Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 32. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Roberto Battelli, Ljubo Germič, Matjaž Han, Jožef Horvat, Matej Lahovnik, Marko Pavliha, Milan Petek, Franc Pukšič, Jožef Školč in Mitja Slavinec. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O EVROPSKIH SVETIH DELAVCEV, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospa Marjeta Cotman, ministrica za delo, družino in socialne zadeve, izvolite, prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je Predlog novele zakona o evropskih svetih delavcev, s katero se v pravni red Republike Slovenije prenaša direktiva, ki širi tako imenovano Direktivo o evropskih svetih delavcev še na Bolgarijo in Romunijo in je bila sprejeta v nizu prilagoditvenih aktov ob pristopu Bolgarije in Romunije. Direktiva spreminja le eno določbo osnovne direktive, in sicer zaradi povečanega članstva v Evropski uniji, in določa drugačno maksimalno število članov posebnega pogajalskega telesa. Ta organ je ustanovljen za pogajanje z glavnim poslovodstvom o ustanovitvi evropskega sveta delavcev ali ureditvi postopka za obveščanje in posvetovanje z delavci v večjih družbah ali povezanih družbah, ki poslujejo vsaj v dveh državah članicah. Spremembe omejujejo število članov posebnega pogajalskega telesa s prejšnjih 17 na toliko članov, kolikor je število držav članic. Razlog je tako v zadnjem pristopu Bolgarije in Romunije k Evropski uniji kot tudi v povezavi s predhodnimi pristopi, v okviru katerih je k Evropski uniji pristopila tudi Slovenija. Dodatno se s predlogom zakona še natančneje povzemajo določila osnovne direktive s širitvijo veljavnosti zakona na tri države članice Evropskega gospodarskega prostora, Norveško, Islandijo in Liechtenstein, in upoštevajo določbe Zakona o prekrških, ki kot sankcijo za prekrške določa globo, in sicer v precej višjem razponu kot je trenutno določena denarna kazen v veljavnem zakonu o evropskih svetih delavcev iz leta 2002. Pri konkretni določitvi globe pa smo upoštevali sorodne zakone, ki so tudi sprejeti na podlagi direktiv, ki se nanašajo na področja obveščanja in posvetovanja na ravni Evropske unije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Prosim predsednika Stanislava Brenčiča, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lepo vas pozdravljam, gospa ministrica s sodelavko in vse vas, kolegice in kolegi poslanci! No, naš odbor, to je Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide, je predlog zakona obravnaval na 30. redni seji 10.10.2007. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja z državnim sekretarjem gospodom Markom Štrovsom in predstavnico Zakonodajno-pravne službe gospo Andrejo Kurent. Članice in člani odbora so kot gradivo za sejo odbora prejeli predlog zakona in mnenje Zakonodajno-pravne službe. Zakonodajna-pravna služba Državnega zbora je navedeni predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika in predložila pripombe k 1. in 35. členu. K predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, prav tako odbor ni oblikoval in sprejel svojih amandmajev, čeprav je bilo v krajši razpravi vprašanje o potrebnosti amandmajev, na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, tudi izpostavljeno. Predstavnica Vlade pa je pojasnila, da po njihovem mnenju amandmaji niso potrebni. Ker k predlogu zakona na seji matičnega delovnega telesa ni bil sprejet noben amandma, Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide predlaga Državnemu zboru Republike Slovenije, naj Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o evropskih svetih delavcev obravnava in sprejme v predloženem besedilu, kot je objavljeno v Poročevalcu 69/2007. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima mag. Janez Drobnič v imenu Poslanske skupine NSi.
Lep dober dan vsem navzočim v dvorani Državnega zbora. Sodelovanje delavcev pri upravljanju je v Sloveniji zakonsko urejeno že polnih 14 let, sodelovanje v evropskih svetih delavcev pa od leta 2003, torej iz obdobja, ko je Slovenija uskladila svojo zakonodajo z evropsko, pred vstopom v Evropsko unijo. Cilj sprememb zakona je predvsem prenos zahtev direktiv o ustanovitvi evropskih svetov delavcev in ureditvi postopka obveščanja in posvetovanja z delavci v podjetjih ali skupinah podjetij na ravni Skupnosti, zlasti tiste spremembe, ki se nanašajo na vključitev novih članice, kot je bilo poudarjeno pri predstavitvi predstavnice Vlade Republike Slovenije. Z zakonom uveljavljamo enotni standard tega sodelovanje delavcev na podjetniški ravni v gospodarskih družbah, ki poslujejo v vsaj dveh državah članicah Evropske unije. Pri tem je treba izpostaviti posebno pogajalsko telo, ki se z glavnim poslovodstvom družbe pogaja glede dogovora o obveščanju in posvetovanju z delavci. Ustanovi se na pisno zahtevo delavcev ali njihovih predstavnikov, naslovljeno glavnemu poslovodstvu, ali na pobudo glavnega poslovodstva. Svet delavcev oziroma sveti delavcev so ključni instrument usklajevanja med delom in kapitalom na podjetniški ravni. Žal so pri nas na to mesto mnogokrat stopili sindikati in izrinili avtentične interese zaposlenih delavcev, zato je za svete delavcev marsikje zmanjkalo prostora. Ključno mesto sindikatov je nadpodjetniška raven, zlasti pogajanja o vseh vprašanjih delavcev v okviru kolektivnih pogodb. Zato bi morali v Sloveniji bolj poudarjati bipartitni dialog, ki prinaša usklajevanje delodajalcev in delojemalcev na širši ravni, na podjetniški pa okrepiti vlogo svetov delavcev, tokrat gre za evropske družbe, katerih delovanje se ureja v tem zakonu. Poslanska skupina Nove Slovenije bo predloženo novelo zakona podprla.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Stanislav Brenčič v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa. Nimam namena govoriti o osnovnem zakonu. Tokratna novela zakona o evropskih svetih delavcev pa je praktično neke vrste tehnična uskladitev osnovnega zakona za spremenjeno direktivo, ki je nastala s svojo spremembo tudi na podlagi pristopa Bolgarije in Romunije. V bistvu je ta novela dosleden prenos direktive v naš zakon, praktično pa se ta novela podreja tudi določbam zakona o prekrških in tudi v tem smislu prinaša določene uskladitve z novim zakonom o prekrških. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo zakon podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Barbara Žgajner Tavš v imenu Poslanske skupine NSN.
Hvala lepa za besedo. Najprej dobro jutro vsem! Kar se tiče samega zakona, ki ga obravnavamo danes kot 1. točko, mu v Slovenski nacionalni stranki ne bomo nasprotovali. Osnovni zakon se je sicer začel uporabljati že z dnem pristopa Republike Slovenije k Evropski uniji. Bil je sprejet v procesu prevzemanja pravnega reda Evropske unije, s ciljem prenosa zahtev direktive o ustanovitvi evropskih svetov delavcev. Poenostavljeno rečeno, gre za poenotenje oziroma enotno ravnanje znotraj Evropske unije, predvsem kar se tiče obveščanja in posvetovanja z delavci v podjetjih ali skupinah podjetij na ravni Skupnosti. Po zadnji širitvi Evropske unije je Svet Evropske unije sprejel še tako imemovano uskladitveno direktivo, ki širi prostor na Romunijo in Bogarijo in spreminja tudi pogoje. Dejansko gre za spremembo enega člena. Ta določa število članov posebnega pogajalskega telesa, ki je uastanovljeno za pogajanje z glavnim poslovodstvom o ustanovitvi evropskega sveta delavcev ali ureditvi postopka za obveščanje in posvetovanje z delavci. Te spremembe omejujejo število članov posebnega pogajalskega telesa na toliko članov, koliko je število držav članic. Med razlogi je Vlada kot predlagateljica navedla uskladitev s pravnim redomo Evropske unije in zakonom o prekrških, kar se tiče razpona glob, ki bo po novem precej višja od določene denarne kazni v veljavnem zakonu o evropskih svetih delavcev. Dejstvo je, da je Republika Slovenija od Evropske komisije že aprila letos prejela uradni opomin, ker spremembe in implementirala pravočasno, to bi naša država sicer morala storiti do datuma pristopa Romunije in Bolgarije, torej do 1.1.2007. No, Vlada se izgovarja, da je to nerazumno, saj naj bi bila direktiva uradno objavljena šele 20. decembra 2006, Vlada se torej izgovarja na premalo časa. Mene čudi, da Vlada tega ni uspela storiti, pa ne le do 1.1.2007, ampak dejansko je danes, ko sprejemam to zakonodajo, leto dni po veljavnem datumu. Ne nazadnje gre za minimalne spremembe, štirje členi so dejansko tehnične narave: prvi navaja direktive, drugi govori o spremembi, ki sem jo omenila malce prej, se pravi o sestavi, torej sestavi pogajalskega telesa, tretji člen se dotika glob, no, četrti člen pa določa zgolj datum začetka veljave tega zakona. Pa vendar se je pri obravnavi zakona na matičnem delovnem telesu pokazalo tudi nekoliko, bom rekla, "šlampasto" delo Vlade. Zakonodajno-pravna služba je opozorila na nejasno dikcijo 1. člena, po kateri naša država prostor Evropske unije preprosto razširja na skupnost Evropskega gospodarskega prostora oziroma enači - bolje rečeno enači. Za obe skupnosti namreč uporablja enako okrajšavo, se pravi države članice Evropske unije, kljub temu da Evropski gospodarski prostor zajema države tudi tiste države, ki sicer niso članice Evropske unije. Obenem je Zakonodajno-pravna služba opozorila tudi na morebitno potrebo po navedbi Švicarske konfederacije, kar je ne nazadnje tudi predmet novele zakona o postopku priznavanja kvalifikacij državljanom držav članic Evropske unije za opravljanje reguliranih poklicev oziroma reguliranih poklicnih dejavnosti v Republiki Sloveniji, ki jo je Državni zbor sprejel na pretekli seji. No, kot že rečeno, nekih vsebinskih odgovorov s strani vladne predstavnice na odboru nismo prejeli, zakon je bil sprejet v nespremenjeni obliki, kljub vprašanjem, ki še vedno ostajajo, lahko tudi kot dilema. Kot že rečeno, v Slovenski nacionalni stranki zakonu ne bomo nasprotovali, ne nazadnje gre za zelo jasna pravila igre znotraj Evropske unije.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Jelen v imenu Poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Poslanke in poslanci, predstavniki Vlade! Predlog zakona bomo v Poslanski skupini DeSUS podprli, saj v zvezi z vsebinsko spremembo zakona glede na prenos direktive nimamo nikakršnih pomislekov glede na to, da je glavni razlog spremembe in dopolnitve zakona o širitvi Evropske unije in prilagoditev pravnega reda dejanskemu stanju članstva. Z osnovnim zakonom se je uredil sistem pravic delavcev do obveščanja in posvetovanja v večjih družbah in povezanih družbah, ki delujejo na območju Evropske unije v najmanj dveh državah članicah, velja torej za vsako evropsko družbo ali povezano družbo, katero vladajoče podjetje ali glavno poslovodstvo ima sedež na teritoriju naše države, vključno z vsemi podružnicami in družbami, ki imajo sedež v drugih državah članicah Evropske unije. Evropski svet delavcev je organ zastopstva vseh delavcev, zaposlenih v multinacionalkah v okviru Evropske unije in organ udeležbe delavcev v okviru take družbe. Sestavljen je iz predstavnikov delavcev iz vseh držav članic, na katere se družba razteza. Glavno poslovodstvo je dolžno evropski svet delavcev informirati, posredovati informacije v zvezi z delovanjem podjetij, ki vplivajo na interese zaposlenih, in se z njimi posvetovati. V skladu z osnovno direktivo je v Zakonu o evropskih svetih delavcev določeno, da ima posebno pogajalsko telo najmanj 3 in največ 17 članov. Zadnja veljavna direktiva pa je glede na pristop zadnjih dveh novih članic in tudi v povezavi s predhodnimi pristopi, med drugimi tudi Slovenije, prilagodila število članov pogajalskega telesa novim razmeram. Tako je v direktivi spremenjeno maksimalno število članov s 17 na toliko članov, kolikor je število držav članic. Temu sledi predlog novele osnovnega zakona. Se pa ponovno, kot že večkrat v podobnih primerih, v naši poslanski skupini sprašujemo o načinu oziroma pravočasnosti usklajevanja našega pravnega reda z evropskim. Predlagatelj se tokrat v zvezi z zadnjo direktivo sklicuje na njeno nerazumno postavljeno zahtevo, da bi morale države članice sprejeti ustrezne spremembe v svojo zakonodajo najpozneje do vstopa Romunije in Bolgarije, kar se je zgodilo 1. januarja 2007, direktiva pa je bila objavljena 20. decembra 2006. Torej, naj bi šlo za nerazumno kratek rok, vendar, kakor lahko vidimo iz primerjalnega pregleda ureditve v drugih državah članicah, so nekatere države že predčasno vnesle določbe v svoje zakone, s katerimi so prevzele že osnovno direktivo, da je maksimalno število članov pogajalskega telesa vezano na število držav članic. Slovenija je tudi že prejela uradni opomin od Evropske komisije zaradi neizpolnitve zahtev direktive, in sicer 23. aprila 2007. Tudi če sprejmemo dejstvo, da je, kot navaja predlagatelj, rok za uskladitev zakona z direktivo, resnično bil kratek, pa ne vidimo opravičila, da se tako majhna in zahtevna sprememba zakona - gre zgolj za uskladitev s spremembo enega člena osnovne direktive - ni mogla napraviti v krajšem času. V času sprejemanja osnovnega zakona je bila izpuščena veljavnost zakona na vse države članice evropskega gospodarskega prostora, čeprav je osnovna direktiva te države že vključevala. Torej gre tudi v tem primeru, kot že v mnogih drugih, za nedoslednost pri obravnavi in implementaciji evropskega pravnega reda v nacionalnega. Kljub navedenim očitkom glede neustreznega pristopa k implementiranju skupnega evropskega pravnega reda bomo, kot je bilo že uvodoma rečeno, zakon seveda podprli.
Hvala lepa. Gospod Bojan Homan v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, ministrica z ekipo, kolegice poslanke in poslanci ter vsi ostali, ki spremljate to sejo, prav lepo pozdravljeni! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o evropskih svetih delavcev, skrajšani postopek. Konec lanskega leta je Svet Evropske unije v nizu prilagoditvenih aktov ob pristopu Bolgarije in Romunije sprejel tudi direktivo Sveta z dne 20. novembra 2006 o prilagoditvi direktive o ustanovitvi evropskega sveta delavcev ali uvedbi postopka obveščanja in posvetovanja z delavci v družbah ali povezanih družbah na območju Skupnosti zaradi vstopa Bolgarije in Romunije v Evropsko unijo. S to direktivo je dejansko spremenjen člen osnovne direktive, in sicer člen, ki določa število članov posebnega pogajalskega telesa, ki je ustanovljeno za pogajanje z glavnim poslovodstvom o ustanovitvi evropskega sveta delavcev in ustanovitvi postopka za obveščanje in posvetovanje z delavci. Omenjena direktiva je namreč omejila maksimalno število članov posebnega pogajalskega telesa na 17 članov, kar je povzel tudi naš zakon, zadnje spremembe pa omejujejo število članov posebnega pogajalskega telesa na toliko članov, kolikor je število držav članic Evropske unije. Razlog je tako v zadnjem pristopu Bolgarije in Romunije k Evropski uniji, kot tudi v povezavi s predhodnimi prestopi, v okviru katerih je k Evropski uniji pristopila tudi Slovenija. Iz direktive, ki veže veljavnost na začetke veljavnosti pogodbe o pristopu Bolgarije in Romunije, izhaja sicer nekoliko nerazumljiva zahteva, da morajo države članice sprejeti ustrezno zakonodajo, potrebno za uskladitev s to direktivo, najkasneje do datuma pristopa Bolgarije in Romunije. Direktiva je bila objavljena 20. decembra 2006, Bolgarija in Romunija pa sta postali članici Unije že s 1. januarjem. To se pravi, da je bilo samo praktično 10 dni časa, da bi to naredili. Republika Slovenija je od Evropske komisije prejela tudi že uradni opomin, ker tega še nismo naredili, in sicer 23. aprila 2007, ampak naj povem, da nismo edini, ki to še nismo naredili. Ene države so to sprejele hitreje, ene pozneje, danes pa je pred nami, da to naredimo tudi mi. Upoštevanje direktive mislim, da bomo v Slovenski demokratski stranki ta zakon sprejeli, poleg tega pa je zakon o evropskih svetih treba še uskladi z zakonom o prekrških, kjer se določajo namesto prekrška globe, povečajo pa se tudi drastično kazni. V Slovenski demokratski stranki, kot sem že povedal, bomo zakon podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Potrata v imenu Poslanske skupine SD. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavko, spoštovane poslanske in poslanci. Obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o evropskih svetih delavcev po skrajšanem postopku bi lahko gladko zdrknila mimo, saj novela prinaša samo popravke štirih členov, če ne bi vendarle bilo treba nekaj stvari omeniti. Leta 2002 sprejeti Zakon o evropskih svetih delavcev ni predvidel situacije, ki se je zgodila s širitvijo Evropske unije in je zaradi tega povečanje števila članov v svetu delavcev nujno potrebno. Ampak tisto, kar se nam v Poslanski skupini Socialnih demokratov zdi v tem kontekstu potrebno povedati, pravzaprav zadeva 3. člen, ki vpeljuje novo višini glob za prekrške, kjer je med cilji zakona tudi navedeno sklicevanje na zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju evropske delniške družbe. Tu naj omenim, da je tudi ta zakon bil sprejet z veliko zamudo, podobno kot smo dobili opomin iz EU zaradi zamujanja pri noveliranju obravnavanega zakona. Ampak kaže opozoriti še na nekaj drugega: na videz se pri enem in drugem zakonu ukvarjamo z drobnimi rečmi, ki pač so bistvenega pomena, če jemljemo stvari v kontekstu natančnosti in uporabe jezikovnih določil. Tako kot predlagatelj pri zakonu o sodelovanju delavcev pri upravljanju evropske delniške družbe ni upošteval pripombe, da bi bilo treba kot kratico, upoštevati kratico izpeljano iz slovenskega poimenovanja, tako je predlagatelj tudi pri tem zakonu preslišal pripombe Zakonodajno-pravne službe in vztrajal pri svojem prvotnem oblikovanju členov. Tisto, kar še želimo Socialni demokrati posebej poudariti, je, da smo si tudi ob zakonu o sodelovanju delavcev pri upravljanju evropske delniške družbe prizadevali uresničiti ustrezno zastopanost delavcev pri upravljanju, in to pri zakonu, ki smo ga takrat sprejemali neprestano opozarjali, hoteli tudi z amandmaji doseči nekatere izboljšave zakona. To omenjam zaradi tega, ker je povečanje globe zvezano ravno s tem, kaj mora plačati delniška družba, če ne obvešča pravočasno sveta delavcev. V Evropski uniji je torej upoštevanje glasu delavcev bodisi v svetih delavcev zastopanih ali pa prek sindikalnega predstavništva upoštevanja vredno dejstvo, za katerega bi bilo dobro, da bi ga upoštevali tudi pri nas in ne videli v njem ostankov nečesa, kar želimo čim prej pozabiti. Participacija delavcev pri upravljanju je pomemben dosežek, ki se mu ne bi smeli odpovedati, in pametni lastniki se tega zavedajo. Kako pa se v delniških družbah in v naših družbah odločajo uprave upoštevati glas zaposlenih, je pa povesem drugo vprašanje, ki v okviru te obravnave ne more biti osrednjega pomena. V Poslanski skupini Socialnih demokratov noveli zakona ne bomo nasprotovali, še več, jo bomo podprli, saj navsezadnje odpravlja neko zamudo in s tem tudi vstopamo v ažuriranje evropskega pravnega reda. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 21. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DELOVNIH RAZMERJIH, v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavnici Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospa Marjeta Cotman, ministrica za delo, družino in socialne zadeve, izvolite.
Še enkrat lep pozdrav! Hvala, gospod predsedujoči, za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Ob pripravi Predloga sprememb zakona o delovnih razmerjih je imela Vlada pred seboj dva cilja. S spremembami želimo povečati fleksibilnost zaposlovanja in s tem omogočiti slovenskim podjetjem večjo konkurenčno sposobnost, na drugi strani pa smo želeli ohraniti pridobljene pravice in socialno varnost zaposlenih. V Sloveniji smo ponosni na to, da smo socialna država, in to našo kvaliteto smo želeli ohraniti tudi ob spremembah tega zakona. Glede na aktualnost tega zakona smo ves čas priprave bili pod budnim očesom strokovne in interesne javnosti. Trdno smo namreč prepričani, da bodo predlagane spremembe omogočale vzpostavitev pogojev, ki bodo resnično pripeljali do večje zaposlenosti. Ne želimo pa le napredka v smislu zmanjšanja statističnega podatka o nezaposlenosti, bolj kot to si želimo vzpostaviti pogoje za kvalitetna delovna mesta, za lažje usklajevanje poklicnega in družinskega življenja, za bolj enostavno prehajanje z enega na drugo delovno mesto in številne druge podlage, ki krepijo kvaliteto delovnega razmerja. Razvit socialni dialog je še ena izmed kvalitet, s katerimi se lahko pohvalimo, zato je sodelovanje vseh socialnih partnerjev pri oblikovanju okolja, v katerem delajo in živijo, nujno. Naj poudarim, da so predlagane spremembe Zakona o delovnih razmerjih pozdravili tako predstavniki delodajalcev kot tudi predstavniki delavcev. V procesu oblikovanja sprememb so bili vseskozi močno vpeti in rešitve, ki so danes pred vami, so tudi rezultat njihovih predlogov. Pri pripravi sprememb smo temeljito spremljali tudi dogajanje v evropskem prostoru. Tudi Evropa se zaveda, da je potreben nov korak pri razvoju delovnopravne zakonodaje. Zaveda se, da je treba najti in omogočiti bolj fleksibilne oblike zaposlovanja, ki bodo na eni strani odraz dejanskega stanja, na drugi strani pa odgovor na izzive konkurence iz ostalih delov sveta. Slovenija je s predlaganimi spremembami med vodilnimi v tem procesu. Spremembe, ki jih predlagamo, so številne in na tem mestu naj poudarim le najpomembnejše. S spremembami zagotavljamo večjo notranjo mobilnost. To pomeni, da bosta lahko delodajalec in delavec sklenila pogodbo o zaposlitvi, ki ne bo določala le enega delovnega mesta, na katerem lahko delavec dela, ampak več. Ta rešitev je ena izmed tistih, ki bodo posledično pomenile tudi zmanjšanje stroškov delodajalca zaradi manjših možnosti odpuščanja delavcev v primeru ugotovljenih presežkov. Enak učinek bo dosežen s spremembami, ki omogoča večjo možnost zaposlovanja za določen čas. S tem so povezane tudi spremembe pri opredelitvi vodilnih delavcev in projektnega dela. Ena izmed pomembnih sprememb, ki omogočajo večjo zaščito zaposlenih, se nanaša na prepoved kakršnekoli diskriminacije in psihičnega nasilja na delovnem mestu. Za Slovenijo je značilno, da ima majhen delež zaposlovanja s skrajšanim delovnim časom. To pomeni tudi manjše možnosti usklajevanja poklicnega in družinskega življenja. Razlog za to je pa predvsem za delodajalce nesorazmerna draga oblika zaposlovanja in zanjo niso zainteresirani. S spremembami, s katerimi uvajamo načelo sorazmernosti, so podane možnosti, da se ta oblika zaposlovanja bolj razvija. Številne novosti so tudi na področju odpovedi pogodbe o zaposlitvi. Te spremembe so predvsem rezultat opozoril sodne stroke, ki opozarjajo na potrebe po bolj natančnih določbah glede postopkov odpovedi. Te spremembe bodo pomenile predvsem večjo pravno varnost. S predlaganim skrajšanjem odpovednih rokov bomo omogočili delodajalcem zmanjšanje stroškov dela, za zaščito zaposlenih, ki jih bo ta sprememba najbolj prizadela, bomo predlagali dopolnitve na področju zakonodaje, ki ureja pravice brezposelnih. Prisluhnili smo tudi zahtevam delodajalcev po zmanjšanju stroškov odpuščanja v primerih, ko zaidejo v poslovne težave. Spremembe omogočajo delodajalcem, ki zagotovijo zaposlenim drugo ustrezno zaposlitev, da se izognejo plačilu odpravnine. Delavcu, ki na ta način dobi drugo zaposlitev, pa je zagotovljena ustrezna socialna varnost. Pomembne spremembe so predlagane tudi na področju ureditve delovnega časa in letnega dopusta. Na eni strani predlagamo skrajšanje obveznosti nadurnega dela, vendar na drugi strani ponujamo možnost daljšega nadurnega dela, če za to obstaja interes delavce. Nejasne določbe glede koriščenja letnega dopusta v primeru spremembe delodajalca med letom, dopolnjujemo z načelom sorazmernosti, ki bo omogočalo koriščenje dopusta pri delodajalcu v takšnem obsegu, kot je delavec dejansko zaposlen. Naj za konec omenim še eno pomembno novost. Predlagamo ukinitev delovne knjižice kot obveznega dokumenta delavcev. Delovna knjižica je bila v dosedanji praksi dolgoletno uveljavljen dokument delavca, iz katerega naj bi bil razviden trenuten delovnopravni status delavca. Dejansko ta delovna knjižica pogosto uporabljena kot ena od dokazil o delavčevi delavni, zavarovalni in pokojninski dobi. Sprememba se bo uveljavila že v letu 2009, ko bo zagotovljen tudi dostop do potrebnih podatkov v elektronski obliki. Spoštovane poslanke in poslanci, prepričana sem, da so predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o delovnih razmerjih odlična podlaga za nadaljnji razvoj bolj fleksibilnega delovnopravnega okolja v Sloveniji. Z njimi in spremljajočimi ukrepi, ki zmanjšuje tveganje za brezposelnost in revščino ter spodbujajo posameznikovo zaposljivost in aktivno udeležbo na trgu, vzpostavljamo sodoben in evropsko naravnan sistem varne prožnosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim še predsednika matičnega odbora gospoda Stanislava Brenčiča, da predstavi poročilo odbora. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. No, državnozborski odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je predlog zakona obravnaval na 30. redni seji 10. tega meseca. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja z državnim sekretarjem z Ministrstva za delo gospodom Markom Štrovsom, predstavnica Zakonodajno-pravne službe gospa Andreja Kurent, predstavniki zainteresiranih sindikalnih organizacij, predstavnik Gospodarske zbornice Slovenije, Združenje delodajalcev Slovenije ter predstavniki Društva nezaposlenih in socialno ogroženih. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je predloženi zakon proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika in prodala pripombe k 14 členom. Te pripombe so bile nekako upoštevane tudi v skupini amandmajev, ki so jih predlagala štiri poslanske skupine koalicije. Amandmaje so vložili Poslanska skupina Liberalne demokracije Slovenije, Poslanska skupina nepovezanih poslancev, štiri poslanske skupine koalicije, poslanka gospa Barbara Žgajner Tavš in poslanec mag. Janez Drobnič. V okviru razprave o posameznih členih so člani odbora ob aktivnem sodelovanju vabljenih največ pozornosti namenili določbam 4., 8. in 32. člena ter k njim vloženim amandmajem, razprava pa je potekala tudi o še drugih členih predloga zakona. V razpravi k 4. členu vloženemu amandmaju so predlagatelji amandmaja menili, da bi kazalo določbo o trpinčenju na delovnem mestu bolj podrobno opredeliti, saj je morebiti preveč abstraktno zapisana. Predlogu je poleg nekaterih članov odbora nasprotovala tudi Vlada, ki je menila, da je splošna definicija boljša, saj lahko taksativno naštevanje dejanj povzroči več problemov, hkrati pa ob tem lahko izločimo nekatere druge oblike trpinčenja. Precej obširno se je razpravljalo o 17. členu, ki ureja spremembe pogodbe o zaposlitvi. Večina razpravljavcev je menila, da bi bilo potrebno določbo spremeniti, strinjali pa so se, da bi parcialno urejanje v enem samem členu lahko prineslo več težav, hkrati pa bi se porušil koncept zakona. Poudarjeno je bilo, da v praksi pogosto prihaja do zlorab institutov odpovedi pogodbe o zaposlitvi s ponudbo nove pogodbe, zato bi bilo treba vnesti varovalke za zaščito delavcev, ki so šibkejša stranka v postopku. V razpravah o določbah od 19. do vključno 26. člena, ki urejajo pogodbe o zaposlitvi za določen čas, je bila posebej izpostavljena problematika zaposlovanja za določen čas in zloraba tega instituta v praksi. Poudarjeno je bilo, da institut pogodbe o zaposlitvi za določen čas ni tako problematičen, kot so problematične določba v zakonu, ki omogočajo, da se ta institut prepogosto zlorablja. Neprimeren pa je pogosto tudi odnos delodajalcev do delavcev, ki se je spremenil, vendar žal na slabše. Večinsko mnenje razpravljavcev je bilo, da bo treba ta institut v bodoče še dograditi, kar je lahko nadaljnji korak za pogajanje med socialnimi partnerji. V tem trenutku pa je treba spoštovati sedanje rešitve, ki so plod dolgotrajnega usklajevanja med njimi. Glede na obrazložitev predlagatelja določbe 32. člena sledi zahtevam po jasnejših in učinkovitejših rešitvah v zvezi z odpovedjo pogodbe o zaposlitvi, saj se med drugim predlaga tudi jasnejša ureditev glede izvedbe in učinkovanja predhodnega opomina pred odpovedjo iz krivdnega razloga. Po mnenju nekaterih razpravljavcev pa so določila, ki se nanašajo na prenehanje in odpoved zaposlitve, še vedno zapletena in precej nedomišljena ter tudi toga. Krajša razprava je potekala tudi ob določbah, ki urejajo nadurno in nedeljsko delo. Predlagan je bil amandma, s katerim je njegov predlagatelj želel vnesti določbo o nedelji kot dela prostem dnevu. Po njegovem mnenju [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]bi se s tem zmanjšale obstoječe nejasnosti glede tega, kateri dan je dela prost dan. Odbor je sprejel amandmaje štirih poslanskih skupin koalicije, ni sprejel amandmajev Poslanskega kluba Liberalne demokracije, Poslanske skupine nepovezanih poslancev, poslanke Barbare Žgajner Tavš in poslanca Janeza Drobniča. Sprejel pa je svoj amandma k 6. členu. Vse kar je bilo sprejetega, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]je vneseno v [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]predlog zakona, ki je pred vami. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Ponovno gospod Stanislav Brenčič v imenu Poslanske skupine SLS. Prosim.
Hvala še enkrat za besedo, gospod podpredsednik. V okviru vladne ekonomsko-socialne reforme, ki se mora vsaj po mnenju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke odvijati skladno z izhodišči Lizbonske strategije oziroma zasledovati njene cilje, je vsekakor potrebno s premišljenimi ukrepi stopiti tudi na področje trga dela in pri tem v dialogu z ekonomsko-socialnimi partnerji vzpostaviti čim večjo možnost za stabilno zaposlovanje prebivalstva in še posebej zaposlovanja tistih skupin, ki so težje zaposljive. V tem smislu smo v poslanski skupini prepričani, da je nujno potrebno vzpostaviti oziroma izboljšati okolje, v katerem bodo posamezniki lažje in hitreje našli sebi primerno delo, in z druge strani, da se bodo podjetja na podlagi fleksibilnosti trga dela lažje odzivala na zaostrene globalizacijske učinke, ki so vedno bolj prisotni tudi pri nas. Nujno in potrebno pri tem pa je, da se z zadostno mero odgovornosti skozi zakonske določbe zavaruje socialno varnost tistih, ki jih vse bolj in bolj dinamični procesi znotraj ekonomsko-gospodarske stvarnosti vse pogosteje postavljajo v vlogo nemočnih partnerjev in je za njih varna in stabilna zaposlitev vse prevečkrat nedosegljiva. Poleg tega pa zaradi pomanjkanja moralnih norm in standardov pri vrsti delodajalcev v medsebojnih odnosih, tako na delovnem mestu kot tudi širše v odnosih med njima, postaja za prenekoga zaposlitev močno motena zaradi vrste diskriminatornih in temu podobnih postopanj na delovnem mestu, kar streseno in negativno vpliva na počutje in zdravje zaposlenega. V tem smislu so spremembe in dopolnitve ključnega pravnega akta na tem področju, to je Zakon o delovnih razmerjih, potrebne, če že ne kar nujne, s čimer se tudi sledi procesom tako imenovane varne prožnosti na trgu dela, ki se v državah Evropske unije vse bolj odločno oblikuje kot pravičen in odziven pristop za večjo konkurenčnost Evrope vizavi ostalega sveta. Za poslansko skupino Slovenske ljudske stranke je pomembno, da se cilji varne prožnosti na trgu dela skozi spremembe zakona o delovnih razmerjih dosegajo s čim bolj pristnim dialogom znotraj ekonomsko-socialnega partnerstva. Poglavitne rešitve, ki jih prinaša tokratni predlog novele zakona, pa zajemajo spodbude za povečanje zaposlovanja za nedoločen čas, ukrepe za večjo mobilnost delavcev na trgu dela, omogočajo se nove oblike zaposlovanja, vzpostavlja se večja fleksibilnost pri določanju delovnega časa, vzpostavlja se ustreznejše varstvo delavcev v primeru odpovedi pogodbe o zaposlitvi, skozi seveda vrsto hkratnih ukrepov in motivatcij, ki jih ponujajo programi aktivne politike zaposlovanja. S spremembami predlagatelj predloga zakona sledi usmeritvam, ki izhaja iz evropske socialne listine in ne nazadnje se z novim 6.a členom vnaša v zakon o delovnih razmerjih dodatne elemente za preprečevanje vsakršne diskriminacije na delovnem mestu, seveda vključno s preprečevanjem psihičnega nasilja. Vse spremembe in rešitve, ki jih predlog zakona prinaša, so plod dolgotrajnega dogovarjanja med ekonomsko-socialnimi partnerji in kot take med njimi usklajene, čeravno se po našem mnenju ne bi smelo s tem odklanjati ali grajati eventualne spremembe, ki bi nastale na podlagi ustreznih argumentov tudi s strani poslancev Državnega zbora. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo predlog zakona podprla, saj smatra, da so dosežene rešitve dobre oziroma so skladne z danimi možnostmi v tem trenutku, ki pa v naše zadovoljstvo še vedno omogočajo potrebno socialno pravičnost in vzdržnost v okviru vedno večje neizprosnosti, ki je na področju trga dela danes prisotna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Širca v imenu Poslanske skupine Zares. Prosim.
Kolegice in kolegi, gospa ministrica, lep pozdrav! To, kar je pri noveli Zakona o delovnih razmerjih treba povedati, je dejstvo, da je bil dosežen sporazum s socialnimi partnerji, zato v Zares nismo hoteli konceptualno vanj posega na način, da bi ta sporazum bil načet ali porušen. V tem smislu bomo tudi glasovali za zakon. Prav pa je, da na tem mestu povem, kaj smo poskušali dopolniti med obravnavo na matičnem delovnem telesu, pa čeprav smo bili pri tem neuspešni. Dopolniti smo namreč želeli člen, ki je za naše pojmovanje zelo ohlapno definiran, in to člen, ki govori o mobingu. Naj sicer povem, da pozdravljamo vnos mobinga oziroma opredelitev, kaj je to nadlegovanje na delovnem mestu, v zakon; torej, pozdravljamo, da je prišlo do vnosa prepovedi spolnega in drugega nadlegovanja ter trpinčenja na delovnem mestu, ki je definirano v 4. členu. Ker pa zakon prinaša zelo splošno opredelitev, kaj je to trpinčenje, kar bi lahko naletelo posledično v praksi na preveč široko ali morebiti preveč ozko tolmačenje, smo hoteli definirati, kaj to trpinčenje je. Zato smo predlagali dopolnitev, ki pojasni, da je mobing oziroma trpinčenje večkrat ponovljen napad na posameznika oziroma posameznico. Bistveno namreč je, da gre za ponavljajoče napade, pri čemer se upoštevajo tipična dejanja, zaradi katerih pride do mobinga oziroma do trpinčenja. Bolj podrobno smo jih opredelili, neuspešno, kot sem rekla, ampak mogoče nekoč v prihodnosti uspešno. Bolj podrobno smo opredelili in našteli ta dejanja, torej, definirali smo jih kot ponavljajoča, večmesečna, večkratna, do polletna običajno po teoriji. To se pravi, kričanje, kritiziranje, pritiski, kritiziranje zasebnega življenja, verbalne grožnje, pritiski po telefonu, premestitev v manj ustrezne delovne prostore, norčevanje iz hib, dodelitev neustreznih delovnih nalog, napačno ocenjevanje delovnih naporov, opravljanje nalog, ki zmanjšujejo samozavest, dodeljevanje nalog, ki so pod ravnjo kvalifikacije, širjenje neprijetnih govoric in tako naprej. Definicijo smo povzeli po švedskem raziskovalcu nemškega porekla Heinzu Leyman, ki je opredelil v svojih definicijah kar 45 različnih dejanj, značilnih za psihično nasilje, in o tem mogoče ne bi sedaj več govorila. Naj pa poudarim, da nekatere države, recimo, Italija, določene pokrajine, regije imajo poseben zakon o mobingu in mi smo nekje celo tudi to proučevali. V Zares smo bili tudi neuspešni tudi pri uveljavljanju bulinga oziroma teroriziranja, viktimiziranja, trpinčenja in šikaniranja, ki se lahko dogaja v Slovenski vojski. To določilo smo hoteli vnesti zaradi tega, ker pri zakonu o služenju v Slovenski vojski nismo naleteli na posluh, vemo pa, da gre za velike nedorečenosti in krivice, ki se pogosto dogajajo v vojski zaradi prav tega hierarhičnega odnosa nadrejenih do podrejenih. Spomnimo se jih v primeri nikoli pravzaprav dokončno razrešenega primera nadlegovanja uslužbenk v Slovenski vojski in zagat, ki nastanejo, če zakon ni dovolj jasen. Hkrati naj na koncu povem še to, da po statistikah, ki smo jih ravnokar te dni dobili in ki govorijo in poudarjajo, kakšna so dejstva o ženskah in moških v Sloveniji, se izkazujejo številne še vedno nedorečenosti in težave, ki jih imajo zaposlene ženske v Sloveniji, še posebej tiste, ki se odločajo za krajši čas in teh je vse več. Naj opozorim, da ženske v Sloveniji, zakon o delovnih razmerij se sicer tega ne more lotevati, prihodnost pa se bo morala na različnih nivojih, kajti če zaključim, naj povem, da slovenska ženska ima še zmeraj, tako rekoč smo na repu tistih žensk v Evropi, ki zase porabimo najmanj časa [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] in še vedno dvojno delamo, tako v službi kot v gospodinjstvu. Najmanj prostega časa si lahko dodelimo tudi zaradi pritiskov, ki jih imamo tako na delu, kot [[...]] [[Izključen mikrofon.]]
Hvala lepa. Gospa Barbara Žgajner Tavš v imenu Poslanske skupine SNS.
Zakon o delovnih razmerjih je bil več kot dve leti v usklajevanju. Dejstvo je, da gre za enega najpomembnejših dokumentov, tako imenovano delavsko ustavo, zato niti ne čudi tako dolgotrajen proces priprave samega zakona. In če je bil le-ta v obdobju ministra Drobniča pravzaprav popolnoma nesprejemljiv, tako za eno kot za drugo stran, je ministrica Cotmanova v Državni zbor poslala usklajeno varianto. Pri tem želim poudariti, da usklajena vsebina niti slučajno ne pomeni, da je zakon v popolnosti dober. Pripombe ostajajo in kot je bilo razvidno iz razprave na matičnem delovnem telesu, gre pravzaprav za slab kompromis. Kljub opozorilom delodajalcev, ki so želeli na zelo trd način vkomponirati fleksibilnejši delavnik, kar bi šlo, po moji oceni, predvsem na škodo delojemalcev, se pravi delavcev, se maja letos partnerji uskladijo in dejansko potrdijo vsebino novele. Mnenja pogajalcev so se poenotila glede odpovednega roka, najdaljši odpovedni rok je 120 dni. Pri nadurnem delu bodo morali delodajalci za delo preko 170 ur pridobiti soglasje delavca, kompromis partnerjev je tudi, da stari delodajalec delavcu ni dolžan izplačati odpravnine, če novi delodajalec v pogodbi o zaposlitvi zagotovi, da bo pri minimalnem odpovednem roku in odpravnini upošteval tudi delovno dobo pri prvem delodajalci. Junija letos je sicer zmešal štrene državni sekretar na ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve gospod Štros z napovedjo zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki med drugim uvaja bonuse in maluse, skratka podaljševal delovno dobo. Zakon je bil, hvala bogu bom rekla, kasneje zamrznjen oziroma umaknjen. Predsednik Konfederacije novih sindikatov Slovenije je zatrdil, da zakon, se pravi zakon o delovnih razmerjih, z izjemo določila nadur delavcem ne prinaša niti ene izboljšave. Položaj se jim bo zgolj poslabšal in zato ne bo podpisal dogovora o spremembah zakona o delovnih razmerjih. V Zvezi svobodnih sindikatov so s kompromisom zadovoljni, zato ker so uspeli ohraniti kar nekaj pravic, za katere je prvotno že kazalo, da jih novi zakon ne bo vključeval. Med drugim tudi odmor za malico, ki ga je želela ta Vlada v osnovi ukiniti. Na Gospodarski zbornici Slovenije s pogajanji niso zadovoljni, a kot pravijo, doseženo je maksimalno, kar je v danih razmerah bilo možno. Zakon o delovnih razmerjih nedvomno pomeni korak naprej na področju temeljne delovne zakonodaje, pa vendar ostaja tisto dejstvo, ki sem ga že omenila, da kljub temu da je zakon usklajen, nad njim visi nezadovoljstvo, kar je bilo razvidno tudi iz poročila, ki ga je predstavil predsednik delovnega telesa Državnega zbora gospod Brenčič. Na odboru ni bil sprejet pravzaprav niti en amandma opozicijskih strank, kljub temu da smo samo v Slovenski nacionalni stranki vložili kar nekaj amandmajev, ki so se dotikali sprememb pogodbe o zaposlitvi, s čimer smo želeli vnesti v zakon varovalke za zaščito delavcev, ki so šibkejša stranka v postopku, kajti v praksi že danes pogosto prihaja do zlorab instituta odpovedi pogodbe o zaposlitvi s ponudbo nove. Moram reči, da me s tega vidika tudi čudi dvoličnost Vlade, ki se v primeru tega zakona sklicuje na usklajenost do te mere, da državni sekretar gospod Štrovs, ki je zakon na matičnem delovnem telesu tudi zagovarjal, praktično ne dovoli sprejeti nobenega dopolnila, češ da bi se lahko kompromis porušil kot hiša iz kart. Pri kakšnem drugem zakonu, kjer se ravno tako doseže soglasje, pa Vlada sama načrtno spremeni vsebino, s čimer očitno poruši dosežen kompromis. S tega mesta želim prenesti tudi jasno sporočilo na ministrico, v kolikor želi ohraniti kanček kredibilnosti, da bi bilo modro, da v bodoče sama osebno sodeluje pri ustvarjanju pomembne zakonodaje v Državnem zboru. Kot si je državni sekretar že pred časom vzel avtonomijo odločanje v okviru Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, tako si jemlje avtonomijo odločanja celo med [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]oziroma poslanci. Aroganten, nestrokoven, nepripravljen na dialog, žal je to slika, ki smo ji poslanci priča zadnjih nekaj mesecev v Državnem zboru ob neprisotnosti za to pristojne ministrice.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Jelen v imenu Poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Še enkrat hvala za besedo. Spremembe zakona o delovnih razmerjih so ena glavnih točk vladnega reformskega paketa, ampak s precej pretiranim sklicevanjem in upoštevanjem tako imenovanega mehkega prava, torej priporočil zelenih in belih knjig, ki pa nimajo nobene pravne vrednosti in niso zavezujoča in nekatere analitične okvire zavrača celo sam Evropski parlament. Reforme male delavske ustave naj bi bile oblikovane tako, da bodo prispevale k večji fleksibilnosti slovenskega trga dela. Ob pojmovanju fleksibilnosti pa se je zalomilo, saj se ni vedelo, kakšna naj bi bila merila in okviri priložnostnega dela in kako fleksibilnost naravnati, da bo tudi varna, kakšne so prakse in izkušnje v drugih državah in kakšno je dejansko stanje pri nas. Dejstvo je, da se delodajalci želijo posluževati prožnosti dela samo v okviru svojih interesov glede na potrebe visoko naravnanega tržnega gospodarstva, ampak priložnostno delo, ne pomeni samo lažjega odpuščanja in najemanja delovne sile, pač pa ga je treba v prvi vrsti razumeti kot razmerje, ki je drugačno od tipične oblike dela za nedoločen čas s polnim delovnim časom in v prostorih delodajalcev, ter se zavedati, da to drugačno razmerje pomeni za delavca, z vidika njegove socialne varnosti, možnosti napredovanja, dodatnega izobraževanja, usklajevanja z njegovim družinskim življenjem, vendar med vsemi možnostmi za fleksibilnost dela predstavlja najpogosteje izrabljeno možnost pogodbo o zaposlitvi za določen čas. Pri nas je takih pogodbah sklenjenih pri večini novih zaposlitev. Nekateri v državah Evropske unije so že prišli do spoznanja, da prevelika stopnja zaposlovanja za določen čas neposredno vpliva na zmanjševanje konkurenčnosti in sposobnosti gospodarstva, kajti negotovost zaposlenih negativno vpliva na njihovo storilnost in nazadnje zaradi nestalne zaposlitve ne izpolnjujejo niti najmanjših finančnih pogojev, da bi si uredili stanovanjske razmere in ustvarili družino. Kot ena možnih oblik za večjo fleksibilnost dela je tudi zaposlitev s krajšim delovnim časom, je pa pri nas povezana predvsem z razlogi, ki izhajajo iz predpisov o pokojninskem in invalidskem in zdravstvenem zavarovanju ter predpisov o starševskem varstvu. Poleg te oblike dela, ki pri nas v primerjavi z Evropo še ni zaživela, je podobno stanje še v zvezi z delom na domu oziroma na daljavo. Nadalje se fleksibilnost dela kaže tudi v tem, kdaj in koliko so delavci na razpolago za delo. Dejstvo je, da Slovenci sodimo v sam vrh glede povprečnega delovnega časa, prav tako pa smo tudi po funkcionalni fleksibilnosti visoko v vrhu evropskega povprečja. Fleksibilnost se kaže tudi v možnosti izbire delovnega časa in to izbiro ima pri nas le manjšina zaposlenih. Dodati je treba še to, da smo Slovenci glede kraja dela zelo fleksibilni, saj se veliko delavcev vozi na delo v drug kraj oziroma občino ali celo regijo. Poslanci DeSUS ocenjujemo, da je novela zakona sprejemljiva za obe strani delovnega razmerja, zato jo nameravamo podpreti. Tako za delavca kot delodajalca je ugodna rešitev tudi novost, da delodajalec ali zavod delavcu še v času trajanja odpovednega roka najde ustrezno zaposlitev in se pri tem prenese pravica do odpravnine z vštetjem prejšnjega trajanja delovnega razmerja na novega delodajalca. Pozdravljamo tudi lažje odpuščanje v primerih neupravičene odsotnosti z dela, saj se s tem ščiti vestne in odgovorne delavce. Prav tako menimo, da je dobrodošla za delavce, ki so starši šoloobveznega otroka, v smislu usklajevanja poklicnih in družinskih obveznosti dopolnitev določil o izrabi letnega dopusta. Glede predlagane ureditve nadurnega dela pa menimo, da se glede na to, da že zdaj mnogo delavcev opravlja nadurno delo, ki mnogokrat ni v skladu s pogoji, ki jih določa veljavni zakon, postavlja vprašanje nadzora nad delodajalci, ko bodo delavca prepričevali in tudi prepričali, naj se strinjajo z nadurnim delom preko 170 ur. V naši poslanski skupini bomo novelo Zakona o delovnih razmerjih podprli, glede na to, da je bila usklajena med socialnimi partnerji in navsezadnje prinaša znosne kompromisne rešitve in ne pomeni bistvenega slabšanja razmer na trgu dela. Bomo pa ob že napovedanih prihodnjih reformah vztrajali na zagotavljanju takšnih pogojev dela, ki bodo prispevali hkrati k povečanju zaposljivosti in varnosti zaposlenih in h konkurenčnosti gospodarstva.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Maria Pozsonec, v imenu narodnih skupnosti. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav gospe ministrici s sodelavko in vsem prisotnim kolegicam in kolegom! Cilj reforme delovnega prava, ki bo vodila v trajno rast s številnimi in možnimi delovnimi mesti, je povezan z bolj prilagodljivim trgom dela. Pri tem je treba zagotoviti, da bodo ljudje lažje in hitreje našli delo, podjetja pa bodo enostavnejše sprejemala odločitve o novem zaposlovanju in odpuščanju. Hkrati je treba zagotoviti ustrezno socialno varnost tistim, ki bi v bolj dinamičnem okolju izgubili zaposlitev. Zaščititi je tudi potrebno delavce in jim pomagati pri njihovem odzivu na hitrejše spreminjanje vsebine dela in jim tako zagotovitivarno zaposlitev. V Evropski uniji se pri reformi delovnega prava vse bolj uveljavlja koncept varne [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]ki vsem udeležencem na trgu z ustreznimi politikami zagotavlja relativno socialno varnost in družbeno integracijo dela. Za to pa so potrebne spremembe delovnopravne in druge ustrezne zakonodaje. Novela zakona tako prinaša tudi rešitve, ki bi skupaj s preostalimi ukrepi učinkovito prispevale k večji mobilnosti na trgu dela. Spodbujanje zaposlovanja za nedoločen čas, ki hkrati omogoča vse možne fleksibilne oblike zaposlovanja. Ureditev in motivacijo zaposlovanja, ki delavcem prinaša socialno varnost v odnosu do uporabe drugih civilnih podlag za opravljanje dela in aktivnosti. Fleksibilno razporejanje in določanje delovnega časa, ustrezno varstvo pred odpovedjo, inšpekcijsko nadzorstvo in uveljavljanje sodnega varstva na tem področju ter vključevanje dodatnih jasnejših uskladitev, ki jih dopušča oziroma narekuje evropsko pravo. Zakon bom podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Jeraj v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem. Novela zakona prinaša veliko sprememb, saj so socialni partnerji, Vlada, delodajalci in sindikalisti novelo pripravljali in usklajevali z željo po večji prožnosti in mobilnosti na trgu dela in hkrati z željo, da zagotovijo ustrezno socialno varnost. Sama sem pogrešala podporo medijev, ki so imeli in še imajo idealno priložnost, da skupaj z ostalimi akterji odigrajo svojo vlogo in javnosti predstavijo glavne spremembe zakona. Naj povem ob tem, da bomo v Poslanski skupini SDS novelo zakona podprli, saj vključuje kar nekaj določil koalicijske pogodbe, ter da je novela odraz uspešnega dogovora socialnih partnerjev, moj tudi naštejem: spodbuja se zaposlovanje za nedoločen čas in hkrati omogoča vse ostale možne fleksibilne oblike zaposlovanja, ustvarja se fleksibilnost pri razporejanju in določanju delovnega časa, zagotavlja se ustrezno varstvo pred odpovedjo, skrajšuje se zakonsko predpisani najkrajši rok, v katerem se mora delavec prijaviti na objavo prostega dela, po noveli mora delodajalec obvestiti tudi začasne delavce o prostih delih oziroma o objavi prostih del za nedoločen čas ali s polnim delovnim časom. Primeri za suzpenz pogodbe o zaposlitvi se lahko določijo tudi s kolektivno pogodbo ali pogodbo o zaposlitvi, na novo se vključuje delo na daljavo, jasneje se zagotavlja načelo sorazmernosti pravic zaposlenih s krajšim delovnim časom glede na dolžino delovnega časa, jasnejše so postavljene zaveze delavca in delodajalca ob odpovedi pogodbe o zaposlitvi z istočasno ponudbo druge ustrezne zaposlitve. Rešuje se problematika izvedbe in učinkovanje izredne odpovedi v primeru neopravičenega izostanka delavca z dela, prihaja do poenotenja odpovednih rokov v primeru odpovedi iz poslovnih razlogov, vzroki, ki veljajo ob odpovedi iz razlogov nesposobnosti. Upoštevajo se sedaj veljavni roki za primer odpovedi iz razloga nesposobnosti. Učinkoviteje se razrešuje vprašanje zagotavljanja posebnega varstva pred odpovedjo starejših delavcev, invalidov ter delavcev, ki so v času in še po izteku odpovednega roka odsotni z dela iz zdravstvenih razlogov, ter delavcev s starševskimi obveznostmi, razrešuje se vprašanje upravičenosti do odpravnine ob uveljavitvi pravice do delne starostne pokojnine, vzpostavljajo se dodatni mehanizmi za lažje usklajevanje družinskega in poklicnega življenja, znižuje se letno število nadur, ki jih je delavec dolžan opraviti na podlagi odredbe delodajalca, in ureditev možnosti za daljše nadurno delo. Letna časovna omejitev nadurnega dela se iz 180 ur zmanjšuje na 170, lahko pa s soglasjem delavca traja dalj, vendar skupaj največ 230 ur na leto. Določajo se širše in jasnejše možnosti ukrepanja inšpektorjev za delo, opušča se delovna knjižnica kot obvezen dokument delavca, nadomestil se bo s kartico, s katero bi bil možen dostop do originalnih podatkov v javnopravnih bazah podatkov s 1.1.2009. Prenos podjetja ali dela podjetja sam po sebi ne predstavlja podlage za odpuščanje, podaljšuje se varstvo staršev, ki koristijo starševski dopust v obliki polne odsotnosti z dela še en mesec po vrnitvi na delo. Starejši delavec, ki se po upokojitvi ponovno zaposli, nima pravice do ponovne odpravnine ob prenehanju pogodbe o zaposlitvi. Dolžnost obveščanja delavcev o odmeri letnega dopusta je vključena v zakon. Staršem se daje pravica, da lahko vsaj teden dni letnega dopusta izrabijo v času šolskih počitnic, če imajo šoloobvezne otroke. Razširja se možnost nadaljnjega dela starejšega delavca, ki se delno upokoji, ne samo na svojem delavnem mestu, ampak tudi na drugem ustreznem delovnem mestu. To poleg še ostalih manjših sprememb je razlog, da bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke novelo zakona podprli v upanju, da bodo delavci predvsem pa delodajalci znali najti ustrezno pot med fleksibilnostjo in socialno varnostjo, seveda v skladu z zakonom.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Majda Potrata v imenu Poslanske skupine SD.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat lep pozdrav gospe ministrici in njeni sodelavki, spoštovane poslanke in poslanci! Pravijo, da je politika umetnost možnega. In če bi sodili po tem, da je po dveh letih pogajanj ministrici Marjeti Cotman uspelo doseči kompromis med socialnimi partnerji, potem je umetnica. Ampak to ne želi zmanjšati dosežka, ki ga bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov podprli. Cenimo, da gre za predlog zakona, ki je usklajen med socialnimi partnerji. Tako kot je pri vsakem kompromisu, je tudi ob tem zakonu mogoče slišati, da so delodajalci pričakovali več, da so zlasti mali delodajalci pričakovali, da se bodo nekatere njihove potrebe na področju delovnih razmerij v vedno zahtevnejših gospodarskih pogojih glede na vse hujšo konkurenco uredile nekoliko drugače, enako kot je mogoče tudi pritrditi delojemalcem, da so v predlogu zakona nekatere njihove pravice in dolžnosti bolje opredeljene, da pa bo treba počakati na to, kaj bodo spremenjene določbe tudi prinesle z uporabo zakonodaje. Dogovor med socialnimi partnerji je bil možen zato, ker je ministrica iz dogovarjanja izvzela vse tiste točke, ki so bile najtežje premostljive. To je zlasti vprašanje plač in vprašanje delovnega časa. Socialni demokrati se zavedamo, da je pomembno, če je koncept pogodbenega razmerja pri zaposlovanjih ohranjen. Tudi razumemo prizadevanja za spodbujanje zaposlovanja za nedoločen čas. To pa zlasti zaradi tega, ker je tudi evropska izkušnja v zvezi z usklajevanjem med varnostjo in med prožnostjo vse bolj usmerjena v praksi v doseganja prožnosti in vse manjše varnosti. Mi pa, če želimo biti socialna in socialno pravična, v razvoj naravnana družba, bi morali skrbeti predvsem za to, da se ne bi zgodilo kaj takega tudi pri nas. Videti je že bilo, da smo bolj naklonjeni samo tistim rečem, ki sprožajo ali pospešujejo prožnost. Kot rečeno, pozdravljamo napotila, ki se zavedajo nevarnosti, ki jih lahko pomeni povečana prožnost in pri tem izguba pravic zaposlenih. Tako posebej opozarjamo zlasti na sklepanje pogodb o zaposlitvi, projektno delo, poskusno delo, delo za omejen čas, ki se kaže po izkušnjah tudi kot velika past, ki se potem zrcali v veliki delovni obremenitvi v krajšem delovnem času. Skratka, vprašanj, ki se tu odpirajo, je veliko. Menimo, da je zelo dobro, da se prvotnemu 6. členu tako imenovanemu antidiskriminacijskemu členu širijo stvari še v tisto smer, ki prepovedujejo ne samo diskriminacijo, ampak tudi povračilne ukrepe. In še bolj se nam zdi vredno to, da je natančneje urejeno vprašanje trpinčenja. Rada bi pa opozorila predvsem na probleme, ki se kažejo pri rednem izplačevanju in ustreznem izplačilu za delo. Poseben problem pa Socialni demokrati vidimo v vse pogostejših kršitvah pri zaposlovanju prek zasebnih posredovalnic dela, kjer so pogosto delavke in delavci izpostavljeni prav dramatično slabim pogojem zaposlenosti. Še posebej je v zadnjem času viden problem zaposlovanja tujih delavcev iz manj razvitih držav EU, zato spodbujamo Vlado k čimprejšnji ratifikaciji konvencije 181 mednarodne organizacije dela o teh zasebnih agencijah za zaposlovanje. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Aleš Gulič v imenu Poslanske skupine LDS.
