajo. In če primerjamo število tistih, ki imajo štipendije, in tistih, ki se dodatno financirajo z lastnim delom preko študentskega servisa, je teh trikrat več od prejemnikov štipendij. Želim povedati tudi, da smo dobili pismo Študentske organizacije Slovenije, ki nas podpira v tem, da vztrajamo pri tem amandmaju, ker si edino tako lahko finančno opomorejo tisti, ki so odvisni od prihodkov iz naslova študentskega dela. Zanimivo je tudi, da smo dobili pismo Sindikata Mladih plus. Oni ne pristajajo na to, da so smatrani kot poceni delovna sila in poraja se vprašanje, koga pa zagovarjajo. Ali zagovarjajo mlade? Ker od največje študentske organizacija smo dobili eno mnenje, od organizacije Sindikata Mladi plus pa drugo, tako ne vemo, zdaj koga oni zagovarjajo. Mogoče ta plus, ko je v njihovem imenu, ker drugače so stvari precej nejasne. Naslednja netočnost je, da male trgovine ne bodo ogrožene. Bodo, ker če zboli tisti, ki je lastnik trgovine in če ne more organizirati pomoči v nedeljo, enostavno ima velik izpad dohodka. Na stran še to, da mnogi so celo življenje garali, da bi ustvarili čim boljše trgovine, primernejše za prodajo in če ima trgovino, ki ima štiristo kvadratnih metrov, je praktično ta dan ne ne more niti uporabljati, kar je tudi po svoje krivično. V samem začetku je kolegica Violeta Tomić imela eno tako dramsko bravuro, ko je aludirala na moralo vseh nas, ki bomo pritisnili, kot je rekla, minus za ta zakon. Ampak to je neverjetno! Ker zadnje, kar smo pričakovali, je, da nas pridigarka iz Levice poziva, da spoštujemo gospodov dan. Ker tu pa res vidimo, da so stvari ušle iz kontrole. Mi imamo celo vrsto pisem podpore, Gospodarska zbornica Slovenija, Kamp Šobec, Lesce, Trgovinska zbornica Slovenije, Kompas shop, Študentska organizacija Slovenije, Petrol, OMF, da ne naštevam več. V glavnem ni to tako enoznačno, da so vsi proti temu zapiranju. Eni se zavedajo, kakšne težave to prinaša. Enim se ne čaka v vrstah na bencinskih servisih ob nedeljah, da kupijo jogurt po trideset procentov večji ceni, ker tam je vse dražje. Ko pridemo na temo te pozitivne diskriminacije, ni jasno, zakaj ena prodajalka na letališču lahko dela, v kampu, ki ima enako turistično pomembno funkcijo, pa ne. Zakaj bo ona zdaj izgubila službo? Ena bo tako izgubila službo, druga pa ne. Vprašanje, zakaj je veliko izjem. Vsak zakon, ko se pametno snuje, odvisno od področja, na katero se nanaša, mora zapopasti vse izjeme. Veliko izjem je zaradi tega, ker imamo veliko različnih situacij, ki jih je treba obdelati. Kolega Luka Mesec skuša doseči boljši odziv na svoj predlog s primerom dveh 22-letnikov. Zakaj eden ima pravico delati, drugi pa ne. Mi lahko tudi vprašamo, zakaj eden študira, drugi pa ne študira. Ker tisti, ki študira, ima pač študij med tednom, za vikend pa lahko, če hoče in če potrebuje, najde delo. Ta, ki ne študira, verjetno pet dni dela, in mu ni treba delati ta dva dneva. Torej ne gre za neenakost med njimi. Jaz mislim, da je ta primer napačno izpostavljen. V SMC smo za odprto gospodarsko pobudo in spoštovanje pravic delavcev, ampak pričakujemo, da se v zvezi spoštovanja teh pravic pogovarjajo skupaj delodajalci in sindikati ali, če hočete, sindikati in delodajalci. Na pa, da se gre za eno zaigrano srečanje, iz katerega se nikoli nič ne zgodi. Mi nismo skrajno liberalistični, kot je Luka povedal, mi visoko cenimo tisto, kar je v njihovem predlogu od tega idealizma in od plemenitosti te pobude, in to je jasno. Ampak mi hočemo razmišljati tudi o svobodi vseh ostalih, tudi tistih, ki jim nedelja ostane za nakupe, in v imenu svobode tistih, ki bodo mogoče zaradi tega izgubili službo, in ko bo po toči pozno zvoniti, ne bi vedeli, ali bodo vlekli vrvi zvonov z levico ali z desnico. Hvala.
Hvala lepa. Replika, Meira Hot.
