Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo 8. sejo Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Jelka Godec, Marijan Pojbič, Boris Doblekar, Nataša Sukič, Ljudmila Novak, Janja Sluga, mag. Matej Tonin od 13. ure dalje, Violeta Tomić, Lidija Divjak Mirnik, Boštjan Koražija, Igor Zorčič do 12. ure, dr. Milan Brglez do 13. ure in od 16. ure dalje, odsoten bom pa tudi sam od 15. ure dalje. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVSTVENEM VARSTVU IN ZDRAVSTVENEM ZAVAROVANJU, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložil Državni svet. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Državnega sveta, gospodu Tomažu Horvatu.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog zakona, ki ga v Državnem svetu predlagamo, odpravlja neenakost med različnimi darovalci delov človeškega telesa glede višine nadomestila za čas odsotnosti od dela, ki je nastala ob sprejetju Zakona o uravnoteženju javnih financ leta 2012. Predlog zakona višino nadomestila med začasno zadržanostjo od dela zaradi darovanja in posledic darovanja živih tkiv in organov ter posledic darovanja krvi vrača na raven 100 % osnove, kot je veljalo pred letom 2012. Trenutno veljavna ureditev namreč darovalce krvotvornih matičnih celic, živih tkiv in organov na podlagi 31. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju postavlja v slabši položaj v primerjavi s prostovoljnimi darovalci krvi, saj jim je zakonsko zagotovljeno nadomestilo zgolj v višini 90 % osnove, medtem ko darovalcem krvi v skladu s 167. členom Zakona o delovnih razmerjih pripada nadomestilo v višini 100 % od osnove. Neenako obravnavanje prostovoljnih darovalcev krvi, darovalcev krvotvornih matičnih celic ter darovalcev živih tkiv in organov z vidika zagotovljenih nadomestil za začasno odsotnost od dela je neutemeljeno in neetično, zlasti ker je v osnovi darovanje krvotvornih matičnih celic bistveno bolj zahtevno kot običajno darovanje krvi, prav tako pa je sam postopek bolj invaziven in dolgotrajnejši; toliko bolj vse to velja tudi za darovanje živih tkiv in organov. Pri pripravi zakona je Državni svet sodeloval s predstavniki Društva bolnikov s krvnimi boleznimi Slovenije, Zavoda Republike Slovenije za presaditev organov in tkiv Slovenija, Slovenija Transplant in Zavoda Republike Slovenije za transfuzijsko medicino, ki opozarjajo, da je predlagane spremembe treba čim prej sprejeti, saj neenaka obravnava darovalcev deluje destimulativno, kar vpliva na število darovalcev. Vsak darovalec manj pa lahko v praksi pomeni tudi življenje manj za tistega, ki darovani organ, tkivo ali celico potrebuje. Posledice sprejetja Zujfa se poznajo pri darovanju krvotvornih matičnih celic. V teh primerih gre za slovenskega darovalca, ki daruje bodisi za slovenskega bolnika oziroma bolnika iz tujine. Prišlo je tudi že do situacije, ko darovalec ni bil pripravljen darovati in se je moral Zavod za transfuzijsko medicino zelo potruditi, da je lahko kril razliko do polnega nadomestila plače, šlo pa je za edinega skladnega darovalca na svetu. Na popravek varčevalnega ukrepa se čaka že več let. Identična pobuda, kot jo vsebuje predlagani predlog zakona, je bila v Državnem svetu že dana v mandatu pretekle vlade, a smo od nje odstopili zaradi dane zaveze Ministrstva za zdravje, da bo problematiko uredilo ob predložitvi novega zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Navedene rešitve so bile vanj v preteklem mandatu ministrstva in vlade res vključene, a je navedeni predlog zakona obstal v fazi usklajevanja, zato področje še vedno ostaja neurejeno. Priprava novega zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju je sicer uvrščena v normativni program Vlade Republike Slovenije za leto 2019, a je v njem navedeno, da sprejetje tega predpisa ni obvezno. Na celovito prenovo zakonodaja se čaka že predolgo. S predlagano rešitvijo se ne bo drastično poseglo v nobenega od elementov sistema, zato se lahko problematika uredi tudi z novelacijo veljavnega zakona. Pri darovanju gre za eno od najbolj etičnih oblik odgovornosti posameznika do soljudi. Posledično bi bilo treba darovalcem nujno izkazati dolžno spoštovanje s tem, da bi se jim v celoti povrnil izgubljeni dohodek zaradi plemenite odločitve, da bodo pomagali drugim. Hvala za uvodne besede.
Hvala, gospod svetnik, za vašo obrazložitev. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zdravstvo. Besedo dajem predsedniku dr. Francu Trčku. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj! Odbor za zdravstvo je kot matično delovno telo na svoji 2. redni seji 8. maja letos obravnaval predlog zakona. Gospod državni svetnik Tomaž Horvat je podal dodatno obrazložitev, ki jo je tudi podal danes uvodoma, zato je ne bom ponavljal. V imenu Ministrstva za zdravje je državni sekretar dr. Pliberšek izpostavil, da Vlada predlogu zakona ne nasprotuje ter tudi povedal, da se pripravlja celovita ureditev. Tudi predstavnica Zakonodajno-pravne službe na predlog zakona ni imela pripomb. V razpravi smo se članice in člani odbora nekako skoraj plebiscitarno strinjali, da se ta »zazujfanost«, če se tako izrazim, nemudoma odpravi, da se ne čaka na neko celotno prenovo zakona, ampak se gre takoj v novelacijo. Odbor je oblikoval in sprejel tudi amandma k 1. členu, ki se glasi, citiram: »V prvi alineji tretjega odstavka 31. člena se besedilo 'presaditev' zamenja z besedilom 'darovanje in posledic darovanja'.« Obrazložitev imate v poročilu in dopolnjeni predlog zakona je tudi sestavni del poročila. Upam, da bo ta zakon sprejet na tej seji. Hvala za besedo.
Hvala, gospod predsednik odbora. Besedo predajam tudi predstavniku Vlade dr. Tomažu Pliberšku, državnemu sekretarju na Ministrstvu za zdravje. Izvolite.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci ter vsi ostali prisotni, lep pozdrav! Mnenje Vlade Republike Slovenije k Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju ZZVZZ, ki ga je Državnemu zboru predložil Državni svet Republike Slovenije. Državni svet Republike Slovenije je na svoji 15. seji 27. 2. 2019 določil besedilo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju ter ga poslal Državnemu zboru Republike Slovenije v obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku. Predlog zakona predvideva spremembo prve alineje tretjega odstavka in spremembo šestega odstavka 31. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju in določitev nadomestila med začasno zadržanostjo dela v višini 100 % tudi v primerih, ko posameznik daruje živo tkivo in organe v korist druge osebe, ter v primerih posledic darovanja krvi. S predlagano spremembo bi se darovalci krvi, plazme in krvotvornih matičnih celic ter darovalci organov in tkiv postavili v enakopraven položaj z vidika višine nadomestila med začasno zadržanostjo od dela. Vlada Republike Slovenije ne nasprotuje predlogu spremembe zakona, ki jo je podal Državni svet Republike Slovenija, vendar zagovarja celovito ureditev področja pravic iz zdravstvenega zavarovanja. Vlada Republike Slovenije pojasnjuje, da je priprava novega zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju uvrščena v normativni program dela Vlade Republike Slovenije za leto 2019, v okviru priprave katerega bo celovito proučeno tudi področje nadomestil v času odsotnosti z dela zaradi bolezni. Kot vam je znano, gre namreč za področje, ki se predvsem v zadnjih letih izkazuje kot izrazito problematično. Sredstva, ki jih Zavod za zdravstveno zavarovanja Slovenija namenja za namen plačila nadomestil za čas odsotnost z dela zaradi bolezni, se namreč iz leta v leto višajo. Tako je Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije v letu 2014 izplačal za okoli 225 milijonov evrov bolniških nadomestil, v letu 2018 pa že 347 milijonov evrov. V postopku sprejemanja predloga zakona je bil dodatno s strani stranke Levica vložen amandma, ki predvideva črtanje četrtega odstavka 31. člena ZZVZZ, ki od leta 2012 dalje ureja 10 % nižje nadomestilo za prvih 90 dni zadržanosti od dela, in sicer z začetkom uporabe 1. 1. 2020. Po mnenju Ministrstva za zdravje gre za znatno širitev obsega novele predloga zakona in zvišanje nadomestila za prvih 90 dni zadržanosti od dela tudi za razloge odsotnosti zaradi bolezni izven dela, izolacije in karantene ter spremstva, in ne samo za darovalce, kot je predvideno v predlogu Državnega sveta. Prav tako ocenjujemo, da z zvišanjem nadomestila za delovno aktivno prebivalstvo tudi ne zasledujemo cilja, to je čim prejšnje vrnitve zdravega zaposlenega na delovno mesto. Predlog amandmaja torej ne naslavlja zaznanega povečanega trenda absentizma. Predlagatelj amandmaja navaja, da so finančne posledice vloženega amandmaja ocenjene na 15,34 milijona evrov, pri čemer ni navedenega vira financiranja, kar pomeni, da bi šlo za povečanje odhodkov Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, s čimer se zajeda tudi košarica drugih pravic, ki posameznikom pripada iz sredstev obveznega zdravstvenega zavarovanja. Kot sem že omenil, Vlada Republike Slovenije v sklopu normativnega programa za leto 2019 načrtuje pripravo predloga novega zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Menimo namreč, da je treba problematiko nasloviti celostno tako z vidika preventive na delovnem mestu kot tudi z vidika starajoče se a še vedno delovno aktivne populacije. Vlada Republike Slovenije amandmaju, ki ga je vložila Stranka Levica, iz zgoraj navedenih razlogov nasprotuje. Hvala lepa.
Hvala, gospod državni sekretar. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva ima besedo gospa Alenka Jeraj v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Lepo pozdravljeni! Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki je trenutno v veljavi, določa nadomestilo plače med začasno zadržanostjo z dela v višini 90 % za darovalce krvotvornih matičnih celic in darovalce organov ter živih tkiv. Po drugi strani pa krvodajalci, ki darujejo kri, dobijo 100-odstotno nadomestilo. V obeh primerih izplača delodajalec nadomestilo plače delavcu v breme zdravstvenega zavarovanja. Neenako obravnavanje prostovoljnih darovalcev krvi in darovalcev živih tkiv in organov z vidika zagotavljanja nadomestil za začasno odsotnost od dela je neutemeljeno, še zlasti ker je v osnovi darovanje krvotvornih matičnih celic bistveno bolj zahtevno kot običajno darovanje krvi. Sprememba zakona, ki da danes obravnavamo, naj bi zagotovila darovalcem krvi in darovalcem živih tkiv in organov, da njihovo odsotnost z dela zaradi darovanja ne bi imelo vpliva na njihov finančni položaj. To pa pomeni, da bi vsi ti darovalci prejeli stoodstotno nadomestilo, ki ga bo delodajalec izplačal v breme zdravstvenega zavarovanja. Ni potrebno posebej poudariti, da je Vlada v svojem mnenju zapisala, da pripravlja sistemske spremembe oziroma novelo Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, v okviru katere se bo proučila tudi navedena pobuda. A vprašanje je, kdaj bo Vlada te spremembe pripravila. Vemo, da so obljube o sistemskih spremembah značilnost prejšnje in očitno tudi trenutne vlade. Tehtanje, ali toliko sredstev ali pravičnejša ureditev, zato ni na mestu. V poslanski skupini bomo podprli zakon in podprli tudi amandma, ki ga je za današnjo sejo pripravila Levica.
Hvala, gospa poslanka. Gospod Jože Lenart, imate stališče v imenu Poslanske skupine Lista Marjana Šarca. Izvolite.
Spoštovani predsednik, spoštovani dr. Pliberšek, kolegice in kolegi! Pred nami je predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki ga je po skrajšanem postopku vložil Državni svet. Predlog zakona dviguje višino nadomestila, ki se ves čas krije iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, na 100 % osnove. S spremembo se z vidika nadomestila med začasno zadržanostjo od dela izenačuje položaj vseh darovalcev krvi ter darovalcev živih tkiv in organov, s tem pa se ponovno vzpostavlja ureditev, ki je bila v veljavi do sprejema Zujfa. Zdravje je za marsikoga samoumevno in premalokrat se zavedamo dejstva, kako zelo smo odvisni od njega. Zato je prav, da se kot družba zavedamo pomena darovanja, ki je odraz etične zrelosti posameznika, in da so dejanja darovalcev enako ovrednotena, naj bo to darovanje krvi, živih tkiv ali organov. Spremembo zakona lahko razumemo tudi kot spodbudo darovalcem, vendar sem prepričan, da darovalca k darovanju bolj kot denar spodbuja misel, da lahko s svojim dejanjem reši življenje človeku, ki bi se lahko brez njegove pomoči začel spogledovati z nočjo. Medčloveški odnosi, medgeneracijsko sožitje, solidarnost in odgovornost so besede, s katerimi v tem času, na tem mestu lahko najbolj nazorno ubesedimo temeljni pomen in namen darovanja. Te besede naj na nas učinkujejo kot spodbuda k družbeno odgovornim odločitvam, s katerimi lahko pripomoremo k ohranjanju zdravja in kakovosti življenja ljudi. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca predlogu zakona izrekamo vso podporo in si želimo, da bi bil slovenski oder vselej prepojen z duhom družbene odgovornosti. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Samo Bevk, imate stališče v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, katerega predlagatelj je Državni svet Republike Slovenije, v svojem bistvu rešuje neenako obravnavanje prostovoljnih darovalcev krvi, krvotvornih matičnih celic in darovalcev živih tkiv ter organov z vidika zagotovljenih nadomestil za začasno odsotnost od dela. Trenutna ureditev je neetična in določene posameznike postavlja v zapostavljen in neenak položaj. Postopki darovanja krvotvornih matičnih celic in tkiv ter organov so zelo zahtevni, invazivni in dolgotrajnejši, zato je potrebno, da se te prostovoljce oziroma darovalce obravnava enako kot darovalce krvi. Z omenjeno spremembo zakona se bo položaj vseh darovalcev, tako krvi kot komponent krvi, živih tkiv in organov, z vidika višine zagotovljenih nadomestil za začasno zadržanost od dela izenačil. Nadomestilo med začasno zadržanostjo od dela zaradi darovanja pa se bo ves čas krilo iz obveznega zdravstvenega zavarovanja v višini 100-odstotne osnove. S takšnimi rešitvami bomo vsem darovalcem zagotovili, da njihova odsotnost z dela zaradi darovanja ne bo vplivala na njihov finančni položaj, kar v Poslanski skupini Socialnih demokratov močno podpiramo. Omenjeni predlog zakona konec koncev tudi preprečuje upadanje števila darovalcev, ki zaradi sedanje neenakosti položaja in obravnave niso bili pripravljeni darovati. V poslanski skupini smo mnenja, da zakon prinaša več kot potrebne rešitve za vse, ne samo za darovalce, ampak tudi za tiste, ki že in še bodo potrebni zgoraj omenjene za življenje nujno potrebne komponente. Izenačuje položaj darovalcev, spodbuja sedanje darovalce in ostale, da to še postanejo, in ima pozitiven vpliv na celotno družbo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog zakona soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Mojca Žnidarič, podali boste stališče v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Darovanje je že samo po sebi lepo dejanje. Ko pa govorimo o darovanju krvi, organov in živih tkiv, pa lahko govorimo o najvišji stopnji altruizma, ki ga človek lahko premore. Darovalec je na tak način drugi osebi omogočil nekaj, kar je neprecenljivo – življenje. Da Slovenci radi pomagamo drug drugemu, dokazujejo podatki. V letu 2017 je Rdeči križ Slovenije organiziral več kot tisoč krvodajalskih akcij, pri čemer je bilo vsak mesec na krvodajalsko akcijo povabljenih več kot 8 tisoč 400 krvodajalcev. V okviru Zavoda za transfuzijsko medicino pa že 25 let deluje register nesorodnih darovalcev krvotvornih matičnih celic Slovenija Donor, število darovalcev pa se iz leta v leto povečuje. Različnim oblikam darovanja ne moremo pripisati vrednosti, vse so izjemnega pomena. Pa kljub temu, žal, še vedno prihaja do razlik. V času varčevanja oziroma Zujfa je bil sprejet varčevalni ukrep, s katerim so bili darovalci krvotvornih matičnih celic, živih tkiv in organov v primerjavi s krvodajalci postavljeni v neenak položaj. Zakonsko jim je med začasno zadržanostjo od dela zaradi darovanja ali posledic darovanja zagotovljeno nadomestilo v višini 90 % od osnove, medtem ko krvodajalci prejmejo nadomestilo v višini 100 % od osnove. Predlagatelj je identično zakonsko pobudo sicer podal že v mandatu prejšnje Vlade, vendar je od nje začasno odstopil, saj se je Ministrstvo za zdravje takrat zavezalo, da bo problematiko neenakih nadomestil uredilo v okviru novega zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Naj poudarim, da je takratni vladni predlog zakona res vključeval to rešitev, a žal je sam predlog zakona obtičal v fazi usklajevanja. Glede na to, da je predlog vladnega zakona še vedno v pripravi, se strinjamo s predlagateljem, da je nastalo neenakost treba čim prej odpraviti. V luči tega da predlagana sprememba nima večjih finančnih učinkov, ima pa učinek enakopravnosti in pravičnosti, ter zlasti ob upoštevanju, da predlagani rešitvi ne nasprotuje niti Zavod za zdravstveno zavarovanje, v breme katerega gredo nadomestila, je več kot smiselno, da se višina nadomestila izenači. Še zlasti zato, ker ne gre za uvedbo nove ureditve, temveč gre za vrnitev nekoč že veljavne višine nadomestila. K predlogu zakona je Poslanska skupina Levica vložila amandma, ki predvideva dvig vseh nadomestil na raven pred sprejetjem varčevalnih ukrepov. Amandma z vidika finančnih učinkov pomeni znatno širitev obsega novele. V Poslanski skupini SMC predlaganega amandmaja ne bomo podprli, saj je slovenska zakonodaja glede omejevanja višine nadomestil že tako ali tako ena izmed manj restriktivnih, hkrati pa ne zasleduje cilja čimprejšnje vrnitve delavca na delo. Sam predlog Državnega sveta, ki predvideva vrnitev 100 % višine nadomestila darovalcem krvotvornih matičnih celic, živih tkiv in organov, pa bomo v SMC absolutno podprli. Hvala.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev stališča. Gospod Željko Cigler, podali boste stališče v imenu Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Državni svet je v zakonodajno proceduro vložil danes obravnavano novelo Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Novela predlaga vrnitev dela pravic nadomestil na raven pred sprejetjem Zakona o uravnoteženju javnih financ, to je pred leto 2012. V Levici smo vložili amandma, ki bi prav vsa nadomestila iz tega člena zakona vrnil na stanje, preden je bil sprejet Zakon o uravnoteženju financ. Zakaj? Zato ker smo v Levici vedno nasprotovali Zujfu, ker menimo, da je bil in ostaja škodljiv, ker reže in varčuje pri tistih, ki imajo najmanj. Težko bi bilo v kratkem času našteti prav vse, kar se je z Zujfom storilo in tudi zavozilo. Poleg rezov na praktično vseh področjih se je velika škoda storila tudi na ravni javnega mnenja in splošnega sprejemanja o tem, kako naj bi funkcionirala država v Sloveniji. Medijsko krajino se je preplavilo s poenostavljeno in zavajajočo anekdoto o tem, kako mora država delovati kot vsako gospodinjstvo oziroma družina, kako se ne smemo zadolževati, kako je treba varčevati. Anekdota je dobro služila tistim, ki so to politiko uveljavili, to je politika, ki jo je dr. Šmidovnik oznanil, ko se je sprejel Zujf, z oktroirano ustavo, da država ni družina in je neprimerno bolj kompleksen sistem. Ta anekdota je vseeno postala mantra in tudi vodič, ko je bilo treba jemati trdo pridobljene pravice državljanom in delavstvu tukaj v Sloveniji. Naj spomnim samo na plakat, ki je to najbolj plastično ponazoril Varčevali bomo, pa naj stane, kolikor hoče. In stalo nas je res veliko. Stalo nas je veliko pravic na področju zdravstva, stalo nas je veliko pravic na področju izobraževanja, družinske politike, upokojencev, ki jih je ogromno – 140 tisoč danes pod pragom revščine. Stalo nas je ogromno pri zaposlovanju, pri uvajanju prekarnih zaposlitev, zaposlovanju preko agencij. A stalo nas je še veliko več od teh ukrepov, ki so neposredno kratili pravice državljank in državljanov Slovenije. Za Zujf je Zakonodajno-pravna služba našega državnega zbora povedala, da bistveno vpliva na nepreglednost, nejasnost in nekonsistentnost pravnega sistema. In res. S tem zakonom niste samo znižali pravic, s tem zakonom ste spremenili tudi logiko samega funkcioniranja sistema v Sloveniji. Z enim zamahom ste omajali celotni pravni red, da sedaj lahko govorite, kako je majav. Odprla se je možnost za privatizacijo zdravstva, zrahljala so se pravila, ustvarila konkurenca, konflikti. Seveda, varčevalo se je, pa naj stane, kolikor hoče, kot se je reklo. Za krizo so plačali najšibkejši v Republiki Sloveniji, čeprav njeni vzroki temeljijo v sami naravi kapitalističnega sistema. Namesto spremembe sistema in obrata stran od logike profita k ljudem, k njihovi blaginji smo dobili opustošenje socialne države. Danes v Ameriki revija, kot je American Economic Journal, objavlja članke, ki jasno kažejo, kako fiskalno varčevanje držav v času krize dobesedno ubija BDP. Za vsak evro, ki ga država privarčuje v času krize, se bruto družbeni proiz vod zmanjša za 1,7 evra, in za vsak evro, ki se investira, se BDP poveča za 1,7 evra. Na podlagi zgrešenih ekonomskih politik je bilo širom Evrope izgubljenih 3 milijone delovnih mest, koliko pa je takšnih, ki so postala prekarna in nemogoča dostojnega življenja, pa lahko samo ugibamo. Na področju zdravstva so največje reze uvedli Grčija, Irska, Latvija, Portugalska. Cene zdravstvenih storitev so narastle, dostopnost teh storitev pa se je zmanjševala. Čakalne vrste v Sloveniji to samo potrjujejo. Danes vemo, da je varčevanje vodilo v porast neenakosti širom Evrope. V Levici zato varčevanju nasprotujemo in temu nasprotujemo tako, da po eni strani zagotavljamo vrnitev na stanje pred uvedbo varčevalnih politik, na drugi pa predlagamo progresivne ukrepe, ki bi vodili v bolj podjetno socialno državo. Vsak, ki glavo tišči popolnoma v pesek, bo razumel, da je to zmerna in razumna politika. Če se komu zdi ekstremna, pa se mora najprej vprašati, če morda ni obratno in ekstremno stanje, v katerem se nahajamo. Zmeren in razumen je tudi naš predlog amandmaja, zmeren zato, ker ne podeljuje nobenih novih pravic, ampak se vračamo samo na stanje pravic izpred leta 2012. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec za vaše stališče. Gospa Iva Dimic, imate stališče v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Gospa poslanka, beseda je vaša.
Spoštovani! Poslanci Nove Slovenije bomo novelo zakona, ki odpravlja povzročeno krivico z Zujfom darovalcem krvotvornih matičnih celic in darovalcem organom ter živih tkiv, podprli. Z Zujfom se je nadomestilo za darovalce krvotvornih matičnih celic in darovalce organov ter živih tkiv znižalo na 90 % osnove, razen v primeru zadržanosti od dela zaradi poklicne bolezni in poškodbe pri delu. Po drugi strani pa krvodajalci, ki darujejo polno kri ali pa komponente krvi, dobijo nadomestilo 100 % osnovne povprečne mesečne plače. Neenako obravnavanje prostovoljnih darovalcev krvi, darovalcev krvotvornih matičnih celic ter darovalcev živih tkiv in organov z vidika zagotovljenih nadomestil za začasno odsotnost od dela je neutemeljeno in neetično zlasti zato, ker je v osnovi darovanje krvotvornih matičnih celic bistveno bolj zahtevno kot običajno darovanje krvi. Gre tudi bolj za invaziven postopek. Z zakonom se izenačuje položaj vseh darovalcev krvi oziroma komponent krvi in darovalcev živih tkiv in organov, zato bomo zakon in vloženi amandma v Novi Sloveniji podprli.
Hvala, gospa poslanka. Mag. Andrej Rajh v imenu Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Odločitev za darovanje krvi organov in tkiv predstavlja izjemno obliko pomoči sočloveku, s katero lahko rešimo marsikatero življenje. Prav vsak, ne glede na to, s kakšnim razlogom je daroval svoje organe, pomembno prispeva k zdravljenju in premagovanju težke bolezni, okrevanju po operaciji ali nesreči. Spomnimo, da je Slovenija članica Eurotransplanta od leta 1999 dalje in da Slovenke in Slovenci tudi na ta račun koristimo prednosti močne in povezane Evrope. Z vstopom Slovenije v Evropsko unijo in v schengenski prostor kontrol na notranjih mejah ni več. Tako se je med drugim skrajšal čas za vstave človeških tkiv, organov, krvnih pripravkov, ki vsak dan rešujejo življenja. Pomembno je, da te prednosti ohranimo in da odločno in energično – tako kot dr. Angelika Mlinar z javnim pismom avstrijskemu kanclerju Kurzu – reagiramo na neupravičene ukrepe podaljšanja nadzora na meji z Avstrijo. Pri tem pričakujemo brezpogojno podporo in pritisk slovenskih sestrskih strank iz družine Evropske ljudske stranke. Le tako bomo nadalje krepili in ohranjali prednosti Eurotransplanta in rešili še kakšno človeško življenje več. Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, katerega sprememba je danes pred nami, med drugim ureja pravico do nadomestila plače v času začasne zadržanosti z dela. Tako so do nadomestila v breme zdravstvenega zavarovanja vključene tudi osebe, ki darujejo kri, krvotvorne matične celice, tkiva in organe. Do leta 2012, ko je takratna vlada sprejela Zakon o uravnoteženju javnih financ, je vsem darovalcem pripadalo nadomestilo v višini 100 % osnovne plače v primeru zadržanosti z dela. Po sprejemu varčevalnih ukrepov pa je Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju uvedel razlikovanje med darovalci. Tako samo darovalec krvi prejme 100-odstotno nadomestilo, ostali darovalci, kot denimo darovalec kostnega mozga, ki je po posegu v bolnišničnem staležu približno teden dni, pa prejme le 90 % nadomestila, in to ni prav. Sprememba, ki jo predlaga Državni svet, z vidika višine nadomestila, predvideva izenačitev vseh darovalcev krvi oziroma komponent krvi.Tako bodo vsi darovalci za začasno zadržanost z dela prejeli 100-odstotno nadomestilo. Po prepričanju Državnega sveta, ki ga delimo tudi v Poslanski skupini SAB, bi na tak način preprečili upad števila darovalcev krvotvornih matičnih celic, tkiv in organov ali potencialno celo zagotovili porast njihovega števila. To je pot, ki tlakuje solidarnost in socialno pravičnost. To je prava pot. Pobude za spremembo, ki jo predlaga Državni svet, segajo še v leto 2015 in 2016, ko je takratna ministrica za zdravje Milojka Kolar Celarc obljubila reformo zdravstvenega sistema. Del te reforme naj bi bila tudi nova ureditev Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. O reformi zdravstvenega sistema do danes ni bilo ne duha ne sluha, zato v Poslanski skupini SAB pozdravljamo iniciativo predlagatelja po ukinitvi varčevalnih ukrepov, ki veljajo za nekatere darovalce. Predlog zakona, osnovan na solidarnosti in pravičnosti, bomo soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča. Gospod Branko Simonovič, v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Dovolite mi, da takoj na začetku predstavitve stališča Poslanske skupine Desus napovem našo podporo predlogu novele Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki ga je po skrajšanem postopku vložil Državni svet. Predlog zakona bo izenačil položaj vseh darovalcev krvi, živih tkiv in organov z vidika višine zagotovljenih nadomestil za začasno zadržanost od dela. Zakonski predlog tako prinaša rešitev, da se nadomestilo med začasno zadržanostjo od dela zaradi darovanja krvi, živih tkiv in organov ves čas krije iz obveznega zdravstvenega zavarovanja v višini 100-odstotne osnovne povprečne mesečne plače. Zakon o uravnoteženju javnih financ je namreč leta 2012 znižal nadomestilo za darovalce krvotvornih matičnih celic in darovalce organov ter živih tkiv na 90 % osnove. Takšna višina nadomestila je obveljala tudi po tistem, ko so se mnogi varčevalni ukrepi, ki jih je prinesel Zujf, že skoraj v celoti odpravili. Po drugi strani pa krvodajalci, ki darujejo polno kri ali komponente krvi, dobijo nadomestilo v višini 100 % osnovne povprečne mesečne plače. V Poslanski skupini Desus se tako strinjamo s predlagatelji novele, da je neenaka obravnava prostovoljnih darovalcev krvi, darovalcev krvotvornih matičnih celic ter darovalcev živih tkiv in organov z vidika zagotovljenih nadomestil za začasno zadržanost od dela neutemeljena in nepravična. Tako oceno lahko podamo tudi na osnovi vedenja, da je v osnovi darovanje krvotvornih matičnih celic bistveno bolj zahtevno kot običajno darovanje krvi. Darovalec krvotvornih matičnih celic je namreč podvržen množici laboratorijskih pregledov, dodatnim nezaželenim učinkom zaradi vbrizgavanja rastnega faktorja filgrastima, izvaja se poseben postopek stimuliranja prenosa matičnih celic iz kostnega mozga v kri, v nekaterih primerih se matične celice pridobijo tudi direktno iz kostnega mozga, kar predstavlja še večji kirurški poseg in sam odvzem traja okoli štiri ure. Nato darovalca matičnih celic po enem letu čaka še pregled pri hematologu in tako naprej. Še toliko bolj invazivno in dolgotrajnejše je darovanje živih tkiv in organov, kjer je darovalec zadržan z dela od enega do štirih mesecev in več, če pride do kakšnih komplikacij. V Poslanski skupini Desus se strinjamo tudi z mnenjem predlagateljev, da bo sprejetje novele posledično povečalo število darovalcev, kajti vse manj ljudi se odloča za delovanje organov in živih tkiv, po drugi strani pa je vedno več življenj odvisnih od te najvišje oblike nesebičnosti. Treba je storiti vse, kar je v naši moči, da se ljudi ne odvrača od katerekoli oblike darovanja, pa četudi je za to potrebno malo bolj obremeniti zdravstveno blagajno, saj predlog zakona prinaša povečanje izdatkov Zavoda za zdravstveno zavarovanje, vendar ne v taki višini, da bi bilo delovanje zdravstvene blagajne ogroženo. Kot sem povedal že na začetku predstavitve stališča, bomo v naši poslanski skupini predlog zakona soglasno podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča. Gospa Lidija Ivanuša, imate stališče v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Lepo pozdravljeni! V Slovenski nacionalni stranki bomo podprli Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, katerega predlaga Državni svet. Do sprejema Zujfa maja 2012 je darovalcem krvotvornih matičnih celic in darovalcem organov in živih tkiv kot darovalcem krvi pripadalo nadomestilo med začasno zadržanostjo z dela v višini 100 %. Po sprejetju Zujfa se je nadomestilo znižalo na 90 % osnove. S predlaganimi spremembami se bo ponovno izenačili prostovoljni darovalci krvi z darovalci krvotvornih matičnih celic ter darovalci živih tkiv in organov z vidika zagotovljenih nadomestil za začasno odsotnost od dela. Darovanje delov telesa je ene najbolj etičnih oblik odgovornosti posameznika do soljudi. Prav je, da se družba do vseh darovalcev obnaša enako spoštljivo in enako vrednoti vsakršno darovanje delov telesa. Država pa jim je pri tem zavezana pomagati v čim večji možni meri. Zavestna odločitev posameznika za darovanje delov telesa je torej odraz posameznikovih vrednot in odnosa do soljudi. Država najprej pomaga, ko sprejme ustrezne zakone, nato pa na podlagi tako sprejetjih pravil zagotovi vsa ustrezna finančna sredstva. S tem bomo dali signal, da se želi preprečiti upad števila darovalcev. Iskati darovalce v tujini je zagotovo najdražje za Zavod za zdravstveno zavarovanje, zato je potrebno darovalcem iz naše države zagotoviti čim več spodbud za njihovo plemenito ravnanje. Zavedati se moramo, da je velikokrat pri raznih boleznih presaditev krvotvornih matičnih celic edina rešilna bilka, ki jo ima bolnik za preživetje. Da je Zujf posegel tudi v to področje, je sramotno, saj se do neke mere izkrivlja in razvrednoti neodplačno darovanje, kajti ustrezna zakonska ureditev darovanja delov telesa bi morala biti prioriteta vsake oblasti, ne glede na to, kakšen je posledično vpliv na javne finance. S takšnim ukrepom se zagotavlja varovanje javnega zdravja, zaščita državljanov Republike Slovenije pred izkoriščanjem v dobičkonosne namene in ohranjanje tradicije darovanja organov v Republiki Sloveniji. Slednji temelji na plemenitem altruističnem in neplačanem darovanju darovalcev. S to dopolnitvijo člena darovalce krvi, plazme in krvotvornih matičnih celic ter darovalcev organom tkiv ponovno postavlja v enak položaj z vidika višine nadomestila med začasno zadržanostjo od dela. V Slovenski nacionalni stranki zagovarjamo, da se zagotavlja visoka raven javnega zdravja. Prav bi bilo, da bi se odpravile vse posledice sprejetega Zujfa, ki se kažejo v četrtem odstavku Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Na tem mestu se zahvaljujem vsem darovalcem za njihov dosedanji prispevek k skrbi za druge, ob enem pa pozivam vse ostale, da pristopijo k darovanju delov telesa tudi posthumno, saj s tem pomagajo soljudem. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo podprli predlog zakona, ker je dober za vse ljudi.