Spoštovani predsedujoči! Spoštovana gospa ministrica! Cenjene kolegice in kolegi! V Liberalni demokraciji Slovenije bomo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o delovnih razmerjih podprli, ne sicer z velikim zmagoslavjem in veseljem, ampak vseeno. Zakon, kakršen je sedaj prišel skozi mline dogovarjanja, je vendarle dovolj dobra osnova za nadaljnje delo, pa seveda tudi za spremljanje tega, kar se bo dogajalo v resnici z reformo trga v Sloveniji. Reforma trga v smislu velikega poka je bila na začetku pospremljena predvsem z neupoštevanjem socialnih partnerjev pri bistvenih zakonih. Spomnite se dve leti nazaj, leta 2005, ko se je začelo o tem razpravljati, je bilo na začetku mogoče celo malo prisluha do tega, kar hočejo socialni partnerji, kasneje pa vse manj in manj. Prišlo je celo do tega, da je takratni minister rekel, da bo kar sam zastopal delavce. Mogoče glede na to, kako zna kakšne zadeve trdo postavljati, niti ne bi bilo slabo. Prav gotovo pa ne bi bilo dobro, če bi oboje počel. Spremembe zakona so na koncu le podprli reprezentativni sindikati, pa seveda tudi predstavniki delodajalcev, tako da bi vsaj navidez lahko bilo to v redu. Vendar se mi zdi, da je ministrici uspelo marsikaj tega predvsem zato, ker je tiste glavne zadeve umaknila. Kasneje pa, ko smo na odboru poskušali kakšne stvari še izboljšati, pa seveda posluha ni bilo več in izgovor državnega sekretarja je bil, češ, da je vse določeno, dokončano s tem, kar sta povedala Vlada in socialni partnerji z dialogom. To pa za parlament prav gotovo ni dobro - da se v bistvu jemlje ta pravica, da se kakšne zadeva izboljša, da se še kaj vidi. Prepričan sem, da se bodo posledice tega, da nam je bila, kar se tega tiče, odvzeta neka možnost, da se bo to poznalo zelo, zelo kmalu. Pa najsi gre za tisti del, ki govori o varni zaposljivosti, ali pa tistega, kjer so pravzaprav lahko ogrožene pravice delojemalcev. Zdaj imam v mislih tudi mobing in buling. Oboje se ni pojavilo včeraj, bilo je že precej časa pravzaprav med ljudmi, dovolj, da so nekateri posamezniki zaradi tega zelo, zelo trpeli. Zdaj, ko so se te "veščine" prenesle tudi iz drugih dežel v naše kraje, pa je tega vse več. Obenem pa je tudi nadzor nad tem slabši, kot je bil. Celo za buling, ki ga nekateri povezujejo samo z vojsko, lahko rečemo, da se seli tudi v druga delovna okolja, predvsem v tista delovna okolja, kjer je hierarhija urejena podobno vojaški; vemo, železnice, potem ladje in tako dalje, se pravi tam, kjer so nekatere zadeve postavljene bolj hierarhično kot sicer. Naj povem še to, da v Liberalni demokraciji Slovenije se strinjamo, da so reforme na trgu dela potrebne. Obenem pa tudi ugotavljamo, da so bile vseskozi slabo premišljene, najprej seveda brez iskanja širokega konsenza strokovne in laične javnosti, kasneje pa s konsenzom predvsem laične javnosti, strokovno javnost pa se je nekako puščalo ob strani. Če želimo v Sloveniji ohraniti visoko stopnjo gospodarske rasti, ugodne trende pri stopnji brezposelnosti v generalnem smislu, potem je potreben prav gotovo nov pristop k reformam, tudi veliko bolj [[...]] [[opozorilni znak za konec]] in pa odprto narejena zakonodaja ter predvsem razumevanje ljudi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Drago Koren, v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Lep dober dan vsem v tej dvorani. Pogajanja o delovnih razmerjih so kislo jabolko, v katerega je vedno težko ugrizniti. Novo obdobje delovnopravne zakonodaje, ki je nastopilo po korenito spremenjenem zakonu o delovnih razmerjih leta 2003 je imelo pravzaprav enak cilj, kot ga zasledujejo spremembe zakona, ki ga danes obravnavamo. To je povečanje prožnosti dela, hkrati z zagotovitvijo ustrezne stopnje socialne varnosti. Pogajanja s socialnimi partnerji je s spretnim krmarjenjem med Scilo in Karibdo, če se lahko tako izrazim, pripeljala sedanja ministrica Marjeta Cotman. Povsem nasprotujoči si začetni interesi so se na koncu uravnotežili in dobili smo kompromisni predlog, ki ga danes sprejemamo. Sindikatom je uspelo ohraniti pravice do povračil stroškov v zvezi z delom in dodatka za minulo delo ter plačanega odmora. Delodajalcem pa je uspelo zagotoviti nekoliko večjo notranjo prilagodljivost zaposlenih z možnostjo širše opredelitve dela, ki ga je dolžan opravljati delavec po pogodbi o zaposlitvi. Za slovenski trg dela je značilna velika rigidnost in zelo visoka stopnja varnosti delavcev, kar ni slabo, vendar pa lahko pripelje do nekaterih težav, zato je potrebno omehčati to togost in ustvariti okolje, kjer bodo ljudje hitreje in lažje našli delo, podjetja pa bodo lažje sprejemala odločitve o zaposlovanju. Hkrati je treba v tako dinamičnem procesu najti ustrezno stopnjo socialne varnosti in zaščititi različne skupine delavcev. Spremembe so dokaj obsežne in zato bi se radi v Poslanski skupini Nove Slovenije osredotočili le na nekaj rešitev, ki so z našega vidika še posebej pomembne. Predlagane spremembe zakona prinašajo dodatne mehanizme za lažje usklajevanje poklicnega in družinskega življenja, ki izhajajo iz reformnih usmeritev. Določajo se dodatne pravne podlage za prilagajanje delovnega časa potrebam delavcev, starševskimi obveznostmi, seveda, če to dopušča delovni proces. Delavci s šoloobveznimi otroki bodo lahko izkoristili vsaj en teden letnega dopusta v času šolskih počitnic. Jasneje se opredeljuje tudi posebno varstvo pred odpovedjo za delavce s starševskimi obveznostmi. V Poslanski skupini Nove Slovenije bi radi poudarili tudi večjo zaščito delavcev pred diskriminacijo in vsemi vrstami nasilja ter varstvo starejših delavcev pred odpovedjo o zaposlitvi. Pomembna se nam zdi še uveljavitev sorazmernosti pravic pri zaposlitvah s krajšim delovnim časom. Pravica regresa se bo praviloma zagotavljala sorazmerno glede na dolžino delovnega časa, razen v določenih izjemah. V kategorijo sorazmernosti spada poleg regresa še odpravnina ob upokojitvi. S tem ukrepom se bo verjetno več delodajalcev odločilo, da bodo zaposlovali za krajši delovni čas, ki je primeren instrument za mlade starše, ki želijo poleg skrbi za otroke še vedno ostati delovno aktivni in v stiku s trgom dela. Pa tudi za starejše delavce, ki težko opravijo osemurni delovnik. Trg dela in hitro sprejemljive ekonomske razmere prinašajo nove izzive na področju delovne zakonodaje. V državah članicah Evropske unije nastajajo vedno nove oblike zaposlitev, ki so daleč od klasičnega pojmovanja zaposlitve z visoko stopnjo socialne varnosti in nekdanje stabilnosti. Ravno zato smo v poslanski skupini še toliko bolj veseli, da nam v Sloveniji uspeva ohranjati ravnovesje varne prožnosti, saj ne želimo spreminjati ustave, ki določa, da je Slovenija poleg pravne, tudi socialna država.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona amandmaji niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. V skladu s 139. členom Poslovnika Državnega zbora bomo glasovanje o predlogu zakona opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 21. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POLITIČNIH STRANKAH, skrajšani postopek. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod mag. Zvonko Zinrajh, državni sekretar. Izvolite, prosim.
Dober dan! Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Sprejem predlaganih sprememb in dopolnitev zakona o političnih strankah narekuje predvsem potreba po uskladitvi splošnih pogojev za financiranje strank s pogoji, ki jih je za financiranje volilne kampanje na novo odločil zakon o volilni in referendumski kampanji. Ta je namreč v 14. členu določil, da volilne kampanje ni dovoljeno financirati s sredstvi gospodarskih družb, v katere je vložen javni kapital v višini več kakor 25%, in gospodarskih družb, ki so v njihovi večinski lasti. S to določbo je za vse organizatorje volilne kampanje postavili strožje pogoje financiranja, kot jih za financiranje strank določa zakon o političnih strankah. Predlog zakona s spremembo 25. člena to strožjo prepoved povzema in jo hkrati razširja tudi na vse družbe, v katerih imajo prej navedene gospodarske družbe večinski delež, razširja pa jo tudi na vse pravne osebe javnega prava. Navedena strožja prepoved bo tako veljala tudi za druge primere financiranja strank, ne le za financiranje volilne kampanje. Predlog zakona določa odgovornost politične stranke za prekršek, če pridobi sredstva ali drugo premoženjsko korist od subjektov, določenih v 25. členu. Predlog zakona uvaja tudi možnost, da ustanovitelji overijo svoj podpis na ustanovni izjavi ne le pri notarju, temveč tudi na upravni enoti. Nadalje predlog določa podlago za zbiranje in obdelovanje določenih osebnih podatkov o zastopniku stranke, potrebnih za ugotavljanje njihove istovetnosti. V skladu s predpisi o varstvu osebnih podatkov predlog tudi opredeljuje namen vodenja registra političnih strank. S spremembo 25. člena Zakona o političnih strankah bo omejitve financiranja volilne in referendumske kampanje s strani gospodarskih družb v celoti in za vse organizatorje volilne kampanje urejal Zakon o političnih strankah. Državni zbor prosim, da predlog zakona podpre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim podpredsednika, gospoda Srečka Hvauca, da predstavi poročilo odbora.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na svoji 37. seji, dne 3.10.2007, obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o političnih strankah, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo po skrajšanem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. Na seji je predstavnik predlagatelja predstavil glavne spremembe, ki se nanašajo predvsem na financiranje volilnih kampanj. Predlog zakona prinaša še nekatere druge spremembe. Za vse je pa skupno to, da zaradi roka veljavnosti predloga zakona ne posegamo v predsedniške volitve, ki so v teku. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je podala mnenje službe in dejala, da so vse pripombe ustrezno upoštevane z vloženimi amandmaji. Predstavnik Državnega sveta in predsednik Komisije Državnega sveta Republike Slovenije za politični sistem je predlog zakona podprl. Članice in člani odbora o predlogu zakona niso razpravljali. K predlogu zakona so bili vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k členom 4, 10 in 11, ki so bili vsi sprejeti. V nadaljevanju je odbor sprejel tudi vse člene predloga zakona. Sestavni del tega poročila je dopolnjeni predlog zakona, ki ga je odbor pripravil tako, da je v predlog zakona za drugo obravnavo vključil vse sprejete amandmaje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Sašo Peče, v imenu Poslanske skupine SNS. Prosim.
Spoštovani prisotni! Po naši oceni predlagateljeva namera ni to, kar hoče prikazati in kar je prikazal v okviru obrazložitve, kot jo je podal državni sekretar. Če bi Vlada Republike Slovenije res težila k transparentnemu financiranju političnih strank, potem bi materijo uredila v drugem zakonu, in sicer v noveli zakona o financiranju kampanje za volitve in referendum. Po naši oceni je to krovni zakon, ki govori o dotični vsebini. Po drugi strani je s tega mesta treba poudariti, da če se je Vlada Republike Slovenije odločila, da bo spremenila zakon o političnih strankah, potem bi bilo prav, da bi se Državni zbor v tem trenutku srečal z več vsebinsko popolnejšimi zahtevki za spremembo. V Nacionalni stranki seveda ocenjujemo, da je prav, da se omogoči nek limit, ki bo preprečeval nezakonito financiranje. Ampak po drugi strani, če pogledamo, kdo je bil udeležen tega financiranja v preteklosti, pa naj si bo to na lokalnih volitvah, državnozborskih volitvah, vidimo, da je seveda tu prednjačila največja vladna stranka SDS. In da imamo kar obširen seznam podjetij, ki so v več kot 25% lastništvu države, ali, bolje rečeno, prebivalk in prebivalcev v okviru naše države. Zato nas s tega mesta prvič čudi dvoje. Prvič to, da največja vladajoča stranka, ki je še leta 2004, torej SDS bila deležna tega financiranja, za katerega se danes trdi, da ni pošteno, da ni korektno in ni transparentno, tega denarja ni vrnila. In če vemo, kot rečeno, da je bila ravno stranka gospoda Janeza Janše, danes najmočnejša stranka, v največji meri deležna financiranja s te strni, potem nam s tega mesta tudi ni jasno, zakaj materije Vlada Republike Slovenije ne obravnava v krovnem zakonu, ki sem vam ga povedal malo prej. Ampak seveda to je stvar dvoličnosti ali celo multiplega obraza največje politične organizacije v naši državi. Če ste ponosni s tovrstnim načinom dela, potem sožalje, sožalje Slovenske nacionalne stranke. Verjamem pa, ko bo zadeva o netransparentnem financiranju vaše politične organizacije še bolj obelodanjena, še bolj pa obelodanjeno nevračilo sredstev, ki so jih na nezakonit način prejeli, bo, upam, prišlo tudi do tistega trenutka, ki se imenuje streznitev v okviru slovenske družbe. Rad bi izpostavil tisto, kar v Nacionalni stranki vidimo kot primanjkljaj vsebine omenjenega zakona o političnih strankah. Dejstvo je, da imamo v okviru naše države tako parlamentarne politične stranke, kot neparlamentanre politične stranke in ne nazadnje skupine ljudi, ki se povezujejo v različna društva, gibanja in tako naprej, ki aktivno posežejo v volilni boj. seveda je konkurenca zdrava, ampak zdrava, če se nastopa v enakih, istih kriterijih in ne na kriteriju izpuščanja nad preglednostjo. S tega mesta lahko z gotovostjo povem v imenu Slovenske nacionalne stranke, da te enakosti ni. Da se ustvarjajo, pa naj si bodo po naročilu političnih strank ali po naročilu podjetnih posameznikov v nekem lokalnem okolju, skupine ljudi, ki nastopajo na volitvah izključno v smislu zaseganja oziroma doseganja finančnih učinkov. Ampak to žal ne nastopa samo v obdobju predvolilnih kampanj, ampak nastopa tudi v času financiranja med letom. Ne nazadnje je pred časom protikorupcijska komisija ugotovila eno izmed takšnih koruptivnih financiranj liste, pa ne vem točno, kako se imenuje, vem, da jo vodi gospod Stojan Auer v Mariboru. Ampak iz tega naslova komisija je svoje ugotovila, izvršna veja oblasti svojega ni naredila. Celo več. Ko prihaja z zakonsko spremembo, tovrstne korupcije ne prepreči z zakonom. In to je sramota, ki jo v Nacionalni stranki ocenjujemo, da spremlja omenjeno zakonsko materijo. Ampak zaradi jasnosti, prvič, kot rečeno, strinjamo se oziroma ocenjujemo, da bi bilo potrebno omenjeno zadevo urediti v vsebinsko krovnem zakonu. Drugič, ocenjujemo, da enakost pred volivci v momentu političnega marketinga bi morala biti tako na strani vsebine kot na strani financ. Tretjič, da je naloga zakonodajalca, da prepreči kakršnokoli korupcijo tudi s strani list, ki se poteguje za različne organe v okviru lokalnih skupnosti. Četrtič, da več ne bi prihajalo do tega, da česar je, da ste se vi, gospodje in gospe iz Poslanske skupine SDS, ravno bogatili na omenjeni račun. In kaj je bil vaš odgovor? Vaš odgovor je bil: "Omenjena podjetja namreč niso v neposredni državni lasti." To so zapisali v SDS-u. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman v imenu Poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Gospod predsednik, lepa hvala za vabilo k besedi. Naj v kratkem predstavim, kakšno je naše stališče, stališče Poslanske skupine DeSUS v zvezi z omenjenim zakonom. Naj za uvod povemo, da gre za reguliranje političnega delovanja in tudi financiranja tega delovanja, vendar samo v enem delu, en velik pomemben del politične aktivnosti ta zakon, ki govori o političnih strankah, zaobide, in to je tisti del, ki v zadnjih letih ali pa v zadnjem obdobju dobiva med prebivalstvom v Sloveniji pravzaprav vse večji pomen in vso večjo pozornost. V Poslanski skupine DeSUS bomo kljub temu spregledu tistega pomembnega dela politične aktivnosti, ki se dogaja od strank neodvisnih okoliščinah, podprli, tako kot smo podprli Zakon o volilni kampanji, ki je v tistih določilih o katerih danes govorimo, soroden s tem zakonom. Bistvo zakona je, tako mi sodimo, poizkus preprečiti dvojno javno financiranje političnih strank. Prvič, to financiranje iz javnih sredstev teče o zakonodaji, tako kot je predvideno, direktno iz proračunov, ko se z ozirom na volilne rezultate financirajo stranke, česar tisti, ki niso v strankah, niso deležni in so torej prvič diskriminirani. In drugič, gre za financiranje političnih strank preko firm, ki so lahko tudi v pomembnem deležu v lasti države, torej tudi povezane z javnimi financami. Ta omejitev, ki je tukaj predvidena, je za nas sprejemljiva. Pripominjamo pa, da je ambicija vlade ta, da se pravzaprav zmanjšuje delež države v posamični lastniški strukturi različnih podjetij, in da bo tako rekoč na srednji ali na dolgi rok država povsod pod 25%, tako bo povsod potem možno financiranje teh političnih strank, ker pač ne bo tega praga 25% več doseženega v različnih firmah. Vprašanje ali je to namerno tako narejeno ali je morebiti samo spregled ali nedoslednost to dejstvo. Pomeni pa verjetno tudi omejitev vsakokratne aktualne oblasti v zvezi z ambicijami po kreiranju odhodkov v posamičnih firmah. Morebiti bo to pomenilo tudi manj pritiskov na menedžerje, ampak dvomim, da menedžerske ekipe in vsakokratna oblast ne bi bila dovolj iznajdljiva, da ne bi našla druge poti za financiranje političnih strank, kot je ta, ki se sedaj omejuje. Nas torej, hkrati ko podpiramo omejevanje tega javnega financiranja političnih strank, bode v oči najbolj tisto, kar v zakonu ni napisano, namreč stalno odrinjanje na rob nestrankarskih list, nestrankarskih županov. V Državnem zboru pa itak pravih nestrankarskih poslancev in poslank ni. Tudi skoraj da ni mogoče, da bi se tukaj uveljavili, ker ni tega, kar je nujno potrebno: ustrezne organizacije in ustrezne finančne pomoči. V uvodu predlagatelj sicer omenja, da gre za to, da se omogoča s tem zakonom oblikovanje in uresničevanje politične volje vsem. Ampak kot vidimo, enim bolj, drugim manj. Tako je ta uvod samo deloma prav zapisan. Ravno tako je samo deloma prav zapisano, da gre za spodbujanje in omogočanje neoviranega političnega združenja, kajti zopet gre le za tiste, ki so ljubitelji strank. In še ena je takšna dvomljiva trditev v uvodu. Namreč tista, ki govori o tem, da ni nikakršnih finančnih posledic za javna sredstva, kajti če jih ne bi bilo, bi tudi zakon sam po sebi bil pravzaprav nesmiseln, kar ravno to področje želi urediti. V poslanski skupini bomo podprli ta zakon oziroma spremembe tega zakona, pomisleke, ki smo jih imeli ob podobni zakonodaji in ob tem zakonu pa ohranjamo in se nadejamo, da bo prišel tudi čas, ko bo lahko neodvisnež nastopal tudi v tem parlamentu. Vidimo, da se nobeden od ključnih kandidatov za predsednika države noče več identificirati kot strankarski kandidat, zatorej tudi na tej ravni nestrankarstvo ali pa manj odvisnosti od strank dobiva na veljavi.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič v imenu poslanske skupine SDS.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Uvodoma bi želel zavrniti klevete, ki jih je predstavnik Slovenske nacionalne stranke usmeril v Slovensko demokratsko stranko in se je na ta način postavil v vlogo razsodnika, kot da bi predstavljal sodišče, ko je obtoževal drugo stranko, kar je dejansko nepojmljivo in je preseglo funkcijo, ki jo ima ob tem, ko predstavlja stališče stranke oziroma poslanske skupine. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo predlagano novelo zakona podprla. Novela zakona o političnih strankah predstavlja manjše spremembe oziroma uskladitve z veljavno zakonodajo. Glede na že sprejeti zakon o volilni in referendumski kampanji je prav, da tudi v zakon o političnih strankah uzakonimo omejevanje financiranja na enak način, podpiramo pa tudi predlagano dodatno omejitev, ki razširja prepoved financiranja s strani gospodarskih družb z najmanj četrtinskim javnim deležem in tudi na vse njihove odvisne družbe, ne glede na to, ali so v njihovi neposredni ali posredni lasti. Poleg tega pa se takšna prepoved financiranja razširja še na vse pravne osebe javnega prava. Novela se usklajuje tudi z zakonom o splošnem upravnem postopku glede overovitve ustanovnih izjav, register političnih strank pa se, kar se tiče obdelave osebnih podatkov, opredelitve namena vodenja registra, varovanja pravnega prometa in uveljavitve načela zaupanja v registrske podatke izenačuje z drugimi javnimi listinami. Strinjamo se seveda tudi s tem, da se v zakonu določi odgovornost politične stranke zaradi kršitev pri njihovem financiranju, kajti le tako bodo zakonska določila o prepovedih v primeru njihovega nespoštovanja lahko tudi dejansko izvršena. Tukaj bi želel povedati še to, da nikakršna zakonodaja sama po sebi ne more preprečiti nepravilnosti, ne more preprečiti morebitne korupcije, ampak takšne anomalije lahko prepreči učinkovito delo organov pregona in sodstva. Zakonodaja postavlja zapovedi in prepovedi in če pride do kršitve le-teh, ukrepajo potem organi pregona, tožilstvo in sodstvo v končni fazi. S tem tudi zavračam tiste stvari, ki so bile izrečene v stališču predstavnika Slovenske nacionalne stranke. Poslanci Slovenske demokratske stranke bomo torej glasovali za sprejem predlaganega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Aleš Gulič v imenu poslanske skupine LDS.
Spoštovani predsedujoči, cenjeni gostje, kolegice in kolegi! V Liberalni demokraciji Slovenije predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o političnih strankah ne bomo nasprotovali. V resnici je bil že skrajni čas, da se nekatere zadeve uredijo, da se naredijo tudi bolj transparentno in jasno. Tudi nam je seveda popolnoma jasno, da zakonodaja ne more preprečiti korupcije, da ne more preprečiti zlorabe zakona, lahko pa seveda lumpom to dodobra oteži. In mislim, da takšen zakon, ki potem vendarle omogoči tudi sankcioniranje nezaželenih in kriminalnih pojavov, mora obstajati. Je pa druga stvar, ki seveda tudi meni ne gre čisto v račun. Pri polni mizi se pogovarjati o tem, da še ne bo posta, je seveda malce perverzno. Ko bomo pa vse pojedli in popili, se bomo pa menili še o tem, da ne bi več jedli in pili. Tako približno se je končala ta zgodba s sprejemanjem tega zakona in čakanjem na neko obdobje, ko recimo ne bi bilo takšnih volitev, takšnih dogodkov, ki bi lahko to ovirali. Prav je, da se ta zakon ni sprejemal, tako da bi vplival še na volitve za predsednika, je pa vprašanje, kakšen smisel ima, da se tako problematiko obravnava tako parcialno. Tudi jaz sem bolj pristaš tega, da se zadeve uredijo v krovnih zakonih, v zakonih, ki urejajo vse možne položaje, ne pa samo nekatere. Ampak seveda, v sili hudič še muhe je, tako da ne bomo nasprotovali temu predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o političnih strankah. Je pa res, da tukaj ne gre samo za zakonske zadeve, gre tudi za neko moralno držo posameznih strank in njihovih najvišjih predstavnikov in mislim, da je tudi na njih, koliko zakon uporabljajo in koliko ga zlorabljajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Kokalj v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Gospod predsedujoči, predstavniki Vlade dober dan, kolegice in kolegi! S spremembami in dopolnitvami Zakona o političnih strankah se zakon usklajujejo z določbo Zakona o volilni in referendumski kampanji, ki ga je Državni zbor sprejel v letošnjem letu in zavezuje organizatorje volilnih in referendumskih kampanj, da se le-te ne smejo financirati s sredstvi gospodarskih družb, v katere je vložen javni kapital v višini več kot 25% in njihovih odvisnih družb. Ta odstotek je povezan s privatizacijskim modelom Vlade, po katerem naj bi država dolgoročno ohranila določen vpliv v posameznih podjetjih. S tem bi preprečili, da bi podjetja, ki so neposredno povezana z državo, in s tem tudi strankarsko politiko, sredstva namenjala političnim strankam, ki so določeno obdobje na oblasti. Šele sprememba tega zakona bo to prepovedala tudi za financiranje političnih strank. Do sedaj so politične stranke lahko financirala podjetja, v katerih je bilo vloženega manj kot 50% javnega kapitala. Glede tega pa bi pripomnil v imenu naše poslanske skupine, da se strinjamo s takšnim pristopom, ker povečuje transparentnost in zmanjšuje neposredno povezanost državnega kapitala, če temu tako rečem, z vodilnimi političnimi strankami oziroma s tistimi, ki imajo največji vpliv. Po drugi strani je pa treba poudariti, da je to možno storiti načelno ob dejstvu, da se pa le politične stranke, ki so se uvrstile v parlament, financirajo z javnimi sredstvi iz proračuna, kar zagotavlja minimalen obstoj in zagotavlja minimalne pogoje za delovanje strankarske demokracije na državnem nivoju. Ob tem se nam postavlja vprašanje, kako dolgoročno urejati financiranje političnih strank na lokalnem nivoju, kjer situacija ni takšna, kjer bi se pa lahko glede na dosedanje postopke in glede na trende začelo vzpostavljati nekaj drugega, in sicer začetek pravzaprav konca političnih strank v izvoljenih organih lokalne samouprave. Sistematično se v nekaterih občinah ukinja financiranje političnih strank na lokalnem nivoju, zato so le-te odvisne od drugih virov in s tem lahko pridemo do situacije, ki je bila danes s strani enega od sogovornikov že opisana, da bodo postale liste samo zagovornice določenih lobijev, strankarska demokracija bo pa začela na lokalnem nivoju izumirati. Seveda ta zakon tega neposredno ne rešuje, preprečuje to, kar sem prej rekel, s čimer se strinjamo, vendar ob tem opozarjam na to dejstvo. Ta trend se nadaljuje in mislim, da za zdrav razvoj strankarske demokracije ni najboljši, predvsem na lokalnem nivoju. Z uvedbo pokrajin, če bo ta projekt zagledal luč sveta, je vprašanje, če se ne bo ta trend nadaljeval tudi na tem nivoju. In je treba biti pozoren, kdo bo pravzaprav vodil politiko, da ne bomo sistematično omogočili, da bo to zgolj kapital. Predlog zakona dopolnjuje tudi način overitve ustanovnih izjav ustanoviteljev politične stranke, določa podlago za zbiranje in obdelovanje osebnih podatkov zastopnikov stranke na način, kot je že določen v drugih zakonih, ki urejajo javne evidence, ter opredeljuje namen registra političnih strank v skladu s predpisi o varstvu osebnih podatkov. Zakon tudi razširja nabor osebnih podatkov, ki se vodijo o zastopniku stranke. Manjkajoče podatke o zastopnikih strank morajo stranke posredovati registracijskemu organu v 6 mesecih po uveljavitvi zakona. V skladu z načelom javnosti delovanja političnih strank predlog zakona tudi določa, da so podatki, vpisani v register političnih strank, javni, osebne podatke o ustanoviteljih in druge osebne podatke, ki se hranijo v zbirki listin, pa bo mogoče tudi v prihodnje pridobiti le v skladu s predpisi o varstvu osebnih podatkov. Kot sem že rekel, bomo poslanci Nove Slovenije predlagane spremembe zakona podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Drofenik, v imenu Poslanske skupine SLS. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, državni sekretar, državna sekretarka, poslanke in poslanci! Pri Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o političnih strankah gre za manj zahtevne spremembe in dopolnitve, ki predstavljajo usklajevanje z Zakonom o volilni in referendumski kampanji oziroma jih zahtevajo drugi predpisi. Zakon o volilni in referendumski kampanji določa, da ne glede na zakon, ki ureja politične stranke, volilne kampanje ni dovoljeno financirati s sredstvi gospodarskih družb, v katere je vložen javni kapital v višini več kot 25%, in gospodarskih družb, ki so v njihovi večinski lasti, ter razširitev te prepovedi na vse njihove odvisne družbe kakor tudi na vse pravne osebe javnega prava. S tem se bo preprečilo, da bi podjetja, ki so neposredno povezana z državo in s tem tudi strankarsko politiko, namenjala političnim strankam, ki so v določenem obdobju na oblasti. S predlogom zakona se razširja tudi možnost overitve ustanovnih izjav ustanoviteljev politične stranke, ki se lahko v skladu z Zakonom o splošnem upravnem postopku sedaj overijo tudi na upravni enoti. Zakon pa določa tudi pravno podlago za zbiranje in obdelovanje osebnih podatkov zastopnikov stranke na način, kot je že določen v drugih javnih knjigah, ki so namenjene zagotavljanju varnosti pravnega prometa, ter izrecno opredeljuje navedeni namen tudi za vodenje registra političnih strank, kar je tudi v skladu s predpisi o varstvu osebnih podatkov. Ker bolj ali manj za uskladitev Zakona o političnih strankah z drugimi predpisi, bomo v Poslanski skupini SLS podprli predlagani Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o političnih strankah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona amandmaji niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 21. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O VARSTVU KULTURNE DEDIŠČINE, v okviru rednega postopka: Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 11 poslank in poslancem s prvopodpisano Majdo Širca zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavnici Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospa dr. Jelka Pirkovič, državna sekretarka. Prosim.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovane gospe in gospodje poslanci. V imenu predlagatelja, to je Vlade, vam bom na kratko predstavila Predlog zakona o varstvu kulturne dediščine. Gre za zakonsko besedilo, ki je pravzaprav že od leta 2002 v programu Vlade Republike Slovenije. Že ta podatek vam lahko pove, da gre za sorazmerno zapleteno področje. Veliko smo se usklajevali, tudi v tej sestavi Vlade od leta 2005 naprej opravili mnoge analize, mednarodne primerjave, predvsem pa upoštevali standarde varstva, kot ga predpisujejo mednarodne konvencije, katerih podpisnica oziroma članica je Republika Slovenija. Tako lahko rečem, da gre za sodoben zakon, ki upošteva vsa pozitivna spoznanja stroke in temelji na načelih, ki jih bom na kratko povzela. Jedro zakona je, tako vsaj vidimo predlagatelji, v opredeljevanju, kaj je v javno korist varstva. To se pravi, v vsakem konkretnem primeru je treba določiti, kaj je treba varovati, kaj je javna korist. Izhajali smo tudi iz razširjenega razumevanja pojma dediščine. Od sedanjega pojmovanja, ko govorimo predvsem o premični in nepremični dediščini, z eno besedo materialni dediščini, predlagamo, da se pojem razširi tudi na nematerialno dediščino, ki jo v zakonu poimenujemo "živa dediščina" in s tem še poudarjamo njeno prisotnost in občutljivost, ki jo je treba varovati za prihodnje rodove. In nenazadnje, treba je določiti seveda na novo pravice in obveznosti vsakega v odnosu do dediščine in v tem okviru še posebej podrobno določiti razmerja med lastninsko pravico, kot ustavno pravico, in pravico do dediščine, ki je po našem prepričanju del pravice do kulture in izobraževanja in s tem del osnovnih človekovih pravic. Rekla sem že, da je jedro zakona namenjeno tako, kot ga mi predlagamo, določitvi javne koristi varstva. Ta se izraža na naslednji način, skozi strokovno identificiranje dediščine - ta postopek se konča z vpisom dediščine v register. Za razliko od sedanje ureditve sam vpis dediščine v register za lastnika nima pravnih posledic, ampak pomeni samo strokovno evidenco, ki omogoča potem interpretacijo dediščine, omogoča dostop javnosti do informacije v zvezi z dediščino in pomeni podlago za vključevanje dediščine in njenega varstva v vzgojne procese. Na novo je definirano tudi nacionalno bogastvo, to je tisti pomembni del premične dediščine, ki že na podlagi samega zakona zahteva določeno ravnanje, predvsem v zvezi z izvozom in iznosom, uvozom itn. In pa enako velja tudi za arheološke ostaline. Slovenija kot podpisnica evropske konvencije o varstvu arheološke dediščine je zavezana, da to dediščino varuje, tudi če ni vpisana v register, saj je iz narave te dediščine jasno, da temu ne more biti v načelu tako. Ohranja pa se sistem razglašanja, tako kot doslej pomembnejšo dediščino lahko država oziroma lokalna skupnost razglasi za spomenik državnega oziroma lokalnega pomena. Enako kot doslej ohranjamo tudi možnost, da za premičnine v muzeju status spomenika teh premičnin nastopi že z vpisom v inventar muzeja. Glavnina predloga zakona je namenjena ravnanju z dediščino, to se pravi različnim okoliščinam, ko lastniki in drugi uporabniki dediščine pridejo v stik z njo in tukaj je pomembno, kako z njo ravnamo. Mislim, da bomo še v razpravi precej govorili o različnih položajih. Naj jih samo na kratko naštejem. To so posegi v dediščino in spomenike, ravnanja z dediščino, uporaba, trgovanje, iznos, izvoz, kar sem že omenjala, hranjenje nacionalnega bogastva, predkupna pravica in razlastitev. Pomemben poudarek pa je tudi dan vključevanju dediščine v razvojne načrte in plane predvsem na področju urejanja prostora. Tukaj smo uskladili pomembno novost, to je tako imenovani konservatorski načrt za prenovo, ki nastopa ne samo v predlogu zakona o varstvu kulturne dediščine, ampak tudi v 56. členu Zakona o prostorskem načrtovanju, ki ga je Državni zbor sprejel letos. Pri dejavnosti varstva, to je nekako zadnja tretjina zakona, namenjena pristojnosti države in lokalne skupnosti pri urejanju javne službe, sta največ poudarka je deležna državna javna služba, tako kot doslej v Zavodu za varstvu kulturne dediščine in v državnih muzejih, na novo pa predlagamo, da se uredi status pooblaščenih muzejev. To so tisti muzeji katerih ustanoviteljica ni država, pa vendarle hranijo pomembne zbirke oziroma opravljajo pomembno dejavnost in jim lahko država da status pooblaščenega muzeja, ki opravlja tudi del državne javne službe. Novost je tudi omogočanje, podpiranje vključevanja prostovoljnega dela v javno službo. Zakon bo, če bo sprejet, seveda pomenil pomembno spodbudo za razvoj strokovnosti varstva z nazivi, programi izpopolnjevanja, s seznamom usposobljenih izvajalcev, s pogodbami z velikimi lastniki dediščine in predvsem tudi s poudarjanjem vloge nevladnih organizacij pri varstvu kulturne dediščine. Veliko novosti je tudi na področju financiranja varstva. Jaz mislim, da bomo o tem tudi še nekaj povedali. Samo na kratko naj omenim, da je velika novost v tem, da predlagamo, da predhodne raziskave arheoloških ostalin, ki se najdejo ob samih posegih in za katere seveda investitor ni mogel vnaprej vedeti, te arheološke raziskave financira državni proračun. Enako velja tudi za primere, kadar se gradi na zunanjih arheoloških najdiščih, pa vendar gre za zasebne investitorje, ki s tem rešujejo svoj stanovanjski problem, ali pa za stanovanjsko gradnjo na področju solidarnosti. Uvaja se sistem nadomestil za zmanjšano zmožnost gospodarske izrabe spomenikov, kadar režim predpisuje omejitve, ki jih ni možno drugače nadomestiti, in pa tudi skupne programe pri obnovi spomenikov, ki so jih razglasile lokalne skupnosti in država sofinancira programe obnove takšnih spomenikov. Ne nazadnje je pomembno tudi, da smo na področju inšpekcijskih ukrepov poskušali uvesti več možnosti za inšpekcijsko ukrepanje. Tako na primer, če lastnik oziroma drug upravljavec zanemarja svoje dolžnosti pri varstvu spomenikov, je možno nadomestno ukrepanja države oziroma lokalne skupnosti. In če povzročitelj te škode ne nadomesti, ne poravna stroškov teh dejanj, je možen tudi vpis države oziroma lokalne skupnosti v zemljiško knjigo, kar potem v nadaljevanju pripelje do zavarovanja javnih sredstev. Prehodne odločbe so tudi kar pomembne, saj po naši sodbi bodo omogočile lahek in mehak prehod od sedanjega stanja varstva v novo ureditev. Naj na koncu samo na kratko povzamem, kaj so ključne novosti zakona, razširitev pojma dediščine, razglasitev na podlagi sporazuma, kjer se lahko država in občine dogovorijo za skupno zavarovanje, enotno zavarovanje spomenikov in varstva narave, upravljanje spomenikov na podlagi načrtov upravljanja in prikaz vrednotenja dediščine v prostoru in enoten prikaz digitalnega gradiva o dediščini na svetovnem spletu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Ivan Jelen v imenu poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, državna sekretarka. Kulturna dediščina je dokaz človeške zgodovine in kulture posamezne narodnosti, zato je njeno ohranjanje tako suverena pravica kot tudi dolžnost naroda ali etične skupine, da zagotavlja njen obstoj s ciljem ohranitve kulturne istovetnosti in krepitve narodove samobitnosti in na ta način prispevati tudi k raznolikosti svetovne kulturne podobe. Kakorkoli bo tekla splošna razprava in nadaljnje obravnavanje tega zakona, je bistveno, da se ohranja temeljni cilj varstva kulturne dediščine, ki je v njenem trajnem ohranjanju in umeščanju v sodobno življenje. V smislu uresničevanja tega cilja je zato potrebno predvsem dograditi in posodobiti že obstoječi sistem varstva kulturne dediščine za odpravo pomanjkljivosti veljavnega zakona, ki so doslej ovirale kakovostno, dosledno in učinkovito ravnanje z njenimi elementi v smislu vpetosti v današnjo in prihodnjo kulturno zavest in podobo Slovenije. Danes je dediščina razumljena širše kot samo njeno tradicionalno pojmovanje v smislu kulturne nosilke narodnostnih, zgodovinskih, estetskih vrednost, saj je poleg tega v njej obravnava še ekonomska, prostorska in družbena kategorija njenega pomena. Tako je potrebno zavzeti na varstvenem področju koncept celotnega ohranjanja kulturne dediščine, ki poleg ožjih nalog varstva vključuje smotrno rabo dediščinskih enot in dediščine kot celote ter njeno načrtno vključevanje v trajnostni in skladen družbeni razvoj z ukrepi, ki bodo spodbujali možnost za ohranjanje naše dediščine v današnjem načinu življenja. Varstvene usmeritve, ki jih predvideva zakon, so po naši oceni oblikovane kot primerne, da se bodo vzpostavile razmere, ki bodo omogočale prilagoditve, ki jih zahteva vključevanje dediščine v sodobno življenje, tako da se ne bo preprečeval razvojni potencial dediščine in da se bo hkrati ohranjala njena prvobitnost. Vsekakor je zaradi tega potrebno omogočiti dejavnejše vključevanje kulturne dediščine v razvojne gospodarske in prostorske programe, za kar je nujno sprostiti toga in pretirana administrativna pravila in postopke. Poleg tega je bistven omejevalnik ohranitve razvoja dediščine tudi varstveni režim, naravnan kot sistem omejitev in prepovedi, ki ne dopušča razvojnim izzivom, da se oživijo in dajo zagon za obogatitev slovenskega prostora v smislu prepletanja vrednot dediščine z razvojnimi potrebami današnje družbe. Kulturna dediščina je pomembna javna dobrina in eden od dejavnikov razvoja, varstvo in ohranjanje pa v konkretnih primerih mora sloneti tako na nacionalnih in lokalnih pristojnih institucijah kot tudi v interesu samih uporabnikov v širšem smislu. V tem smislu je nujno spodbuditi in vključiti v aktivno vlogo nosilcev ohranjanja kulturne dediščine tudi lokalni in regionalni prostor, saj je danes dediščina še vedno premalo izkoriščena kot lokalna in regionalna razvojna priložnost. Strinjamo se, da se lastnika posameznih enot dediščine z varstvenimi ukrepi ne sme samo omejevati, pač pa je potrebno v zakon smiselno vključiti tudi finančne spodbude, ki bodo po naši oceni bistveno prispevale k ohranitvi marsikatere ogrožene premičnine, nepremičnine in nematerialne dediščine. Glede na to, da je bil sedanji zakon relativno neprijazen do lastnikov spomeniško zaščitenih objektov in jih je celo postavljal v neenakopraven položaj z drugimi lastniki, pa novi zakon predvideva določeno podporo pri njihovi prenovi z izboljšanim dostopom do finančnih instrumentov, ki pomenijo vsaj delno nadomestilo za obveznost vzdrževanja in ohranjanja pod še vedno določenim, vendar po našem mnenju ustreznejšim režimom varstva. Ohranja se tudi že sedanja pravica do nadomestila za primer, da se zaradi varstvenega režima poslabšajo pogoji za gospodarsko izkoriščanja spomenika, pri čemer pa so s predlogom novega zakona določeni še natančnejši pogoji in merila za dodelitev odškodnin. Predlog zakona odpravlja tudi aktualne dileme in težave v zvezi z arheološkimi najdišči in njena kulturno-zgodovinska vrednost bo odslej imela zagotovljeno večjo varnost, saj se odpravlja sedanja ureditev, po kateri morajo investitorji v celoti kriti stroške arheoloških raziskav na zemljiščih, na katerih gradijo, in jih to postavlja v neenakopravni položaj s tistimi investitorji, ki gradijo na območju, kjer zgodovinskih ostankov ni. Glede na sedanjo ureditev se upravičeno porajajo tudi vprašanja, koliko graditeljev je dejansko ustavilo gradnjo ob najdbi ostankov in obvestilo pristojne organe o najdbi in koliko zgodovinskega bogastva je bilo zaradi tega izgubljenega in hkrati razvrednotenega. V Poslanski skupin DeSUS ocenjujemo, da novi zakon pomeni primernejši pristop k varstvu in ohranjanju naše bogate dediščine in ga zato podpiramo. Menimo pa, da so potrebna še dodatna dopolnjevanja nekaterih premalo dorečenih rešitev, zato v nadaljnjih fazah obravnavanja zakona ostajamo odprti za predloge izboljšav in besedil tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Maria Pozsonec v imenu Narodnih skupnosti. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav državni sekretarki s sodelavcem in vsem prisotnim v dvorani! Novi zakon o varstvu kulturne dediščine predstavlja predvsem dograjevanje in usposabljanje obstoječega sistema varstva dediščine z odpravo pomanjkljivosti veljavnega zakona. Z njim bo postavljen učinkovit sistem varstva dediščine, ki bo omogočal celovito ohranjanje dediščine. Zagotovljen bo nadaljnji obstoj dediščine, njena obogatitev, vzdrževanje, obnova, prenova, uporaba in oživljanje. Dediščino je treba ohraniti za prihodnje rodove ob upoštevanju njenih vrednot, pri čemer morajo varstvene usmeritve omogočati spremembe, ki jih zahteva vključevanje dediščine v sodobno življenje in ne preprečevati uveljavljanja razvojnega potenciala dediščine. Dediščina mora biti aktivno vključena v razvoj na vseh področjih, zakon pa mora omogočiti njeno rabo, vzdrževanje ter posodobitev ob hkratni zagotovitvi njenega varstva. Zdaj pa dovolite, da povem še, kaj pomeni kulturna dediščina za narodnosti. To so korenine, ki nas in našo zgodovino oživljajo, zato je kulturna dediščina še posebnega pomena za narodnosti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Branko Marinič, izvolite, prosim, v imenu Poslanske skupine SDS.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Morda je kar veliko časa, ko so mnogi strokovnjaki na tem področju želeli, da bi vendarle prišlo do posodobitve, in Predlog zakona o varstvu kulturne dediščine je pred nami, prva obravnava. Gre za nov predlog sistemskega zakona o varstvu kulturne dediščine, ki v večji meri ne posega v pravni in institucionalni sistem varstva kulturne dediščine, ki je vzpostavljen na podlagi veljavnega zakona o varstvu kulturne dediščine. Predlog zakona predvsem dograjuje in posodablja obstoječi sistem varstva dediščine z odpravo pomanjkljivosti veljavnega zakona o varstvu kulturne dediščine. Cilj zakona je vzpostavitev učinkovitega sistema varstva dediščine, ki bo omogočal celovito ohranjanje dediščine, kar pomeni zagotovitev nadaljnjega obstoja dediščine, njeno obogatitev, vzdrževanje, obnovo, prenovo, uporabo in oživljanje. Dediščino je treba ohranjati za prihodnje rodove, ob upoštevanju njenih vrednot, pri čemer morajo varstvene usmeritve omogočati spremembe, ki jih zahteva vključevanje dediščine v sodobno življenje, in ne preprečevati uveljavljanja razvojnega potenciala dediščine. Namen zakona je odpraviti ključne probleme, ki jih veljavni zakon o varovanju kulturne dediščine ni uspel rešiti: izboljšanje obstoječih ukrepov varstva in uvajanja novih ukrepov, ki jih veljavni zakon ne vsebuje, še posebej glede spoštovanja dosedanjih strokovnih izkušenj in enakovrednih vlog različnih strok z okrepitvijo novih področij - upravljanje z dediščino, sodelovanje v razvojnih projektih, ohranjanje nematerialne dediščine, preventivna arheologija - ; racionalizacija organizacije javne službe in drugih subjektov varstva; sistemizacija funkcionalnih področij varstva, od skrbi za kakovost in določanje standardov do vodenja konservatorskih in konservatorsko-restavracijskih projektov; določitev javne službe varstva na ravni države in lokalnih skupnosti, kar je potrebno tudi zaradi uveljavljanja predvidene regionalizacije Slovenije. Financiranje varstva - temeljno je pravilo, da mora spomenik varovati in ga ohranjati njegov lastnik na lastne stroške v sorazmerju s svojimi zmožnosti in da stroške varstva dediščine krije tisti, ki jih je povzročil. Zakon bolj natančno od veljavnega zakona določa, kdo nosi stroške varstva v različnih situacijah varstva dediščine. K ohranjanju dediščine morata prispevati tudi država in lokalna skupnost. Zakon razširja obveznost financiranja varstva dediščine - ob lastnikih, države in lokalne skupnosti - tudi še na druge subjekte, ki dediščini škodijo oziroma je ne uporabljajo na primeren način ali jo celo uničujejo. Obveznost plačila predhodnih arheoloških raziskav. Zakon odpravlja sedanjo ureditev, ko morajo investitorji v celoti kriti stroške arheoloških raziskav na zemljiščih, kjer gradijo. Zakon zagotavlja investitorju, da v primeru, če se med posegom pokaže potreba po arheoloških raziskavah, se le-te izvedejo v breme državnega proračuna, če gre za gradnjo ali za drug poseg na zemljišču, ki ni registrirano kot arheološko najdišče, in če je bila pred tem opravljena predhodna raziskava območja prostorskega akta. Država tudi krije stroške arheoloških raziskav na registriranih arheoloških najdiščih, če so to stavbna zemljišča znotraj naselij in gre za individualno stanovanjsko gradnjo za lastne potrebe investitorja ali za gradnjo socialnih stanovanj. Do plačila stroškov za arheološke raziskave še naprej ne bodo upravičeni investitorji, ki namerno gradijo na že znanih arheoloških najdiščih. Prav tako investitorji krijejo stroške predhodnih raziskav na dediščini in spomenikih, kjer se pripravljajo posegi, ki pomenijo spremembo namembnosti takšnega objekta ali posegajo v njegove strukturne elemente. Če pa gre za običajno obnovo spomenika, in so raziskave potrebe za določitev varstvenega režima, njene stroške krije državni proračun. Kot je danes bilo že rečeno, gre za pomembno novost zakona, ki posebej določa "živo dediščino". Zakon kot novost definira tudi tako imenovano "živo dediščino" nematerialno, nesnovno dediščino. Pri tem se ne omejuje le na tisti del nematerialne dediščine, ki je bolj neposredno povezan z materialno dediščino. To je znanja, tradicionalne obrti in veščine, ki so potrebni za vzdrževanje in obnovo materialne dediščine, vključno z orodji in z drugimi izdelki, ljudska ustvarjalnost in njeni opredmeteni izrazi, na primer glasbilo, družbene prakse in njihovi materializirani izrazi in z njimi povezani predmeti in prostori. Kot rečeno, gre za številne novosti in z ozirom na to, da je danes zakon v Državnem zboru v tako imenovani prvi obravnavi, smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da bomo skozi razpravo prišli do nekaterih predlogov, ki znajo biti za predlagatelja pomoč in pa za vse ostale politične stranke, da bi tako dobili moderen in kvaliteten zakon, ki bi, resnično tako kot govorimo, zagotavljal največjo vrednoto in bogastvo vsakega naroda, kajti kot velikokrat radi rečemo: za tistega, ki ne želi upoštevati preteklosti, jo ohranjati, je vprašljiva tudi njegova prihodnost. Kot rečeno, v Slovenski demokratski stranki smo odprti za kakršnekoli dopolnitve, ki bi dale zakonu še tako imenovano dodano vrednost, o čemer bo prav gotovo v razpravi še veliko govora in možnosti za dopolnitev predlaganega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Samo Bevk v imenu poslanske skupine SD.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor. Predlog zakona obravnava vse vrste kulturne dediščine, snovno oziroma materialno in nesnovno, to je tako imenovano "živo dediščino" ter premično in nepremično dediščino. Zaradi kulturne, znanstvene in splošno človeške vrednosti sta varstvo in ohranjanje kulturne dediščine v državnem interesu. 5. člen Ustave Republike Slovenije izrecno nalaga državi, da skrbi za ohranjanje naravnega bogastva in kulturne dediščine ter ustvarja možnosti za skladen civilizacijski in kulturni razvoj Slovenije. Skrb za kulturno dediščino je torej zelo pomembna ustavna kategorija, zapisana v splošnih določbah naše ustave. V stroki, muzejski in konservatorski, je predlog zakona naletel na različen odziv. Izvirno stališče slovenskih muzealcev in Skupnosti muzejev Slovenije je, da bi potrebovali poseben, samostojen muzejski zakon, tako kot sta na primer knjižničarski in arhivski zakon. Podobne rešitve imajo tudi nekatere druge evropske države. V Skupnosti muzejev Slovenije izpostavljajo posebnosti tega področja kulturne dediščine. Muzeji so namreč specifične ustanove, ker imajo dvojno vlogo - hranjenje, raziskovanje in dokumentiranje gradiva na eni strani in interpretacija tega v različnih oblikah, med katerimi je muzejska razstava najbolj tipična. Brez razstav ni muzeja in brez njegove pomembne izobraževalne vloge prav tako ne. Stik z okoljem in obiskovalci, ki jih nagovarja, je temelj muzeja, torej komunikacija, zaradi česar muzej ni arhiv, niti ni zavod za varstvo dediščine. Prav zaradi tega bi morale biti za dediščino v muzejih in za muzeje kot ustanove stvari regulirane v skladu s to vlogo. V predlogu zakona to velja za nacionalne muzeje, za druge pa ne. Predlog zakona najbolj radikalno posega in spreminja utečen sistem financiranja muzejev, katerih ustanoviteljice so občine. Na eni strani imamo 10 nacionalnih muzejev, ki jih je ustanovila država, na drugi pa 32 pokrajinskih, medobčinskih in občinskih muzejev. Doslej je njihovo osnovno javno dejavnost v celoti financiral državni proračun. V preteklosti se je to že poskušalo spremeniti in to na zelo neposrečen način. Prvič leta 1999 z zakonom o financiranju občin in drugič leta 2000 z zakonom o izvrševanju proračuna. Obe rešitvi je Ustavno sodišče Republike Slovenije razveljavilo, ker je menilo, da je potrebno zadevo urediti ustrezno, in sicer v okviru resorja kulture in to s soglasjem občin. Prav občine so bile tiste, ki so na Ustavnem sodišču dosegle obe razveljavitvi. Tam lahko pride do ponovne ustavne presoje nove ureditve, če ne bo prišlo pri tem vprašanju do soglasja med državo in občinami. Stroka opozarja, da zakon sicer priznava specifičnosti premične kulturne dediščine, a se v nekaterih določilih še vedno preveč vsiljuje zgledovanje po nepremični dediščini. Zakon prinaša reoganizacijo mreže ustanov, ki hranijo in vzdržujejo največji del dediščine. Stroka stoji na stališču, da je vsa dediščina v muzejih enako pomembna, saj je teritorialno vezana. V predlogu zakona pomen dediščine izhaja iz statusa ustanove in ne iz pomena dediščine. Zaradi prenosa ustanoviteljskih pravic lastništva in financiranja na lokalne skupnosti bo lahko prišlo do padca doseženega standarda muzejske mreže oziroma službe. Vse preveč bo usoda premične dediščine, ki je po definiciji nacionalnega pomena, odvisna od posluha županov in občinskih svetov. Na področju varstva nepremične kulturne dediščine izstopa izredno veliko število objektov, ki jih je potrebno varovati in ohranjati. V register nepremične kulturne dediščine je po podatkih iz leta 2000 vpisanih 21.436 enot dediščine, od tega jih je kar 7.672 razglašenih kot kulturni spomenik. Prav tu predlagatelj zakona opaža največji razkorak med potrebami lastnikov in uporabniki kulturnih spomenikov ter razpoložljivimi proračunskimi finančnimi viri. Leta 1998 je Državni zbor Republike Slovenije zaradi težkega finančnega stanja na področju nepremične kulturne dediščine tako rekoč soglasno sprejel zakon o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije o kulturi. Žal pa se je zakon o kulturnem tolarju, kot se popularno imenuje, v vseh teh letih zelo slabo izvajal, saj je njegova realizacija nekje med 32 in 34%. Kako velike so potrebe lastnikov kulturnih spomenikov, priča tudi tabela iz obrazložitve zakona, ki kaže izjemno velik propad med projekti, ki so bili prijavljeni na razpisih, in odobrenimi sredstvi. Odobrena proračunska sredstva so glede na zaprošena sredstva kar štirikrat manjša. Lastniki prav zaradi dragih posegov niso posebej stimulirani za obnovo kulturnih spomenikov. Kot predlagatelj obeh zakonov o kulturnem tolarju sem Ministrstvu za kulturo že predlagal, da se podaljša njegova veljavnost in se skuša program v naslednjih letih v celoti uresničiti. Zakon ohranja Javni zavod za varstvo kulturne dediščine s sedmimi območnimi enotami, vendar ob konservatorsko-restavratorskem centru uvaja še center za preventivno arheologijo. Tudi sicer zakon zelo natančno opredeljuje področje arheološke dediščine in nakazuje na nek privilegiran oziroma monopolen položaj te službe. Mislim, da bi bilo treba te rešitve ponovno premisliti. Razmisliti bi bilo treba o ločitvi javne službe, ki je naloga javnega zavoda, in izvedbenega terenskega dela. Povsem zadostoval bi en center za terensko konservatorstvo, ki bi se lahko imenoval tudi center za konservatorstvo, restavratorstvo in arheologijo. V eni izmed analiz je bilo tudi predvideno, da se lahko oba centra privatizirata v gospodarsko službo v lasti države, ki opravlja dejavnost na trgu, za državo pa opravlja posebej pomembna dela v zvezi s spomeniki državnega pomena ali spomeniki v državni lasti. V zvezi s tem me zanima bolj natančno pojasnilo, kako si predlagatelj to predstavlja. V Poslanski skupini Socialnih demokratov zakonu ne bomo nasprotovali, najbrž pa bomo v drugi obravnavi vložili nekaj amandmajev. Razmisliti bi morali o morebitni organizaciji javne predstavitve mnenj, da se soočijo mnenja stroke in na koncu sprejme dobro pripravljen zakon, ki bo v korist kulturni dediščini, ki jo bomo ohranili bodočim rodovom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Sajovic v imenu Poslanske skupine LDS. Prosim.