Hvala lepa. Spoštovani kolega me je večkrat izzval v svoji razpravi in tudi poimensko omenil, tako da mislim, da je upravičena replika. Kot prvo vas moram opozoriti, da je bila vaša opazka zelo seksistična. Samo zato ker sem ženska ali živim na Obali, ne pomeni, da hodim ob nedeljah v šoping v Italijo. In dejansko ne hodim. Pa ne bi, tudi če bodo v Sloveniji zaprte trgovine. Tako se mi zdi ta opazka zelo zelo neupravičena. Vi mene ne poznate, ne veste, kako preživljam svoj nedeljski čas, in se mi zdi to čisti seksizem in pričakujem opravičilo z vaše strani. Kot drugo, omenili ste male trgovce. Naj vam povem, da s sprejetim amandmajem julija, ki smo ga sprejeli na odboru, da male trgovine do 200 kvadratov, v katerih lahko poslujejo potem ob nedeljah samostojni podjetniki, prokuristi oziroma poslovodne osebe, je bil na Obali zelo dobro sprejet. Ko pridete v Piran, imate na ulici celo vrsto samostojnih podjetnikov, ki so pozdravili tovrstno določbo, ker se jim ne zdi nič narobe, da si kot poslovodna oseba vzame ob nedeljah čas, pa dela namesto zaposlenega. Njim je bilo bolj pomembno, da se jim zagotovi možnost, da imajo pravico delati. In to se jim je s tem amandmajem zagotovilo in ga pozdravljam in mislim, da na ta način zakon absolutno optimalen. Kot tretje, jaz nisem rekla, da je gostinstvo eksistencialna dobrina. Če sem se tako izrazila, potem se opravičujem, ker potem se nisem pravilno izrazila. Jaz sem rekla, da gostinstvo je vseeno del neke specifične branže, da je turizem specifična branža in da je v tem kontekstu razlika med eno gostilno in med enim trgovskim šoping centrom, ki pač ne opravlja neko nujno potrebno delo ob nedeljah. To so celo sami gostinski delavci prepoznali, ki pa so tisti, ki prav tako delajo v zelo težkih pogojih, a so vseeno izrazili solidarnost trgovkam in trgovcem in podpirajo zaprtje trgovin ob nedeljah. In kdo smo mi potem, da temu oporekamo? To mi res ni jasno. Jaz vas res naprošam, nehajte s temi nekimi posrednimi grožnjami, kako bo toliko odpuščanj sledilo. Ali ni sramotno, da potem zagovarjate tiste, ki bi potem odpuščali, če se ob nedeljah zapre? Ali vi veste iz statističnih podatkov, da imajo premalo zaposlenih? Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj, Luka Mesec.
Hvala lepa. Jaz bi tudi imel nekaj replik na prejšnjo razpravo. Sedaj bom začel od zadaj. Rekli ste kolega Rajić, da ni utemeljena spornost primera, ki sem ga pokazal, dveh dvaindvajsetletnikov. Enega na študentski napotnici, drugega na podjemni pogodbi. Vi ste sicer nek argument podali, ampak zelo težko bi ga pravno sprejeli, ker problem, na katerega jaz opozarjam, ostaja neodgovorjen. In to je, kako opravičiti razlikovanje glede na položaj na trgu dela. Ustavno sodišče je v več razsodbah že podalo, da to ni utemeljeno, da to ni dovoljeno razlikovanje. Je pa dovoljeno razlikovanje, ki smo ga mi zapisali v naš amandma, ki razlikuje glede na interes med podjetnikom in zaposlenim. Tisto pa je dovoljeno, in to je tudi Ustavno sodišče samo povedalo. Ne morete pa vleči razlik med eno obliko dela in drugo obliko dela ali pa, ne vem, med brezposelnim starejšim in nekom, ki je upokojen, pa sta lahko isto stara. Tam boste pa zelo težko utemeljili, zakaj eden lahko dela, drugi pa ne sme. Še enkrat poudarjam, problem s tem bo, in to je jasno povedala že Mariča Lah, da bo ustavna presoja o tem zakonu. In take izjeme lahko zakon razveljavijo na Ustavnem sodišču. Zato jih mi ne moremo sprejeti, čeprav bi tako, če bi se pogovarjali v splošnem, bi lahko rekli, saj niso napačne, ampak problem pa je, ker imamo položaj ustavne neskladnosti, in to bo lahko usodno za zakon na Ustavnem sodišču. Druga stvar. Vi ste že kar rekli, da bo 20 tisoč ljudi izgubilo delo. To je spet tako, prej sem povedal, da ne ekonomisti niti trgovska podjetja sama ne špekulirajo o tem, koliko ljudi bo izgubilo delo, ker pravijo, da o tem trenutno ni mogoče soditi. Lahko pa sklepamo po tem, koliko jih je delo izgubilo med epidemijo. Kolikor jaz vem, se zaposlenost v trgovini ni zmanjšala, čeprav so bile trgovine ob nedeljah zaprte. So pa obratovale, tako da trgovine niso bile med tistimi podjetji, ki bi dobivale ogromne državne pomoči. Po drugi strani