Hvala, gospa poslanka. S tem smo, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, končali predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 21. maja 2019. Smo pri 1. členu. Amandmaja poslanske skupine Levica k 1. in 3. členu sta vsebinsko povezana. Zato bomo o njih razpravljali skupaj. V razpravo dajem 1. in 3. člen ter dva amandmaja Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Gospod Miha Kordiš, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Predlog, ki je pred nami, vrača raven bolnišničnega nadomestila za krvodajalce in podobno na čas pred Zujfom. To je dobra pobuda, pozitivna pobuda in v Levici jo podpiramo. Hkrati pa ne vidimo absolutno nobenega razloga, da ne bi te priložnosti izkoristili tudi za to, da vrnemo raven vseh bolniških nadomestil na čas, kot je bilo pred temi strogimi varčevalnimi ukrepi. Država je v dobri kondiciji, proračun je v dobri kondiciji, gospodarska rast je v dobri kondiciji. Pa že takrat, ko temu ni bilo tako, torej za časa krize, je bila politika varčevanja zgrešena. Edini resni namen strategije varčevanja v krizi je bila prerazporeditev bogastva od delavskih razredov k bogatim. Poglejte, kam je šel javni denar. Bogatim so se znižali davki, država je vrgla milijardo v bančno luknjo, da je nacionalizirala kapitalistične kredite, na drugi strani pa je z varčevanjem za delavski razred pustila za seboj slabše plače, slabšo kakovost javnih storitev, navsezadnje pa je tudi v gospodarstvu povzročila padec BDP. Vsak evro, ki je bil izvzet iz javne porabe, je znižal BDP za 1,7 evra. Če kaj, mora resna država v krizi ravnati drugače, če želi najboljše za vse svoje državljanke in državljane. Izpad zasebnih investicij mora pokrivati z javnimi investicijami. Toliko o kontekstu. Ampak konkretna stvar, ki jo danes obravnavamo, so bolniška nadomestila. Ena izmed določb v Zujfu je bila tudi, da je posegel v zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju in za 10 % znižal vsa bolniška nadomestila. Z amandmajem v Levici na današnji seji vračamo raven teh bolniških nadomestil na tisti predkrizni čas. Kot rečeno, da tega ne storimo, ni absolutno nikakršnega ne objektivnega ne kakšnega drugega dobrega razloga. Tudi ni dovolj dober razlog zatrditi, kot smo lahko slišali s strani predstavnikov Vlade in nekaterih poslanskih skupin v predstavitvi njihovih stališ, da bi vrnitev ravni nadomestila za bolniško na predkrizno raven pripeljal v ne vem kakšen vsesplošen absentizem iz dela. Pa smo imeli problem z absentizmom pred krizo, ko je bila raven bolniškega nadomestila višja, kot je danes. Nismo ga imeli. Pred krizo, med krizo, po krizi smo imeli en drug problem. To je prezentizem, da ljudje pridejo na delo tudi takrat, ko ne bi smeli in ko so bolni. In dolgoročno med drugim tudi to vodi v porast dolgotrajne bolniške odsotnosti. Pojdite si pogledat statistike o dolgotrajni bolniški odsotnosti v tej državi. Delavski razred je zgaran, je zdravstveno uničen, potem pa predstavniki političnega esteblišmenta upajo izza govornice v obraz reči, da mu ne bodo dvignili bolniškega nadomestila, ker bo drugače rajši cuzal bolniško pa visel doma, kakor odšel na delo. To je tisto slabo plačano, pogosto tudi prekarno garaško delo. Oprostite, gospe in gospodje, vaš argument absentizma zavračam. Če kaj, moramo naslavljati problem prezentizma, objektivne okoliščine, od visokih najemnin do slabih plač, do delodajalskega terorja, silijo zaposlene v to, da hodijo na delo tudi takrat, ko so bolni in ko bi morali ostati doma. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Ali želi še kdo razpravljati? Gospod Horvat, izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Nova Slovenija bo podprla amandma Levice k prvemu in posledično tudi k 3. členu. Gre dejansko za to, da vrnemo odstotek nadomestila na čas pred uveljavitvijo Zujfa, Zakona za uravnoteženje javnih financ, ki smo ga sprejeli, ja, bili smo zraven, leta 2012. Zraven je bil tudi DeSUS kot koalicijski partner. V tem času, to se pravi 7 let, poslušamo velike kritike na takratno koalicijo, zakaj je sprejela Zujf, da tega ne bi bilo treba itd. To so seveda demagoške izjave, ker nihče pa zraven ne doda resnice, da je bila Vlada pred bankrotom. Nihče tudi ne pove, da je imel Zujf zelo jasno dikcijo, da ukrepi ugasnejo, seveda ne avtomatično, takrat, ko bo ugotovljena več kot 2,5-odstotna gospodarska rast v preteklem letu. Konkretno, leta 2015 v času Cerarjeve vlade, ne bom našteval, kdo vse je bil v koaliciji, tudi zelo jasni kritiki Zujfa, smo ugotovili, da je gospodarska rast v letu 2014, torej leto prej, bila 2,6 %. To je več kot 2,5 %. Takratna oblast je imela veliko večino, je imela moč in je imela vse možnosti, ni pa imela volje, da bi določbe Zujfa ugasnila. Morda zato ne, da se še kar naprej nadaljuje razprava, še v osmo leto bo najbrž to šlo in še v deveto leto, kako grdi so bili tisti poslanci, ki so pritisnili za Zujf. Seveda prikladna snov, prikladen štof. Cerarjeva vlada bi že leta 2015, to je v drugem letu vladanja, ugasnila Zujf. Pa ga ni. Kolegice in kolegi, tega amandmaja ne morete podpreti ali pa ne razumete, če nimate sprintanega ali če ne spremljate sedanjega 31. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Zakaj gre pri tem amandmaju? Zujf je takrat vrinil v 31. člen Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju četrti odstavek, ki ga ta amandma ugaša, ga črta. To pomeni, da bo s sprejetjem amandmaja veljala določba pred sprejetjem Zujfa. To pomeni, da bo nadomestilo za zadržanost od dela zaradi poklicne bolezni, poškodbe pri delu, tega se sicer nismo dotikali, presaditve živega tkiva in organov v korist druge osebe, posledic dajanja krvi ter izolacije, ki jo odredi zdravnik v višini 100 % osnove. Zdaj je bilo 90 % zaradi Zujfa. Naprej. Da bo nadomestilo ob zadržanosti od dela zaradi bolezni ob sprejetju tega amandmaja 90 % osnove. Po Zujfu je bilo 80 %. Naprej. Da bo v primeru zadržanosti od dela zaradi nege družinskega člana nadomestilo 80 %, sedaj po Zujfu je bilo 70 %. Za to gre. Pa še za to gre, ker beremo poročila Zavoda za zdravstveno zavarovanje in ZPIZ-a, da dejansko zdravstvena blagajna ima denar. Kolegice in kolegi, jaz vas vabim, da danes izkoristimo to priložnost in za to področje nadomestil, zaradi odsotnosti raznih nadomestil ugasnemo Zujf. Vsakega, oprostite kolegice in kolegi, ki danes tega amandmaja ne bo podprl, ne smem nikogar siliti, nisem te sorte, pa bom razumel, če bom slišal v prihodnje kakšne kritike, da gre dejansko za preprosto dvoličnost. Sedaj ta trenutek je priložnost, da ta Zujf odpravimo v tem delu, v 31. členu Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Glasovi Nove Slovenije bodo za amandma. Hvala lepa.
Hvala za vaše stališče, gospod poslanec. Še enkrat, gospod Miha Kordiš? Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolegu Horvatu se bom zahvalil za podporo temu našemu amandmaju. Z večjim delom njegove razprave se strinjam. Tudi s tistim bolj ostrim delom razprave, ki je izpostavil ne samo način, kako je Zujf prišel v življenje, ampak tudi kasnejše vlade, ki so imele v rokah škarje in platno, pa zaradi svojih liberalnih izhodišč teh varčevalnih ukrepov, torej Zujfa, niso odpravile. Všeč mi je tudi besedna zveza, ki jo je v ta namen skoval, to je »ugasnimo Zujf«. Mislim, da bom to začel redno uporabljati, torej ugasnimo Zujf, kolegice in kolegi. Danes to lahko naredimo na področju nadomestil za bolniško odsotnost, ki so še kar na krizni ravni znižana za 10 % brez dobrega razloga. Tisti predstavniki oblasti in vladajočih političnih strank, ki ste naš amandma zavrnili, ki ste imeli toliko poguma, če tako rečem, da ste stopili za govornico, pogledali v kamero in delavcem v tej državi rekli ne, mi pa ne podpiramo, da je vaša bolniška za 10 % bolje plačana, in to utemeljevali z morebitnim absentizmom, češ, namesto da bi ljudje delali, raje ostajajo doma pa neupravičeno cuzajo bolniško, nekaj takega, to je tista podtalna logika vašega argumenta. Ta argument sem izzval s tem, da pri nas nimamo problema z absentizmom in ne bomo zaradi vrnitve bolniške na predkrizno raven kar na enkrat imeli razcvet problemov z absentizmom. Če je kaj problem, ki ga moramo naslavljati, je to prezentizem. To je, da ljudje pridejo v službo, pridejo delat tudi takrat, ko so bolni. Če ste bili pač toliko, da ste zavrnili ta amandma oziroma ste predstavili stališča, ki zavračajo ta naš amandma in pravijo, da bomo imeli, kar na enkrat problem z absentizmom, bi sedaj rad slišal nadaljevanje ali pa utemeljitev te trditve. Jaz pravim, da to, kar vi trdite, ne drži. Pravim tudi, pa jih ne bom sedaj ven povlekel, mogoče kasneje, pravim tudi, da moja stališča podpira statistika bolniških odsotnosti pa razredna dinamika, če želite brskati pod drobovju družbe, do čim strahu pred nekim vsesplošnim absentizmom ne podpira ničesar.
Hvala, še enkrat, za vaše stališče, gospod poslanec. S tem ugotavljam, da lahko zaključim razpravo. Gospod Jani Möderndorfer, izvolite. Ali želi še kdo razpravljati? Gospod Jani Möderndorfer in predstavnik Vlade. Izvolite.
Danes smo v resnici ugotovili , da pravzaprav proti samemu zakonu nihče nič nima proti in vsi smo za. Če bi to večkrat delovalo za teme, o katerih razpravljamo v Državnem zboru, bi bilo super, vendar žal je vedno na koncu beseda »vendar« ali pa »ampak« in takrat postanejo ljudje nervozni. Dejstvo je, da tukaj ni ideološke razprave, je pa razprava o amandmaju, ki malce spreminja razmerja, kot je bilo to v osnovi zamišljeno v samem zakonu. Ne spreminja jih kar tako, čeprav imam občutek, da predlagatelji zelo radi operirajo s procenti, zelo malo pa z realnimi številkami, kaj to pomeni. Posledice takšnega predlaganega amandmaja niso več tako nerelevantne, ampak pomenijo za 15 milijonov razlike na podlagi izračunov. Če upoštevamo dinamiko sedanje porabe teh sredstev in če preračunamo, kaj to pomeni ob sproščenih procentih, ki bi jih ta amandma uredil, to pomeni 15 milijonov. Predlagatelj ni povedal, od kod bo teh 15 milijonov prišlo. To je največkrat zelo imenitno, kadar opozicija nekaj predlaga, pove, da je fino, da se to sprosti in ne nazadnje sam osebno ne bi imel nič proti. Mi smo pred kratkim sprejemali rebalans. Rebalans je sprejet, kar pomeni, da je treba znotraj postavk to vzeti. Zdaj mi samo povejte, kjer pa bomo na Ministrstvu za zdravje, ko je v tej dvorani tako veliko govora o tem, kje vse primanjkuje denarja, to vzeli. Saj potem ni noben problem, potem imamo matematiko kar hitro pokrito. Ampak ne moremo pa preprosto govoriti, da saj tega ni toliko in ne bo se toliko porabilo. Jaz bi amandma podprl, če bi imel na izhodni strani tudi ta podatek, tako pa se bojim, da bomo nekomu preprosto morali zmanjšati sredstva in bo to resen problem. Lahko rečem, da podpiram sam predlog zakona, nikakor pa ne tega amandmaja. Če bo amandma sprejet, mislim da bo morala Vlada v vsakem primeru odreagirati, ker bo treba na drugi strani povedati, od kod se bo ta denar zagotovil. Ne gre tako simpel, iz rezerve to ne gre, gre pa predvsem iz prenosa druge postavke znotraj ministrstva. In finančni minister bo zelo jasen, kar se tega tiče. Vsaj moral bi biti, če je varuh proračuna.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Miha Kordiš, replika. Izvolite.
Hvala. Bom zelo kratek, ampak očitno se nismo razumeli. Ta amandma, ki smo ga dali, operira na dveh ravneh. Prvi je čisto vsebinski, torej to, da se dvigne raven bolniškega nadomestila, drugi je pa terminski, ker je postavljeni rok za uvedbo tega amandmaja 1. 1. 2020. To pa ni stvar rebalansa, ki smo ga imeli, ki je bil za proračun 2019, ampak je stvar naslednjega proračuna. Tako da ves ta zadržek finančne dimenzije, pa kje vzeti, odpade. Še zlasti, če imamo v mislih, kaj se je v preteklih letih dogajalo in kje imamo rezerve. Samo politično voljo je potrebno imeti, da po teh rezervah posežemo. Pod vlado Mira Cerarja so bile najvišje plače deležne vsesplošnih davčnih rezov. Za 80 milijonov evrov letno se je za najvišje plače posekalo davčno obremenitev, pa se nihče ni vprašal, kaj bo to pomenilo za sistem socialne države in sistem socialnih storitev. Vsaj z vladno-koalicijske strani ne. V Levici smo že takrat na to opozarjali, ampak nismo bili uslišani. Ali pa, če želite, druga prihodkovna stran in dopolnilno zavarovanje. Tukaj notri se nam skriva 50, 60 milijonov evrov na leto, ki jih neupravičeno poberejo komercialne zavarovalnice. Vendarle se pa ne pogovarjamo o trimestnih številkah, milijonskih. Pogovarjamo se o skromnih, precej nizkih dvomestnih številkah, za katere se lahko najde denar v javnih blagajnah, zgolj politična volja je za to potrebna.
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima predstavnik Vlade, državni sekretar, in potem gospod Jožef Horvat, nato pa še Jani Möderndorfer.
Predsednik, hvala za besedo. Jaz bi rad samo pojasnil, da z vidika umestitve novega zakona ZZVZZ v normativni program dela Vlade Republike Slovenije imamo v osnovi prioritet ministrstva tudi že časovnico in prav je, da vas z njo seznanim. V tem mesecu smo imenovali delovne skupine za pripravo novega zakona. Priprava osnutka zakona z uvodom, členi in obrazložitvijo je planirana do septembra 2019, nato sledi koalicijsko usklajevanje v oktobru 2019. Javna razprava traja 60 dni, torej januar–februar 2020, medresorsko usklajevanje marec 2020, posredovanje vladnega gradiva na Vlado Republike Slovenije v maju 2020. To je, kar se tega tiče. Kar se tiče amandmaja Levice. Sami ste prepoznali, da za sabo potegne finančne posledice, ki ste jih ocenili na okoli 15 milijonov, mi smo dobili nekoliko višji podatek. Kar je pomembno povedati, je to, da se vseeno zadeva zajeda v košarico pravic vseh zdravstvenih zavarovancev. Ta košarica ni brez dna. Če pa govorimo o predlogu, da stopi v veljavo s 1. 1. 2020, vidimo, da glede na celostno obravnavo, glede na časovnico, ki sem jo prej navedel, ne pomeni nekega bistvenega razkoraka. Če se te stvari nekako uskladijo in normirajo na novo, mislim, da je to priložnost modrega in tehtnega premisleka, kako naj bo zadeva zavita tudi v novem zakonu. Hvala lepa.
Hvala, gospod državni sekretar. Gospod poslanec, izvolite. Gospod Jani Möderndorfer, imate repliko? Ne. Potem ste prvi vi, gospod Jožef Horvat, potem pa gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, gospod predsednik. Tudi predstavniku Vlade hvala za obrazložitev. Povsem normalno je, da poslanci moramo biti odgovorni. Karkoli sprejemamo, je običajno vedno povezano z denarjem. Kolega Jani je odprl ključno vprašanje. Mi se tega zavedamo. Ampak še enkrat, mi smo leta 2012 rekli, da naj Zujf ugasne, ko bo v prejšnjem letu gospodarska rast višja od 2,5 %. To se je zgodilo v času Cerarjeve Vlade 2015. Hvala za to informacijo, 15 milijonov, morda je kaj več; saj ne vemo, koliko bo potrebnih teh nadomestil izplačati od uveljavitve zakona naprej. Ampak ta zadeva – me bo predstavnik Vlade popravil – ta nadomestila se izplačujejo iz zdravstvene blagajne, ne iz proračuna Republike Slovenije. Najbrž so tam kakšni mehanizmi, da se sredstva prerazporedijo. To se da narediti v vsaki osnovni šoli in najbrž tudi znotraj tako velike blagajne, kot je zdravstvena blagajna. Beremo poročila, da je v zdravstveni blagajni denar ostal. Najbrž smo k temu prispevali tudi nekaj – zdaj me boste grdo gledali – Prekmurci. No, ne samo Prekmurci, tudi prebivalci, državljanke in državljani iz ostalih perifernih regij, kjer moramo po nekem novem pravilniku o nenujnih medicinskih prevozih od 1. novembra lani naprej sami plačevati oziroma doplačevati te prevoze, kajne, gospod predsednik Državnega zbora, ki to problematiko dobro pozna, in si pravzaprav ne moremo, ne smemo, nimamo možnosti svobodno izbrati svojega zdravnika. Ne vem, koliko ste s tem pravilnikom seznanjeni, ampak zadeve so takšne, da se celo nekateri v Prekmurju odpovejo zdravljenju, ki je dolgotrajno, ker terja prevoz. Saj sami vemo, vedno več je storitev, vedno več je zdravil, za katere je treba doplačati. Imamo pa neko zdravstveno zavarovalnico, ki sicer to ni, ker nima nobeden med nami od te zdravstvene zavarovalnice zavarovalniške police, s katero bi zavaroval svoje zdravje. Gotovo so argumenti proti temu amandmaju, sam pa mislim, če se malo zamislimo, pa imamo pred seboj ljudi, bolne, potem ta amandma moramo podpreti. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Jani Möderndorfer, izvolite.
Debata gre vedno širše. Od kod se to plačuje? Vsi se zavedamo, da smo v preteklosti zadnjih 20 let zdravstveno blagajno obremenili z marsičim, kar tja niti ne sodi. Zagotovo so nadomestila za odsotnost eno tistih sredstev, ki danes sodijo v blagajno, ampak dokler nimamo zelo jasne, celovite, korenite spremembe Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki seveda tudi spreminja vlogo – upam vsaj, da bo spremenil vlogo zdravstvene blagajne – potem ne moremo še danes dodatno obremenjevati tega proračuna. Lahko ga, če se tako politično odločimo, ampak tisti hip jaz pričakujem, da bo država, če zelo rada dela to, da dodatno obremenjuje zdravstveno blagajno, tudi zagotovila sredstva. To počnemo [[…]]Če me razumete, kaj hočem povedati. Seveda pa ta sredstva spadajo tja. Tukaj bova s kolegom Horvatom različnega mnenja. Jaz držim pesti, da ne bomo imeli nikoli zavarovalne police v zdravstveni blagajni. Držim pesti – pa veste, zakaj? Ker mi nismo avto, ljudje nismo hiša, zavaruješ se za 20 let in plačuješ premijo, potem se ti pa zgodi – kaj? Ko zboliš, ti pa rečejo: »V vašem paketu zdravstvene police ni te bolezni in tega ne bomo zdravili, to boste pa samoplačniško poravnali.« Zato – razumljivo, z vsem spoštovanjem do razprave in debate, ki je na mestu in nas še čaka, ko bo prišel predlog – jaz ne bi rad razpravljal o kontekstu zavarovalnih polic v predlogu današnjega amandmaja. Kar se pa tiče tega, kar je kolega omenil – da bo to začelo veljati šele s 1. 1. in tako naprej – naj vas opozorim: ne glede na to, tudi če bi ta mesec ali naslednje leto to začelo veljati, se je potrebno zavedati, da bo ta sredstva iz konteksta, o katerem sem prej razlagal, morala zagotoviti država, in nekje bo morala prerazporediti. In veste, kar se dogaja na zdravstvu, se jemlje zdravstvu. Govorim z vidika proračunskih postavk in prestavljanja. Kmetijstvo pač ne bo dalo in se ne bo strinjalo, da se prenesejo sredstva na zdravstvo recimo, na pamet govorim, za to problematiko. Tako da jaz bi bil predvsem previden, tudi če imamo gospodarsko rast, tudi če nam zdaj dobro gre, nehajmo ga lomiti s tem brez jasnih izračunov, kaj to pomeni in obremenitve, in glede na to, da nas Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju še čaka, na pamet dodeljevati nove pravice. Dajmo se vsaj enkrat navaditi pa črto potegniti in ta izračun narediti, da vemo, o čem bomo danes glasovali. Z današnjim amandmajem glasujemo o nekem darilnem bonu, ki ga bomo na koncu napisali enkrat, ko se bo vedelo, koliko to v resnici stane. Tako da jaz rešpektiram predlog z vidika ideje. Jaz bi rad, da je za vse 100-procentno povračilo, ampak nobena država ne preživi tega. Ne preživi. Dajmo to urediti smiselno. Ideja o tem, kar osnovni zakon govori – in smo ga na odboru tudi potrdili – je za mene sprejemljiva. Kar se finančnega učinka tiče, za tak predlog, kot ga je predlagala Levica, se pa seveda lahko uredi, ko bomo imeli pred sabo nov, celovit predlog zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki pa je ne samo, tako kot rečejo nekateri danes v predstavitvi, veste, tako kot je ta primerjava, češ, »ne boj se začasnega, ker postane trajno«. V našem primeru pa govorimo: bojte se pričakovati sistemske rešitve, ker jih največkrat potem ni. To sem danes največkrat slišal, ampak oprostite, noben minister ne bo opravil dobrega dela, če ne bo spremenil tega zakona. Verjamem, da se tega zaveda tudi aktualni minister. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Miha Kordiš, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Tak zvrhan košek praznega, kot jih lahko slišimo s strani nasprotnikov amandmaja tega, da se bolniška nadomestila vrnejo za vse na predkrizno raven – kaj takega pa že dolgo ne. Mislim, z vsem spoštovanjem, ampak oprostite, to je nizanje blefa na blef, ki vsebinsko ne pije vode. Prvič trdite, da želite celovito sliko in da ne morete brez te celovite slike podpreti tega amandmaja, pa mi ravno danes tukaj pri tej točki obravnavamo zakon, ki je izrazito parcialne narave, zakon, ki vrača raven bolniških nadomestil zgolj za krvodajalce in podobno na predkrizno raven. Pa zaradi tega, ker je parcialen, še ni slab. V Levici ga podpiramo, prav je. Ampak prav je pa tudi, da se bolniško nadomestilo vrne za vse nazaj na predkrizno raven. In ravno zato, ker gre za vračanje na predkrizno raven, tudi ne govorimo o kakšnih novitetah. Govorimo o vrnitvi delavcem, bolnikom tistega, kar jim je bilo odvzeto, neupravičeno odvzeto za čas krize. O tem se pogovarjamo. Ne o tem, da bo kar naenkrat nastala ne vem kakšna milijardna luknja. Ocena finančnih posledic je 15 milijonov oziroma 15,34 milijona evrov. Zdravstvena blagajna operira z milijardami. To je kaplja v morje za velik učinek tistim, ki morajo iti na bolniško. Pa iz kakršnegakoli razloga že odidejo na bolniško. Poleg tega se je rez v pravice zgodil začasa krize. Blagajne so bile prazne, strategije, kakšne resne izhodne strategije politični establišment ni imel. No, danes, danes so te blagajne polne, kot že zelo dolgo niso bile, in politična odločitev je, ali bomo to priložnost izkoristili za to, da neupravičeno odvzete, s krizo odvzete pravice vrnemo, ali pač tega ne storimo. Kakšne druge politične znanosti, globlje znanosti tu zadaj ni, so samo izgovori. In še to zelo prazni izgovori. Prav z začetkom tega mandata smo se pogovarjali in prižgali zeleno luč Zavodu za zdravstveno zavarovanje v višini, če se ne motim, 32 milijonov evrov, toliko je bilo namreč presežka. In smo prižgali zeleno luč, da se ta presežek na zaupanje usmeri v skrajševanje čakalnih dob. Kar želim s tem pokazati, je, da so vsi pogoji izpolnjeni, vsi kazalci so ugodni in ni absolutno nobenega drugega razloga, zakaj bi zavrnil vračilo ravni bolniške na predkrizno raven, kot je samo to, da hočeš na delavskem razredu še malo pošparati. Za zaključek pa še tole, slišali smo, da s takim načinom dela – čeprav se pogovarjamo o 15 milijonih evrov – nobena država ne preživi. Ne, dragi moji, s takim načinom dela lahko vzkliknemo: »Umrli državljani, živela država!«
Gospod Jani Möderndorfer, replika. Izvolite.
V bistvu sem nesrečen, pa istočasno vedno vesel, ko zmanjka argumentov. To bom vsakič ponovil. Kolega Miha, če mi tu vsi blefiramo, mi pa povejte eksaktne številke. Vi imate ocene, jaz bi rad videl številke od Ministrstva za zdravje in da enkrat prenehamo govoriti o vsesplošnem porastu in dajmo nekaj vrniti. Veste, gospodarska kriza ima svoj rok, pa gospodarska rast tudi. Država nima nafte in nismo v situaciji kot na Poljskem, ko niso občutili gospodarske krize, samo ena druga stvar se je zgodila – živijo še vedno slabše kot mi v določenih zadevah, zaradi tega ker niso napredovali. Tako da gre bodisi za nerazumevanje mene bodisi totalno blefiranje, da se enostavno obrača in notranji kompleks preusmerja na druge, češ, da imamo mi neke težave in probleme. Sori, kolega, na tak način jaz nisem pripravljen razpravljati. Jaz vedno dopuščam drugim, da imajo drugačen pogled in drugačna prepričanja. Dopuščam in velikokrat je še dobro, da se tako zgodi. Vendar očitke, da se pa konča debata s tem, da blefiramo – bo pa treba malo bolj konkretno povedati kaj.