Vsem skupaj prijazen pozdrav! Gospod predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav tudi gospe državni sekretarki in sodelavcem! Pred nami je pomemben in izredno širok ter obsežen zakon. Zakon o varstvu kulturne dediščine naj bi še dodatno izboljšal ukrepe varstva dediščine ter pravice in dolžnosti lastnikov ter določil naloge varstva dediščine, ki jih izvajajo tako država, občine kot izvajalci javnih služb in drugi institucionalni varuhi dediščine. V Liberalni demokraciji Slovenije tak zakon in te rešitve v večinskem delu te zgodbe ter dobrem namenu brez dvoma pozdravljamo. Vendar pa se zavedamo, da mora biti v vsakdanjem življenju ta zakon nek realen kompromis med željami, ki jih je vedno veliko, in dejanskimi možnostmi. Sam bi k temu dodal še to, da je v preteklost treba gledati ravno toliko, da se takrat, ko gremo v prihodnost, zaradi preteklosti ne spotikamo preveč. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije upamo, da se bodo na ta način izboljšali ukrepi varstva dediščine in da resnično stanje ne bo več tako klavrno kazalo podobe naše kulturne dediščine na določenih primerih, kot jo ta trenutek. Ob prebiranju zakona bi na tem mestu želeli ponovno pridobiti odgovore, kako je zamišljeno razmerje med državnimi in tako imenovanimi pooblaščenimi muzeji na pokrajinski oziroma občinski ravni ter na kakšen način naj bi se merila za nov status pridobila. Zanima nas tudi, ali bodo bodoči muzeji na lokalni ravni depriviligirani, pojavljajo se nam vprašanja o bodoči službi za premično dediščino in muzeje, o sofinanciranju programov in projektov na področju kulturne dediščine, avtonomiji javne službe pri sestavi svetov in tako naprej. Je pa to izredno pomemben finančni vidik. V poslanskem klubu Liberalne demokracije ocenjujemo, da ni realnih ocen finančnih posledic sprejetega zakona za občine, pogrešamo olajšave na področju vlaganj v kulturo, sprašujemo, kakšne bodo natančne razmejitve med pristojnostmi in obveznostmi občin in pokrajin do kulturne dediščine. Menimo, da so določbe predloga zakona glede sofinanciranja oziroma vlaganja javnih sredstev s strani državnega proračuna preohlapne, ponovno pa predvsem v svojem imenu tudi in v imenu poslanske skupine kot župan opozarjam na to, kaj je bilo do sedaj narobe in si tudi sposojam tekst iz uvoda k temu zakonu, da "najbolj nevzdržna posledica varstva, kot jo predpisuje do sedaj veljavni zakon o varstvu kulturne dediščine, pa je, da se je varstvo razvilo predvsem v sistem omejitev in prepovedi. Varstveni režim je bil zastavljen kot sistem prepovedi, niso pa vzpostavljeni mehanizmi spodbud in usmerjanja sprememb." Skratka, varstvo dediščine je postalo predvsem omejevalni dejavnik razvoja, namesto da bi razvoj usmerjalo in spodbujalo, seveda ob upoštevanju razvojnih izzivov, ki jih ohranjena dediščina omogoča. Mislim, da gre za pomemben odstavek in jaz upam, da glede seveda na branja, ki nas čakajo, tukaj našli nek realen kompromis in da bo če so želje in potrebe te države take, država temu namenila bistveno bistveno več sredstev, da ne bo na koncu največji del te zgodbe končal na občinskih proračunih, ki pa seveda tega ne zmorejo in potem so tukaj težave. V Liberalni demokraciji pa bi današnjo razpravo želeli uporabiti še za razpravo o vrnitvi določenih konkretnih umetnin v Sloveniji, 48. člen predloga zakona sicer govori o vračanju protipravno odstranjene dediščine, 10. člen naprej o nacionalnem bogastvu, kamor pa umetniška dela - recimo, kot je tisti primer Krpačeve slike iz cerkve Svete Ane v Kopru, o vrnitvi katere se je Slovenija začela pogajati leta 1993 - brez dvoma tudi sodijo. V omenjenem primeru gre za tiste slike, ki niso bile odvzete nepravno, ampak po pravni poti, z zakonom, ki je bil v Italiji sprejet leta 1939 in ki je pomenil ter omogočil zgolj umik umetniških del pred vojno nevarnostjo. In ta dela, ki imajo svoje osebne izkaznice, reverze, dokumente in vse pravne zabeležene zaznamke, da so iz Slovenije, ne morejo in še vedno ne pridejo v Slovenijo. Slike naj bi bile takrat odpeljane zgolj začasno. Pa še nekaj bi radi spomnili. Naš minister dr. Simoniti je bil tisti, ki je v zvezi z odtujenimi umetninami napisal uvod v knjigo V Italiji zadržane umetnine iz Kopra, Izole in Pirana, na podlagi katere je tudi Ministrstvo za zunanje zadeve izročilo seznam odtujenih slik, kjer je bil naveden sledeč citat: "Kulturna dediščina nosi v sebi univerzalne vrednote, ki ne podlegajo minevanju časa, njem jezik je najrazumljivejši prav na mestu, na katero je bilo prvotno postavljena." Želeli bi, da današnja razprava pokaže katera so še nerešena vprašanja, ki bi se jih z zakonom dalo bolje in pa ustrezneje urediti, in pa želimo si, da bi na nekatera ključna vprašanja pridobili tudi konkretne odgovore, kar nas lahko vodi k nadaljnjim korakom pri odločanju o tem zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjetka Uhan v imenu )oslanske skupine NSi. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavci, poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni, pa tudi tisti, ki nas spremljate! Novi zakon o varstvu kulturne dediščine prinaša nekatere pozitivne izboljšave v primerjavi z veljavnim zakonom. V Novi Sloveniji pa se zavedamo, da je zakon kompleksen, da združuje zelo različne oblike kulturne dediščine [[arheologijo, muzeje, spomenike, živo dediščino]] in da bi mogoče vsak segment zahteval svoj zakon. Vendar pa, kot rečeno, je vse to združeno v tem predlaganem zakonu. Imam občutek, da je že sedaj dobro poskrbljeno za arheologijo in da gre izboljšava tukaj zlasti za lastnike ali zasebne investitorje, ko priskoči na pomoč država pri reševanju postopkov in financiranju stroškov odkritij. Se pa sprašujemo, če je primerna in bo poskrbljeno tudi v nadaljevanju za vse arheološke najdbe, kajti že sedaj se muzeji, depoji šibijo pod temi odkritji. Kot rečeno, pa pozdravljamo tiste spremembe, ki gredo v smeri olajšav za lastnine kulturne dediščine, da se jih vsaj delno razbremeni, kar pa posledično pomeni, da se bo več dediščine lahko tudi ohranilo. Po drugi strani pa nam propadajo kulturni spomeniki, stavbna dediščina, najsibodo gradovi, cerkve, mestna središča, vaška jedra - vse to, kar je oblikovalo slovensko kulturo, identiteto. Nič nam ne pomaga, če nek spomenik, lokalna skupnost, ali država evidentira, razglasi za spomenik, potem pa nič ne naredi, da bi ga obnovili, mu vdihnili novo funkcijo. Premalo je finančnih sredstev za obnovo le-tega, premalo je načrtnega dela na tem področju. Še hujše je, ker je to velikokrat prepuščeno lokalnim skupnostim, trenutni štiriletni politiki, ki odloča o tem, ali je nek spomenik ali ne. Imamo občine, ki so svetel vzgled, so pa druge, ki nimajo nobenega posluha do kulturne dediščine. Država bi morala imeti tu interes in se opredeliti do dediščine, kajti dediščina je del kulture naroda, njegove identitete. Lastniki tudi niso stimulirani pri ohranjanju dediščine, kvečjemu oškodovani, ker so izvedbe del običajno dražje. Ta zakon sicer izboljšuje razmere do lastnika, zlasti finančno, nismo pa prepričani, da bo dovolj finančnih sredstev zagotovljenih v proračunih države, občin. Podpiramo idejo o razlastitvi lastnika, če ustrezno ne skrbi za kulturni spomenik in ga pusti propadanju, uničenju. Ampak, še enkrat sprašujemo, kje bodo ta sredstva zagotovljena. Ker je veliko stvari povezanih s finančnimi sredstvi, smo v Novi Sloveniji podpirali ideje o turističnih taksah v turističnih centrih, mestnih jedrih, ki bi jih plačevali porabniki turizma. Tudi tako imenovana kulturna renta, ki jo uspešno izvajajo v sosednji državi Hrvaški, se nam zdi smiselna. Zavedati se moramo, da ni turizma brez kulturne dediščine. Turisti so porabniki dediščine, stavb, urejenosti kraja, muzejev, galerij, cerkva, gradov, "žive dediščine" in tako dalje. Država mora načrtno začeti na obnovi kulturnih spomenikov, pomembnih za državo, in za to zagotoviti ustrezna finančna sredstva. Zavedati se moramo, da je Slovenija relativno mlada država, ki pa ima zelo bogato kulturno zgodovino, in naloga vlade je, da to dediščino ohrani in posreduje drugim rodovom. Samo tako se bomo kot narod ohranili, ohranili svojo identiteto. In če se bomo zavedali svojih korenin, bomo lahko tudi ponosni na našo bogato kulturno zgodovino. Dejstvo je, da je kulturna dediščina kot del narodove zgodovine pomembna za nas, ki tukaj živimo, in tudi za tiste, ki v Slovenijo prihajajo bodisi kot turisti, poslovni partnerji in drugi. Pomembno je, da znamo kulturno bogastvo, ki ga ima Slovenija izredno veliko, ohraniti, kar pa je seveda povezano s finančnimi sredstvi. Da je zakon zelo kompleksen, govori tudi dejstvo, da se je predlog zakona v času usklajevanja, sprejemanja na Vladi večkrat dopolnjeval in spreminjal. Vsi subjekti, ki spadajo pod okrilje varstva kulturne dediščine, tako arheologija, muzeji, spomeniki, "živa dediščina", so si med seboj tako različni, da jih je težko dati na isti imenovalec oziroma vse zapisati v en zakon. Vsaka stvar, pa naj gre tu za arheološke najdbe, muzeje, spomenike ali drugo dediščino, so v svojem bistvu tako specifične, da bi pravzaprav za vsak tak subjekt potrebovali svoj zakon, ampak, kot rečeno še enkrat, so združeni v tem obširnem zakonu. Vendar pa je po našem mnenju vseeno vloga in naloga države, da določi, katera dediščina je nacionalnega pomena, da jo je treba zaščititi bolj in ji nameniti več skrbi. Kljub temu da sedanja Vlada kulturi namenja več denarja, je denarja za vse vedno premalo. Prav zato bi bilo dobro razmišljati o dodatnih finančnih sredstvih, ki bi jih dobili od porabnikov turizma. V Novi Sloveniji bomo predlog zakona podprli, bomo pa sodelovali pri njegovi izboljšavi, da se da spomenikom posebna varnost in zagotovi dodatna sredstva, da nam ne bodo še naprej pred očmi propadali. Kulturna dediščina mora biti nacionalni interes in ne moremo več govoriti, da pri določenih stvareh pa ne moremo ničesar premakniti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Drofenik v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, spoštovana državna sekretarka, poslanke in poslanci! Kulturna dediščina je del naše identitete in zato bi moralo njeno varovanje biti dobro urejeno in predvsem tudi cenjeno. Dediščina odraža našo preteklost, življenje naših prednikov in naša dolžnost je, da jo varujemo po najboljših močeh. Naj poudarim takoj na začetku, da bomo poslanci Slovenske ljudske stranke Zakon o varstvu kulturne dediščine sicer podprli, vendar upamo, da nam bo uspelo v nadaljnjih postopkih doseči določene spremembe. Menimo namreč, da ta predlog zakona še zdaleč ni popoln in kljub zagotovilom, da se je dogajalo obsežno medresorsko usklajevanje, nismo čisto prepričani, da so vse rešitve ravno posrečene. V imenu naše stranke bom poskušal podati nekaj tistih motečih poudarkov, ki nas pravzaprav motijo, da ne moremo dati kar enoglasne podpore predlogu. V zakonu sta po našem mnenju preveč poudarjeni arheologija in tudi moderna umetnost, delno seveda predvsem arheologija zaradi sedanje intenzivne gradnje avtocest in z vsemi možnostmi, ki se pri tem na področju arheologije nudijo. Menimo, da si vsaj enako, če ne še močnejšo težo zasluži kulturna dediščina. Ta je predvsem nevidna in nam pravzaprav iz dneva v dan, iz leta v leto vidno, pred našimi očmi propada, še posebej, če se ozremo po naših hribih, na gradove, na mestna jedra, na vaška središča. Tu seveda ne bi omenjali sakralne dediščine, ki jo nekako s skupnimi močmi mogoče še uspevamo kolikor toliko obnavljati. Pri tej problematiki morda ne gre toliko za to, da ni volje, predvsem ni dovolj sredstev. Nujno potreben bi bil popoln seznam spomenikov, česar pri nas ni, nimamo dobrega pregleda in zato je situacija na tem področju takšna, kot je. Nujno bi bilo torej narediti seznam, na primer, po ogroženosti. Pri nas imamo spomenike državnega pomena, spomenike lokalnega pomena, kar ni sistematično dobro urejeno. Menimo, da je kulturna dediščina last nas vseh in pravzaprav je zdaj vprašanje, ali je odločanje, če je prepuščeno zgolj občinam, primerno. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke smo tudi mnenja, da bi potrebovali zaradi obširnosti in specialnosti poseben zakon o muzejih in galerijah ter posebni zakon o spomeniškem varstvu. Mnenja smo tudi da se zakon izjemno veliko ukvarja z organizacijo vzpostavljanja struktur v tem segmentu, ne pa tako veliko s samo vsebino, kar se nam zdi bistveno. Tudi bolje bi morale biti urejene pravice in dolžnosti lastnikov spomenikov in urejen odnos do države. Omenimo naj še en segment, in sicer problem licenc restavratorjev. Zakon je licence v končnem besedilu pravzaprav ukinil, fizično lahko tako posega v dediščino vsak, ki odpre restavratorsko podjetje. Na tem področju imamo sicer inšpekcijske službe, vendar se bojimo, da bi ta ukrep lahko znižal kvaliteto samih obnovitvenih del. Seveda se tudi strinjamo, da je mogoče vpeljava nekaj konkurence na tem področju koristna, vendar menimo, da bi kljub vsemu v določenem smislu moralo biti strožje nadzirano, kdo je tisti, ki se lahko z restavratorstvom ukvarja. Za zaključek bi rekel to, da poslanci Slovenske ljudske stranke menimo, da potrebujemo ta zakon, da je zakon sicer dobra osnova za nadaljnjo razpravo in da bomo v sami razpravi oziroma v samem postopku razprave oziroma sprejemanja poskušali z amandmaji tiste predloge, ki smo jih tu povedali, tudi uveljaviti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Širca v imenu Poslanske skupine Zares. Prosim.
Lep pozdrav! Prvo obravnavo smo v Poslanski skupini Zares predlagali zaradi tega, da bi opozorili na tiste elemente tega zakona, v katere dvomimo in ki nam predstavljajo kar veliko težavo. Seveda, zdaj upamo, da bi bili ti elementi uslišani, konec koncev slišim, da so jih tudi druge poslanske skupine izpostavile, in v tem primeru, če bi prišlo do prisluha, bi zakon lažje podprli. Bom opozorila le na tiste rešitve, ki nam niso ustrezne in mnogo mnogo lažje bi mogoče o tem diskutirali, če bi se soočili tudi z javno predstavitvijo mnenj. Skratka, pri mojem opozorilu razumete, da tisto, kar zakon prinaša, pozdravljam in da poudarjam tisto, česar zakon ne prinaša v takšni meri, kot bi bilo dobro, da bi, ali pa kot menimo, da bi bilo smiselno, da bi urejal to problematiko. Kot prvo naj rečem, da smo nekako vsi pričakovali, da bo zakon prinesel tako imenovane takse [[..]]Veste, da v času, ko se je pripravljal, je ministrstvo predlagalo, da bi uvedli takso, ki bi na nek način pomagala preživeti kulturni dediščini. Toda iz zakona je med pripravo izginila ta predvidena taksa, ki bi kot nekakšna paradajatev utrdila hranjenje in obnovo kulturne dediščine. Moram poudariti, da to je že tretji upor finančnega ministrstva pri iskanju namenskih sredstev za določene problematične in suficientne rešitve znotraj področij na področju kulture. Posebne dajatve so bile vržene iz filmskega zakona, iz javne agencije za knjigo, na nek način podobno rešitev smo poskušali v prejšnjem tednu pozdraviti pri knjižništvu in založništvu in sedaj so izvržene tudi iz kulturne dediščine. Toda, če Ministrstvo za finance zagovarja integralni proračun in mu je ljubše proračunsko financiranje, kar se da seveda tudi upravičiti, mimogrede, potem ni razumljivo, zakaj se braniti davčnih olajšav, še posebej tistih, ki ste jih vsi na veliko obljubljali, preden so bile volitve in preden ste prišli na oblast. Naj še enkrat ponovim, Slovenija je letos nasprotovala predlogom nekaterih članic Evropske unije, ki so hotele uvesti nižje davčne stopnje za obnavljanje kulturnih spomenikov. Poslušno si je pljunila v svojo lastno skledo, zato da je lahko prikimala velikim. Mi vemo, da imamo probleme s financiranjem v kulturno dediščino, ampak vemo, da bi lahko tudi odprli tudi določena poglavja na področju evropske ravni. Sicer pa ta zakon ne odpira vrat možnosti pritoka svežega kapitala pri vlaganju v kulturno dediščino, razne uredbe in omejitve še vedno precej ovirajo fleksibilnost uporabe dediščine - govorim, recimo, o visokih najemninah, o dolgih dobah ujetosti v najemnine in tako naprej - , zaradi česar je malo interesa za njih. To se pravi, če preidem s financ na drugo področje; predlagatelj meni, da bodo imeli v bodoče lastniki kulturne dediščine boljši dostop do finančnih sredstev, ker imajo zaradi varstvenega režima več stroškov pri obnovi in vzdrževanju kulturnih spomenikov - kar je res. Ampak boljši dostop pomeni zgolj to, kar že velja do določene mere. Namreč, kar velja bodisi v okviru tako imenovanega kulturnega tolarja, ki se bo, mimogrede v letu 2008 iztekel, bodisi velja v okviru rednih razpisov. Razlika je le v tem, da bo javna služba krila stroke za predhodne raziskave, kar je bilo danes omenjeno; to se pravi, tiste predhodne raziskave, za katere so sedaj skrbeli lastniki, ko gre za tisto kulturno dediščino, še posebej arheologijo, ki se je ni predvidelo. Seveda je vprašanje ali bo Dars, mogoče bomo slišali danes odgovor, ali bo Dars v bodoče še pokrival stroške arheoloških izkopanin, tam, kjer arheologija ni bila predvidena. Če bo država prihajala z nadomestili za raziskave, kot govori zakon, potem je čudno, da v predlogu proračuna za leto 2009, ko naj bi zakon začel veljati, nismo opazili povečanih proračunskih sredstev v ta namen. Namreč, še huje je to, da se predlog proračuna za leto 2009 na področju kulture zmanjšuje, če ga gledamo v luči BDP-ja; zmanjšuje se na raven leta 2006 ali celo leta 2000, kar je seveda zelo velik problem. Tretjič. Minister se po tem zakonu kar okrepi, okrepi se njegova moč odločanja - na primer, pri izbrisu spomenikov. Ker je izbris iz registra spomenikov premalo jasen, tako kot je definiran, se lahko zgodi ta posledica, da ministrstvo oziroma sam minister spomenike izbriše, odstrani po nestrokovni, da ne rečem mogoče celo ideološko-politični volji. Mislim, da 31. člen namreč legalizira možnost, da država odstrani spomenik, če je dotrajan, poškodovan in podobno. Gre za neko fantastično priložnost za odstranjevanje, recimo, v primeru kot je Rog, Kolizej, ali pa celo za širitev, kot je, recimo, Lipica. Ko je pritisk kapitala velik, branilci dediščine pa so nemočni ali pa preveč šibki, se lahko zgodi marsikaj; tudi to, kdaj preneha status spomenika. Zaradi premalo jasne zakonske dikcije se odpira prostor za kapitalske, politične in druge manipulacije, za čistke in lustracije. Jasno bi morali napisati, kdaj se spomenik izbriše oziroma bolj jasno bi morali napisati, kdaj se spomenik izbriše, na primer če več ne obstaja ali če je vpisanih sedem kopij ene grafike in podobno - da dam en primer. Skratka, o eminentnih vprašanjih obstoja ali ne obstoja kulturnih spomenikov odloča minister. Tu je brez zadostne zaslombe na strokovne službe. Tu je še sistem izravnalnih ukrepov in plačevanja za dovoljenje uničevanja kulturnih spomenikov. In ta izravnalni ukrep, kot ga zakon prinaša, je lahko izvrsten "bypass" za vse, ki imajo dovolj denarja ali političnega vpliva, da prek ministra zaobidejo strokovno javno službo. Četrtič. Pozornosti je vreden tudi 106. člen zakona, ki pravi, da tisti, ki so lastniki velikega števila spomenikov, kot je na primer Cerkev, eksplicitno zakon v členu napiše "Cerkev" ali druga verska skupnost, lahko pri sebi organizira dejavnost hranjenja, predstavljanja in tako naprej kulturne dediščine. V tem primeru Vlada sklene z njo pogodbo za financiranje plač, za pooblastila in podobno. Ta člen prinaša financiranje RKC. Cerkev je resda lastnica velikega števila kulturnih spomenikov in jo že sedaj država smiselno podpira, tega ne zanikamo. Ampak s tako čisto napisano rešitvijo, kot je v 106. členu zakona, in zanimivo je, da se je vrinila, kot vidim, v eno zadnjih variant predloga zakona, se bodo sedaj vrata še bolj na široko odprla, pa ne samo vrata, tudi državna mošnja. Petič. Zakon poglobi definicijo kulturne dediščine v odnosu do rešitev iz tistega zakona, ki je bil napisan oziroma sprejet leta 1999. Dobesedno evropski unikum je, po mojem razmišljanju, lahko se motim, to bi tudi rada slišala, dobesedno evropski unikum je, da se razširi pojem arheologije tudi na povojne poboje, saj zakon pravi, da, navajam, "arheološke ostaline so tudi stvari, povezane z vojno in poboji, ki so bile pod zemljo vsaj 50 let". Vemo, da zakon definira arheologijo kot tisto, ki, mislim, da ima 100 let, če se ne motim, neko minimalno dobo trajanja. Tu pa se prinesejo kot arheologija, dobijo status tudi povojni ostanki pobojev. Če povojne poboje obravnavamo kot kulturno dediščino in če vemo, da bo država krila stroške za raziskave kulturnih usedlin, kot prinaša ta zakon, potem bi se moralo to poznati tudi v proračunu, če govorim samo o enem efektu tega člena, da drugih ne omenjam, kajti to je še najmanj, kar se lahko očita tej rešitvi. Zelo pomembno področje je, če grem k šesti točki, področje muzejev. Državni muzeji bodo privilegirani, tako se bojim, bom pa tudi slišala, če je mogoče drugače mišljeno. Zato so občinski zelo nezadovoljni s tem predlogom zakona. Muzeji, katerih ustanoviteljica ni država, morajo namreč šele pridobiti pooblastilo za opravljanje javne službe. Pooblastilo jim dodeli Vlada. Tukaj je mogoče še vse v redu. Ampak sedanji občinski in drugi muzeji, ne samo občinski, morajo šele pridobiti status pooblaščenega muzeja, toda nedopustno se mi zdi, da bodo standardi, kriteriji za pridobitev statusa muzejev, določeni šele po sprejetju zakona. Standarde pa bo pripravljala služba, ki bo delovala v enem od nacionalnih muzejev. To pomeni nekaj takega, kot da bi kriterije za pridobitev državljanstva določil minister sam, ne da bi bili ti navedeni v zakonu. To se nam zdi nedopustno. To pomeni tudi, da bodo nekateri lahko preprosto izpadli iz igre. In intelektualno delo izven Ljubljane in večjih mest se bo na ta način osiromašilo, če bodo tisti, ki sedaj delujejo, vrženi iz igre. Že sedaj imajo slabšo izhodiščno stanje, obstaja pa nevarnost, da bodo potem še v slabšem položaju, ker bo država, ki predlaga zakon, financirala pooblaščene muzeje le delno, torej 80%, brez infrastrukture, investicij itn., kar bo naloga lokalnih ustanoviteljev. Ne bo pa država financirala pedagoške dejavnosti, razstav, raziskav itn. Denar bo dobila občina direktno, ne pa muzej, toda po izračunu na današnji dan, na današnje stanje. Ampak glede na to, da je zakon pisan v opciji bodoče ustanovitve pokrajin, nima razmejitev med pristojnostmi in obveznostmi občin in pokrajin, kar je tudi velika pomanjkljivost. Zakon na področju muzejev uvaja tudi večjo moč ministrstva, če grem naprej, zato marsikateri strokovnjak meni, posvetovala sem se z mnogimi, da bo ministrstvo lahko določalo na primer to, katere razstave se pripravljajo, katere slike odkupujejo itn., da bo njegova moč večja ali pa njena moč večja. In vem, da minister Simoniti to že prakticira, ko odloča, katere ekipe se odstranjujejo iz razstav, če omenjam samo zadnji primer. Gre namreč za nek dekret, ne več pa za odločitev strokovnih teles zavoda. Sicer pa ima ustanovitelj tudi v teh večino. Osmič. Danes smo že slišali, da Skupnost muzejev Slovenije meni, da bi muzeji potrebovali samostojni muzejski zakon, ki naj bi urejal naloge in status muzejev, saj je področje delovanja muzejev preveč široko, ker hranijo dokumentirajo, raziskujejo, razstavljajo, interpretirajo, izobražujejo itn. Toda ker so muzeji strpani v enoten zakon, ki muzejski del zelo generalizira, predvsem pa se ukvarja z nacionalnimi muzeji, ostale pa prepusti podzakonskim aktom, kar je nedopustno, bo zmeda velika. Muzealci se zato bojijo prihodnosti. Tudi birokratiziranje sistema, ki je v zakonu zelo prisotno, ne bo povzročilo novega zagona muzeja. Devetič. Muzejsko društvo meni, da prenos ustanoviteljskih pravic in lastništva muzeja na lokalne skupnosti lahko pomeni padec doseženih standardov. Občinske muzeje, ki sedaj opravljajo javno službo, skrbi njihova usoda, saj ni jasno ali bodo lokalne skupnosti za njih zainteresirane. Gre za pooblaščene muzeje, ki se jim bo, kot sem že rekla, status šele dodelil. Pri pooblaščenih muzejih je pomembno tudi to, da bodo dobile pravico do izvajanja javne službe za določen čas - to je popolnoma polomija. Trajnostno delo se tako spreminja v projektno nalogo, kar pomeni, da bo kader na voljo, recimo za 5 let, za določen čas, in ali ni tu nevarnosti, da bo neka določena kontinuiteta prekinjena. Lahko se tudi zgodi, da se rezultati javne službe prenesejo nekam drugam, tudi teritorialno. Torej iz enega prostora na drugi. Če grobo poenostavim, kot se je v času imperializma, ko so Britanci odnesli umetnine iz Egipta v London, češ, da jih lokalni prebivalci niso zmožni hraniti. Enajstič. Slabo je tudi to, da bo služba za dediščino in muzeje delovala pri enem od državnih muzejev. To je zelo pomemben predel zakona, ki mu v veliki meri stroka nasprotuje. Namesto da bi se ustanovila na primer agencija, neodvisna agencija, ki bi prevzela naloge zavoda za kulturno dediščino, se muzejsko službo, ki ni majhna naloga in je tudi posvetovalni organ ministra, prepušča enemu, najbrž točno določenemu nacionalnemu muzeju. Toda pozor! Naloge te službe niso nepomembne. Ta služba bo vse lahko: od neke vrste inkvizicije do analitične pisarne, predvsem pa bo svetovala ministru. Statusno je povsem nedorečena, ne ve se, kdo jo nadzira in komu je odgovorna. Spada pod državni muzej ali in svetuje ministru. Na koga se bo recimo minister obrnil takrat, ko bo potreboval nasvet? Na službo ali na direktorja tega muzeja? Je ta muzej privilegiran nad drugimi muzeji? Skratka, rešitev ni dobra, predlagamo, da bi morebiti tukaj uvedli neodvisno agencijo, ki lahko upravlja upravne naloge za premično in nepremično dediščino. Tako bo upravne naloge opravljal zavod za varstvo kulturne dediščine, dušil se bo v tem, zavod pa je v sestavi ministrstva in na nek način tudi politično odvisen, hkrati pa nadzoroval in upravljal. Če se bližam dvanajsti točki in koncu. Nelogičnost in neživljenjskost se nam tudi na primer zdi, da mora organ upravljanja muzejev soglašati z vpisom gradiva v inventarno knjigo, ni jasno pa, kaj se zgodi, če se recimo to ne zgodi, se pravi, da ne pride do tega. S takšno rešitvijo se vnaša eno veliko nezaupanja do dela kustosov, ki niso recimo več tako samostojni. Iz občin Bled so nas opozorili, da je del, ki se ukvarja s sofinanciranjem programov, zelo ohlapno napisan. In res je. Tudi mi se bojimo, da sploh ni jasno, v katerih primerih in na kakšen način bo država pomagala pri ohranitvi kulturne dediščine. Če omenim še 135. člen, če se ne motim, ki govori o tem, kdaj se prijavi arheološka najdba. Oseba, ki jo hrani, jo mora v enem letu po uveljavitvi zakona prijaviti. To je že v predstavitvi povedala državna sekretarka. Če gre za zbirko državnega pomena, se predlaga uvrstitev v muzejsko zbirko in se lastniku vrnejo stroški za tiste izdatke, ki jih je imel, ko je hranil to, recimo sedaj, prepoznano kulturno dediščino. Ampak v bistvu gre za rešitev, kako bo odpuščeno mogoče tudi tistim, da ne rečem, lopovom, ki so dediščino pridobili na nelegalen način. Država jih bo še poplačala za to, da so imeli v posesti nekaj, kar ni bilo njihovo. Neka zanimiva oblika amnestije, ki naj bi bila v javno korist, zagotovo pa bo tudi v korist tistim, ki so si kulturno dediščino pridobivali na nelegitimen način ali kako drugače. Omenila sem nekaj mogoče bolj ohlapnih tez, ki nas v Zares skrbijo, zaradi katerih bi zavrnili zakon, ampak mogoče se jih da, če bo dobra volja, če bo morebiti tudi javna razprava, vnesti v spremembe, v amandmajem. To bi bilo možno, če bi bilo dovolj dobre volje. V tem smislu morebiti velja zakon poriniti naprej, ampak s pogojem, da se ga še dodela, ne glede na to, da je bilo usklajevanja menda kar nekaj. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, pa bo predstavil poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvoli.
Hvala lepa in lep pozdrav vsem skupaj. V Slovenski strani sodimo, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, saj je precej nepregleden. Potrebno je iz njega črtati cela poglavja, ki so že urejena v drugih zakonih. Nekaj je v obstoječem zakonu urejenega bolje, kot je v novem predlogu, zato je pravzaprav zakon definitivno predolg. Tudi ni povsem v soskladju s svetovnimi standardi mednarodnih konvencij in določb o varovanju kulturne dediščine. Ni tudi jasno, zakaj oziroma kako se je delal ta zakon. Na podlagi primerjave s katerimi zakoni, katerih držav, kajti vemo, da sta zagotovo dva med najboljšimi zakoni o varovanju kulturne dediščine španski in norveški zakon. Norveški zakon ima samo 16 strani, medtem ko je naš zelo širok, nestvaren in pisan v veliki meri za birokrate in zasebni kapital. Še enkrat pravim, da je zakon predlog in v njem se kulturna dediščina ne obravnava kot celota, ampak se v prvi vrsti izpostavlja v glavnem zgolj arheologija. Raziskave so že omenjene samo pri arheologiji, kot da se na drugih področjih kulturne dediščine ne izvaja nobenih raziskav. Mislim, da je to zelo slabo in zelo narobe. Poleg tega se sprašujem, ali je zakon usklajen z zakonom o graditvi objektov. Mislim, da tukaj tudi prihaja do precej širokih razhajanj. Če gremo na vsebinske pripombe, jih imamo kar nekaj. V 3. členu v 1. točki se sprašujemo, kaj in zakaj je mogoče, da se v zakonu izpostavlja zgolj vojaški material in zakaj se ne upošteva tudi industrijska arheologija, ki je pa že tako ali tako določena z mednarodnimi konvencijami. Zgleda, da mi tega še nismo vzeli ali pa tisti, ki so zakon pisali, niso prebrali mednarodnih dokumentov. Če gremo naprej, na vse točke se človek ne more ozreti, ker jih je preveč. Če vzamemo 26. člen, ki govori o najdbi arheološke ostaline, imamo v tretjem odstavku: "pooblaščena oseba mora v roku iz prejšnjega odstavka raziskati, ali gre pri najdbi za dediščine". Kaj pa pomeni pojem raziskati? Strokovnjak ugotovi, da gre za nacionalno dediščino ali pa tega ne ugotovi oziroma ugotovi, da ne gre za nacionalno dediščino. Ne vem, kaj bi moral potem raziskovati na tem področju. V 34. členu, ki govori o financiranju predhodnih raziskav, drugi odstavek, druga alineja, "prehodne raziskave spomenika..." in tako naprej. Spomenik pa ni vedno spomenik, ker gre lahko samo za dediščino. Spomenik je specifikum, dediščina je širše. V tretjem odstavku, ki piše o tem, od kod se krijejo stroški za predhodne arheološke raziskave. Zopet imamo tukaj zgolj in samo govora o arheologiji. Raziskave se uporabljajo tudi pri drugi dediščini, pri dediščini, kadar imamo določen listovni material, arhive in podobno. Tudi to je dediščina in tudi to se raziskuje, vendar tukaj na ministrstvu, kot kaže, ne vedo tega. Ravno tako v tretjem odstavku v drugi alineji, ko govorimo o sprostitvi stavbnega zemljišča. Gre za zelo dvomljivo formulacijo, ki se jo da uporabljati tako ali tako, ali pa je morda namenjena sprostitvi arheološkega območja nenadzorovani gradnji, kadar bo nekdo prišel z dovolj kapitala in bo lahko to dosegel v skladu z drugo alinejo tretjega odstavka 34. člena. V prvem odstavku 35. člena pravimo, da lahko ministrstvo nameni pokrajini ali občini dodatna sredstva. Zakaj v tej določbi ni točno določen delež države? Ali gre tu za politizacijo pri sofinanciranju raziskav oziroma urejanja kulturne dediščine? Lahko bi napisali, da ministrstvo v 50% nameni pokrajini tisti delež. Ravno tako se v drugem odstavku vse skupaj veže na prejšnji odstavek in je pravzaprav nepotreben, če imamo v prvem odstavku zadevo že določeno. V četrtem odstavku se omejuje financiranje pri pripravi programa za obdobje do štirih let. Kako je mogoče omejiti to trajanje in točno določiti razmerje med obnovo in časom? To lahko določimo za manjše spomenike, za manjše posege. Težava je pa tudi v tem, kaj narediti v primeru, kadar občina ima spomenik, vendar ne želi njegove obnove. Sankcij ni, spomenik pa lahko mirno propade. Tukaj mislim, da se tole veže tudi na prvi odstavek 38. člena, ki pravi, "lastnik mora varovati spomenik v sorazmerju s svojimi zmožnostmi". To se pravi, če občina nima zmožnosti varovanja spomenika, lahko ta spomenik mirno propade, se sesuje in - kaj potem? Kaj pravzaprav pomeni zmožnost lastnika - ali gre za nalaganja stroškov fizični osebi oziroma lastniku, ki jih morda ne zmore, če izvzamemo občino, obenem pa mu v tem primeru ta zakon ne ponuja nobenih davčnih ali drugačnih olajšav. V zvezi s tem je tudi zelo nesmiselno, da imamo v Sloveniji sredstev za donacije zgolj pri 0,3% dobička pravnih oseb. Tam, kjer res nameravajo ščititi nacionalno dediščino, nacionalno kulturno dediščino, je ta odstotek bistveno višji. In v davčno olajšavo ne gre samo 0,3%, ampak gre precej več. Če pogledamo, da gre od dobička 0,5% lahko za Rimskokatoliško cerkev, se nam zdi zelo nemarno, da ne damo kaj več za slovensko kulturno dediščino, ki je tudi na drugih področjih, ne samo na cerkvenem področju. Če vzamemo naprej 39. člen. Tukaj varstveni režim omejuje obseg. Mislimo, da bi moral biti ta obseg precej bolj stvaren in precej bolj življenjski. Pričakujemo, da bo to ministrstvo zadeve uredilo drugače, predvsem na tak način, da bo zadeva življenjska, da se bo dalo kaj urediti, da se bo dalo kaj popravljati, ne pa, da se bo, tako kot je do sedaj v nekaterih členih omogočeno, da se bo pravzaprav po politični liniji nekatere spomenike obnavljalo, nekaterih spomenikov se pa ne bo obnavljalo. Žal ta zakonski predlog to zadevo dovoljuje in dovoljuje tak način razmišljanja. Če vzamemo 53. člen, ki govori o hranjenju arheoloških najdb. Zopet gre za ponovno izpostavljanje arheologije. Kaj pa druge najdbe? Saj niso samo arheološke najdbe tiste, ki pomenijo kulturno dediščino, marsikaj drugega je ravno tako kulturna dediščina. In pa, kako je mogoče, da nekdo mora imeti dokazilo o izvoru, ko pa to do danes ni bilo potrebno, razen v sklicevanju v zakonu iz fašistične Italije? Kako bomo pa to rešili? O tem ministrstvo ni razmišljalo in mislim, da je to slabo in da je to potrebno narediti. Ravno tako v skladu s tem zakonom nimamo možnosti navkljub mednarodnim podpisanim dokumentom, da bi zahtevali od Italijanov ne le tiste slike, ki so v Italiji še vedno, ampak tudi kaj drugega. Če vzamemo 55. člen, predvsem četrti in pa peti odstavek, zopet imamo zgolj govora o arheologiji. Pravzaprav ne vem, kako je to mogoče. Poleg tega pa je treba povedati, kakšna je odškodnina in kaj je nadomestilo. Določba je popolnoma nejasna. Kaj to pomeni? To pomeni, da bo vse skupaj prepuščeno premisleku ministra ali določenega uradnika, ki bo v nekaterih segmentih dal odškodnino, določil višino te odškodnine oziroma nadomestila. V nekaterih drugih primerih ne bo dovolil ničesar. Poleg tega pa je treba pogledati, ali ni to morda že urejeno z zakonodajo o lastnini in o lastninskih razmerjih. Tukaj tudi določa nekaj, da se lahko pooblaščena oseba v skladu s tako dikcijo po posestvu mirno sprehaja, tudi če na tem posestvu ni nobenih najdb. Člen na sploh ni jasen. Gre za vprašanje, ali gre samo za arheološke ostanine ali gre v celoti za kulturno dediščine, čeprav naslov člena govori zgolj o dediščini. V 64. členu, kjer govorimo o zagotavljanju sredstev za izvajanje posebnih ukrepov varstva, je nejasna vloga programov, ki jih pripravljajo ustrezne institucije, zato ker se večje število predhodnih raziskav ne more načrtovati. Sredstva za kritje stroškov, ki so našteta v predhodnih členih, zagotovo ne morejo biti dovolj. In nemogoče je ugotoviti, kaj se bo izkopalo na določenem najdišču, če se omejim zgolj in samo na arheologijo. Gremo naprej na splošna poglavja. V poglavju o javni službi sodimo, da je celotno poglavje nepotrebno, saj vsebino opredeljuje obstoječa zakonodaja, ki jo pa predlog želi izničiti. Poleg že obstoječih služb zakon uvaja nove službe, ki še bolj obremenjujejo proračun in so pisane zgolj na roko določenim posameznikom, ki so blizu vrst vladajoči koaliciji. Takšne poskuse smo imeli že v prejšnjem sklicu, ko so nekateri gospodje in gospe poskušali na določene pozicije podtakniti svoje uslužbence in uslužbenke, ki so jim bili zvesti, kar vemo recimo iz primera raznih inšpektorjev, ki so delovali v čudne smeri in na čudne načine, recimo tudi tako, da so na določenih razstavah oziroma na dražbah zaplenili slike, jih odnesli in jih še do danes niso vrnili. Navkljub temu, da je to v neskladju s celo vrsto zakonodaje Republike Slovenije. Ko govorimo o desetem poglavju, izvajanje dejavnosti varstva na podlagi nazivov in pogodb ter opravljanje specializiranih dejavnosti varstva, to je že urejeno v drugih zakonih. Zakaj je potrebno to vse skupaj ponavljati? Ko govorimo o nevladnih organizacijah na področju varstva, smo v Slovenski nacionalni stranki prepričani, da gre tukaj za Rimskokatoliško cerkev. Država s tem poglavjem izstopa iz kulturne dediščine, jo drobi, kar pomeni, da se dediščina sama po sebi ne oplemeniti, marveč se jo razvrednoti. To je čuden način razmišljanja, pobran v določenih zahodnih vzorih, ki pa se žal lahko pohvalijo z bistveno širšo paleto kulturne dediščine, kot pa Slovenija, kjer bi morali paziti na vsak delček naše kulturne dediščine. Ko govorimo v 12. poglavju o nadzorstvu, tudi tukaj je marsikaj treba urediti. Pri nadzorstvu zagotovo tudi vprašanje tako imenovanih sodnih izvedencev, za katere vemo, da so še ostalina prejšnjega režima, da so to ljudje, katerih strokovnost je nizka in vprašljiva, kajti prišli so na te pozicije zgolj po politični liniji. Najbolj pomembna zadeva je bila ne strokovnost, ampak politična primernost. Navkljub temu, da je že več kot desetletje od naše osamosvojitve, se ni nič uredilo na tem področju, zato imamo take sodne izvedence, ki delajo gromozansko škodo slovenski kulturni dediščini. Ko v 13. poglavju govorimo o kazenskih določbah, lahko rečemo, da so te določbe dopustne zgolj z represivnim kaznovanjem, drugače so popolnoma nestvarne. Govori pa se le o spomenikih in arheologiji, dediščina pa je ponovno izpuščena oziroma je globoko v ozadju. Vendar še enkrat pravim, dediščina je precej širše. V prehodnih določbah imamo tudi zanimivost. V določenih segmentih so pač te vprašljive. Kot na primer v 142. členu, ki določa premestitve inšpektorjev iz inšpektorata za okolje in prostor na inšpektorat za kulturo in medije. Ja, pa saj te zadeve se ne pokrivajo, saj ni vse isto! Zakaj potem ne jemljemo inšpektorjev s področja veterine in jih prestavljamo na področje, ki obravnava kulturno dediščino?! To ne vem, čudno je. Marsikaj je še nesmiselnega, nesmiselno je tudi, da se zadeve recimo vpisujejo z roko v inventarne knjige, ko bi človek vendarle sodil, da smo v dobi računalnikov. To je tudi ostalina prejšnje ministrice, ki ni razumela računalnikov in po mojem mnenju je tudi dostikrat bila namerno za to, da se kaj vpisuje v knjigo, kajti opis, če vzamemo samo določen kovanec, je lahko identičen, dva identična kovanca imamo, rimska recimo, vendar je glede na ohranjenost razlika v ceni pri teh kovancih tudi tisočkratna ali pa desettisočkratna. Izlizan kovanec, recimo, stane 30 evrov, medtem ko stane v prvi kvaliteti takšen kovanec 30.000 evrov. Tega tudi še niso vzeli, kot kaže, na ministrstvu. Sicer pa, dokler bodo imeli na ministrstvu razne "matiče" in podobne, toliko časa se lahko bojimo tako za slovensko kulturno dediščino kot za to, da bi imeli kakšen dober zakon. Tudi odvzem kulturne dediščine iz privatnih zbirk je lahko vprašljiv, kajti določeni ljudje kupujejo kulturo dediščino po svetu, nato pa bi se zgodil odvzem v korist države. Ni dolgo tega, ko je bilo na dražbi v Avstriji ponujeno slovensko kulturno nacionalno blago. In ko so novinarji vprašali na ministrstvu, ali bodo podali kazensko prijavo zaradi tega, so rekli, kar vi to naredite, pojdite na policijo, pa naredite kaj. Inšpektorji, ki bi to morali storiti, so ravnali neustrezno. In človek se sprašuje, ali jim je sploh do tega, da varujejo slovensko kulturno dediščino. In dokler ne bomo zmetali na cesto takšnih neustreznih ljudi, ki jih je v ministrstvu še ogromno, do takrat niti takšnega zakona ne potrebujemo. Predvsem pa, še enkrat, mi zakona ne bomo podprli. Potreben je močne prevetritve, popravkov, izboljšav in od ministrstva pričakujem, da bodo to naredili. Če bo zakon navkljub vsemu šel v nadaljnjo obravnavo, pa lahko pričakujete z naše strani tudi celo vrsto amandmajev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev. Prvi ima besedo poslanski kolega Vili Rezman. Izvolite.
Hvala lepa. Šlo je zelo hitro, vidim. Naj mimogrede omenim, kot je bilo že povedano, bomo podprli zakon. Sam osebno tudi mislim, da je pripravljen dovolj dobro, dovolj celostno, sistematično celo po nekih pedagoških načelih, da je tudi za nestrokovnjake razumljiv, da ga lahko podpremo. Bi pa, ker gre pač za prvo obravnavo, predlagal tudi sam nekaj stvari v razmislek, ki se do seje odbora in kasneje lahko morebiti še kaj dopolni. Prva reč, ki mi pade v oči, je ta, da se v zakonu pravzaprav govori, da gre samo za dopolnjevanje in za nadgrajevanje, s čimer bi se težko strinjal, če seveda je resno mišljeno to, da se menja koncept, in sicer iz tega, da tako rečemo, konzervativnega dela v razvojni del, da ne gre več samo za preprečevanje, oviranje in za ohranjanje, ampak da se to izkoristi tudi kot razvojni potencial. Če je tako, potem je treba zagotoviti, da bodo tisti, ki lahko povzročajo s svojimi posegi tudi kakšne škode, upam, da reverzibilne, imeli ustrezne izravnalne ukrepe na voljo. Ampak ko pogledamo na strani 19, kaj so to izravnalni ukrepi, tam piše, da so to pač dejavnosti, posegi in ravnanja, s katerimi se nadomesti in omili izguba ali poškodovanje dediščine. Morebiti, da nisem dovolj natančno prebiral zakona, pa sem kaj izpustil, ampak jaz kasneje ne najdem taksativno naštetega tega, kaj so izravnali ukrepi. In če bo tako flavzibilno, tako raztegljivo ostalo napisano, potem se utegne zgoditi, da bo pri tistih, ki pa se s tem srečajo na operativni ravni, prišlo do zelo različnih tolmačenj, interpretacij, tudi do nesporazumov in še česa hujšega morebiti. Drugo vprašanje, ki me zanima je problem financiranja teh raziskav oziroma priprav na raziskave, ki je pač takšen ostal, čeprav ima, kar se tiče financiranja, celo vrsto spodbujevalnih ukrepov tudi ta zakon predvidenih, pa vendarle ostajamo na tem, da so nekateri na trgu tako rekoč diskriminirani, da pride do tega, da lahko govorimo o izkrivljanju konkurence, kajti tisti, ki ima zemljišče, na katerem je tudi, če je bilo s prostorskim izvedbenim aktom že ugotovljeno, da je tam registrirano neko najdišče, je seveda hendikepiran in ne najbrž po svoji volji. Zato mislim, da bi tukaj morali odločneje vstopati s kompenzacijami, finančnimi namreč, tisti, ki so prostorske akte sprejeli, ker gre za javni interes, v prostorskem aktu je zmeraj javni interes zagotovljen, bi morala tukaj biti na voljo tudi določena javna sredstva. V zvezi s tem se omenja tudi, na katerih zemljiščih in ob kakšnih pogojih, ob kateri gradnji ni treba financirati. Gre predvsem za individualno gradnjo in za gradnjo, kakor piše, socialnih stanovanj. Pa bi rad opozoril, po mojem vedenju v bistvu je to sedaj že malo arhaizem, socialne gradnje več nimamo, mislim, da ni več zakonodaje, ki bi o tem še govorila in da je to najbrž treba popraviti s terminom, ki govori o neprofitni gradnji. Rad bi rekel, ker se čas izteka, da je treba pričakovati vrsto pripomb tudi na področju, ki govori o nadomestilih, o izvirnih dajatvah občin in o pristojnostih, ki jih občine s svojimi odloki lahko same sebi tudi določijo, ampak to, vidimo, bo zaradi časa potrebno razpravljati na odboru.