je pa jasno, da 7 tisoč delavcev v trgovini manjka. Takšne so ocene. Če hočete bolj direktno potrditev tega, da ljudje manjkajo, vam pa lahko, tukajle imam slikan letak, ki ga razdeljuje Mercator, ki se imenuje Prislužite si nagrado s svojim kandidatom. In potem piše, to je pismo zaposlenim: »Vsakega novega zaposlenega, ki ga bodo predlagali Mercatorjevi zaposleni in agencijski delavci, bomo v skladu s kadrovskimi postopki zaposlili v našem podjetju in ko bo kandidat uspešno opravil poskusno delo treh mesecev, bodo predlagatelji prejeli nagrado, in sicer 100 evrov bruto dodatka k plači in 100 evrov e-bonov na Pika kartico.« To se imenuje projekt Prislužite si nagrado s svojim kandidatom. Se pravi, zaposlenih v trgovini je premalo, ljudi manjka in podjetja, kot je Mercator, nagrajujejo svoje delavce, če ti prepričajo nekega svojega znanca, kolega, prijatelja, družinskega člana, da gre na razpis za delo v Mercatorju. Takšna je trenutna situacija. Ljudi je premalo, dela je preveč. In to izhaja tudi iz obratovalnega časa trgovin. Glejte, ti ljudje delajo dobesedno za minimalne plače na blagajnah, plačujemo s kartico, torej napitnin ni veliko, njihovo delo je pa pogosto razporejeno čez cel dan ali pa popoldan, ko so tisti, ki delajo dopoldan in otroci doma, delajo ob nedeljah, imajo šestdnevne delavnike in tako dalje. Razumljivo je, da je ta poklic postal za ljudi neprivlačen. Zato ljudi manjka in mogoče bomo lahko celo popravili to sliko, če vsaj ob nedeljah trgovine zapremo. Se bo lahko kdo morda lažje odločil za ta poklic, kot se odloči danes. In pa zadnjič, jaz res ne morem sprejeti teh slikanj katastrofe, kako bodo potem vrte na bencinskih servisih za jogurt in tako naprej. Glejte, saj smo imeli trgovine zaprte 4 mesece med karanteno, pa ni bilo nobenih posebnosti. Tudi poleti, ko ni bilo več karantene, julija, so bile trgovine ob nedeljah zaprte in ljudje praktično opazili niso. Tako da nič se ne bo drastično spremenilo za tiste, ki v trgovinah ne delamo, bo se pa življenje polepšalo tistim 30 tisoč ljudem, ki pa morajo ob nedeljah delati. In za njih gre. O njihovih usodah danes odločamo. Jaz še enkrat pozivam vse poslanke in poslance, da premislite o tem, kaj bo vaš glas za teh 30 tisoč ljudi, njihove družine, partnerje, otroke pomenil in kako omogočiti zakonu, da ne bo preživel samo razprave v Državnem zboru, ampak tudi obravnavo na Ustavnem sodišču.
Besedo ima Gregor Perič. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Mi se s tem zakonom v bistvu postavljamo nad delodajalce in nad delojemalce. Enkrat smo imeli v Sloveniji socialni dialog, zdaj se pa mi odločamo, da tega socialnega dialoga več ne potrebujemo, ker smo očitno tukaj notri pojedli vso pamet sveta in sporočamo socialnim partnerjem tudi v prihodnje, če bodo kakršnikoli problemi, ki jih bo treba rešiti, da naj jih sploh ne rešujejo, ker itak bomo na nek način prišli s tem problemov tukaj notri pa bomo potem s tako ali pa drugačno večino sprejeli nek ukrep, neko rešitev, ki bo nekomu po godu, marsikomu pač ne bo, ampak bog pomagaj, nič hudega, več sreče prihodnjič. To je to naše današnje sporočilo. In to, da poslušam, da ravno Levica je tista, pa še marsikdo z leve strani asistira temu, da povozimo socialni dialog kot neko vrednoto, ki se je skozi dolga desetletja gojila in razvijala, to me po svoje preseneča. Ampak to se zna tudi obrniti nasproti, da bo kdaj v tem socialnem dialogu, ki ga ni, šibkejša stran tudi na strani delavcev, potem bo pa cel halo in bo ogenj v strehi in bomo spet vsi pametni, kako je socialni dialog treba spoštovati. Jaz sem še vedno mnenja, da če se delodajalci in delojemalci lahko sami zmenijo, naj se zmenijo, naj se pogovarjajo pa naj sedijo eno uro, deset ur ali deset dni zaradi mene. To so v preteklosti že naredili, so sprejeli kolektivno pogodbo, ta kolektivna pogodba še vedno velja. Kolikor razumem, so delojemalci, torej sindikati odstopili od te kolektivne pogodbe in se niso želeli več pogovarjati. Kakšne vrste dialog je to, kakšne vrste sporočilo, ne vem, ampak mislim, da ni nekaj dobrega. Se pa zavedam tega, da je to vprašanje nekaj, kar rešujemo že 17 let, in še vedno nismo rešili. Ko smo ljudi spraševali o tem