Robert Pavšič, potem pa gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo. Dejansko se, kar je bilo danes že slišano, z vsebino amandmaja tukaj ne moreš ne strinjati. Je pa, tako kot je kolega Jani izpostavil – in ga je tudi gospod Horvat potrdil – potreben nek odgovoren odnos. Mi smo seveda amandmaje podprli tudi na Odboru za zdravstvo, ampak s predpostavko, da bodo usklajeni potem tudi na vladni strani. To je potem tisto, kar od nas sistem tudi zahteva – da odgovorno sprejemamo odločitve, ko imamo na mizi vse podatke. Ko govorimo o zdravniškem absentizmu, je seveda potrebno ljudi, ki so zboleli, pozdraviti, bolni ne morejo delati. Ampak to je kurativa. Bolj pomembno bi bilo iskati vzroke, zakaj ljudje obolevajo. Gospod Kordiš je tudi izrazil to zaskrbljenost. Ker absentizma je po nekaterih regijah mnogo preveč, pa bi mogoče iskali razloge na samo v obremenitvah in izgorelosti, ampak tudi v neki podjetniški klimi, ker je potrebno do ljudi pristopati s spoštovanjem. Dejansko je težko ne biti za oba amandmaja k 1. in 3. členu, ampak posledice – ne da bi lahko bile nevarne, gre resnično za relativno majhen znesek v vsoti, ki je namenjena zdravstvu, ampak tudi kapljica na kapljico na koncu napolni posodo in lahko povzroči poplavo. Zato je potreben premislek, zato je potrebna analiza. Kakšen dan gor ali dol tukaj ne bi smelo biti vprašanje. Torej, razlog za jasen ne seveda ne obstaja, ne more obstajati, ampak neka zdrava skepsa je pa lahko vmesna. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Miha Kordiš, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Zdrava skepsa je lahko vmesna, problem je, ker v večjem delu te razprave niti nimamo opravka za zdravo skepso. Ampak imamo opravka s precej prozornimi, slabimi in vsebinsko popolnoma praznimi izgovori, zakaj nečesa ne storiti. Že kot a priori. Ponovno, pogovarjamo se o 15 milijonih evrov kot oceni finančnih posledic. Tako, mimogrede, tudi v procesu vlaganja dokumentov v obravnavo Državnemu zboru nosi naslov ime razdelka. Ne čisto točni izračuni, približno točne izračune ti lahko pripravijo na resornih ministrstvih, kjer imajo pod seboj nekaj sto zaposlenih, ljudi, ki so specializirani za take stvar, ostali, poslanci in poslanske skupine, si pa po najboljši možnosti poskušamo pripraviti oceno finančnih posledic. Mislim, da je v tem slučaju ravno zaradi majhnega reda velikosti, to je teh 15 milijonov evrov, razmeroma točna. Pa tudi če bi prišla precej višje, navsezadnje to ne bo nikakršnih usodnih, drastičnih posledic potegnilo za seboj. Pač pa ima v klimi prekarnosti, v klimi prezentizma, izgorevanja, tega, da ljudje padajo dol na delovnem mestu, prezentizem zelo hude zdravstvene posledice. Želite govoriti o odgovornosti, pogovarjajmo se o odgovornosti do delavk in delavcev v tej državi. Pogovarjajmo se o odgovornosti do bolnikov, ki danes pridejo na delo zaradi tega, ker imajo drugače preslabe plače pa so soočeni s prevelikimi pritiski delodajalcev, da bi lahko normalno doma odležali bolniško. Vsaj enega izmed teh dejavnikov danes lahko poskusimo nasloviti in ga odpravljati, to je višina bolniškega nadomestila – da se ljudem vrne nazaj tistih 10 %, ki so jim bili s krizo odvzeti. Pa ni šlo takrat za sistemsko rešitev, pa ne gre danes za sistemsko rešitev, zgolj za vrnitev prejšnjega, bolj pravičnega, bolj poštenega stanja. Zaradi take operacije, torej vrnitve izgubljenih, nepravično odvzetih pravic, ne more neka javna blagajna preprosto poklekniti. Ne more in ne sme. Hvala.
Hvala. Gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa. Hvala vsem kolegom za razpravo. Jaz posebej rešpektiram, ko gre za zdravstvene teme, razpravo in mnenja kolega Janija, ki o tem področju veliko ve. To je res. Res je, nikoli ne bova skupaj prišla, najbrž, glede zavarovalniške police, ampak me čudi, da je v Avstriji sploh še kdo živ. Ampak pustimo zdaj. Koncept Zujfa, kolega Jani je bil takrat opozicijski poslanec, so bili začasni, poudarjam, začasni varčevalni ukrepi, da bi nominalno uravnotežili javne finance. Takrat še ni veljal fiskalni pakt, nismo govorili o strukturnem deficitu. Nekateri ukrepi, ki smo jih mi začasno sprejeli, recimo zvišanje stopnje DDV, so potem postali trajni. Ali boste vi zdaj v vašem sistemskem Zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju kot trajne uzakonili deleže stopnje nadomestila, ki jih je Zujf uvedel, je seveda stvar parlamentarne večine. Ampak gre za to, da je bil Zujf začasni – ko bo gospodarska rast dovolj visoka, ga bomo ugasnili. Zdaj je že nekaj let dovolj visoka. Dajmo o tem razmisliti in podprimo amandma.
Hvala, gospod poslanec. Ali lahko ugotovim, da je razprava zaključena? Tukaj vas je več, vsi ste pokimali. Torej, najlepša hvala. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali v torek, 28. 5., v okviru glasovanj. S tem, spoštovane in spoštovani, prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ODVETNIŠTVU PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada in zato dajem besedo, in jo seveda tudi vljudno pozdravljam, ministrici gospe Andreji Katič. Izvolite.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci! Vlada je 28. 2. 2019 sprejela Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odvetništvu, ki ga danes obravnavate. Republiko Slovenijo na področju odvetništva zavezujeta dve evropski direktivi, Direktiva za olajšanje uspešnega izvrševanja odvetniške pravice do svobodnega opravljanja storitev in Direktiva za olajšanje opravljanja poklica odvetnika na trajni podlagi v kaki drugi državi članici od tiste, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena. V povezavi z regulacijo poklicnih storitev je namreč prepovedana vsakršna diskriminacija, ki posredno ali neposredno temelji na državljanstvu. Veljavni Zakon o odvetništvu je omenjeni direktivi že prinesel z novelo Zakona o odvetništvu A, vendar je zaradi naknadne pridružitve držav članic Evropskega gospodarskega prostora, to so Islandija, Lihtenštajn in Norveška, in Švicarske konfederacije k navedenima direktivama treba možnost opravljanja storitev in opravljanja poklica tujega odvetnika na trajni podlagi s samozaposlitvijo ali redno zaposlitvijo v Republiki Sloveniji določiti tudi za državljane članic Evropskega gospodarskega prostora in Švicarske konfederacije. Pri presoji ustreznosti pogojev za opravljaje odvetniškega poklica se s predlagano spremembo 25. člena Zakona o odvetništvu pogoj državljanstva Republike Slovenije izenačuje z državljanstvom držav članic EU, Evropskega gospodarskega prostora in Švicarske konfederacije. Odpravo pogoja državljanstva za državljana EU, ki ima v Republiki Sloveniji pridobljen strokovni naslov za opravljanje odvetniškega poklica, podpira tudi Odvetniška zbornica Slovenije, ki vodi imenik odvetnikov ter odloča o vpisih vanj in izbrisih iz njega. Pri ostalih predlaganih spremembah zakona pa gre za manjše spremembe, ki so bile prav tako potrebne zaradi celovitega prenosa direktiv, ki na področju odvetništva zavezujejo Republiko Slovenijo. Hvala.
Hvala, gospa ministrica. Gospa Iva Dimic, predsednica Odbora za pravosodje, nam bo podala poročilo odbora. Izvolite, gospa poslanka.
Spoštovani! Odbor za pravosodje je na 8. seji 8. maja 2019 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odvetništvu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po skrajšanem postopku predložila Vlada in je bil 1. marca 2019 objavljen na spletnih straneh Državnega zbora. Predstavnica predlagatelja ministrica za pravosodje Andreja Katič je v dopolnilni obrazložitvi členov povedala, da se s predlagano novelo odpravlja neskladnost slovenske zakonodaje, ki ureja odvetništvo, s pravom Evropske unije in je posledica opomina Evropske komisije zaradi neupoštevanja direktive 2006/123/ES, ki za posamezne poklicne storitve določa prepoved vsakršne diskriminacije na podlagi državljanstva. Pri presoji ustreznosti pogojev za opravljanje odvetniškega poklica se pogoj državljanstva Republike Slovenije izenačuje z državljanstvom držav članic Evropske unije, Evropskega gospodarskega prostora in Švicarske konfederacije. Predlagana odprava pogoja državljanstva vpliva tudi na Zakon o pravniškem državnem izpitu v delu, kjer so določeni pogoji za sprejem za sodniškega pripravnika. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Valentina Marolt je povedala, da so pripombe iz njihovega pisnega pravnega mnenja ustrezno upoštevane v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. Državna svetnica Bojana Potočan je predstavila pisno mnenje Komisije Državnega sveta za državno ureditev, ki predlog zakona podpira, saj je v celoti usklajen s svojim temeljnim deležnikom, to je Odvetniško zbornico Slovenije. Podpredsednica Odvetniške zbornice Slovenije Alenka Košorok Humar je izrazila podporo predlaganim zakonskim spremembam, pri oblikovanju katerih so aktivno sodelovali. V razpravi so poslanci predlagatelja opozorili na nepotrebnost opominov Evropske komisije zaradi zamud pri usklajevanju slovenskega pravnega reda s pravnim redom Evropske unije ter na nedodelanost predloženih zakonskih besedil, h katerim se v zakonodajnem postopku sprejemajo amandmaji nomotehnične narave. Odbor je v nadaljevanju sprejel amandmaje poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, SAB in Desus k 1., 2. in 6. členu ter novi 5.a člen ter v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so sprejeti amandmaji vključeni. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila.
Hvala, gospa predsednica. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi imate besedo, gospa Nina Maurovič, Poslanska skupina Liste Marjana Šarca. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o odvetništvu, ki ga je pripravila Vlada. Razlog za spremembo zakona je opomin Evropske komisije, ki je opozorila na neskladnost slovenske zakonodaje s pravom Evropske unije. Direktiva o storitvah in notranjem trgu za posamezne storitve določa prepoved diskriminacije na podlagi državljanstva. Prost pretok oseb je poleg prostega pretoka blaga, kapitala in storitev namreč ena od štirih temeljnih svoboščin na notranjem trgu Evropske unije. Na področju odvetništva veljajo v zvezi s pravico do prostega pretoka oseb in storitev v Evropski uniji določbe dveh področnih direktiv, ki ju je Slovenija v letu 2001 že prenesla, Direktive za olajšanje uspešnega izvrševanja odvetniške pravice do svobodnega opravljanja storitev in Direktive za olajšanje opravljanja poklica odvetnika na trajni podlagi v kaki drugi državi članici od tiste, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena. Zaradi naknadne pridružitve držav članic Evropskega gospodarskega prostora – Norveške, Islandije in Lihtenštajna – ter Švicarske konfederacije se s predlagano spremembo Zakona o odvetništvu tudi za državljane omenjenih držav določa izenačitev glede možnosti dostopa do poklica odvetnika. S predlagano spremembo 25. člena Zakona o odvetništvu se torej na način, da se pogoj državljanstva Republike Slovenije izenači z državljanstvom omenjenih držav članic, omogoči širitev učinkovitega uresničevanja svobode opravljanja odvetniških storitev in olajšanje trajnega poklica tujega odvetnika v Republiki Sloveniji tudi za državljane omenjenih držav. Treba pa je poudariti, da predlagana nova ureditev ne velja za državljane tretjih držav, ki smejo svoj poklic v Sloveniji še vedno opravljati le pod pogoji, ki jih določa 34.a člen Zakona o odvetništvu. Zaradi vseh navedenih razlogov bomo v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca predlog zakona podprli.
Hvala, spoštovana poslanka. Besedo imate, gospod Predrag Baković, v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice, kolegi! Socialni demokrati se zavedamo, da je odvetništvo kot samostojen in neodvisen poklic eden izmed temeljnih branikov demokratične družbe. Odvetniki v skladu z zakonom pravno svetujejo, zagovarjajo in zastopajo stranke pred sodišči in drugimi državnimi organi. Iz Kodeksa odvetniške poklicne etike izhaja, da mora odvetnik pri opravljanju svojih nalog uživati zaupanje svojih strank, hkrati pa sodnih in drugih družbenih organov, pri katerih jih zastopa ter uveljavlja njihove pravice in koristi. Zato naj si prizadeva, da si to zaupanje pridobi, ga utrjuje in z nobenim dejanjem ne omaja. Naj ob tej priložnosti Socialni demokrati opozorimo, da je naloga vseh institucij, v prvi vrsti pa odvetništva samega, da skrbijo, da bo odvetništvo v javnosti uživalo visoko stopnjo zaupanja. Namen današnje predlagane spremembe je, da se odpravi določena neskladnost slovenske zakonodaje na področju odvetništva s pravom Evropske unije. V povezavi z ureditvijo poklicnih storitev je namreč prepovedana vsakršna diskriminacija, ki posredno ali neposredno temelji na državljanstvu. V zvezi s pravico do ustanavljanja, prostim pretokom oseb in prostim pretokom storitev v okviru Evropske unije veljajo na področju odvetništva določene določbe dveh področnih direktiv, in sicer Direktive za olajšanje uspešnega izvrševanja odvetniške pravice do svobodnega opravljanja storitev in Direktive za olajšanje opravljanja poklica odvetnika na trajni podlagi v kaki drugi državi članici od tiste, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena. Obe direktivi tako olajšujeta odvetnikom opravljanje storitev oziroma opravljanje poklica odvetnika v drugi državi članici od tiste, v kateri so registrirani oziroma v kateri so pridobili kvalifikacijo za opravljanje poklica. Veljavni Zakon o odvetništvu je omenjeni direktivi z novelo iz leta 2001 že prenesel v naš pravni red, zaradi naknadne pridružitve držav članic Evropskega gospodarskega prostora, torej Norveške, Lihtenštajna in Islandije, in seveda Švicarske konfederacije k navedenima direktivama pa je treba določiti možnost opravljanja storitev in opravljanja poklica tujega odvetnika na trajni podlagi s samozaposlitvijo ali redno zaposlitvijo v Republiki Sloveniji tudi za državljane teh držav. Predlog zakona omogoča širitev učinkovitega uresničevanja svobode opravljanja odvetniških storitev in olajšanje trajnega poklica tujega odvetnika v Republiki Sloveniji za državljane članic EGP in Švicarske konfederacije, predlagane spremembe pa v celoti podpira tudi Odvetništva zbornica Slovenije. Socialni demokrati bomo zato predlog novele Zakona o odvetništvu podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Jani Möderndorfer v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Zdaj nastopi ena ura bralnih vaj, zato bom zelo kratek. Predlog, ki ga je predlagala ministrica za pravosodje in ki smo ga obravnavali na odboru, in razloge, ki jih je podala tudi predsednica odbora, v SMC podpiramo in temu primerno smo se odločili že na odboru. Danes oziroma v torek, ko bo glasovanje, bomo ta zakon o odvetništvu podprli. Strinjamo se z vsemi spremembami. Ne nazadnje nismo edina država, ki je imela na tem področju neurejene zadeve. Veseli smo, da bomo s tem zakonom odstranili vse nepravilnosti oziroma omogočili enakopravno obravnavo odvetnikov v Republiki Sloveniji in tistih, ki v EU zraven sodelujejo z možnostjo nastopa na našem teritoriju. Hvala lepa.
Hvala za vaše stališče, ki, kot sami pravite, ni bralna vaja. Naslednjo možnost pa ima gospa Iva Dimic, Poslanska skupina Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Odvetništvo je kot del pravosodja samostojna in neodvisna služba, ki jo ureja zakon; tako določa slovenska Ustava v 137. členu. Načelo neodvisnosti odvetnikov kot pravnih strokovnjakov je uveljavljeno že od leta 1868. Evropska unija za učinkovito in svobodno opravljanje njegovih storitev zagotavlja enake pogoje v vseh državah članicah v Evropskem gospodarskem prostoru ter Švicarski konfederaciji. Pri tem ni pomembno, v kateri državi članici je odvetnik pridobil kvalifikacijo. Tudi to je ena večjih pridobitev Evropske unije – opravljati svoj poklic kjerkoli v Evropski uniji pod enakimi pogoji. To je pridobitev Evropske unije. Če smo enakopravni člani te evropske družine, je takšna zaveza edino logična, kajti različno državljanstvo ne sme biti razlog za opravljanje odvetništva pod različnimi pogoji. To bi pomenilo diskriminacijo, zato je prenos zadnje Direktive o storitvah na notranjem trgu, ki v tem delu odpravlja neskladnost slovenske zakonodaje, potreben. Takšna ureditev pa ne velja za odvetnike iz tretjih držav. Ti lahko opravljajo odvetniški poklic pod enakimi pogoji kot odvetniki iz držav članic EU, Evropskega gospodarskega prostora in Švicarske konfederacije le, če je izpolnjen pogoj dejanske vzajemnosti. Predlog današnje novele je glede na to, da je Slovenija del te naloge že opravila s prenosom dveh direktiv, nujen tudi zaradi prejetega opomina Evropske komisije. To pa je že stalna praksa naše države – da zamuja z implementacijami direktiv in plačuje kazni. V Novi Sloveniji bomo predlog novele Zakona o odvetništvu podprli.
Hvala, gospa poslanka. Gospod Vojko Starović v imenu Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani! Predlagane spremembe Zakona o odvetništvu, o katerih odločamo danes, so posledica uradnega opomina Evropske komisije, ki ga je Slovenija prejela julija 2018. Ta je namreč ugotovila, da Republika Slovenija ni upoštevala določb Direktive o storitvah na notranjem trgu, ki med drugim določa prepoved diskriminacije, tako posredne kot neposredne, na podlagi državljanstva. To pomeni, da ne smejo obstajati merila, ki bi na podlagi državljanstva ali prebivališča potrošniku preprečevala dostop do storitve, ki je dostopna javnosti. Omenjena Direktiva o storitvah na notranjem trgu je bila sprejeta leta 2006 in krepi svobodo opravljanja storitev znotraj Evropske unije. Na njeni podlagi je ponudnikom storitev olajšano uveljavljanje svobode ustanavljanja in prostega pretoka storitev. V 25. členu Zakona o odvetništvu je namreč kot pogoj za opravljanje odvetniškega poklica določeno državljanstvo Republike Slovenije, kar pa po mnenju komisije ni skladno s pravom EU. Tako predlog odpravlja pogoj državljanstva oziroma izenačuje državljane Evropske unije, Evropskega gospodarskega prostora in Švicarske konfederacije z državljani Republike Slovenije. Prost pretok oseb je ena izmed štirih temeljnih svoboščin, na katerih temelji skupni trg Evropske unije. Ta pravica državljanom EU omogoča, da se prosto gibljejo z namenom, da tam živijo, delajo, študirajo ali se upokojijo. V okviru Evropske unije veljata na področju odvetništva dve direktivi, in sicer Direktiva za olajšanje uspešnega izvrševanja odvetniške pravice do svobodnega opravljanja storitev ter Direktiva za olajšanje opravljanja poklica odvetnika na trajni podlagi v kaki drugi državi članici od tiste, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena. Navedeni direktivi sta bili v naš pravni red sicer že preneseni leta 2001, zaradi naknadne pridružitve pa je treba možnost opravljanja storitev in opravljanja poklica odvetnika v Republiki Sloveniji razširiti tudi na državljane članic Evropskega gospodarskega prostora in Švicarske konfederacije. Ministrica za pravosodje je tudi na seji Odbora za pravosodje poudarila, da so predlagane spremembe v celoti usklajene z glavnim deležnikom, ki vodi imenik odvetnikov, torej z Odvetniško zbornico Slovenije. Ker gre za nujno uskladitev slovenskega pravnega reda s pravnim redom Evropske unije, bomo poslanci v skupini SAB predlagane spremembe zakona podprli. Želimo pa si, da bi predvsem pri tako neproblematičnih prenosih predpisov evropskega prava ukrepali hitreje, zato v prihodnje računamo na to, da tovrstnih opominov s strani evropske komisije kot država ne bomo več deležni. Hvala.
Najlepša hvala, gospod poslanec. Gospod Jurij Lep v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo. Gospa ministrica, kolegice in kolegi! Z novelo Zakona o odvetništvu se odpravlja neskladnost slovenske zakonodaje s področja odvetništva s pravom Evropske unije. Zaradi nespoštovanja Direktive o storitvah na notranjem trgu smo julija lani že prejeli opomin Evropske komisije, zato je potrebno to področje čim prej urediti. Prost pretok oseb je namreč poleg prostega pretoka blaga, kapitala in storitev ena od štirih temeljnih svoboščin na notranjem trgu Evropske unije in eden od principov rimske pogodbe. V Evropski uniji je prepovedana vsakršna diskriminacija, ki posredno ali neposredno temelji na državljanstvu. Na področju odvetništva nas zavezujeta dve direktivi, in sicer Direktiva za olajšanje uspešnega izvrševanja odvetniške pravice do svobodnega opravljanja storitev in Direktiva za olajšanje opravljanja poklica odvetnika na trajni podlagi v kaki drugi državi članici od tiste, v kateri je bila kvalifikacija pridobljena. Omenjeni direktivi sta bili v naš pravni red sicer že preneseni z novelo Zakona o odvetništvu leta 2001. Glede na to, da so se direktivam naknadno pridružile tudi države članice Evropskega gospodarskega prostora in Švicarska konfederacija, pa je potrebno zakon ponovno novelirati. Tako se bo sedaj možnost opravljanja storitev in opravljanja poklica tujega odvetnika na trajni podlagi s samozaposlitvijo ali redno zaposlitvijo v Sloveniji določila tudi za državljane teh držav. S tem se bo pogoj državljanstva Republike Slovenije izenačil z državljanstvom držav članic EU, Evropskega gospodarskega prostora in Švicarske konfederacije. V Poslanski skupini Desus predlog zakona podpiramo, veseli pa nas, da odpravo pogojev državljanstva podpira tudi glavni deležnik s tega področja, to je Odvetniška zbornica Slovenije. Hvala.
Hvala za vaše stališče, gospod poslanec. Gospod Jani Ivanuša v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Gospod predsednik Državnega zbora, gospa ministrica, vsi ostali prisotni, lep pozdrav! Danes obravnavani zakon odpravlja neskladnost zakona, in sicer gre za izenačitev odvetnikov državljanov članic EU, Evropskega gospodarskega prostora in Švicarske konfederacije z državljani Republike Slovenije. Po našem mnenju se ne zagotavlja uresničevanje svobode opravljanja odvetniških storitev in olajšanja trajnega poklica tujega odvetnika v Republiki Sloveniji, za državljane Evropskega gospodarskega prostora in Švicarske konfederacije, temveč nasprotno – zaradi takšnega poenotenega zakona bo prav obljubljene pravne varnosti manj. Na trg bodo prišli tuji odvetniki iz velikih odvetniških družb, ki imajo ogromno kapitala, kar bo ogrozilo predvsem domače samostojne odvetnike. V tujini, kjer je razvit kapitalizem že vrsto let, so se lahko formirale ogromne odvetniške družbe, ker posamezni odvetnik obvladuje le določeno specialno področje. V naši državi pa žal ni tako – samostojni odvetniki komaj preživijo, pa ne zaradi tega, ker ne bi bilo pravnih problemov, ampak zato, ker ni plačil. Odvetniški poklic ni doma le v Ljubljani, na odvetništvo je potrebno pogledati na ravni celotne države Slovenije. V ruralnih okoljih, kjer so samostojni odvetniki, se le-ti soočajo s problemi, do katerih ne bi smelo prihajati. Ni odvetništvo v naši državi le to, kar vidimo po televiziji, kjer gre za zastopanje bogatih državljanov. Odvetnik prodaja storitev predvsem malim ljudem, ki najbolj potrebujejo njegove storitve. Po drugi strani pa bi omenil, da smo pred kratkim dvignili znesek odvetniške tarife. Morda ravno iz razloga, ker k nam prihajajo tuji odvetniki, ki nam narekujejo, za kakšen denar bodo prodajali svojo storitev v naši državi. Ali ti zadevi sovpadata, ne vem. Najbolj problematično pri tem predlogu zakona pa je to, da se širijo pogoji za pridobitev odvetništva. Vlada, ki je predlagateljica tega zakona, v uvodu in v nadaljevanju tega sploh ne omeni. Gre za zelo prefinjen način sprejemanja zakona, saj le natančno branje členov, ki se spreminjajo, daje popolno sliko, kaj vse se da z današnjo spremembo spreminjati. Torej, sprejemamo to, da bo po novem izpolnjeval pogoje za odvetniški poklic tudi tisti kandidat, ki bo v rednem delovnem razmerju zaposlen za polni delovni čas na Odvetniški zbornici Slovenije. Gre za bodoče mlade odvetnike, ki bi jim morali pomagati vstopiti na trg dela, ampak ne na tak način. Odvetniki bi se morali izpopolnjevati in usposabljati izključno pri odvetnikih, saj gre za opravljanje istovrstnega dela, dela, ki ga bodo opravljali tudi v bodoče. Odvetniška zbornica žal ne more zastopati strank pred slovenskimi sodišči in tako ni moč pridobiti tovrstnih delovnih izkušenj. Torej predlagana sprememba 25. člena nesorazmerno širi praktične izkušnje tudi na Odvetniško zbornico Slovenije. To ni predmet urejanja direktive in so skrita vrata za interesne skupine, ki skupaj s to novelo uresničujejo svoje interese. Zakon o zdravniški službi, ki se uporablja za zdravnike, predpisuje, da poleg opravljene medicinske fakultete zahteva tudi opravljen strokovni in specialistični izpit. Tako imamo Zdravniško zbornico Slovenije, v Zakonu o zdravniški službi pa ni zaslediti, da bi lahko specializant opravljal specializacijo na Zdravniški zbornici. A na Odvetniški zbornici se bodo pa po novem lahko pridobivali pogoji za opravljanje odvetniške službe? Vprašanje. Odvetniška zbornica nikakor ne opravlja dela, ki ga opravljajo odvetniki. S tem se spreminja zakon in se odpirajo vrata morda za enega oziroma dva subjekta. Zakoni bi morali biti splošni, vendar to, kot vidimo, danes ni tako. Če že prilagajamo pravni red redu Evropske unije, dajmo to storiti v celoti in ne na ta način, da poleg sprejemanja direktiv pri stranskih vratih sprejemamo oziroma dopolnjujemo določbe, ki nimajo nobene povezave z direktivo. Ravno iz teh pritlehnih razlogov bomo nasprotovali takšnemu načinu dela trenutne oblasti. Lepa hvala.
Hvala, gospod poslanec, za predstavitev stališča. Gospa Anja Bah Žibert, kot zadnji boste predstavili stališče v imenu poslanske skupine, izvolite.
Hvala za besedo. Menim, da res ni potrebno, da ponavljam vse tisto, kar je bilo predhodno povedano s strani ministrice pa tudi v stališčih posameznih poslanskih skupin. Velja zgolj morda poudariti, da gre pri zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o odvetništvu za nujno spremembo, saj odpravlja neskladnost slovenske zakonodaje na področju odvetništva s pravom Evropske unije. V Slovenski demokratski stranki tak predlog sprememb podpiramo. Tisto, kar se mi zdi veliko bolj pomembno izpostaviti, pa je skrb, kaj se pravzaprav dogaja na naših ministrstvih, da z nujnimi spremembami zakonov čakamo tako dolgo, da smo deležni opominov s strani Evropske komisije. Za nekatere od teh opominov tudi pošteno plačujemo in ta denar bi lahko namenjali marsikam drugam. Pri konkretnem zakonu smo opomin prejeli že julija 2018. Torej, od opomina je minilo že krepkih deset mesecev, pri čemer pa je treba še enkrat poudariti, da so bili potrebni za implementacijo te direktive minimalni posegi v zakon. To je ena skrb. Druga skrb, spoštovani, je, da Ministrstvo za pravosodje ob vseh teh zamudah in minimalnih potrebnih spremembah ob vsem svojem birokratskem aparatu, ki ga ima, se pravi mnogo zaposlenih, predlaga takšen predlog zakona, ki ga je treba celo na matičnem odboru amandmirati, in to glede na pripombe Zakonodajno-pravne službe. Poglejte, predlog sprememb zakona je bil poseg v devet členov, nakar so bile potrebne spremembe kar pri treh členih od teh devetih in te so se nanašale na pripombe. Pri enem členu je šlo celo za takšen predlog s strani Ministrstva za pravosodje, spoštovani, ki je v neskladju z 2. členom Ustave Republike Slovenije. Se mi zdi, da karkoli povem še dodatno, je odveč. Je pa navedeno zagotovo zaskrbljujoče in terja temeljito pojasnilo, na kakšen način se naša ministrstva sploh lotevajo sprememb zakonov. Tudi ob dejstvu, spoštovani, ki sem ga prej povedala – da imajo svoj aparat, zaposlene, ki se s tem ukvarjajo, imamo zakonodajno službo Vlade, na koncu pa mora s svojim mnenjem Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora opozarjati na stvari, ki si jih ministrstva nikakor ne bi smela privoščiti. Mislim, da se bomo morali enkrat v tej državi pogovarjati tudi o tem. Se pravi, plačujemo zaradi zamud, imamo aparat, ki bi moral biti sposoben napraviti nek predlog sprememb zakona, za devet členov popravkov je šlo, pa še takšni predlogi so bili, da so bili ustavno sporni – in to z Ministrstva za pravosodje. Sami si lahko predstavljate, kaj s tem sporočamo državljankam in državljanom. Hvala lepa.