Hvala lepa. K besedi vabim poslanca Martina Mikoliča.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Tudi sam smatram, da je potrebno to področje urediti s primernim zakonom, če ravno se tudi sam najprej vprašam, kaj je v obstoječi zakonodaji bilo tako urejeno, da se marsikaj na tem področju ni uredilo oziroma premalo. Kaj je pa bilo z obstoječo zakonodajo tako urejeno, da so bili tudi tako na državnem kot lokalnem nivoju izvedeni določeni ukrepi, določene naloge oziroma, da so se zakonska določila tudi izvajala. Vsekakor je to pomembna materija tako na državnem kot lokalnem nivoju. Sam bi to rekel, da predlagani zakon, ki ga Vlada predlaga, nekako bomo lahko rekli, da je dober, da je dober predlog, vsaj jaz tako smatram, šele čez nekaj let oziroma bomo lahko rekli takrat, da je dober, če bodo tudi zagotovljena finančna sredstva za izvajanje tega zakona. Glede na to, da vsaj delno poznam to materijo, je večji del tega, kar je tudi zapisano, kako bi se naj delalo, sama vsebina, vsekakor pogojena s finančnimi sredstvi, bodisi na državnem bodisi na lokalnem nivoju. Menim, da je ta predlog nekako dobra iztočnica za drugo obravnavo. Imam pa sam določene pomisleke glede nekaterih členov, ki res niso najbolj jasno definirani in rad bi opozoril na to, recimo na 13. člen, ki govori o vknjižbi v zemljiško knjigo oziroma o tako imenovanih plombah - tako nekako to mi imenujemo - glede označbe varovalno območje oziroma tako imenovano arheološko območje. Ne vem, zakaj bi potem bila v vknjižbi zaznamovana samo tako imenovana arheologija ali to območje, medtem ko tako imenovana stavbna dediščina ni predvidena. Mislim, da če že hočemo neko območje s tega vidika, tudi jasno z vidika lastništva, ker tukaj govorimo o lastnikih, ta lastnina bo zaznamovana v zemljiški knjigi oziroma v tem dokumentu, potem je potrebno razmisliti, katerega področja smo se lotili: ali samo enega ali vseh področij, na katera se nanaša kulturna dediščina. Sedaj imam v mislih razglašeni kulturni spomeniki, pa ne samo en spomenik, ampak celotno območje, ki je razglašeno za kulturni spomenik. 35. člen, ki govori o sofinanciranju bodočih pokrajin oziroma občin pri tako imenovanih projektih obnove spomenikov ali kulturnih spomenikov. Jaz mislim, da je ta člen zelo všečno napisan, vendar tu res pogrešam tudi sam določene kriterije. Jaz nekako vedno sem in bom tudi v prihodnje zagovarjal stališča, da tista finančna sredstva, ki delijo posamezna ministrstva, morajo biti nekako razdeljena na osnovi javnega razpisa. In dobro, tu govorimo še o prihodnjem letu, dveh o kulturnem tolarju oziroma govorimo o finančnih sredstvih, ki jih ministrstvo deli na osnovi razpisa lokalnim skupnostim oziroma bodočim pokrajinam. Ampak kolikor jaz to razumem, so to finančna sredstva, ki naj bi se delila mimo tega. In če se bodo delila mimo tega, potem ne vem, ali je dovolj to ali bo dovolj to, da bo občina, kar je pozitivno, se odločila, v tem letu se bomo lotili projekta obnove kulturnega spomenika, pripravili ves potreben material in "prosili", pod narekovajem, Ministrstvo za kulturo za sofinanciranje. Najbrž to ni tako enostavno in najbrž tudi ne bo šlo, da bo potem v končni fazi se minister odločil - ta občina bo dobila sofinanciran finančni delež, druga pa ne. Zato menim, da ta 35. člen bi vsekakor bilo potrebno dopolniti. Ko pa govorimo o lokalnih skupnostih oziroma o prostorskih planih, tisto, kar nam pravzaprav nalaga novi zakon o prostorskem načrtovanju, ki smo ga sprejeli v Državnem zboru, potem bi prav gotovo bilo potrebno s tega vidika še bolj natančno doreči glede sofinanciranja tako imenovanih strokovnih podlag. Če govorite tukaj o tako imenovanih konservatorskih programih oziroma načrtih, vsaj jaz tako zdaj razumem zdaj obvezni del prostorskega plana občine, to pomeni, da za ta del bo potrebno zagotoviti finančna sredstva. Sicer se tu nekako nakazuje, da bi naj bila to država oziroma Ministrstvo za kulturo. Nisem čisto prepričan, ali bo to v praksi možno tako izvesti, oziroma bi rad odgovor, ali to pomeni, da obstaja tudi dovolj strokovno usposobljenega kadra na posameznih izpostavah Zavoda za varstvo kulturne dediščine, da bodo lahko te naloge tudi kvalitetno izvajali oziroma pripravili. Jaz vem, da je problem kader, in to pomeni, 210 občin v Sloveniji, ki bi dejansko morale prilagoditi prostorske akte glede na novo zakonodajo, da bo treba v 210 občinah ta del tudi pripraviti. Bilo bi pa še najslabše, da bi pa ta del izvajala neka institucija, ki dejansko tudi strokovno zadeve ne pozna. In da se ne bi potem zgodilo, da bodo take institucije samo na račun občinskega proračuna oziroma zakonsko obveznih nalog služile denar, v končni fazi bo pa gradivo slabo pripravljeno. Se pa zavedam, da je to v bodoče pomemben segment. Sicer vam pa moram povedati, da si pa tudi v praksi ne predstavljam najbolje, če se bo lokalna skupnost lotila še določenih lokacijskih načrtov oziroma izvedbenih aktov, to pomeni, da v vsakem primeru, kjer gre za poselitev, tako kot imate napisano, oziroma za nezazidane stavbne površine, ki so namenjene za gradnjo, da se bo treba lotiti tega, ker bo to eden od pogojev tudi, da bo ta akt tudi s strani Ministrstva za kulturo sprejet oziroma da bo soglasje dalo tudi Ministrstvo za kulturo. Ne vem tudi, če je najbolj jasno definirano vse glede soglasij pa glede pogojev. Veste, če je napisano v zakonu, da kjer ni potrebno gradbeno dovoljenje, ne rabiš soglasja oziroma za tiste dele - zdaj govorim o stavbni dediščini - oziroma tisti objekti, ki so razglašeni v nekem območju za kulturni spomenik. Težko je definirati, da za kakršenkoli poseg na tem objektu ne rabiš kulturnovarstvenih pogojev, predvsem pa soglasja. Tu predvsem govorimo o zamenjavi strešne kritine, zamenjavi stavbnega pohištva, obnovi fasad in tako dalje. In mislim, da smo tu naredili v preteklosti še največ napak, največ smo degradirali te objekte ravno zaradi tega, ker nismo delali tako, kot bi morali, glede na to, kar tudi že obstoječi zakon predpisuje in glede tega, da so, sicer se moramo zavedati, da so lastniki teh objektov fizične osebe, da se potem ni naredilo tako, kljub temu, da si moral pri Zavodu za spomeniško varstvo zahtevati najprej pogoje obnove in kasneje še soglasje. Če bomo to vse skupaj še bolj poenostavljali, potem se bojim, da bomo določena območja s tega vidika degradirali oziroma da bodo ti kulturni spomeniki doživeli ne tisto obnovo, kot si jo želimo, ampak čisto drugo. Meni se zdi tudi dobro to, da bi, saj veste, v končni fazi glede na to, da je vse odvisno od višine finančnih sredstev, namenjenih za to področje, da bi nekako lokalni nivo preveč dajali na drugo raven oziroma da ne bi v celotnem zakonu bila z vidika teže dovolj zajeta. Mislim, da marsikateri kulturni spomeniki ali pa tista območja, ki so razglašena za kulturni spomenik, kot so na primer trška jedra, lahko doživijo obnovo ali da ohranijo status kulturne dediščine, če pri tem aktivno sodeluje lokalna skupnost predvsem z vidika tudi finančnega sovlaganja ali pa finančne pomoči. V končni fazi, če je lokalna skupnost razglasila določeno območje za tako imenovani kulturni spomenik, potem je tudi prav, da pri določenih posegih igra vlogo sofinancerja. Ne moreš ti tako kot država, na eni strani, samo določene zadeve predpisovati, ko pa pride do posledic, kar pomeni, da bo potrebno izvesti določen ukrep, takrat bi se pa naj distancirali. Mi kot ena od slovenskih občin imamo v proračunu zagotovljena določena finančna sredstva za obnovo teh objektov. Se pravi tam, kjer so fizične osebe lastniki, za sofinanciranje pri obnovi recimo strešne kritine ali fasad itd. To z državnega nivoja ni financirano. Jaz se spomnim, da 10, 15 let nazaj je zavod za varstvo, takrat mislim, da je bil še naravne in kulturne dediščine, določeno investicijo ali pa določen poseg, kjer so bili lastniki fizične osebe, sofinanciral. Vsekakor je zanimiva tudi ta tako imenovana, kar je bilo danes že nekajkrat rečeno, taksa. Jaz se glede tega ne morem opredeliti. Vemo pa, da imamo na slovenskem prostoru tako imenovano turistično takso, katero izvajajo ali pa pobirajo v tej obliki denar lokalne skupnosti. Tukaj so točno določena namenska sredstva. Vsaj naj bi bila. Ampak od koga se to pobira? To se pobira od tistih, ki koristijo, bi rekel, to infrastrukturo ali pa obremenjujejo to infrastrukturo. Zaradi tega je ta turistična taksa. Če bi tukaj posebej uvedli še kakšno takso, ki bi bila namenjena za določene posege na kulturnih spomenikih, potem je to edino opravičljivo v tistih krajih ali pa na tistih območjih, kjer pravzaprav imamo obiskovalce, ki jih ta kulturna dediščina tudi zanima. Ampak potem ne moremo govoriti o tem, kar je veliko prahu dvignilo, mislim, da pol leta nazaj, ko je župnišče, če smo zdaj pri cerkvah, pol leta nazaj začelo zaračunavati neko vstopnino. In veste, kakšen halo je bil glede tega. Ampak to pa pomeni, če pa kdo zaračunava vstopnino, da nudi obiskovalcu tisto, kar od njega pričakuje in da je bila tam izvedena določena, zdaj bom pa rekel v narekovaju, "obremenitev", pa v končni fazi, če je samo vizualna, moraš za to nek denar dobiti, da boš tudi lahko potem bodisi v lokalni proračun ali pa v državni proračun dal določena finančna sredstva. Drugače mi ne moremo govoriti o neki taksi. Ampak vidim, da to ni niti zajeto v zakonu, kar mislim, da ni nič narobe. To je mogoče ena tema za drugič oziroma ko bo spet ta zakon doživel kakšne nove spremembe. Bi pa mogoče še opozoril na premalo definirane, bi rekel, inšpekcijske službe oziroma glede sankcij, če se določene akcije, če zdaj lahko tako rečem, ne delajo po predpisih ali pa pogojih stroke. Mislim, da ta del tudi ni, ne bom rekel, da ni še najbolj jasno definiran, ampak najbrž bi bilo treba še kaj zapisati. V končni fazi, da zaključim, jaz tudi sam smatram, da je prav, da to področje bolj jasno definiramo z zakonodajo. Ta zakon ali pa ta vsebina gre v tej smeri, marsikaj je glede na obstoječi zakon bilo premalo jasno definirano, marsikaj ni bilo definirano, kar smatram, da ta zakon rešuje. Vsekakor bo potrebno do druge obravnave pa le vključiti tiste pripombe, ki so umestne, ki so bile dobre, tudi nekako nakazane s strani razpravljavcev, tako da bi potem lahko tudi rekli, da smo sprejeli zakon, primeren današnjemu času.
Hvala lepa. K besedi vam poslanca Zvonka Černača.
Hvala lepa. Spoštovana kolegica, spoštovani kolegi, vsi ostali prisotni! Jaz bi se v razpravi pri tem zakonu mogoče omejil na nekaj praktičnih vprašanj, ki so se pojavljala in se bodo verjetno še pojavljala v praksi tudi v bodoče in ki zadevajo razmerje med varstvenimi vidiki in med vidiki razvoja tudi na tem področju kulturne dediščine. Gotovo je od pravilnega noveliranja tega razmerja odvisno, ali se bo ta dediščina na ustrezen način eksploatirala, prenavljala, vzdrževala, ohranjala ali ne. Če pogledamo sedanje stanje in se ozremo malo nazaj v preteklost, lahko vidimo, da smo imeli ob relativno restriktivni politiki na tem področju vrsto zelo različnih primerov. Kljub temu, da so inštitucije, ki so nad tem bedele zelo restriktivno tolmačile veljavne predpise in veljavne usmeritve, smo bili priča marsičemu. Mislim, da v bodoče je prav, da se to razmerje, tako kot ga bo ta zakon definiral, tudi v praksi uveljavi, ker je verjetno v interesu vseh, da se dediščina, ki jo je potrebno obnoviti, ki je nekje dosegla svoj rok trajanja, govorim predvsem o stavbni dediščini, na ustrezen način prenovi in omogoči njena ustrezna eksploatacija za tiste, ki naj bi od tega nekaj imeli. Tukaj mislim predvsem na te, bom rekel, dokaj stroge pristope, ki v preteklosti niso bili potrebni. Recimo, še danes se dogaja v mnogih primerih, da gre za neko stavbno dediščino, za neko hišo, ki je z nekim relativno milim režimom varovana, ko enostavno ni mogoče dobiti smernic, da se ta objekt podre in da se ga na podlagi smernic, ki so take, kot naj bi ta objekt izgledal, ponovno zgradi. To po moje je nepotrebno, je slabo, škodi vsem. Kaj se potem dogaja? Potem ta investitor dobi neko strokovno mnenje, ki ga seveda primerno plača, in ta strokovnjak ugotovi, da je z vidika varnosti objekt tako nestabilen, da ga je potrebno porušiti. To so neumnosti, po domače povedano. To je škoda časa, energije, metanje denarja skozi okno tam, kjer to ni potrebno. Je pa treba resnici na ljubo povedati, da v zadnjem obdobju vsaj na tistem območju, iz katerega jaz prihajam, je politika te službe, ki je za ta del varstva dediščine zadolžena, drugačna. In da se tudi zaradi te drugačne politike marsikaj v naravi dogaja. Kar nekaj objektov, ki jih ni bilo mogoče prenoviti, obnoviti, ustrezno valorizirati, se je v zadnjem obdobju zaradi te drugačne politike, bom rekel, obnovilo, namenilo tistemu, kateremu naj bi bili namenjeni že od nekdaj, in s tem omogočili njihovo ustrezno eksploatacijo - ali na tak način, da so ljudje v njih dobili stanovanja, ali pa na tak način, da so si jih obiskovalci lahko, brez strahu, da bi se jim kaj podrlo na glavo, pogledali. Tehnologija gradbenih materialov gre pač naprej in popolnoma jasno je, da v tem obdobju, v katerem zdaj živimo, ne bomo več iz kamna gradili, kot pred 200 leti. In to je normalna logika. Kot je popolnoma normalno, da objektov verjetno ne ogrevamo več na tak način, kot so jih ogrevali pred 200 leti, ampak drugače. Ampak to vseeno ni ovira temu, da se ne bi ustrezne smernice in ustrezne konservatorske usmeritve upoštevale in da ne bi ta dediščina dobila na koncu takšno podobo, kot jo je nekoč že imela in kot si jo zasluži, da jo ima tudi v bodoče. Drugi del, kjer vidim, da je napredek v tem zakonu, je ta del, ki se nanaša na arheološka izkopavanja. Nemalokrat v preteklosti so bili primeri, ko je investitor nekega stanovanjskega objekta naletel na določene stvari, ki jih je bilo treba ustrezno valorizirati, izkopati, zavarovati. Kaj se je zgodilo? Zgodila se je prekinitev del, odločba, ne vem, konkreten primer, da se nakaže 50 milijonov bivših tolarjev na račun nekega zavoda, ki bo to počel. In tukaj se je zgodba ponavadi ustavila, ker finančna konstrukcija tega ni prenesla. To je bilo slabo za vse. Bilo je slabo za tisto okolje, za investitorja, tudi za državo, če hočete. In mislim, da ta poskus, ki smo tukaj priča v zakonu, da se del stroškov prevali na javna sredstva, je primeren in edini mogoč. Kajti mislim, da gre za stvari, ki so v nacionalnem interesu, kjer je pač potrebno oceniti, ali so tako pomembne, da jih je potrebno valorizirati, ohraniti, ali ne in v skladu s tem ravnati v bodoče. Nemogoče je te stvari prevračati na tiste, ki so pač imeli to nesrečo ali pa srečo, če hočete, kakorkoli to vzamemo, da so na te stvari naleteli. Področje, ki je bilo do sedaj nekako urejeno, deloma ali pa v več segmentih, je to področje muzejske službe in jaz ocenjujem, da ta predlog, ki ga imamo v zakonu, je dober, te štiri kategorije muzejev, mislim, da so primerna oblika izvajanja te dejavnosti, in tudi menim, da bo na tak način mogoče ustrezno valorizirati vse tisto, s čimer ta služba doslej razpolaga. Tako ocenjujem, da je zakon bistven napredek glede na sedanje stanje, da pa je seveda pomemben, ne samo zakon, ampak tudi neka usmeritev, ki naj bi zagotavljala ustrezno uresničevanje teh zakonskih določb, kar pa je že neke vrste politika ministrstva oziroma politika na tem področju v celoti. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim poslanca Mihaela Prevca. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanec Slavko Gaber. [[Ga ni.]] Besedo ima poslanec Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Lep pozdrav, kolegice in kolegi, vsi prisotni! Zakon o varstvu kulturne dediščine je izjemno pomembna in zahtevna materija ter izjemno pomemben tudi za sliko Slovenije v prihodnje, kajti lahko smo ponosni in srečni, da imamo enormno količino kulturne dediščine, in zanjo moramo seveda primerno skrbeti. Res je to, kar je bilo danes večkrat povedano, da vsega dela kulturne dediščine ne ohranjamo na primeren način, ne obnavljamo in ne skrbimo za njen obstoj. Pri tem so posebej prizadeta vaška mestna jedra in gradovi. In vendar, propad gradov se je v največji meri začel med drugo svetovno vojno, številni so bili požgani, veliko njih zaradi tega, ker so bile tam postojanke okupatorjev, številni pa tudi brez potrebe, bolj iz ideoloških vzrokov. Seveda pa so nekateri gradovi doživeli žalostno usodo tudi po vojni oziroma obstoječa kulturna dediščina je bila dostikrat izropana po vojni, in ravno na ta segment se želim v tej razpravi osredotočiti. Dejstvo je, da smo nekatere zadeve s tega področja skušali reševati tudi s tako imenovanim kulturnim tolarjem. Tudi v tem poročilu je navedeno, da se slabo realizira, da je realizacija tega slaba in da je to tudi eden od vzrokov, da se nekateri spomeniki in kulturna dediščina ne revitalizirajo in ne ohranjajo. Morda je to bila takrat, ko je bil zakon predlagan in potrjen, bolj politična taktika, kajti eden od razlogov, ki me k temu navaja, je tudi to, da, recimo, danes ni v dvorani nekdanjega kulturnega ministra, gospoda Školča, našega kolega, in da je to del slabe vesti slabe vesti, da se to ni realiziralo. Sem pa vesel, da v zadnjih letih po teh podatkih vseeno procent realizacija tega kulturnega tolarja nekoliko narašča, in upam, da bo kaj koristnega. Ko sem omenil gradove, ki so bili izropani po vojni, se ta zadeva dotika poglavja temeljnih instrumentov varstva. Tukaj notri, v zakonu je tudi člen 48, ki je bil danes že omenjen - vračanje protipravno odstranjene dediščine. In ko sem pogledal ta člen, ki je to vračanje protipravno odstranjene dediščine, in nadaljnje člene, se pravzaprav nanašajo samo na vračanje te dediščine, ko gre za vračanje iz tujine ali pa iz Slovenije v drugo državo Evropske unije ali pa kakšne druge. In na koncu piše, da še nekatere te zadeve posebni zakon rešuje. Seveda je to pomembno, kajti poznamo primer sakralnih slik iz naše Primorske, ki jih je - upam, da jih bo možno čim prej dobiti nazaj iz Italije in da prizadevanja potekajo. Drugo pa, česar v tem zakonu in, in jaz ne vem, ali je možno na kakšen način tudi opozoriti v tem zakonu, so ti, ki so bili znotraj izropani. Dva taka primera iz moje občine poznam, to so slike iz gradu v Slovenski Bistrici in slike in vse ostalo pohištvo iz baročnega dvorca Štatenberg, ki je bil izropan v 70. letih. Kar je nezaslišano in nedopustno - ni bilo več plod revolucionarnega nasilja po prvih letih kot pri gradu v Slovenski Bistrici. Tam je šlo pretežno v zasebne zbirke. Med ljudmi so prisotne govorice, v katerih stanovanjih, v katerih hišah pomembnih oblastnežev iz prejšnjega režima, še visijo te slike in ker se bohoti to pohištvo. In kot Bistričan moram reči, da te slike iz gradu morajo priti nazaj v grad, ne glede na njegovo lastništvo v bodoče. Kot je za državo pomembno, da kulturna dediščina, umetnine plemenitijo državo in da se iz tega povečuje ugled, tako je tudi lokalno gledano pomembno, da se tisto, kar je bilo iz nekega okolja odneseno, vrne. Nezaslišano je, da ti, ki nam sedaj očitajo ne vem kaj vse mogoče, kar se je naredilo, so pa hkrati še stalno lastniki zbirk, ki so jih protipravno odnesli. In ne vem, verjetno bi bilo treba z nekim členom tudi se opredeliti do tega, da mora država izvesti vse postopke, da se posledice takšnega vandalizma v preteklosti, v prejšnjem režimu ali pa "bilo kdaj", "bilo kako" tudi nevtralizirajo in da se te stvari uredijo, da tisti pomembni spomeniki, stavbna dediščina, da ne predstavlja nekaj navzven, ampak da ta dediščina, ki je bila prisotna in "celokupnost" tega spomenika, bo prisotna tudi za bodoče generacije, v tistem naravnem okolju, kjer to obstaja. Upam, da se na drugi obravnavi da na tem področju nekaj storiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo pa ima poslanec Aleš Gulič.
Spoštovani predsedujoči. Cenjene kolegice in kolegi. Predlog zakona o varstvu kulturne dediščine je zelo zelo obsežen, po mojem tudi preobsežen ali preveč na dolgo napisan, da smo bolj točni. Namreč, v tem predlogu se seveda skuša na nek način popraviti nekatere napake, ki so se odkrile v času veljavnosti sedanjega zakona, in predvsem se poskuša prilagoditi sedanjemu stanju na področju varstva kulturne dediščine, novih spoznanj in vse to štejemo za dobro. Druga stvar pa je, da ta zakon vendarle predstavlja neke vrste tempirano bombo z vsemi obveznostmi, ki jih nalaga državi in proračunu, pri tem razmerju, kdo in za kaj odgovarja in kdo bo kaj plačeval. Tukaj je jasno, da je potem logično, da je zelo veliko besedila posvečenega ravno arheološkim najdbam in arheološki dediščini, kajti tam so seveda stroški zelo zelo veliki. Druga stvar, ki jo poskuša na nek način urejati, pa dvomim, da se bo dalo urediti, vsaj s takšnim besedilom, kot je zdaj pred nami - pač odvisno, kaj bodo prinesli amandmaji - pa je predvsem to, da je dosedanji zakon ali pa da so dosedanji zakoni na nek način blokirali uporabo objektov; zdaj govorim bolj kot ne o stavbni dediščini. Namreč, z zakonom je bilo seveda preprečeno posegati v marsikaj v teh objektih in zaradi tega niso mogli biti prilagojeni kakšni sodobni rabi. Recimo, če je kdo hotel iz starega objekta ali pa ga spet vzpostaviti kot gostinski objekt, če je bil prej gostinski objekt, je imel velike težave zaradi tega, ker je sodobna zakonodaja, ki govori o gostinskih storitvah, pač takšna, da je ti objekti niso prenesli, in tako naprej. Moram se seveda oglasiti v zvezi s prejšnjo razpravo o tem, kako koga ni tukaj, ker da ima slabo vest. Jaz mislim, da našemu sedanjemu kolegu in bivšemu ministru gospodu Školču ni treba imeti čisto nič slabe vesti. Toliko objektov, toliko kulturne dediščine, kot je bilo zaščitene, ohranjene, toliko cerkva, kot se je popravilo v času njegovega ministrovanja, se ni ne prej, ne kasneje, tudi danes ne, da smo si popolnoma na jasnem. To, kar se je pa vandaliziralo v 70-ih, pa ne samo v 70-ih tudi 80-ih in 90-ih letih, je treba pač pisati tudi na kožo našim generacijam, ki smo takrat že imeli kakšno besedo. Vsaj za devetdeseta leta lahko to rečemo. To bodo recimo, tam vedeli, kaj se je s sevniškim gradom počelo. Ampak, večina uničevanja je bila pravzaprav vezana na to, da so bili ti objekti dani v namembnosti, za katere niso primerni. Jaz upam, da bomo ta predlog zakona o varstvu kulturne dediščine še popilili, dodali tisto, kar je treba, predvsem pa ta finančni optimizem vendarle spravili na neko tehtnico, sicer bo to velika težava za vse proračune naprej. Že če zdaj pogledamo ta zakon, posledice tega zakona niso vgrajene ne v proračun za leto 2008 ne za 2009, ki ga bomo zdaj v kratkem sprejemali. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim poslanca mag. Boruta Sajovica. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Še enkrat vsem skupaj prijazen pozdrav. Jaz mislim, da smo danes to razpravo o za Slovenijo izredno pomembnem zakonu začeli dobro. Predvsem se usmerjamo k rešitvam in stroki, ne pa k politiki in moram reči, da so stališča poslanskih skupin, vsaj v glavnini teh zadev, zelo usklajena. Vsi bi radi čim več kulturne dediščine ohranili, jo obdržali zanamcem, vendar jaz sem prepričan, da smo za to namenili premalo denarja in ga tudi v bodoče namenjamo premalo. Z zanimanjem in vso podporo sem poslušal razpravo mojega poslanskega kolega gospoda Černača, se z njo v celoti strinjam: eno je seveda varovati kulturno in naravno dediščino na načelni ravni, na drugi strani pa se s temi številnimi problemi srečevati v vsakdanjem življenju. Moram reči, da nas je v Državnem zboru kar nekaj poslancev tudi županov - realnost na terenu je pa bistveno drugačna. Enostavno, če v občinah nimamo sredstev za popravilo cest, vodovodov, za obnovo šol in vrtcev, potem enostavno tudi v bodoče ne računajte na to, da bomo lahko za to kulturno dediščino namenili kaj bistveno več denarja, kot ga namenjamo sedaj. Moram reči, da je pa tudi stalen konflikt interesov, in sicer na eni strani ohranitev, na drugi strani pa razvoj. Iz občine, iz katere prihajam, imamo v samem mestnem jedru 45.000 kvadratnih metrov velik kompleks bivše bombažne predilnice in tkalnice. Tam je bilo nekdaj preko 2.000 zaposlenih, danes se s tekstilom na tistem mestu ne ukvarja nihče, seveda konservatorji, kulturniki pa želijo, da celoten kompleks, ki so ga zaščitili kot celoto, razvijamo s tem namenom še naprej. V praksi to enostavno ne gre. Nam v občini je še kako v interesu, da ohranimo tisto, kar je bilo zgrajeno pred 100 leti in ima neko kulturno, zgodovinsko izročilo, vendar tiste hale, ki so bile zgrajene v realsocialističnem času, po letu 1945 pa do 1970, tiste pa tam nimajo kaj iskati in te zadeve je enostavno treba podreti in dodati nove vsebine. Če se ni moglo preživeti 2.000 ljudi s tekstilom, potem menda danes ne pričakujete, da bo tam lahko od nekega muzeja ali pa od nekih takih vsebin dobilo kruh vsaj 10 ljudi. Na občini se mesečno oglašajo investitorji, ki so v ta kompleks pripravljeni investirati, pripravljeni vložiti, potem ko jim pa enkrat povemo, kakšni so kulturno-varstveni pogoji, pa nam elaborate vržejo nazaj in rečejo: "Župan, ko boste rešili to spomeniško zaščito, potem se bomo pa spet lahko pogovarjali." Take komplekse v tujini ohranjajo tako - naš kompleks je, recimo, zaščite - zakaj? Ker ima nekaj tisoč znamenitih stebrov, nekaj dimnikov, znamenite fasade in nekaj sto strešic. In vam povem, v tujini bi se tega lotili tako, da namesto sto znamenitih strešic z novo vsebino ohranimo deset, od tisoč zanimivih litoželeznih stebrov je dovolj, če jih ohranimo sto, ker so vsi enaki. Če hočete pomoč občine, bomo sodelovali, kakšnega vam lahko še celo pozlatimo, da bo ostal tak, kot je, vendar če bomo ščitili tako, kot smo do sedaj, potem bodo te strehice in ti stebri v 15 letih padli na tla pod težo rje, snega in še česa in čez 15 let ne bomo imeli nikomur ničesar pokazati. Tudi iz muzeja, pa moram reči imam za te zadeve veliko razumevanje in velik posluh, ker mi je ta zadeva blizu, jo cenim in spoštujem, potrebe muzejev, ki se prijavljajo na državne razpise, so velike, z občin jim sledimo, vendar tudi ti muzeji na teh razpisih v glavnem ne "pridejo skozi". Kaj mi pomaga ščititi muzej, če je bil razpis za streho v tržiškem muzeju, ki hrani čudovite zbirke, že trikrat, štirikrat na državni ravni zavrnjen? In če ne moremo vzdrževati preproste zadeve, kot je streha, ki je temelj vsake hiše - kaj bomo potem šele z zbirkami? To so pa tisti problemi, s katerimi se srečujemo v praksi in naravi. Ali pa primer, v Tržiču smo našli investitorja, ki obravnava neko staro mestno gostilno. Seveda v tisti gostilni se brez tople vode in brez sodobnega ogrevanja ne da živeti, tudi v tistih plesnivih, zatohlih prostorih brez prezračevanja se ne da prenočevati. In vsa ta kulturna dediščina bo živela naprej, če jo bo prišel nekdo gledati, če bomo ta njegov ogled lahko tržili, za to pa rabimo spremljajoče objekte, ki so primerni letu 2007, ne pa letu 1907, to so pa tista leta, v katerih je bilo v Tržiču narejeno največ objektov. Sami kot občina smo namenili kar nekaj denarja za to, da obnavljamo sakralno in kulturno dediščino. Zavedamo se, da še bistveno premalo. Številni zasebniki so pripravljeni obnoviti strehe, fasade, vrtove, dvorišča, vendar treba je tu najti sofinancerje in tisti zakon, ki bo to sofinanciranje zagotovil, bo najboljši in najbolj učinkovit zakon. Poleg tega je treba iti zadeve ogledati od primera do primera. Moram reči, da imamo tudi v vrsti teh kulturnih delavcev velik posluh, vendar, ko se z njimi pogovarjamo za mizo, kako rešiti problem, nam predstavijo zakon, rečejo: "Poslušaj, spoštovani gospod župan ali poslanec, zakon, ki trenutno velja, je pa tak pa tak." Osnovno sporočilo za naprej mora biti to, da si preteklost in prihodnost podata roko na tak način, da vidijo preživetje, tudi tisti v prihodnosti. Osnovno sporočilo mora biti, da tem stvarem enostavno moramo poleg več razumevanja in pa razuma nameniti tudi več denarja. Zaenkrat toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim poslanko Jeraj. Izvolite. Se odpovedujete. Hvala. Besedo ima poslanka Marjetka Uhan. Je ni. Besedo ima kolega Samo Bevk. Ga ni. In besedo ima poslanec Branko Marinič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane in spoštovani! V zanimivi razpravi je bilo slutiti marsikaj, o čemer bi veljalo, da bi predlagatelj resnično skušal najti še kakšno rešitev. Pa vendarle mi dovolite, da nekako skušam izoblikovati svoj vtis skozi to razpravo. Veste, saj drži, da morda v neki dani situaciji stanje ni najboljše, ni pa tudi tako slabo, kot ste ga nekateri izrazili. Z ozirom na to, da prihajam iz najstarejšega slovenskega mesa, s Ptuja, sem mnogo tega doživljal z državljani in državljankami, ki se tam ukvarjajo s to kulturno dediščino. Ne samo mesto Ptuj, ampak tudi okolica je izredno bogata, kar zadeva kulturno dediščino, tako kot bi lahko dejali za vso Slovenijo. Pa vendarle gre za določene specifičnosti, ki bi jih v tem času globalizacije veljalo upoštevati. Vsaj nekateri razpravljavci - to se mi ne zdi najboljše, pa morda tudi prav - ciljate na državo, ki da je tista, ki je najbolj odgovorna za to, da kulturna dediščina propada, da se je ne ohranja, manj pa o tem, da bi, recimo, to postavili v tržni gospodarski vidik. Kajti, jaz verjamem, da mnogi poznate oziroma poznamo, kako so se tega lotili v drugih evropskih državah. Predlagatelj nam je v predlogu postregel z nekaterimi podatki drugih članic EU, pa vendarle bi izpostavil tu nekaj, kar bi bilo dobro v Republiki Sloveniji upoštevati. Ko govorimo o kulturni dediščini, o ohranjanju in zagotavljanje virov financiranja, je potrebno upoštevati tudi tržni oziroma gospodarski vidik. Po mojem trdnem prepričanju je vsakdo, ki je bogat, mesto, kraj, pokrajina, vas, ki je bogata v tej kulturni dediščini - se mi zdi velika neumnost posegati v to mestno jedro ali na obrobje mestnega jedra, omogočiti veletrgovcem, da prihajajo s svojimi trgovskimi objekti - na ta račun in za to ceno padejo tudi kulturni spomeniki. Konkreten primer - dejal sem, da prihajam iz najstarejšega mesta - se je zgodil v mestu Ptuju, ko je kulturni spomenik padel zaradi tega, da je lahko trgovec prišel s svojo trgovino na to območje. Ali ni bolje v takšnih slovenskih mestih, kjer imamo tako bogato kulturno dediščino, usmeriti gospodarske in tržne vidike v trženje teh kulturnih spomenikov? Da jih tisti, ki se ukvarjajo s turizmom, oblikujejo s turističnim produktom in jih kot takšne tudi tržijo, dobiček iz tega pa vlagajo v ohranjanje teh objektov oziroma drugih kulturnih dobrin v smislu kulturne dediščine. Predlagatelj je v predlogu zakona o varovanju kulturne dediščine razmišljal tudi v tej smeri in to se mi zdi pomembno poudariti. Mnogi ste se dotaknili celo te razprave, ko ste ugotavljali, da na številnih bregovih, hribčkih, stojijo gradovi, ki klavrno propadajo. Poglejte! Zakaj lastnik, država ali pa občina, lokalna skupnost ali pa kasneje morda pokrajina ne bi smel tega kulturnega spomenika ali konkretno gradu, če hočete, prodati in s tem onemogočiti, da bi takšen kulturni spomenik propadel? Kar nekaj jih je in mnogi kažejo s prstom na državo, ki je lastnica tega gradu, in za to ni storila ničesar, občina pa nima denarja. Zato je pa prav, da sedaj obrnemo stvari s tega gospodarskega vidika, tržnega vidika: takšen objekt se odproda - s sklepom Vlade kot navaja predlagatelj - in pod določenimi pogoji, na transparenten način, da ne bi spet bilo kakšnega podtikanja, da kdo kaj na svoje prodajna, ampak naj bo to javno, naj bo transparentno. So ljudje, ki bi želeli propadajočim kulturnim spomenikom, ki so danes razglašeni kot kulturni spomenik na državni ravni in v lasti države, odkupiti, poskrbeti zanj, da ne bi zatekalo, da bi se zgodilo v njem tisto, kar bi se stroka odločila. Tako pa so žal v preteklosti mnogi gradovi propadali ravno zaradi tega, ker so nestrokovno bile vodene takšne in drugačne sanacije gradu, če že v ta grad nismo naselili družine, ki se je znašla pod milim nebom. Skratka, moje razmišljanje gre v to smer, da bi vendarle pri zagotavljanju virov financiranja v bodoče bolj razmišljali v smislu tega, da je s temi objekti potrebno ravnati gospodarno, tržno, saj od nas to zahteva globalizacija 21. stoletja. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. In k besedi vabim predlagatelja, predstavnico Vlade. Izvolite.
Hvala lepa. Glejte, poskušala bom najprej povzeti nekako glavne misli, ki so se mi porajale ob tej zanimivi razpravi v Državnem zboru, za katero se vam vsem zahvaljujem, potem pa bi, dovolite, šla še nekako odgovarjati na nekatera konkretna vprašanja oziroma pobude, kolikor sem si jih uspela zapisati. Res je, namen predlagatelja je bil predvsem pripraviti takšno zakonsko materijo, ki bo omogočala odpravljanje tistih težav pri izvajanju sedanjega zakona o varstvu kulturne dediščine - kot vemo, je ta zakon bil sprejet v Državnem zboru leta 1999, to se pravi, je sorazmerno nov. Za moje pojme je mogoče najbolj vprašljiva zadeva, ki se izvaja sedaj na podlagi tega zakona, to, da ni pravzaprav gradacije varstva. Zgodi se lahko, da neka dediščina, ki je samo vpisana v register kulturne dediščine, v izvedbi potem se od lastnika zahteva strožji režim kot za neko sosednjo nepremičnino, ki je razglašena za kulturni spomenik, pa se pri njej dovoli določene posege, medtem ko pri tej samo dediščini, vpisani v register, prihaja do pretiranih zahtev in to meče slabo luč tako na stroko kot onemogoča potem izvajanje varstva zaradi tega, ker lastniki očitno tudi vedo, da so tukaj težave in se potem na različne načine izogibajo svojim obveznostim. Sedanji zakon je usmerjen predvsem na varovanje posamičnih predmetov ali nepremičnin, gre za tako imenovano točkovno varstvo. Mislim, da je potem v izvedbi tudi izjemno težko doseči neko konsistentno politiko varovanja, zato mislim, da to lahko dosežemo tako, da se v nekaterih splošnih zadevah poveže takšne točkovne pojave v varovana območja in se potem na podlagi vključevanja teh območji v prostorske akte dosega lahko veliko boljše rezultate na dolgi rok. Velika težava je tudi nastala z ločitvijo varstva naravne in kulturne dediščine. Sedaj imamo dvojne sisteme, dve vrsti režimov lahko veljajo na istem območju, kolegi varstveniki narave in konservatorji si pravzaprav preko pogojev in soglasij dopisujejo z mize na mizo, čeprav včasih sedijo še vedno za isto pisalno mizo. Sedanji zakon seveda tudi ne omogoča varovanje "žive dediščine", predvsem pa, kot ste že večinoma ugotavljali, težave nastajajo predvsem pri financiranju varstva, financiranju raziskav. Po našem mnenju so vse vrste raziskave dediščine, ne glede na to, ali gre za arheološko ali kakšno drugo, del javne službe varstva. In samo v primeru, kadar se s takšno raziskavo zavestno posega in s tem slabša materialno stanje dediščine, mora takšna raziskava seveda bremeniti investitorja. V nasprotnem primeru bi dosegli to, da bi pravzaprav investitor lahko javni službi nalagal v nedogled nove in nove raziskave, kar bi bilo seveda tudi nesmotrno. Pravilna je tudi ugotovitev, da je dediščina ali, bolje bi rekla, vrednote dediščine so javna dobrina. Dediščina kot materialna pojavnost seveda je lastnina nekoga in tukaj, kar sem že uvodoma poudarila, je treba tehtati med pravicami lastnikov in javno koristijo varstva. Temu seveda pri nas žal ni bilo vedno tako. Varstvo je bilo tako kot druge dejavnosti močno pod vplivom vodilne ideologije in tukaj je prihajalo v 50-ih letih do takšnih težav, zamud, poškodovanj dediščine, da je zdaj potrebno precej naporov in tudi javnih sredstev, da se vsaj približno te zadeve nekako popravijo. Skratka, kjerkoli na svetu, mislim, da ni države, ki bi zmogla samo iz državnih sredstev zagotoviti vse finančne obveznosti, ki nastajajo iz naslova varstva. Tukaj je potrebno sodelovanje vseh, treba je zagotoviti primeren odnos lastnikov do tega, s tem da seveda javna služba daje določene možnosti in olajšuje njihovo delo, jih pri tem spodbuja in da ima vsak pravico oziroma možnost pridobiti tudi javna sredstva. To bomo dosegli dejansko samo tako, da bomo varstvo razumeli kot razvojno kategorijo, kar je bilo danes tudi večkrat poudarjeno. Res je, tudi vključevanje Slovenije v Evropsko unijo zahteva takšen spremenjen odnos od nas, saj je možnost uporabe strukturnih sredstev ravno za tiste projekte varstva dediščine, ki so razvojno naravnavi. Takšna miselnost bo treba vključiti tudi v vse ostale dejavnosti varstva. Je pa res, da vse dediščine, kot sem že uvodoma rekla, ni mogoče enako varovati. Ni za vse enaka mera. Ne moremo reči, da karkoli se na slovenskem ozemlju najde, pojavi kot dediščina, mora biti stoodstotno enako varovano. To velja tudi za dediščino, ki je v muzejih. Vemo, da se je v določenem času nabralo tudi nekaj takega, kar ni mogoče najbolj pomembno, za kar je škoda sredstev pri varovanju. Depoji muzejev in arheološki depoji so polni, in tu je treba narediti določene korake k urejanju razmer. Zato mislim, da je prav, da sedanje službe varstva ne poskušamo kar na vrat na nos na novo organizirati. Tu ne drži tista trditev, da si prizadevamo doseči velike spremembe na tem področju. Res pa je, da se sedaj iz državnega proračuna financira še vedno 35 muzejev, katerih ustanoviteljice so občine. Tu lahko rečemo, da je še ostanek iz prejšnjega samoupravnega sistema. Veste, da gre za probleme, ki se vlečejo od leta 1989, ki jih zaenkrat ni bilo mogoče urediti. In naš trden namen je, da jih končno uredimo, da tudi ustanovitelji pri tem prevzamejo določene obveznosti, kar bo v končni posledici koristilo samo dediščini. Zdaj se pač dogaja, da mora državni proračun kriti plače vseh zaposlenih. Vemo, da gre za neko podaljševanje stanja, nekateri muzeji imajo sorazmerno dobro kadrovsko zasedbo, nekateri, ki pa imajo zelo pomembne zbirke in posebne naloge, recimo, govorim o idrijskem muzeju, ki skrbi za več dislociranih enot, pa morajo svojo dejavnost opravljati samo s štirimi zaposlenimi konservatorji. To je podaljševanje nekega stanja, ki ni dobro, in mislim, da je treba tu upoštevati predvsem, kaj je javni interes, kako zagotoviti večjo strokovnost in izboljšanje delovnih pogojev, ne pa, da gremo vzdrževat to, kar nas je nekako doletelo. Vemo tudi, da je precej občinskih muzejev, ki so bili ustanovljeni naknadno v 90-ih letih in nikakor ne pridejo v državno financiranje, ker je tu mreža muzejev zacementirala stanje iz konca 80-ih let. Glede potreb po posebnem muzejskem zakonu je stališče predlagatelja naslednje. Res bi mogoče lahko govorili tudi o tem, da imajo nekatere države to tako urejeno. Pa vendar, varovanje in ohranjanje dediščine ne glede na to, ali je v muzeju ali je v kakšni drugi obliki, mora biti postavljeno na enake izhodišče položaje in tudi predstavitev dediščine javnosti v obliki razstav ali pa drugih načinov predstavitev in popularizacije je tukaj nujna, ker brez tega ne bo širša javnost izvedela za pomen dediščine in brez tega je na dolgi rok varovanje onemogočeno. Glede novih nalog na področju preventivne arheologije, za katero predlagatelj meni, da je primerno, da se uredi v centru za preventivno arheologijo kot delu javnega zavoda za varstvo kulturne dediščine, je bilo pravilno ugotovljeno, da gre za izvedbeni del teh nalog, ki se že sedaj v kar primernem obsegu izvaja tudi v okviru zasebne pobude. Mislim, da je taka pot, kot so jo predlagatelji ubrali, pravilna, ker če ne bi dosegli te ločitve med zagotavljanjem javne službe posebej in potem posebej izvedbenega dela v centru za preventivno arheologijo, bi se nam lahko dogajalo to, da bi prihajalo do nedovoljenih situacij pri financiranju. Mislim, da tudi s spremembo finančnega okvira za izvedbo arheoloških pregledov in raziskav bo možno tukaj uvesti večji red in preprečiti nekatere težave, ki so se pri tem v izvedbi pokazale danes pri delovanju Zavoda za varstvo kulturne dediščine. Glede razmerja med državnimi muzeji in pooblaščenimi muzeji je zadeva taka, da predlog zakona že določa zahteve, kaj pravzaprav je tisto, kar daje možnost, da muzej dobi javno pooblastilo. Se pravi, ne drži, da je to prepuščeno potem ministru ali pa celo službi za varstvo muzejske dediščine oziroma muzejev. Služba ima tukaj samo vlogo svetovanja oziroma daje mnenje ministru in Vladi v postopkih, ni pa to nikakršna odločujoča vloga. Mislim, da je sicer pomembno, da tudi na področju muzejev dobimo neko telo, ki bo opravljalo to spodbujevalno oziroma povezovalno vlogo. Ta zadeva je tudi po mnenju kolegov muzealcev izjemno slabo urejena, zaenkrat. To zaenkrat nekako nadomeščajo z neformalnimi oblikami povezovanja v obliki društva ali pa skupnosti muzejev. Mislim, da je treba te zadeve urediti tako, da bodo naloge in namen takšnega povezovanja bolje določene, da smo tako službo umestili v enega od nacionalnih muzejev, je pa edini razlog v tem, ker predlagatelj ne želi ustanavljati novih javnih zavodov na tem področju oziroma javnih agencij, kot je bilo predlagano, ker menimo, da je ob skoraj 600 zaposlenih v muzejskih zavodih možno dobiti tudi ljudi, ki bodo sposobni opravljati te skupne povezovalne naloge. Kar zadeva vprašanje predmetov kulturne dediščine zunaj muzejev in nadzor nad temi. Tukaj smo seveda sledili tudi določbam Ustavnega sodišča, ki je naložilo predlagatelju da uredi tisti člen sedanjega zakona, ki ureja vodenje obveznih podatkov o prodaji pri trgovcih. Tako bodo sedaj tako muzeji kot trgovci zavezani, da pri nakupu oziroma prodaji predmetov dediščine preverijo njen izvor. Se pravi, preverjanje izvora ne velja samo pri arheoloških predmetih, ampak za kakršenkoli predmet. Na ta način tudi predlagatelj meni, da bo na tem področju uvedenega nekoliko več reda. Glede licenc. Dejansko smo v od enih prejšnjih verzij predloga zakona, ki je bila v medresorski obravnavi, predvideli licence za izvedbo specifičnih del na področju varstva dediščine. V tej obravnavi je prišlo do izraza stališče, da s tem po nepotrebnem uvajamo administrativne ovire. Tako smo se odločili, da namesto tega togega sistema licenc uvedemo mehkejši način v obliki seznama usposobljenih izvajalcev, ki se vodi pri ministrstvu, seveda s tem tak seznam dobi neko verodostojnost. Ker če bi to delala neko združenje ali pa izvajalci sami, bi lahko šlo bolj po naši sodbi za neko reklamno potezo lahko, kot pa za dejansko preverjanje, ali ima določen izvajalec ustrezne reference ali ne. Že do sedaj so se reference upoštevale pri javnih naročilih. Kadarkoli je šlo za naročanje v okviru projektov obnove spomenikov, je moral naročnik, v tem primeru država ali lokalna skupnost, preveriti ustreznost tistih izvajalcev, ki so se na te razpise javljali. Temu bo seveda še naprej tako. Da bi pa nekako zagotovili, da tudi v tistih primerih, ko niso pri projektih obnove spomenikov vključena javna sredstva, pa smo v določbe, ki urejajo pogoje in soglasja za posege, vgradili tudi to možnost, da tisti, ki te pogoje in soglasja daje, zahteva tudi, da pri posegih sodelujejo usposobljeni izvajalci, kar nekako nadomešča sistem licenc. Glede taks mislim, da je ta razprava brezpredmetna, ker v predlogu zakona, ki je pred vami, tega mehanizma ni. Je pa res, da je predlagatelj v proračunih za leto 2008 in 2009 zagotovil milijon evrov na posebni postavki Izvajanje Zakona o varstvu kulturne dediščine, kar pomeni, da bodo tu zbrana sredstva za izvedbo predhodnih raziskav, kot smo govorili pred tem, pa tudi za druge nove naloge pri financiranju varstva, ki bodo določene na podlagi sprejetega zakona. Tudi ni res, da je Slovenija nasprotovala uvedbi oziroma podaljšanju veljavnosti posebnih znižanih stopenj davka na dodano vrednost. Šlo je za davek pri obnovi stanovanj, kadar gre za stanovanja v lastni režiji. Tu se je Slovenija pridružila tistim državam, ki so podprle to možnost, in tako je tudi v Sloveniji podaljšana veljavnost tega instrumenta na področju gradnje. Glede financiranja arheoloških predhodnih raziskav s strani državnega proračuna, to pomeni, da bo Dars še naprej financiral tisti del obveznosti, ki jih je tudi do sedaj. Če natančno preberete tisti člen zakona, tam govorimo o državnem proračunu, ne pa o nalogi, ki izhaja iz nalog javne službe. Izbris iz registra, ni res, da gre za neko nevarnost pri izbrisu iz registra. Že uvodoma sem rekla, da register ne bo imel več te teže, kot jo ima sedaj. Zato da bi preprečili pravzaprav možnosti tega, da bi investitorji, ki imajo sredstva, nekako to kupili s tem, da podrejo spomenik, smo uvedli poseben ukrep, in sicer, da je možno dovoliti izjemoma tudi odstranitev spomenika, vendar pod pogojem, da ga lastnik predhodno ponudi v prodajo po ceni, ki upošteva njegovo stanje. To se pravi, če se nekdo sklicuje na to, da je stanje spomenika slabo in ga je treba zato porušiti in da izdela tako cenitev, potem je ta cenitev tudi osnova - se pravi, ne more dobiti dovoljenja za rušitev, preden ne dokaže, da je spomenik dal na prodajo in da ga nihče ni za to ceno želel kupiti. Mislim, da je to kar primeren mehanizem glede na to, kaj se sedaj lahko dogaja, vemo, da v določenih primerih prihaja do zmanjšanja obsega spomenikov, ko se investitor, občina in pa spomeniška služba dogovorijo za take primere, in tukaj zaenkrat nihče nima možnosti, da bi karkoli vplival na to, da bi se taki primeri ne dogajali še naprej. Glede arheologije in meje 50-ih let, tukaj smo sledili konvenciji UNESCA podvodni dediščini, ki določa, da je izjemoma možno kot arheološko dediščino upoštevati tudi tisto, kar je mlajše od 100 let, če gre za ostanke plovil, letal in drugih zadev, ki so povezane z oboroženimi spopadi. Mi smo tukaj samo razširili to določbo, da vse vrste ostankov, kar mislim, da je tudi prav, ker če bi upoštevali 100 let od tega, ko je nek predmet prišel pod površino zemlje, potem bi seveda izpadla tudi vsa dediščina prve svetovne vojne na soški fronti in bi dejansko vsi posegi, ki vemo, da izjemno škodijo tovrstni dediščini, da se ta dediščina nenadzorovano zbira in odnaša v sosednje države. Sedaj seveda ni možnosti, da bi pri tem ukrepali, če pa bomo to določbo vpeljali, bo pa možno ukrepati. Glede pridobitve - sedaj skačem, ker grem po vrsti vaših intervencij. Pooblaščeni muzeji bodo morali v enem letu oziroma sedanji muzeji, katerih ustanovitelji so občine, bodo morali v enem letu po sprejetju zakona urediti svoje pooblastilo. Ampak v prehodnjih določbah je jasno zapisano, da imajo prednost pri pridobitvi tega pooblastila sedanji muzeji, vključeni v mrežo. Tem muzejem tudi ne bo treba se vpisati v razvit muzejev, ampak bo to storilo ministrstvo neposredno. To se pravi, da vseeno ni ta pot do pooblastila olajšana. Glede prijav arheološke najdbe. Gre za prehodne določbe. Gre za posebno vrsto ureditev, dejansko gre tukaj za velik problem nedovoljenega zbiranja arheoloških predmetov. Vemo, da že ves čas so vsi arheoloških predmeti neposredno lastnina države, kljub temu pa se je v preteklosti dogajalo, tudi s tem da se je mižalo na kakšno oko ali pa celo na oba, da so tudi pomembni in znani ljudje si nabrali te zbirke. Na ta način smo podobno, kot je bilo storjeno tudi v nekaterih drugih evropskih državah, ponudili možnost, da ti ljudje v enem letu po uveljavitvi tega zakona takšne arheološke najdbe prijavilo in jih na ta način tudi posredno oddajo v javne muzeje, kamor sodijo. Hkrati pa vseeno mislim, da s tem omogočamo, da se na nek mehak način ta zadeva končno uredi, ker je v korist javnih zbirk muzejev, da se te zadeve uredijo za nazaj. Zakaj bi pri sofinanciranju programov obnove med državnim proračunom in občinami obstaja predlog, da bi taki programi veljali za štiri leta? Mislim, da je to nujno, ker sedaj se nam dogaja, da so ti programi samo letni in vemo, da v enem letu dejansko je zelo težko izvesti določene posege, še posebej, ker je postopek izvedbe javnega naročila zelo otežen in ker imajo občine nemalokrat težave pri zagotavljanju sofinanciranja. Mislim, da je bilo tukaj tudi določeno nerazumevanje, kaj pomeni odškodnina po 50. členu in odškodnina po 41. členu predloga zakona. Po 41. členu gre za tisto odškodnino, ki jo povzroči izvajalec nedovoljenega posega namerno na spomeniku in se mu za to zaračuna neke vrste globa, ne moremo temu reči globa, ker bi šlo drugače za prekršek, ampak dejansko je treba tu upoštevati škodo, ki jo je namerno investitor naredil na spomeniku. V 50. členu pa gre za določbo, ki je povezana z vračanjem nedovoljeno izvoženih ali iznesenih predmetov kulturne dediščine, in ta odškodnina se nameni samo dobrovernemu posestniku, to se pravi, nekomu, ki je v dobri veri kupil nek predmet, za katerega se je pa naknadno izkazalo, da je bil na nedovoljen način iznesen iz države ali pa prinesen vanjo. Država pa ima v vsakem primeru potem možnost v postopku pred sodiščem izterjati tako nadomestilo dobrovernemu posestniku od tistega, ki je to dejanje nedovoljenega izvoza ali iznosa povzročil. Glede tega, da je celotno 10. poglavje odveč, bi spoštovanega poslanca vprašala, v katerih drugih zakonih so urejene te zadeve. Namreč, zakon, ki ga predlaga Vlada v obravnavo Državnemu zboru, bo nadomestil sedaj veljavni zakon. Se pravi, ne gre za spremembe in dopolnitve, ampak gre za novo ureditev celotnega področja. Prav tako ne drži, da so kazenske določbe omejene samo na spomenike in arheološke ostaline. Pri tem je upoštevano tudi nacionalno bogastvo kot tisti pomembnejši del premične dediščine. Je pa res, da kazenske določbe ne veljajo samo za registrirano dediščino, saj smo uvodoma rekli, da vpis v register za lastnike in upravljavce nima neposrednih pravnih posledic, kar pomeni, da tudi ne more biti to omenjeno v kazenskih določbah. Glede premestitve inšpektorjev. Vemo, da je ena od težav pri sedanjem zakonu v tem, da pravzaprav inšpekcija na področju varstva dediščine pušča brez možnosti ukrepanja, ampak mora, kadar ugotovi določene nepravilnosti, to sporočiti inšpektorju za urejanje prostora oziroma za graditev, ki ima možnost ukrepanja. Ker se bo seveda z novim zakonom, če bo sprejet se bodo te pristojnosti prenesle na inšpektorat v okviru Ministrstva za kulturo, je tudi logično, da se določena sprostitev kadrov, ki bo posledica takšne ureditve na inšpektoratu za prostor, uredi tako, da se premesti neko manjše število inšpektorjev na področje varstva dediščine. In tukaj seveda gre za tiste, ki so se že do sedaj ukvarjali s takšno problematiko in seveda ni vprašljiva njihova strokovnost. Vprašanje glede neposredne povezave med inventarno knjigo in registrom. To je bila tudi ena od težav sedanje ureditve, ko je šla pravzaprav inventarizacija popolnoma po drugi poti kot vpisovanje v register. Sedaj to v 67. členu drugače urejamo. Drugi odstavek neposredno govori o tem, da je podlaga za vpis v register tudi inventariziranje oziroma dokumentiranje dediščine. Takšne nedoslednosti kot se na primer pišejo - neprofitna gradnja, socialna gradnja - bomo seveda z veseljem upoštevali, če bo do tega prišlo, do možnosti amandmiranja. To velja tudi za vse druge pripombe, ki - mislim - so nekatere zelo upravičene in seveda jih bo predlagatelj z veseljem proučil v nadaljnji obravnavi. Glede vprašanja, ali je potreben javni razpis pri sofinanciranju programov obnove kulturnih spomenikov na ravni občin. Tukaj smo se seveda usklajevali tudi s Službo Vlade za lokalno samoupravo. Ta člen je usklajen s 26. členom Zakona o financiranju občin, ki tudi ne govori o tem, da mora biti sofinanciranje opravljeno na podlagi javnih razpisov. Ampak seveda če bo mnenje drugačno, bo to možno tudi drugače urediti. Glede vpisa v zemljiško knjigo. Seveda tukaj je stališče predlagatelja takšno, da, kadar gre za velika območja kulturnih spomenikov, bi bilo vpisovanje vsake parcele v zemljiško knjigo dejansko pretirano. Prvič s stališča administracije, ki je za to potrebna. Predvsem pa s stališča lastnikov teh parcel, ker bi obremenili dejansko vse parcele, tudi tiste znotraj območja. Mogoče tudi tiste, ki dejansko zanje ne velja prav noben režim. Zato smo zapisali tako, da mora v samem aktu o razrešitvi takega območja biti jasno zapisano, za katere stavbe oziroma dele tega območja posebej velja določen režim. In te se potem vknjižijo v zemljiško knjigo. Tako, da smo dejansko poskušali tukaj seveda narediti zadevo čim bolj operativno. Strinjamo se tudi s tem, da sedanji sistem podpira nadomestno gradnjo. To se pravi rušenje določenih objektov dediščine ali celo spomenikov in namesto njih gradnja novih, kar je nevzdržno. Mislim, da, če gre za take potrebe, da jih na noben način ni mogoče drugače urediti in da pri tem ne gre za špekulacijo, ki sem jih predtem nekaj omenila, je tudi prav, da omogočimo, da se taka zadeva dejansko tudi odstrani. Moramo biti življenjski. Ne pa da potem tako služba varstva, kot občine, kot investitorji iščejo neke druge poti, ki so več ali manj neprimerne. Mogoče še za konec nekaj besed glede vračanja. Vračanje predmetov kulturne dediščine ureja poseben zakon, ki ga je morala Slovenija sprejeti zato, da je v svoj pravni red prenesla direktivo sveta in parlamenta EU o tem vprašanju. Tako direktiva kot vse ostale pravne norme veljajo od takrat, ko so bile sprejete. Žal je tukaj logika pravnega reda taka, da v zakonu niti nobena konvencija ne more veljati za nazaj. To je tudi ključna težava pri vračanju predmetov iz sosednje države. Vemo, da se sedaj v okviru UNESCA že kakšno leto in pol dogovarjamo na ravni držav, kako bi zagotovili neka pravila za vračanje tudi predmetov kulturne dediščine, odnesenih med I. svetovno oziroma med II. svetovno vojno, ko vemo, da tega področja še ni urejala nobena mednarodna konvencija. Tukaj je tudi Italija med tistimi državami tako kot Slovenija, ki podpira takšen način dogovarjanja. Upajmo, da bo seveda, ko bodo ta pravila dogovarjanja med državami sprejeta, da bo tudi več možnosti za dogovor med državama o končni vrnitvi predmetov po tolikih desetletjih iz sosednje države. Hvala.