pred 17 leti, verjetno se je v tem času kaj spremenilo, jaz mislim, da marsikaj, bi morda lahko ljudi še enkrat vprašali, tudi pogoji, ko je bil tisti referendum izpeljan, pod današnjimi pogoji, pod pravili, ki danes veljajo, zagotovo ne bi bil veljaven, ker ni dosegel kvoruma. Ne izključujem tega, da bi ljudje ponovno rekli isto in bi rekli, želimo zaprte trgovine, ampak takrat so ljudje rekli, da želijo trgovine, ki bi bile odprte deset nedelj na leto. Mi tudi tega ne omogočamo. Mi smo šli na neko varianto, ki jo sicer opravičujemo z določenimi argumenti, ampak če hočete in če se hočete postaviti na stran nekoga, ki mu je svoboda kot taka vsaj majhna vrednota, potem boste s tem imeli resne probleme ali pa razumete stvari bistveno drugače. Ko delamo te primerjave, dali smo kriterij 200 kvadratnih metrov, nekdo ima trgovino 205 kvadratnih metrov pa bo zaprl, ko že primerjamo študenta oziroma mladega človeka v taki ali drugačni pravnoformalni relaciji z vidika zaposlitve. Tudi tukaj se lahko potem sprašujemo, kaj bo Ustavno sodišče reklo. Predvsem pa nehajmo tukaj govoriti o tem, kako bo Ustavno sodišče odločilo, ker nismo mi Ustavno sodišče. Mislim, da ste tudi v Levici pred kratkim dobili ene vrste lekcijo v tem smislu glede omejevanja gibanja znotraj občin. Dajmo vsi stopiti en korak nazaj. Bi pa rad slišal nekoga danes tukaj notri, ki mi bo zagotovil, da bomo s sprejetjem tega zakona povečali prihodke v panogi, da bomo povečali kupno moč, torej da ne bo odliva kupne moči v tujino, da bomo na račun tega zakona pobrali več dajatev, da bo boljša oskrba, da bomo imeli več delovnih mest. Jaz bi rad slišal nekoga, ki bo to zatrdil tukaj notri, ki se upa postaviti in reči, da bo vse to izpolnjeno, torej več prihodkov, boljša kupna moč, nobenih odlivov v tujino, več pobranih dajatev, več davkov. Torej bomo imeli več socialne države. Več delovnih mest. Ne vem. Se bojim, da ne bo nikogar tukaj, ki bi si upal postaviti na to pozicijo, ker se vsi zavedamo, da to ne bo možno. Ko izpostavljamo določene trgovce, nehajmo izpostavljati tiste velike, ki imajo, saj ste sami ugotovili, dovolj nekega baferja, dovolj neke zaloge, da lahko to tako ali drugače kompenziramo. Poglejmo raje tiste, ki so zgradili določene stvari iz nič, ki so začeli iz nule in potem postavili neko večjo trgovino, zdaj smo jim pa rekli, gotovo, zdaj pa več ne morete. Kako se boste znašli? Ja, znajdite se, tako kot do zdaj. Nimamo odgovora na to in ga ne bomo imeli. In tam zagotovo bodo izgube dobička, zagotovo bodo brezposelni. In tisti ljudje bodo enostavno morali iti nekam drugam. Pa verjetno si tudi ti podjetniki mislijo:« Pa zakaj se sploh matram, če potem nekdo pride in se odloči z danes na jutri. In jaz to preprosto zaprem, čeprav mi ljudska volja omogoča, da bi vsaj deset nedelj na leto lahko delal. Pa niti to ne, ker imam trgovino z 205 kvadrati, namesto 199.« Ali je to v redu? Ne, po moje ni. Ja, seveda, vse se popravi, saj smo videli, kako hitro popravimo. Jaz se ne strinjam s tem, tudi ko se postavljamo na pozicijo, da zagovarjamo to ali ono skupino ljudi pri nas, tudi študente, v končni fazi so nam iz ŠOS povedali, da se jim zdi pomembno, da imajo tudi študentje možnost delati. Pa smo spet rekli, da ne. Pa tudi ko nam napišejo, enkrat jih slišimo, drugič jih ne slišimo. Pa vemo, kako je s študenti, pa vemo tudi kako je s starejšimi. V bistvu smo skreirali en problem, ki ga mi tukaj sploh za moje pojme ne bi smeli reševati. Kot rečeno, imamo socialni dialog in tam naj se ta vprašanja rešujejo. Tako kot so se socialni partnerji medsebojno že uskladili in ker je en socialni partner od tega odstopil, očitno se je zdilal z vami iz Levice in so pač začutili priliko, da se to vse skupaj povozi. Vi ste jih podprli, ampak za moje pojme je to pljunek v obraz socialnemu dialogu. In to je zelo slab precedens tudi za v prihodnje. In jaz takega zakona, s takšnimi rešitvami, enostavno ne morem podpreti. Pa tudi ko govorimo o turizmu. Te zadeve gredo z roko v roki. In preprosto bomo poslali nek signal tudi turistom, da to nam ni zanimivo. Pa kljub temu da so trgovine lahko v nedeljo brez problema odprte v Italiji, pa na Hrvaškem, na Madžarskem so tudi naredili korak