Hvala, spoštovana poslanka, za vaše stališče. S tem, spoštovane poslanke in poslanci, zaključujemo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v torek, 28. 5. 2019, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVNEM TOŽILSTVU PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada, zato prosim v imenu predlagateljev ministrico gospo Andrejo Katič, da nam poda obrazložitev. Izvolite.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci! Novembra 2017 je začela veljati Uredba Sveta o izvajanju okrepljenega sodelovanja v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva. V uredbi je Evropsko javno tožilstvo nadnacionalna tvorba, ki deluje ločeno od nacionalnih pravnih sistemov, v okviru drugega pravnega reda in z drugačno strukturo sprejemanja odločitev ter razmerij znotraj Evropskega javnega tožilstva. Evropsko javno tožilstvo bo po ustanovitvi neodvisno in samostojno kolegijsko telo, ki bo neodvisno od držav članic in drugih institucij Evropske unije, čeprav v sodelovanju z njimi, opravljalo funkcijo pregona storilcev kaznivih dejanj, s katerimi se posega v finančne interese Evropske unije. Uredba je neposredno uporabna, zato niso potrebne večje spremembe, normativne ureditve kot zgolj tiste, ki pomenijo njeno izvedbo. Po uredbi so za dejansko delovanje Evropskega javnega tožilstva poleg njegovega osebja ključne naslednje funkcije: evropski glavni tožilec, evropski tožilec, evropski delegirani tožilci. Osnovni cilj predloga zakona je zlasti pravočasna prilagoditev normativnih določb, ki se nanašajo na pogoje in postopek nabora kandidatov za imenovanje evropskega delegiranega tožilca in postopek nabora kandidatov iz Republike Slovenije za imenovanje evropskega tožilca ter njihove pravice in položaj. Izhajali smo iz ključnih statusnih pravnih določb uredbe, da bodo evropski delegirani tožilci pri preiskovanju in pregonu kaznivih dejanj delovali izključno v imenu in za račun Evropskega javnega tožilstva, zato jim uredba podeljuje funkcionalno in pravno neodvisen status, ki se razlikuje od statusa, ki ga ima državni tožilec na podlagi zakona in Ustave Republike Slovenije. Specifičnost ureditve se kaže tudi v tem, da bosta evropski tožilec in evropski delegirani tožilec po uredbi opravljala funkcijo pregona v Republiki Sloveniji v imenu Evropskega javnega tožilstva s pooblastili državnega tožilstva Republike Slovenije po določbah zakona, ki ureja kazenski postopek, in po določbah uredbe. Gre torej za dva hibridna instituta Evropske unije. Upoštevaje pristojnosti, ki jih uredba nalaga evropskemu delegiranemu tožilcu in evropskemu tožilcu, se nacionalno sistemsko možnost kandidiranja za evropskega delegiranega tožilca in evropskega tožilca umešča med organ, ki ima procesna pooblastila vlaganja in zastopanja kazenske obtožbe ter opravljanja vseh procesnih dejanj upravičenega tožilca v Republiki Sloveniji. Ni odveč poudariti, da je predlog zakona nastal ob tvornem sodelovanju in uskladitvi s stroko, to je z Vrhovnim državnim tožilstvom, Specializiranim državnim tožilstvom, Državnotožilskim svetom in Društvom državnih tožilcev Slovenije. Upoštevaje določbe uredbe, ki zahteva popolno neodvisnost evropskih tožilcev in evropskih delegiranih tožilcev, je predlagan kandidacijski postopek z oblikovanjem liste s strani Državnotožilskega sveta ter zgolj s seznanitvijo Vlade, ki listo treh kandidatov posreduje pristojni instituciji Evropske unije. Določitev kakršnegakoli vpliva tudi zakonodajne veje oblasti bi v teh postopkih pomenila odstop od sicer veljavne ureditve in poseg v ustavno zagotovljeno neodvisnost državnih tožilcev v razmerju do zakonodajne in sodne veje oblasti. Kar se tiče tokratnega amandmaja, ki ga je vložila Poslanska skupina SDS kot dopolnilo k členu, ki ureja prehodne in končne določbe, pojasnjujem, da bo ministrstvo naznanilo o dnevu delovanja Evropskega javnega tožilstva objavilo takoj, ko ga bo prejelo s strani Evropske komisije. Ministrstvo za pravosodje je resorno pristojno za organizacijo in status državnega tožilstva, ki opravlja kadrovske, organizacijske in nadzorstvene pristojnosti v zadevah državnotožilske in pravosodne uprave. Po veljavni ureditvi ministrstvo Državnemu zboru ne poroča o poteku postopka imenovanja državnih tožilcev, lahko pa se poroča tudi na samo zahtevo poslancev ali Odbora za pravosodje. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za pravosodje. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici mag. Meiri Hot. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, spoštovane poslanke in poslanci! Odbor za pravosodje je na 8. seji dne 8. 5. kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu. Predstavnica predlagatelja ministrica za pravosodje Andreja Katič je v dopolnilni obrazložitvi členov povedala, da je cilj predlagane novele doseči skladnost, zakonitost in izvršljivost v izvajanju okrepljenega sodelovanja v zvezi s ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva v slovenskem pravnem redu. Določajo se kandidacijski postopek ter pogoji za uvrstitev na listo kandidatov za imenovanje evropskega tožilca in evropskih delegiranih tožilcev v Evropskem javnem tožilstvu, kar bo omogočilo odzivnost Republike Slovenije na poziv Evropske komisije za posredovanje nabora navedenih kandidatov. Predlagatelj nasprotuje vloženemu amandmaju, ki predvideva soglasje Državnega zbora k predlaganim kandidatom. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da so bile na pripombe iz njihovega pisnega pravnega mnenja s strani Ministrstva za pravosodje podana dodatna pisna pojasnila. Državna svetnica Bojana Potočan je predstavila pisno mnenje komisije, ki predlog zakona podpira. Podpredsednica Državnotožilskega sveta je povedala, da so sodelovali pri pripravi predlagane novele in jo v celoti podpirajo. Predstavnik Vrhovnega državnega tožilstva je izrazil podporo predlogu zakona. Opozoril je, da Evropsko javno tožilstvo deluje neodvisno od držav članic in ni primerljivo s slovensko državno tožilsko organizacijo, zato je nasprotoval vloženemu amandmaju. Predstavnica Specializiranega državnega tožilstva je povedala, da na tožilstvu ocenjujejo, da bosta predvidena vsebina in obseg dela evropskih delegiranih tožilcev iz Republike Slovenije predstavljala njihovo polno zaposlitev, zato ni pričakovati, da bi lahko opravljali tudi naloge iz pristojnosti Specializiranega državnega tožilstva. Zaradi ločenosti menijo, da bi jih bilo primerneje umestiti v ločeno organizacijsko enoto znotraj specializiranega specializiranega tožilstva, primerljivo s Civilno finančnim oddelkom. V razpravi so poslanci večinoma podprli predlagano novelo in poudarili pomen Evropskega javnega tožilstva pri varovanju finančnih interesov in proračuna Evropske unije ter s tem interesov tako držav članic kot evropskih državljanov. Opozicijski poslanci so pri tem menili, da bi soglasje Državnega zbora k predlaganim kandidatom za evropskega tožilca in evropske delegirane tožilce, kot ga predvideva vloženi amandma, zagotovilo njihovo nepristranskost in povečalo zaupanje ljudi v delo pravosodja. Koalicijski poslanci so vloženemu amandmaju nasprotovali, saj mora po njihovem mnenju Evropsko javno tožilstvo delovati strokovno in neodvisno od političnih vplivov iz držav članic. Poslanec iz vrst Levice je opozarjal, da imajo države članice različne standarde pri zagotavljanju spoštovanja človekovih pravic ter da je učinkovitost Evropskega javnega tožilstva vprašljiva tudi zato, ker v njem ne sodelujejo vse države članice, zato ga predlagani zakon ni prepričal. Predstavnica predlagatelja je pojasnila, da obravnavana uredba nima običajne oblike, sprejeta je bila na podlagi okrepljenega sodelovanja, zavezuje tiste države članice, ki so k njej pristopile. V nadaljevanju odbor ni sprejel amandmaja Poslanske skupine SDS. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Ker k predlogu zakona ni bilo sprejetih amandmajev, Odbor za pravosodje predlaga Državnemu zboru, da predlog zakona sprejme v predloženem besedilu. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala lepa. Ponovno pozdravljeni, spoštovane, spoštovani! Boj proti davčnim utajam je ena izmed ključnih prioritet evropske in slovenske socialne demokracije. Socialni demokrati se namreč zavedamo, da davčne utaje – še posebej velikih multinacionalk – pomenijo višje davke za ostale ljudi in manj denarja za zdravstvo, za šolstvo, za ceste. Podatki kažejo, da države članice Evropske unije zaradi čezmejnih goljufij vsako leto izgubijo vsaj 50 milijard evrov prihodkov iz naslova davka na dodano vrednost, saj na eni strani nekateri organi Evropske unije, kot sta recimo Evropski urad za boj proti goljufijam in Urad za evropsko pravosodno sodelovanje, ne morejo sprožiti kazenskih preiskav ali pregonov v državah članicah. Na drugi strani pa pristojnosti nacionalnih organov držav članic segajo le do državnih meja, zato se je leta 2017 20 držav članic Evropske unije dogovorilo, da se bodo skupno borile proti goljufijam v Evropski uniji, in so ustanovile Evropsko javno tožilstvo, ki je nadnacionalni tožilski organ, ustanovljen z namenom, da se zagotovi učinkovit pregon storilcev tistih kaznivih dejanj, s katerimi se posega v finančne interese oziroma v proračun Evropske unije, brez vmešavanja držav članic ali drugih institucij EU, čim bolj neodvisno in samostojno. Organ bo začel delovati leta 2020. Z današnjo spremembo zakona se določa kandidacijski postopek predlaganja kandidatov za evropske tožilce in evropske delegirane tožilce, pri čemer se v prvi vrsti upoštevata njihova nepristranskost in neodvisnost. Evropski tožilci bodo delovali na ravni Evropske unije, evropski delegirani tožilci pa na ravni držav članic. Vsaka država članica bo tako lahko predlagala tri kandidate za evropskega tožilca. Razpis bo objavilo Ministrstvo za pravosodje, Državnotožilski svet pa bo oblikoval predlog kandidatov po pridobitvi mnenja generalnega državnega tožilca. Predlog kandidatov za evropskega delegiranega tožilca pa bo prav tako oblikoval Državnotožilski svet po pridobitvi mnenja generalnega državnega tožilca in vodje Specializiranega državnega tožilstva. Predlog zakona tako pristojnost za imenovanje ključnih ljudi, ki se bodo v Evropski uniji borili proti finančnemu kriminalu, pušča znotraj samega tožilstva. Ena izmed funkcij Državnotožilskega sveta je namreč tudi pristojnost za kadrovske zadeve državnih tožilcev. Tako Vlada kot minister bosta tako vezana na listo Državnotožilskega sveta kot samostojnega in od politike neodvisnega organa. Socialni demokrati tako ne bomo pristali na kakršnekoli poskuse vmešavanja politike oziroma Državnega zbora v te postopke, kot to predlaga SDS z amandmajem. Ustavno sodišče je namreč že zavzelo stališče, da tožilstvo sicer sodi v okvir izvršilne veje oblasti, a je neodvisno od drugih vej oblasti, vendar pa ga v okviru izvršilne veje oblasti ni mogoče obravnavati kot del Vlade ali Policije, temveč kot samostojen in neodvisen organ v skladu z ustavnopravnim položajem državnega tožilstva. Boj proti davčnim goljufijam, uspešen kazenski pregon in učinkovita izterjava nezakonitih sredstev so ključnega pomena za pravično Evropo. Na podlagi vsega povedanega in ker je predlog zakona usklajen s strokovnimi deležniki, bomo Socialni demokrati predlog novele Zakona o državnem tožilstvu podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Stranke modernega centra nam bo predstavil Jani Möderndorfer. Izvolite.
Pozdravljeni! Že na odboru, kjer smo obravnavali predlagano tematiko, ki naj bi jo sprejeli v torek, se je pokazalo, da kar nekaj poslancev ne loči med imenovano novo vlogo evropskega javnega tožilca in pa javnega tožilca, ki ga poznamo z našo ustavo in z našim pravnim redom v Sloveniji. Temu primerno je tekla tudi diskusija opozicijske stranke, ki je pravzaprav na koncu pripeljala do točke, da smo obravnavali sodnike, teme, vsesplošne minuse, ki jih vidijo s svojimi očmi in jih tudi na ta način doživljajo, je pa sama debata stekla stran od poti. Dejstvo je, da če hočemo imeti dobrega tožilca, ki deluje na nacionalni ravni ali na evropski ravni, moramo zadostiti vsaj trem pogojem. Prvi pogoj je, da je strokoven, drugi pogoj je, da je tudi normalno plačan, in tretji pogoj, ki je za mene ključen, da je neodvisen. Zakaj sem ga omenil šele na tretjem mestu? Ker mislim, da je treba izpolniti tudi prva dva pogoja, da lahko govorimo o tretjem. Kakršnokoli, ponovno poudarjam, kakršnokoli vmešavanje politike ali vsaj videz nepristranosti z raznimi soglasji, kot ga je zahtevala SDS, da ga mora pridobiti v Državnem zboru, ali s tako imenovanim novim členom, ki ga imamo danes pred sabo na mizi, po katerem naj bi to neodvisnost pokazali s tem, da bi morali podajati poročila Državnemu zboru, je samo obvod za oblike pritiska na to, kdo bo izbran oziroma kako dela, ali pa v bodoče nov element novega načina sklicevanja izrednih sej odborov, kjer bodo problematizirali še to dejavnost. Ključno pa je, da se zavedamo razlike v tem, kaj dela evropski javni tožilec in kaj dela tožilec v Republiki Sloveniji. Iz povedanega s strani ministrice in iz poročila o tem, kaj smo se pogovarjali na odboru, je več kot jasno – 50 milijard iz naslova DDV in 638 milijonov iz naslova strukturnih sredstev – da imamo en resen problem in da je to tisto področje, s katerim se bo ukvarjal javni tožilec. Ne bo se ukvarjal s tako imenovanimi – ne kriminalom, ker tudi to je kriminal, utaja davkov, ampak z – nekimi temami, ki jih ureja naš pravni red, ki že danes teče in verjamem, da opravlja svoje delo. Zato v Poslanski skupini SMC ne bomo podprli amandmaja, bomo pa podprli zakon, ki ureja ključno stvar, to pa je postopek imenovanja našega predstavnika na tem delu področja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica nam bo predstavil Željko Cigler. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Spremembe Zakona o državnem tožilstvu so potrebne zaradi izvajanja uredbe o Evropskem javnem tožilstvu. Ozko gledano gre za postopek imenovanja evropskega javnega tožilca in evropskega delegiranega tožilca. V tem delu v Levici z zakonom nimamo težav. Smo pa že ob sprejemanju rešitev na ravni Evropske skupnosti izrazili pomisleke glede samega delovanja Evropskega javnega tožilstva. Opozarjali smo predvsem na spoštovanje ustrezne ravni varstva človekovih pravic. Kar se tiče tega, obstajajo med posameznimi državami članicami razlike, nekatere države namreč zagotavljajo višje standarde varstva človekovih pravic kot druge. Razlike se kažejo tudi na področju zahtevanih dokaznih standardov in ne nazadnje v obsegu policijskih pooblastil. In ravno v tem delu nas uveljavljena rešitev ni prepričala, še posebej ob upoštevanju dejstva, da so težnje po krepitvi evropske države vse močnejše tako v Evropski uniji kot tudi v posameznih članicah Unije, tudi v Sloveniji. Delovanje pooblastila in učinkovitost Evropskega javnega tožilstva pod še večji vprašaj postavlja tudi nesodelovanje nekaterih članic. Trenutno jih je nesodelujočih šest, med njimi tudi, kot smo že na odboru povedali, dve najbolj problematični, to sta Madžarska in Poljska. In če vemo, da se zaradi čezmejnih goljufij, kot je že bilo izpostavljeno tudi s strani drugih strank, vsako leto izgubi vsaj 50 milijard evrov prihodkov iz davka na dodano vrednost, da je bilo v letu 2015 nepravilno porabljenih za dobrih 600 milijonov strukturnih sredstev Evropske unije, je neučinkovit pregon nekaterim seveda v interesu. Sodelovanje vseh držav je po našem mnenju, torej po mnenju Levice, predpogoj za učinkovito delovanje skupnega tožilstva v Evropi. Zaradi navedenih opozoril v Levici predloga zakona ne bomo podprli. Prav tako ne bomo podprli amandmaja Slovenske demokratske stranke, ki ne pomeni nič drugega kot poskus zagotovitve večjega vpliva na izbiro evropskega javnega tožilstva. Stroka naj torej sama izbere ustreznega strokovnjaka za opravljanje te funkcije in naj sama prevzame tudi odgovornost za izbiro, Državni zbor in politika tu nimata kaj iskati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil Aleksander Reberšek. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Vsak pravni akt, ki velja za vse države članice EU, mora biti rezultat kompromisa. V Novi Sloveniji poudarjamo, da predlog današnje novele Zakona o državnem tožilstvu to ni. Uredba Sveta o izvajanju okrepljenega sodelovanja v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva namreč zavezuje le tiste države članice, ki so k njej pristopile. V tem trenutku 20 držav. Med njimi na primer ni Madžarske in Poljske. Na mestu je torej vprašanje učinkovitosti Evropskega javnega tožilstva v praksi in vprašanje participacije finančnih sredstev za njegovo delovanje. Druga pomanjkljivost tega novega evropskega instituta je v poseganju Evropskega javnega tožilsta v državno samostojnost odločanja o dejanjih in pogojih, pod katerimi bo država uvedla kazenski pregon. Ravno državno tožilstvo predstavlja suverenost vsake države v kazenskem sojenju in evropski javni tožilec kot nekakšen naddržavni tožilec lahko pomeni določeno stopnjo poseganja v to suverenost. Kazniva dejanja goljufije na škodo Evropske unije potrebujejo učinkovit pregon, vendar se v Novi Sloveniji sprašujemo, če bo evropski javni tožilec to nalogo opravljal bolj učinkovito in predvsem, ali bo pri tem dejansko lahko povsem samostojen in neodvisen. Ne vemo, kakšen bo sodni nadzor nad njegovim delom in kdo ga bo opravljal. Ne vemo tudi, zakaj je bil evropski javni tožilec bolj učinkovit in zakaj naj bi bolje varoval pravice obdolžencev, in ne vemo, kakšen obseg pooblastil bo evropski javni tožilec dejansko imel v primerjavi s pooblastili državnih tožilcev držav članic. Ob tem poudarjamo, da z današnjo novelo Zakona o državnem tožilstvu urejamo le postopek imenovanja evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca, medtem ko v vseh ostalih procesnopravnih vidikov delovanja evropskega javnega tožilca ne urejamo. Zato bo treba spremeniti tudi druge zakone. To je izpostavila v svojem mnenju tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Danes torej prenašamo le majhen delček, potreben za izvedbo postopka imenovanja. Celotne slike delovanja tega instituta v odnosu do slovenskih državnih tožilcev ne vidimo. Še enkrat, evropski javni tožilec naj bi varoval izključno finančne interese Evropske unije, pri čemer kazniva dejanja goljufije na njen račun vsekakor zahtevajo učinkovit kazenski pregon. Vendar nimamo nobenega zagotovila, da bo ravno evropski javni tožilec to nalogo opravil bolje, kot bi to storila nacionalna državna tožilstva, če bi jim podelili pristojnosti evropskega javnega tožilca. Brez dvoma bi bili pri tem samostojni in neodvisni, kajti tudi kazensko pravo je mešanica različnih nasprotujočih si teženj, ki odsevajo tudi nacionalne interese. Glede na to, da razen današnjega postopka imenovanja evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca, novela zakona ne odgovarja na vsa ostala odprta vprašanja, je v Novi Sloveniji ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Maša Kociper nam bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pravno podlago za ustanovitev Evropskega javnega tožilstva določa že Pogodba o delovanju Evropske unije, in sicer v 86. členu. Ta dopušča možnost postavitve okrepljenega sodelovanja najmanj devetim članicam Unije z namenom boja proti kršitvam, ki vplivajo na finančne interese Unije. Gre predvsem za kazniva dejanja, kot so goljufije, korupcije, pranje denarja ter čezmejne goljufije na področju davka na dodano vrednost. Dvajset držav članic se je tako leta 2017 na podlagi Pogodbe o delovanju EU dogovorilo o združitvi moči na področju zaščite finančnih interesov Unije. Novembra 2017 je kot posledica tega dogovora začela veljati uredba, ki predvideva ustanovitev Evropskega javnega tožilstva. Gre za neobičajno obliko uredbe, saj zavezuje samo tiste članice, ki so se odločile za njen pristop, med njimi tudi Republika Slovenija, ostale države članice pa se imajo možnost priključiti v kasnejših fazah. Evropska unija in njene države članice se srečujejo z zapletenimi primeri čezmejnih goljufij, zaradi katerih so tudi nacionalni proračunu prikrajšani za vsaj 50 milijard letno. Po nekaterih podatkih naj bi bilo leta 2015 nepravilno porabljenih kar 638 milijonov strukturnih sredstev. Pomislite, kaj vse bi lahko naredili z njimi. Gre za ogromne količine denarja, ki vsako leto izginejo zaradi premalo učinkovitih orodij organov kazenskega pregona. Zato tisti, ki iniciativo podpiramo, zelo težko razumemo tiste, ki pravijo, da tega predloga ne bodo podprli samo zato, ker k uredbi niso pristopile nekatere problematične članice, in se sprašujemo, ali so njihovi nameni, da bi bil pregon bolj koristen, bolj učinkovit, resnični. Glavni razlog za vzpostavitvijo institucije javnega tožilstva je torej zaščita finančnih interesov Unije. Obstoječi organi, kot so Evropski urad za boj proti goljufijam, Eurojust in Europol v okviru svojih pristojnosti ne morejo izvajati preiskav in kazenskega pregona na točno tem področju. Za pregon teh kaznivih dejanj so trenutno pristojni samo nacionalni organi in še to samo znotraj državnih meja. Zaradi različnih interesov posameznih članic pa so nekatere pri tem bolj učinkovite, nekatere manj, kar kaže tudi dejstvo, da se delež vloženih obtožb precej razlikuje. In prav ta problem nagovarja današnja rešitev. Zaradi vseh teh razlogov so se države članice odločile za ustanovitev nadnacionalnega tožilskega organa. Za bolj učinkovit boj proti goljufijam, ki so uperjene proti proračunom, so države članice predvidele koncept čim bolj neodvisnega in samostojnega organa. Pomembno je poudariti, da mora biti povsem neodvisen in samostojen organ, ki mora delovati izključno v interesu Evropske unije in brez vmešavanja držav članic in drugih institucij. Ravno iz tega razlog so bili na seji Odbora za pravosodje zavrnjeni amandmaji SDS, ki so predvideli soglasje političnega organa Državnega zbora pri listi predlaganih kandidatov. To bi bilo namreč v očitnem nasprotju z ureditvijo kandidacijskih postopkov in obstoječo državnotožilsko organizacijo. Predlog zakona, ki ga imamo danes pred sabo, je posledica sodelovanja Slovenije pri vzpostavitvi Evropskega javnega tožilstva. Uredba sicer države članice zavezuje neposredno, spremembe zakona pa so potrebne zaradi ureditve kandidacijskega postopka, ureditve položaja in pravic ter pogojev za uvrstitev na listo kandidatov za evropskega tožilca ter evropskih delegiranih tožilcev. V Poslanski skupini SAB brezpogojno podpiramo ustanovitev Evropskega javnega tožilstva, da se prepreči nepravilno in protizakonito iztekanje ogromnih količin denarja, ne nazadnje gre to za denar vseh nas, za denar Evropske unije, pa tudi nas kot njenih državljanov. Zato bomo danes podprli predlagani zakon, predlagani amandma pa zavrnili. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Ministrica s sodelavko, kolegice in kolegi! Namen sprememb, ki jih prinaša predlog zakona, je implementacija postopkov predlaganja kandidatov za imenovanje evropskega tožilca in kandidatov za imenovanje evropskega delegiranega tožilca. Gre za uskladitev našega pravnega reda z evropsko uredbo o izvajanju okrepljenega sodelovanja v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva. Glede na to, da je uredba neposredno uporabna, večje spremembe normativne ureditve ne bodo potrebne. Bodo pa te potrebne v delih, ki se nanašajo na položaj in imenovanje evropskih javnih tožilcev, ki prihajajo iz Slovenije. Evropsko javno tožilstvo je predvideno kot nadnacionalni tožilski organ, ki bo neodvisno od političnih interesov držav članic ali drugih institucij Evropske unije zagotovil učinkovit pregon storilcev kaznivih dejanj, s katerimi se posega v finančne interese oziroma proračun Evropske unije. Evropsko javno tožilstvo bo delovalo na dveh ravneh, in sicer na ravni Evropske unije, predvsem preko evropskega glavnega tožilca in evropskih tožilcev, delovalo pa bo tudi na ravni držav članic, in sicer preko evropskih delegiranih tožilcev. S predlogom novele se tako določa kandidacijski postopek ter pogoj za uvrstitev na listo kandidatov za imenovanje evropskega tožilca in evropskih delegiranih tožilcev v Evropsko javno tožilstvo. Takšna ureditev bo omogočila odzivnost naše države na poziv Evropske komisije za posredovanje nabora navedenih kandidatov. Tako se bo v postopku oblikovala lista kandidatov, pri njenem nastajanju pa bo preprečen politični vpliv, saj bosta tako minister kot Vlada vezana na listo, ki jo bo izoblikoval Državnotožilski svet kot samostojen in suveren organ. Predlagani amandma, ki je v postopek oblikovanja liste kandidatov za evropskega tožilca oziroma evropskega delegiranega tožilca vključil tudi Državni zbor, po mnenju Poslanske skupine DeSUS posega v neodvisnost teh funkcionarjev, zato predlaganega amandmaja ne bomo podprli. Naj na koncu poudarim, da je ministrstvo predlog novele strokovno usklajevalo s predstavniki Vrhovnega državnega tožilstva, Državnotožilskim svetom in s Specializiranim državnim tožilstvom. Vsi njihovi predlogi in mnenja so bili v predlogu zakona v celoti upoštevani. V Poslanski skupini DeSUS bomo predlog zakona podprli, saj je v celoti usklajen z vsemi ključnimi deležniki. Hvala.