Hvala lepa. Torej, za 24. točko dnevnega reda, kar pomeni Predlog zakona o varstvu kulturne dediščine, smo imeli na razpolago tri ure in 55 minut. Glede na to, da nam je ostal čas za razpravo, sprašujem želijo prisotni poslanci in pa predstavniki Vlade še razpravo, splošno razpravo? Ja. Potemtakem odpiram postopek. Prosim za prijavo vse tiste, ki želite razpravljati. Nihče ni izrazil želje po razpravi. Glede na to, da je besedno željo izrazila samo poslanka Majda Širca, ne bom odpiral kroga, ampak bom kar dal besedo gospe Širci. Izvolite.
Hvala. Mislim, da je bilo besed kar dosti in mislim, da je bil ta čas tudi zelo smiselno in pametno porabljen tudi zaradi tega, ker nam je vsem nam bilo odprtih še več vprašanj, kot jih je bilo do sedaj. Osebno menim, čeprav mimogrede je bilo pojasnil s strani Vlade kar nekaj. Jaz nisem dobila vseh odgovorov, še posebej tistih, zakaj ste vnesli v zakon eksplicitno navedbo, da cerkev lahko z državo in vsi tisti, ki so veliki lastniki določenih kulturnih spomeniških vsebin lahko z državo sklenejo posebno pogodbo. Tudi razlaga, spoštovana državna sekretarka, ob tem, da so postale kosti iz povojnih pobojev kulturna dediščina, ne zdržijo vaše razlage, da to zaradi Unescovih priporočil o podvodnih ostankih ali nekaj takšnega sem vas razumela. Skratka, ostalo je še mnogo vprašanj. Mislim, da bi bilo smiselno, da bi pripravili javno predstavitev mnenj tudi v luči tega, da ste pokazali pripravljenost, da nekatere navedbe, ki so bile danes sporočene iz poslanskih vrst, bi se dalo vključiti ob drugi obravnavi v obstoječi zakon. Zakon rešuje ogromno, zelo široko področje muzejev, dediščine, arheologije, evidentiranja, razstavljanja, hkrati pa tudi zelo, zelo občutljivo področje ločevanja uvajanja pokrajinske zakonodaje, ki tukaj sploh ni rešena, je pa zelo pomembna v luči leta 2009. Danes tudi se ne z nami nahaja minister, ki bi moral ne vem, niste ga opravičili, ne vemo zakaj ni prisoten, ki bi bilo pametno, da bi dajal tudi on odgovore na naše izzive. Zato sami meni je ta diskusija koristila. Zagotovo pa se bom pridružila podpisnikom za pripravo oziroma predlagala javno razpravo o mnenjih teh zakonih. Tudi zaradi tega, ker številni strokovni strokovnjaki s tega področja pač niso še zadovoljni s to materijo. In če že dobimo nov zakon, sicer zelo hitro po letu 1999, je prav, da je tak, da zadovolji čim širše število uporabnikov in uporabnic in tudi tistih, ki se bodo v muzejskem oziroma v kulturno-varstvenem, spomeniškem delu ukvarjali kot zaposleni. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. S tem tudi zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, pa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru točke glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. In prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI STANOVANJSKEGA ZAKONA. Obravnava poteka po skrajšanem postopku. Seznanjam pa vas, da imamo za to točko predvideno 1.05 razprave. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvo podpisanim poslancem Miranom Potrčem. V zvezi s tem predlogom zakona je Odbor za okolje in prostor predlagal Državnemu zboru, da sprejme sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na podlagi 134. člena Poslovnika Državnega zbora dajem besedo predlagatelju odbora, da nam predstavi oziroma dopolni obrazložitveni predlog sklepa. Gospo Rudolf Petan, izvolite prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Predstavnika ministrstva, kolegice in kolegi! Odbor za okolje in prostor je na 20. redni seji obravnaval Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi stanovanjskega zakona, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru poslala skupina poslank in poslancev s prvo podpisanim Miranom Potrčem s predlogom, da ga obravnava po skrajšanem postopku, kjer naj bi šlo za manj zahtevne spremembe zakona. Kolegij predsednika Državnega zbora je odločil, da predloženi zakon obravnava po skrajšanem postopku. Na seji so sodelovali tudi predstavniki, poleg predlagatelja tudi predstavniki Ministrstva za okolje in prostor pri Zakonodajno-pravni službi Državnega zbora. Odbor je prejel še mnenje Zakonodajno-pravne službe, Vlade Republike Slovenije in Komisije Državnega zbora Republike Slovenije za lokalno samoupravo in Državnega sveta Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. K predlogu zakona je vložila amandmaje poslanska skupina Socialnih demokratov. V uvodni dopolnitvi in obrazložitvi zakona je predstavnik predlagateljev poudaril, da se s predlagano spremembo in dopolnitvijo stanovanjskega zakona želi zagotoviti odkup stanovanja pod pogoji, ki jih stanovanjski zakon predvideva za najemnike denacionaliziranih stanovanj, tudi vsem imetnikom začasne pravice o uporabi hišniških stanovanj, če so v letu 1991 stanovali v takem stanovanju in opravljali hišniška dela. Če jim je bila dejavnost hišnika odpovedana pred uveljavitvijo stanovanjskega zakona iz leta 1991 ali če so se upokojili pred uveljavitvijo tega zakona in če so se upokojili oziroma prenehali opravljati hišniška dela brez svoje krivde po uveljavitvi stanovanjskega zakona. Predlog za spremembo zakona utemeljuje s tem, da je pravica bivših hišnikov do začasne uporabe stanovanja temeljila na vsebinsko enaki ali vsaj zelo podobni podlagi v primerjavi s stanovanjsko pravico, kar je tudi razvidno iz študije pravnega in stvarnega položaja hišnikov pred sprejemom stanovanjskega zakona iz leta 1991, ki jo je pripravil Inštitut za nepremičninsko pravo. Zakonodajno pravna služba je po proučitvi navedenega predloga zakona z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom podala pripombe k 1. in 2. členu zakona. Vlada Republike Slovenije nasprotuje predloženemu predlogu zakona o spremembi in dopolnitvi stanovanjskega zakona. Na hišniških stanovanjih se namreč ni pridobila stanovanjska pravica, temveč le začasna pravica uporabe stanovanja za čas opravljanja hišniških del. Torej je šlo pri hišniških stanovanjih izvorno za službena stanovanja. Vlada meni, da je enačenje hišniških, dejansko službenih stanovanj za stanovanje, na katerih je bilo v preteklosti pridobljena stanovanjska pravica, ni nikakršne sistemske podlage. Predlog zakona je obravnavala tudi Komisija Državnega sveta Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj in ga ni podprla. V razpravi je bilo izraženo mnenje, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Predvsem iz razloga, ker se s predlagano rešitvijo hišniška stanovanja, za katere je bila dana začasna pravica uporabe za čas, ko so imetniki opravljali hišniška dela in je šlo v tem primeru za neke vrste službena stanovanja, izenačujejo s stanovanji, za katere je bila dodeljena stanovanjska pravica. Odbor za okolje in prostor je na podlagi mnenja Vlade Republike Slovenije, mnenja Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj ter razprave na seji v skladu s členom Poslovnika sprejel sklep, da predlaga Državnemu zboru, da Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi stanovanjskega zakona, skrajšani postopek ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo pa dajem predstavniku predlagatelja zakona gospodu Potrču, za uvodno predstavitev stališča do predloga zakona in do stališča matičnega delovnega telesa. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Podpisani poslanke in poslanci smo mnenja, da je stanovanjski zakon iz leta 1991 pa tudi leta 2003 prezrl ustrezno ureditev položaja hišnikov in njim podobnih delavcev v stanovanjskih hišah. Zato smo na predlog iniciativnega odbora hišnikov in zaradi odlašanja Vlade, da vloži zakon, ki ga je že dolgo obljubljala, sami predlagali ustrezne rešitve. Menimo, da se zakonodajalec doslej ni dovolj poglobil v dejstvo, da je bil v prejšnjem družbeno ekonomskem sistemu pred letom 90 položaj hišnikov bližje nosilcem stanovanjske pravice v družbenih stanovanjih kot pa najemnikov v službenih stanovanjih. Prejšnja ureditev jim je namreč zagotavljala enake pravice kot nosilcem stanovanjske pravice z eno samo razliko, da so stanovanje morali izprazniti, če so prostovoljno po lastni odločitvi prenehali opravljati hišniška dela. To se vztrajno tudi v razpravah o našem predlogu zakona na Vladi in v delovnih zamolčuje oziroma nekritično ponavlja. V predlogu zakona zato najprej predvidevamo, komu naj bi šle predlagane pravice. To so nosilci stanovanjske pravice ali pravice začasne uporabe stanovanja na hišniškem stanovanju, ki so z dnem uveljavitve stanovanjskega zakona bivali v tem stanovanju in opravljali hišniška ali tem podobna dela. Nadalje, nosilci stanovanjske pravice, ki so hišniška dela prenehali opravljati pred uveljavitvijo stanovanjskega zakona, vendar ne po lastni krivdi, ampak zaradi odločitve stanodajalcev oziroma lastnikov. In dalje, nosilci stanovanjske pravice, ki so se upokojili pred letom 1991 ali po letu 1991. Se pravi po sprejemu stanovanjskega zakona. In jim ni bilo zagotovljeno ustrezno stanovanje. In drugo, naš predlog zakona predvideva pravice, ki naj bi jih ti imetniki stanovanjske pravice oziroma pravice uporabe pridobili. To so: če bi etažni lastniki zahtevali izpraznitev stanovanja, kar imajo pravico, bi bila Republika Slovenija dolžna zagotoviti in bremen prosto stanovanje, primerljivo s tistim, v katerem so stanovali. Če bi se etažni lastniki odločili za prodajo, bi imeli predkupno pravico in pravico do določene denarne pomoči v skladu s 173. členom stanovanjskega zakona. Če bi se imetniki pravice uporabe odločili, da si želijo sami nabaviti drugo primerno stanovanje, bi jim šle enake pravice kot najemnikom v denacionaliziranih stanovanjih. Če pa si ne bi mogli ali želeli pridobiti drugega stanovanja, bi jim bila zagotovljena neprofitna najemnina. Trdimo, da se s predlaganimi rešitvami ne posega v lastnino nad obstoječimi hišniškimi stanovanji, kar bi nam želeli nekateri očitati. Tako kot je lastninsko pravico zakonodaja opredelila, tako ostaja in lastniki ne izgubljajo nikakršne pravice, ki so jo pridobili doslej, niti do odpovedi najema niti do prodaje. Drugič. Ko oblikujemo pravice, jih oblikujemo v okviru sistema. Se pravi, ne izmišljamo si nove, temveč predvidevamo tiste, ki jih sedaj uživajo najemniki v denacionaliziranih stanovanjih. Menimo, da je prav in utemeljeno, da se te pravice zagotovijo, ker je treba vsebinsko ne pa formalno ocenjevati, v kakšnem položaju so bili hišniki v prejšnjem družbeno-ekonomskem sistemu. In tukaj je osnovna napaka Vlade in tudi odločanja v matičnem delovnem telesu, ki samo iz naziva, ne pa iz dejanskega položaja sklepa na utemeljenost predloga zakona. In končno. Na podlagi podatkov Ministrstva za okolje in prostor bi morda te pravice koristile okoli 250 potencialnih upravičencev. Razporedile bi se na nekaj let. Zato ni nevarnosti, da bi z njimi bil prizadet državni proračun ali drugi skladi. Zaradi tega pričakujemo, da boste zakon podprli in glasovali proti sklepu matičnega delovnega telesa.
Hvala lepa. K razpravi oziroma uvodni predstavitvi stališča do predloga matičnega delovnega telesa in do predloga o zakona v celoti se je prijavila tudi Vlada. Predstavnika Vlade prosim za uvodne besede. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, poslanci! Vlada izraža mnenje glede predloga skupine poslancev s prvo podpisanim Miranom Potrčem, ki je pripravil predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah stanovanjskega zakona, ki se nanaša le na krog takoimenovanih hišniških stanovanj. Predlaga se, da gre to tudi prejšnjim imetnikov pravice začasne uporabe na hišniških stanovanjih, ki so z dnem uveljavitve stanovanjskega zakona iz leta 1991 bivali v teh stanovanjih ter opravljali funkcijo zvezano s stavbo ali svojo funkcijo, prenehali opravljati pred uveljavitvijo stanovanjskega zakona iz leta 1991 iz razlogov, ki niso nastali na njihovi strani, pa jim ni bilo zagotovljeno drugo primerno stanovanje, pravice do takoimenovane nadomestne privatizacije po 173. členu stanovanjskega zakona. Vlada Republike Slovenije temu predlogu Zakona o spremembi in dopolnitvi stanovanjskega zakona po skrajšanem postopku nasprotuje. Na hišniškem stanovanju se namreč razen v izjemnih primerih ni pridobila stanovanjska pravica. Zato ni sistemske podlage in pogojev za nadomestno privatizacijo, kot jo ureja 173. člen stanovanjskega zakona. Pogoj za privatizacijo prejšnjih družbenih stanovanj je bila namreč prav stanovanjska pravica. Na hišniških stanovanjih pa je bila dodeljena pravica do, poudarjam, začasne uporabe, in sicer za čas opravljanja hišniških del, saj je šlo pri hišniških stanovanjih izvorno za službena stanovanja. Pravica do začasne uporabe hišniškega stanovanja je po določilih Zakona o stanovanjskih razmerjih, ki je veljal pred letom 1991, skladno s 40. členom tega zakona lahko dobila le oseba - citiram: "ki je opravljala takšna dela v hiši, v kateri je bilo to stanovanje". Na podlagi tega določila so z uporabniki hišniških stanovanj sklepali pogodbe o začasni uporabi stanovanja hišni sveti. Njihova uporaba je bila vezana na čas opravljanja hišniških del. Ob sprejetju stanovanjskega zakona v letu 1991 so bila iz privatizacije stanovanj izvzeta vsa službena stanovanja, okrog 10500 službenih stanovanj, torej tudi hišniška. Po ocenah iz leta 2007 med 250 in 300 stanovanj. 157. člen zakona pa je določil, da je bila hišniku, ki se je moral izseliti iz hišniškega stanovanja zaradi upokojitve oziroma razlogov, ki niso nastali po njegovi krivdi, na njegovo zahtevo dolžna najem primernega stanovanja priskrbeti občina. V prehodne in končne določbe zakona je bila umeščena tudi določba, po kateri so bili uporabniki hišniških stanovanj, ki ob uveljavitvi stanovanjskega zakona niso več opravljali hišniških funkcij, dolžni v enem letu izprazniti hišniško stanovanje, ne da bi jim pripadali kakršnikoli prostori, če se z lastniki hiše ne dogovorijo drugače. Uporabniki hišniških stanovanj, bivši hišniki, imajo tudi prednost pri dodeljevanju neprofitnih stanovanj v najem, saj se njihov stanovanjski status točkuje s 160 točkami, kar je drugo najvišje število točk. Saj več točk iz tega naslova lahko pridobijo le prosilci, ki so brez stanovanja, to je 180 točk. Vlada Republike Slovenije meni, da z enačenjem hišniških, dejansko službenih stanovanj, stanovanj, na katerih pa je bila v preteklosti pridobljena stanovanjska pravica, prejšnja družbena stanovanja in stanovanja, ki so bila predmet denacionalizacije, ni nikakršne sistemske podlage. Zato ni pogojev za nadomestno privatizacijo po 173. členu stanovanjskega zakona. Hkrati je potrebno poudariti, da se bo s spremembami in dopolnitvami stanovanjskega zakona, ki so bile že predložene v medresorsko usklajevanje, predlagala dopolnitev stanovanjskega zakona z določbami, ki zadevajo hišniška stanovanja izseljena pred letom 1991. In to v smeri zagotovitve pravice do subvencioniranja najemnine s ciljem preprečevanja primerov socialnih stisk. Če povzamem in strnem še enkrat. Prvič - Vlada meni, da ni pravne podlage za privatizacijo hišniških stanovanj in drugič - Vlada s spremembami in dopolnitvami stanovanjskega zakona predvideva subvencioniranje najemnin za hišniška stanovanja s ciljem preprečevanja oziroma zmanjševanje socialnih aktualnih najemnikov. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kolega Zvonko Černač bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS.
Spoštovani kolegici, spoštovani kolegi, vsi ostali prisotni! Obravnavamo novelo stanovanjskega zakona, ki jo je v zakonodajno proceduro vložila skupina poslancev Poslanske skupine Socialnih demokratov, in sicer v delu, ki ureja tako imenovana hišniška stanovanja. Predlagatelji menijo, da so bili najemniki hišniških stanovanj s sprejemom stanovanjskega zakona v letu 1991 spregledani in da jim niso bile omogočene pravice tako kot ostalim imetnikom stanovanjske pravice. Stanovanjski zakon je bil sicer kasneje v letu 2003 obsežneje noveliran, pravice prejšnjih imetnikov stanovanjske pravice na hišniških stanovanjih pa je izenačil s pravicami prejšnjih imetnikov stanovanjske pravice na stanovanjih, ki so bila pred uveljavitvijo Zakona o denacionalizaciji vrnjena prvotnim lastnikom, kar določa 175. člen veljavnega zakona. Iz magnetograma takratnega zasedanja Državnega zbora izhaja, da takrat v zvezi s to določbo ni bilo pripomb. Niti ni bil vložen kakšen amandma na to temo. Predlagatelji z novelo, ki jo obravnavamo danes, predlagajo, da se določbe, ki se nanašajo na hišniška stanovanja, izvzamejo iz 175. člena zakona in da se uredijo na novo v 175.a členu zakona tako, da se kategorija upravičencev razširi. Razširi pa se tudi nabor pravic, do katerih so bili že do sedaj upravičeni najemniki hišniških stanovanj in kar določajo 173. in ostali členi stanovanjskega zakona. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da bi novela po našem mnenju povsem neutemeljeno posegla v lastninska upravičenja številnih lastnikov stanovanj, ki so solastniki hišniških stanovanj, saj bi bili lastniki teh stanovanj z uzakonitvijo predkupne pravice najemnikom hišniških stanovanj le-ta dolžni prodati po ceni, kot jo določa 116. člen stanovanjskega zakona. Torej po metodologiji, kar pa je nižja cena kot znaša tržna cena teh stanovanj. Ta določba po našem mnenju pomeni neupravičen poseg v lastninsko pravico, ki ni dopusten in bi prinesel samo nove spore. Na drugi strani gre v primeru hišniških stanovanj za najemna razmerja, ki jih lahko primerjamo z najemnimi razmerji na službenih stanovanjih. Najemniki teh stanovanj, bilo jih je okoli 10.500 po stanovanjskem zakonu iz leta 1991 niso imeli in nimajo takih pravic in upravičenj kot ostali imetniki takratne stanovanjske pravice. Njihovo najemno razmerje je bilo vezano na čas službovanja pri delodajalcu, ki je bil lastnik stanovanja in je bilo s tem tudi povezano. Hišniška stanovanja so bila po vsebini podobna službenim stanovanjem, saj je bilo v tem primeru najemno razmerje vezano na opravljanje hišniških del, le, da je bil v tem primeru specifičen delodajalec, torej skupnost stanovalcev v stanovanjski hiši. Po sprejemu stanovanjskega zakona iz leta 1991, ko so ta stanovanja postala solastnina novih etažnih lastnikov. Zato tudi to pravno razmerje utemeljuje prej navedeno pravno stališče. V primeru hišniških stanovanj gre za okoli 250 enot, kar pomeni, da bi s sprejemom predlagane novele povzročile ustavno sporno situacijo tako glede odnosa do vseh ostalih 10.500 najemnikov službenih stanovanj kot tudi v razmerju do etažnih lastnikov, ki bi jim novela uzakonila ustavno sporno prisilo glede obveznega spoštovanja predkupne pravice po netržnih cenah. Z novimi pravicami bi povzročili kršitve ostalih pravic oziroma upravičenj. Zato v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je potrebno zakonodajni postopek glede tega zakona zaključiti. Iz teh razlogov podpiram sklep matičnega delovnega telesa. Navedel bi še to, da v kolikor bo v prihodnji noveli stanovanjskega zakona, za katero smo slišali danes, da je v pripravi, mogoče najti rešitve, ki bodo na ustrezen način zadovoljile vsa navedena vprašanja oziroma bodo takšne, da bodo spremembe na enak način obravnavale razmerja vseh udeleženih oziroma upravičencev pri ureditvi teh problemov in spremembe ne bodo posegale v pridobljena upravičenja, potem bomo takšne spremembe podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Janko Veber pa bo podal oziroma predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Poslanska skupina Socialnih demokratov ne bo podprla sklepa matičnega delovnega telesa, da je predlog zakona neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Predlog novele stanovanjskega zakona, ki ga je v zakonodajni postopek vložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim kolegom Miranom Potrčem, skuša urediti negotov položaj približno 250 do 300 najemnikov ter njihovih družin, ki danes prebivajo v hišniških stanovanjih. Ugotavljamo namreč, da sta stanovanjski zakon iz leta 1991 in tudi pozneje v letu 2003 prezrla ustrezno ureditev položaja najemnikov v hišniških stanovanjih. Povzela sta namreč formalno razlikovanje, ki ga je prvič uvedel Zakon o stanovanjskih razmerjih v letu 1982, in sicer med kategorijo najemnikov v hišniških stanovanjih, ki so bili imetniki stanovanjske pravice, ter tistimi, ki so imeli pravico začasne uporabe stanovanja, vezano pač na obdobje opravljanja hišniških ter njim podobnih del. Kategorija slednjih je praktično dobila status imetnikov službenih stanovanj, njihovo pravno varstvo pa se je zaradi tega zlasti po letu 1991 zelo poslabšalo. Njihova najemna razmerja niso več trdno varovana. Prav tako niso upravičeni do plačevanja neprofitne najemnine in tudi niso imeli možnosti ugodnega odkupa družbenega stanovanja. Vse to je ugotavljala tudi strokovna študija na pobudo Iniciativnega odbora hišnikov [[to je pripravil Inštitut za nepremičninsko pravo iz Maribora]] , ki je glede tega pokazala dvoje bistvenih ugotovitev. Prvič, da pravih vsebinskih argumentov za takšno statusno razlikovanje med najemniki v hišniških stanovanjih ni bilo. In drugič, da je bil dejanski položaj hišnikov mnogo bliže nosilcem stanovanjske pravice v družbenih stanovanjih kot pa imetnikom najema v službenih stanovanjih. Na vse to je kolega Potrč opozoril tudi ministra za okolje in prostor že julija leta 2005. Ker po dveh letih obljub in čakanja v smeri razreševanja te problematike ni bilo storjenega ničesar konkretnega, smo se Socialni demokrati v dogovoru z Iniciativnim odborom hišnikov odločili, da vložimo v zakonodajni postopek navedeni predlog zakona. S tem zakonom bi predvsem omogočili naslednje: odkup stanovanja, v katerem prebivajo, če bi se etažni lastniki odločili za prodajo, ali nakup bremen prostega stanovanja, ki bi jim ga morala zagotoviti država, če bi etažni lastniki zahtevali izpraznitev stanovanja ali nadomestilo za vrednost hišniškega stanovanja, če bi si hišniki sami zagotovili drugo lastniško stanovanje oziroma stanovanjsko hišo. In četrtič, kot varianta, najem primernega neprofitnega stanovanja, če si nakupa stanovanja ne morejo privoščiti oziroma tega ne želijo. Predlagatelji ne trdimo, da je naš predlog zakona idealen. Zagotovo so možne izboljšave. Ne moremo pa pristati na vsebinsko utemeljitev Vlade, ki nasprotuje predlogu zakona predvsem iz formalnih razlogov, medtem ko se v vsebino problematike najemnikov hišniških stanovanj niti ni kaj dosti spuščala. In če citiram besede ministra Viranta, ki je rekel naslednje: "Laže je odločati črkobralsko kot po zdravi pameti, zakonito in življenjsko. Birokrat postavlja formo pred vsebino. Zato je ozkogled, raje je del problema kot del rešitve." Menim, da te besede resnično zelo veliko povedo. Prav pa je tudi, da Državni zbor ne ravna v skladu s temi besedami in da ne podpre sklepa matičnega delovnega telesa. Nadaljujemo obravnavo novele stanovanjskega zakona, na podlagi katerega bi rešili zelo velik problem približno 250 do 300 najemnikov v hišniških stanovanjih. Zato seveda pričakujemo, da bodo tudi ostale poslanske skupine vendarle ravnale drugače in ne tako birokratsko. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. K besedi pa vabim kolega Mirana Jeriča, da predstavi stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, predstavnika Vlade, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Slovenska politika bi se morala danes ukvarjati z vprašanjem, kako v naši državi ustvariti pogoje, v katerih bodo stanovanja, tako tržna kot neprofitna, dostopnejša. Torej s perečim problemom, ki zadeva predvsem ali zgolj mlajše generacije. Namesto tega danes skušamo rešiti problem, ki je posledica stanovanjskega zakona iz leta 1991, ki je olastninil dotedanje družbeno premoženje na stanovanjskem področju. Omenjeni stanovanjski zakon, eden od najpomembnejših zakonov naše tranzicije, je relativno majhno skupino hišnikov, vseljenih v hišniška stanovanja pred letom 1991, in veliko večjo skupino današnjih najemnikov denacionaliziranih stanovanj v primerjavi z drugimi upravičenci deprivilegiral. Od leta 1991 naprej se je ta depriviligiranost nekdanjih imetnikov stanovanjske pravice v denacionaliziranih stanovanjih večkrat skušala odpraviti oziroma vsaj zmanjšati. V kolikšni meri je slovenski politiki ob odločitvah Ustavnega sodišča to uspelo, vedo najbolje povedati najemniki denacionaliziranih stanovanj sami. Nekaj malega pa je bilo v velikem nasprotovanju večine strank sedanje vladajoče koalicije in odločitvah Ustavnega sodišča vendarle storjeno. Na primer z možnostjo nadomestne privatizacije. Za skupino hišnikov oziroma nekdanjih hišnikov pa niti tega ne moremo reči. Res je, da pravica bivših hišnikov do začasne uporabe stanovanja ne temelji na vsebinsko popolnoma enaki podlagi kot stanovanjska pravica, saj sta si obe pravici zelo podobni. To bi moralo biti skupaj z veljavnimi rešitvami za najemnike denacionaliziranih stanovanj tudi izhodišče Vladi Republike Slovenije, da skupaj s predlagatelji še izboljša rešitev iz predloga zakona. In sicer tako, da bi se popolnoma izognili morebitnim očitkom o posegu v lastninsko pravico lastnikov teh stanovanj. Žal Vlada tega ni hotela ali bila zmožna storiti in predlogu zakona nasprotuje. Ob nasprotovanju takrat je le priznala, da problem vendarle obstaja. Kako si drugače razlagati njeno ugotovitev, da je zaznati primere socialnih stisk med hišniki, ki živijo v teh stanovanjih, ter njeno zavezo, da bo z novelo stanovanjskega zakona še v letošnjem letu predlagala trdnejši najem hišniških stanovanj, ter pravico do subvencioniranja najemnine za hišniška stanovanja? V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije načeloma takšne rešitve podpiramo. Vendar menimo, da je Vlada z nasprotovanjem predlogov zakona izpustila lepo priložnost, da sodeluje pri oblikovanju trajne, pravno korektne ter seveda čim bolj pravične, predvsem pa hitrejše rešitve tako za najemnike hišniških stanovanj kot za njihove lastnike. Vsi skupaj se moramo zavedati, da gre predvsem za starejše ljudi, ki nimajo nikakršne možnosti kupiti stanovanje na trgu, ter za ljudi, ki imajo zelo majhne možnosti za uspeh pri razpisih za dodelitev neprofitnih stanovanj. Zanimivo je tudi dejstvo, da so pogosto lastniki teh hišniških stanovanj ravno fizične osebe, ki so postale lastnice svojih stanovanj ter s tem solastnice hišniških stanovanj na osnovi stanovanjskega zakona iz leta 1991. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije zaradi povedanega predlog zakona podpiramo in bomo nasprotovali sklepu matičnega delovnega telesa, da ni primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija pa nam bo predstavil poslanec Drago Koren. Izvolite, prosim.
Lep pozdrav predstavnikom Vlade, vsem v tej dvorani. V Poslanski skupini Nove Slovenije Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi stanovanjskega zakona ne bomo podprli oziroma bomo podprli sklep matičnega delovnega telesa, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. K temu nas je navedlo tako mnenje Vlade, Komisije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj kot tudi Odbora za okolje in prostor. Vsem je skupno, da je problematiko hišniških stanovanj potrebno kar se da hitro rešiti, vendar je potrebno najti tudi najprimernejši način rešitve. Vlada tudi meni, da za enačenje hišniških, dejansko službenih stanovanj, stanovanj, na katerih je bila v preteklosti pridobljena stanovanjska pravica, ni nikakršne sistemske podlage. In zato ni pogojev za nadomestno privatizacijo po 163. členu stanovanjskega zakona, saj je bila osnovni pogoj za privatizacijo prav stanovanjska pravica. Vlada naj bi še v tem letu pripravila predlog ureditve te problematike. Državnemu zboru bo predložila obsežnejše spremembe in dopolnitve zakona in takrat vključila tudi rešitev danes obravnavanih takoimenovanih hišniških stanovanj. Ob tem želimo poudariti, da v poslanski skupini razumemo težave, ki se pojavljajo zaradi teh hišniških stanovanj. Vendar kljub temu ne smemo prezreti tudi formalnih dejstev in gledati samo vsebinske zadeve. Nevarno bi bilo, da bi zaradi reševanja ene problematike morda povzročili na drugi strani krivice drugim. Vsi v Sloveniji niso bili najemniki stanovanj in niso lastninili stanovanj po stanovanjskem zakonu. Mnogo je bilo službenih stanovanj in hišniška stanovanja so opredeljena podobno kot službena stanovanja. Tu so že takrat najemniki vedeli, da jemljejo stanovanje v najem samo začasno. Se pravi, za čas opravljanja te funkcije. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo podprli sklep, da danes predlagane spremembe in dopolnitve stanovanjskega zakona niso primerne za nadaljnjo obravnavo. Hkrati pa pričakujemo, da bo Vlada kar se da hitro predložila spremembe, ki bodo skušale na primeren način rešiti tudi hišniška stanovanja. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Kristijan Janc pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani državni sekretar s sodelavko, kolegice in kolegi! Ob sprejetju stanovanjskega zakona leta 1991, ki je olastninil prejšnjo družbeno premoženje na stanovanjskem področju, so bila iz privatizacije izvzeta vsa službena stanovanja, torej tudi hišniška. Zakon je hišniška stanovanja opredelil kot solastnino lastnikov stanovanj ene ali več stanovanjskih hiš. Predlagatelju se zdi sporna določba, po kateri so imetniki hišniških stanovanj, ki ne glede na razloge in tudi brez svoje krivde ne opravljajo več hišniških funkcij, dolžni izprazniti hišniško stanovanje v roku enega leta, ne da bi jim pripadle kakršnekoli pravice, če se z lastniki hiš ne dogovorijo sicer drugače. Pobudo predlagatelja razumemo kot dobronamerno potezo, da se ta problem vendarle reši. Kljub temu pa v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da ne gre enačiti hišniških, dejansko službenih stanovanj, s stanovanji, na katerih je bila v preteklosti pridobljena stanovanjska pravica in da tudi tu ni pogojev za nadomestno privatizacijo po 173. členu stanovanjskega zakona, saj je bil osnovni pogoj za privatizacijo stanovanj prav stanovanjska pravica. Kot je razvidno iz mnenja Vlade, bodo še v tem letu za obravnavo v Državnem zboru pripravljene širše spremembe in dopolnitve določb stanovanjskega zakona, ki bodo zadevale hišniška stanovanja, vseljena pred letom 1991, in ki bodo šle v smeri zagotovitve tržnega najema in pravice do subvencioniranja najemnine in s ciljem preprečevanja zaznanih primerov socialnih stisk. Glede na to, da je Vlada že pripravila predlog sprememb stanovanjskega zakona, v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je bolje počakati na vladni predlog, ki pa, verjamem, da bo tudi upošteval pripombe tega predlagatelja. Zato trenutno predlaganega Zakona o spremembah in dopolnitvah stanovanjskega zakona v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. In kolega Boštjan Zagorac bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči! V Slovenski nacionalni stranki ne bomo nasprotovali predlogu zakona, kot je bil predlagan. Vendar vseeno sami razumemo predlog zakona kot kritiko dosedanjemu delovanju Vlade Republike Slovenije na področju ureditve stanovanjske zakonodaje. Zakaj? Ta problematika je stara, spoštovani gospodje, ki v tem trenutku predstavljate Vlado Republike Slovenije - že nekaj let. To ni zgodba, ki bi bila od včeraj. Vlada je tudi Združenju hišnikov, kot se danes imenujejo, obljubljala rešitve zelo hitro. Po enem mesecu po tistem, ko so se oglasili pri vas. Ampak te reakcije Vlade ni bilo. Sam in v Slovenski nacionalni stranki razumemo predlog zakona, kot ga je predlagala Poslanska skupina Socialnih demokratov, kot spodbudo Vladi, da nekaj ukrene na področju stanovanjske zakonodaje. Niso samo hišniška stanovanja tista, ki so problematična. Problematika je zelo široka. Hišniki so bili pač prvi oziroma jih je bilo toliko, da so se lahko združili v neko združenje in kot takšni nastopali v slovenskem prostoru. Žalostno pri tem je, da so kot takšni šli najprej na Vlado Republike Slovenije po pomoč, pa jim le-ta ni ponudila ustrezne pomoči. Vprašanje je, zakaj. Glede na to, da gre za približno 750 takšnih stanovanj v Republiki Sloveniji, pa če vzamemo, da povprečna družina v Republiki Sloveniji šteje tri člane, se opravičujem, je to 750 družinskih članov, ki jih danes enostavno ne smemo in ne moremo deložirati zato, ker jim niso bili dani posebni pogoji. Jaz pravim, ta problematika se lahko reši tudi na drug način, kot ga predlagajo kolegi iz opozicije. Ampak Vlada enostavno ni imela posluha za te ljudi. In to je po našem prepričanju, po prepričanju Slovenske nacionalne stranke, temeljni razlog, zakaj je ta zakon sploh danes v proceduri. Če bi se Vlada odločila in bi pripravila nek sistemski, širši zakon, bi bilo dosti lažje razpravljati. Danes se dotikamo samo enega segmenta, to je hišnikov, izpred leta 1991. Tudi njim je potrebno zagotoviti, če se spomnimo, pa vsi verjetno, ki smo živeli v blokovskih naseljih, kako so ti ljudje opravljali svojo dolžnost. Je potrebno zagotoviti neko socialno varnost in pa streho nad glavo. Vendar smo v Slovenski nacionalni stranki prepričani, da takšno enkratno spreminjanje ne doseže vseh učinkov, ki bi jih naj ta država zasledovala. Moramo zasledovati tudi učinke, ko gre za neprofitne najemnine. Tudi to je potrebno urediti v stanovanjski zakonodaji. Vem, da bo to trši oreh za Vlado Republike Slovenije, kot so hišniška stanovanja. Neprofitnih najemnin je v Sloveniji toliko, da zagotavljajo določeni politični opciji tudi neprimerno število glasov. Ampak sam ne razumem, zakaj se jih Vlada do sedaj ni upala lotiti in glede na čas, ki ga imamo, tudi dvomim, da se ga bo v tem mandatu. Se pravi, se mi to zdi temeljno vprašanje, ki bi ga bilo potrebno urediti. Kot sem že poudaril, v Slovenski nacionalni stranki predlogu zakona ne bomo nasprotovali. Predlog zakona, kot je vložen, je spodbuda Vladi, da se loti sistemskega zakona. To bi lahko naredila že pri tem predlogu. Je pa res, da bomo po besedah predstavnika Vlade, v kratkem upam da že na naslednji redni seji Državnega zbora, glede na to, da smo slišali, da je zakon že pripravljen, počakali in spremljali stanovanjsko zakonodajo v upanju, da se bo rešila še pred predsedovanjem Evropski uniji. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. In kolega Ivan Jelen bo predstavil Stališče poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, predstavniki Vlade. Predlagatelj meni, da rešitev vprašanj lastninjenja nekdanjih hišniških stanovanj, tako zakonodaje kot prakse, ni ustrezno rešena. Zato predlaga rešitev, po katerem bi se hišnikom omogočil odkup hišniških stanovanj pod enakimi pogoji, kot veljajo za najemnike denacionaliziranih stanovanj. V primeru, da ostanejo najemniki, pa bi plačevali neprofitno najemnino in hkrati imeli predkupno pravico. V stanovanjskem zakonu za hišniška stanovanja ni predvidena privatizacija, in sicer iz dveh razlogov. Hišniško stanovanje v večstanovanjski hiši je del skupnih prostorov in je v solastnini solastnikov ene ali večstanovanjskih hiš. Gre za stanovanje, namenjeno osebam za opravljanje službene dolžnosti. In je bila stanovalcu v zvezi s tem dodeljena stanovanjska pravica. Ker so hišniška stanovanja postala solastnina lastnikov več stanovanj, tudi prodaja načeloma ni bila mogoča. Razen v primeru soglasja vseh lastnikov stanovanj ali če je na hišniškem stanovanju prišlo do delitve stanovanjske pravice. Tudi trditev, da so bila vsa hišniška stanovanja kot nekdanja družbena stanovanja olastninjena in postala solastnina solastnikov večstanovanjskih hiš, je sporna. To velja le za tiste primere, ko sta bila v času uveljavitve določbe 8. člena stanovanjskega zakona dosedanje lastništvo in namen hišniških stanovanj nesporna. Na hišniškem stanovanju se je načeloma pridobila pravica uporabe, izjemoma stanovanjska pravica, saj so hišniška stanovanja opredeljena kot službena stanovanja, vezana na opravljanje hišniških del. Zato stanovanje, ki je ob uveljavitvi stanovanjskega zakona imelo status hišnega stanovanja, ni moglo biti predmet privatizacije. Hišnikom, katerim je bila v preteklosti dodeljena stanovanjska pravica, je stanovanjski zakon zagotovil najem za nedoločen čas z neprofitno najemnino ali možnost izrabe takoimenovane pogojne privatizacije po 173. členu stanovanjskega zakona. V Poslanski skupini DeSUS razumemo to pobudo kot dobronamerno. Hkrati pa ocenjujemo, da je dokumentacija in zakonodaja o hišniških stanovanjih zelo pomanjkljiva. Prepričani smo, da je potrebno to problematiko rešiti. Vendar ne na tak način, kot je predlagano. Zato predlaganega zakona ne bomo podprli. Pričakujemo pa izpolnitev obljube Vlade, ki v svojem mnenju k tem predlogu zagotavlja, da bo še v tem letu pripravila predlog potrebnih sprememb za razrešitev tega problema in predlog tudi predložila v obravnavo Državnemu zboru Republike Slovenije. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes v okviru točke glasovanj pol ure po prekinjeni 21. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ODPRAVI POSLEDIC NARAVNIH NESREČ. Zakon obravnavamo po nujnem postopku. Za to točko imamo predvidene tri ure in 23 minut razprave. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Zato besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev.
Spoštovani! Gospod minister namerava predstaviti [[...]]
Če namerava gospod minister predstaviti, ga bomo počakali. Je gospod minister v hiši?
Da.
Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani podpredsednik! Predlagana sprememba in dopolnitev Zakona o odpravi posledic naravnih nesreč je botrovala z zadnjimi dogodki, ki so pustili zelo velike posledice. Poleg premoženja posameznikov na lokalni infrastrukturi in v kmetijstvu. Seveda tudi velike posledice na gospodarskih objektih in na gospodarskih družbah. Zato želimo za gospodarske subjekte omogočiti zgolj povrnitev škode, ki je nastala. In sicer ne le na objektih, se pravi, na nepremičninah, instalacijah in podobnem, temveč s predlaganim zakonom širimo področje možne pomoči tudi na opremi, strojih, kakor tudi na poslovni škodi, povezani z uničenjem zalog, tako polizdelkov kot končnih izdelkov, surovin ter tudi izpada prihodka iz naslova poslovne škode. Kajti določena podjetja zaradi nastalih zadev niso mogla poslovati in so zaradi tega utrpela škodo. Torej cilj je, da, kar se da hitro, pomagamo gospodarskim subjektom in s tem preprečimo neko negativno posledico na poslovanju teh gospodarskih subjektov na dolgi rok. To se pravi, da bi ta podjetja zašla v težave pri poslovanju, da bi ta podjetja odpuščala. Kajti potem bi bile lahko posledice za družbo, za državo še večje. In zakaj torej ne pomagati hitro na začetku in preprečiti večje razsežnosti kasneje? Po vzoru posebnega poglavja, ki je v Zakonu o odpravi posledic naravnih nesreč za kmetijstvo, torej, tu dodajamo novo poglavje, ki se nanaša na gospodarski sektor. To poglavje opredeljuje postopke ter merila za odpravo posledic. Seveda najprej za opredelitev škode na strojih, opremi in potem tudi vse postopke, kako odpraviti te posledice. Za povračilo škode se lahko upravičencem dodeli največ 50% oziroma upravičencem, katerih artikli so bili zavarovani, pa do 60% škode na opremi, pri čemer pa velja rešitev za nepremičnine. Tako, kot je že v osnovnem zakonu predvideno. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. V okviru zakonodajnega postopka je predlog zakona obravnaval Odbor za okolje in prostor kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora kolega Rudolfa Petana, da predstavi poročilo. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod minister, spoštovani! Odbor Državnega zbora za okolje in prostor je na 15. nujni seji obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o odpravi posledic naravnih nesreč, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru poslala Vlada Republike Slovenije s predlogom, da ga obravnava po nujnem postopku. Kolegij predsednika Državnega zbora je odločil, da se predloženi zakon obravnava po nujnem postopku. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za okolje in prostor, Ministrstva za gospodarstvo in Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Odbor je poleg osnovnega gradiva prejel tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. V uvodni dopolnilni obrazložitvi členov predloga zakona so predstavniki predlagatelja poudarili, da se s predlaganimi spremembami in dopolnitvami določa pogoje in način uporabe sredstev proračuna Republike Slovenije tudi za odpravo posledic škode naravnih nesreč, nastalih v gospodarstvu, na strojih, opremi, zalogah ter za škodo zaradi izpada prihodka. To je posebno pomembno iz razloga, da se v najkrajšem možnem času vzpostavi nemoteno delovanje podjetij in s tem ohrani obstoječa delovna mesta. S tem bo zagotovljena tudi enakopravna obravnava gospodarskih subjektov, za katere je odgovorno ministrstvo pristojno za gospodarstvo, subjekti v pristojnosti Ministrstva za kmetijstvo. Predstavljene so bile tudi poglavitne rešitve predloga zakona. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je po proučitvi obravnavanega predloga zakona z vidika skladnosti z Ustavo podala mnenje, pripombe k večjemu številu členov. Odbor za okolje in prostor je v okviru druge obravnave predloga zakona v skladu s Poslovnikom tudi sprejel amandmaje in sicer k 3., 4., 8. in 9. členu. Odbor je po opravljeni razpravi o posameznih členih predloga zakona ter po končani razpravi in glasovanju o amandmajih glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi sprejel. Ob upoštevanju sprejetih amandmajev je pripravljen dopolnjen predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o odpravi posledic naravnih nesreč, ki je tudi sestavni del poročila odbora. Hvala lepa.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Danijel Krivec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovani predsednik, cenjene kolegice in kolegi, spoštovani minister. Pred nami je nova sprememba Zakona o odpravi posledic naravnih nesreč, ki določa pogoje, način uporabe sredstev državnega proračuna pri odpravi posledic naravnih nesreč. Novela ureja pogoje in način njihovega dodeljevanja. Saj želimo doseči, da bi se sredstva zaradi izpada prihodka lahko dodeljevala tudi za škodo, ki so jo kot posledico naravnih nesreč utrpele gospodarske družbe, samostojni podjetniki, posamezniki, ki samostojno opravljajo dejavnosti, zavodi in zadruge in se kaže v uničenju zalog in izpadu prihodka. Novela je nastala v sodelovanju Ministrstva za okolje in prostor, Ministrstva za finance, Ministrstva za gospodarstvo in Ministrstva za obrambo. V zelo kratkem času, kot odgovor za hitro in učinkovito odpravo posledic zadnje naravne nesreče, ko so posamezna območja v Sloveniji prizadele hude poplave. S sprejetjem novele pa se omogoči primerno zakonsko podlago za reševanje posledic naravnih nesreč tudi vnaprej. V Poslanski skupini SDS podpiramo novelo zakona, katere namen je odpraviti posledice škode nastale v gospodarstvu, na strojih, opremi in zalogah ter škodo zaradi izpada prihodka. Novela zasleduje cilj, da se vzpostavi nemoteno delovanje v prizadetih podjetjih in s tem ohrani obstoječa delovna mesta. Sredstva se lahko dodelijo podjetju za odpravo posledic škode na stvareh in izpadu prihodka zaradi potresa, snežnega plazu, zemeljskega plazu, poplave, udara ali zaradi neugodnih vremenskih razmer. Enako velja, če naravne nesreče povzročijo škodo na stanovanjskih stavbah, kulturnih spomenikih ter na gospodarskih objektih kmetijskega gospodarstva in stvareh, za obnovo katerih je do sredstev za odpravo posledic nesreč po tem zakonu upravičen državni organ ali občina. Sredstva se lahko dodelijo tudi zaradi množičnega izbruha lastninskih škodljivih organizmov ali živalskih bolezni. Pomembno je poudariti, da se zakon lahko uporabi za vse nesreče nastale v letu 2007 ter da se sredstva iz državnega proračuna lahko uporabijo za odpravo posledic naravne nesreče, če je ocena neposredne škode na stvareh večja od 0,3 promila načrtovanih prihodkov državnega proračuna. Z določbami zakona je zagotovljeno, da vrsta povrnjenih sredstev iz državnega in občinskega proračuna ter zavarovalnine ne presega 90% vrednosti nastale škode. Hkrati pa zakon posredno spodbuja gospodarske subjekte, da zavarujejo svoje premoženje in izpad prihodkov za primer naravnih nesreč. Novela zakona predvideva višjo intenzivnost pomoči za gospodarske subjekte, ki imajo sklenjeno zavarovanje in s tem ravnajo kot dober gospodar, v nasprotju z gospodarskimi subjekti, ki tega zavarovanja ne bodo imeli. Novela zakona tudi predvideva, da Vlada ustanovi in imenuje komisije za odpravo posledic naravnih nesreč na stvareh, komisijo za odpravo posledic škode v kmetijstvu, komisijo za odpravo posledic škode v gospodarstvu ter določi njeno sestavo in naloge. Komisije so o svojem delu dolžne izdelati letna poročila do 30. junija tekočega leta za preteklo leto. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke novelo zakona podpiramo. Prav tako pa podpiramo tudi vložene amandmaje, saj omogočijo hitro reševanje težav po naravnih nesrečah tudi v gospodarstvu.
Hvala. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo. In še enkrat lepo pozdravljeni v imenu naše poslanske skupine. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo podprli spremembe in dopolnitve zakona, ki se sprejema predvsem za odpravo posledic naravnih nesreč v gospodarstvu. Krovni zakon namreč deli odpravo posledic škode nekako na pristojnost Ministrstva za okolje in prostor ter na Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. S takšnim zakonom pa to pristojnost širimo še na Ministrstvo za gospodarstvo. Prav pri delitvi pristojnosti med ministrstvi pa obstajajo dvomi o tem, ali je primerno, da Ministrstvo za okolje obravnava škodo na poslovnih objektih, ali bi bilo primerneje, da se celotno področje škode v gospodarstvu obravnava na Ministrstvu za gospodarstvo. Torej, da bi se celotna škoda, ki nastane na strojih, opremi, zalogah, izpadu prihodka, vključno s škodo na poslovnih objektih, obravnavala v okviru Ministrstva za gospodarstvo. Namreč, v podjetjih in na splošno v gospodarstvu se bojijo, da bo obravnava na dveh ministrstvih zahtevala dvojno administracijo, dvojne poti in s tem seveda tudi izgubo časa in učinkovitosti pri odpravi posledic naravnih ujm. Ravno ta učinkovitost nas je tudi v Poslanski skupini Socialnih demokratov napotila k temu, da smo se odločili, da namenimo enodnevni zaslužek za odpravo posledic poplav. Zadovoljni smo, da je temu sledil tudi Kolegij predsednika Državnega zbora, ki je sprejel odločitev, da k temu pristopijo tudi druge poslanske skupine. Namreč, namenjanje sredstev je ena ključnih zadev. Kako učinkovita bo odprava posledic, na kar smo opozorili tudi pri obravnavi tako rebalansa proračuna za leto 2008 in proračuna za leto 2009 na matičnih delovnih telesih, kjer ugotavljamo, da trenutno ni planiranih sredstev za odpravo posledic. Sam zakon govori tudi o tem, kako se ta sredstva delijo in kako se poroča o razdelitvi sredstev. Pri tem si predvsem želimo, da pri porabi sredstev Vlada ne bo prihajala v preveliko skušnjavo glede samostojnega odločanja in prenašanja sredstev v posamezno leto. To ji namreč omogoča 13. člen v prehodnih določbah. Zato tudi napovedujemo amandma, s katerim želimo, da Vlada poroča Državnemu zboru, kar je tudi v skladu z Zakonom o javnih financah, do polletja tekočega leta, torej do 31.7., s čimer lahko dobimo pravočasno informacijo o tem, kako poteka sanacija in predvsem kakšna je poraba sredstev. Preostalo polovico leta pa, se strinjamo, lahko Vlada poda poročilo, kot je zapisano v tem zakonu, tudi v okviru obravnave zaključnega računa za predhodno leto. Namreč, zavedati se moramo, da s takšno rešitvijo, kot je ta hip zapisana v zakonu, da Vlada poroča Državnemu zboru šele ob predložitvi zaključnega računa za predhodno leto, prihaja do najmanj 9-mesečnega zamika pri poročanju o tem, kako so se sredstva porabljala in kako jih pravzaprav moramo planirati za naslednji proračun. Menimo, da bi s sprejetjem takšnega dopolnila k zakonu dobili učinkovitejši zakon, transparentnejši. In ne nazadnje, mislim, da bi lahko bili vsi skupaj konstruktivnejši, če bo treba zagotoviti dodatna sredstva za odpravo posledic naravnih nesreč. Hvala.
Hvala. Gospod Miran Jerič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Spoštovani predsednik, cenjene poslanke in poslanci, spoštovani gospod minister za gospodarstvo ter ostali predstavniki Vlade! Predlagana novela Zakona o odpravi posledic naravnih nesreč je že druga, ki jo sprejemamo to jesen. Če je bila prva posledica zahteve po uskladitvi dodeljevanje sredstev državne pomoči za odpravo posledic škode v kmetijstvu z zakonodajo Evropske unije, je obravnavani predlog neposredno povezan z odpravo posledic zadnje ujme, ki je Slovenijo prizadela 18. septembra letošnjega leta. Ob začetku sanacije posledic se je namreč izkazalo, da veljavni zakon ne ureja oziroma ne omogoča dodeljevanja povračil nastalih škod v gospodarstvu, in sicer na strojih, opremi, zalogah ter za škodo zaradi izpada prihodka. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije rešitve, ki urejajo dodeljevanje pomoči za škodo zaradi naravnih nesreč v gospodarstvu, podpiramo. Pomislek nam je vzbujalo dejstvo, da za dodeljevanje sredstev za odpravo posledic škod v gospodarstvu. Predlog ne definira spodnjega limita škode pravne osebe, ki jo je le-ta moral utrpeti, da dobi status upravičenca. Res je v gospodarstvu to težje definirati kot na primer na objektih ali stanovanjih. Vendar menimo, da bi bilo nek spodnji limit potrebno definirati, saj se bo brez njega začelo postavljati vprašanje pravičnosti ter enakosti oziroma neenakosti pri dodeljevanju teh pomoči. Po našem mnenju bi bila smiselna tudi nekoliko večja razlika med višino sredstev, ki se lahko dodelijo opravičencu, ki je ravnal odgovorno in se zavaroval proti naravni nesreči, in med višino sredstev, ki se lahko dodelijo upravičencu, ki tega zavarovanja ni imel. Prepričani smo, da bi večja razlika bolj spodbujala gospodarske subjekte k vključevanju v zavarovanja proti naravnim nesrečam. S tem pa bi se zmanjšal tudi pritisk na proračunska sredstva. Na načelni ravni pa bi radi opozorili na nevarnost, da se bo veljavni zakon začel prilagajati reševanju vsakokratnih morebitnih velikih katastrofalnih nesreč. Pridružujemo se namreč tistim, ki opozarjajo, da bi morali za največje katastrofalne naravne nesreče sprejemati posebne specialne zakone. Dejstvo je namreč, da veljavni zakon v svojem bistvu ni namenjen odpravi posledic največjih naravnih nesreč, ki lahko prizadenejo našo državo. Ravno tako pa zakonsko besedilo ni prilagojeno niti posegom vanj ob vsakokratni večji naravni nesreči. Nasprotno, eden izmed glavnih ciljev pri sprejemanju tega zakona je bil, da se z njim ustvari stabilen sistem odprave posledic vsakoletnih naravnih nesreč na daljši rok, saj je postala dotedanja praksa sprotnega sprejemanja posebnih zakonov za vsako naravno nesrečo nepregledna, neracionalna in neekonomična ter pravno- sistemsko vprašljiva. Minister za gospodarstvo je v obravnavi predloga zakona na seji matičnega odbora povedal, da bo takšno dodeljevanje sredstev za odpravo posledic škod v gospodarstvu zmanjševalo potrebo po kasnejših državnih pomočeh. To je res, vendar se moramo država, gospodarstvo ter seveda mi vsi odgovorno obnašati, še preden sploh pride do naravne nesreče. Neizpodbitno dejstvo je namreč, da se bo s podnebnimi spremembami pogostost naravnih nesreč, ki so povezane z vremenskimi ujmami, povečevale. Preventiva je še vedno veliko cenejša od kakršnekoli odprave posledic naravnih nesreč. In to za vse vpletene: prebivalstvo, gospodarstvo, državo in ne nazadnje tudi za zavarovalnice. Prav gotovo moramo, na primer, najprej premisliti naše prostorsko načrtovanje, saj po izjavi ministra za okolje in prostor še vedno prihaja do velikih pritiskov za pozidavo poplavnih območij. Mi pa dodajamo, da ti pritiski prihajajo tudi s strani gospodarstva, za katerega s tem zakonom urejamo sistem dodeljevanja pomoči. Vsekakor nas na področju priprav na prihajajoče naravne nesreče in zmanjšanje njihovih posledic čaka še ogromno dela. Priprava in uvedba sistema učinkovite odprave posledic, kar počnemo danes, je še najlažji del te naloge. Težje bo zagotoviti ustrezna proračunska sredstva za sanacijo, ne samo gospodarskega področja, ampak tudi ostalih področij. V Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo predlog zakona podprli. Podprli bomo pa tudi oba vložena amandmaja.