nazaj in v bistvu je samo pet držav v Evropski uniji, kjer ni mogoče kupovati v nedeljo. Kot rečeno, to je spet lahko naša odločitev. Ampak jaz se s takšno odločitvijo ne strinjam. Predvsem ker je narejena na horuk in povozi vse tiste standarde nekega dialoga znotraj družbe, ki smo jih leta in leta gradili. Kot rečeno, če me prepričate, da bo na račun tega več prihodkov v panogi, da ne bo odliva kupne moči v tujino, da bomo pobrali na ta račun več dajatev, da bo boljša oskrba in da bomo imeli na ta račun več delovnih mest, super, podprem. Ampak dvomim, da bo to možno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Željko Cigler. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani, dejstva ki so bila navedena za čas koronakrize, ko so vse trgovine v Sloveniji zmanjšale svoj obratovalni čas, ob nedeljah so bile zaprte, so bili jasno izpostavljeni podatki, da prodaja ni padla, dobiček ni padel. V letošnjem letu imajo trgovine kljub koronavirusu izjemno visok dobiček. Pa tudi delavci so bili bolj zadovoljni, ko so lahko ob nedeljah oziroma pri skrajšanem času boljše počivali. Kar se tiče socialnega dialoga, gospod Perič, toliko ko se je o tem zakonu in problemu zaprtja trgovin ob nedeljah v Sloveniji govori od leta 2003, ne vem, če je toliko že bil kateri zakon prediskutiran, če je bilo toliko socialnega dialoga. Sindikati, delodajalci, kot smo prej omenili Trgovinsko zbornico in Maričo Lah, ekonomisti se ves čas oglašajo, po medijih teče razprava, delavci preko sindikata. Sindikat izraža svoje mnenje, ne mnenja z eno stranko, ima jasno stališče do problema zaprtja trgovin ob nedeljah. In je tudi izračunana zadeva s stališča trgovine in položaja delavcev, ker če trgovina ne »laufa«, tudi delavci nimajo zaposlitve. Državni zbor že tretjič zdajle o tem govori, v preteklosti pa je ne vem kolikokrat o tem govoril. Kar se tiče pa zagotovila, kaj se bo zgodilo. Včerajšnji menedžer leta Enzo Smrekar, glavni direktor Atlantic Droga Kolinske – to je podjetje, ki močno povečuje svojo prodajo, je praktično v špici po dodani vrednosti na delavca v državi, ustvarja dobičke – kaj je rekel, ko je včeraj govoril po televiziji delodajalcem in delavcem ter poslankam in poslancem Državnega zbora? Na prvem mestu je delavec, da je zadovoljen, da čuti pripadnost podjetju, da je spočit, zdrav, da lahko dela, da lahko ustvarja novo dodano vrednost. In je rekel, da temu oni dajejo prvi in največji poudarek. Za vsakega posebej gledamo, da ima oblikovano svojo zaposlitveno kariero, da ima dopust, da ima normalne delovne pogoje. V primeru trgovine to pomeni tudi nedeljsko prosto delo. Poglejte, to so eni dokazi, to so zagotovila, to so konkretne izkušnje. Jaz moram pa reči, da danes, ko sem poslušal kolega Rajića, Verbiča, Kociprovo, Gregorčičevo in tudi vas, gospod Perič, z vsem spoštovanjem do vas, moram reči, da ugotavljam, da praktično diskutirate o tem predlogu sprememb zakona o trgovini, ki jih bo sprejel ta državni zbor. Res je, čeprav je dala Levica predlog, ta državni zbor o tem odloča. Tudi vi. O tej zadevi govorite in razpravljate s figo v žepu. Vseskozi izpostavljate zlasti pozicijo trgovinskega kapitala. Tistih 30 tisoč delavcev, zaposlenih v trgovini, kot da jih ni. Argumenti, kako bi tudi njihov počitek ob nedeljah, koristil samemu kapitalu, da bi več ustvarjal, več zaslužil, imel več za sebe, kot da ne čujete. Govorite o tem, da bi zaposlili dodatno, študentom bi pomagali, upokojencem bi pomagali pa družinski člani naj bi delali. Glejte, to govorite izključno iz enega samega razloga, ker se zavedate, da prav amandma, s katerim želite vnesti delo teh socialnih kategorij, praktično pomeni največji problem, ki ga zna izpostaviti in spremembe zakona razveljaviti Ustavno sodišče Republike Slovenije. Zato predlagam, da se pridružite predlogu tistih strank, ki smo tukaj skupaj ugotovile, da sprememba, ki je predlagana in jo bo sprejel Državni zbor, koristi tako zaposlenim kot tudi kapitalu v trgovinah. Skratka, figo potegnite iz žepa, roke iz žepa in normalno podprimo predlog, ki je v korist in v interesu ljudi, zaposlenih in tudi trgovinskega kapitala v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj Luka Mesec, izvolite.