Hvala lepa. Stališča Poslanke skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Dušan Šiško. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana ministrica! Z naddržavnim tožilcem bo prišlo do krnitve suverenosti države in monopolizacije kazenskega postopka v rokah evropskih organov. Naddržavni tožilec ima mnogo več pooblastil, kot jih ima državni tožilec v slovenski pravni ureditvi. Danes sprejemamo spremembe, ki se nanašajo le na osnovne pristojnosti in ureditev organizacije državnih tožilstev. V kratkem, zelo kratkem času pa bomo morali prenesti uredbo št. 2017/1939 z dne 12. oktober 2017 tudi v delu, ki se nanaša na izvedbo procesno-preiskovalnih dejanj evropskega tožilstva. To, kar danes obravnavamo, bo verjetno največji nesmisel tega mandata. Uvajamo samostojni tožilski organ. Slednje bo imelo katastrofalne posledice za našo državo v prihodnosti, zato nas je lahko upravičeno strah. Sprejetje tega zakona pomeni konec suverenosti. Zakaj? Zato, ker se bo prej ko slej začel spreminjati Zakon o kazenskem postopku, kateri bo omogočal vedno večjo pristojnost naddržavnega tožilca. S takšnim organom se Slovenska nacionalna stranka nikoli ne bo strinjala. Kazensko pravo je tudi hrbtenica vsake države in ko bo Evropa imela pristojnost tudi nad tem področjem, je z našo državo dokončno konec. Najprej si je Evropa postavila banke, sedaj pa sežejo lovke tudi v kazensko pravo. Državno tožilstvo je jasen izraz suverenosti vsake države in institucija naddržavnega tožilca posega v srž državne samostojnosti odločanja o dejanjih in pogojih, pod katerimi bo tožilec uvedel kazenski pregon. Ustanovitev naddržavnega tožilca pomeni nedvomno izgubo suverenosti. Z njim bi se naj zagotovil učinkovit pregon. Ali res? Evropa očitno skrbi delovanje njenih enakopravnih članic, seveda izključno v povezavi s financami. Prav zanimivo, toliko o zaupanju in enakopravnosti, po drugi strani pa ni vprašljiva učinkovitost delovanja tožilstva v Republiki Sloveniji. Prvi odstavek 135. člena Ustave Republike Slovenije je treba razumeti ne samo kot odločbo, ki opredeljuje oblastno funkcijo in njenega nosilca, temveč tudi kot odločbo, ki zahteva, da mora biti odločitev o tem, ali bo na pristojno sodišče tožilec vložil kazensko obtožbo in kako jo bo pred sodiščem zastopal, izključno stvar državnega tožilca, ki zadevo obravnava. Državni tožilec je tisti, ki je pristojen, da v okviru ustavnih in zakonskih okvirov določi, ali bo vložil kazensko obtožbo in kako jo bo zastopal. Ta odločitev pa mora biti njegova lastna odločitev, ki jo mora sprejeti vestno in po svoji najboljši strokovni presoji. To ni njegova pravica, temveč njegova pristojnost ter s tem njegova dolžnost in odgovornost pri izvrševanju državnotožilske funkcije. Glede na samostojnost in neodvisnost funkcije se je težko strinjati s tem, da sme evropski tožilec dajati konkretna in posamična navodila o konkretni zadevi. V 6. členu uredbe je določeno, da evropski delegirani tožilec ne sme sprejemati navodil od posameznikov, ki niso del Evropskega javnega tožilstva, od nadrejenih pa lahko. V nadaljevanju člena uredbe je določeno, da za izvajanje svojih splošnih dejavnosti odgovarjajo Evropskemu parlamentu. Po naši ureditvi Državni zbor nima pravne podlage za razpravljanje o opravljanju funkcije posameznega državnega tožilca. V Poslanski skupini Slovenska nacionalna stranka nikakor ne bomo podprli tega zakona, ker je protiustaven.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Dejan Kaloh. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovana ministrica, spoštovani kolegi poslanci! Uredba sveta 2017/1939 z dne 12. oktober 2017 o izvajanju okrepljenega sodelovanja v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva je začela veljati 20. novembra 2017. Glavni razlog za sprejetje uredbe je stanje, v katerem organi Evropske unije, Evropski urad za boj proti goljufijam, Eurojust in Europol nimajo pristojnosti za opravljanje procesnih dejanj upravičenega tožilca in vlaganja procesnih aktov v primerih oškodovanja finančnih interesov Evropske unije. Ta uredba sedaj to precej nedorečeno stanje glede oškodovanja finančnih interesov Evropske unije na nadnacionalnem procesnem nivoju precej izboljšuje. EJT je organizacijsko strukturiran tako, da omogoča hitro in učinkovito odločanje pri izvajanju kazenskih preiskav in pregona, ne glede na to, ali je vanje vključena ena ali več držav članic. Vlada Republike Slovenije predlaga, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku, saj gre za manj zahtevne, a nujno potrebne uskladitve s pravom Evropske unije, in sicer postopek predlaganja kandidatov za imenovanje evropskega tožilca in postopek predlaganja kandidatov za evropskega delegiranega tožilca. Uredba ne določa notranjega postopka oblikovanja nabora treh kandidatov za imenovanje evropskega tožilca, zato se s predlogom zakona določa kandidacijski postopek ter pristojnost za oblikovanje liste treh kandidatov, izmed katerih bo eden imenovan za evropskega tožilca. Prav tako se s predlogom zakona določajo postopek in pogoji za imenovanje evropskega delegiranega tožilca. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo z omenjenima postopkoma soglašali, vendar smo s predlogom našega amandmaja na matičnem odboru predlagali dopolnitev, ki določa, da se za listo treh kandidatov za evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca posreduje tudi v načelno soglasje Državnemu zboru. Dikcija amandmaja je bila takšna: »Državni zbor mora podati soglasje v 14 dnevih po prejemu obvestila ministrstva, pristojnega za pravosodje. Obenem se določa domneva, da v kolikor Državni zbor v roku 14 dni od prejema obvestila ne poda soglasja, se šteje, da je soglasje podano.« V naši poslanski skupini smo bili namreč mnenja, da se poslanci vendarle lahko predhodno seznanimo s tem, kdo so kandidati za funkcijo evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca in kakšne so njihove kompetence, še zlasti zato, ker tudi iz same uredbe izhaja, da morajo kandidati imeti ustrezne praktične izkušnje z nacionalnimi pravnimi sistemi, finančnimi preiskavami in mednarodnim pravnim sodelovanjem v kazenskih zadevah, opravljati morajo visoko tožilsko funkcijo in, kar je najpomembneje, njihova neodvisnost pa mora biti nedvomna. Tako sama uredba. V končni fazi se tudi kandidati za visoke funkcije v drugih evropskih pravosodnih institucijah predstavljajo v poslanskih skupinah, mi pa o njihovem članstvu v teh institucijah potem tudi tajno glasujemo. Naš amandma na odboru je bil žal zavrnjen. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se bomo o podpori novele Zakona o državnem tožilstvu odločili šele po razpravi o našem amandmaju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca nam bo predstavila Nina Maurovič. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu, ki ga je v obravnavo vložila Vlada, natančneje Ministrstvo za pravosodje, se navezuje na pravočasno prilagoditev normativnih določb, potrebnih za izvedbo uredbe glede imenovanja evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca. Novela določa pogoje in postopek nabora kandidatov, ki bodo predlagani v imenovanje. S sprejetjem uredbe Sveta Evropske unije, ki je stopila v veljavo 12. oktobra 2017, je pričelo teči 3-letno prehodno obdobje, ko bo v celoti vzpostavljen Urad evropskega javnega tožilstva. Predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o državnem tožilstvu bodo omogočile hitro odzivnost Slovenije v primeru poziva pristojne institucije Evropske unije za predložitev imen kandidatov za imenovanje na mesto evropskega tožilca. Evropsko javno tožilstvo je predvideno kot nadnacionalni tožilski organ, ki bo neodvisno od političnih interesov držav članic zagotovil učinkovit kazenskih pregon storilcev kaznivih dejanj, s katerimi se posega v finančne interese oziroma v proračun Evropske unije. Delovala bo na dveh ravneh; na ravni Evropske unije preko evropskih tožilcev in evropskega glavnega tožilca, na ravni držav članic pa preko evropskih delegiranih tožilcev. Ker uredba ne ureja kandidacijskega postopka predlaganja kandidatov in za evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca, se z omenjeno novelo zakona določajo pogoji in postopek nabora kandidatov, ki bodo predlagani za imenovanje, pri čemer se bo upoštevala njihova nepristranskost in neodvisnost. Tu bo mnenje Državnotožilskega sveta za Vlado pri predlaganju kandidatov za imenovanje odločilno in zavezujoče. S predlogom novele pa se bo urejalo tudi delovnopravni položaj in pravice evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca, ki bosta opravljala funkcijo pregona v skladu z zakonom, ki ureja kazenski postopek in evropsko uredbo. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca bomo novelo zakona seveda podprli. Kar pa se tiče amandmaja Poslanske skupine SDS k 10. členu Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državnem tožilstvu, ki v postopek oblikovanja liste kandidatov za evropskega tožilca oziroma evropskega delegiranega tožilca s poročanjem Ministrstva za pravosodje Državnemu zboru o poteku postopkov vpleta tudi Državni zbor, torej zakonodajno vejo oblasti, pa menimo, da bi slednje bilo v popolnem nasprotju z namenom uredbe, saj gre tu za institucijo, ki zahteva popolno neodvisnost od državnih organov posamezne države in predvsem ne sledimo tendenci odmika dnevne politike pri izbiri funkcionarjev. Gre za nepotrebno in nesistemsko določbo, zato tega amandmaja ne bomo podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. K predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, za sejo zbora pa je bil v skladu z drugim odstavkom 135. člena Poslovnika Državnega zbora vložen amandma k predhodni določbi predloga zakona. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 21. maja 2019. V razpravo dajem 10. člen ter amandma poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Vidim, mag. Dejan Kaloh. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa še enkrat za besedo. Spoštovana ministrica, danes ste za govornico dejali glede tega naznanila, da boste ob dnevu začetka delovanja Evropskega javnega tožilstva takoj to zadevo objavili. Ampak glejte, na samem odboru ni bilo besede o tem, ni bilo besede o tem, zato smo mi tukaj res upravičeno zaskrbljeni, ker dikcija je govorila tako, »minister, pristojen za pravosodje, v Uradnem listu Republike Slovenije objavi naznanilo o dnevu začetka delovanja EJT«. Konec. Tukaj je naš amandma smiselno nadaljevanje te časovnice, zato smo potem napisali dodatek, »najkasneje v treh mesecih od uveljavitve tega zakona«. In še dalje, »ministrstvo za pravosodje najkasneje v devetih mesecih od objave naznanila iz prejšnjega stavka, poroča Državnemu zboru o poteku postopkov za imenovanje evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca«. To poročilo Državnemu zboru s strani ministrstva – pa še smo dali devet mesecev od objave tega naznanila –, se nam zdi čisto korektno, čisto nekaj normalnega, da se tudi tretja samostojna veja oblasti nekako seznani s tem. Ker ne glede na to, da postopki predlaganja kandidatov tako za evropskega glavnega tožilca kot za evropskega delegiranega tožilca potekajo znotraj stroke – s tem se seveda mi strinjamo –, ampak tukaj vseeno apeliramo na to, da so ti postopki transparentni, predvsem pa to, da bodo ti kandidati res kompetentni in da bo njihova neodvisnost, kot pravi uredba, nedvomna. Se pravi, da se ne bo dvomilo v njihove kompetence, v njihovo strokovnost, zato bi bilo seveda zelo priporočljivo, da se pa vendarle potem z nekim poročilom poslanci tega Državnega zbora seznanimo s tem. Osebno si res ne bi želel, da bi javni evropski tožilec ali pa delegirani evropski tožilec bil nekdo, ki je kot domači tožilec, recimo, v preteklosti zastopal kakšen politični obtožni predlog in je potem zadeva na sodišču padla, hkrati pa ne bi želel, da bi na ta mesta delegirali oziroma poslali kakšne sodnike, ki tudi lahko kandidirajo, ki so na kakšen pikniku mahali s totalitarnimi simboli. Zato bi bilo še kako prav, da se te zadeve potem preko poročila tudi dajo v vpogled poslancem Državnega zbora. In prej so kolegi govorili o ne vem kakšnih pritiskih, o oblikah pritiska. Glejte, percepcija nas na naše delo je seveda različna. Za nekoga je to pritisk, za nas pa je to samo nekakšen monitoring, pregled – še enkrat poudarjam – transparentnosti teh postopkov in predvsem primernosti samih kandidatov, njihovih kompetenc, strokovnih znanj in tako dalje. Tako je naš amandma povsem na mestu, se pravi, dvopartitno sestavljen, najprej iz tega, da se naznanilo o dnevu nekako časovno določi – gospa ministrica pravi, da takoj, mi smo navedli tri mesece – in ta drugi del, ki govori o samem poročilu Državnega zbora. Tako mislim, da ob nekem temeljitem premisleku boste videli, da je ta amandma še kako na mestu, zlasti zato, ker tudi nekatere druge poslanske skupine napovedujejo nepodporo temu zakonu. Mislim, da tukaj ta naš amandma velja podpreti. Zaenkrat toliko, hvala!
Hvala lepa! Med vašo razpravo je bil interes za razpravo izkazan, zato prosim za prijavo. Izvolite. Hvala lepa, imamo 6 prijavljenih, prva pa želi besedo ministrica za pravosodje, gospa Andreja Katič. Izvolite!
Hvala! Mogoče samo pojasnilo, zato sem v uvodu povedala, da bomo mi objavili naznanilo v Uradnem listu Republike Slovenije takoj, ko bomo prejeli obvestilo o začetku delovanja s strani Evropske komisije. Vi v vašem amandmaju predlagate, da mora biti to v treh mesecih po uveljavitvi tega zakona, se pravi – če bi gledali zdaj, če bi bilo normalno –, avgusta 2019. Evropsko javno tožilstvo pa ne bo začelo veljati prej kot 20. novembra 2020, tako da v bistvu ta amandma, tudi če bi ga sprejeli, vi še ne bi mogli [[…]]Ker Evropsko javno tožilstvo, če bodo šli postopki tako, kot so planirani, ne bo začelo veljati prej kot pa novembra 2020. Tako s tega vidika ne predlagam sprejetja tega amandmaja. Bi pa mogoče pojasnila še glede tega – so bili očitki glede samega imenovanja. V predlogu zakona, ki ga imate pred seboj, je zelo, zelo natančno opisano, na kakšen način uredba predvideva potem tudi tisto, kar je določeno neposredno in se uporablja z uredbo – kar ni potrebno urediti v spremembi tega zakona, ki ga imate danes pred sabo. Se pravi, uredba določa, da evropskega glavnega tožilca v medsebojnem soglasju imenujeta Evropski parlament in Svet za mandat sedmih let, brez možnosti podaljšanja. Svet o tem odloča z navadno večino. Izbira se opravi na podlagi javnega razpisa za predložitev kandidatur, ki se objavi v Uradnem listu Evropske unije, nato pa izbirna komisija sestavi ožji seznam kvalificiranih kandidatov ter ga predloži Evropskemu parlamentu in Svetu. Izbirno komisijo sestavlja 20 oseb, izbranih med nekdanjimi člani Sodišča in Računskega sodišča, nekdanjimi nacionalnimi člani Eurojusta, člani nacionalnih vrhovnih sodišč, vrhovni tožilci in priznanimi pravniki. Eno izmed izbranih oseb predlaga Evropski parlament. Svet določi operativna pravila izbire komisije in sprejme sklep. Za evropskega glavnega tožilca lahko kandidirajo državni tožilci ali sodniki iz držav članic ali imenovani evropski tožilci, katerih neodvisnost je nedvoumna, imajo potrebne kvalifikacije za imenovanje na najvišje tožilske ali sodniške položaje v svojih državah članicah ter imajo ustrezne praktične izkušnje z nacionalnimi pravnimi sistemi, finančnimi preiskavami in mednarodnim pravosodnim sodelovanjem v kazenskih zadevah ali so bili evropski tožilci ter imajo zadostne vodstvene izkušnje in kvalifikacije za to mesto. In samo način sodelovanja Republike Slovenije v tem opisanem izbirnem postopku urejamo v tem našem nacionalnem domačem pravu. Kar se tiče pa drugega, glede imenovanja evropskih delegiranih tožilcev; kolegij na predlog evropskega glavnega tožilca imenujejo evropske delegirane tožilce, ki jih predlagajo države članice. Kolegij lahko predlagane kandidate za imenovanje za evropskega delegiranega tožilca zavrne – če niso izkazani njegova nedvoumna neodvisnost in ustrezne delovne izkušnje. Evropski delegirani tožilci so imenovani za 5 let, z možnostjo podaljšanja mandata. In v tem delu zakona, z ustreznimi določbami omogočamo izvedbo postopka imenovanja evropskega delegiranega tožilca v Republiki Sloveniji. Se pravi, izbira, sito, se potem naredi na sedežu, Svet pa z navadno večino izbere in imenuje evropske tožilce za mandat šestih let brez možnosti podaljšanja. Svet lahko ob koncu šestletnega obdobja določi, da mandat podaljša za največ tri leta. Na vsake tri leta se bo izvedla delna zamenjava tretjine evropskih tožilcev. O razrešitvi evropskega tožilca bo na zahtevo Evropskega parlamenta, Sveta ali Komisije odločalo Sodišče Evropske unije. Ob imenovanju evropskega tožilca kolegij imenuje enega od evropskih delegiranih tožilcev iz iste države članice za namestnika evropskega tožilca. Se pravi, uredba sama zelo natančno že določa. Mi zato s tem predlogom spremembe zakona, ki ga imate pred sabo, ki je relativno kratka, določamo samo tisto, kar v uredbi ni urejeno in moramo urediti v lastnih predpisih. Drugo pa je, kar sem povedala in kar smo govorili tudi že ob spremembi Zakona o kazenskem postopku – se pravi, ob noveli N –, da smo napovedali tudi novelo O, kar je potrebno glede prilagoditve našega kazenskega postopka za delovanje tožilstva oziroma izvajanje predloga zakona, ki ga imamo pred sabo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo. Hvala, ministrica, tudi za odgovor. Mislim, da se da tekom te razprave, če bi bil interes, tudi v tistem delu, na katerega ste opozorili, popraviti. Ampak gre za tisti drugi del, ko gre vendar za to poročilo, kako je postopek potekal. Naj se vrnem malo nazaj. V stališčih sem kar večkrat slišala o tem, da gre pri tej zadevi za neodvisno vejo oblasti, da Državni zbor nima nobenih pristojnosti in da bi kakršenkoli tovrstni amandma, ki sicer ne posega v sam izbor – nihče ne more tu trditi, da posega v sam izbor –, ampak govori zgolj o tem, da se Državni zbor seznani s postopkom imenovanja evropskega javnega tožilca, da posega v neko drugo vejo oblasti. Pojdimo od začetka. Sodni svet je tisti, na katerega se sklicujete. Kako pa je ta sestavljen? [[oglašanje iz dvorane]] Pardon, ja, Državnotožilski svet. Kako pa je sestavljen? Vsi vemo – je tako? Na drugi strani imamo Sodni svet, to hočem povedati, Sodni svet, za katerega prav tako vemo, kako je sestavljen. Ampak kadarkoli govorimo v Državnem zboru o kateremkoli sodniku, velikokrat poslušamo o tem, da Državni zbor naj ne bi imel pristojnosti za tovrstne zadeve. Spomnite se, ko odpiramo teme o pravosodju, Državni zbor tega ne bi smel. Ampak samo za primer, Sodni svet je sestavljen iz petih članov, delegiranih, sicer na predlog predsednika Državnega zbora, ampak izvoli jih pa ta ustanova, Državni zbor. To pa ni politično? To pa je politično. Tudi ko spreminjamo katerikoli zakon, gre za politično odločitev. Tudi na področju pravosodja. Tudi to, absolutno, kar je danes na mizi, je politična odločitev, kakršnokoli je že predlagalo ministrstvo, ker je pač predlog ministrstva in je politična odločitev. Seveda je tudi naš amandma politična odločitev, saj smo v zakonodajnem domu. Mi samo predlagamo, da bi Državni zbor kot zakonodajna veja oblasti se v tem primeru ne vtikal v sam izbor, ampak bi bil samo seznanjen s samim postopkom. Meni se zdi, glede na to, da nekoga delegiramo na evropski nivo, pa vendar pomembno, da smo s tem seznanjeni; da vidimo, kako so postopki potekali, da vidimo, kakšna so bila morda tudi različna mnenja znotraj tistih, ki so pristojni za predlaganje in tako naprej. Tu ne vidim nobenega političnega vplivanja, vidim pa odgovornost zakonodajne veje oblasti, da ji ni vseeno, kaj se delegira v nek evropski nivo. Res je tudi to, kar so nekateri opozarjali, ni samo ta amandma, ta amandma je samo tisti del, ki govori res o tem, da bi na nek način tudi mi v Državnem zboru bili seznanjeni s tem, vendar ste ga pač, jasno, v vaših stališčih zavračali. Škoda. Pravim, da tukaj ne vidim nič spornega, kvečjemu dodano vrednost; vi je pač ne vidite. Ampak bilo je kar veliko stvari tudi odprtih, zaradi katerih se moramo ob tem zakonu pa vendarle ustaviti. Tudi o tem, kakšno bo financiranje. Na to – zopet, da ne boste rekli, spet politika –, na to je opozorila predstavnica Specializiranega državnega tožilstva, ki je povedala, da ob svojem delu, ob delu specializirani državni tožilci ne morejo opravljati tudi tega in da se je treba dogovoriti, na kakšen način bo to delo potekalo. Kdo bo to financiral? Ne nazadnje mene zanima, ali je bila tudi Slovenija tukaj proaktivna v tem smislu, da bi takšne zadeve pokrivala evropska stran. Verjetno je, pa nisem niti podrobno seznanjena. Ampak vsa taka vprašanja so, po moje, pomembna, ko je fino, da dobimo tudi odgovore, ker se je to v stališčih – in jaz sem jim prisluhnila – porajalo tudi ob tem, ko so govorili, na kakšen način oziroma ali bodo namenili podporo temu predlogu ali ne. Dvoma glede tega, da se pridružimo državam o tem, da imamo nekega evropskega javnega tožilca, niti ne delim v tem smislu. Bolj me večkrat skrbi glede tega, kaj se dogaja v Sloveniji. Pač ta evropski javni tožilec bo del nekega širšega sistema, ki se ne bo ukvarjal osebno z našimi problemi, ampak bolj pa vidim ta problem, kaj imamo v Sloveniji, kaj se dogaja tudi z našim tožilstvom. Delim skrb s tistimi, ki so izpostavili, da pa se vendarle moramo ukvarjati tudi s tem, če in koga bomo delegirali na take funkcije. Saj pravim, vedno poudarjam tako pri sodnikih kot pri drugih, ki delujejo v vsaki veji oblasti, da nikogar ne bi smelo biti strah, da predstavi svoje delo na pladenj in da zato ne bi smelo biti nobenih ovir in strahov, češ, bodo raztrgani. Raztrgani bodo toliko, kolikor bodo opravljali svoje delo. Mislim, da je to edino pravilno. Tudi si želim, da bi znotraj te tako imenovane sodne veje oblasti, kot ji rečemo, prišli enkrat do take točke, ko bodo dejansko sami [[…]]Vidimo, da neke zadeve so se v državi začele premikati, opozorila prihajajo znotraj sistema samega. Upam, da jih bo več, samo zato, da pride do nekega samoočiščenja sistema v dobro tistih, ki delajo dobro, in ni prav, da so potem nekako skupaj v košu sistema, za katerega pravijo, da mu državljanke in državljani ne zaupajo najbolje. To je tako kot v Državnem zboru, ko je splošna ocena, da je naše delo na nek način slabo, tako ga ocenjujejo državljanke in državljani, pa vendar je žalostno pri tem, da gledajo to kot skupino. Se pravi, kolektivna odgovornost. Tega pa ne odobravam, zato tudi pri takih zadevah se mi zdi pomembno, da bi se pogovorili oziroma da bi bili seznanjeni s samim postopkom, ker ne pristajam na kolektivno odgovornost. To se mi zdi nekaj slabega. Vedno se mi zdi dobro, da se pogovarjamo, seveda pa je odvisno od vsakega posameznika, ali pristojno debatira ali pa gre potem za neka sama obrekovanja. Ampak, saj pravim, danes govorimo o tem konkretnem primeru, mi smo povedali, zakaj amandma. Na matičnem delovnem telesu ste bili mnenja, da preveč posegamo v to vejo oblasti. Tukaj je pač naš nov predlog, ki govori samo o tem, da bi v tisti naslednji fazi pa vendarle vedeli, kakšen je bil postopek, kako je potekalo, morda so bili kakšni odkloni. Tukaj ne vidim nič slabega. Res ne vidim nič slabega. Je pa seveda od vsakega potem odvisno, ali v vsaki stvari, ki jo predlaga Slovenska demokratska stranka, vidi samo zlonamernost. To pa v končni fazi ne prinaša nič dobrega v tistem, kar pravimo, da bi Državni zbor moral večkrat sodelovati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima ministrica Andreja Katič. Izvolite.
Hvala. Sicer obrazložitev predloga zakona je zelo obširna in vse to, kar ste navajali, je zelo zelo natančno notri obrazloženo. Mogoče samo: Državnotožilski svet, ki bi imel tukaj ključno vlogo, kar se tiče tistega, ko bomo mi posredovali tiste naše tri kandidate. Štiri jih izvolijo državni tožilci sami izmed državnih tožilcev, ki ne opravljajo vodstvene funkcije, štiri Državni zbor na predlog predsednika republike izmed pravnih strokovnjakov in enega Ministrstvo za pravosodje izmed vodij državnih tožilcev. Zato mi, tako kot pri vseh drugih postopkih tudi tukaj predlagamo ključno vlogo Državnotožilskega sveta. Kar se tiče samega financiranja, tukaj tako kot vsak predlog zakona ima tudi ta finančne posledice. Glede samega delovanja Evropskega javnega tožilstva se bodo financirali neposredno iz proračuna Evropske unije, kar se tiče pa dejavnosti doma, pa bo potrebno zagotoviti sredstva v okviru državnega proračuna. Državno tožilstvo, tako tudi je navedeno podrobno v predlogu tega zakona, ki ga imate na straneh 18 in 19, kaj vse je potrebno: tako od opreme, od avtomobila, od osebja [[…]]Ocenjujemo poleg začetnih stroškov, 28 tisoč glede opreme in nakup vozila, potem tudi 30 tisoč za najemnine, pa potem še na letni ravni vsega skupaj okoli 100 tisoč evrov, ki jih bo treba zagotoviti v proračunu Republike Slovenije. Se pravi, en del iz proračuna Evropske unije, en del iz našega proračuna, ampak vse zelo zelo podrobno je tukaj navedeno. Kar sem povedala, še enkrat, glede takega amandmaja, kot je sedaj - mi ne bomo mogli dati poročila zaradi tega, ker v teh treh mesecih ne bo še nič. Šele potem ko bomo dobili naznanilo s strani Evropske komisije, ne prej kot 20. novembra 2020, pa bomo lahko in bomo takoj objavili tudi v Uradnem listu Republike Slovenije. Priložnost o tem, kako je potekal postopek, kako potekajo vsi postopki, pa imate, spoštovane poslanke in poslanci, vedno, ko obravnavate letno poročilo delovanja tožilstev. Tudi takrat je možnost. Tudi če vi kadarkoli daste zahtevo, seveda bomo mi skupaj s tožilci ali pa s sodstvom pripravili potrebna poročila in vam jih dali. Tako da to ni treba posebej še pisati noter. Če pa piše, se pa morebiti res lahko smatra kot neka oblika pritiska. Zagotovo pa sem tudi sama zato prva, da se vse to obravnava transparentno. In glede na to, kar imate napisano, kar sem tudi sama povedala, kako je zelo zapleten postopek na evropski ravni, mislim, da so vaše bojazni odveč. Zagotovo pa tudi letos, ko bomo obravnavali letno poročilo o delu tožilstev, bo na razpolago, da mogoče naredimo še poglobljeno razpravo; tisto, ki sem jo mogoče tudi pogrešala na seji Odbora za pravosodje, ko smo obravnavali ta predlog zakona, pa kjer smo se posvetili bolj katerim drugim temam kot napoved na tisto izredno sejo, ki smo jo pravzaprav potem že imeli. Tako mi je žal, da danes smo malce zamudili z razpravo, ampak nikoli ni prepozno.
Hvala lepa. Besedo ima Jani Möderndorfer. Izvolite.
Hvala lepa. Se opravičujem, nekaj sem dobil za pogled in podpis. Gremo k temi. Če bi zelo pozorno poslušali tako eno kot drugo kolegico, bi lahko ugotovili, da če prebere, še posebej nekdo, ki ni spremljal zadeve, če prebere ta amandma k 10. členu, ga je treba res zelo pozorno prebrati. Ministrica je sicer že na koncu v svojih dveh zadnjih stavkih povedala in nakazala, kako se lahko stvar razume, ampak je prav, da gremo skupaj. Vsebina. Drugi odstavek se spremeni tako: minister, pristojen za pravosodje, v Uradnem listu Republike Slovenije objavi naznanilo o dnevu začetka delovanja EJT najkasneje v treh mesecih od uveljavitve tega zakona. In drugi stavek, Ministrstvo za pravosodje najkasneje v devetih mesecih od objave naznanila iz prejšnjega stavka poroča Državnemu zboru o poteku postopka za imenovanje evropskega tožilca in evropskega delegiranega tožilca. Ali kdo še ve, kaj so predlagali na odboru, kateri amandma 4. člena? Povzemam, parafraziram. Predlagali so, da Državni zbor obravnava, predvsem poda soglasje. Podeli. Namreč, ker to ni šlo skozi in ker je iz razprave bilo več kot jasno, da bodo to težko danes tukaj zagovarjali, so pripravili v bistvu nov zavit amandma, ki bi ga spravili v sam zakon, ki govori o nekih poročilih, ampak ta poročila niso kar neka, ampak govori o poročilu o postopku imenovanja. To je točno tisto, zaradi česar pravzaprav mi govorimo, da vstopamo v polje, ki se mu reče vmešavanje politike v delo in neodvisnost tega državnega javnega tožilca – se opravičujem, evropskega. Res je, kar pravi kolegica Anja, vse, kar v Državnem zboru sprejemamo, je lahko politično: politična razprava, politične odločitve; skratka, vse je temu primerno tako. Ampak naj vas spomnim – za tiste, ki niste bili v prejšnjem mandatu –, ko sem jaz kolegu Gorenaku, poslancu, tamle je sedel, očital, da gre za politično vmešavanje v sodno vejo oblasti in v tožilsko sfero, mi je zelo jasno odgovoril, »ja, gospod Möderndorfer, seveda, mi priznamo, mi delamo politični pritisk in s tem ne bomo nikoli nehali in nam to sploh ni nerodno povedati, in ga bomo vedno delali«. In delali so ga kar naprej. Zdaj bomo pa mi to še uzakonili to, vsaj videz nepristranosti, da se ne vmešavamo v zgodbo oziroma da nočemo vplivati z ničemer. Ker kaj se zgodi? Ko bi prišlo sporočilo – in verjemite mi, tudi brez tega amandmaja, ko bomo dobili poročilo o pravosodju oziroma o tožilskem delu, bomo dobili zagotovo debato, ki bo govorila o tem, kako so primerni ti kandidati ali sploh niso primerni. Ker saj veste, v SDS te najprej vržejo v svoj laboratorijski check, hitro objavilo še nekaj v medijih svojih, kaj si, kdo si in zakaj si, in potem se sklicujejo na te medije in potem imamo že izredno sejo odbora, da ne govorim o izredni seji Državnega zbora. Ljudje itak mešajo marsikaj; če mešajo poslanci, ko ne ločijo državnega tožilca od evropskega javnega tožilstva, kaj šele preprosti ljudje ali pa neuki ljudje s tega področja! In potem imamo zgodbo in, bom rekel, to pajčevino po njihovi zgodbi zgrajeno, ki jo uporabljajo – in smo spet na začetku – v politične namene. Tako ne vidim razloga in tudi razumel bi še, če bi vsaj v prehodnih določbah rekli, da po sprejetju zakona [[…]]– ponavadi to tja spada ne pa v nek 10. člen. Ali me razumete? Ja. Ne gre skupaj. Ampak tisto, kar je še bolj pomembno od tega, meni seveda že iz same razprave na odboru je jasno, kam pes taco moli. Tudi neverjetno, zakaj ne vztrajajo več na osnovnem amandmaju. Saj bi ga lahko še enkrat vložili – ne? No, kakorkoli, nameni tega amandmaja seveda niso tako splošni in preprosti: podučimo se, poslušamo poročilo. Daleč od tega! Žal vsaj na pravosodnem sistemu, in tožilskem, so več kot jasno v zadnjih desetih letih sporočili, da njim gre samo za eno besedo in eno temo: dokazati krivosodje. Težko pa razpravljam seveda ob dejstvu, da posamezniki še vedno mislijo, da se odpovedujemo svoji nacionalni suverenosti, citirajo ustavo čisto z napačnim namenom in jo drugače v bistvu uporabljajo. Zdaj: ali ne veš, ali nočeš vedeti, ali si pa res zmotno prepričan o nekem znanju, ki ga imaš. To je mogoče, ampak to je špekulacija, v to ne bom niti več posegal. Je pa hudo, ko postaneš vseved in vsepoved. Hvala.