Hvala. Gospod Koren bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala, gospod predsednik, za besedo. Še enkrat lep dober dan v tej dvorani. V Poslanski skupini Nove Slovenije se močno zavedamo dejstva, da naravne in druge nesreče povzročata narava in človek s svojimi dejavnostmi. Tveganja, da se naravni in drugi pojavi v okolju odražajo kot nesreče, so spremljevalci razvojnih priložnosti, na katere pomembno vplivajo naravni in drugi dejavniki, ki povzročajo spremembe v okolju. Naravne nesreče lahko ogrozijo ali prizadenejo življenje ali zdravje ljudi, poškodujejo okolje ali povzročijo škodo na premoženju in to v zelo velikem obsegu. V Sloveniji se preprečevanja naravnih nesreč in zmanjševanja njihovih posledic izvaja kot enoten sistem varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami. Sistem je usmerjen v preventivo, ki je učinkovitejša in dolgoročno tudi cenejša od drugih oblik varstva pred nesrečami. Ker vseh vzrokov naravnih nesreč ni mogoče odpraviti, je treba enakovredno obravnavati tudi dejavnosti za zmanjšanje posledic nesreč in za sanacijo njihovih posledic. Danes ponovno spreminjamo Zakon o odpravi posledic naravnih nesreč. Potreba za to spremembo se je izkazala prav pri zadnji večji naravni nesreči, kot je bilo septembrsko neurje. Kajti v obstoječem zakonu manjka ureditev, ki bi ponujala podlago za dodelitev pomoči tudi za škodo nastalo v gospodarstvu. V poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo spremembo zakona, s katerim želimo dati zakonsko podlago za odpravo posledic škod nastalih v gospodarstvu. To je v gospodarskih družbah, samostojnih podjetjih, v zavodih in zadrugah in to za škodo nastalo na strojih in opremi, zalogah in pa tudi škodo nastalo zaradi izpada dohodka, ki doslej ni bila predmet teh povračil. To je posebej pomembno iz razlogov, da se v najkrajšem možnem času odpravijo posledice naravne nesreče in se kar se da hitro vzpostavi nemoteno delovanje podjetij. Prav s tem se namreč prepreči nastajanje nove, še večje škode. Tukaj ima čas največjo težo. Vsaka ura, kaj šele dan, je tukaj velikega pomena. Vsak daljši izpad proizvodnje lahko ogrozi delovanje podjetja in s tem posledično delovna mesta za zaposlene v podjetju. V poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlagane spremembe z veseljem podprli kot verjetno tudi v ostalih poslanskih skupinah.
Hvala. Gospod Kristijan Janc bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, državni sekretar s sodelavci, kolegice in kolegi! 18. september 2007 oziroma dober mesec dni je minil, odkar je Slovenijo presenetilo katastrofalno neurje. Vsi smo bili šokirani. Še posebej pa, ker je neurje terjalo tudi smrtne žrtve. Tisti, ki nismo bili neposredno oškodovani v tem neurju, si verjetno niti zamislimo ne in ne moremo, koliko strahu in trpljenja je povzročilo mnogim, koliko škode na objektih, kmetijskih in drugih površinah, na avtomobilih. Seveda je ogromno škode tudi v gospodarstvu. Prebivalci prizadetih območij bodo zagotovo še dolgo čutili posledice te naravne katastrofe. Vlada se trudi pomagati vsem oškodovanim v tej nesreči. Za odpravo posledic te naravne nesreče bodo namenjena tudi proračunska sredstva. Trudijo se občine. Na tem mestu zagotovo moram izpostaviti kolega župana, ki je v tem neurju najbolj prizadete občine Železniki, gospoda Mihaela Prevca, ki je s svojo skrbnostjo, sočutnostjo in seveda s svojim takojšnjim angažmajem opravil hvale vredno delo. Seveda pa ne smemo pozabiti vseh ostalih, ki so prav tako pomagali, vsak na svojem področju. Mnogo jih je bilo. Ponosni smo lahko na to požrtvovalnost gasilskih enot in enot Slovenske vojske. Ponosni smo lahko na sočutje vseh tistih državljank in državljanov, ki so takoj priskočili na pomoč, tako fizično kot z donacijami za pomoč prizadetim po neurju. Slovenija je še enkrat dokazala vsem nam, da ta solidarnost še vedno živi. Kot sem že omenil, iz proračuna Republike Slovenije bomo namenili sredstva za odpravo posledic naravne nesreče. Obstoječ Zakon o odpravi posledic naravnih nesreč določa pogoje in način uporabo sredstev proračuna Republike Slovenije pri odpravi posledic naravnih nesreč ter pogoje in način njihovega dodeljevanja. Vendar pa v obstoječem zakonu manjka ureditev, ki bi ponujala podlago za dodelitev pomoči tudi za škodo nastalo v gospodarstvu. Trenutno je podlaga urejena le za povrnitev škode nastale na objektih in napravah. Ni pa torej podlaga za povrnitev škode s strojem, opreme, zaloge in škodo nastalo zaradi izpada prihodka gospodarskim družbam, samostojnim podjetjem, posameznikom, zavodom in tudi zadrugo. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se strinjamo s predlaganimi spremembami in dopolnitvami Zakona o odpravi posledic naravnih nesreč. Videli smo, da je zadnje neurje povzročilo ogromno škod tudi podjetjem v industriji. Prebivalci so bili tudi prizadeti doma, na noge so morali postaviti sebe in lastne domove. Vendar je zagotovo dodatna skrb, če v taki situaciji, ko si že osebno oškodovan, ne veš, kaj bo s tvojim delovnim mestom in kdaj se boš lahko vrnil v službo služiti denar tudi za popravo vseh posledic naravne nesreče. Zelo pomembno se nam zdi, da se po takšni ali drugačni naravni nesreči v najkrajšem možnem času z večino nastale škode vzpostavi nemoteno delovanje podjetij in s tem ohranja obstoječa delovna mesta v prizadetih podjetjih. Zakon predvideva višjo intenzivnost pomoči za take gospodarske subjekte, ki imajo sklenjena zavarovanja in s tem ravnajo kot dober gospodar, v nasprotju z gospodarskimi subjekti, ki tega zavarovanja ne bodo imeli. Prav se nam zdi, da zakon na tak način posredno spodbuja gospodarske subjekte k zavarovanju svojega premoženja in izpada prihodkov za primer naravnih nesreč. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo torej predlagani zakon z veseljem podprli, kot sem že rekel. Ob tem pa izražamo upanje, da bo vsem, ki so prizadeti v zadnjem neurju, čim prej uspelo prebroditi to obdobje in se vrniti nazaj na stare tirnice svojega življenja. Verjamemo tudi, da s pomočjo te spremembe zakona to uspe čim prej. Hvala lepa.
Hvala. Gospod dr. Pavel Gantar bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares. Prosim.
Gospod predsednik, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Spomnimo se, včasih oziroma pred leti je, kadar so bile večje naravne nesreče in ujme, Državni zbor na predlog Vlade običajno sprejemal tako imenovani interventne zakone, s katerimi je urejal sanacijo in tudi oblike državne pomoči na prizadetih območjih. Vsi smo bili s to rešitvijo tedaj nezadovoljni. Vsaj enkrat na leto, če ne celo dvakrat - ne spomnim se, da bi kdaj kakšno leto minilo brez tega - smo sprejemali takšne zakone. In vsi smo si želeli, da bi imeli sistemski Zakon o odpravi posledic naravnih nesreč, s katerim bi enkrat za vselej to sistemsko uredili in omogočili Vladi, da se na osnovi tega zakona ureja in pomaga pri večjih naravnih nesrečah. Žal se ni zgodilo tako. Tistim, ki smo bili vpleteni v sprejemanje tega zakona, se nam je zdelo oziroma smo vedeli, da se bo to tudi zgodilo. Danes namesto, da bi sprejemali interventne zakone ali pa zakone, ki rešujejo določen problem, vedno znova spreminjamo sistemski zakon. In rezultat bo podoben, kot je bil prej. Namreč da bo sistemski zakon še po enih, dveh ali upam, vsaj ne treh večjih naravnih ujmah takšen, da bo nepregleden in bo izgubil svoj namen. Hkrati pa bo Državni zbor še vedno ob vsaki večji nesreči moral - drugače tudi ne gre - sprejemati poslednje določbe, da bi lahko rešil specifične probleme. Letos ta zakon spreminjamo - mislim - drugič in upam, da nam ga tretjič letos ne bo treba spreminjati. Kar zadeva zakon sam, seveda je bila večina teh stvari že rečenih. Dejstvo je, da ta zakon omogoča pomoč za odpravo posledice škode tudi na gospodarskih družbah, podjetnikih, posameznikih in tako naprej in okoli tega nimamo posebnih pripomb. Jasno, da ta zakon ima tudi izvedbene določbe za to. Namreč, ustanavlja komisijo za odpravo posledic škode in naloge komisije. Bi pa ob tem vendarle pripomnil nekaj kritičnih besed. Namreč, zdi se, da je zakon, recimo temu, zelo površno napisan. Neka značilna površnost je seveda 44.b člen, kjer v prvem odstavku postavi prag, kdaj se lahko začne uporabljati sredstva državnega proračuna. Ta prag je 0,3 promilov prihodkov proračuna. In do tu je vse lepo in prav. Ni pa praga za podjetja, koliko škode oni morajo imeti, da se na tem območju kvalificirajo za pomoč. Tako enostavno rečeno. Na območju, ki je razglašeno za območje naravne nesreče, kjer se pomaga, lahko kvalificirano zaprosi za pomoč tudi podjetje, kjer mora, recimo, samo očistiti dvorišče. Nobenega kriterija za samo podjetje ni. In to bo slabo, ker bodo zadeve precej dvoumne. Še večja površnost ali celo šlamparija pa je, da je Vlada pozabila amandmirati 47. in 48. člen zakona, ki ureja pridobivanje podatkov, tako za evidenco kot za druge funkcije, ki jih ministrstvo opravlja. V prvem odstavku 47. člena bi moralo biti poleg Ministrstva za okolje navedeno tudi Ministrstvo za gospodarstvo. In v 48. členu bi se moralo obseg škod dopolniti tudi s škodami, ki se jih sedaj poravnava oziroma za katere bo dana državna pomoč. In v 65. členu bi moral biti še dodatno urejen nadzor tudi nad temi oblikami pomoči. Hkrati bi lahko, če imam čas, mislim, da ga imam, smo sprejeli amandma k 44.e členu, kjer smo za besedo "podjetniki" dodali besedo "posamezniki" in tako se, ker to ni več amandmirano, bom na hitro povedal. 44.a člen berem: "Upravičenci do sredstev za odpravo posledic škode v gospodarstvu so: gospodarske družbe, podjetniki, posameznik, zavodi in zadruge s sedežem v Republiki Sloveniji." To ni dobro, to ni bil namen. Podjetniki posamezniki, ne pa podjetniki, in posamezniki. Upam, da se bodo pravne službe opredelile, da gre za redakcijo. Sicer je to razširitev tega na vse posameznike. Jaz sem posameznik, kolegica Majda je posameznik, kdorkoli. In to seveda ni dobro. Mi bomo zakon podprli, vendar že sedaj povem, da takoj, ko bo stopil v veljavo, bo morala Vlada priti vsaj z dvema amandmajema oziroma spremembami k 48., 47. in 65. členu. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Bogdan Barovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik Državnega zbora. Kolegice poslanke, kolegi poslanci, predstavniki Vlade! Ko smo 25. septembra na nadaljevanju 31. seje obravnavali Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o odpravi posledic naravnih nesreč, izpostavljen s strani istega ministrstva, ki danes predstavlja ta zakon, lahko preberete magnetogram in s ponosom povem, sem bil absolutno za. V imenu Slovenske nacionalne stranke tokrat ne bomo za. In da ne bomo govorili na pamet, zakaj ne, ker vsi govorite isto zgodbo. Krasno, fino, tak zakon mora biti, mi bomo pomagali, bomo, mi smo za, ampak, ampak. Nihče ne upa povedati resnice. 1. do 5. člen zakona: zakon opredeljuje možnost povračila zaradi nastale škode za gospodarstvo, s čimer omogoča, da se gospodarskim subjektom krije škoda za stroje in opremo zalog ter izpada prihodkov. Vsi se vozite v službo, iz službe. Imate obvezno zavarovanje za avtomobile? Imate, ker ga morate imeti. Kmet, če nima zavarovano kmetijo, kaj dobi? Nič. Nič, če nima. Če pride do verižnega trčenja, kdo krije škodo? Vsak posameznik, čeprav jo je povzročil, pa bom rekel v tem primeru, Barovič recimo, pa bog ne daj, da bi jo. Ali v tem primeru kljub temu, da imajo in morajo imeti gospodarski subjekti in objekti, če želite, da me ne boste za besedo držali, zavarovanja? Ne. Mi se bomo zdaj obesili na zakon, ki ga je z vsem spoštovanjem gospod Podobnik dal, zato, da bomo dali denar tistemu, ki ima škodo. Res, da jo ima. Res, da je hudo. Zavaroval bi svoje objekte. Če pogledate magnetogram te seje o tem zakonu, je Zakonodajno-pravna služba jasno in glasno povedala, da imamo, da ne bom spet na pamet govoril, da me ne bo kdo vlekel za besedo, dejansko dva sklada za isti namen. Ali je to res ali to ni res? Dva sklada bomo imeli za isti namen. Zakaj že? Krasno nabiranje volilnih točk. Lepo ali grdo, gospe in gospodje! In najslabše pa je, 9. člen, ki vključuje 44.a do 44.g člen, ker zakon zagotavlja, da vsota povrnjenih sredstev iz državnega in občinskega proračuna ter zavarovalnine ne presega 90% vrednosti nastale škode. Zakon posredno spodbuja gospodarske subjekte, da zavarujejo svoje premoženje. A bežite, no, zdaj smo "pošinili" da zakon spodbuja gospodarske subjekte, da zavarujejo svoje objekte. In za to bo dobil 60% zavarovalnine, 40% pa od države. Če pa ne bo, pa 50 in 50. Krasno! Ob vsem prodajanju zavarovalnic, ob vsem "kšeftanju" z zavarovalnicami! Ta zakon se je obesil na pošten zakon, ki skrbi za navadnega človeka, ki mu je odneslo hišo, pa ni imel zavarovane, ker ni imel s čim plačati tega zavarovanja. Odneslo mu bo hišo - ni imel. Še danes nimamo rešenega vprašanja Loga pod Mangartom. Recite mi, da ga imamo, če si upate. Nimamo! Zakaj ne? Ker ne vemo, kdo bo to plačal, ker niso bili ljudje zavarovani. Zdaj bomo pa sprejeli zakon za posamezne subjekte, zato da bomo avtomatično njim dali neko možnost, da bodo dobili denar od države iz proračuna. Bežite, no! Fino, napišite še Baroviča zraven, pa še vseh 90 kolegov! Ne upa nihče tega povedati, gospe in gospodje, zakaj vas je sram? Povejte resnico! Želite še kakšno? Jih je še nekaj. Vprašajte ljudi pod Mangartom, zakaj nimajo hiš, kako se preživljajo, kaj se jim dogaja. Zdaj bomo sprejeli pa poseben zakon za to, da bomo zaščitili gospodarske subjekte, ki tako ali tako samo ustvarjajo dobičke, ki imajo mogoče celo v neki pozavarovalnici Allian, ki bo prišla namesto Triglava, že tako ali tako zavarovano, pa bodo dobili dvakratni denar. Ne, v Slovenski nacionalni stranki, gospe in gospodje, se takšnega zakona, takšnega hitrega postopka, ki se je obesil na zakon gospoda Podobnika, ki ga spoštujem, da je naredil prvi zakon, spoštujem. [[Oglašanje v dvorani.]] Glejte, vi boste še imeli svojo priliko povedati. Ampak vsako gospodarsko podjetje mora biti zavarovano.
Hvala. Gospod Ivan Jelen bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim, razprava še ni končana, itak boste lahko vsi prišli na vrsto.
Še enkrat hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, minister za gospodarstvo! V Poslanski skupini DeSUS bomo predlagane spremembe in dopolnitve zakona podprli. Sodimo namreč, da je potreba po noveliranju nujna. In sicer ne samo zato, da je zaradi katastrofalnih posledic nedavnega uničevalnega neurja treba ponovno in v tako kratkem času dopolniti še vedno pomanjkljivo ureditev državne finančne pomoči za nastalo škodo v gospodarstvu in s tem na najboljši možen način omogočiti prizadetim čimprejšnje nemoteno delovanje. Temveč, ker je namen predlaganih sprememb in dopolnitev zakona zagotoviti tudi enakopravno obravnavo gospodarskih subjektov na področju kmetijstva in gospodarstva. V obstoječem zakonu je urejena podlaga za dodelitev proračunskih sredstev za odpravo posledic naravnih nesreč za primer povrnitve škode, nastale na objektih in napravah, ne pa tudi za povrnitev škode, ki nastane gospodarskim družbam, podjetjem, zavodom in zadrugam zaradi izpada prihodka, uničenja ali poškodovanja zalog in surovin ter strojev in opreme. Predlog zakona vključuje torej v državne pomoči odslej tudi takšne škode. Seveda bo zakon imel posledice za državni proračun. Je pa hkrati tudi zagotovljena vzpodbuda gospodarskim subjektom, da zavarujejo svoje gospodarsko premoženje za primere naravnih nesreč, in sicer z večjo intenzivnostjo državne pomoči tem podjetnikom, ki seveda na ta način ravnajo kot dobri gospodarji. Predlaganim spremembam in dopolnitvam zakona v Poslanski skupini DeSUS ne nasprotujemo in jih bomo podprli. Ampak vendarle želimo tukaj in zdaj ponovno opozoriti na jedro problematike okoli nedavnih in preteklih škod nastalih zaradi naravnih nesreč, zaradi neugodnih vremenskih razmer. Učinkovit sistem reševanja in odpravljanja posledic naravnih nesreč je vsekakor nujen in pripravljen na solidarno, dobrodelno in državno pomoč ob takšnih dogodkih. Se je pri nas, na srečo, še vedno izkazalo ne samo kot dobrodošla, ampak tudi učinkovita. Vendarle pa je smiselno razmisliti tudi o intenzivnejšem pristopu k okoljski in prostorski regulativi, ki naj se regulira v preprečevanju ali zmanjšanju vplivov vse pogostejših naravnih dogodkov, ki jih sicer ne moremo preprečiti. Možno pa jih je ublažiti, intenzivnost posledic in s tem preprečiti katastrofalne škode. S sistemskega vidika prostorskega urejanja na državni in lokalni ravni, s strani pristojnih organov. Sprejmete nestrokovne odločitve ali pa celo, da se le-te sploh ne sprejemajo ali izvajajo. Posledično prispevajo k temu, da je zaradi neugodnih vremenskih pojavov škoda lahko še večja, kot bi bila sicer ob dorečeni in pravilno naravnani okoljski in prostorski ali drugi dotični regulativi. Na žalost in škodo vseh nas pa se danes prostorsko ureja - namesto da bi se upoštevale naravne danosti in omejitve okolja samega, kar so počeli naši predniki - dojema in načrtuje v večji meri samo na abstraktni ravni. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. Prejeli ste dva amandmaja, in sicer enega k 2. členu, enega k 4. členu. Razmnožuje pa se tudi en amandma k 11. členu. Najprej dajem v razpravo 2. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 2. členu. Odpiram prijavo za razpravo o 2. členu in amandmaju k temu členu. Prijava teče. Gospod Janc? Ne. Torej, razprave o 2. členu ni. Jo zaključujem. Odpiram prijavo za razpravo o 4. členu in amandmaju k 4. členu. Gospod Veber, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Že pri predstavitvi mnenja poslanske skupine sem opozoril na problem, ki lahko nastane zaradi tega, ker se odpravo posledic naravnih nesreč na področju gospodarstva obravnava v dveh resorjih. En del se bo po tem predlogu, če bo sprejet ta amandma, obravnaval na Ministrstvu za okolje in prostor in se nanaša na poslovni objekt kot tak; drugi del, ki se nanaša na škodo v gospodarstvu in govori o opremi, strojih, izpadu prihodka pri poslovanju in tako naprej, pa bo obravnavalo Ministrstvo za gospodarstvo. Že samo dejstvo, da bo moral podjetnik ali gospodarska družba očitno kontaktirati in predložiti poročilo o škodi dvema inštitucijama, kaže na to, da bo prihajalo do podvajanja administracije. Zaradi tega tudi veliko večja možnost, da bo prišlo do daljših postopkov in ne nazadnje včasih tudi do napak zaradi ugotavljanja neke celovite ocene pri posameznem gospodarskem subjektu. O tem smo tudi veliko govorili na odboru in je bil ne nazadnje tudi sprejet amandma, ki govori o tem, da Ministrstvo za gospodarstvo obravnava tudi škodo na poslovnem objektu. To je tudi rešitev, za katero se zavzema tudi zbornica. Vidijo ravno tako zaradi tega enostavnejše reševanje problematike in ne delitev na dva resorja, kot sem povedal. Seveda je potrebno prisluhniti tudi temu, da imajo nekatere rešitve v tem zakonu že zapisano, da se poslovni subjekt šteje v škodo na stvareh. Ampak vendarle po našem mnenju in po mojem mnenju bo nastala težava predvsem zaradi tega, ker bo prihajalo do dvojnosti pri vodenju samega postopka. Korektnejša bi bila rešitev, da ta amandma ne sprejmemo in da ostane rešitev, ki je bila sprejeta na matičnem odboru, in s tem omogočamo gospodarstvu, da se njihov problem rešuje znotraj enega resorja in ne znotraj dveh. Hvala.
Hvala. Še kakšen interes po razpravi o 4. členu in amandmaju k 4. členu? Zdi se, da je samo gospod Zagorac dvignil roko. Izvolite, gospod Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Tudi meni se zdi, da je širša oblika zakona bistveno primernejša, kot da bi črtali karkoli iz zakona glede na to, da gre za škodo, ki jo povzročajo naravne nesreče. Ampak drugo vprašanje, ki se mi poraja, spoštovani kolegi in pa kolegice, v petek je Odbor za finance obravnaval Proračun Republike Slovenije za leto 2009. Sam sem predlagal tri amandmaje o preprečevanju posledic naravnih nesreč bodisi na gospodarskih objektih, bodisi da gre za neko podjetniško dejavnost, bodisi da gre za posameznika. Ampak, koalicija je ostala nema. Ni bila pripravljena podpreti amandmajev, ki se nanašajo na posledico toče, na posledico neurij, na posledico rekonstrukcije radarja v Žikarcah. Danes pa se tukaj postavljate kot bogovi nad naravne nesreče. Bomo povrnili, verjamem. Preventiva-kurativa. Preventiva je cenejša kot kurativa, spoštovane kolegice in kolegi iz koalicije. Verjemite mi, da je cenejša. Ampak, ko gre za preventivo, vas ne zanima. Ko gre za kurativo, pa dajmo to kurativo posameznikom. In, če pogledam še enkrat amandma k 4. členu, ki ste ga predlagali, da se za besedo "škodi" črta vejica in besedilo "nastali na poslovnih objektih", se sprašujem: Čemu, kaj vas motijo poslovni objekti? Razen, če razmišljam zopet grobo, pa rečem, poslovnih objektov pa nima nekdo, ki ima v Sloveniji ta trenutek po vaši zaslugi večino premoženja. Saj veste, na koga mislim, da ga ne bom imenoval. Samo v tem primeru se morajo poslovni objekti izključiti. Zdi se mi neumno, komurkoli se zgodi škoda, zaradi naravnih nesreč mu je potrebno to škodo povrniti. Gospodarski subjekti bi naj imeli zavarovanje. Poslovni subjekti, v kolikor so resni, bi naj imeli zavarovanje. Posamezniki, bodisi da gre za kmetijska zemljišča, bodisi da gre za posameznike s statusom kmeta v tej državi, pa tega zavarovanja si mogoče ne morejo "špogati" glede na politiko obstoječe vlade. In njim bi bilo treba povrniti škodo. Mi se sicer v tem členu obotavljamo glede dveh besednih zvez, ki niti nista tako pomembni. Ampak, zakaj se trudimo v tej državi. Trudimo se, da bi bilo poledic škode pri naravnih nesrečah čim manj. Na naravne nesreče nihče od nas, pa naj se počuti tako, bom rekel, bogovsko ali pa vzvišeno, ne more vplivati. Naravne nesreče se zgodijo, žal, vedno bolj pogosto. Žal, vsaj enkrat na leto v tej državi. Ampak, mi smo tisti, ki smo pristojni, da ljudem pomagamo. Čim bolj pogosto se bodo dogajale, pa ne bom omenjal svetovne politike, ki vpliva na to, da se to dogaja enkrat letno, mogoče se bo zdaj začelo dogajati celo dvakrat letno, moramo zagotoviti sredstva, da povrnemo škodo ne glede, ali gre za gospodarsko družbo ali gre za podjetnika ali gre za kmeta ali gre za posameznika. Še boljše pa je, če se bomo v tem parlamentu zmenili za neko zadevo, ki se bo imenovala "predhodno varstvo pred naravnimi nesrečami". Ampak, zakaj se slepimo? Kot sem že enkrat povedal na Odboru za finance, ste zavrnili vse amandmaje, ki gredo v to smer, da bi preprečili posledice škode, danes pa pridete z zakonom, ki bo to povrnil. Zakaj dvoličnost Vlade Republike Slovenije? Zakaj dvoličnost koalicijskih strank? Dajte mi, prosim vas lepo, preden se bomo odločali o tem amandmaju, povedati, zakaj? Tam, ko ste govorili, kako je treba povrniti škodo nekomu, ki se mu je zgodilo. Tisti, ki skušamo preprečiti, da bi se mu ta škoda zgodila, tistega pa vi ne podprete. Dajte mi razložiti, v čem je preventiva dražja, slabša, bolj neugodna od kurative. To mi razložite, pa bom z veseljem podprl vaš amandma. Pod ta amandma so podpisane štiri poslanske skupine koalicije. Verjamem, da vsaj eden izmed predstavnikov, ki je tukaj podpisan, predvidevam, da so to vodje, gospod Tanko, gospod Hrovat, gospod Presečnik, gospod Žnidaršič, vseeno ve, kaj je podpisoval. Ampak še enkrat mi razložite: Kje je preventiva dražja od kurative? To mi razložite. Jaz še vedno pravim, boljše preprečiti kot zdraviti. Če hočete po tistem, kar ste sami nekoč bolje razumeli "bolje sprečit nego lečit". Ampak ne mi govoriti, da pa danes moramo nekoga izvzeti, ker ga je dobila naravna nesreča, ker ni pristojen - govorim o podjetnikih oziroma o poslovnih objektih - nekoga pa lahko pustimo v tem segmentu notri. Če že delamo te stvari, dajmo odškodnino vsem. Prav je tako. Vsi od tega živijo. Dajmo odškodnino vsem. Zakaj delamo razlike zopet? Se mi ne zdi primerno. Na koncu tega mesta še enkrat poudarjam, bomo obravnavali predlog proračuna za leto 2009 in takrat bom videl stališče Vlade do amandmajev o preventivi pred naravnimi nesrečami. Takrat bom videl stališče velike koalicije do teh amandmajev. Na odboru sem jih že videl, pa ni bila najbolj naklonjena. Ne vem zakaj! Ampak danes so vas polna usta, kako je treba povrniti škodo. Treba je preprečiti škodo. To je prava politika. Treba je preprečiti škodo. To je prava politika - preprečiti je treba škodo, ne jo zdraviti. In dokler mi ne boste tega razložili, tudi tega amandmaja ne morem podpreti. Hvala.
Hvala. Gospod Krivec.
Hvala za besedo. Tu je bilo kar nekaj stvari navrženih, zato bom v svojem imenu odgovoril ali pa poskušal utemeljiti, zakaj je ta amandma dober in zakaj ga podpiramo. Glede samih naravnih nesreč vedno govorimo o višji sili in nobena stvar ni predvidljiva. Če bi vsi ljudje vedeli vsako stvar vnaprej, nobeden ne bi bil revež, pravi nek pregovor. Tako da insinuirati tukaj, da se lahko vsaka stvar preventivno izvede, je zelo utopično. Treba je pa poskrbeti, da se, ko nastanejo posledice, te čim hitreje odpravljajo. In ta zakon temu gotovo sledi. Glede dileme, zakaj dve komisiji oziroma zakaj en del odpravljanja škode gre skozi Ministrstvo za gospodarstvo, en del pa skozi MOP in predvsem je tu govora o poslovnih objektih, bom povedal na primeru. Treba je vedeti, da poslovni objekt, preden se sanira, rabi kar dolgotrajen postopek, da pride do neke rešitve. Tako v primeru potresa kot v primeru poplave, ko je treba vse vplive nekako raziskati. In ta sanacija ali odprava je lahko dosti dolgotrajna, rabi precej raziskav. V primeru tega zakona pa govorimo o tem, da poskušamo v tistem prvem trenutku rešiti delovna mesta. To pa pomeni, da poskušamo to podjetje ohraniti pri življenju. In bom še bolj konkreten, v primeru potresa na našem koncu, ko so se v bistvu ob drugem potresu ponovno pojavile poškodbe na gospodarskih objektih, so bile neka podjetja dejansko v taki situaciji, da ob prvem potresu niti niso prišla do tega, da bi lahko zavarovala določeno škodo na svojih objektih in se je ponovno pojavil investicijski ciklus, ki bi zahteval izčrpavanje podjetja v smislu reševanja nekih stavb, ki k dodani vrednosti ne prinašajo nič. In v tem primeru, če ne pride do neke pomoči s strani države ali neke druge institucije, se lahko pojavi to, da gre podjetje v stečaj. Takrat pa ponovno vstopamo kot država zraven, kar pa mislim, da ni primerno. Mislim, da je za take primere nujno, da se na gospodarskem ministrstvu lahko z nekimi ukrepi pristopi in reši podjetje, ki bi v nasprotnem primeru, ne zaradi slabega poslovanja ali slabih rezultatov lahko utrpelo tako škodo, da bi dejansko na poslovnem trgu propadlo. Tu gre za ohranitev trga. Gre za dolgoročne pogodbe in podobne stvari. Mislim, da je zaradi tega nujno, da ta dopolnitev ostane. Kot sem pa rekel, poslovna stavba je pa v bistvu zahteven objekt, ki lahko v primeru večjih naravnih nesreč zahteva postopek, preden pride do sanacije in do odprave te škode. Zato jaz ta amandma absolutno podpiram. Še enkrat pa poudarjam, da je v primeru naravnih nesreč potrebna preventiva. Sploh tam, kjer so mogoče neki ukrepi v tej smeri. Vendar za vse naravne nesreče nikoli ne bo možno vsega predvideti in vsega tudi vnaprej zaščititi, zato je tak zakon tudi potreben.
Hvala. Ker je še interes po razpravi o 4. členu in amandmaju k temu členu, odpiram prijave. Prosim, da se prijavite. Gospod Cvikl, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa gospod predsednik. 4. člen, 2. člen, prehodni členi, vsi ti členi dopolnjenega predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona pravzaprav pravijo, da to ni zakon o odpravi posledic naravnih nesreč, ampak zakon, s katerim Vlada v letu 2007 rešuje nastali problem, povezan z ujmami v Železnikih in drugje. Sam seveda zakon podpiram, ne podpiram pa sistemske nesistemskosti, ki jo ta zakon uvaja. In namesto da bi Vlada prišla z jasnim zakon, ocenjena škoda je takšna, reševali jo bomo na ta način, s tem zakonom na žalost dajemo Vladi bianco menico, da bo v letu 2007, kolikor bo pač preostalo sredstev v državnem proračunu, ta dala na nek proračunski sklad in potem po tem proračunskem skladu v neznanem obdobju porabljala, kakor se bo vladi zdelo. Nič več o tem ne bo odločal Državni zbor. Zato je najmanj, kar je - in jaz upam, da boste to podprli -, da vsaj v juliju leta 2008 prvič slišimo, kaj bo vlada naredila v prvi polovici leta 2008 in v preostanku letošnjega leta z vsebinsko odpravo ujm, ki so se zgodile. Meni je žal, da Vlada s sistemsko nesistemskostjo rešuje problem ujem v Železnikih. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Zagorac.
Hvala še enkrat za besedo, spoštovani gospod predsednik. Strinjam se, če bi človek bil vedež, ne bi bil revež, s tem se strinjam. Strinjam se tudi z zadnjim delom izvajanja spoštovanega kolega Krivca, ko je dejal, da je preventiva potrebna. Tudi v tem delu se strinjam z njim, ampak vaša dejanja kažejo drugače. Po vaših dejanjih sodeč preventiva v tej državi ni potrebna, ko govorimo o naravnih nesrečah. Pa ne bom rekel vaša, kolega Krivec, ker vem, da niste glasovali na Odboru za finance, ampak vaši kolegi v stranki so pa glasovali drugače, njim se pa zdi ta preventiva nepomembna. Veseli me, da ste vstali in rekli, da govorite v svojem imenu, ne v imenu stranke. Kajti, če bi govorili v imenu stranke, potem bi se lahko začudil. In drugo dejstvo, ki mene zelo skrbi, ne glede, kje nastane škoda, ali gre za gospodarski objekt, poslovni objekt, navadno kmetijo, privatno zemljo, ali pa ne vem, v navadnem bloku - pa še ena stvar, ki je pa hujša in je tudi niste hoteli potrditi! Koliko imamo pa šol, ki jih lahko ena naravna nesreča, pa ne rabi biti velika, poškoduje ali pa ogrozi šolski proces? Tudi te amandmaje ste zavrnili, ampak o tem zdaj ne govorimo. Govorimo o naravnih nesrečah. Tudi te amandmaje ste zavrnili, spoštovani kolegi in kolegice. Jaz še vedno pravim preventiva stane manj. Slovenija nima takšnega proračuna, da bi si lahko "špogala" ogromna povračila škode, ampak ima takšen proračun, da si lahko "špoga" preventivo. Ko smo govorili nekoč z ministrom za kmetijstvo o tem, da bi država subvencionirala varovalne mreže v primeru toče, je sicer v pogovorih ta zgodba naletela na pozitiven odziv, ampak do danes, tega je osem mesecev, se ni zgodilo nič. To je težava. Akcije ni. Akcija pa mora biti. Še enkrat bom poudaril: ne mene in ne Slovenske nacionalne stranke ne zanima, kje je nastala škoda. Ne gre za kvalifikacijo objektov, škoda je nastala, ni se je dalo predvideti, treba je povrniti. Ta država mora biti sposobna povrniti, v kolikor ni sposobna povrniti, naj pride predstavnik Vlade za to govornico in to pove, bomo ukrepali drugače. Ampak resnica bo manj bolela, kot bo bolelo neprejetje povračila škode posameznikom, ki se jim je zgodila. Dajmo biti realni in če že obljubljamo povračila škode, potem obljubimo vsem. Ne črtati posameznih objektov ali pa posameznikov iz tega zakona. Še enkrat bom rekel, zaenkrat je gospod Krivec bil edini, ki je bil sposoben kolikor toliko obrazložiti ta amandma, upam, da boste njegovi nasledniki še bolj konkretni in jim boste povedali, v čem je kurativa boljša od preventive. Takrat vam bom verjel. Hvala.
Hvala. Gospod Barovič.
Hvala. Zdaj bom pa zelo konkreten, gospod predsednik. Amandma pravi, v celotnem zakonu se ločuje škoda na stvareh, škoda v kmetijstvu in škoda v gospodarstvu, to je obrazložitev predloga amandmaja. Škoda na poslovnih objektih je zajeta v škodi na stvareh, ne pa v škodi v gospodarstvu, zato je amandmaja potreben, da se ohrani takšna ureditev. Zdaj vam bom pa prebral predlog poslanskega kolega, da se pri proračunskem uporabniku 2.3.1.1. Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano v okviru področja porabe kmetijstvo, gospodarstvo in ribištvo za zmanjševanje škod v kmetijstvu prispeva z vašo privolitvijo, gospe in gospodje, ubogih 5.000 evrov. To ste zavrnili. In ne se delati danes carje, blagodajnike, ne vem kaj, s tem zakonom! Če zavrnete ubogih 5.000 evrov, namenjenih točno tistemu, kar piše v amandmaju - pa kako ste lahko tako dvolični! Pa saj človek ne more iz svoje kože! Zakaj zavračate isto vsebino, ki jo danes pišete? Povejte mi pameten razlog! In še en amandma za ubogih 10.000 evrov! Zavrnili ste jih po tekočem traku in danes govorite, kako pomagate! Nihče si ne želi te nezgode! Nihče! Živ bog ne! Osebno sam sem pomagal, kolikor sem lahko. Leta 1994 v Trbovljah, leta 1998 v Trbovljah, pa tudi za pomoč tam, kjer si najmanj želim - spoštovanim kolegom sem pomagal. Pa ne bom govoril kje in kako! Sem! Ne mi pa govoriti s tem zakonom! Dvojno igro mi igrate! V petek ponoči ste zavrnili amandma za isto pomoč, ki jo danes vključujete skozi poseben amandma! Pa kako ste lahko tako dvolični! 10.000 evrov niste sposobni sprejeti za isto zadevo, za katero danes sprejemate zakon. Povejte in poglejte v obraz ljudem, gledalkam in gledalcem, ljudem, Slovenkam in Slovencem vsi po vrsti! Da vas vseh skupaj ni sram!
Hvala. Gospod Prevc.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade! Spoštovane kolegice in kolegi! Pravzaprav sem pretresen nad takšnimi nastopi Nacionalne stranke, ki jih žal moram poslušati ob sprejetju te novele zakona in ne nazadnje tudi ob tem amandmaju. Kajti dejstvo je, da smo se v tistih trenutkih v Železnikih, ko smo nekako doživeli, bom rekel, veliko solidarnost, veliko pomoč - tudi z vaše strani, spoštovani kolegi in kolegice, in za to se vam najlepše zahvaljujem, da smo se pa vendar v nekem trenutku skupaj z direktorji velikih podjetij zavedali, da pravzaprav ta podjetja nekako ostanejo v tem trenutku prav zaradi nesprejete zakonodaje na tem področju brez pomoči. Seveda ta podjetja so bila zavarovana, ampak ta škoda na teh podjetjih je bila tako velika, za 15 milijonov evrov je bilo škode na teh podjetjih, da je bila seveda ta zavarovalna vsota mnogo premajhna, da bi lahko to škodo pokrili. Skupaj s podjetniki smo odkorakali v Ljubljano do ministra Podobnika in do ministra Vizjaka, ministra za okolje in prostor ter ministra za gospodarstvo in še danes sem jima iz srca hvaležen, sprejela sta nas in ne nazadnje takoj pripravila ta zakon s temi amandmaji, ki prinašajo našim podjetnikom ponovno upanje, da nekako normalno vzpostavijo delo za naprej. 2.000 prebivalcev zaposlujejo ta naša podjetja. Življenje v Železnikih je od teh podjetij odvisno. V Železnikih si ne smemo privoščiti izpada dohodka. Izpad dohodka bi pomenil ne nazadnje tudi izgube delovnih mest. In s tem nastopom nacionalne stranke so pravzaprav teh 2 tisoč zaposlenih v teh podjetjih izredno prizadeli in tudi vse te podjetnike, ki smo si skupaj prizadevali, da je prišlo do te spremembe tega zakona in tudi teh amandmajev, ki pravzaprav te zadeve urejujejo. Prepričan sem, da kolegi iz Nacionalne stranke amandmaja sploh niso prebrali, verjetno ali pa se nikoli pravzaprav še s to problematiko niso soočili. Jaz sem se žal moral v teh težkih dneh s to problematiko soočiti in tukaj lepo piše v obrazložitvi: "Škoda na poslovnih objektih je zajeta v škodi na stvareh, ne pa v škodi v gospodarstvu." Zato je ta amandma nujno potreben, da dejansko označuje tudi gospodarstvo. Jaz sem bil na začetku zelo vesel in zadovoljen in sem bil prepričan, da imamo, ko gre za takšno zadevo, enotno mnenje, enotno mišljenje, ne nazadnje vse poslanske skupine se tudi strinjate s takšno novelo zakona, ne nazadnje tudi z amandmajem. Verjamem, da je sem in tja mogoče treba še kakšno zadevo popraviti, ampak vse tisto, o čemer je bilo govora o preprečitvi takšne naravne nesreče - spoštovane kolegice in kolegi, v Železnikih te naravne nesreče, žal, nismo mogli preprečiti. Tega udarnega poplavnega vala žal nismo mogli preprečiti, čeprav smo v zadnjih letih vendarle nekaj naredili na preventivi v Železnikih, kar se tiče na urejanju vodotokov itd. Vendar, take mase vode, ki je prihrumela s hribov, nismo mogli preprečiti. In zato v tem trenutku ni na mestu takšna razprava, kot jo je nekako izpeljala Nacionalna stranka, v tem trenutku je pomembno to, kar je rekel kolega Krivic, ki ima izkušnje z naravnimi nesrečami, da je treba poiskati vse instrumente, po katerih lahko čim prej povrnemo škodo, ki je nastala na objektih, premičninah, nepremičninah itd. Tako bom podprl amandma, bom podprl ta zakon in se ne nazadnje zahvaljujem vsem tistim poslankam in poslancem, ki so tej spremembi in pa temu amandmaju tudi naklonjeni. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Gantar.
Gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! K temu amandmaju bi rad rekel nekaj besed - jaz ga bom podprl. Mislim, da je evidentno jasno, da je ta amandma smiseln, ker se škoda na objektih, tudi poslovnih objektih, obravnava na drugem mestu, znotraj tega istega zakona, da se razume. Pri tem nastajajo neki problemi, o katerih bom na koncu nekaj rekel. Predvsem bi rekel to, na dve stvari bi pa res opozoril. Govorim tudi gospodu kolegi Zagorcu, ki me verjetno posluša v kakšnem skritem kotičku Državnega zbora, upam, da tja tudi pridejo zvočniki. Rekel bi predvsem to, seveda je jasno, da je preprečevanje bolje kot zdravljenje, da je preprečevanje naravnih nesreč boljše in izvajanje ukrepov, ki bi zmanjšali učinke naravnih nesreč, boljše kot poznejše drago odpravljanje posledic in tako naprej. Vendar kot je rečeno, povsod to ni mogoče. Ena od teh zadev, so potresi. Vprašanje je, če se splača, da za nazaj, popotresno zavarujemo in zgradimo vse zgradbe, ne vem, 200, 300, 400, 500 let nazaj. Stroški tega bi bili verjetno nesorazmerno veliki - z možnimi učinki, stroški potem, ko bi do nekega potresa prišlo. Prav pa je, da se potresna gradnja od določenega časa naprej upošteva kot samoumevni standard in v tej državi se to seveda že nekaj časa dogaja. Za poplave, predvsem za to, ker je bilo sedaj septembra v Železnikih bi pa rekel to, da je to vrsta naravne nesreče, ki jo s predhodnimi ukrepi, ki zadevajo izgradnjo vodne in zadrževalne infrastrukture pravzaprav ni mogoče preprečiti. Količine padavin na prispevnem območju so bile tako enormne, da je pravzaprav nemogoče preprečiti poplavo. Lahko bi preprečili marsikaj; če bi bili gozdovi bolj očiščeni, bi bilo verjetno manj hlodovine in manjša škoda in tako naprej. Marsikaj bi se dalo. Če bi gradili zaščito na poplavno varnost te vrste poplave, bi bila naša infrastruktura tako robustna, da je niti prepoznali ne bi. In vprašanje tudi, kakšna bi Slovenija izgledala ob zelo dragi, robustni infrastrukturi, ki bi prenesla recimo takšne vrste poplav in ujm. Tako moramo tukaj biti le previdni, to ni odveza za nazaj, za mogoče kaj, česar ni bilo narejeno, vendar po moji oceni, kakor se spoznam, bi na količine, ki so v tako kratkem roku padle na tem prispevnem območju, se zdi, da je to pač 200, 300 letna povratna poplavna doba, na katero je pravzaprav težko naravnati te ukrepe; se zgodi in upamo, da se bo zgodila od zdaj naprej, redkeje kot na 200, 300 let, nihče pa ne more jamčiti, da ne bo že drugo leto. Tako je s tem. Jaz bi rekel samo še eno stvar. To, da je ta amandma smiseln, sem že omenil, pokaže pa na neko drugo dilemo, na to, kar sem tudi na odboru povedal. Boljše bi bilo, če bi za take primere pripravili, predložili poseben zakon, v katerem bi celovito urediti vse vidike, za katere vemo, ker jih splošni zakon vnaprej ne more abstraktno predvideti. In tukaj notri bi bila skupna komisija, sestavljena iz resorja okolja, gospodarstva, prometa, ne vem mogoče še koga, sociale, ki bi potem presojala in ocenjevala in dodeljevala te pomoči in tako naprej, ki bi pač na nek način to rešili. Sedaj boste imeli podjetje, ki bo dalo oceno za poslovni objekt na okolje in gospodarsko škodo na gospodarstvo in tako naprej in to ni dobro načelo. Vendar tako se je Vlada odločila. Sam mislim, da če kdaj, potem je ta tip nesreče takšen tip, kjer preprosto ni mogoče tudi prenesti vsega na zavarovalnice in je tudi potrebna, tudi če bi bilo bistveno boljše organizirano, je neka skupna pomoč. Upam, da bo tega manj, zato kot sem rekel, zakon podpiram; ni optimalen, opozarjam še enkrat, če ga hočemo izvajati, bo morala priti nova sprememba, takoj ko bo ta veljaven, ker je pač pripravljavec na gospodarstvu pozabil amandmirati določene člene oziroma sploh spreminjati določene člene. Upam, da to ne bo preveč zavrlo transfera pomoči, ki ga to območje krepko rabi, in upam, da ga bo tudi čim prej dobilo. Hvala lepa.
Hvala. Še kakšen interes po razpravi o 4. členu in amandmaju k temu členu? Prijava teče, prosim, prijavite se. Gospod Janc, izvolite.
Hvala lepa, predsednik, še enkrat. Ta amandma, se mi zdi, če ga hočemo korektno prebrati, dobro razumeti, komu je namenjen in zakaj je namenjen, je čisto korekten in na mestu. Jaz pozdravljam to sinergijo dveh ministrstev, za gospodarstvo ter okolje in prostor, ki sta skupaj pripravila to današnjo spremembo tega zakona in tudi teh amandmajev, o katerih tukaj razpravljamo. Nikakor pa ne morem razumeti nekaterih razpravljavcev, ki so sedaj odšli iz dvorane, ki na takšen način razpravljajo o temah, ko govorimo o solidarnosti, o pomoči tistim, ki so doživeli to katastrofo 18. septembra. To je nedopustno dejanje na način, ki ga nikakor ne moremo sprejemati, še posebej pa tak nastop in v taki hiši, kot je Državni zbor. Ne sodi niti na vaško veselico, kaj šele sem v hišo demokracije! Moram reči, da o preventivi govoriti - da! Preventiva je vedno dobrodošla, na vsakem segmentu ob takih nesrečah. Vsi pa vemo, da še tako velika preventiva, če bi bila na tem mestu narejena, pa ne bi rešila te katastrofe, ki se je zgodila. To pa verjamemo. In sedaj govoriti o Odboru za finance, kaj se tam dogaja - to ni predmet te današnje razprave, tega amandmaja k 4. členu, še manj pa ne na temo, o kateri ste govorili nekateri kolegi. Upam, da ta velika podpora v Državnem zboru v ostalih poslanskih skupinah daje tudi maksimalno podporo nadaljevanju solidarnosti celotne Slovenije v tej veliki nesreči v Železnikih in v drugih slovenskih občinah in s tem pomagamo tistemu vitalnemu delu gospodarstva, ki je tudi tukaj doživelo nesrečo in ni formalno-pravne podlage, da jim lahko država nudi kakšno pomoč. To mislim, da je prava pot in vendarle brez aktivnega gospodarstva tudi ne bo aktivne sanacije v nobeni slovenski občini po neurju, še posebno v Železnikih. In če tega nekateri gospodje ne razumejo, potem se sprašujem, kaj sploh razumejo, kako jim lahko poveš. Morda bo treba komu kdaj kaj narisati. Sprejemam ta amandma in verjamem, da ta velika solidarnost, ki pa, če ga ta vlada in ta dva ministra ne bi pripravila, bi pa zopet bilo - zakaj država ne pomaga gospodarstvu v teh nesrečah? Torej nikoli ni za nekatere prav. In na koncu, jaz upam, da so ti nekateri kolegi tudi čutili kot svojo funkcijo župana, da se bo tem občinam vendarle kaj pomagalo v tej nesreči, tako kot smo nekateri drugi to storili že pred časom in pokazali sočutje z ljudmi, predvsem pa s podjetji, ki so doživeli to katastrofo in bo verjetno še dolgo dolgo časa trajalo, da bodo zopet prišli na stare tirnice življenja - tako kot tisti, ki tokrat, hvala bogu, niso bili deležni te nesreče. Nekateri pa smo to doživeli 2005, ko smo tudi podobno katastrofo doživljali, zato lahko govorim iz lastne prakse, kaj to pomeni za okolje, gospodarstvo, za ljudi, ki tam živijo, tudi za politiko, ki deluje v tem kraju. In ta podpora Državnega zbora mene razveseljuje, da je pozitivna in upam, da tudi tisti, ki tega še ne razumete, da boste do konca razprave razumeli, da je to dobronamerna akcija za občine prizadete po neurju. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Krivec.
Hvala za besedo, še enkrat. Nisem se mislil še enkrat oglašati, vendar ene stvari bi rad še dopolnil. Predvsem to, da govorjenje o teh amandmajih, ki so zdaj v proceduri, niso stvar reševanja tega zakona, kajti ta zakon ne rešuje samo zadeve za nazaj, ampak rešuje tudi zadeve, ki se bodo v prihodnje zgodile in takrat bo neka zakonska podlaga za hitro in učinkovito reševanje takšnih problemov. Tako vse pogojevati na neke nesprejete amandmaje, ki so bili na mizi, mislim, da ni korektno. Tako ali tako se naravne nesreče rešujejo po zdajšnji zakonodaji skozi proračunsko rezervo. Mislim, da je tam pravo mesto. Kar se tiče tega dodatnega sklada, ki bi bil formiran, pa mislim, da je za operativno reševanje naravnih nesreč v primerih, ko je treba učinkovito posegati mislim, da kar pravi inštrumenti in moram reči, da tudi na odboru se je Ministrstvo za finance dejansko v tej smeri tudi strinjalo. Hotel sem še dopolniti ali komentirati kolega Pavla Gantarja, ki pravi, da bi bilo potrebno ob vsaki naravni nesreči sprejemati zakon. Mislim, da on dobro ve, da se to ni pokazalo kot najbolj učinkovita zadeva. Nek osnovni inštrument, kot je ta zakon, je pač potreben v tistem danem trenutku, da se neposredna škoda lahko dejansko hitro razreši, kajti sprejem zakona ni v nekaj dneh, sploh takrat, ko nekih vhodnih podatkov o višini škode, o nekih dolgoročnih posledicah dejansko ni na mizi. V tem primeru, mislim, da tako ministrstva kot mi vsi rabimo neko zakonsko podlago, s katero lahko takoj in hitro rešimo zaplet, ki nastane tako pri gospodarskih subjektih kot pri fizičnih osebah in ostalih. Mislim, da je ta zakonodaja, ta novela v pravi smeri za hitro reševanje posledic.
Hvala. Gospod Štebe.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Pravzaprav gre zopet za to ključno besedo solidarnosti. In o dogodkih, ki se lahko ponovijo na vsakih 100 let, 500 let ali 1000 let in ko te dogodke ni možno preprečiti s smiselnimi in sorazmernimi stroški, ki bi lahko preprečevali kaj takšnega, moramo uporabljati mehanizem solidarnosti; in to je to. Mi zdaj sprejemamo zakon oziroma popravljamo zakon in vnašamo nove elemente solidarnosti, ki do sedaj niso bili predvideni. Ta amandma bom podprl, kajti tudi gospodarstvo, gospodarski subjekti, poslovni objekti so tisto, kar je v prostorih in kar je bilo ekstremno prizadeto ob tem petstoletnem dogodku, ki se ponovi na toliko in toliko let, in niti ni smiselno niti ni možno zavarovati se za takšne primere oziroma bi bilo to zavarovanje nesorazmerno glede na verjetnost takšnega dogodka, ki se lahko zgodi v neki točki, ki jo je nemogoče vnaprej predvideti in tukaj vsaj z neko smiselno verjetnostjo zadevo zavarovati. Mislim, da posredno takšna stališča tistih, ki nekako poskušate stvar obrniti v smer "pa dajmo vsakemu 5000 evrov" za preventivo, ne pa zato da bodo posledice odpravljene na način, da ne bo še večje posredne škode, je v bistvu sprenevedanje in pravzaprav je krivljenje narave, da si je kaj takšnega dovolila. Po drugi strani pa mislim, da Ministrstvo za okolje in prostor kot tisti, ki tovrstne naravne katastrofe lahko omili, bi moralo se bolj zavedati, da je ogromno posegov v naravi, ki samo povečujejo katastrofe v takšnih primerih. Navedel bom en primer, ki je drastičen in ga ni možno odpraviti že desetletje. Krvavec je znano smučišče metropole in še kakšnih drugih smučarjev. Zaradi posegov v naravo in glajenja površine zaradi bolj ugodnega in lažjega smučanja, ni več mikro zadrževanja voda ob določenih padavinah. Prihaja do hudourniških pojavov, ki nikoli niso bili prisotni na tem območju, ko je narava še bila neokrnjena in ni bilo tovrstnih posegov. Zadnji posegi so se zgodili ob zamenjavi žičnice na Krvavcu in danes so posledice take, da imate velike vdore zemljin ob ne velikih padavinah in vsi sanacijski posegi, ki se dogajajo, so metanje denarja proč, ker se vzroka, ki vse to povzroča, ne odpravlja. Tako je treba biti pozoren in predvsem delovati na tem delu, preprečevati take posege, ne pa potem s preventivo pravzaprav metati denar proč za odpravo takih rešitev, ki niso učinkovite. Tako vsekakor podpiram tovrstno solidarnost tudi za gospodarske subjekte, ker tu ni nobene razlike med fizičnimi in poslovnimi subjekti. Še enkrat se moram začuditi nad to sprenevedavo argumentacijo kolegov, ki tega ne zagovarjajo. Hvala lepa.
Hvala. Je še interes po razpravi? Eno roko vidim še, odpiram novo prijavo za razpravo o 4. členu in amandmaju k 4. členu. Gospod Koren, izvolite, imate besedo.
Še enkrat lep pozdrav! Nisem se imel namena ponovno oglašati pri tem amandmaju, ampak nekako ne morem mimo tega, da se ne bi oglasil. Sam amandma je popolnoma jasen. Mislim, da je najbolj jasno že gospod Gantar obrazložil in povedal, da gre samo za jasno razmejevanje dveh zadev, ki ju je treba ločiti, da ne pride do podvajanja. Moram pa reči, da sem osebno zelo ogorčen in prizadet nad izjavami in populističnimi nastopi Nacionalne stranke. Tega enostavno ne morem sprejeti. Kako morajo biti prizadeti šele tisti, ki so bili prizadeti osebno v tej naravni nesreči, pri čemer so bile prizadete tudi njihove gospodarske družbe, tovarne. Ne samo njihovo lastno imetje, tudi podjetje, ki je vir njihovega vsakdanjega kruha, je prizadeto. Enostavno res ne morem razumeti in bom rekel, da se v imenu nas, ki smo tu v Državnem zboru bili danes prizadeti, iskreno opravičujem vsem tem delavcem, ki so bili danes na račun Nacionalne stranke prav gotovo močno prizadeti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Gulič.