Hvala lepa. Ko nasprotniki tega zakona govorite v imenu drugih, govorite to precej na pamet in neutemeljeno. Radi govorite o tem, kaj bi bilo dobro za zaposlene, pa jih niste vprašali oziroma gredo vaše besede direktno v kontradikt s tem, kar so nam sami pošiljal na odbor, ko smo ta zakon obravnavali. Ko govorite v imenu malih podjetnikov v trgovini, pozabljate na dejstvo, da se je recimo na Primorskem začela zbirat peticija ob začetku tega zakona, ki pa je, ko smo povedali, da bodo poslovodne osebe v trgovinah lahko delale, ugasnila in tudi pobudniki te peticije so s tako rešitvijo zadovoljni. Ko govorite o študentih in upokojencih, vidite sami, da pač greste v kontradikt s Sindikatom Mladi Plus pa Sindikatom upokojencev, ki sta rekla popolnoma druge stvari, kot jih vi govorite. Skratka, ko govorite v imenu drugih, ne govorite zato, da bi bili ti drugi slišani, ampak govorite v bistvu skozi interes velikega trgovinskega kapitala, ki je edini, ki mu je v interesu odprtje trgovin ob nedeljah. Pa še ta ne ves, saj zato so v bistvu več ali manj tiho. Nikjer nisem videl, da bi se, ne vem, predsednik uprave Mercatorja sploh oglašal o tem vprašanju. In jasno je, zakaj se ne. Kot je kolega Polnar povedal, ki je dolga leta delal v trgovini, so številne poslovalnice odprte ob nedeljah samo zato, ker je odprta tudi konkurenca. Čeprav imajo ob nedeljah najslabši promet in ob nedeljah najmanj prodajo, so odprti samo zato, da ne izgubljajo zvestih strank, ki bi namesto v Mercator takrat izjemoma zavile v Hofer. In tako so medsebojno v neki nezdravi konkurenci. Seveda so pa na škodi tukaj ljudje, zaposleni, ki imajo zaradi tega uničene nedelje, ki zaradi tega nimajo počitka in ki zaradi tega konec koncev, kot so tudi sami pisali, pogosto predčasno zbolevajo, se invalidsko upokojujejo in tako dalje. Ta tip gospodarske pobude, ki jo branite, delo ob nedeljah, je družbeno škodljiv. Je škodljiv za zaposlene. Marsikoga stane zasebnega življenja in marsikoga stane po dolgih letih lahko tudi njegovega zdravja. In mi smo tukaj kot zakonodajalec zato, da se pogovarjamo o tem, kako primerno urejati ta trg. Ureditev, da imamo delo kar sedem dni v tednu – a pa si kdo želi živeti v taki družbi? A si kdo želi živeti v 21. stoletju v družbi, kjer delamo kar naokrog in kjer nimamo časa več niti zase? Saj tja gremo v resnici, ampak če kdo, lahko parlament postavlja meje takim nezdravim družbenim modelom. In ena od bistvenih točk je prekinitev dela trgovin v nedeljo. Tako da še enkrat vas pozivam, da ne govorite v imenu drugih, če za to nimate nobene pametne utemeljitve, in pa, drugič, ko povzemate takšne in drugačna dogajanja, bodite konkretni. Pravite, sindikati se niso hoteli pogovarjati. Glejte, sindikati so poskušali 17 let s socialnim dialogom, 17 let. In kje smo? Pri popolnoma liberaliziranem trgu v trgovinah. Kdo je torej izsiljeval? A so bili sindikati tisti, ki so tako ureditev izsilili, ali so jo delodajalci.? Mislim, da je odgovor zelo jasen, če se samo vprašate, kakšno je trenutno stanje. Ko govorite, da gre ta zakon mimo socialnega dialoga – ta zakon je v domeni Državnega zbora. To legitimnost nam daje tudi Ustavno sodišče po razsodbi iz leta 2003. Bi pa spomnil, ko na vladni strani govorite, kaj gre mimo socialnega dialoga. Vsi vaši protikoronski ukrepi so šli mimo socialnega dialoga. Vsi. Tako ne na socialni dialog opozarjati samo takrat, ko vam paše. Ko sprašujete, kaj bo Ustavno sodišče naredilo, in pravite, da so to, kar mi govorimo, čiste špekulacije. Niso. Ker o tem ne razsoja prvič in njegova stališča dobro poznamo.