Hvala lepa. Replika, Anja Bah Žibert. Izvoli.
Hvala lepa. Samo še enkrat. Sestava Državnotožilskega sveta: štiri, štiri, ena. Je tako, ministrica? Štirje predstavniki Državnega zbora – in kako glasuje Državni zbor? Glasovalni valjar, enega minister. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, vodij – ampak minister! Minister je politični organ, se pravi, 5 : 4, spoštovani. Vi danes govorite, ker pač je to povsem politično imenovanje, ker je 5 : 4 razmerje, so politične odločitve. Ne govorim, da niso prave, govorim, da so politično imenovane. Vi danes oporekate temu, da bi pa vsi ostali v Državnem zboru, ki ne pridemo nikoli skozi vaš valjar, pa vendarle vedeli, kakšen je bil postopek. Mene pa zanima, kdo od Državnotožilskega sveta bo koga podprl od teh devetih članov. Zelo me zanima! Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja dobi besedo magistrica Meira Hot. Izvoli.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik! Glede samega predloga amandma mislim, da je že ministrica lepo razložila in pojasnila, zakaj de facto ga je tudi nemogoče izvesti. Ampak jaz bi se res še enkrat rada vrnila na samo institucijo Evropskega javnega tožilstva; torej, na ta nadnacionalni tožilski organ, ki je ustanovljen zgolj z namenom, da se zagotovi učinkovit pregon storilcev tistih kaznivih dejanj, s katerimi se posega v finančne interese predvsem v proračun Evropske unije. Tako OLAF in evropski organi, ki so bili pristojni na tem področju, so se enostavno izkazali za neučinkovite, ker nimajo pravih orodij za pregon tovrstnega kriminala. Nacionalne države člane prav tako niso uspešne, vsako leto se dejansko izgubi 50 milijard sredstev iz naslova DDV. Torej gre za direkten učinek na naše evropske državljanke in državljane. Morda, če se vrnemo pred fazo samega sprejemanja te uredbe, ves čas debata o Evropskem javnem tožilstvu traja že približno 20 let tako na akademski ravni kakor potem na politični. Torej gre za 20 let trajajoči diskurz. Kot bistveno se je ves čas poudarjalo in izkazovalo, da mora biti organ neodvisen, apolitičen. Ustanavlja se zelo poseben sui generis organ, kakršnega še ni bilo na nivoju Evropske unije. Ima lastno pravno subjektiviteto in ni izjemno visoko stopnjo avtonomije. Zakaj to govorim? Ker to izkazuje, kako zelo neodvisen mora biti tudi predlagani evropski državni tožilec s strani Slovenije. Torej, to mora biti oseba, ki ne bo v nikakršnem primeru vodena iz kakršnekoli politične stranke oziroma kakršnegakoli neformalnega organa. Njihova temeljna naloga bo izključno varovati interese Evropske unije in nikakor ne – na primer – posamične države članice. Zato ne sme sprejemati nikakršnega navodila od nikogar; ne od države članic, ne od institucij, ne nikakršnih organov. Ne sme pridobivati nikakršnih navodil za delo. Vse to kaže na resno namero institucij, da ustanovi organ, ki bo v resnici avtonomen, neodvisen, nepristranski in v celoti strokoven in apolitičen. Tako daleč so šli, da celo so določili 7-letni mandat brez ponovne izvolitve izključno zato, da ne bi bil posamični evropski javni tožilec nato izpostavljen kakršnemukoli interesu za ponovno izvolitev in da bi zaradi tega želel slediti in morda celo ustvariti videz nepristranskosti. Mi temu moramo slediti tudi na nacionalnem nivoju. Mi govorimo sedaj zgolj o kandidacijskem postopku, to je prva faza. Druga faza sledi, kot nam je že ministrica pojasnila, na nivoju Bruslja, zato moramo že v tej predfazi predlagati strokovnjake, da se ne bo morda tudi panel strokovnjakov kasneje v Bruslju – ne bi ga želeli razočarati, gre tudi na nekem nivoju za vtis Slovenije v Bruslju. Še enkrat; dejstvo je, da je tudi Ustavno sodišče v eni izmed svojih odločb opredelilo, da državno tožilstvo sodi v okvir izvršilne veje oblasti. V tem kontekstu bi kakršnokoli poročilo oziroma soglasje – no, ta amandma smo že zavrnili – pomenilo vseeno kršitev načela delitve oblasti. Mislim, da nam je podton zadevnega amandmaja že kolega Möderndorfer dobro razložil in – se lahko samo strinjam, da je ne spremeni – vseeno krši načelo neodvisnosti in načelo ločitve treh vej oblasti, prav tako pa je de facto neizvedljiv, ker ne more v treh mesecih, če bo šele leta 2020 začel organ delovati. Skratka, naša poslanka skupina tega amandmaja ne bo podprla. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Dušan Šiško. Izvoli.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Kolegi in kolegice! Poglejte, Vlada Republike Slovenije tokrat zavaja; zavaja z izjavami, da gre za manj zahtevne spremembe in dopolnitve tokrat Zakona o državnem tožilstvu. To je velika laž. Gre za velike spremembe, saj se ustanavlja nov organ; organ, ki bo dokončno povzročil izgubo suverenosti naše države. Evropsko javno tožilstvo je neodvisno in samostojno kolegijsko telo, ki je neodvisno od držav članic in drugih institucij Evropske unije. Torej odpiramo vrata organu, ki je popolnoma neodvisen in samostojen. Ta organ bo lahko v naši državi počel karkoli bo želel. Gre torej za ustanovitev še enega organa izmed mnogih, ki bo dodatno oslabil suverenost nacionalne države. Varovanje finančnih interesov Unije preko naddržavnega tožilca, ki je ustanovljen izključno za njihovo varovanje, bo doseženo na račun pravic obdolženca – ponovno se uveljavlja v zgodovini kazenskega postopka nekoč že zavržena logika, da posebno zavržena in huda kazniva dejanja zahtevajo posebno obravnavo. Gotovo ni treba posebej poudariti, da so ta dejanja seveda tista, za katera oblast – v tem primeru Evropa – misli, da jo najbolj ogrožajo in da so najbolj obravnavana tista, v kateri ima obdolženi najmanj pravic. Namen je, da želi Evropska unija poskrbeti za varovanje izključno svojih finančnih interesov. Kaj pa varnost državljanov? Če že, zakaj bi to bila skrb EU? Če bo Vlada tak predlog podprla, bo s tem glasovala proti svojemu delu, saj bo priznala, da tožilstva delajo slabo in ne uživajo zaupanja Evrope. Zanima me, če bo evropski glavni tožilec morda Grk ali Estonec ali Latvijec. Ne! Ponovno bo to funkcijo prevzel Nemec, Francoz, Italijan – skratka, ta veliki! V gradivu je zapisano, da se na novo določa sistem deljenja pristojnosti med Evropskim javnim tožilstvom in nacionalnimi organi na področju boja proti kaznivim dejanjem, ki škodijo finančnim interesom Unije. Kakšna delitev deljenja pristojnosti? Tega ni. Mi imamo svojo strukturo Državnega tožilstva, določeno v Zakonu o državnem tožilstvu, in ne rabimo nobenega naddržavnega tožilca. Gre za obravnavo kaznivih dejanj zoper finančne interese Unije. Ponovno Evropo skrbi le za njene koristi, kot vedno so te le finančne koristi. Prav zanimivo je, da se namenja takšna mednarodna skrb po obravnavi naših tajkunov. Poleg tega je treba še povedati, da države, ki niso vključene v sistem Evropskega javnega tožilstva, so Poljska, Madžarska, Švedska, Danska. Le zakaj? Očitno z razlogom, ker imajo pametne voditelje. Torej to pomeni, da bo v preostali Evropi potekal nadzor s strani naddržavnega tožilca v zvezi s kaznivimi dejanji, ki škodijo Evropi. V omenjenih državah pa se to ne bo izvajalo na nadnacionalni ravni, kar pomeni, da se bodo v teh treh državah očitno kradla evropska sredstva. Drugače te uredbe ni mogoče razumeti. Znotraj hierarhično organizirane strukture Evropskega javnega tožilstva naj bi glavni urad nadziral preiskavo in pregon storilcev kaznivih dejanj v vsaki državi članici. Torej vidite, za to gre; za zadnji padec suverenosti. Nadzor prepuščamo Evropi. Kaj pa je protiustavno? Nadzor predajamo Evropi tokrat tudi na področju kazenskega prava. Evropski delegirani tožilci bi naj imeli enaka pooblastila kot nacionalni tožilci. Po drugi strani pa naj bi imeli funkcijo in pravno neodvisen status. Kako gre to skupaj? Če imajo enaka pooblastila kot nacionalni tožilci, morajo biti v strukturi Državnega tožilstva Republike Slovenije, kar pomeni, da je vodja le eden, in to je generalni državni tožilec Republike Slovenije. Vprašanje je, kakšno bo sedaj razmerje med delegiranim evropskim tožilcem in generalnim državnim tožilcem Republike Slovenije. Treba je opozoriti na določila Ustave Republike Slovenije, in sicer na 135. in 136. člen, kjer je definirano državno tožilstvo – slišite? – državno tožilstvo! Kje je tu govora o Evropskem javnem tožilstvu? V gradivu je zapisano, da bodo ti naddržavni tožilci dobili funkcionalno in pravno neodvisen status, ki se razlikuje od statusa, ki ga ima državni tožilec na podlagi Ustave Republike Slovenije. Se vam zdi res to primerno? Ustanavljajo se stalni senati, ki bodo spremljali in usmerjali preiskave in pregon, ki jih bodo izvajali evropski delegirani tožilci. Stalni senat bo tako v posamezni zadevi dajal navodila evropskemu delegiranemu tožilcu; torej pomeni, da je tujec tisti, ki bo v končni fazi odločal! Takšnih predpisov se moramo bati. V prvem odstavku Zakona o državnem tožilstvu je določeno, da je državni tožilec pri opravljanju državnotožilske službe samostojen, vezan na ustavo in zakone. Po novem pa bo naddržavni tožilec vezan na navodila tujca, torej bo le njegova podaljšana roka. Če je to potrebno za učinkovito izvajanje preiskave, ali pregona, ali v interesu pravičnosti, ali zagotavljanje usklajenega delovanja Evropskega javnega tožilstva. Slovenska ustava torej ne dovoljuje sistema, v katerem bi bil tožilec lahko vezan na kakršnakoli navodila. Izgublja se samostojnost in neodvisnost tožilske funkcije. Po določbi drugega odstavka 5. člena Zakona o državnem tožilstvu so državna tožilstva samostojni državni organi, funkcija državnega tožilca je trajna. Naši organi delujejo dobro in ne potrebujemo zunanje kontrole. Iz Odbora za pravosodje iz leta 2013 izhaja, da se ta institut uvaja izključno iz razloga, ker države članice naj ne bi imele interesa po pregonu kaznivih dejanj na škodo proračuna Evropske unije in ker sodelujejo dovolj dobro pri čezmejnih primerih in so zaradi tega države neučinkovite. Pregon kaznivih dejanj je v Republiki Sloveniji uspešen in predvsem učinkovit. Mandat evropskega delegiranega tožilca traja pet let. Kako bo po poteku tega mandata? Kako bo s temi postopki? Kdo jih bo prevzel? Nacionalni tožilci niso vezani na mandat, ravno iz tega razloga, da lahko uspešno dokončajo svoje naloge. Če že gre za ne vem kakšne težave, težke zadeve, ki se bodo prenesle na ta organ – kdo bo takšno zadevo dokončal, ko bo prenehal mandat delegiranemu evropskemu tožilcu? Vprašanj je več kot odgovorov. Uredba posega v upravno in nadzorno pristojnost državnega tožilstva – ali si res to želimo? Znano je minimalno število evropskih delegiranih tožilcev, kolikšno bo končno število, pa danes ne vemo. Torej, ponovno sprejemamo nekaj, za kar ne vemo, kakšen bo rezultat. Že sedaj imamo Specializirano državno tožilstvo, v katerega obseg nalog sodijo kazniva dejanja, ki naj bi jih obravnaval naddržavni tožilec. Kaj bo s temi visoko izobraženimi zaposlenimi? Kako bo s plačami teh naddržavnih tožilcev? Zapisano imate, da se bo plačilo zagotovilo neposredno s strani Evropskega javnega tožilstva. Torej bo imel delegirani evropski tožilec Republike Slovenije enako plačo kot delegirani evropski tožilec, ki bo deloval na Finskem? Imam izjavo predsednice Okrožnega sodišča v Kopru z dne 18. 3. na radiu, prvi program, kjer je povedala, da je težko dobiti kazenske sodnike. Torej, imamo težave s kadri, po drugi strani pa bomo kadrovali na evropski ravni. Tukaj marsikaj ne gre skupaj. Kakšna bo sodna kontrola nad delom teh naddržavnih tožilcev? Ker so samostojni, je ne more biti. Poleg tega je treba poudariti še, da lahko kandidirata na to funkcijo sodnik in tožilec – zakaj pa ne odvetnik in državni odvetnik? V našem sistemu lahko vse te funkcije prehajajo iz ene v drugo, v tem primeru pa je ta funkcija pridržana le sodnikom in tožilcem. V 30. členu Uredbe so predvideni preiskovalni ukrepi – in sicer prestrezanje vhodnih in izhodnih elektronskih komunikacij osumljenca – ki bodo prej ko slej preneseni v naš pravni red v okviru procesnih pristojnosti. Zadeva prav to področje, v zvezi s katerim je trenutno vložena zahteva za oceno ustavnosti, ki se nanaša na Zakon o kazenskem postopku. Z naddržavnim tožilcem se pripravljajo strukturne spremembe. Takšne prilagoditve pa bodo zadele srž kazenskega postopka in v biti spreminjajo njegovo strukturo. Gre za navidezno malo spremembo, ki pa narekuje tempo celotnih kazenskih zakonov in dopušča le malo odklonov. Hvala.
Hvala lepa. Preden nadaljujemo z razpravo, bi vas obvestil, da je bila vložena sprememba amandmaja, ki ga je vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, in jo imate na e-klopi. Sedaj pa nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanec mag. Dejan Kaloh. Izvoli.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Razprava o amandmajih je točno to – razprava o amandmajih. Ne vidim razloga, zakaj se tekom razprave ne bi mogla tudi vsebina malenkostno popraviti. To niso zabetonirane zadeve. Jaz mislim – z ministricama smo se že nekajkrat našli na polovici poti – opazili smo, da ste bili tu morebiti, recimo temu, površni, da niste takoj dali nekega dostavka, mi pa smo mogoče bili površni v smislu časovnice teh treh mesecev, ker potem res pride do neke nelogičnosti. Zato zdaj ta popravljena verzija, ki pa jo, spoštovani koalicijski poslanci, lahko podprete. Se pravi, glasilo se bo, da: minister, pristojen za pravosodje, v Uradnem listu Republike Slovenije objavi naznanilo dejstva začetka delovanja Evropskega javnega tožilstva, takoj ko Ministrstvo za pravosodje prejme obvestilo s strani Evropske komisije. Se pravi, zdaj smo rešili to zagato v dikciji, hkrati pa tisti naš dostavek, da je poročilo Državnemu zboru, seveda še ostaja, ker se nam zdi, še enkrat, pomembno, da imamo poslanci dodaten vpogled, to poročilo, da vidimo, kako so bili postopki izvedeni, ali so bili transparenti in ali, še enkrat poudarjam, so bili kandidati res kompetentne osebe. Vseeno gre tudi za ugled Republike Slovenije v vsej Evropski uniji. Mislim, da so kandidati, ki jih pošiljamo v evropske institucije, ravno s svojo strokovnostjo in preteklimi strokovnimi izkušnjami tisti najboljši garant, da se bo naša kvaliteta pravosodnih delavcev tudi na območju Evrope krepila. Ker poročila, kot je zadnje poročilo Evropske komisije Justice Scoreboard, še vedno kažejo, da je percepcija slovenske javnosti v smislu zaupanja v slovensko pravosodje še vedno zelo zelo zelo slaba, povsem na repu. Tukaj je ta naša poanta – dajmo pustiti to poročilo do te hiše, da ga lahko poslanci pregledamo. In še enkrat, ne gre za nikakršne pritiske, pač hočemo aktivno sodelovati pri tem naboru vsaj prek tega poročila. Še enkrat, koalicijski poslanci, zdaj imate to modificirano verzijo amandmaja, dajte ga podpreti. In kot sem rekel, naša podpora k temu zakonu je tudi zdaj odvisna od vaše pripravljenosti sprejemati kvalitetne in dobre amandmaje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima ministrica Andreja Katič. Izvolite.
Hvala. Najprej bi odgovorila na očitke, ki so bili izraženi – da Vlada zavaja, da gre za manjše spremembe. Prva večja odločitev je bila sprejeta takrat, ko se je Slovenija odločila, da pristopi k ustanovitvi Evropskega javnega tožilstva in ko je v bistvu pristopila k tej uredbi. Poleg Slovenije so k tej uredbi pristopile še Avstrija, Italija, Hrvaška, Nemčija, Francija, Bolgarija, Belgija, Ciper, Češka, Estonija, Romunija, Slovaška, Grčija, Finska, Latvija, Litva, Luksemburg, Španija, Portugalska. Trenutno jih je 20. Vključitev sta napovedali tudi Nizozemska, Malta in tudi drugi se še lahko vključijo, kar je bilo pravilno povedano. Govorimo o določenih kaznivih dejanjih, o določenih kaznivih dejanjih, za katere je na začetku res podrobne obrazložitve tega zakona napisano, da se ocenjuje, da na letni ravni zaradi takšnih goljufij Evropska unija izgublja 500 milijonov evrov. 500 milijonov vsako leto. Pristojnost Evropskega javnega tožilstva je omejena na preiskovanje in pregon storilcev tistih kaznivih dejanj, ki jih opredeljuje Direktiva o boju proti goljufijam, ki škodijo finančnim interesom Unije, z uporabo kazenskega prava, ter kaznivih dejanj, ki so z njimi neločljivo povezana. Ta direktiva v 3. členu natančno definira kazniva dejanja goljufije proti finančnim interesom Unije. V povezavi s subvencijami, pomočmi so to predložitev nepopolne ali napačne dokumentacije ali izjave, prikrivanje informacij o zlorabi, uporaba sredstev v drugačne namene, kot so bila dana, v povezavi z izdatki glede predložitve napačne ali nepopolne dokumentacije zopet prikrivanje informacij o zlorabi in v povezavi s prihodki predložitev nepopolne, napačne dokumentacije, prikrivanje in sem in tja. Poleg navedenih dejanj, povezanih z goljufijo proti finančnim interesom, direktiva navaja še pranje denarja, pasivno korupcijo, aktivno korupcijo, poneverbo. Tako direktiva pripisuje učinkovite in sorazmerne kazenske sankcije ter minimalni prag 4 let zaporne kazni za našteta kazniva dejanja. In še enkrat, povedala sem že, kakšen bo sam postopek izbire, mogoče pa bi opozorila še na to, kar smo napisali na 7. strani: vsaka država članica – se pravi po določbi 16. člena Uredbe – predlaga 3 kandidate za mesta evropskega tožilca izmed kandidatov, ki so državni tožilci ali sodniki zaprošene države članice, katerih neodvisnost je nedvomna in imajo potrebne kvalifikacije za imenovanje na visoko tožilsko ali sodniško funkcijo v svojih državah članicah ter ustrezne praktične izkušnje z nacionalnimi pravnimi sistemi, finančnimi preiskavami in mednarodnim pravosodnim sodelovanjem v kazenskih zadevah. Svet po prejetju utemeljenega mnenja izbirne komisije iz tretjega odstavka 14. člena Uredbe, kar sem prej že tudi povedala, izbere in imenuje 1 kandidata na mesto evropskega tožilca za zaprošeno državo članico. Če izbirna komisija ugotovi, da kandidat ne izpolnjuje pogojev, ki se zahtevajo za opravljanje dolžnosti evropskega tožilca, je njeno mnenje za Svet zavezujoče. Izbirna komisija je poleg vseh pogojev, ki jih določa uredba, proučila tudi, ali kandidati izpolnjujejo posebne pogoje po predpisu, ki določa kadrovska pravila za uradnike, in pogoje za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske gospodarske skupnosti in Evropske skupnosti za atomsko energijo. Ti pogoji so vezani na starost, državljanstvo, osebnostno primernost, temeljito znanje enega uradnega jezika Evropske unije, ki je delovni jezik Evropskega javnega tožilstva, in podobno. To je tisto, kar podrobneje ureja, mi samo postopek pri nas urejamo. Kar se tiče samega naznanila – ko bo začel organ veljati, bo tako ali tako to objavljeno v Uradnem listu Evropske unije. Pri nas gre samo za to, da je tudi pri nas to naznanilo kot tako objavljeno. Takoj ko bomo prejeli potrebno, bomo tudi objavili. Ampak gre samo za naznanilo, ne gre za samo veljavnost, na to niso vezane nobene pravne posledice in nič. In še enkrat, povedala sem, vsak od vas poslancev bi lahko zahteval kadarkoli kot poslansko vprašanje, kot razpravo poročilo o tem, kako potekajo postopki, tako da sama ne vidim nobenih problemov, da teh podatkov tudi ne damo. Ali je to potrebno pisati v zakon ali ne [[…]]V vsakemu primeru je ministrstvo na razpolago, pa tudi kot sem rekla, ob obravnavi letnega poročila o delu tožilstva se lahko to podrobneje obravnava. Tako da zdaj manjka samo, ali je potrebno to pisati še v zakon ali ne, je pa seveda na vaši strani, ali to podprete ali ne. Z naše strani je samo po sebi umevno, da bomo o tem tudi poročali, ampak verjamem, da bo tudi brez tega v javnosti že pred tem znano, zaradi tega ker bo poteklo kar nekaj časa, tako da bomo že v vmesnem času, preden bo dokončno začel z vzpostavitvijo, z delovanjem, obravnavali to tudi na Odboru za pravosodje.
Hvala lepa. Vidim, da je še želja za razpravo, zato bomo sprožili postopek. Najprej dobi besedo Jani Möderndorfer. Izvoli.
Hvala lepa, podpredsednik. Zdaj ko je spremenjen ta amandma, je to samo še dokaz k temu, o čemer sem že razpravljal – saj ni važno, kaj piše, samo da bo notri v zakonu poročilo zapisano. Posledično bo pa seveda to: še dobro, da smo to spravili v zakon, ker drugače [[…]]in tako naprej. Skratka, tudi tega amandmaja ne podpiram, bom v zelo kratkem času poskušal razložiti argumentacijo, zakaj. Ko je zakon sprejet z raznimi poročili, ki so vezana samo na to tematiko – ne govorim o skupnem poročilu, ki bo tako ali tako v vsakem primeru prišlo – mi s tem, ko to amandmirano obliko vnesemo v zakon, še kako začnemo posegati in nastavimo vse potrebne nastavke, da bomo kasneje iz celotnega postopka zadevo do konca spolitizirali. Vsaka beseda je odveč. Še vedno stojim za tistim, kar sem že omenil v svoji razpravi pri predhodnem amandmaju. Je pa zanimivo, na odboru takšen amandma, potem za plenarno zasedanje nov amandma, med samim plenarnim zasedanjem popravek amandmaja. Glejte, to nikamor več ne pelje, to ni domišljeno. Predvsem pa sem prepričan, da to služi samo političnim namenom, nikakršnemu zavzemanju pa temu, da je Državni zbor seznanjen s postopki in da bo lahko na to povedal tudi kaj političnega. Drugače se temu reče – to je oblika pritiska, kot je rekel njihov član Gorenak. Pri nas je vedno to oblika pritiska in dajte to že enkrat sprejeti.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Anja Bah Žibert. Izvoli.
Hvala za besedo. Prej je ministrica rekla, saj ni potrebno, ker bo prej vse znano v javnosti po tem amandmaju. Saj to je slabo – da moramo poslanci iskati informacije v javnosti. Jaz mislim, da je ravno to slabo in bi bilo prav, da bi jih dobili, preden bi bila javnost tista, ki bi s temi podatki operirala. Na nekaj vprašanj nisem dobila odgovora, morda se tudi nisva razumeli. Vi ste meni povedali natančno finančno strukturo, kar se tiče teh dveh evropskih tožilcev – eden bo plačan iz EU, eden iz državnega proračuna – jaz sem pa spraševala tudi glede na opozorilo predstavnice Specializiranega državnega tožilstva, ki je povedala, da v isti osebi ne bodo mogli delati dvojnega dela. Torej če bodo šli za eno funkcijo, se bo spraznilo drugo mesto. Kaj to pomeni za samo delo? Ker je na nek način pomembno, če sami opozorijo, da so že polno zaposleni. In kot drugo, res je, da je ta deljivost pri finančni strukturi, ampak mi smo bili ves čas v pogajanjih. Slovenija je bila ves čas, kar se teh tožilcev tiče, v pogajanjih in me zanima, ali je bil predlog iz strani Slovenije, da bi vendarle bile, ker gre za evropsko plat – evropsko plat ne glede na to, kako se imenujejo – tudi finančne posledice izključno na evropskem nivoju. Hvala.
Hvala lepa. Ministrica Andreja Katič, izvolite.
Hvala. Jaz sem povedala, da imate v poročilu zelo podrobno napisano, kakšni so stroški, in res je zelo podrobno – od opreme avta do vsega skupaj. Spomnim se, kaj je govorila predstavnica, in vsako leto tožilstvo predlaga, da bi jim namenili dodatne kvote za zaposlitev za dodatne tožilce. Jaz bi si najbolj želela, da tovrstnih kršitev v Sloveniji ne bi bilo in da ti tožilci pri nas ne bi imeli veliko dela, ampak zagotovo sama podpiram, da se zagotovijo možnosti zaposlitve tožilstvu, in verjamem, da bo Vlada temu prisluhnila in za to tudi zagotovila dodatna sredstva. Ne nazadnje je bila odločitev sprejeta takrat, ko smo pristopili k uredbi, in gre zdaj samo za implementacijo, kar se tega tiče. V sklopu tega mislim, da sem zdaj odgovorila na vprašanje. Še [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Aja, glede tega, kolikor je meni znano iz vseh drugih postopkov, Slovenija vedno predlaga, da se najprej, če gre za takšne institute, sofinancirajo oziroma financirajo iz proračuna Evropske unije. Gre pa seveda za pogajanja med državami članicami. Sama zdaj nisem brala vseh poročil, kako je bilo to pogajano, ker je bilo to bistveno pred mojim prihodom, tako da podrobnosti ne vem. Ampak kolikor mi je znano – ker vem, ker je bilo enako tudi na mojem prejšnjem mestu na obrambi – stališče Slovenije, verjamem skozi vsa ta leta, najprej poskušamo na takšen način, seveda je pa potem potrebno spremeniti in sprejeti kompromis vseh držav članic in nek končni predlog, ki pa ga imate danes tukaj na mizi.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne želi. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O spremenjenem amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 28. 5. 2019, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O ZDRAVSTVENI DEJAVNOSTI, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina devetih poslank in poslancev s prvopodpisanim Željkom Ciglerjem. Predlog zakona je na seji 14. marca 2019 v prvem nadaljevanju seje 4. aprila 2019 in v drugem nadaljevanju seje 8. maja 2019 kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zdravstvo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra in poslanec Jani Möderndorfer. Izvoli.
Pozdravljeni še enkrat! Predlagatelj je vložil predlog spremembe Zakona o zdravstveni dejavnosti z namenom, ki se je zgodil na lokalnem nivoju. Gre za območje Celja, celjske bolnišnice, kjer so po njihovih ugotovitvah nastale določene okoliščine, ki ustvarjajo vse pogoje za začetek tihe privatizacije. Celo več, izumili so nov izraz: privatizacijska luknja. Niti ne vem, kaj to pomeni, pa vendar [[…]]Sama razprava na odboru je potekala z različnih vidikov, pogledov na to samo vprašanje. Gre predvsem za člen, v katerem so želeli zaradi njihove obrazložitve urediti vprašanje, kako, kdaj in pod kakšnimi pogoji lahko javni zavod sklepa pogodbe bodisi z drugim javnim zavodom bodisi s koncesionarjem. Koalicijske stranke smo se usklajevale s predlagateljem, da bi uredili to na način, da ne bi ustvarili drugačnega, nasprotnega efekta, učinka od tistega, za katerega so oni prepričani, da ga zagovarjajo. Namreč, tudi v SMC smo zagovorniki javnega zdravstvenega sistema, vendar seveda poudarjamo, da javni zdravstveni sistem zaradi načina, na katerega je organiziran, brez zasebnega v slovenskem prostoru nikoli ne bo mogel do konca preživeti. To ne pomeni, da zagovarjamo kakršnokoli privatizacijo. Še več, smo zagovorniki tega, da vse tisto, kar javni zavod oziroma javni sektor na primarnem, sekundarnem in terciarnem nivoju lahko zagotavlja s finančno zmožnostjo, tudi opravi. Za tisto, česar ne, pa seveda podeli koncesije, ki so z zakonom zelo jasno opredeljene, definirane – način, postopek, trajanje, skratka vse. Ko smo predlagali kaskadni sistem amandmaja [[…]]To se pravi, če javni zavod ne more opraviti kakršnekoli zdravstvene storitve, smo predlagali v tem amandmaju, ki je bil predlagan s strani koalicije, da se najprej poizkuša iskati v drugem javnem zavodu, ki opravlja to zdravstveno dejavnost, in kasneje, če tega ne uspe zagotoviti, to naredi s koncesionarjem, ki opravlja enako zdravstveno storitev, oziroma če tudi na tem nivoju to ni mogoče, potem lahko z zasebnikom sklene. Predlagatelj je menil, da je to začetek privatizacije in da je sodu izbilo dno. Zato v SMC nismo podprli amandmaja, smo pa nasprotno od tega, kar trdi predlagatelj na svoji spletni strani – da smo zavrnili tudi zakon – zakon podprli. Dejstvo pa je, da je zakon prazen, in v tem trenutku, ko ni amandmaja, tudi ni spremembe. Vendar bi bila laž, če bi rekli, da je bil zakon zavrnjen. Zadnja stvar, ki se mi zdi pomembna, je, da ugotovimo naslednje: zdravstveni sistem funkcionira, ima pa svoje anomalije. Zato ničkolikokrat kličemo po spremembi Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki bo nastavil tudi vse možne varovalke, ki jih zdajšnji sistem nima, saj kupec pravzaprav ne izbira, ampak samo vplačuje. V tem primeru pa tudi zelo slabo izvaja nadzor nad tistim, nad čimer bi pravzaprav moral. Zato so seveda ne privatizacijske luknje, ampak žal luknje sence, možnosti špekuliranja, obvodov in podobnega. Prav tako ni res, kar predlagatelj govori, in ostali razpravljavci, ne samo predlagatelj – da sprejetje tega zakona in tega člena v osnovni razpravi in zakonodajnem postopku prejšnjega mandata pomeni začetek privatizacije. Ta določba je bila sprejeta zgolj in samo, če se spomnite, zaradi problematike, ki je bila pred tremi leti zaradi anestezistov, ker v slovenskem prostoru, bolj točno povedano v mariborski bolnišnici, niso več imeli anestezistov. In zato, da bi lahko lažje trenutno reševali nastalo težavo, je nastal ta člen, da so se lahko začele podpisovati pogodbe. Kako so si jih ostali razlagali, pa je seveda druga zadeva, vendar za to obstaja določen nadzor, za katerega pa je v posameznem primeru vprašanje, če je funkcioniral. Naj zaključim s tem, s čimer sem začel. Lokalna zgodba in pripetljaj se ne rešuje s spremembo zakona, ampak z rešitvijo na drugačen način. Če dela bolnica slabo, če dela direktor slabo, ga je treba zamenjati, če delajo ostali, tudi, vendar je to problem direktorja bolnišnice in strokovnega vodstva. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Miha Kordiš. Izvoli.