Spoštovani predsednik, cenjene kolegice in kolegi! Mislim, da je sedaj zlorabljanja te nesreče res že dovolj. Ne bi se oglasil, nisem imel namena. Zakon se mi zdi slab, vendar boljši kot nič; se pravi, je vendarle rešitev zaradi tega primera. Zdi se mi več kot nemarno, da se to zlorablja. Pa ne mislim sedaj samo Nacionalne stranke, ampak čisto vse, ki hočete sedaj kupovati točke na račun te nesreče, pa je čisto vseeno, ali to govorite z blaziranim glasom ali pa bolj na glas. Oboje je zloraba. Solidarni smo bili, kolikor smo bili. Vsak zase ve, koliko je prispeval k temu in o tem naj molči. Že v predvolilni kampanji za predsednika smo imeli nekaj zlorab, ko so se dali eni od kandidatov slikati kot veliki dobrodelneži, potem pa od te dobrodelnosti ni bilo niti 100 evrov - da smo si na jasnem. Škoda je bila povzročena ljudem in vsa čast tistim, ki so takrat pomagali nesebično in brez kakšnih posebnih računov in pomislekov. Zakon mora zajeti ne samo gospodarske subjekte, ampak vedno mora zajeti čisto vse prizadete, tudi tiste, ki se pri prvi reakciji ne znajdejo, ki ne zmorejo vseh teh administrativnih poti birokracije in potem ostanejo čisto na suhem. Tudi takih bo nekaj, gospod Prevc, prav gotovo ostalo v vaši občini. In takrat čez mesec, dva poglejte, če so res vsi dobili pomoč, ki jo potrebujejo - ne ki jo zaslužijo, ki jo potrebujejo. In to velja seveda tudi za gospodarske subjekte. Tisti, ki zmorejo to sami pokriti, bodo imeli pač manj dobička. Nevarno pa bi bilo,da se javna sredstva prelivajo v njihove posle in potem bodo izkazovali še ne vem kakšne dobičke. Kar se tiče preventive, prav gotovo je, da je veliko bolj pomembna kot pa sanacija vseh teh zadev. To v Zasavju prav gotovo dobro vemo. Imamo zapiranje rudnikov. Samo poglejte, v prejšnjem mandatu je takratna opozicija zahtevala ne vem kakšne posebne ekspertize nemških strokovnjakov, ali so res ta zapiralna dela na površinah tako draga. In potem so Nemci ugotovili, da so zahtevane rudniki še pol premalo. Pa ste to upoštevali? Figo ste upoštevali, prav nič! Tako, da ne verjamem v vašo iskrenost in ne verjamem vašemu trkanju na prsa in seveda obstojanje kolega Baroviča, ki vam je natrosil nekaj resnic. Nihče nima pravice zlorabljati ne nesreč, ne žrtev, ne finančno, ne moralno. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Barovič.
Hvala. Hvala kolegu Alešu Guliču. Kolegice in kolegi! Glejte, kažite s prstom name, pa pokažite, bodite demagogi, bodite! Občina Trbovlje je bila med prvimi, ki je z velikim veseljem pomagala. S finančno pomočjo - jaz kot poveljnik gasilcev sem dal ukaz in so šli pomagati. Slovenska nacionalna stranka - vsi smo neposredno prvi nakazali sredstva neposredno na občino. To, da vam bo jasno. Ne mi demagogije zganjati! Prvič! Drugič, še enkrat vam povem, poglejte si vendar, hudiča, zapis zasedanj! Zakaj ste vendar v parlamentu? Zasedajte na matičnih delovnih telesih, berite - če že ne veste, kaj ste govorili - magnetograme! In berite, kaj govori Zakonodajno-pravna služba. Pa hudiča, no! Pa to ni Barovičeva izmišljotina! Piše! Piše! Piše: Sprejem amandmaja k 13. členu, ki govori: gre za to, da imamo dva sklada. Kam bo ta sklad šel? Kje bodo sredstva? Nič ni jasno. Dajte si prebrati, lepo prosim, če že govorite si vsaj preberite kaj govorite - "porka krš'n matič'k" bom rekel po trboveljsko! In ne kazati na prst zdaj na Slovensko nacionalno stranko. O.K., kolegi bodo mogoče za, jaz pa ne bom, ker je to sama hinavščina, ki je zapisana v mnenju Zakonodajno-pravne službe, in sama demagogija z vaše strani ne z moje, kar vam je kolega povedal, pa ne zato, ker je Zasavčan, ampak zato, ker ve, kako to izgleda. Potem bom jaz začel zdaj pri obravnavi 4. člena in amandmaju, ki govori zelo natančno, da se za besedo "škodi" črta vejica in besedilo "nastali na poslovnih objektih", ki jasno pomeni - zame bi bilo boljše, da bi pisalo, ki nastane zaradi gospodarstva ne pa na poslovnih objektih. To bi bila resnica, ki bi jo vi morali povedati, da ljudje ne morejo delati! Ne pa na objektih, ki so zavarovani! Zakaj nam pa zapirate rudnik? Zakaj nam pa zapirate bolnico, zakaj ste nam ukradli 6 milijonov in pol evrov iz bolnic? Zdaj bom pa jaz začel. Ukradli ste jih! Uradno priznanih v proračunu, ki ga je sprejel ta Državni zbor za leto 2005 na postavkah 6,5 milijona evrov. Kje so? Bo prišlo poslansko vprašanje, kje so, ukradli ste jih. Pa začnimo. Zakaj ne daste ljudem, ki imajo 20 milijonov ton premoga zaloge možnost, da delajo? Zakaj ga zapirate? Zakaj ga zapirate in 1000 ljudi poganjate na cesto? Zakaj? To vas ne briga. Seveda ne, ker danes hočete biti populistični, zato ker so pred vrati volitve, ker ste si izborili v prvi polovici leta 2008 mir, ker predsedujemo Evropski uniji, potem imate pa tako volitve. Ne bodite nesramni, ne bodite grdi - poglejte račune! In še bomo pomagali, če bo treba, še! Ne pa na tak način, kolegice in kolegi! In naj se vsaj ta člen spremeni, tako kot sem rekel, naj se pomaga gospodarstvu ne pa objektom. Vsak kmet, vsak revež, vsak človek mora imeti zavarovano hišo. Zakaj Log pod Mangartom ni rešen? Ni mi nihče odgovoril. Zakaj ne? Zato, ker niso imeli zavarovanih hiš, na žalost. Veliko žalost. Zakaj takrat ni prišel zakon? Zakaj ni prišel zakon leta 1994, ko je bila poplava v Trbovljah? Leta 1998, 1999. Pošteno, da se naredi zakon, ampak naj se naredi ta zakon pošteno. Pošteno! Ne pa, da imamo - kje imamo v tem zakonu, če bo sprejet, pokažite mi postavko v proračunu, kjer je zneskovno opredeljena. To je dokaz, to je dokaz nepoštenosti tega zakona! Naj bo zapisano 70 milijonov, naj bo. Je zapisano? Ni! Kako da ne? Spet niste prebrali! Ali niste v parlamentu? Točno natančno je minister za gospodarstvo ocenil, da je škoda, točno natančno je ocenil, da je škoda - evo gospodje, "da je 30 podjetij utrpelo škodo v višini 23 milijonov evrov". Ja. In zakaj to ni v zakonu napisano? Ker če bo zakon veljal, morajo iti postavke v spremembo proračuna. Tukaj je vaša poštenost. Napisali boste še mogoče 27 glasov, pa 47. Zakaj ni to napisano? Zakaj nismo obravnavali pri obravnavi proračuna za 2009 te pomoči kot amandma? Kje je vaša poštenost? Zakaj niste ta zakon vložili takrat, ko ga je minister Podobnik vložil? Ko smo ga mi v Slovenski nacionalni stranki prvi podprli, ker je imel natančne podatke. Zakaj niste, gospodje, tamle ste, odgovorite mi, napisali te vrednosti v predlog zakona in v proračun, ki ga bomo obravnavali? Ker si boste številke izmišljali, ampak čeprav je že ene izjavil minister. Vem, da so lahko še hujše. Hvala bogu, da jih bomo našli, da jih bomo rešili. Hvala bogu, ampak dokažite nam, napišite nam pošteno oceno, ne pa na pamet zaradi poljudnosti! In potem kazati na Slovensko nacionalno stranko: "Kako ste nepošteni!" Mi smo nepošteni? Vi vsi te nepošteni! Pokažite mi postavko v proračunu za 2009 ali pa v rebalansu proračuna za 2008! Mora biti, zaradi zakona. Kje je? Ni je. Ne lagati! Vi pa, ki hodite na matična delovna telesa in če govorite o vsebinah, preberite si vsaj za boga, [[...]] [[izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala. Gospod Barovič, vi veste, ta zakon oziroma ti amandmaji, o katerih govorimo, so bili vloženih 26. oktobra in do začetka obravnave tega zakona na tej seji je bilo možno vlagati amandmaje in vse vaše pripombe, kaj bi moralo pisati, bi seveda lahko do začetka te obravnave vložili v obliki amandmajev. Škoda, da tega niste storili. Še vidim roko. Je še kdo? Eno roko vidim, dve [[...]]Odpiram ponovno prijavo za razpravo o tem zakonu oziroma o tem členu in amandmaju k temu členu. Gospod Gantar, izvolite.
Hvala lepa. Mislim, da je razprava, čeprav čustvena, pa mislim, da je koristna. In mislim, da je dobra. Jaz bi uvodoma kolegu Baroviču še enkrat rekel, da kar zadeva k amandmaju k 4. členu, nima prav. To je dejstvo. Dejstvo je, da je ta škoda na poslovnih objektih obravnavana nekje drugje v tem istem zakonu. Toda o veliko drugih stvareh pa ima kolega Barovič prav. Kolega Barovič ima v tem, da pravzaprav ta zakon na račun svoje sistemskosti "prodaja veliko megle," upamo, da res ne bo megla. Res je, nekoč so bili zakoni - tudi za Trbovlje so bili pisani, mimogrede, za poplave, kjer se je reklo: sprejemamo zakon, ocena škode je takšna, sredstva, ki so na razpolago, so takšna, pravila na osnovi, katerih se bo ocenila in potem podelila pomoč, so takšna in takšna. Veliko je bilo nesporazumov in nesoglasij okrog tega, nihče ni bil nikoli zadovoljen, ampak vsaj vedelo se je, koliko je tega denarja, kam bo šel in v kolikšnem času. Ta sistemski zakon, ki ste se odločili, da spreminjate sistemski zakon, tega seveda ne določa. In to je zdaj vse v rokah, lahko bi rekli, Vlade, da stori tako ali ne. Druga zadeva, ki je, je prav ta, da kot sem že omenil: menim, da za naravne nesreče te vrste, ki imajo kompleksen vpliv, kjer je škoda na objektih, gospodarstvu, infrastrukturi, celo socialni ogroženosti in tako naprej, za te vrste nesreč, ki so res katastrofalne narave, za te vrste nesreč po mojem trdnem prepričanju rabimo vedno znova poseben zakon, ki tudi terminsko in časovno opredeli neke ukrepe. In v tem smislu pa dajem kolegu Baroviču prav, kar sem tudi že sam pred tem omenil. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sajovic.
Hvala lepa. Zdaj seveda takšne zadeve, kot so te naravne nesreče ne prinašajo političnih točk nobenemu, ljudem pa veliko bede, stiske in težav, podobno pa je tudi v občinah. Jaz ne smatram ta zakon za zanič ali slab zakon, daleč od tega! V okviru možnosti, ki jih imamo, se trudi nekaj izboljšati in nekaj rešiti. Seveda vsako naslednje neurje in vsaka takšna zgodba nas bo ponovno postavila na preizkušnjo. Takrat bomo pa pregledovali, ali so ta zakonska določila v redu ali se jih da še izboljšati in popraviti. Tudi v tem prvem odstavku 4. člena in tem popravku ne vidim nič tako spornega, če se to seveda lahko v praksi udejanji. Opozarjam pa na nekaj drugega, da za preventivo pri teh naravnih nesrečah namenjamo odločno odločno premalo denarja. To sem mogoče povedal že 5-krat, pa bom še 10-krat, če bo treba, dokler se ne bo kaj spremenilo. Poglejte primer, ki ga na svoji koži poznam. V občini Tržič je bilo samo na vodovarstvenih objektih in na vodni infrastrukturi, s katero upravlja država, ugotovljeno za 3 milijone 800 tisoč evrov škode. V letošnjem letu, če bo sreča mila, nam bo mogoče uspelo s pomočjo države na samih vodah zagotoviti 120 tisoč evrov sredstev. Več se ta trenutek ni dalo narediti, vendar v vseh naslednjih proračunih, 2008, 2009 in naprej moramo v sistem vgraditi, da bomo vsem tem področjem, urejanju voda, urejanju hudournikov, izboljšanju stanj na plazovih enostavno namenili več denarja. Če ne bo več denarja, potem bomo vsi skupaj še naprej sprti in v težavah. Enostavno, vreme se je spremenilo, padavin je v manjših, krajših intervalih več, ljudje smo se v prostoru obnašali tako, kot smo se, naredili cel kup neumnosti, cel kup vodotokov dali v cevi, cel kup hiš, gospodarskih objektov postavili tja, kjer ne bi nikdar in nikoli smeli stati. Ampak zdaj je za spremembe prepozno. Tovarne bodo tam ostale, hiše bodo tam ostale, glejmo naprej in sistemsko vgradimo za področje naravnih nesreč enostavno več denarja in potem bo težav manj. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Janc.
Hvala lepa še enkrat. Kolegu Baroviču. Morda je tak nastop malce žaljiv za kolege, ki tu sedimo in poslušamo, kako smo vsi nepošteni, kako vsi napačno razmišljamo, kako nobeden ne hodi na delovna telesa, samo nekateri hodite in tako naprej. To ni korektno, berite malo magnetograme sej delovnih teles, pa tudi prisotnost poslancev, pa bomo hitro ugotovili, kje je prava resnica. In tak način, mislim, da ni korekten. Na tak način tudi ne vem, če boste dosegli svoje cilje, ki jih imate, kako bi z nesprejetjem tega zakona škodili podjetjem v teh občinah, ki jih je zadela ta katastrofa. In to ni pravi način, da se tako pogovarjamo v Državnem zboru ob zakonu, ki ga danes sprejemamo, ki s tema dvema amandmajema, ki samo malo bolj natančno pojasnjuje, kako in zakaj. In ne nazadnje govoriti za vse nazaj je po moji oceni res nekorektno. Glede postavk v proračunu, veste, proračun ima, prvič, proračunsko rezervo, kar dobro veste, in ne nazadnje vsako ministrstvo ima številne postavke, s katerih se bo gotovo lahko izvajalo zakon, ki ga bo Državni zbor sprejel, za škode v gospodarstvu. Skratka, s tem, kar govorite, zavajate v prvi vrsti tiste, ki jim bo ta pomoč ponujena, dana s strani države, ki jo nujno potrebujejo danes, ne jutri. Kako bo pa to država preko ministrstva izpeljala, pa naj ne bo vaša skrb. S tem, ko bo zakon sprejet, je vaše delo opravljeno, nato nastopi delo v Vladi, ministrstvih, ki bodo zagotovo skladno s tem zakonom tudi izvedli vse te zadeve in vse postopke. Če pa zadeva skozi nadaljnje postopke ne bo transparentna, boste pa prišli ponovno v Državni zbor po spremembe in dopolnitve zakona in bomo naredili še tiste popravke. Ne nazadnje, vsaka taka katastrofa pa zahteva posebno obdelavo, poseben način, kajti ne moreš napisati enega zakona za vse morebitne še bodoče katastrofe, ki se bodo zgodile v Sloveniji, to ne gre. In kolega Barovič kot župan zagotovo to dobro pozna, ampak seveda, politika je pa nekaj drugega. Verjetno na lokalni ravni gleda drugače kot v Državnem zboru, kjer zagovarja stališče svoje stranke in verjetno tudi tukaj kuje del politike. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Barovič ima repliko.
Moj spoštovani županski kolega, pa pustimo to, govori neumnosti. Jaz sem za to, da se zapiše v proračun za leto 2009, da se zapiše, da gre konkretno, tako kot je spoštovani kolega Gantar rekel, s posebnim zakonom, konkretno ne 30 milijonov, 75 milijonov za pomoč Železnikom. Sem za to! Samo dajmo to urediti, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]gospod, to je bila replika, ne mi šteti časa! Replika, brez zamere! Ne mi take demagogije zganjati, spoštovani županski kolega, ker veste, da boste, bog ne daj, upam, da nihče [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Gospod Krivec.
Hvala za besedo. Še enkrat se oglašam in moram reči, da razprava je do neke mere žaljiva do nas vseh, ki tukaj sedimo, ki nekatere zadeve bolj poznamo kot nekateri kolegi, ki operirajo z nekaterimi imeni in dejstvi, ki jih dejansko ne poznajo. Tu se bom jaz predvsem dotaknil Loga pod Mangartom, ki ga verjetno najbolj poznam v tem primeru od začetka do konca, tudi glede zadeve Puh, ki je bila tako uporabljena za nekatere insinuacije. Zadnja zadeva, ki se pa danes tukaj pojavlja o tem, kako nekateri še vedno nimajo bivališč in da zadeva ni urejena. Mislim, da je to pa pod nivojem in bi prosil kolege, da si kakšno stvar tudi pogledajo, kaj preberejo. Če pa ne, naj pridejo na obisk in se sami prepričajo, kako zadeve stojijo, ali pa tudi pokličejo v ta konec in bi ugotovili, da zadeva ni takšna, kot jo predstavljajo, in da je Log pod Mangartom ena od lepših vasic v zadnjem času, ko so se zadeve dejansko uredile. Tu gre vsa pohvala tudi ministrstvu in vsem ostalim. Kar se tiče pomoči in hvale, kako nekateri pomagajo, mislim, da tukaj v tem sklopu ali pa v Sloveniji praktično ni župana, ni občine, ki se ne bi odzval takrat, ko je potrebno, in da ne bi ponudil svoje pomoči. Te izkušnje pač imamo vsi, mogoče jih kdo ni imel, pa se zato tako čudno obnaša. Vendar verjamem, da vsi kolegi župani vedo, da se vsi takoj odzovejo in ponujajo pomoč, ne glede na to, na katerem koncu Slovenije se zgodi neka naravna nesreča, in to je tudi velika prednost tega sistema ali pa tudi tega delovanja v sami Sloveniji. Kar se tiče sklada in govorjenje o tem, kako nekateri ne sodelujemo v odborih, bi se s kolegom Jancem strinjam, da je to pod nivojem in tudi branje nekaterih magnetogramov o tem, kaj se na odborih dogaja in ne dogaja, mislim, da ni korektno. Kajti v tem primeru je treba celotno zgodbo pač povedati in glede sklada je bilo jasno s strani ministrstva povedano, zakaj naj bi se ustanovil; da gre v tem primeru za to, da se zdajšnja praksa, ki izkazuje izrazite zamude pri realizaciji odprave posledic naravnih nesreč zaradi togega poslovanja Ministrstva za finance, kar vsi župani dobro vemo, pač preide in se ustanovi ta sklad, ki je v okviru ravno tako vseh zakonskih regulativ. Tak sklad bi zagotavljal bistveno večjo fleksibilnost in hitrejše reševanje določenih problemov. Zato je tudi gospa, ki je prisostvovala s strani ministrstva, jasno opredelila, da je to v 56. členu Zakona o javnih financah možno in je tudi predlagalo Ministrstvu za finance ustanovitev takega sklada, ki lahko pospeši odpravo takih težav. In tudi spoštovani kolegi, tudi kolega Gantar se je s to idejo strinjal, kar izhaja iz tega magnetograma. Lahko ga citiram: "Ideja proračunskega sklada ni slaba, ampak tudi iz tega, ker običajno ob koncu proračuna ne zapadejo sredstva, ampak se lahko podaljšujejo naprej." To je bila neka utemeljitev, ki je bila, zakaj sklad ustanoviti, in podobne stvari. Sredstva, ki pa se uporabljajo za odpravo posledic naravnih nesreč, pa so v glavnem v skladu proračunske rezerve, ki ga Vlada oblikuje lahko tudi v samem proračunskem obdobju. Ni rečeno, da je v začetku proračunskega obdobja zacementiran in se lahko tudi v primeru neke dodatne naravne nesreče spremeni. Če bi zadevo zacementirali na začetku proračunskega obdobja, bi bila ta stvar lahko zelo vprašljiva za kasnejšo izvedbo, kajti v toku sanacije se lahko pokaže, da je teh sredstev potrebno bistveno več. Takrat bi se ukvarjalo ponovno v proračunski razpravi s tem, ali naj namenimo določena sredstva za odpravo takih primerov. Mislim, da je teh prednosti, ki jih tak sklad prinaša, bistveno več, kot je takih pomislekov, kot so bili v teh razpravah nekako povedani. Tudi razprava na odboru ni kazala na to, da bi se tako opozicija kot pozicija ne strinjala s tem, da je to ena od možnih rešitev v tem zakonu, ki pripomore k temu, da se vse te posledice hitreje in bolj operativno izvajajo. Še enkrat bom povedal, ker so kolegi tudi župani, dejansko je to res in določene stvari so na Ministrstvu za finance zaradi prejšnje zakonodaje, pa bom tu konkreten - potresna obnova - izredno toge in prinašajo v bistvu velike zaostanke pri realizaciji nekaterih manjših sprememb, ampak to traja včasih tudi po več kot eno leto. Iz enega proračunskega obdobja v drugo se nekatere stvari zamaknejo čisto iz formalnih, ne pa vsebinskih razlogov. Zato še enkrat pravim, da podpiram te predloge in ta zakon.
Hvala. Imate repliko? Bom itak odprl razpravo. Je še kakšna roka? Ne, potem gospod Gantar, izvolite.
Če samo rečem odgovor na to, kar je rekel kolega Krivic, bi rekel samo to, da jaz nisem nič razpravljal o posebnem proračunskem skladu. Točno je to, kar sem rekel na odboru, da mislim, da je to koristna inštitucija, dobra iznajdba in da je njen namen prav za te namene. Kar pa vendarle rečem, je to, da bi bilo dobro, če bi v zakonu in z zakonom - v tem primeru bi moral biti poseben - opredelili obseg sredstev za sanacijo naravnih nesreč v tem primeru. To pa ni storjeno, tako da računamo, da bo Vlada tu šla do konca in da ne bo sčasoma, ko bo zanimanje za te zadeve upadlo, da ne bo upadel tudi interes Vlade, da sanira in pomaga pri teh stvareh. Samo toliko o tem vidiku te razprave.
Hvala. Zaključujem razpravo o 4. členu oziroma predstavnik ministrstva želi še k temu členu. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Samo če mi dovolite, spoštovane poslanke in poslanci, dve besedi k velikokrat izrečenim pomanjkljivostim glede tako imenovanega preprečevanja oziroma preventive in kurative. Tukaj bi rad opozoril na strukturo, ki je v državi, pravzaprav v zakonodajnem sistemu, ki ureja ti dve področji na način - naštel bom samo tri zakone, ki so na področju preprečevanja: Zakon o prostorskem načrtovanju, Zakon o vodah, Zakon o varstvu okolja. To so trije sistemski zakoni, ki imajo vgrajene mehanizme za načrtovanje prostorskega razvoja in rabe naravnih virov z zelo jasnimi navodili, kako preprečevati in se izogibati ranljivim območjem ob pospešeni dinamiki delovanja voda in drugih dinamičnih procesov. In pa kurativni - kateri predmet pa je pravzaprav danes na mizi? Govorimo o Zakonu o odpravi posledic naravnih nesreč, govorimo o kurativnem zakonu, če hočete. In mehanizmi, ki so za to na voljo, in tisto, kar je predmet v noveli, je dopolnjeno, kar je pojasnil minister za gospodarstvo, tokrat tudi z dimenzijo, ki vključuje gospodarstvo oziroma podjetništvo. In pa seveda na ta način na najbolj prizadetih območjih, ki jih je ta dinamika naravnih nesreč prizadela, potrebujejo čim hitrejšo sanacijo in neko solidarnost ali socialni moment. Tega minister tako ali drugače, tudi opredelil iz naslova podjetništva oziroma pridobitne dejavnosti, ki je utrpelo škodo zaradi - tako kot je primer Železnikov in drugih lokacij, ljudi, ki tam živijo in pa tudi gospodarske vpetosti v delitev dela oziroma konkurenčnost na svetovnem ali evropskem trgu. Gre za zmanjšanje konkurenčnosti, ki jo ima to gospodarstvo potem v evropskem trgu. Gre za to, kar novela prinaša in do sedaj ni bilo predmet urejanja. Hvala lepa.
Hvala. S tem zaključujem 4. člen in prehajamo na razpravo o 11. členu in o amandmaju Socialnih demokratov k temu členu. Odpiram prijavo. Gospod Veber, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Vlada dobiva tudi s to novelo zakona zelo velika pooblastila za izvedbo odprave posledic zaradi naravnih nesreč. Konkretno na predlog pristojnega ministrstva se pripravi program, ta program sprejme Vlada in v tem programu morajo biti opredeljeni tako roki kot tudi sredstva za odpravo posledic in velikokrat gre tudi za večletno obdobje in vse to je potem tudi podlaga za planiranje sredstev v proračunih. Po tem zakonu pa poroča Vlada Državnemu zboru zgolj in samo o izvajanju odprave posledic ob obravnavi zaključnega računa proračuna. Želim opozoriti, da bo, recimo, za leto 2007 zaključni račun obravnavan nekje oktobra, novembra leta 2008, in gre za, vsaj 9, 10 mesečni zamik ali pa še kaj več pri teh obravnavah. Vmes pa se mora veliko stvari izpeljati, veliko stvari je potrebno realizirati. Prav bi bilo, da Državni zbor ima informacijo, kako odprava posledic poteka, ne pa, da se samo post festum seznani pri obravnavi zaključnega računa proračuna. Zato v tem amandmaju predlagamo, da Vlada poroča Državnemu zboru polletno o izvedbi vseh programov in aktivnosti, ki jih je izvedla, in tudi uporabi sredstev. Torej do 31.7. naj pripravi poročilo o tem, kako daleč je sanacija izvedena. Zaključno poročilo za posamezno leto pa se strinjamo, da je potem končno poročilo obravnavano v sklopu zaključnega računa. S tem se želimo tudi izogniti nekemu nepotrebnemu administriranju s strani posameznih ministrstev, da ne bi pripravljalo kar naprej neka poročila, pa potem zmanjka časa za izvajanje teh sanacij. Vendar mislim, da je korektno, tudi zaradi same Vlade, da pripravijo celovito poročilo o polletju in potem ob zaključnem proračunu se obravnava celotno poročilo. Tako menim, da gre tukaj res za eno pomembno vlogo, ki jo Državni zbor opravlja pri tem zakonu. Gre za nadzor. Izvedba je v veliki meri, kot sem povedal, prav in zgolj in samo na ministrstvih, nadzor nad tem pa bi moral biti ravno tako bolj učinkovit, kot je trenutno zapisan v zakonu. In naj k temu dodam tudi še dejstvo, da ta zakon omogoča, da bo na dan uveljavitve tega zakona Vlada prenesla razpoložljiva sredstva iz državne proračunske rezerve v proračunski sklad s sklepom, torej Državni zbor niti ne bo vedel, koliko sredstev se bo s sklepom Vlade preneslo v ta sklad. O tem bomo lahko dobili informacijo šele po zaključnem računu, če bo ostalo pri tej zakonski rešitvi. In v tem zakonu tudi dejansko zelo jasno piše, da o uporabi sredstev odloči Vlada in ravno tako ji nalaga pravzaprav zelo neposredno pristojnost, koliko sredstev v posameznem letu bo namenila in koliko ne bo namenila. Tudi v izogib dejstvu, da se lahko zgodi, da bo Vlada vmes nekje v nekem letu ugotovila neke druge prioritete, se lahko zgodi, da bo zaustavila črpanje sredstev pri odpravi posledic, kar je slabo. In to lahko Državni zbor izve samo v primeru, da nam vsaj polletno še poroča. Tako da upam, da bo ta amandma resnično sprejet kot amandma, ki je prispevek k transparentnosti porabe proračunskih sredstev, ki je prispevek k temu, da Državni zbor tudi ima informacijo o tem, kako poteka odprava posledic, in da bomo imeli tudi pravočasno informacijo, ko se bo sprejemal proračun, ali Vlada spoštuje ta program ali ga ne spoštuje. Hvala.
Hvala. Gospod Krivec.
Hvala za besedo. Glede na to, da je bil amandma dan na mizo in smo ga nekako na hitro pogledali, dejansko ne vidimo težave v tem, da bi bil v tej proceduri tudi sprejet, v bistvu ne vpliva na ta zakon v neki bistveni smeri, daje pač poročilo dvakrat letno in mislim, da je to tudi z naše strani sprejemljivo, tako da ta 11. člen in tudi ta amandma podpiramo. Bi pa še nekaj poudaril, ko je bilo prej govora s strani kolega o posebnih zakonih. Rad bi poudaril to, da ta zakon ne izključuje nobenega posebnega zakona v primeru neke izjemne naravne nesreče, ki se v prihodnosti lahko zgodi. Tako da še enkrat bi rad posebej poudaril, da ta zakon rešuje ravno to, kar se zdaj dogaja, da je ta mrtvi čas v tisti neposredni situaciji dejansko razrešen, da ni nekega praznega ukrepanja, to omogoča. Nikakor pa ne zavrača možnosti, da se v primeru neke nesreče, ko je za to pogoj, ponovno napiše tudi poseben zakon, kot v primeru Trbovelj, Posočja, plazov in tako naprej. Tako da ta zakon ne izključuje tega. Toliko v pojasnitev. Kot sem rekel, ta amandma pa ni sporen in ga podpiramo.
Hvala. Je še kakšen interes po razpravi o 11. členu in amandmaju k temu členu? [[Ne.]] Zaključujem razpravo o tem členu in vseh drugih stvareh pri tem zakonu. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj čez pol ure, to je ob 17.25. Prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 17.25.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Prosim, da zasedete svoja mesta. Nadaljujemo s sejo. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Prosim vas, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda - z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o evropskih svetih delavcev. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda - tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o delovnih razmerjih. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, amandmajev v tretji obravnavi ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda - z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o političnih strankah. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmajev k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, amandmaji v tretji obravnavi ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 24. točko dnevnega reda - s prvo obravnavo Predloga zakona o varstvu kulturne dediščine v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o varstvu kulturne dediščine je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu poslanskih skupin. Prijava teče. Gospa Širca, izvolite, imate besedo v imenu Poslanske skupine Zares.
Poslanska skupina Zares je zahtevala prvo obravnavo zakona o varstvu kulturne dediščine in v določenem trenutku smo celo menili, da ne bi bilo nesmiselno poriniti zakona naprej, še posebej v luči tega, če bi se Vlada zavezala, da bo upoštevala spremembe v drugi obravnavi tudi na način današnjega izrekanja posameznih poslanskih skupin ter poslank in poslancev. Vendar mi ne bomo podprli primernosti, temveč se bomo vzdržali, zahtevali - in predpostavljam, da bomo dobili tudi pomoč - javno predstavitev mnenj, ker je ogromno vprašanj na tem področju odprtih. To so potrdile tudi druge poslanske skupine. Odprto je vprašanje pooblaščenih muzejev, ki se bodo po novem morali registrirati v odnosu do nacionalnih, državnih muzejev. Odprto je vprašanje sofinanciranja Cerkve, ki ga ta zakon eksplicitno uvaja. Odprto je vprašanje arheološke dediščine, tudi dejstvo, da postanejo grobišča povojnih pobojev po tem zakonu arheološka kulturna dediščina. Odprto je vprašanje novih dolžnosti, ki jih prevzema država na račun varstva kulturne dediščine. Tudi se ni zgodilo to, kar smo na nek način morebiti pričakovali, da se bodo po vzoru Hrvaške in nekaterih drugih držav uveljavile tako imenovane takse oziroma paradajatve za vzdrževanje kulturne dediščine, glede na to, da olajšav, kot ste obljubljali, preden ste prišli na oblast, v zakonu za vlaganje v kulturno dediščino nimamo. Ampak Ministrstvo za finance je Ministrstvu za kulturo že tretjič poslalo klofuto, ko je to umaknilo iz predloga zakona. Skratka, glede na pripravljenost, ki jo je danes državna sekretarka ob pomenljivi odsotnosti ministra vendarle posredovala Državnemu zboru, da bo do dialoga prišlo, pozivamo še prisluh strokovni javnosti, ki morebiti pri tem zakonu ni prišla do izraza, vsaj naši pogovori z njimi nam dajejo to sporočilo, se bomo po javni predstavitvi mnenj vrgli v pripravo amandmajev, zaenkrat bomo pa vzdržani. Hvala.
Hvala. Je kakšen interes po obrazložitvi v svojem imenu? [[Ne.]] O predlogu sklepa glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 5. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Zato bo predlog zakona dodeljen v drugo obravnavo Odboru za kulturo, šolstvo in šport kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 22. točko dnevnega reda - to je z obravnavo predloga zakona o spremembi in dopolnitvi stanovanjskega zakona. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi stanovanjskega zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Je še kakšna roka? Ne, samo gospod Potrč v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi. Poslanka skupina bo glasoval proti predlogu matičnega delovnega telesa, ker podpira predlog sprememb in dopolnitev zakona. Predlagamo vsem, ki ste doslej govorili, da nasprotujete predlogu zakona, da še enkrat razmislite. Za kaj gre? Za izgovor, da se zakon ne podre, obstojajo samo in izključno formalni ali, jaz bi rekel, formalistični izgovori ministrstva. Govoriti o tem, da iz razloga, ker je zakon iz prejšnjega sistema v dveh različnih zakonih enkrat govoril o stanovanjski pravici, enkrat o začasni pravici uporabe, dajal pa vsebinsko popolnoma enake pravice, ni noben opravičljiv razlog. Razlog je lahko izključno samo vrednostna opredelitev, da ne želimo pomagati reševati tega problema, tako kot ga nismo mnogokje pri nosilcih stanovanjske pravice v denacionaliziranih stanovanjih. To je možno, nikakor pa nima za to formalnega opravičila. Tudi, ko Vlada trdi, da gre za napačno vsebinsko opredelitev, ker ni mogoče zagotavljati neke pravice, ker niso stanovanjske pravice imeli, vi veste dobro, kadar gre za tranzicijske zakone, je možno, da Državni zbor vsebino široko opredeli, kakor jim odgovarja. Pa te volje ni. Kako pa izgledajo v praktičnih primerih, vam bom povedal na primeru gospe in gospoda, ki sta bila pred nekaj dnevi pri meni. On je bil hišnik, ona njegova žena. Po letu 1991 so zahtevali, da izpraznita stanovanje, ker je opravljal tudi dela kurjača, pa je to prevzela toplarna. Moledovala sta, naj se jima to ne zgodi, pa so rekli, ne, zahtevali bomo visoko najemnino. Naprej sta moledovala, potem so se dogovorili za možen odkup. Morala sta odkupiti po tržni ceni, sklenila sta nekaj deset pogodb in se mučila leta in leta, da sta te pogodbe dosegla. Vse so overjene pri notarju, vse so uvedene na občini, plačani so davki. Ko sta hotela svoje lastništvo vknjižiti v zemljiško knjigo, so jim povedali: "Oprostite, ne morete, ker ljudje, od katerih ste vi kupili, nimajo lastništva." V originalnih pogodbah, ki so jih odkupili od gradbenega podjetja, niso imeli zavedeno, da so solastniki hišniškega stanovanja. In zdaj, pravita, kaj? Sodišče pravi, da brez podlage ne morejo odločati, na ministrstvu so jim pa rekli: "Pojdite h gradbenemu podjetju in naj vam da potrdilo, da so takratni lastniki pred 25 leti res kupili tudi hišniško stanovanje." To je pa realnost našega obnašanja.
Hvala. Kakšen interes po obrazložitvi v lastnem imenu? Odpiram prijavo za obrazložitev v lastnem imenu. Gospod Veber, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. V vsakem primeru, če želimo razrešiti situacijo hišniških stanovanj oziroma najemnikov v teh stanovanjih, je potrebno spremeniti zakon. Brez spremembe zakona tega problema ni mogoče reševati. Ugotovljena je bila pomanjkljivost oziroma anomalija v tem smislu, da se nekomu prizna status najemnika, drugemu pa recimo samo kot uporabniku tega stanovanja. Seveda je za tiste, ki so lahko uveljavljali svojo pravico kot najemnik, bilo leta 1991 in tudi leta 2003 to zelo ugodno rešeno s to zakonodajo, ko smo lahko odkupovali stanovanja. No, ti so ostali pravzaprav nekako izvzeti iz vsega tega, zato mislim, da je prav, da poskušamo reševati tudi ta del populacije, ta del najemnikov na način, da spremenimo zakon in jim omogočimo pravzaprav to, kar je bilo veliki večini v tej državi dejansko omogočeno v tem postopku tranzicije lastninjena in prodaje družbenega premoženja. Mislim, da so ravno tako prispevali k temu družbenemu premoženju, mogoče še celo več, kajti skrbeli so tudi izrecno za premoženje šol in podobnih javnih ustanov. Ne vidim razloga, zakaj ne bi bilo toliko volje in možnosti, da spremenimo in uskladimo našo zakonodajo, da bi lahko tudi stanovalcem v hišniških stanovanjih omogočili vsaj enak pristop reševanja tega problema kot za vse ostale, ki so to dobili leta 1991. Hvala. Zato bom podprl ta zakon oziroma glasoval proti sklepu odbora.
Hvala. Glasujemo o predlogu sklepa. Navzočih je 687 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 23. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o odpravi posledic naravnih nesreč. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju k 2. členu, ki ga predlagajo poslanske skupine SDS, NSi, SLS in DeSUS. Odpiram prijavo. Ni želje po obrazložitvi, zato glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti 3. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je predlagani amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju k 4. členu, predlagajo ga iste poslanske skupine SDS, NSi, SLS in DeSUS. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, proti 7. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je predlagan amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SD k 11. členu. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 37. (Za je glasovalo 25.)(Proti 37.) Ugotavljam, da predlagani amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Ugotavljam,da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaje k 2. in 4. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tem členom vložiti amandmaje. [[Ne.]] Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika Državnega zbora vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine gospod Barovič. Izvolite.
Hvala, gospod predsednik. V Slovenski nacionalni stranki, dokler ne bomo videli proračunske postavke v amandmaju za rebalans proračuna 2008 ali, kar je seveda nemogoče že zaradi zadnje seje o proračunu za leto 2009, ne moremo podpreti takšnega zakona. Govoriti o pomoči brez vrednosti. Poglejte, gospod predsednik, sploh ne vedo, za kaj gre. Govorijo, govoriti brez vrednosti o tem, kako pomagati z nekim zakonom nekomu. In če jaz rečem: "Prav, pomagajmo nekemu določenemu področju z nekim zakonom, z določenim zneskom," je bla, bla, bla. Če rečem, "če je to splošni zakon, določimo znesek in povejmo", je to bla, bla, bla. To je popolnoma, spoštovani gospod predsednik, neresen odnos tega Državnega zbora do, bog ne daj, stvari, ki so se in se bodo, pa upam, da ne prepogosto dogajale. To ni lepo, to bi morali vedeti vsi. Vam je vseeno, o čem govorite, vi se pogovarjate med sabo, mi pa govorimo o stvareh, ki so za ljudi krute. Krute! Krute! In zdaj bomo odločali o nekem zakonu, ki bo določal nekaj, o čemer mi ne vemo nič. Prav! Napisali bomo 70 milijonov, ni problema bomo za, če bo zapisano, ali pa 100. Kam pa bo šel ta denar? Kam bo šel, spoštovane gospe in gospodje?! Ne verjamem, da bo šel med tiste reveže, med tiste, ki so prizadeti. Ne verjamem, ker to je politika. Povejte mi, zakaj. Prvič, ni ministra za gospodarstvo, drugič, zakaj je vpleten minister za gospodarstvo pod okriljem spoštovanega, edinega gospoda iz Ministrstva za okolje in prostor, ki je ostal in ga spoštujem. Oni so tisti, ki so dali ta predlog zakona, minister za gospodarstvo je prišel, ga [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]je obrazložil, je "spokal taško" in je šel. Je to odnos ministra za gospodarstvo do zakona, s katerim želi pomagati ljudem, ki so pljuvali Slovensko nacionalno stranko?! Kje je? Ni ga. Spoštovani gospod državni sekretar, z vsem spoštovanjem - hvala bogu, da ste vsaj vi tukaj in boste lahko mogoče odgovorili na to vprašanje: Kakšno zvezo ima Ministrstvo za gospodarstvo, da postavi zakon pod vašim okriljem, če ga ni tukaj? S kakšno povezavo, zakaj ga ni bilo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]23. septembra, ko smo obravnavali prvi zakon? Povejte mi! In kje in kdaj bodo ti zneski navedeni v amandmajih ali proračunih, rebalansu proračuna za 2008 ali v amandmajih [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala. Gospod Barovič, to je faza obrazložitve glasu in ne polemika, zato vam državni sekretar ne bo odgovarjal. Bi pa prosil, da nekoliko izbirate svoje besede, kot so: "vam je vseeno, sploh ne vedo, za kaj gre." Gospod Barovič, ne vem, morda ste najbolj pametni v tej dvorani in morda gre samo vam [[...]] [[glas iz dvorane]] [[...]]za vse te stvari, samo take besede niso na mestu. Prosim, da ne nadaljujete z žalitvami. [[...]] [[glas iz dvorane.]] [[...]] Odpiram prijavo za obrazložitev glasu v svojem imenu. Gospod Veber, izvolite, imate besedo.
Hvala. Zakon bom podprl, čeprav bi resnično rad še enkrat opozoril, da ima Vlada tudi pri tem zakonu zelo velika pooblastila. Na predlog ministrstva bo sprejela program za odpravo posledic in tudi sprejela sklep o prenosu sredstev, ki bodo letos še ostala v proračunu za odpravo posledic in tudi del proračunske rezerve v poseben sklad. Naš amandma, ki smo ga sicer predlagali k 11. členu, je govoril, da pričakujemo, da bo v polletju do 31.7. Vlada poročala Državnemu zboru o uporabi teh sredstev. Amandma ni bil sprejet, ker naj bi ta rešitev bila že dovolj jasno zapisana v zakonu o javnih financah. Upam, da bo temu res tako, da se bo posamezno ministrstvo zavedalo te obveznosti zakona o javnih financah, da bo Vlada resnično do polletja oziroma do 31.7. Državnemu zboru predložila poročilo o porabi sredstev, za katere pa res ta hip ne vemo niti, koliko se jih planira, niti koliko se jih bo potem porabilo za sanacijo škode po neurju. V pričakovanju, da bo Vlada dejansko spoštovala Zakon o javnih financah, da bo to poročilo ob polletju prišlo v Državni zbor, bom ta zakon podprl. Hvala.
Hvala. Gospod Zagorac.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči! Daleč od tega, da bi jaz bil najbolj pameten, ampak moram vam povedati, da tudi ne vi, ki ste prvi izmed vseh, niste, pa tudi kolegi iz koalicije, recimo kolega Pojbič, tudi ni najbolj pameten, kljub temu, da se smeji vsaki obrazložitvi glasu, pa še danes ne ve, zakaj. Ampak pustimo to. Nepodpretje zakona, kot ga predlaga Vlada Republike Slovenije, ni popularno, ni politično, ni modro v tem trenutku, ampak žal je realistično. V Slovenski nacionalni stranki daleč od tega, da bi hoteli biti popularni, politični, modri, najbolj pametni. Žal smo realistični. Naravne nesreče so se dogajale že prej. V tem se boste strinjali z mano in mi ne boste oporekali. Ampak gospod, imenoval ga bom Franci, iz Velike Polane, ali pa iz Sladkega Vrha, ali pa Šentilja ali Pesnice, danes ni dobil ničesar od Vlade Republike Slovenije. Zakaj? Zato, ker je Vlada delila sredstva po glavah, po načelu: Kdor ni naš, bo počakal. In ta, ki je čakal, ni dobil ničesar, čeprav si zasluži največ. In v tem primeru, spoštovane kolegice in kolegi, tega zakona ne morem podpreti. Tisti, ki si najbolj zasluži, do zdaj ni dobil ničesar. In na podlagi tega v Slovenski nacionalni stranki zakona ne podpiramo. Dajmo začeti enkrat pri "ta spodnjih", pa gremo potem na "ta zgornje", ne pri zgornjih, pa iti na "spodnje", vmes pa zmanjka sredstev. Mali kmet si prvi zasluži, veliki pa zadnji. Zakaj? Zato, ker je veliki zavarovan, mali pa nima sredstev, da bi bil zavarovan, ker mu ta Vlada tega ne dovoli. Hvala.
Hvala. Gospod Krivec.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz bom ta zakon podprl tudi zaradi vseh argumentov, ki sem jih že v razpravi navedel. Mislim, da je pa, še enkrat bom poudaril, razprava nekaterih pod nivojem tega Državnega zbora. Opletajo z dejstvi, ki ne stojijo. Mislim oziroma verjamem, da ta zakon prinaša izboljšave na področju odpravljanja posledic naravnih nesreč. Predvsem izboljšuje hitrost odziva posameznih ministrstev in s to zadnjo novelo tudi na področju gospodarskih subjektov lahko v danem trenutku hitro in učinkovito odpravimo najbolj nujne posledice, ki nastopijo v takih situacijah. Vsa ostala razprava, ki je bila, ki naj omogoča tudi nadaljnjo uvedbo zakona v primeru neke večje nesreče, ta zakon ne omejuje, tako da se lahko, kadarkoli bi se pojavila potreba po dodatnem zakonu o odpravi neke posebno velike naravne nesreče, to uveljavi. Zakon pa dejansko omogoča vsem ministrstvom, da v danem trenutku, ko se naravna nesreča pojavi, lahko s tem instrumentom, ki ga danes sprejemamo, dejansko takoj odreagira in sanira nastalo škodo. Vse nadaljnje posledice, ki jih je treba sanirati, lahko tudi nek drug zakon odpravlja. Vendar so izkušnje pokazale, da v tem sedanjem Zakonu o odpravi posledic naravnih nesreč so nekatere pomanjkljivosti, ki jih s to novelo dejansko odpravljamo. Zato tudi v poslanski skupini ta zakon podpiramo.
Hvala. Je še kakšen interes po obrazložitvi glasu? [[Ne.]] Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO ITALIJANSKE REPUBLIKE O ČEZMEJNEM POLICIJSKEM SODELOVANJU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti nihče. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 28. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI VEČSTRANSKEGA SPORAZUMA MED EVROPSKO SKUPNOSTJO IN NJENIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI, REPUBLIKO ALBANIJO, REPUBLIKO BOLGARIJO, BOSNO IN HERCEGOVINO, REPUBLIKO ČRNO GORO, REPUBLIKO HRVAŠKO, REPUBLIKO ISLANDIJO, NEKDANJO JUGOSLOVANSKO REPUBLIKO MAKEDONIJO, KRALJEVINO NORVEŠKO, ROMUNIJO, REPUBLIKO SRBIJO IN ZAČASNO UPRAVO MISIJE ZDRUŽENIH NARODOV NA KOSOVU O VZPOSTAVITVI SKUPNEGA EVROPSKEGA ZRAČNEGA PROSTORA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21.A TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZASEBNEM VAROVANJU, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Ali želi besedo predstavnik Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona? Gospod mag. Zinrajh, državni sekretar, izvolite, imate besedo.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Dober večer! Hvala za besedo, gospod predsednik. Glede na pomanjkljivosti, ki smo jih zaznali na področju zasebnega varovanja, povezane predvsem z možnostjo učinkovitega ukrepanja na samem kraju, kjer se zakon o osebnem varovanju krši, je Vlada predlagala spremembe zakona. Predlagali smo predvsem naslednje. Izdajanje licenc za podjetja, ki so v kakršnem koli postopku, se postopek izdaje zaustavi do pravnomočnosti odločbe. Nadalje, onemogočanje pridobitev licence podjetju, ki je pravnomočno spoznano za odgovorno za določene prekrške za dobo 4 let. Natančneje se določijo pogoji za začasen odvzem licence, predvsem pa se daje notranjemu ministrstvu možnost začasnega odvzema licence, kjer pritožba ne zadrži izvršbe. Prav tako se lahko lokal, kjer se izvaja takšno varovanje, zapečati in pritožba na takšen sklep ne zadrži izvršbe. Uvaja se nov prekršek za podjetje, ki ne sklene ustrezne pogodbe s podjetjem, ki ima ustrezno licenco za varovanje, ali pa je v nasprotju s predpisi, ki opredeljujejo področje javnih zbiranj. Spreminja se tudi področje podeljevanja službenih izkaznic, kjer se zaostrujejo pogoji za pridobitev izkaznic glede na varnostne zadržke. Nadalje se določajo pogoji za odvzem službene izkaznice, pri čemer bo le-ta vezana na posameznika in ne na podjetje. Licenca za načrtovanje in izvajanje varnostnih sistemov se deli na dve licenci, in sicer načrtovanje varnostnih sistemov in izvajanje sistemov tehničnega varovanja. Zakon predvideva tudi prostovoljno združevanje v zbornici in določa pogoje za reprezentativnost zbornice. Za področje usposabljanja, kjer smo opažali določene pomanjkljivosti, smo opredelili pogoje, pod katerimi se lahko pridobi javno pooblastilo za izobraževanje na tem področju, ter opredelili, da lahko zbornica izvaja usposabljanje, če seveda izpolnjuje predpisane pogoje. Država oziroma notranje ministrstvo pa je garant, da se bo takšno izobraževanje izvajalo v okviru MNZ, če nihče ne bi izpolnjeval teh pogojev. Hvala lepa za pozornost. Prosim, da predlog sprejmete. Hvala.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Ali želi besedo podpredsednik odbora, gospod Hvauc? [[Da.]] Izvolite za predstavitev poročila odbora.
Hvala lepa za besedo gospod predsednik. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na 44. nujni seji dne 23.10.2007 in njenem prvem in drugem nadaljevanju dne 25.10.2007 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zasebnem varovanju, ki ga je v obravnavo po nujnem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. Na sejo so bili poleg predstavnikov Ministrstva za notranje zadeve in Zakonodajno-pravne službe povabljeni tudi predstavniki Zbornice Republike Slovenije za zasebno varovanje. Predstavnik predlagatelja, minister za notranje zadeve, je podal tudi dopolnilno obrazložitev in naj iz te predstavim nekaj najbolj pomembnih sprememb, ki jih prinaša. Spremembe bolj natančno določajo pogoje za pridobitev licenc za opravljanje te dejavnosti, natančneje opredeljujejo pogoje za začasen oziroma trajen odvzem licence, uvajajo možnost učinkovitega izvajanja inšpekcijskega nadzora, uvajajo tudi odgovornosti za naročnika varnostne storitve, širijo pristojnosti Ministrstva za notranje zadeve glede ugotavljanja izpolnjevanja pogojev za opravljanje dejavnosti po že pridobljeni licenci ali službeni izkaznici in omogoča se prostovoljno članstvo v Zbornici Republike Slovenije za zasebno varovanje in drugače se ureja usposabljanje na področju zasebnega varovanja. Minister je tudi poudaril, da so potekala intenzivna usklajevanja in pogovori s predstavniki zbornice za zasebno varovanje in v teh usklajevanjih so našli tudi določene rešitve k 17., 25., 26., in 42. členu, na podlagi katerih so bili potem pripravljeni tudi ustrezni amandmaji. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da so bile njihove pisne pripombe v pretežni meri upoštevane z vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin. V teku razprave pa je izrazila določene pomisleke na amandma k 40. členu, v povezavi novo določbo oziroma določbo novega 77.b člena, in nadalje tudi nekatere pomisleke glede tretjega odstavka 42. člena. Na seji odbora je, kot sem že v uvodu omenil, sodeloval tudi predstavnik Zbornice Republike Slovenija za zasebno varovanje, ki je navedel, da se je z dopolnitvami k 17. in 25., 26. in 42. členu strinjajo. Menil pa je, da bi bil potreben dodaten razmislek glede problematike pripravljanja predlogov, katalogov, standardov, strokovnih znanj in spretnosti, v tej zvezi tudi standardih popisnih znanjih in spretnosti poklicnih profilov in tako naprej. K predlogu zakona je svoje pisno mnenje podala tudi Komisija Državnega sveta za politični sistem z dnem 25.10., kjer so izoblikovali naslednje sklepe: komisija ne podpira predloga zakona v delu, ki se nanaša na Zbornico Republike Slovenije za zasebno varovanje, podpira pa Predlog zakona o delu, ki bi omogočil učinkovito ukrepanje pristojnih organov zoper kršitelje predpisov s področja zasebnega varovanja, hkrati komisija poziva Vlado Republike Slovenije in Ministrstvo za notranje zadeve, da sistemski del umakne s tega predloga zakona in da v tem delu pripravi nov predlog zakona, priporočajo pa tudi ali pa menijo, da glede na to, da prihaja do velikih kršitev pri varovanju gostinskih objektov oziroma nočnih lokalov, naj predlagatelj razmisli o morebitni natančnejši ureditvi tega dela varovanja. V razpravi, ki je sledila, je bilo največ govora ravno okrog pristojnosti zbornice za zasebno varovanje oziroma okrog usposabljanja, tudi okrog kriterijev za določitev reprezentativnosti in okrog samih amandmajev. Odbor je sprejel naslednje amandmaje: amandmaje poslanskih skupin SDS-a, NSi in SLS k 8., 12., 13., 14., 15., 16., 17., 25., 26., 27., 29., 36., 40., 41. in 42. členu ter amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k 27. členu. Vse ostale amandmaje je odbor zavrnil, sprejel je še dva svoja, in sicer k 3. členu in amandma na amandma odbora k 42. členu. Sestavni del tega poročila je dopolnjeni predlog zakona, ki ga je odbor pripravil tako, da je predlog zakona za drugo obravnavo vključil sprejete amandmaje. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Poslanec Miran Potrč bo podal stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, gospod podpredsednik! V Poslanski skupini Socialnih demokratov predlogu sprememb in dopolnitev Zakona o zasebnem varovanju ne bomo nasprotovali. Ne želimo, da bi lahko, pa četudi neresnično in lažno Vlada kadarkoli s prstom ponovno kazala na Državni zbor, Državni svet, tiste poslanke in poslance, ki smo glasovali za ali proti zakonu in s tem našla ali pa iskala opravičila za svoje neravnanje in nesprejemanje obveznosti in ukrepov, ki bi jih lahko opravljala na podlagi zakona. Če je Vlada prepričana, da ji bodo predlogi sprememb in dopolnitev tega zakona omogočili, da sprejema polno odgovornost za varovanje ljudi in premoženja, tudi kadar gre za uresničevanje nalog, ki jih imajo družbe za varovanje, tudi kadar gre za varovanje v najbolj ogroženih diskotekah in nočnih lokalih, potem temu ne želimo ugovarjati in nasprotovati. Želimo pa poudariti, da je prav, da se Vlada te svoje odgovornosti, ki si jo bo s tem zakonom zagotovila, tudi zaveda in da morda ne bo, upam, da ne bo sploh potrebe, ker ne bo več takšnih tragičnih nesreč, ponovno prihajala z iskanjem krivca nekje drugje, ne pa v svojem neravnanju. Mi smo sicer želeli, da bi Vlada po nujnem postopku urejala tista vprašanja, ki so vezana res na podelitev licence, za nadzor in za eventualen odvzem licence, kar je bilo najbolj sporno, ne pa tudi tistih vprašanj, ki so pogojena s sistemom družb in njihovo organiziranostjo v Zbornici za varovanje. Vlada je temu ugovarjala, vladna večina je kot običajno potrdila ta njihova stališča in naši predlogi niso bili sprejeti. Kljub temu pa je prav priznati, da je Vlada tudi na tej točki naredila dva popravka, ki ju julija meseca ni bila sposobna narediti in bi morda, če bi ju naredila že julija, ne pripeljala do veta in do tega, da zakon po vetu ni bil potrjen. Sprejela je namreč opredelitev, da se Zbornica za zasebno varovanje lahko reorganizira in deluje naprej tudi kot reprezentativna zbornica pod določenimi pogoji, kar ji edino daje podlago, da lahko opravlja tudi del javnih pooblastil. In rekla je, da monopol za opravljanje izobraževanja in usposabljanja ne bo prenesen iz zbornice, kar ni bilo dobro, na Policijsko varnostno šolo, kar ne bi bilo nič boljše. To bi pa lahko bila posledica zakona, če ne bi v sedanjih rešitvah bilo določeno, da lahko izobraževanje in usposabljanje opravlja tudi zbornica po reorganizaciji, pod pogojem, da se bo v njo združilo najmanj 35% subjektov, ki opravljajo varovanje, kar bo pogoj za reprezentativnost. Eno vprašanje v zakonu po našem mnenju morda ni ustrezno urejeno, to je vprašanje posebnih licenc in posebnih oblik varovanja v diskotekah in nočnih lokalih, kjer je to varovanje najbolj rizično. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Pričakovali smo na podlagi opozoril, ki smo jih dobili še danes od zbornice za zasebno varovanje, da bo v okviru Vlade in vladne koalicije mogoče takšen predlog pripravljen. Do sedaj ni bil in glede na to, da zakon prehaja v fazo odločanja, morda ne bo. Mogoče bi bilo dobro, da bi o tem Vlada razmišljala in to dopolnitev predlagala kasneje, da ne bi bilo dvoma, da gre tukaj za najbolj rizičen način varovanja, mnogo bolj kot na javnih prireditvah, čeprav gre tukaj za isto skupino in da se ne bi ponavljale tragedije, ki smo jim bili že priča. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Aleš Gulič pa bo predstavil stališče poslanskega kluba Liberalne Demokracije Slovenije. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi, predstavniki ministrstva! V Liberalni demokraciji Slovenije smo ves čas pripovedovali o tem, kako je nujni postopek popolnoma nepotreben. Zaradi tega, ker je bil argument tistega, kar naj bi bil vzrok za nujni postopek, pravzaprav ničen, ker so zadeve že rešene v obstoječem zakonu. Dokaz za to je, da je konec koncev inšpektorat dve odločbi o tem, da je začasno vzel licenco, opravil v tem času. Ene pa pač ni. Že na tisti ponedeljkovi seji smo na nek način predlagali ministru Mateju, da odstopi. Potem je bilo to ponovljeno še na 44. nujni seji in mislim, da bi to pravzaprav tudi lahko že izvedeli. Sem mislil, da je že odstopil, ker ga ni bilo. No, sedaj je prišel. Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zasebnem varovanju ne bomo podprli predvsem zaradi tega, ker gre za trojanskega konja. Gre spet za zlorabo nekih dogodkov in seveda na osnovi teh dogodkov se potem spreminjajo čisto druge stvari, kot bi se morale, in bi lahko šle čisto po regularnem postopku, z globokim premislekom, z občutkom in predvsem z voljo, da se zadeve v resnici rešijo. Tega pa seveda v nujnem postopku ni bilo mogoče opraviti. Spomnite se, kako so te seje potekale. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Anton Kokalj pa bo podal stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Spoštovani gospod minister, spoštovane kolegice in kolegi! Razprava prejšnjega tedna ob sprejemanju novele zakona o zasebnem varovanju ni potekala dosti drugače kot spomladi ob prvem sprejemanju sprememb zakona in junija ob razpravo o vetu. Razlika je v tem, da je bil po novih usklajevanjih predvsem dosežen kompromis o vlogi zbornice za zasebno varovanje. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo že v spomladanskih razpravah opozarjali na ključen pomen izobraževanja in usposabljanja varnostnega osebja. Le strokovno kvalitetno usposobljen kader, ki se zna primerno odzivati v različnih situacijah, lahko zagotavlja ustrezno varovanje ljudi in premoženja. V naši poslanski skupini menimo, da ta zakon sam po sebi sicer ne more preprečiti deviantnega obnašanja v širši okolic lokalov, ki se jih drži slab sloves, lahko pa poveča varnost zasebnega varovanja. Hitrejši začasni odvzem licence, ostrejši pogoji za ponovno pridobitev licence, na novo uvedena odgovornost naročnikov storitev in povečane pristojnosti inšpekcije so vzvodi, ki bodo v pomoč ustreznim službam za hitro in učinkovito ukrepanje v kritičnih situacijah. V razpravi na matičnem delovnem telesu je bil tako glede amandmajev kot glede samega zakona dosežen določen konsenz, zato upamo, da pri sprejemu zakona ne bo večjih težav. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlagane spremembe tudi tokrat podprli.