Besedo ima predstavnik Vlade, državni sekretar Simon Zajc. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Na kratko bi mogoče dopolnil in obrazložil mnenje Vlade, ki tej spremembi zakona nasprotuje, in sicer v delu, ko je bilo govora o majhnih podjetjih in majhnih podjetnikih. Rečeno je bilo, da je za njih s to spremembo oziroma z amandmiranim predlogom poskrbljeno in da je njihov strah odveč. Mi se bojimo, da temu ni čisto tako, in sicer ne na podlagi predvidevanj, težko zares kdorkoli od nas samo na podlagi občutka predvidi, kaj bo ta sprememba zakona prinesla, ampak ta sklep izhaja iz izkušenj, ki jih imata dve državi, ki sta šli po zelo podobni poti, kot gremo zdaj mi v kratkem. Torej ne Avstrija, ki ima to od leta 1983 naprej, ali pa Nemčija, ki ima tudi že dolgo tradicijo tega, ampak govorimo o Poljski in pa Madžarski. Madžarska je to naredila leta 2015, Poljska leta 2018. Poljska sicer postopno. Najprej so dovolili, da so trgovine odprte dve nedelji, potem eno, letos pa ne smejo biti več odprte ob nedeljah oziroma največ sedem nedelj na leto. Njihove izjeme so zelo podobne, kot so predlagane zdaj. To so recimo bencinske črpalke in pa tudi prodajalne, v katerih delajo lastniki. Po analizi, ki jo je opravil sektor za analize poljskega parlamenta, je promet majhnih podjetij ob nedeljah upadel za 20–30 %. Bolj boleč pa je bil upad, ki so ga na račun velikih diskontnih trgovcev v tem času trpeli pri prodaji med tednom. Namreč veliki trgovci imajo več resursovin so si lahko privoščili tudi boljšo promocijo, manjši pa ne, in so na ta način med tednom v bistvu utrpeli še večjo škodo kot za vikend. Z ukrepom so na Poljskem po tej analizi poljskega parlamenta tako največ pridobile bencinske črpalke, za katere prepoved ne velja, ter veliki diskontni trgovci, ki so z velikimi vložki v oglaševanje in promocijske kampanje povečali promet med tednom. Na Madžarskem so zakon sprejeli v letu 2015. Tudi tam so podobne izjeme. Tudi ta, da so prodajalne do 200 kvadratnih metrov, v katerih delajo lastniki in njihovi družinski člani, lahko bile odprte. No, pri njih ta zakon ne velja več. Eno leto je veljal, ampak v tem času so bile ugotovitve sledeče. Ukrep je imel majhen učinek na promet v trgovini na drobno, vendar so bile prodajalne med tednom potem odprte dlje kot sicer, da so s tem kompenzirale nedeljski izpad. Največjo škodo pa so utrpele majhne trgovine, torej ravno nasprotno od tega, kar so pričakovali in kar mi pričakujemo, majhne trgovine v madžarski lasti ter trgovine s ponudbo za turiste. To je veljalo predvsem za glavno mesto, kjer prodajalci v središču mesta, ki so odvisni od nedeljske prodaje, nisi mogli oziroma uspeli nadomestiti tega izpada, ker turisti v glavnem pridejo čez vikend. Takšne primere mest imamo tudi pri nas. To so neke izkušnje posledic, ki niso predikcije ali pa občutki, ampak dejansko posledice tega za majhne podjetnike. Toliko sem želel dodati glede mnenja Vlade.
Hvala lepa. Preden dam besedo naprej, naj povem, da sta s strani SMC prijavljena dva razpravljavca, mag. Dušan Verbič in Monika Gregorčič, ampak sta na voljo samo 2 minuti in 13 sekund časa. Okej. Besedo ima mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Hvala lepa. Zavedam se, da je zelo kratek čas, vendar se zelo težko človek zadržuje, da ne bi nekaj besed predlagatelju namenil. Prvo, kar je, prosim, da v bodoče niste žaljivi, kajti moje razprave v tem primeru in tudi v drugih so vedno takšne, da govorim v svojem imenu. Ne natolcujte in skozi politični, kaj jaz vem, všečni dialog nekako zganjate neko zadevo. Morate se pa kot predlagatelj zavedati, gospod Luka Mesec, očitno v tem primeru vaše razmišljanje in sploh pristop je zelo obarvan s tako imenovano socialistično filozofijo delovanja trga v Republiki Sloveniji. Sam sem pa zelo velik zagovornik prostega trga, pretoka blaga in storitev, ki vključuje tudi kapital. In tukaj imava bistveno drugačen pogled na svobodno gospodarsko pobudo in prepoved nelojalne konkurence. Dejstvo je, če niso zadovoljivo plačani trgovci in trgovke, sem preprosto na stališču, da zaradi tega ne more biti razlog poseg v odpiralni čas trgovin. Tako kot sem že v svoji razpravi povedal, dejstvo je, da tisti subjekti v Republiki Sloveniji, ki so registrirani za svoje opravljanje dejavnosti, preprosto pri svojih poslovnih odločitvah, ali bodo ponujali svoje blago in storitve vsak dan v tednu ali samo nekaj dni, se pravi to reguliranje delovnega časa prodajaln, ne bi smelo biti s strani države ali politike. Prosim, da razlikujete pri tako imenovanih prostih storitvenih tržnih dejavnostih, ker menim, da v razgovoru se tako ali drugače nekako razlikujemo. Samo še dve besedi. Ne vem, zakaj omejevati nekoga na trgu, če želi delati v nedeljo ali ob praznikih. Ne razumem. Ne razumem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj Luka Mesec, izvolite.
Hvala. Tudi jaz bi vas prosil za malo poštenosti. To, kar s tem zakonom urejamo, ni socializem, ampak, če hočete, je neka osnovna zahteva po tem, da ima tržno gospodarstvo tudi socialno funkcijo. To je normalno po celi Evropi in borba za prosti čas, kot ena od delavskih pravic, je najstarejši socialni boj v Evropi. Če pravite, da je reguliranje delovnega časa prehuda regulacija, potem s tem ne postavljate pod vprašaj samo delo ob nedeljah, ampak regulacijo delovnega časa nasploh. Mi smo tukaj na zelo jasnih pozicijah. Ljudje ne živimo zato, da delamo, ampak delamo zato, da živimo. Osnovna kvaliteta življenja, ki bi jo radi dosegli, je, da lahko ljudje, ki delajo, in ljudje v trgovinah trdo delajo, od svojega dela tudi dobro živijo. Osnova dobrega življenja je prosti čas. Prej je sekretar z Ministrstva za gospodarstvo bral, recimo temu, bilančne podatke Poljske in Madžarske, ampak ko se pogovarjamo o delu ob nedeljah ali kakršnemkoli delu, se je treba tudi pogovarjati o tem, kako to doživljajo ljudje. Ne, kako je to videti skozi prizmo tabel in številk in toka denarja, ampak kako je to videti skozi prizmo ljudi. Jaz bom še enkrat ponovil, da smo dobili 11 strani odsekov iz pisem zaposlenih, ki vsi pripovedujejo isto zgodbo. Govorijo nam, da so izčrpani, da nimajo časa zase, da nimajo časa za svojo družino, da v nedeljo ne morejo biti z otroki, da ko so frej sredi tedna, kuhajo in pospravljajo in se sploh ne spočijejo, da imajo eno nedeljo na 14 dni prosto in da to ni njihova svobodna izbira, kot pravite v SMC, ampak je to del pogodbe o zaposlitvi, in so prisiljeni k delu ob nedeljah. Niso se sami tako odločili, ampak so prisiljeni. In konec koncev tudi zato v trgovini manjka 7 tisoč zaposlenih, kar pomeni, da so tisti, ki so zaposleni, prekomerno obremenjeni, in to konec koncev priznavajo tudi trgovci oziroma lastniki in menedžerji trgovin. Njihovo priznanje pa lahko beremo z letakov, kakršnega sem vam prebral prej, dobesedno ponujajo po 200 evrov nagrad svojim zaposlenim, če bodo kakšnega svojega prijatelja prepričali, da se zaposli v velikih trgovskih verigah. To je obstoječe stanje v Sloveniji. Dela se preveč, ljudje so izčrpani, interesa za tako delo ni, in ne vem, komu na čast branite tako ureditev. Branite jo pa ne samo s svojimi diskurzi, ampak predvsem z amandmaji, katerih namen je jasen in sem ga že večkrat danes povedal: zakon ustaviti po sprejetju v Državnem zboru na Ustavnem sodišču. Časa za razpravo mi zmanjkuje, bi pa rad za konec še enkrat pozval poslanke in poslance, da ne gledate na to zgodbo skozi poizkuse nekih pravnih zvijač ali pa golih finančnih podatkov, ampak se vprašate predvsem o tem, kako teh 30 tisoč ljudi, ki so danes predmet naše obravnave, to doživlja in kako to doživljajo njihovi otroci, njihove družine.
Nimate časa več, žal. Želi še kdo razpravljati? Gospod Bandelli, ampak imate tudi vi samo 32 sekund časa. Izvolite.
Hvala predsedujoči. Upam, da boste še dodelil čas, ker imamo še eno uro 42, da bomo razdelili še to, kar je.
Ni delitve časa.
Kako?
Ni delitve časa.
Dobro. Kaj hočem potem povedati v petih sekundah, dosti nimam. Mi bomo ta zakon bomo podprli. Drugo se mi zdi edino, kar je, res nisem mogel priti na vrsto, ker sem verjetno edini trgovec tukaj notri in bi imel kar dosti za povedati za in proti tej zadevi. Tako pa mi ni bila dana možnost. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Končali smo z razpravo o amandmajih, o katerih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 29. septembra 2020, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 20. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali v torek, 29. septembra 2020, ob 9. uri.