Hvala lepa. Kolega Marjan Drofenik bo podal stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani minister s sodelavci, poslanke, poslanci! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo predlagane spremembe in dopolnitve zakona o zasebnem varovanju predvsem zato, ker je trenutna zakonska urejenost s področja zasebnega varovanja pomanjkljiva in neustrezna ter zahteva spremembe zakona. Menimo, da bi vzdrževanje trenutnega stanja tudi v prihodnje povzročalo kršenje predpisov in neučinkovit nadzor ter ogrožanje varnosti in premoženja. Predlog sprememb in dopolnitev bomo podprli, ker smo prepričani, da bo ta zakon omogočil Ministrstvu za notranje zadeve boljši nadzor in bolj učinkovito ukrepanje zoper kršitelje predpisov s področja zasebnega varovanja. Menimo tudi, da je primerno, da se razširi krog tistih, ki bodo lahko opravljali izobraževanja in usposabljanja zaposlenih na področju varovanja. Prav je, da se prekine z monopolom. Želimo si, da bi bila zagotovljena višja raven varnosti, in da ne bi več prihajalo do anomalij, ki so že prevečkrat imele hude posledice. Menimo, da se bodo s predlaganim zakonom onemogočile marsikatere nepravilnosti, ki smo jim bili priča v zadnjem obdobju. Prepričani smo, da bo ta sprememba zakona dolgoročno pomenila več reda na področju zasebnega varovanja. Prav zato bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlagani zakon o spremembah in dopolnitvah zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil dr. Pavel Gantar. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci! Ob tem zakonu je bilo danes in v preteklih dneh povedano veliko stvari. Stvari so razmeroma jasne. Ta zakon je po nujnem postopku prišel v parlament v bistvu kot posledica tragičnih dogodkov, ki so se zgodili pred lokalom Global. Na očitke, če se boste spomnili, da policija oziroma Ministrstvo za notranje zadeve ni ukrepala zadosti hitro in učinkovito, sta tako minister kot tudi direktor direktorata pokazala na Državni zbor, da nista mogla ukrepati oziroma ministrstvo ni moglo ukrepati in policija, ker so bile spremembe Zakona o zasebnem varovanju zavrnjene, mislim da julija v Državnem zboru. Izkazalo se je vmes tudi s številnimi razpravami in strokovnim mnenjem, da temu ni tako, da bi lahko ministrstvo, predvsem pa policija, ukrepala, da sta imela za to zakonske podlage, da jih nista izkoristila, in da predvsem, kar zadeva odvzem začasne licence, tudi če bi ukrepala, danes lahko rečemo, da ni nujno, da v vsakem primeru do tega dogodka ne bi prišlo. Tega ne bomo nikoli vedeli. Zaradi vsega tega je prišel v Državni zbor ta zakon, ki je v svojih prvih verzijah poskušal uveljaviti vse tisto, kar v prvem poskusu junija in julija letos ni uspelo. V tem procesu se je vendarle zgodil pozitiven preobrat - ministrstvo je prisluhnilo vsaj na dveh ali treh točkah, deloma opoziciji kot tudi Zbornici za varovanje, in je odstopilo od svojih najbolj radikalnih predlogov. Zakon zdaj ni več tako radikalen v tem smislu, da bi ukinil vsa pooblastila, pristojnosti zbornice in tako naprej in je na nek način še prebavljiv, če smem tako reči. Vendar ta zakon smo sprejemali po nujnem postopku, na sejah, ki so bile pozno zvečer, utrujeni poslanci, utrujeni predstavniki Vlade. Nisem prepričan, da so vsi amandmaji dobri, premišljeni, skoordinirani in da se ne bi dalo storiti še kaj več. Predvsem sem prepričan, da niso bile upoštevane nekatere pobude, o katerih je bilo že rečeno, s katerimi bi lahko zakon resno dopolnili na kritičnih točkah, predvsem kar zadeva psihofizične, izobrazbene in druge kriterije varnostnikov, ki varujejo v lokalih in tako naprej. Če bi si vzeli čas, bi ta zakon s temi amandmaji lahko pripravili bistveno boljšega, bil bi lahko bistveno boljši, predvsem pa ne bi prevzeli tveganja v tem trenutku, da smo mogoče v tej naglici storili kaj, kar ni dobro in kar bo treba popravljati. Zaradi vsega navedenega in ker ta zakon ni nikakršna nujnost in ker zaradi tega neposredno v tem trenutku in takoj jutri ne bo nič več varnosti, tega zakona ne bomo podprli. Sicer pa v teh in drugih zadevah po mnenju Poslanske skupine Zares - nova politika je zastavica ministru za notranje zadeve vsaj po našem mnenju že padla. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Boštjan Zagorac bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Zakon, ki je danes pred nami, je drugič v tem parlamentu. Prvič smo ga v tem parlamentu zavrnili na podlagi veta Državnega sveta. Danes ga obravnavam pod nekimi težkimi okoliščinami, ki jih je improviziralo ali pa ustvarilo Ministrstvo za notranje zadeve. Gre za okoliščine, tragične okoliščine, ki se jim skušamo vsi izogibati, posameznika, ki je utrpel, bom rekel, smrt na podlagi nesmotrnega, krutega, sprevrženega dejanja posameznika, ki je opravljal službo varovanja v enem izmed lokalov v naši državi. Na podlagi tega smo vsi pod določenim pritiskom, želeli to ali pa ne. Ampak po našem prepričanju, po prepričanju Slovenske nacionalne stranke, ta zakon ne bi v nobenem primeru preprečil tega dejanja tudi, če bi bil sprejet meseca junija, ko smo ga obravnavali. Gre za klasičen umor in storilca je treba najti, obsoditi na najtežjo možno kazen v tej državi. Gre za sprevrženca, ki mu je treba soditi, ga dobiti. Vprašanje, ki se poraja, prvič, zakaj tega sprevrženca naša policija, ki je tako dobra, tako aktivna še nima? Zakaj ga še niso ujeli? In drugo vprašanje, zakaj je ta sprevrženec, kljub temu dejanju, ki ga je storil, uspel pobegniti celo čez mejo Republike Slovenije, kljub temu, da nam minister zagotavlja, da je policija storila vse, kar je možno, kar je v moči policije, da bi ga zaustavila. Zakaj? Od Ljubljane do prve meje je ura vožnje, spoštovani gospod minister. V eni uri lahko človek naredi čudo, ne samo ujame storilca. In zato, ker je šlo za umor, imate vso podlago, da tega človeka ujamete, pa ga niste. In to je edini očitek policiji, ki v tej državi deluje. Drugi očitek s strani Slovenske nacionalne stranke gre na inšpekcijo, ki bi lahko v skladu z veljavno zakonodajo delovala tudi prej, ne glede na zakon, o katerem danes govorimo. Lahko bi, pa ni. Zakaj ni, to je drugi očitek. Vse to so razlogi, ki ne vplivajo na sprejem zakona, ki ga danes obravnavamo. Zakon o zasebnem varovanju je zakon, ki bi naj uredil to področje. Več ali manj se v zadnjem času špekulira, da gre za ljudi, ki imajo dva metra v višino in dva metra v širino in jih je treba posebej pregledati. V ta namen je bil tudi predlog sklepa na matičnem delovnem telesu, ki je prišel s strani Slovenske nacionalne stranke in bil tudi podprt, za kar se vam zahvaljujem, s strani ostalih poslanskih skupin, da je potrebno obdelati delovanje teh družb, jih pregledati in če obstaja minimalni sum kakršnekoli vpletenosti v kaznivo dejanje, je treba vzeti tudi licenco, če je to potrebno. Ta sklad je bil podprt, ampak za vse to obstaja podlaga že v prejšnjem zakonu. Nov zakoni, ki ga danes obravnavamo, je zakon, ki v določeni meri zaostruje zaposlovanje teh ljudi. V določeni meri določa med drugim nadzor MNZ-ja, ki ni bil aktiven v tem primeru. Zaspal je, da lahko nadzoruje izobraževanje teh ljudi. Ne glede na vse skupaj, minister je naredil tako famo ali Vlada Republike Slovenije je naredila tako famo, da se to ne bi zgodilo, če bi ta zakon bil junija sprejet. V Slovenski nacionalni stranki zakona ne bomo podprli. Ostali bomo pri stališču [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] ki smo ga imeli že prej. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Vili Rezman bo podal stališče Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa. Vsa stvar se je tako iztekla, da lahko govorimo tudi brez zelo visokih frekvenc in relativno pomirjeno, ker je bilo marsikaj od tega, kar je bilo predlagano kot izboljšava, v postopku tudi sprejeto. Sicer je pa res, da je zakon o zasebnem varovanju na tej svoji odisejadi trčil ob prenekatero čer, da je nasedel na veto in da je potem dokončno obstal na drugem glasovanju v Državnem zboru. Pri tem dogajanju je bila pozicija Poslanske skupine DeSUS takšna, da ni aktivno podpirala zakona, ki je bil takrat predlagan, in da ga tudi drugič, ko je bil po vetu ponovno predlagan v odločanje, ni podprla. V obdobju po tragediji, ki je nekako pospešila vse dogajanje, se je ta odisejada skorajda ponovila. Najprej smo sicer imeli predlog, ki bi ga tako rekoč vsi podprli, če se ne bi nanj obesila kasneje cela vrsta členov, ki so bili za mnoge nesprejemljivi, pa ne samo členi, ampak tudi postopek sam, kar je morebiti glavna hiba, ki je zakonu vendarle še ostala. Poslanska skupina DeSUS je povzemajoč tisto, kar je pripravila zbornica in kar so tako rekoč povzemale vse poslanske skupine v Državnem zboru, predlagala nekaj amandmajev. Nekateri so bili sprejeti, in to je tisto, kar imenujemo tudi večjo kooperativnost Ministrstva za notranje zadeve, kot smo ga sicer vajeni, nekaj pa je bilo odločno zavrnjenih amandmajev, in sicer zlasti tisti, ki so bili vezani na drugačen, na reden postopek sprejemanja. Kljub temu, da smo v tem delu bili zavrnjeni, pa bomo v naši poslanski skupini podprli zakon, ker je zdaj res bistveno izboljšan. Še zmeraj pa ostane nekako grenak priokus zavoljo tega, ker se je s postopkom hitelo in ker je morebiti res zaradi nujnega postopka ostalo v zakonu nekaj takšnih določil, ki se utegnejo pokazati za slabe. Na primer, eno samo določilo o tem, katera zbornica je lahko reprezentativna. In lahko se pokaže, da najmočnejša zbornica sploh ne bo mogla biti zastopana v reprezentativnosti, ker bodo mnoge druge manjše inštitucije, podjetja lažje dosegle zahtevan kriterij števila subjektov in ne števila tistih, ki morajo za varnost skrbeti. Ta slabost postopka, ki je napačen, ostaja, vendar je zaradi dogajanj, ki smo jim bili priča, in, ker ta zakon poskuša zmanjšati možnosti, da se kaj takega ponovi, je predlog zakona deležen tudi podpore Poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa. Poslanka Maria Pozsonec bo podala stališče narodne skupnosti. Izvolite prosim.
Lep pozdrav ministrom in sodelavcem. Bistvo predlaganih sprememb je popraviti in dopolniti zakon na področjih, ki so se v praksi izvajanja zakona pokazala kot premalo in nenatančno definirana in zato nejasna za uporabnike kot tudi za izvajalce varnostnih storitev. Sicer jaz nisem prepričana, da bi sprejetje tega zakona lahko preprečilo tragedije, ki so se zgodile, samo lahko upamo, da bo to naredilo večjo previdnost. Predlog zakona tako določa strožje in natančneje pogoje za pridobitev licence za opravljanje dejavnosti zasebnega varovanja, natančneje so opredeljeni pogoji za odvzem licence, uvaja se odgovornost naročnika varnostne storitve, vsi ti ukrepi pa so v interesu zagotavljanja večje varnosti ljudi. Za pridobitev licence za opravljanje dejavnosti zasebnega varovanja so določeni strožji in natančnejši pogoji, prav tako pa morajo biti izpolnjeni posebni pogoji za pridobitev licence za opravljanje dejavnosti zasebnega varovanja. Ker bodo varnostniki opravljali delo tudi med pripadniki narodnosti na dvojezičnem področju, bi že po Ustavi morali govoriti jezik narodnosti. Z zelo skromnim amandmajem sem opozarjala na to, vendar se je izkazalo, da kolegi niso razumeli to tako, kajti to je gospodarska družba. Končno je prišlo do konsenza, vendar ostal je grenak občutek, da za to, kar je samoumevno, še za tisto se je treba boriti. Vsekakor želim, da ti ljudje z licenco bodo imeli takšne psihofizične lastnosti, posebno psihološke lastnosti, da ne bodo pomenili nevarnosti zavarovancev, in da vsekakor bodo govorili tudi jezik narodnosti. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Dimitrij Kovačič pa bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice, kolegi, minister s sodelavci! Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo predlagani zakon podprla, saj meni, da je skrajni čas, da sedaj veljavni zakon iz leta 2003 spremenimo in ga popravimo. Dosedanji zakon je namreč pomanjkljiv, kar so pokazali tudi številni primeri, tudi nedavni tragični v Ljubljani, ki je terjal človeško življenje. Že spomladi smo v Državnem zboru razpravljali o noveli zakona o zasebnem varovanju, ki je prinašal rešitve, ki stanje na področju zasebnega varovanja izboljšujejo. Nekateri so ob spremembi zakona tedaj nasprotovali, češ da ni potrebno hiteti in bi bilo potrebno zadevo bolj natančno proučiti, preanalizirati in na tej podlagi pripraviti spremembe, ki bi bile usklajene tudi z zbornico zasebnega varovanja. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo se zavedali, da tedanja predlagana novela zakona o zasebnem varovanju sicer ni idealna, je pa pomenila pomemben korak naprej in bi pomenila dobro podlago za prihodnje potrebne spremembe, ki bi jih narekovale izkušnje pri izvajanju zakona. Dotedanji in še danes veljavni zakon je namreč popolnoma neustrezen in nje njegova sprememba nujna, ne glede na to, da bo v prihodnje morda potrebna še kakšna sprememba in izboljšava. Zasebno varovanje je sicer zasebna gospodarska dejavnost, vendar je ta dejavnost tako specifična in v interesu javnosti, da mora delovati izrazito znotraj nadzora države, ki mora skrbeti za kakovostno, učinkovito in varno izvajanje te dejavnosti. Prav to je bilo tudi ves čas kamen spotike med koalicijo in opozicijo. Opozicijski poslanci so ves čas zagovarjali in se zavzemali za čim večjo avtonomijo izvajanja gospodarske dejavnosti zasebnega varovanja, dočim smo koalicijski poslanci zagovarjali nujnost zagotavljanja nadzora države nad izvajanjem te dejavnosti in tudi nad usposabljanjem kadrov, ki so neposredni izvajalci zagotavljanja varovanja. Danes obravnavani zakon še dodatno zaostruje nekatere pogoje, ki jih morajo izpolnjevati izvajalci zasebnega varovanja in povečuje nadzor nad izvajanjem zakonskih določil, določa strožje in natančnejše pogoje za pridobitev licence kot tudi pogoje za odvzem licence izvajalcem storitev zasebnega varovanja. Jasno je, da še tako dober zakon, še tako dobro delo in nadzor vseh pristojnih organov od policije, inšpekcije in drugih inštitucij v okviru Ministrstva za notranje zadeve in izven ne more in nikoli ne bo mogel preprečiti vseh kršitev zakonodaje in tudi ne vseh tragičnih posledic, ki iz tega lahko nastanejo. Ko nekateri govorijo in škandalizirajo policijo, ki ni mogla v eni uri prijeti storilca uboja pred Globalom, tako da je pobegnil v tujino, pozabljajo, da nekatere zločince lovijo najsposobnejše obveščevalne službe na svetu, pa jih tudi v več letih ne dobijo. Verjetno vemo, o kom govorimo, saj so to splošno znana dejstva. Tukaj pa naj bi kar v eni uri policija vse storilce kaznivih dejanj takoj polovila. To mislim, da je preveliko poenostavljanje problemov. Vendar pa je naša naloga, da poskušamo postaviti takšen zakonodajni okvir, ki bi zagotavljal čim bolj kakovostno varovanje ljudi in premoženja, ob tem pa zagotavljal hkrati tudi učinkovit nadzor nad izvajanjem te dejavnosti z namenom, da bi bila možnost pojavljanja raznih ekscesnih dogodkov zmanjšana na čim manjšo verjetnost. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se še vedno zavedamo, da tudi ta zakon prav gotovo še ni idealen zakon. Zato bo v prihodnje glede na nadaljnje izkušnje ob uporabi in izvajanju teh zakonskih določb pa tudi na podlagi strokovnih dognanj na tem področju potrebna verjetno še kakšna sprememba ali dopolnitev tega zakona. Pa vendar smo prepričani, da je sedaj veljavni zakon iz leta 2003 slab zakon, ki ne zagotavlja potrebne preglednosti nad zasebnim varovanjem. Zaradi ohlapnosti predpisanih pogojev za opravljanje te dejavnosti sedaj veljavni zakon dopušča, da pridobijo licenco za opravljanje dejavnosti zasebnega varovanja tudi firme in posamezniki, ki za to niso dovolj strokovno usposobljeni ali človeško primerni, predvsem pa je pomanjkljivo urejen ustrezen nadzor nad opravljanjem te dejavnosti. Zato se v praksi srečujemo s primeri popolnoma zgrešenega varovanja, kot je bilo to v primeru Lipe ali SKB banke, ali pa zlorabe varovanja za kriminalno izživljanje varnostnikov, kot se je to zgodilo v primeru Global. Zato je potrebno ta zakon danes sprejeti.
Hvala lepa tudi vam. Vse poslanske skupine so predstavile stališča, mi pa prehajamo na razpravo in odločanje o členu in vloženem amandmaju. Na mizo ste dobili amandma, datiran na današnji dan, podpisan s strani štirih poslanskih skupin: SDS, NSi, SLS in DeSUS, in sicer k 27. členu. Preden pa odprem postopek za prijavo, dovolite, da vas opozorim, da gre v primeru tega amandmaja izključno za uskladitveni amandma, zato vas prosim, da temu primerno tudi razpravljate. Hvala lepa za pomoč celotni poslanski skupini SLS. Jaz pa odpiram postopek. Prosim, kdo želi razpravljati naj se prijavi. [[Nihče.]] Še enkrat ponovimo postopek. Prosim še enkrat za prijavo. Ker ne želi nihče razpravljati, tudi zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje. Odločali bomo o amandmaju k 27. členu, ki so ga sopodpisale štiri poslanske skupine. Glasujemo. Navzočih je 61 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti nihče. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmaju in s tem z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi, kot ste malo prej videli, sprejel amandma k 27. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu vložiti amandma. [[Ne.]] Še enkrat ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Na podlagi petega odstavka 140. člena Poslovnika vas obveščam, da me tudi Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zakon zaradi amandmaja, sprejetega v drugi obravnavi, neusklajen. Zato lahko preidemo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Preden pa dam predlog na glasovanje, prosim za prijavo v imenu poslanskih skupin. Kolega Boštjan Zagorac, v imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Ne bom spraševal Vlade, ker vem, da mi ne more odgovarjati, ampak vseeno bom retorično vprašal, ali bomo danes s sprejetjem tega zakona preprečili nadaljnje umore, ki se bodo dogajali po slovenskih lokalih, diskotekah ali pa kjerkoli, kjer se dogaja nočno življenje. Po mojem prepričanju ne. Redarji bodo ostali enaki, enako usposobljeni, enako divjaški, enaki. Danes s sprejetjem tega zakona ne dajemo ničesar nikomur. Dajemo MNZ pravico, da bo izšolala kup bivših policajev za redarje, ki imajo svoje zasebne zamere, ko se bo to zgodilo. Jaz še vedno trdim in pa v Slovenski nacionalni stranki mislimo enako, da je šlo v primeru Globala, na podlagi katerega žal temelji prepričevanje Vlade Republike Slovenije, kar se mi zdi podlo, nizkotno, da na podlagi enega primera temelji sprejem tega zakona, se ne bo zgodilo ničesar. Gre za umor in ta umor bi morala policija Republike Slovenije raziskati. Zakaj ga ni? To je vprašanje. Zakaj inšpekcijske službe niso preprečile delovanja službe VIP varovanje že prej. Vse podlage so bile za to dane. Retorično vprašanje minister, še enkrat: Ali je bil storilec, retorično sprašujem, ali je bil storilec resnično ovaduh slovenske policije in je zato uspel priti čez mejo Republike Slovenije? V eni uri boste prijeli mene, če bom kaj narobe naredil, tega storilca pa niste mogli, čeprav ste naredili, minister po vaših besedah, vse, kar se da narediti v tej državi, da bi ga prijeli. Sam še enkrat poudarjam, v Slovenski nacionalni stranki na račun tega žalostnega dogodka, ki se je zgodil v Republiki Sloveniji, ne bomo nasedli pritiskom, ki jih izvaja ta Vlada, ker nima drugih pogojev in obrazložitev, zakaj tak zakon sprejeti. Hvala.
Želi še kdo v svojem imenu obrazložiti svojo odločitev pred glasovanjem? Odpiram postopek, prosim za prijavo. Besedo ima poslanec Aleš Gulič. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi. Jaz seveda tega predloga zakona ne bom podprl. Gre za zlorabo inštituta nujnega postopka. Razlogi za to, da je bil nujni postopek, so drugačni od tistega, kar je potem prinesel predlog zakona. Na ta način se je pravzaprav zgodilo tisto, da je bil dvakrat ali trikrat zavrnjen zakon spet spravljen v proceduro in seveda, če drugega ne, to ni fer. Ampak gre za še nekaj več. Ni prvič, da se je dogodek ali pa to, da se kaj ni naredilo, se pravi, da se je opustitev dolžnosti na nek način zlorabila za to, da se je potem spreminjal zakon. Podobne razloge smo slišali pri marsikaterem, recimo nazadnje pri tobačnem zakonu, ker se pač inšpektorji niso mogli nekako potem spravljati v te lokale in kaznovati, bomo pa spremenili zakon. Zdaj imamo spet. Ker na videz nismo mogli ukrepati, čeprav v nekaterih primerih se je pa zelo lahko ukrepalo, bomo spremenili zakon, sicer ne v tistem delu, ki bi pravzaprav še reševal te vrste problemov, ampak v tistim [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]drugem delu, ki bi državi omogočal večji nadzor nad varnostniki in vzpostavitev nekega podpolicijskega sistema. Mene seveda zanima tudi v tem trenutku, koliko teh "varnostnikov", v narekovajih, in tistih pravih je bilo pregledanih pri racijah v lokalih in kolikor sem slišal, so bili samo gostje. Se pravi, ne tisti [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]prvo pisani varnostniki, ne njihovi "hangmani" pa ne, ker so bili že prej obveščeni da bo to.
Hvala lepa. K besedi vabim poslanko Darjo Lavtižar Bebler. Izvolite.
Hvala lepa za besedo gospod podpredsednik. Jaz se bom vzdržala pri tem glasovanju iz razlogov, ki jih je predstavnik oziroma vodja naše poslanske skupine že na začetku povedal. Torej mi ne želimo nasprotovati temu, da se zakon sprejme in s tem vztrajamo tudi pri oceni, da s tem tudi ministrstvo ne sprejema vso odgovornost. Pri tem pa moram povedati, da gre za zlorabo nesrečnega dogodka, zato da bi predlagatelj skozi stranska vrata potem speljal tisto, česar ni mogel ob predhodnem rednem postopku. Dejstvo je, da ministrstvo v treh letih ni sprejelo pravilnika o inšpekcijskem nadzoru, za kar je bilo dolžno poskrbeti, in gre za zlorabo nujnega postopka. In o vsem tem nočem biti tista, ki bi, kot se temu sicer reče, držala "štango" ministrstvu. Naj samo sprejme odgovornost za svoje ravnanje. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanka Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa za besedo. Minister, jaz bom rekla, da je grdo ali pa moralno sporno, da se človeško tragedijo uporablja za lastno ceneno promocijo. Jaz sem pred časom govorila z osebami, pa bom rekla, iz prakse, tistimi, ki se spoznajo na nočno življenje in ki so bili že nič kolikokrat priča, pa ne tako hudim, ampak tudi tako hudim dogodkom, kot je zadnja tragedija, ki je spodbudila vas, da ste vnovič vložili zakon. In veste kaj pravijo te osebe? Smejimo se vam, ker nimate pojma kaj počnete. Ta zakon ne bo rešil ničesar. Treba je postopati na drugačne načine, drugje. In minister, če bi resnično imeli tako zelo dobre namere ali pa moč, da boste na podlagi tega zakona preprečili bodoče tragedije v naši državi, potem mi minister odgovorite, pa ne danes, ker vem, da danes ne morete, na eno preprosto vprašanje: Zakaj niste odreagirali? Tri leta je že minilo od takrat, ko sem na vas prvič naslovila prošnjo, da ustrezno spremenite zakonodajo na področju pedofelije. Zakonodajo, ki bo omogočala poligrafsko testiranje, ki bo omogočala sledenje storilcem. Veste, na tak način lahko preprečite bodoče tragedije. S tem zakonom, žal, ne.
Kako boste glasovali? Besedo ima poslanec Dimitrij Kovačič. Izvolite prosim.
Hvala lepa za besedo. Če imamo še tako dobro zakonodajo, če imamo še tako dobre organe pregona, policijo, tožilstvo in tako naprej, vseh kaznivih dejanj ne bomo mogli nikoli preprečiti. In tudi ni policije na vsem svetu, ki bi bila sposobna vse kriminalce poloviti v eni uri. Tega ni, to je idealno stanje, ampak tega v realnosti ni. Marsikje se potrebuje veliko časa, celo več let, da odkrijejo in polovijo kriminalce, ki jih potem procesirajo. Ampak truditi se moramo, da pripravimo čim boljši pravni okvir, pravno zakonodajo, ki bo omogočila čim boljše ukrepanje vseh, ki so za to pristojni. In zato upam, da bo tokrat zakon šel skozi, da se ne bo ponovila situacija izpred parih mesecev, ko smo dobili veto in potem tudi manjkajoči 46 glas, da bomo končno sprejeli zakon, ki pomeni velik korak naprej za bolj učinkovito ureditev področja varovanja in predvsem za bistveno boljši nadzor nad tem področjem. Zato bom seveda zakon podprl, tako kot sem ga že pred nekaj meseci. Hvala.
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje? Ponovno odpiramo postopek za prijave. Izvolite, prosim za prijave. Besedo ima poslanec Jožef Školč.
Hvala lepa. Jaz bom glasoval proti sprejemu tega zakona. Proti bom glasoval iz vrste razlogov. Prvi je, ker minister in vladna večina izsiljuje ta Državni zbor, da bi dobila potrebno večino, čeravno se je ob skorajda identičnih rešitvah že tu preizkušala. Drugič bom glasoval proti, ker sem razočaran, ker minister, namesto da bi ponudil nove rešitve ali pa vsaj svoj odstop z mesta predstojnika organa, sili slovensko politiko v to, da zbere 46 glasov, čeravno jih ni uspel dobiti ne v Državnem zboru in ne v Državnem svetu. Ker se približuje sedma ura sem tudi vesel, da tukaj vidim z nami kolega Grimsa, za katerega so danes rekli, da bo prevzel tudi branje v radijskem dnevniku in je vseeno z nami in pusti za danes še program, da teče po svoje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Jaz bom podprl ta zakon, ker ga enostavno moram podpreti. In je škoda, da zakon že ne velja, kajti večina tistih, govorim o večini, ne vseh, ki je nasprotovala prvotnemu zakonu, je to nasprotovanje gradila na napačnem izhodišču. Zato ga bom podprl. Stališče, da je podržavljenje izobraževanja, izpopolnjevanja in usposabljanje varnostnega osebja, da to ni le v nasprotju s samim predlogom, ki predvideva utrditev položaja zasebne gospodarske dejavnosti na področju zasebnega varovanja, ampak je v nasprotju s celotno uradno politiko Republike Slovenije in EU, po kateri naj bi se država, kolikor je mogoče, umaknila iz gospodarstva. Predmetni predmet sprememb je tako glede postavljanja pogojev za izvajanje dejavnosti ter izpopolnjevanj in usposabljanje varnostnega osebja zaradi nasprotja z uradno politiko nesprejemljiv, hkrati pa je v nasprotju z veljavno ustavno ureditvijo, saj gospodarstvu jemlje svobodno pobudo. To se pravi, varovanje ni zasebna gospodarska dejavnost, ampak ima še kako pomembne družbene elemente in ima širši okvir kot pa samo pridobivanje posla in pa kovanje dobička. To se je žal po tistem, ko smo zavrnili ta zakon, pokazalo, zato je bilo potrebno takšen zakon ponovno sprejeti, pa kakršenkoli že, tudi če je bil spremenjen. Jaz sem vesel, da je prišlo do nekega konsenza in sedaj je to tisto, kar v bistvu pričakujemo, in škoda, da je to že padlo. Predpostavke, na katerih je bilo pa zavrnjeno, je pa večina, še enkrat poudarjam, ne vsi, gradila na napačni predpostavki, ki sem jo prebral. In zato podpiram ta zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo im poslanec Boštjan Zagorac.
Meni je žal, da sprejem tega zakona temelji na nekih tragiki, ki se je zgodila v tej državi. Ampak vprašanje, zopet retorično: Zakaj storilca še nimamo? Če bi bila policija efikasna, bi storilca že imeli. Ne policija, mediji so objavili sliko, ime in priimek, ampak storilca še nimamo. Kdo dela narobe? Mediji? Policija? Ampak storilca še nimamo. Gre za klasični umor. Če bi ta zakon veljav že junija, bi šlo še vedno za klasični umor. Še vedno bi imeli človeka z imenom in priimkom. Ne mi govoriti ali pa obravnavati ta zakon tako, kot se dejali kolegi pred menoj, da če bi ta zakon sprejeli junija, bi bil pa danes mir v tej državi na področju zasebnega varovanja. Ni res! Ni res! To je zgodba, ki jo hočete vplesti v glave Slovenk in Slovencev. Ni res! To zgodbo o zasebnem varovanju je treba reševati drugače. Kazniva dejanja se ne bodo preprečevala s tem zakonom, preprečevala se bodo z zakonom o kaznivih dejanjih, s kazenskim zakonikom. Kmalu pridejo spremembe. Takrat vas bom videl, gospodje in gospe, [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]koliko ste humani in pripravljeni reševati resnične tegobe v tej državi. Ne danes, danes je lahko lajati v polno luno ali v prazno luno. Ta zakon ne bo spremenil kaznivih dejanj, še se bodo dogajala, ta zakon ne bo pospešil efektivnosti policije, policija bo enako efektivna, kot je bila. Dajmo narediti ene druge stvari, da bo policija efektivna, minister. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]To je predlog, da se ne bo končalo kot pri kolegici. Sam še enkrat poudarjam, zakona ne bom podprl. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Anton Kokalj.
Mislim, da se je zloraba, ki je bila danes omenjena z vseh strani, tragičnega dogodka pred Globalom začela pravzaprav z zahtevo nujne seje Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, kjer se je želela ugotavljati morebitna opustitev dolžnega ravnanja ministra Mateja v zvezi s tem primerom. In seveda se je to povezalo eksplicitno z zakonom, o katerem danes govorimo. In se mi zdi dejansko neetično, da se očita ali vladi ali komurkoli, da sedaj ta zakon poskuša ta problem reševati, ker neposredno ga seveda ne more. In tudi nekateri razpravljavci govorijo o drugi temi, kot govori zakon. Sploh se mi pa zdi neprimerno s strani nekaterih kolegov, ki govorijo tudi o problemih ovaduhov, mislim, da je ravno napačna poslanska skupina to izpostavila. Sam mislim, da je to eden od zakonov, o katerem je bilo dejansko v tej proceduri, tudi če je bil nujni postopek, dosežen kompromis, da so bile razprave korektne, upoštevani so bili predlogi opozicije. Čudim se, da zakon ni sprejemljiv. Jaz mislim, da je prejšnja garnitura zakonov po nujnem postopku sprejela precej in verjetno niso bili tisti argumenti, ki jih danes zahtevate za ta zakon, izpolnjeni. Glede na to, da pa se sklicujemo vsi na situacijo, ki je pereča, in glede na to, da zakon rešuje določeno problematiko, bomo mi zakon podprli. In se mi zdi nekorektno tudi to povezovati z odstopom ministra ta trenutek, ker je bil zakon maksimalno usklajen, ne samo z zainteresirano javnostjo, tudi z opozicijo. Danes lahko ugotavljam tudi, ko opozicija večkrat očita, da iz principa zavračamo njihove predloge, danes pa lahko rečem, da opozicija [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]očitno iz principa zavrača usklajene predloge in se mi zdi to nekoliko neprimerno. Mi bomo seveda tudi zato, ker je bila zadeva usklajena, zakon podprli in ker se nam zdi, da je zakon izboljšava trenutne situacije.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Stanislav Brenčič.
Hvala lepa za besedo. Dva meseca nazaj se je našel 46. glas, če je bil to moj, sem na to ponosen. In prav je, da se je našel, se ni prvič, pa se ne bo zadnjič, za stvari, ki so slabe za državljane in državljanke. Mi s tem zakonom urejujemo zasebno varovanje, eno temeljnih načel Evropske unije, ki je pogoj za urejanje notranjih sistemov in podsistemov v družbi, subsidiarnost. Po prejšnjem zakonu se je zavestno ali pa namerno zaradi takšnega nezaupanja, kot ga goji to ministrstvo, pa še katero ministrstvo in posredno preko Vlade, do ljudi, ki so po načelu naši, vaši, ne naši, in do inštitucij. In zato se ni upoštevalo temeljno načelo, kot ga jaz vidim, to je temeljno načelo socialno partnerstvo, ko govorimo o zakonu o delovnih razmerjih, se tukaj ni, ker se gre za zasebno varovanje, čeprav je družbeno koristno, upoštevalo to načelo. Zato sem bil tudi proti zakonu. Zdaj je minister ugotovil, da je potreben ta dialog, da je subsidiarnost treba uvesti za normativno urejanje tega sistema in je lahko to upošteval. In za mene je zakon zdaj veliko bolj sprejemljiv, kot je bil takrat. Moj glas, gospod Kovačič, bo še kdaj 46., ko se dela za slabo te države in družbe.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Branko Grims, izvolite.
Hvala za besedo. Zakon bom seveda podprl. Če me je kaj prepričalo v to, da ga je treba nujno podpreti, je prav neskončno licemerje, ki je bilo danes rdeča nit razprave v tej dvorani o tem zakonu. Namreč tisti, ki so najbolj agresivno kazali s prstom na Vlado in ki so točili krokodilje solze, so točno isti ljudje, ki so takrat, ko je ta Vlada pravočasno zaznala problem in predlagal ustrezen zakon o zasebnem varovanju, z glasovanjem proti zakonu omogočili, da pač zakon nikoli ni stopil v veljavo. Seveda noben zakon sam po sebi ne more rešiti človeškega življenja, zagotovo pa ustrezno postavljen zakonski okvir zmanjšuje možnost, da do neke tragedije pride. In zaradi tega vse to silno agresivno govoričenje, nekatero tudi z zelo neprimernimi izrazi, ni bilo čisto nič drugega kot pranje svoje lastne slabe vesti in skrivanje svojega umazanega obraza, tako da s prstom kažeš na nekoga drugega, v tem primeru na ministra in na Vlado Republike Slovenije. Ko boste srečali katerega od svojcev, ki jih je tista tragedija prizadela, jaz vem, da se boste smehljali in znova s prstom kazali na Vlado. Ampak upam, da imate vsaj toliko vesti tam nekje v skrajnem kotičku duše, da vas bo vsaj na tihem, tako kot si zaslužite, pošteno sram. Kot rečeno, pa bom sam seveda zakon podprl.
Lahko preidemo na glasovanje? Odpiram ponoven krog prijav. Izvolite. Besedo ima poslanec Milan Cvikl. Izvolite.
Problem varnosti je postal realen problem. Inflacija je dokaz, da je ekonomska varnost postala realen problem. Smrti v Lipi, smrti v Globalu, in ko mladi začnejo govoriti, tja ali sem pa ne iti, pa kažejo, da je postal problem tudi fizična varnost. Imamo Zakon o policiji, imamo Zakon o zasebnem varovanju, imamo Zakon o javnem redu in miru, ampak zaradi tega po zadnjih incidentih nimamo več policistov na ulicah. Pojdite v katerokoli evropsko prestolnico, pa boste videli, kdo je zvečer tisti, ki komu zagotavlja varnost. Če bo in če je filozofija, da naj bi vsakdo imel varnostnika, ki ga bo varoval pred drugim varnostnikom, potem Ministrstva za notranje zadeve in policije, takšne kot jo imamo, ne potrebujemo. In jaz bi želel, da bi danes ob tem zakonu več govorili o tem, kaj bo minister naredil za to, da bo opravljal svojo nalogo, ki je povečevanje fizične varnosti državljanov Republike Slovenije. Ampak jaz pred lokali vidim marice parkirane samo takrat, ko gredo gospodje ali gospe na kavo. In če vi danes v Ljubljani hočete ob dveh zjutraj koga poklicati, potem je odziv približno uro in pol ali še več. Zato zakon problema ne bo rešil. Nasprotno, jaz mislim, da je zakon nek politični odgovor na realen problem, ko je nekdo izgubil življenje, ker država svoje funkcije ni odigrala, kot bi jo morala. In to je realen problem te današnje diskusije.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Miran Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. Nisem želel obnavljati razprave, ki smo jo opravljali na matičnem delovnem telesu in zboru, ampak laži, laži, zaresno govorim, laži, ki jih ponovno razglašajo nekateri poslanci koalicije, me pač prisiljuje k temu, da povem. Vlada, Ministrstvo za notranje zadeve je upravičeno imelo slabo vest zaradi nesreče, ki se je zgodila, ne subjektivni vpliv, ampak slabo vest. Zaradi tega je iskala, na koga lahko s prstom pokaže. In pokazala je na nas poslance, ki bi naj sprejeli napačen zakon. Pri tem je pa lagala, lagala, ponovno govorim, to je grd izraz, jaz ga ne rad uporabljam, samo kadar gre za zavestno laž, ga moram uporabljati, lagala, da bi imela ob sprejemu zakona v juliju mesecu, ko veto ni bil sprejet, pravne podlage za ukrepanje, zdaj jih pa ni imela. In v čem je bila laž? Vlada je predlagala edino pravno podlago, to je bil 40. člen za odvzem začasnega ukrepa, sama sebi bi spodrezala možnost ukrepanja. To bi se zgodilo. Zato govoriti, da je razlog v ne sprejemu zakona, res ne odgovarja resnici. Če bi želela, bi Vlada lahko oziroma policija lahko ukrepala. To so ji izrecno rekli tudi v mnenju inštituta za javno upravo, ki ga zdaj z levo roko zavrača kot nepomemben dokument. Kadar ji pa "paše", pa šteje Vlada in tudi to ministrstvo to kot kronski dokaz za neko utemeljitev. Moj zaključek je, če bi bili pametni, in mi smo to poskušali danes narediti, bi se nehali pogovarjati o preteklosti, ampak iskali rešitve, kako bi skupaj uspeli povečati varnost. [[....]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[..]]Zato ni in ne more biti odgovorna samo policija, zato ne bo rešil problemov samo zakon. Najslabše pa je, če se na konkretnem primeru med sabo obtožujemo z lažmi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Bogdan Barovič.
Hvala. Spoštovani kolega, ne bom vas imenoval, da ne bo replike. Zgodili sta se dve prometni nesreči in minister, ki ga zelo iskreno spoštujem, še vedno, gospod Božič je odletel. Pa ga spoštujem in bi ga rad imel na svojem mestu. Zgodila se je Lipa, zgodil se je Global in spoštujem ministra, ki je na tem mestu, pa če bi imela Vlada enaka merila, tudi moral odleteti. Spoštujem ministra, enega in drugega "apropo" izrazov licemerja. To se je zgodilo. Božič je letel, pa ga spoštujem, Mate ni letel, pa ga tudi spoštujem. Matično delovno telo je sprejelo sklep, na žalost ga je predlagala Slovenska nacionalna stranka, da do meseca maja 2008 pregledajo vse službe varovanja in neodgovorne osebe izločijo. Ali to pomeni, da Vlada ni spoštovala tega sklepa ali pa to pomeni, da je nek dogodek povzročil, da nekdo hoče biti bolj pameten od nekoga, ki to predlaga? [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]] Še enkrat pravim, z vsem spoštovanjem do dela, kot prejšnji zakon tudi zdajšnji zakon, reševati situacijo, ki nastane s sprejemom nekega novega zakona ne gre. Še enkrat, spoštujem ministra za promet, ki ga ni več, spoštujem Mateja, ki bi ga moralo biti - govorim, pa brez zamere gospod Mate, po enakih merilih Vlade - tudi ne več, ampak [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]reševati z zakonom "malenkosti", v narekovajih, malenkosti, ki jih ljudje jemljejo, ne gre. Ne gre, ne gre. Dajmo vendarle spoštovati sklep, ki je bil sprejet na matičnem delovnem telesu.
Hvala lepa. Vaš čas je potekel. Besedo ima poslanka Breda Pečan. Izvolite prosim.
Hvala lepa. Jaz moram reči, da se sploh nisem nameravala oglasiti, videli ste, da nisem danes še pritisnila na gumb za obrazložitev glasu, pa tudi že prej ne, ker mislim, da pri tem zakonu ni vredno kaj dosti govoriti. Vendar glede na to, da nekateri ljudje v tej dvorani mislijo, da lahko brez kakršnekoli meje, brez kakršnega koli moralnega občutka za resnico, govorijo karkoli hočejo, in ostanejo živi, kot se temu reče, mislim, da je prav, da se tudi jaz oglasim. Da bom glasovala tako, kot bom glasovala o tem zakonu, ne bom vam razlagala zaradi tega, ker boste tako ali tako v izpisu videli, kako bom glasovala, moram pa povedati, da na take laži, ki jih potem lahko slovenska javnost posluša in gleda človeka, ki jih izgovarja, ne moramo pristajati. In da je dejstvo, ponovila bom tisto, kar je že bilo povedano, žal, pač moram ponoviti, da zakon, ki je bil julija meseca sprejet oziroma z vetom zavrnjen, enostavno ne bi zagotovil preprečitve dogodkov ali v Globalu, ali v Lipi ali kjerkoli drugje, ker ni imel niti blizu take vsebine. Nasprotno, celo preprečeval je možnosti policiji, da bi lahko ukrepala, in Ministrstvu za notranje zadeve. Če smo tako daleč prišli, da lahko nekdo brez kakršnihkoli posledic tako sprevrača resnico, potem res mislim, da Državni zbor ne zasluži res nobenega spoštovanja več slovenskih volivcev.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Ivan Grill.
hvala lepa za besedo. Seveda bom ta zakon podprl, in sicer me ob tem najbolj preseneča sprenevedanje in zavajanje predvsem kolegov iz Socialne demokracije, ki tukaj obtožujejo ministra in tudi njegovo ekipo, sprenevedanja, zavajanja, občutka slabe vesti, a nesporno je, da je ravno pri vas moč zaznati slabo vest in pa tudi zavajanje. Prav vi ste tisti, ki ste v preteklosti ves čas policijo označevali, kot da je represivna, da se gremo policijsko državo, da v postopkih, kjer so delovali preventivno, ste označevali, kot da je dejansko takrat postopala nezakonito, nelegalno in tako naprej. Ko pa se dejansko zgodi tako tragičen primer, pa skušate zopet vso krivdo naprtiti njim. To je nepošteno in nekorektno. Če želimo, da bo policija opravljala svoje delo tako, kot si vsi želimo, kot pričakujemo, da bo varno, moramo njej zagotoviti najprej zakonske podlage in ji omogočiti, da bo imela pristojnosti. In ravno ta zakon ji te pristojnosti tudi povečuje, da bo delala tako, kot dejansko tudi lahko ukrepa: neposredno iz takoj. Res pa je, da je treba njeno delovanje ves čas tudi nadzirati, da ne bi prišlo do tega, da bi se pooblastila na kakršenkoli način zlorabljala. Dajmo policiji pristojnost, dajmo ji možnost, da bo delovala, pa sem prepričan, da bo takšnih dogodkov praktično bistveno manj, kot jih je bilo do sedaj. Hvala lepa.
Proceduralni predlog? Kolega Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Samo opozoril bi glede vodenja te seje. Zdi se mi nehumano, sprevrženo, gnilo ali kako drugače, če sem lahko še bolj grob, da se polaga neka taka tragedija, kot se je zgodila pred Globalom, na roko oziroma na prsi ali pa na glasovalni stroj ene poslanske skupine. To lahko naredi nekdo, ki je gnil do konca. In tega, se mi zdi, da v tem Državnem zboru ne rabimo prenašati.
Kolega Zagorac, dajte proceduralni predlog, prosim.
Zaradi tega vas prosim, da opozorite vse ostale razpravljavce, da ne polagajo krivde za tragedijo, ki se je zgodila in je neodvisna od nas tukaj v tej hiši. Hvala.
Smo razumeli, najlepša hvala. Moram opozoriti, da zadnje pol ure med obrazložitvijo glasu, mislim, da ni bilo enega poslanca, ki bi korektno izpeljal obrazložitev glasu, ne glede na to, od kod prihaja. Predlagam, da zaključimo z obrazložitvami glasu. [[Ne. Nočete.]] Kolega Hvauc, želite, da odprem ponoven postopek? Se opravičujem, kolega Geza Džuban, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ta seja se mi zdi, da je ena težjih po svoji vsebini, predvsem pa po izrazoslovju, ki se uporablja v teh dneh v Državnem zboru. In se strinjam s tistimi, ki pravite, da je kar nekaj izrazov tu uporabljenih, ki niso primerni za to dvorano in Državni zbor. Po proceduri, ki je, bom rekel, da bom podprl zakon, čeprav poskušam odmisliti, da je neprimerno, da se zakon sprejema po skrajšanem postopku. In če bi bil vložen takrat z določeno primerno vsebino, da bi Vlada sprejela kompromise, ki sobili ponujeni, bi tudi ta zakon v enem drugem normalnem ali pa skrajšanem postopku tudi že lahko imeli. Istočasno poskušam odmisliti, da se to, kar se podtika, da ga sprejemamo pod presijo Globala, mislim, da je do kraja nesprejemljivo in si tudi skušam dopovedati, da ga sprejemamo v enem drugem času, ko za Global sploh ne vemo. In zadnje. Da ponovim tisto, kar sem v začetku rekel, da nekomu očitaš grdi obraz, mislim da je pa to skrajno neprimerno, da se tukaj počne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jaz bom zadnjič, četrtič odprl postopek za prijavo. Prosim vse tiste, ki želite obrazložiti svoj glas pred glasovanjem, da to storite zdaj. Besedo ima poslanec Borut Sajovic. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Seveda zakon, ki ga danes sprejemamo, skuša popraviti neko žalostno zgodbo, ki pa ni politična. Tisti, ki v takšnih incidentih, kot se je zgodil pred Globalom, najbrž ne dolžni ne krivi potegnejo najkrajši konec, nimajo politične barve, ne takšne ne drugačne, so predvsem ljudje in takšne pomembne teme, kot je ta, se brez dvoma za to, da jih sprejmemo in dorečemo, zaslužijo svoj čas ne pa nek skrajšan in pa hiter postopek. Tudi če bi ta zakon imeli toliko in toliko dni nazaj, najbrž takšne človeške malomarnosti in neumnosti ne more preprečiti. Hiter postopek zakona je odprl in pa pokazal precej slabih stvari, nekaj pa tudi dobrih. Brez dvoma je zbližal stališča ministrstva in pa ministra in pa zbornice in to ocenjujem kot pozitivno, seveda pa ne podpiram takšnega zakona, ki prinaša hitre ad hoc rešitve in zato tudi zakona ne bom podprl. Tako pomembna tema, kot je varnost za Slovenke in Slovence, enostavno zahteva več časa in še bolj poglobljene in domišljene rešitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Pavel Gantar. Izvolite.
Hvale lepa, gospod podpredsednik. Javil sem se k besedi zato, ker sem v času te razprave spremenil svoje stališče in je prav, da ga obrazložim. Če sem prej verjel in bil prepričan, da se bom ob tem zakonu vzdržal in s podobnimi argumenti, ki so bili tu že rečeni, sem v teku te razprave predvsem pod vtisom razprave nekaterih članov koalicije, poslancev iz koalicije, spremenil svoje mnenje in bom glasoval proti temu zakonu. Glasoval bom proti temu zakonu, četudi je v nekaterih rešitvah boljši, vsaj nekoliko boljši, kot je bil tisti zakon, ki smo ga potem na podlagi veta dokončno zavrnili. In glasoval bom točno iz razlogov, nenačelnih, kot je bilo rečeno, ampak simbolnih, da se prav s tem, dejansko tu in zdaj tudi pred javnostjo razlikujem in oddvojim od argumentov, ki so bili tu dani, da z njimi nimam nič. Vem sicer, da bo interpretirano tako ali drugače, ampak hkrati mi je povsem jasno, da tudi če bi bil zakon nekoč boljši ali zdaj boljši, vseh nesreč in nezgod ni mogoče preprečiti in noben jih ne bo. In še posebej tisti, ki so se zarekli in dali te besede, da bodo zdaj lahko polovili vse nepridiprave, takšne ali drugačne, posebej na te bomo v nadaljevanju morali posebej gledati. Zato seveda, kot sem omenil [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]čeprav mislim, da je zakon nekoliko boljši kot prej, na simbolni ravni ga ne morem podpreti prav zaradi tega, da bi bil različen in da bi se oddvojil od argumentov, ki so bili tu dani s strani vladajoče koalicije. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo ima poslanec Srečko Hvauc.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. V razpravi, dolgih razpravah, ki so bile, preden smo prišli do današnjega trenutka, se je jasno pokazalo, da obstoječi zakon, ki je bil sprejet leta 2003, enostavno ni več dober. Ne bom razpravljal zakaj, ampak pokazalo se je, da ni dober. Po tragičnem dogodku v Lipi je Ministrstvo za notranje zadeve takoj sprožilo postopke za pripravo sprememb in dopolnitev zakona, ki bi podobne takšne ali drugačne dogodke preprečili. V Državnem zboru se že skoraj celo leto ukvarjamo s spremembami in dopolnitvami zakona o zasebnem varovanju, ki je žal v mesecu juniju oziroma juliju doživel veto oziroma premalo glasov za to, da bi začel veljati. To seveda ne pomeni, da če bi bil takrat zakon sprejet, lahko preprečili nadaljnje žrtve ali dogodke, ampak za naprej bi pa prav gotovo lahko izboljšali pogoje in zmanjšali možnosti, da se taki in podobni dogodki ne bi več ponovili. In dobrega namena tega zakona ne smemo prezreti. Dober namen, če želimo, da izboljšamo varnost, če želimo, da poostrimo pogoje, če želimo, da tiste kršitelje, ki zavestno, zato da bodo služili, zato da bodo imeli korist od tega, kršijo zakon [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]če jim hočemo zagreniti življenje in jim otežiti poslovanje, jaz mislim, da temu ne smemo nasprotovati. Tudi nujni postopek, zakaj nujni postopek, lahko se pogovarjamo še in še o tem, ali je potreben nujni postopek ali ne, ampak življenje teče dalje. In jutri, danes se lahko zgodi nova tragedija. Zato mislim, da je potrebno takšen zakon sprejeti, zato ker izboljšuje stanje, ker izboljšuje možnosti za to, da se izvaja kontrola in zato ker preprečuje, da bi se podobne tragedije, tudi še v bodoče dogajale, bom ta zakon tudi podrl.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 6. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da zakon je sprejet. S tem tudi zaključujem to točko. Preden pa prekinem 32. sejo Državnega zbora, pa proceduralni predlog. Izvolite.
Ne bi želel biti nesramen, vendar bi nekomu moral reči dobro jutro v tem trenutku. Ni moč zaključiti obrazložitve glasu, dokler je interes za to, da se obrazloži glas. To je bilo sprejeto tudi na Komisiji za poslovnik, ko smo o tem razlagali, ker je bila pobuda dana. In dokler so roke za obrazložitev glasu, predsedujoči, morate dati besedo tistemu, ki želi obrazložiti glas.
Hvala lepa. Poslovnik med sejo razlagam jaz. Prekinjam pa tudi 32. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lep večer naprej.