Lepo pozdravljeni! Danes se še formalno končuje zgodba novele Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki smo jo pripravili v Levici. Končuje se zgodba o zakonu, ki bi vsaj delno zakrpal luknje brezsramne privatizacije javnega zdravstva, in končuje se, ker ste, gospe in gospodje, zakon načrtno in postopno rušili in dokončno zrušili. Spodnesla ga je velika koalicija sredine in desnice, od SD do SDS. Da pred letom in pol sprejeta novela Zakona o zdravstveni dejavnosti omogoča privatizacijo zdravstvenega sistema, smo socialisti opozarjali in poskušali preprečiti že ob sprejemanju zakona. Vse, kar smo takrat napovedali, se je potrdilo in se je uresničilo. Potrdilo se je v primeru Splošne bolnišnice Celje, kjer se je vodstvo odločilo prenesti storitev magnetne resonance na privatnika, čeprav smo pred tem za nakup iste opreme vložili več kot milijon in pol evrov javnega denarja. To se je potrdilo tudi, ko je v javnost prišlo elektronsko sporočilo predsednika Praktikuma Igorja Muževiča. Ta je svojim zdravniškim kolegom pisal, da lahko prav zaradi luknje, ki smo jo želeli zakrpati, podajo odpoved v zdravstvenih domovih in delajo kot zasebniki preko espeja ali deooja. In prav to smo želeli v Levici preprečiti – da bi javni zdravstveni sistem razgradili biznis zdravniki. Upoštevali smo pripombe ministrstva, upoštevali smo celo izrazito pristransko, razredno naglašeno stališče Zakonodajno-pravne službe, in ker smo upali na uspeh te novele, smo v pogajanjih upoštevali tudi stališča koalicije in na koncu pridobili enoznačno podporo. No, na odboru, v trenutku resnice, pa ste, gospe in gospodje, ponovno pokazali svoje prave barve. Čeprav smo zakon vložili januarja letos, njegovo obravnavo zaradi zavlačevanja strank SMC, SD in SAB prestavljali, vmes celo podpisali sporazum o sodelovanju med Levico in koalicijo, v katerem smo se dogovorili, da bomo s tem zakonom privatizacijske luknje zamašili in da smo, ponavljam, pred obravnavo zakon uskladili in dobili zagotovila za podporo od vseh koalicijskih strank in Ministrstva za zdravje, ste zakon kljub temu na koncu zrušili. Socialni demokrati, Desus, Stranka Alenke Bratušek in Stranka modernega centra ste z roko v roki z SD in SDS in NSi glasovali proti zakonu in se podpisali pod enoten program. Kdo je ta program napisal, vemo. Lovk zdravniško-zavarovalniškega lobija je veliko, poguma v liberalni sredini pa malo. Ponovno ste pokazali tudi svojo razredno naravo – ko je ogrožen interes kapitala tistih, ki bi na slabem zdravju državljank in državljanov kovali dobiček, takrat boste strnili vrste neodvisno od nesoglasij v dnevni politiki, medtem se zdravstvo še naprej privatizira, dostopnost in kakovost upadata, osebni zdravniki iz obupa podajajo odpovedi, no zdravnikom podjetnikom, tem se pa smeje. Za javno zdravstvo se bije vojna, umazana razredna vojna kapitala lobijev bogatih proti zdravju, brezplačnemu zdravju vseh državljank in državljanov. Kljub temu velika večina teh državljank in državljanov presneto dobro ve, da je rešitev zdravstva in zdravja v solidarnosti. Amerikanizacijo zdravstva zavrača. Danes lahko vidi tudi, kdo v zagovoru njihove blaginje samotno, a trmasto vztraja. Očitno bo lovke zdravniško-zavarovalniškega lobija lahko odrezala šele socialistična vlada. Na liberalno dvoličnost se državljani ne morejo zanesti, na socialistično načelnost se lahko. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Blaž Pavlin. Izvoli.
Pozdravljeni! Predlogu novele Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki jo je vložila Levica, v Novi Sloveniji nasprotujemo. Gre za popolnoma različen koncept, kako naj bi bila urejena večja dostopnost do zdravstvenih storitev. Levica je zagovornica državnega zdravstva, medtem ko v Novi Sloveniji zagovarjamo stališče, da je zdravstvo potrebno po skoraj 30 letih prenoviti tako, da bo v središču bolnik, ki se ob bolezni ne bo spraševal, v katerem državnem zavodu se bo zdravil, ampak bo v javnem sistemu enako kot pri zasebniku prišel čim prej do kakovostne obravnave. Predlog Levice, ki je zaradi neustavnosti doživel kar nekaj prestavitev seje odbora, bi bolnikom še bolj otežil dostop do zdravljenja, saj bi se bolniki lahko zdravili samo v okviru javnih zavodov. Z zakonom so želeli preprečiti, da bi bolnišnice lahko v določenih primerih zaradi skrajšanja čakalnih dob bolnike napotile k zasebnikom, kar seveda za posameznika ne bi imelo nobenih finančnih posledic. V Novi Sloveniji menimo, da bi moral biti ključen cilj to, da ima državljan Republike Slovenije dostop do najbolj kakovostnih storitev v dopustnem času, in to pri najboljših izvajalcih. Ne sme biti ključno, ali je ta izvajalec javni zavod ali zasebni izvajalec. Prav tako je pomembno, da država postavi jasna pravila delovanja zdravstvenega sistema, njena naloga pa mora biti predvsem regulatorna. Pri ureditvi zdravstvenega sistema je potrebno slediti vsem štirim vrednotam Sveta EU – univerzalni dostopnosti, solidarnosti, nepristranskosti in učinkoviti ter kakovostni oskrbi. Slovenski zdravstveni sistem temelji na javnem zdravstvu in tako naj ostane tudi v prihodnje, vendar pa je nujno spremeniti način financiranja in organiziranja javnega zdravstva, saj v obstoječem sistemu zaradi čakalnih vrst, korupcije pri javnih naročilih in birokracije umirajo ljudje. Predloga Levice ne bomo podprli, saj je Slovenija še vedno prebogata dežela, da bi ljudje umirali zaradi slabe organizacije zdravstvenega sistema.
Hvala lepa. Vojko Starović bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani! Naš zdravstveni sistem se srečuje s številnimi težavami, z zastarelo opremo, s pomanjkanjem zdravnikov in preobremenjenim osebjem, tudi z birokratskimi zadevami. Namesto da bi informacijska tehnologija osebju pomagala, ga dodatno obremenjuje, in to zaradi teženj po kontroli in nadzoru. Ob vsej noriji okrog zdravstva se novela Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki jo je vložila Poslanska skupina Levica z namenom preprečitve privatizacije zdravstvenih storitev, morda na prvi pogled zdi kot del rešitve, pa vendar v resnici to ni tako. Predlagatelji namreč vseh posledic, ki bi jih predlog zakona prinesel, žal niso vzeli v obzir in tudi ne pripomb Zakonodajno-pravne službe in Zdravniške zbornice. Sprašujem se, ali so morda pomislili na druge storitve, ki se opravljajo pri zasebnih ponudnikih. Če je namen prepoved sklepanja poslov javnih zavodov z zasebnim sektorjem, zakaj se potem prepoved ne nanaša tudi na druga področja? Denimo na pripravo hrane, pranje perila, dezinfekcijo opreme, kjer gre prav tako za storitve, ki jih nekateri javni zavodi opravljajo sami, drugi pa naročajo storitve pri zasebnikih. Mar ne bi prepoved oziroma omejitev morala veljati za vse vrste storitev? Prav tako se sprašujem, kako bi zdravstveni zavodi po sprejetju takšnih sprememb še naprej zagotavljali programe, pri katerih sodelujejo z zunanjimi, nekje celo s tujimi izvajalci. Eden takšnih je zloglasni program otroške srčne kirurgije v UKC Ljubljana. Bi čez pol leta zopet sprejemali gasilske ukrepe, kot je bil tisti, ki je bil sprejet julija lani? Namesto da bi stopili skupaj in dorekli, kako bomo dodelali sistem zdravstvenega zavarovanja, kako bomo skrajšali čakalne dobe in bolnika postavili v središče zdravstvenega sistema, kako bomo racionalizirali porabo denarja, uredili delovne pogoje medicinskih sester, se ukvarjamo z nedomišljenimi predlogi, ki se običajno kar hitro pokažejo kot del problema in ne rešitve in vodijo v dodatno načenjanje zdravstvenega sistema. Seveda bi na koncu odgovornost moral prevzeti nekdo drug. Te piarovske igre na plečih državljank in državljanov se v Poslanski skupini SAB ne gremo. Ko bodo predlagatelji pripravljeni na resen premislek, sodelovanje in prevzemanje dela odgovornosti za sprejete odločitve, bodo naša vrata podpore odprta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes se bo končala dolgotrajna obravnava predloga spremembe Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki je bil vložen v parlamentarno proceduro že januarja, sama obravnava na Odboru za zdravstvo pa je bila nekajkrat prekinjena. Na prvi pogled predlog novele namreč prinaša enostavno rešitev, to je omejitev prenosa izvajanja zdravstvenih storitev na zasebne izvajalce, kar bi pomenilo preprečitev odtekanja javnega denarja zasebnikom in bi lahko posledično vodilo v demontažo javnega zdravstvenega sistema. Seveda temu nihče, ki je zagovornik javnega zdravstva, ne more nasprotovati. Sploh, če vemo, da je predlaganim spremembam botroval dogodek v eni od slovenskih bolnišnic, ki je brez razpisa rentgensko diagnostiko prenesla na zasebnika, češ, da so naprave v bolnišnici v okvari. Prav tako se vsi strinjamo s svarili predlagatelja, da se morajo javna sredstva v zdravstvenem sistemu uporabljati transparentno in pregledno. Glavni interes vsem skupaj pa mora biti to, da bo zavarovanec, torej bolnik, deležen kakovostnih in hitro dostopnih storitev v okviru javnega zdravstvenega sistema. Vendar pa se je po opozorilih, ki sta jih dala državnozborska Zakonodajno-pravna služba ter pristojno ministrstvo, pokazalo, da se s tem predlogom novele, ki je danes pred nami, v resnici zmanjšuje dostopnost storitev ter posega v pravico do zdravstvenega varstva. V Poslanski skupini Desus se namreč bojimo, da bi glede na težave, s katerimi se že nekaj časa spopada naše zdravstvo in so vsem dobro poznane, zato jih ne bom ponovno našteval, predlagane spremembe te težave samo še povečale, posledice pa bi nosili naši bolniki. Lahko bi se namreč zgodilo prav tisto, česar se vsi, tudi predlagatelji novele, bojimo – zaradi predlaganega ukrepa bi lahko javni zdravstveni zavodi ostali brez temeljnih nosilcev dejavnosti, kar pomeni, da bi se moralo izvajanje posameznih dejavnosti v celoti prepustiti koncesionarjem. Prav to bi lahko javno zdravstvo vodilo v demontažo. Povzročila bi se torej večja škoda, kot jo lahko povzročijo posamezni primeri prenosa opravljanja določenega dela zdravstvenih storitev k zasebnim izvajalcem, kadar takšne odločitve pomenijo rešitev za pacienta. Še posebej pa so predlagane rešitve zaskrbljujoče, če pogledamo, katere zdravstvene storitve bi v primeru črtanja sedmega odstavka 53.c člena utrpele največ škode. To so storitve otroške srčne kirurgije, storitve internistov, kardiologov in kirurgov v psihiatričnih bolnišnicah. Prav tako bi imeli veliko težav z izvajanjem sanitetnih prevozov ter zobotehničnih in laboratorijskih storitev. Zdravstveni zavodi imajo namreč za njihovo izvajanje sklenjene pogodbe s čistimi zasebniki. Nekateri domovi imajo pogodbe z njimi sklenjene tudi za ortodontijo, oralno kirurgijo in psihiatrijo. V Poslanski skupini Desus ne dvomimo v dobronamernost predlagateljev novele Zakona o zdravstveni dejavnosti, vendar pa zaradi že omenjenih pomislekov, da bi predlagane spremembe zmanjšale dostopnost do zdravstvenih storitev in s tem posegle v pravico do zdravstvenega varstva, na sami seji matičnega delovnega telesa predloga nismo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Lidija Ivanuša bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvoli.
Lepo pozdravljeni! Predlagatelj resnično izkazuje skrb, da bi zaradi obstoječe ureditve prišlo do tihe privatizacije zdravstvenega sistema. Trdijo, da zdravstvene storitve, ki so potrebne za zdravje ljudi, ne smejo biti tržno blago in morajo biti javno dostopne. Sedmi odstavek 53.c člena Zakona o zdravstveni dejavnosti v praksi pomeni, da to določilo omogoča vodstvu javnega zdravstvenega zavoda, da odda izvajanje javnega zdravstvenega programa zasebnemu izvajalcu zdravstvene dejavnosti, in sicer zasebnim zdravstvenim zavodom. Trenutna ureditev se nam ne zdi sporna. Gre za to, da se z zasebnim izvajalcem zdravstvene dejavnosti lahko sklene pogodba za celotno dejavnost, ne pa samo s posameznim zdravnikom ali drugim zdravstvenim delavcem. Na tak način se omogočajo v največji možni meri dostopne zdravstvene storitve. Če to pogledamo z dveh aspektov, vidimo, da po eni strani obstaja sistem v obliki koncesij, preko katerega se lahko rešujejo težave pri zagotavljanju zdravstvene dejavnosti ob izpolnjenih zakonskih pogojih, po drugi strani pa je omogočena dodatna privatizacija zdravstvenih storitev, če je to ekonomsko smotrnejše. Ne smemo pa pozabiti na to, da imamo v Sloveniji tudi zasebno šolstvo. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo proti temu predlogu, vloženem s strani Levice, saj le-ta pomeni, da bi, če bi v Splošni bolnišnici Ptuj prišlo do izpada določenih tehnik zaradi okvar, morali pacienta poslati v drugo bližnjo bolnišnico, v tem primeru Univerzitetni klinični center Maribor. Slednje pomeni višje finančne obremenitve, daljšo kilometrino in vse slabše izkoriščenje nujno potrebnega prostega časa pacienta. Boljše je, da ima direktor bolnišnice možnost, da tovrstne zadeve rešuje na način, da se z drugim izvajalcem zdravstvene dejavnosti pogodbeno dogovori o opravljanju zdravstvenih storitev, v tem primeru neposredno na Ptuju. Tako se zagotovi, da pacient odide k privatniku, ki je krajevno bližje in časovno čim bolj dostopen. Takšno situacijo poznamo iz UKC Maribor, ko se je reševala težava z anesteziologi, ki so prišli delat v Maribor iz Reke. Čeprav se javni zdravstveni zavodi z drugimi izvajalci zdravstvene dejavnosti pogodbeno dogovorijo o opravljanju zdravstvenih storitev, takšno opravljanje zdravstvene storitve namreč še naprej ostaja financirano iz javnih sredstev v skladu z načelom solidarnosti. Za zagotovitev ustavne pravice do javnofinanciranega zdravstvenega varstva zadošča, da zakon uredi pravico do povrnitve stroškov zdravstvenih storitev v razmerju med zavarovano osebno in nosilcem obveznega zdravstvenega zavarovanja. Javnemu zdravstvu mora biti protiutež zasebno zdravstvo, kajti med ljudmi je vtis, da javno zdravstvo zlorablja pozicijo in umetno povzroča dodatne čakalne vrste. Če se storitev v javnem zdravstvu ne more izvesti iz kakršnikoli razlogov, je prav, da to izvedejo privatniki. Gre za jasno oziroma pregledno poslovanje v tem primeru države z zasebniki in sama ne vidim težav, zakaj ima Levica toliko proti takšnemu poslovanju države. Ne razumem, zakaj ne bi smel imeti zasebnik pogodbe z državnimi ustanovami, tudi na drugih področjih je tako. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke vztrajamo na stališču, da je potrebno zdravstvene storitve v čim večji meri narediti dostopne prebivalstvu, bodisi preko dejavnosti oblastnih organov bodisi preko izvajalcev, ki delujejo po tržnem principu. Pacient je na koncu tisti, ki mu mora biti prepuščena izbira, in ne politiki. Problem imamo na primer pri drugih medicinskih aparatih, ki stojijo in ne smejo obratovati, ker zdravstvena zavarovalnica odobri financiranje določenega števila storitev na teh aparatih. Takšni aparati se v tujini izkoristijo v največji možni meri, je pač organizirano delo zdravniških služb triizmensko, saj se tako zagotavlja dostopno zdravstvo. Prav tako naj se ti aparati ob plačilu primerne najemnine ponudijo v koriščenje tudi zasebnikom, saj se le na tak način rešuje srž težave, torej dostopen in kvaliteten zdravstveni sistem. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke ne bomo podprli predlaganega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo Franc Rosec. Izvoli.
Dober dan! Poslanska skupina Levica je v proceduro vložila predlog sprememb Zakona o zdravstveni dejavnosti, s katerim bi se vzpostavilo mnenje, da so bile spremembe tega zakona, sprejete v septembru 2017, sporne. Sporne v 53.c členu, ki določa, da se javni zdravstveni zavodi in drugi javni zavodi lahko z drugim izvajalcem zdravstvene dejavnosti pogodbeno dogovorijo o opravljanju zdravstvenih storitev. Po mnenju predlagateljev navedene določbe omogočajo privatizacijo in odtujitev javnih sredstev brez vsakega razpisa. V stranki Levica so kot primer izpostavili dogodke v Splošni bolnišnici Celje, kjer je direktorica bolnice zaradi tega, ker se je pokvaril aparat za magnetno resonanco, podpisala predlog sodelovanja z regionalnim zasebnim ponudnikom. Namesto da bi predlagatelj predlagal ustrezen nadzor, ali je direktorica bolnice Celje ravnala pravilno, in seveda sankcije, če je ravnala v nasprotju z zakonom, je predlagal spremembo Zakona o zdravstveni dejavnosti. Predlagatelj, torej Levica, je prepričan, da javni zdravstveni zavodi, če se jim pokvari aparat ali imajo predolge čakalne vrste, teh problemov ne smejo reševati s koncesionarji in zasebniki. Predlagatelj je v gradivu za sklic seje zapisal: »Čakalne dobe se s koncesijami ne krajšajo, temveč so samo koncesije razlog za njihov obstoj.« Torej, za obstoj čakalnih vrst so po mnenju Levice krivi koncesionarji. Ali kdo to lahko razume? Dejansko predlagatelj vidi rešitev problema v ukinitvi koncesij in zagotavljanju zdravstvenega varstva v sklopu javnih zavodov. Obstoječi 53.c člen, ki omogoča javnemu zdravstvenemu zavodu, da svoje bolnike, če se jim pokvari aparat, napoti k drugemu izvajalcu zdravstvene storitve, za Levico – vsaj tako so zapisali – pomeni tiho privatizacijo in poslabšanje stanja. Seveda pa je Levica zaradi prevelike želje po spremembi tega zakona poponoma pozabila na zdravstvene storitve, ki se v tem trenutku izvajajo na podlagi pogodbe in jih ni mogoče izvajati znotraj javnih zavodov. To so področja otroške srčne kirurgije, ortopedije, logopedije, sanitetnih in dializnih prevozov. Dejstvo, da je predlog Levice malce zmeden, se je pokazalo tudi v tem, da smo to točko na seji matičnega odbora kar dvakrat prekinili, v tretje pa je bil njihov predlog gladko zavrnjen. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predloga teh zmedenih sprememb seveda nismo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Robert Pavšič. Izvoli.
Dober dan vsem skupaj! No, ni bil gladko zavrnjen. Mi smo ga podprli z željo po dopolnjevanju. V enem bistvenem vprašanju se strinjamo in hkrati razhajamo. Zaznali smo namreč odkrite težnje po intenzivnejši privatizaciji predvsem primarnega zdravstva. Eni to zagovarjajo, drugi so pa pač proti temu, in to je popolnoma legitimno. Dejstvo je, da je eden izmed dejavnikov v ozadju množičnih odpovedi družinskih zdravnikov 53.c člen Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki javnim zavodom omogoča najemanje storitev pri zunanjih izvajalcih prek podjemnih pogodb. Z družinskimi zdravniki sicer minister za zdravje v zadnjem mesecu dni vodi iskren dialog z namenom, da bi se razmere na področju družinske medicine dejansko uredile. Pri čemer moramo opozoriti, da seveda ne dajemo vseh zdravnikov v isti koš in rezultati so že tukaj. Ni zanemarljiv podatek, da se na podlagi nedorečenega 53.c člena že dogajajo anomalije. Da bi se jim izognili, je Poslanska skupina Levica vložila Predlog zakona o spremembi Zakona o zdravstveni dejavnosti, v katerem je predlagala črtanje sedmega odstavka tega člena. Predlagani noveli je bilo marsikaj očitanega. Tudi to, da bi s črtanjem tega odstavka onemogočili sklepanje pogodb med javnimi, zasebnimi zavodi in koncesionarji, kar bi lahko oviralo delovanje javne zdravstvene mreže. Upoštevajoč omenjene in konkretne očitke, smo na odbor prinesli besedilo amandmaja, ki je predvideval kaskadni sistem s pomembnim vrstim redom. Najprej se preveri, če se nastala situacija lahko reši s sklenitvijo podjemne pogodbe s posameznim zdravnikom. Če to ni mogoče, se lahko sklene pogodba z drugim javnim zdravstvenim zavodom. In še kot zadnja možnost je sklenitev pogodbe s koncesionarjem. Ampak amandma ni bil deležen podpore. Slišali bomo očitke, da bi z amandmajem povzročili več škode kot pa koristi, nihče pa ni pomislil oziroma si morda niti ni želel, da bi lahko predlagani amandma do današnje seje v dialogu dopolnili z rešitvijo, ki bi vključevala tudi potencialne izvzete zdravstvene storitve. Naj vas še spomnim, da smo se v koalicijski pogodbi zavezali k zagotavljanju stabilnega in dolgoročno vzdržnega financiranja ter kakovostne, varne in dostopne, poudarjam dostopne zdravstvene oskrbe z jasnim ločevanjem med javnim in zasebnim. Če bi imeli iskrene namene, bi lahko z dialogom zasledovali samo en cilj, in to je ohranitev temeljnega stebra socialne države, to je javnega zdravstva. Zato v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca zagovarjamo velik pomen javnega zdravstva za državo in se aktivno zavzemamo za njegovo kakovost in ohranitev, pri čemer pacienta vselej postavljamo na prvo mesto. Temu primerno bodo sledile tudi naše nadaljnje aktivnosti. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Bojana Muršič. Izvoli.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Predlagatelji s prvopodpisanim Željkom Ciglerjem so v Predlogu zakona o spremembi Zakona o zdravstveni dejavnosti po njihovem želeli omejiti outsourcing zdravstvenih storitev v našem zdravstvenem sistemu, ob tem pa kot rešitev predlagali ukinitev možnosti, da javni zavodi pogodbeno prenesejo opravljanje zdravstvenih storitev na drugega izvajalca zdravstvene storitve. To želijo doseči s črtanjem 53.c člena omenjenega zakona, da bi se posledično v zdravstvu preprečilo in odpravilo nasprotja interesov, preprečilo korupcijo in krepilo transparentnost sistema ter zaustavilo odtekanje denarja iz sistema. Socialni demokrati dobronamernost teh rešitev seveda pozdravljamo, a pot do želenih ciljev ni prava. Namreč, predlog ne odraža dejanskega stanja delovanja sistema in lahko ob že tako načetem sistemu in vseh aktualnih problemih v zdravstvu povzroči katastrofične posledice. Ne zatiskamo si oči pred dejstvom, da naš javni zdravstveni sistem potrebuje spremembe organizacijske in vsebinske narave. Pred dnevi potrjen aneks k splošnemu dogovoru z novo določenim glavarinskim količnikom kaže, da je določen del sistema v zatečenem stanju in da lahko resda na kratek rok s takšnimi ukrepi le gasimo požar, za dolgoročno stabilnost in kakovost vsem dostopnega javnega zdravstva pa bo treba storiti še veliko več. Žal pa je ob tem sicer na videz všečna predpostavka »očistiti javno zdravstvo od zasebnega in vseh težav bo konec« napačna teza. Bi pa imela ta rešitev nek smisel, vendar le ob pogojih, če rečem v idealnih razmerah, ko bi bilo javno zdravstvo zmožno samo sprocesirati vse potrebe po zdravstvenih storitvah v naši državi, kar pa je žal v tem trenutku nemogoče. Tako smo prepričani, da ga bo treba najprej okrepiti, šele nato se lotiti ukrepov popolnega ločevanja javnega in zasebnega. Ker žal, če si to priznamo ali ne, zasebno zdravstvo v marsikaterem delu danes dopolnjuje praznino javnega. To seveda ni prav in to ni naš cilj. Tako kot predlagatelji si tudi mi želimo in se tudi zavzemamo za kakovostno in transparentno javno zdravstvo, a se s tem predlogom ne moremo strinjati. Namreč, v primeru sprejetja tega zakona bi resda imeli sistem čistega javnega zdravstva, a bi ta postal preobremenjen in bi bil učinek sprejetja tega zakona ravno obraten od želenega, povzročil bi kolaps. Trenutni sistem bi se sesul, kar bi bila seveda voda na mlin zasebnega zdravstva, za katerega pa si ne želimo, da postane prva in edina izbira v Sloveniji. Prav tako je Vlada v svojem mnenju zapisala, da bi s takšnimi rešitvami nastala pravna praznina, javnim zdravstvenim zavodom pa bi še dodatno zvezali roke in jih omejili pri zagotavljanju nujno potrebnega zdravstvenega varstva za državljanke in državljane. Vlada tudi ugotavlja, da bi takšne rešitve lahko privedle do nezmožnosti zagotavljanja zdravstvene dejavnosti na določenih področjih in bi se s tem posledično poseglo v ustavno zagotovljeno pravico do zdravstvenega varstva. Transparentno in kakovostno javno zdravstvo je v interesu nas vseh, a kot rečeno, način, ki ga predlagatelji zagovarjajo, kako okrepiti in izboljšati ta sistem, po našem mnenju ni ustrezen. Socialni demokrati smo prepričani, da je sistem javnega zdravstva tako obsežen, da lahko do končnega cilja pridemo le s premišljenimi potezami in postopnimi rešitvami, ki ne bodo ogrožale obstoja sistema in pravice do zdravstvenega varstva naših državljank in državljanov. Spoštovani, ni potrebe, še več, škodljivo je, da pri tej temi padamo na spolzek teren političnih razprtij pri vprašanju, kdo je in kdo ni za kakovostno javno zdravstvo. Raje kot to v bodoče svojo energijo usmerimo v iskanje konstruktivnih rešitev, ki ne bodo samo všečne na prvi pogled, a v realnosti neizvedljive, temveč takšne, od katerih bodo javni zdravstveni sistem, s tem pa tudi naše državljanke in državljani imeli največ. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVČNEM POSTOPKU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade Nataliji Kovač Jereb, državni sekretarki. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! V nadaljevanju bom predstavila poglavitne vsebine predloga novele Zakona o davčnem postopku. Glavni cilj predloga zakona je prenos dveh direktiv. V predlog zakona so vključene tudi nekatere druge spremembe in dopolnitve, ki so se ob uporabi veljavnega Zakona o davčnem postopku pokazale kot potrebne. Še posebej pa se s predlogom zakona krepijo naslednja načela: načelo zakonitosti, načelo varstva pravic strank in načelo varstva javnih koristi, načelo govoriti resnico in načelo poštene uporabe pravic ter dolžnosti dajanja podatkov. S prenosom direktive glede obvezne avtomatične izmenjave informacij na področju obdavčenja v zvezi s čezmejnimi aranžmaji, o katerih se poroča, se slovenski pravni red razširja, in sicer na področju uporabe obvezne avtomatične izmenjave podatkov na potencialne agresivne čezmejne davčne aranžmaje. Z ukrepom, s katerim se povečuje preglednost na strani posrednikov – ti posredniki so največkrat davčni svetovalci in drugi udeleženci, ki so običajno povezani z ustvarjanjem, trženjem in interpretacijo takšnih aranžmajev. Glede na navedeno bodo davčnim organom zagotovljene pravočasne in celovite informacije. Predvideva se, da bo imel zakon zaradi prenosa te direktive pozitivne učinke na državni proračun, ti učinki pa bodo vidni predvsem v daljšem časovnem obdobju. Odražali se bodo v izboljšanju davčne kulture preko vzpostavitve dodatnih mehanizmov za pobiranje davčnih prihodkov. S prenosom direktive o mehanizmih za reševanje davčnih sporov v naš pravni red pa se zagotavlja pravočasno in učinkovito reševanje davčnih sporov med državami v Evropski uniji, s tem pa se povečuje tudi pravna varnost davčnih zavezancev. Ta direktiva je bila sprejeta z namenom vzpostavitve ukrepov, ki bodo zagotovili učinkovito reševanje sporov, ki so bili povzročeni zaradi razlage in uporabe oziroma izvajanja dvostranskih ali večstranskih pogodb. Pričakuje se, da bo pregledno urejen postopek povečal zaupanje davčnih zavezancev v davčni sistem in s tem še dodatno spodbudil izpolnjevanje davčnih obveznosti. Pri tistih pravnih osebah, ki čezmejno poslujejo, pa se predvideva, da bo ta ureditev zaradi zagotavljanja večje gotovosti in predvidljivosti pospešila tudi naložbene odločitve. Reševanje spora bo za davčnega zavezanca manj administrativno, prav tako pa bodo v tem postopku tudi nižji stroški za davčne zavezance in za davčni organ. Tudi druge spremembe in dopolnitve zakona zagotavljajo davčnemu zavezancu pravno varnost v davčnem postopku, davčnemu organu pa učinkovito pobiranje davkov. Predlog zakona na področju obračunavanja uvaja pomembno novost. Davčni zavezanec bo lahko zaradi odločitve sodišča ali sklenjene izvensodne poravnave v delovnih in socialnih sporih predložil popravek davčnega obračuna oziroma lahko bo predložil tudi popravek davčnega odtegljaja v daljših rokih, kot jih določa sedaj veljavna ureditev. Davčnemu zavezancu, ki bo zaradi odločitve sodišča predložil popravek davčnega obračuna ali obračuna davčnega odtegljaja v zakonskem roku, se ne bodo zaračunavale obresti. Čeprav so druge spremembe na videz le vsebinsko manjše ali pa redakcijske narave, zasledujejo poenostavitev postopkov pobiranja davkov, zagotavljajo jasnost in predvidljivost davčnega postopka, kar je v interesu davčnih zavezancev in davčnega organa ter učinkovitega pravnega sistema. Vse te lastnosti so zagotovljene tudi z načinom prenosa direktiv. Pri prenosu obeh direktiv so uporabljeni pravnosistemski in vsebinsko ustrezni načini, ki zagotavljajo skladnost, preglednost, uporabnost predpisa ter pravno varnost davčnih zavezancev. V predlogu zakona je zagotovljeno uresničevanje vseh ciljev direktive, ki jih je potrebno doseči. S tem je spoštovan 228. člen Pogodbe o delovanju Evropske unije. Po nomotehničnih smernicah Službe Vlade Republike Slovenije za zakonodajo je strokovno in pravno prenos direktiv pravilen, sloni na treh pristopih, ki so predstavljeni v noveli. V noveli pa sta bila uporabljena dva pristopa, temeljni pristop pri prenosu vsebine direktive je, da je vsebina direktive prenesena v skladu s pravili nacionalne nomotehnike na načine in v obsegu, ki zagotavlja dosledno in popolno opravljen vsebinski prenos. V zvezi s povedanim lahko povzamem, da predlog zakona prinaša pomembne novosti za davčne zavezance in za davčni organ, in predlagam, da se zakon podpre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Robertu Polnarju. Izvoli.
Spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora, gospe poslanke, gospodje poslanci! Odbor za finance je na 9. seji 8. maja letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem postopku. Odbor je kot dodatno gradivo za sejo prejel mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine koalicije, in sicer k 11 členom predloga zakona. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je državna sekretarka na Ministrstvu za finance poudarila, da je glavni cilj predloga zakona prenos dveh direktiv v slovenski pravni red, in sicer direktive, ki ureja obvezno avtomatično izmenjavo informacij na področju obdavčenja, ter direktive, ki se nanaša na mehanizme za reševanje sporov. Poleg tega so v predlog zakona vključene tudi druge spremembe in dopolnitve, ki so se ob izvajanju veljavne ureditve pokazale za potrebne. Te se nanašajo predvsem na preglednost, jasnost in predvidljivost davčnega postopka, zagotavljanje pravne varnosti davčnega zavezanca in učinkovitost pobiranja davkov. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora je poudarila, da je služba v pisnem mnenju opozorila na dobesedni prepis določb direktiv, kar ni ustrezno. V nadaljevanju je pojasnila, da vloženi amandmaji večinoma upoštevajo pripombe službe iz pisnega mnenja, z izjemo pripomb, ki se nanašajo na določbe treh členov, 256.a, 256.d in 257.b člena. V razpravi je bila izražena kritika zaradi dobesednega prepisovanja evropske zakonodaje v slovenski pravni red, tudi zavoljo neustrezne uporabe pojmov in kvalitete predlaganih zakonskih besedil. Postavljeno je bilo vprašanje o posvetovanju predlagatelja z zainteresirano javnostjo ter opozorjeno na morebitne negativne posledice predlaganih rešitev za preglednost davčnega postopka in pravice davčnih zavezancev. Razpravljavci so zastavili tudi nekatera vprašanja o čezmejnih aranžmajih, o postopkih skupnega dogovarjanja in o izvajanju nekaterih veljavnih ter predlaganih rešitev v praksi. Državna sekretarka na Ministrstvu za finance je podala dodatna pojasnila glede pomislekov in vprašanj iz razprave, predvsem glede posvetovanja s strokovno javnostjo glede nomotehničnega pristopa pri prenosu direktiv v slovenski pravni red in glede izvajanja določenih rešitev s področja obdavčevanja v praksi. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval amandmaje poslanskih skupin koalicije in amandmaje sprejel. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Poslanec Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvoli.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, drage kolegice in kolegi! Predlog novele Zakona o davčnem postopku v naš pravni red prenaša dve direktivi Evropske unije ter prinaša še nekatere druge manjše spremembe. Prenos direktive 2017/1852 ureja reševanje različnega tolmačenja mednarodnih pogodb na področju davkov, kar lahko v praksi pogosto pripelje do primerov dvojnega obdavčenja. Povezovanje evropskih držav v enotni notranji skupni trg je ena od najboljših stvari, ki smo jih Evropejci, na področju gospodarskega okvira, v naši zgodovini naredili. Ta okvir evropskim podjetjem prinaša dostop do pol milijarde Evropejcev velikega trga, kar odpira številne priložnosti za razvoj in nova kakovostna delovna mesta. Uspeh enega podjetnika je uspeh celotne Evropske unije. Seveda pa to povezovanje prinaša tudi izzive. Eden od njih je zagotavljanje enakih razlag pravil glede obdavčevanja, vključno s tistimi, ki jih lahko najdemo v mednarodnih pogodbah. Predlog zakona zato na podlagi direktive ureja postopek o skupnem odgovarjanju glede razlage pravil v mednarodnih pogodbah s področja davkov. Vsak zavezanec mora imeti na razpolago orodje, preko katerega ima možnost zahtevati, da ustrezen organ odloči o pravilnosti njegove razlage pravil ali pa da se pravilna razlaga ugotovi skupaj z organi druge države. V tem delu predloga zakona nimamo težav s predlaganimi rešitvami. Pomislekov tudi nimamo o predlogih zakonskih določb, po katerih mora davčni zavezanec v poročilu ali obvestilu v zvezi z izvajanjem APA sporazuma navajati resnične pravilne in popolne podatke. APA sporazum je vnaprejšnji cenovni sporazum med davčnim zavezancem in Fursom v našem primeru. Prav tako podpiramo spremembo, ki družbam za upravljanje investicijskih skladov in Upravi Republike Slovenije za javna plačila nalaga obveznost dajanja podatkov po elektronski poti. Za to je že skrajni čas. Pričakujemo čim prejšnjo digitalizacijo tudi vseh ostalih postopkov znotraj vseh sistemov državne uprave. Zakon pa v naš pravni red prinaša tudi direktivo 2018/ 822, ki zasleduje cilj povečanja obveščenosti davčnih organov. S predlogom zakona se razširja področje uporabe obvezne izmenjave podatkov za potencialno agresivne čezmejne davčne aranžmaje. To so sheme davčnega načrtovanja, ki naj bi kazale na potencialno možnost izogibanja davkom. Opozarjamo, da v to skupino spadajo tudi povsem zakonita ravnanja davčnih zavezancev, ki jih načrtujejo davčni svetovalci ali računovodje. To pomeni, da bodo morali tudi davčni svetovalci ali računovodje davčnim organom posredovati podatke o takih davčnih shemah. Pri tem se nam zastavlja logično vprašanje, ali bodo take administrativne zahteve prinesle več koristi zaradi boljše informiranosti ali več škode zaradi birokratskih obremenitev. Poleg tega pa izpostavljamo tudi nelogičnost, ki jih taki ukrepi vnašajo v razmerje med davčnim svetovalcem in stranko, na kar so opozorili že v časniku Finance, kjer se sprašujejo, citiram: »Ali bodo davčni svetovalci špecali svoje stranke? Si predstavljate, da bi vam davčni svetovalec priporočil davčno optimizacijo, storitev zaračunal, nato pa vaše podjetje javil Fursu.« Konec citata. Želim tukaj tudi spomniti na mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki je v zvezi s tem predlogom zakona podalo opozorilo, da, citiram: »Dobesedno prepisovanje direktiv Evropske unije ni ustrezno.« Konec citata. Glede na navedeno, predloga zakona kljub nekaterim pozitivnim spremembam žal ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil Franc Kramar. Izvoli.
Hvala, podpredsednik. Poslanke in poslanci! Zakon pred nami v pravni red prinaša dve direktivi. Prva direktiva je področje obvezne avtomatične izmenjave podatkov razširja na potencialno agresivne čezmejne davčne aranžmaje. Ali je določen čezmejni davčni aranžma potencialno agresiven, se ugotavlja na podlagi v naprej določenih petih skupin prepoznavnih značilnosti, ki nakazujejo večje tveganje za izogibanje davkov. Podatke, ki razkrivajo prej navedene značilnosti, so dolžni posredovati tisti, ki se s temi čezmejnimi aranžmaji profesionalno ukvarjajo, denimo davčni svetovalci in drugi udeleženci, ki so običajno povezani z njihovim izvajanjem. Takšna ureditev bo davčnim organom zagotavljala pravočasne, celovite in relevantne informacije, vse to pa bo pozitivno vplivalo na preprečevanje zlorab davčne zakonodaje. S prenosom druge direktive se nadgrajuje sedanji postopek reševanja sporov z izvajanjem mednarodnih pogodb med državami članicami oziroma sporov, ki so posledica različne razlage ali uporabe konkretne mednarodne pogodbe, kar se v večini primerov kaže v dvojnem obdavčenju. Predlagana ureditev zagotavlja pravočasno in učinkovitejše reševanje sporov in posledično dviguje stopnjo pravne varnosti pravnih oseb in državljanov. Poleg navedenega v Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek menimo, da unifikacija pravil na področju reševanja sporov med državami Evropske skupnosti glede dvojne obdavčitve zaradi večje pravne gotovosti in predvidljivosti pospešuje tudi naložbene odločitve. Davčni zavezanec, ki bo menil, da ni obdavčen v skladu z mednarodno pogodbo, bo lahko najkasneje v treh letih od odmere davka vložil zahtevek za začetek skupnega dogovarjanja pri Ministrstvu za finance. Če bo zahtevi ugodeno in se bo druga država članica Evropske skupnosti s postopkom skupnega dogovarjanja strinjala, se bo postopek tudi izvedel, državi pa bosta imeli zakonsko določen rok, v katerem bosta spor dolžni rešiti. Poleg navedenega predlog zakona vključuje tudi druge spremembe in dopolnitve, ki so se ob izvajanju obstoječe zakonodaje izkazale za potrebne. Odgovarjajo na težave, ki so jih imeli davčni organi tako pri pridobivanju resničnih in pravilnih podatkov od davčnih zavezancev kakor pri sprejemanju odločitev. V Stranki Alenke Bratušek se zavzemamo za učinkovit nadzor nad plačilom davkov. Danes želimo opozoriti na tiste, ki se plačilom davkov izogibajo, in pohvaliti tiste, ki svoje obveznosti vestno izpolnjujejo. Državljani morajo vedeti in se zavedati, zakaj plačujejo davke in zakaj je spoštovanje tozadevnih zakonskih določb pomembno za celotno državo. Enako zavedanje pričakujemo tudi od tistega deleža plačnikov davkov, denimo pravnih oseb, ki sredstva v takšna ali drugačna svetovanja vlagajo samo zato, da bi se plačilu davkov izognili. Davke plačujemo zato, da nam jih država vrne v obliki storitev, kot so šolstvo, zdravstvo, kultura, varnost, obramba. Zavedamo se, da trenutna struktura davkov držav ni najboljša, delo je obdavčeno preveč, po drugi strani pa je obdavčitev premoženja nižja, kot je v primerljivih državah Evropske unije. Večja disciplina na področju davkov je tako v interesu vseh državljanov, njena odsotnost pa negativno vpliva na vse ukrepe, ki našo blaginjo dvigujejo na višjo raven in nam zagotavljajo socialno državo. V Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek podpiramo vsako spremembo davčne zakonodaje, ki manevrski prostor za izogibanje plačila davčnih obveznosti oži. Rezultat večje doslednosti in nadzora na področju davkov je več proračunskih sredstev. Več proračunskih sredstev pa diskreditira vse tiste, ki trdijo, da v proračunu sredstev za višje pokojnine ni.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Robert Polnar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe in gospodje! Davčni prihodki predstavljajo neizogibno pomemben del v celotni strukturi inštrumentov in odnosov, ki urejajo javno financiranje iz proračunskih sredstev. Sistem dajatev, regulatorni okvir obdavčitve, delovanje ukrepov davčne politike predstavljajo fiskalne učinke obdavčenja, ki državi omogočajo zbiranje potrebnega denarja za njeno delovanje in za produkcijo javnih dobrin. Zakon o davčnem postopku, ki ga danes spreminjamo in dopolnjujemo, opredeljuje postopke obračuna davka in postopke pobiranja oziroma plačila davka na treh obsežnih področjih. Prvo je obračunavanje, odmera, plačevanje, vračilo, nadzor in izvršba davkov. Drugo so pravice in obveznosti zavezancev ali zavezank za davek davčnih in drugih organov, ki so v skladu z zakonom pristojni za pobiranje davkov, ter drugih oseb v postopku pobiranja davkov. Tretje področje je varovanje podatkov, pridobljenih v postopku pobiranja davkov, ter medsebojna pomoč pri pobiranju davkov in izmenjava podatkov z drugimi državami članicami Evropske unije, s tretjimi državami in ozemlji. Današnji predlog sprememb in dopolnitev zakona prenaša v slovenski pravni red tudi Direktivo 2018/822. Na podlagi implementacije te direktive bo v slovenskem pravnem redu razširjeno področje uporabe obvezne avtomatične izmenjave podatkov na potencialno agresivne čezmejne davčne aranžmaje. Države članice Evropske unije imajo brez izjeme težave z zaščito nacionalnih davčnih osnov pred davčno erozijo, ker se obdavčljivi dobički prenašajo v jurisdikcije z ugodnejšimi davčnimi režimi. Zmanjševanje davčnih obveznosti zavezancev s takimi metodami pomeni neposredno zmanjšanje davčnih prihodkov proračuna države, zato je prenos direktive v slovenski pravni red potreben. Bistveno je, da bodo davčni organi z izmenjavo podatkov lahko pridobili celovite informacije o potencialno agresivnih davčnih aranžmajih. Obveznost poročanja se kaže kot dodatni ukrep za preprečevanje izogibanja plačilu davkov in proti davčnim utajam. S predlaganimi spremembami se uvaja tudi Direktiva 2017/1852. S prenosom v slovenski pravni red bo omogočeno izpopolnjeno urejanje postopkov razreševanja sporov med državami članicami, povezanimi z izvajanjem mednarodnih pogodb. Ključno pri uvajanju teh določil je, da se davčnim zavezancem zagotovi varovanje pravic in pravnih koristi proti odločitvam davčnega organa, ki ne spoštuje mednarodnih pogodb. Pričakovane posledice tako spremenjenega zakona so v večji učinkovitosti pobiranja davkov in v večji pravni varnosti davčnih zavezancev. V kolikšni meri bo to vplivalo na izboljšanje agregatne količine pobranih davkov za državni proračun, pa bo odvisno predvsem od učinkovite izterjave vseh davčnih obveznosti. Poslanska skupina Desus bo podprla Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davčnem postopku. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša.
Lep pozdrav še enkrat vsem prisotnim! Glavni cilj predloga zakona je prenos dveh direktiv. Zakonodajno-pravna služba Vladi očita, da dobesedno prepisuje evropske direktive, kar ni ustrezno. Evropska direktiva Slovenijo zavezuje le toliko, da uredi določeno pravno področje v skladu s cilji in priporočili direktive. Vsaka država članica pa lahko vsebinski prenos direktive prilagodi posebnostim nacionalnega pravnega sistema. Slovenski davčni sistem ima prav gotovo svoje posebnosti. Zdi se, da uslužbenci Ministrstva za finance vsebine evropske direktive niti ne razumejo najbolje. Pa veste, zakaj ne? Zato ker imajo premalo znanja in izkušenj s področja mednarodnega obdavčevanja. Delno so krivi sami, delno pa naše, za tuje investicije dolga leta zaprto, gospodarstvo. Država plačuje razna izobraževanja in službene poti slovenskim uslužbencem v Bruselj, da bi ti sodelovali oziroma soodločali pri pripravi evropske zakonodaje. Potem pa pridejo domov, pa niti ne vedo, kaj so sprejeli. To pomeni, da so šli v Bruselj samo poslušat. Če bi vsebino razumeli, bi lahko predlagali vsebinski, torej slovenskemu sistemu prilagojen predlog zakona. Če vsebine ne razumejo na Ministrstvu za finance, kako jo bodo potem razumeli davčni zavezanci. Zaradi tega imamo davčne spore. V Sloveniji imamo težavo že pri prenosu direktive v slovenski pravni red, skrbi me, kaj bo šele z uresničevanjem zakonskih odločb. Ko sem državno sekretarko vprašal, kaj je čezmejni davčni aranžma, je odgovorila, da so to, citiram, »transferne cene in konvencije o izogibanju dvojnega obdavčevanja«. Mednarodne pogodbe o izogibanju dvojnega obdavčevanja je sprejela Republika Slovenija; dvomim, da so te pogodbe čezmejni davčni aranžmaji. Če pa so, Slovenija potem pomaga tistim, ki se plačilu davkov izmikajo. Evropa in z njo cel svet se bori proti izogibanju plačevanja davkov. Za uspešen boj proti davčnim utajam pa je potrebno znanje. Po mojih informacijah imamo v Sloveniji zgolj peščico posameznikov, ki so specializirani za mednarodno obdavčevanje. To, da te tako pomembno služba, kot je Zakonodajno-pravna služba, obdolži, da dobesedno prepisuješ, ni povsem nedolžna opazka. Če bi šlo za diplomsko delo, bi bila Vlada obdolžena plagiatorstva. Malo samokritike bi bilo pa vendarle potrebno ohraniti. Skrbi me še ena zadeva. Iz tabele pripomb javnosti je razvidno, da je vlada prejela 22 pripomb oziroma predlogov s strani strokovnih organizacij. Vlada je zavrnila kar 17 predlogov. No, pa če gremo še malo bolj vsebinsko. Kako boste prisili odvetniške družbe, ki imajo zaupen odnos s svojimi klienti, da vam razkrijejo svoje metode dela oziroma dogovore s klienti? Na Ministrstvu za finance dobro veste, da imamo v Sloveniji kar nekaj težav pri obdavčevanju tujih prihodkov. V mislih imam delavce, ki delajo v Avstriji. Verjetno bodo oni med prvimi, ki bodo sprožali davčne spore. Sam menim, da ministrstvo ni najbolj primeren organ za nepristransko obravnavanje zahteve za začetek postopka skupnega dogovarjanja. V predlogu zakona se predvideva tudi ustanovitev svetovalne komisije. Pogoji za sestavo komisije so takšni, da izključujejo strokovnjake. Oseba namreč v zadnjih treh letih pred imenovanjem ne sme biti zaposlena ne na Ministrstvu za finance, niti na Finančni upravi ali se ukvarjati z davčnim svetovanjem. Sprašujem se, kako naj potem pridobi zahtevanih deset let izkušenj na področju davčnega prava. Na Ministrstvu za finance niso pripravili predloga zakona, ki bi bil do davčnih zavezancev prijazen oziroma razumljiv, zato se pričakujejo številne težave pri uresničevanju novih določb zakonov. Kdor ne razume vsebine zakona, ga tudi uporabljati ne bo znal. V Slovenski nacionalni stranki predloga zakona ne bomo podprli. Najprej naj na ministrstvu pripravijo tak predlog zakona, da ga bomo vsi razumeli, potem bomo pa zakon tudi podprli. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Andrej Šircelj. Izvoli.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik, državna sekretarka, kolegi in kolegice! V Slovenski demokratski stranki smo z veliko pozornostjo prisluhnili Zakonodajno-pravni službi, ki je dajala mnenje k temu zakonu oziroma k tej direktivi. Zakonodajno-pravna služba je že večkrat opozorila Ministrstvo za finance in Vlado in glede na to, da na Ministrstvu za finance sedijo bolj ali manj isti ljudje – vsaj v administraciji, bi to opozorilo Zakonodajno-pravne službe moralo imeti določen učinek. Zakonodajno-pravna služba pa dejansko pravi, da je treba direktive tudi vsebinsko predlagati in tudi vsebinsko razumeti, da se vklopijo v sistem pobiranja davkov. Zakonodajno-pravna služba tudi opozarja, da ni možno samo prevesti in grdo slovensko rečeno, prekopirati določene direktive in jih dati v zakon. In to Ministrstvo za finance dejansko dela. In to direktive, ki na eni strani zavezujejo tako davčne zavezance kot njihove svetovalce, odvetnike, zastopnike in tako naprej. S tem povečujejo administrativno delo in zapletajo ali zakomplicirajo celotni sistem. V Zakon o davčnem postopku se enostavno dodajajo različne direktive. Zdaj ima že več kot 400 členov in je dejansko nepregleden. Za davčnega zavezanca to pomeni manjšo pravno varnost, še posebej zaradi tega, ker se tudi v Finančni upravi določbe davčnega postopka ne tolmačijo in ne razlagajo enotno. Tukaj je davčnim zavezancem lahko v pomoč sodišče. Nekatere zadeve sedaj na Finančni upravi dejansko stojijo, ker ne vedo, kaj bo odločilo Vrhovno sodišče. To pa je zaradi tega, ker so predpisi direktive, ki jih prenaša ta vlada v slovensko zakonodajo, enostavno nejasni. Kot je že bilo povedano, dejansko gre za izmenjavo podatkov in gre za to, da bo ustanovljena posebna komisija, poseben organ, ki bo meddržavno ugotavljal nepravilnosti oziroma ugotavljal rešitve glede čezmejnih sporov med dvema državama. V tej komisiji ne bo predstavnikov davčnih zavezancev. Davčni zavezanci ne bodo tukaj stranka v postopku. Imeli bodo sicer določene obveznosti, vendar v imenu njih ali za njih ali kakorkoli že se bodo dejansko pogajale davčne uprave. Usposobljenost slovenske davčne uprave glede tovrstnih postopkov je vprašljiva, in to ravno zaradi tega, ker v bistvu ne obvladajo že tiste zakonodaje, ki je v samem zakonu o davčnem postopku. Ti dve direktivi in prenos teh dveh direktiv predvsem pomenita več administracije in več administrativnega dela za davčne zavezance in njihove zastopnike. Dejansko se zakon o davčnem postopku od tistega osnovnega zakona, ki je bil sprejet pred več kot desetimi leti, danes spreminja v konglomerat določb, ki so za davčnega zavezanca nerazumljive in nepregledne tudi zaradi tega, ker se nekritično sprejemajo rešitve iz direktiv. To gre v škodo davčnih zavezancev, v škodo podjetjem, v škodo konkurenčnosti našega gospodarstva. Zaradi tega v Slovenski demokratski stranki ne moremo podpreti takšnih rešitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Lista Marjana Šarca bo predstavil Jože Lenart. Izvoli.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane predstavnice Vlade! Davki niso uničevalci preživetja ljudi, ampak nasprotno. So varovalni mehanizem, da socialno in razvojno poskrbimo za vse strukture prebivalcev nekega naroda. Pomanjkanje davčnih prihodkov, njihova nesorazmerna razdelitev škodljivo vpliva na življenja in prihodnost ljudi po celem svetu in pojasnjuje, zakaj so davki tako pomembni v boju proti svetovni revščini. Pri tem je pomembno zagotoviti solidarnost kapitala, preprečiti nezakoniti beg kapitala in pa seveda davčno izmikanje. Davki pripomorejo k temu, da se vlade vedejo bolj odgovorno do svojih državljanov. Višji kot so davčni prihodki neke vlade, bolj so njeni državljani običajno pozorni na to, kako se ti porabijo. Zvišanje oziroma dosledno pobiranje davčnih prihodkov torej pripomore k boljšemu vodenju države in spodbuja večjo demokratičnost političnega sistema. Slovenija je socialna država in zaradi tega potrebuje zanesljive vire prilivov v javni proračun. Potrebuje davčne prihodke. Neizpolnjevanje davčnih obveznosti kljub dosedanjim naporom ostaja pereč problem, zato želimo, da se raven učinkovitosti države pri pobiranju davkov dvigne. Pričakujemo, da se bo vzpostavil svetovni okvir za izmenjavo podatkov o finančnih računih, ki jih imajo davčni nerezidenti in da se bo tveganje za izogibanje davkov v največji možni meri zmanjšalo. Po podatkih Finančne uprave Republike Slovenije je skupni davčni dolg na dan 31. 12. 2018 znašal dobrih 1,2 milijardi evrov in glede na preteklo leto beleži znižanje skupnega davčnega dolga na vseh glavnih blagajnah. Davčna disciplina se počasi izboljšuje. Dodatne izboljšave pa pričakujemo s sprejetjem današnjih predlaganih ukrepov. Zavedamo se, da zgolj udeležba nekega davčnega zavezanca v kapitalu družbe s sedežem v davčno ugodnejšem območju še ne pomeni kršitve davčnih predpisov. Zagotovo pa pomeni dolžnost davčnega zavezanca, da tovrstne podatke prijavi davčnemu organu, saj odlivanje in skrivanje finančnega premoženja v tujini slabi gospodarske in pa finančne interese države. Pomembno je, da podjetja plačujejo davke v državi, kjer ustvarjajo. Tu moramo biti pozorni tudi na tuja podjetja, na multinacionalke, da ne prikrivajo realnega dobička, ustvarjenega pri nas, z manipulacijo cen z davčnimi olajšavami in potem ta dobiček prenašajo v svojo državo. Vemo, da cca 50 % svetovne trgovine poteka preko davčnih oaz in s tem pretakanja dobička v že tako bogate države. Vse prevečkrat s svojo davčno politiko sami spodbujamo tuja podjetja, da dosežejo svoje ugodne cene za prenos dobička v svojo državo. Nepravični davki so lahko povod za nezadovoljstvo med državljani, zato je pomembno, da davčni postopki zagotavljajo urejeno in pravično pobiranje davkov in da je davčni sistem sodoben in učinkovit. Davki pripomorejo k temu, da se vlade vedejo bolj odgovorno do svojih državljanov. Višji kot so davčni prihodki neke Vlade, bolj so njeni državljani običajno pozorni na to, kako se ti porabijo. Zvišanje oziroma dosledno pobiranje davčnih prihodkov torej pripomore k boljšemu vodenju države in spodbuja večjo demokratičnost političnega sistema. Zakon o davčnem postopku na eni strani davčnim zavezancem omogoča učinkovito uveljavljanje njihovih pravic, na drugi strani pa jim daje možnost popravljanja njihovih napak, medtem ko je naloga finančne uprave, da v skladu z zakonom o davčnem postopku zavezancem pomaga pri izpolnjevanju njihovih obveznosti in jih ustrezno informira. Prenos evropskih direktiv v zvezi z obvezno avtomatično izmenjavo informacij povečuje preglednost aranžmajev, ki nakazujejo in zmanjšujejo morebitno tveganje za izogibanje davkom. Še enkrat, plačevanje davkov prinaša neodvisnost in socialno varnost. Tako je bistveno, da se ustvari davčna struktura, ki nam bo v spopadu z vsemi socialnimi, demografskimi in okoljskimi izzivi v pomoč. Zato bomo predlog zakona v Poslanski skupini LMŠ podprli. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina SD, zanjo Jani Prednik. Izvoli.
Spoštovani podpredsednik, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Zakon o davčnem postopku je ključni procesni zakon, ki zagotavlja, da odmerjanje in pobiranje davkov ter vsi s tem povezani postopki tečejo ustavnoskladno, zakonito in učinkovito. Ker vsak davčni postopek močno poseže v pravice posameznika, je še toliko bolj pomembno, da so postopki vodeni transparentno in zakonito ter da se vsem strankam v postopku zagotavljajo jasna pravila in pravna varnost. Samo na tak način je mogoče zagotoviti ustrezen davčni izplen, sicer lahko posamezniki in podjetja izkoristijo določila zakonodaje in se z raznimi manevri izognejo plačilu davkov. Socialni demokrati smo tudi v kampanji za evropske volitve opozarjali na velikansko količino nepobranih davkov, katere vsota na evropskem nivoju letno presega tisoč milijard evrov. Levji delež te vsote odpade na čezmejno izogibanje in agresivne davčne aranžmaje, s katerimi lahko podjetja in posamezniki poskrbijo, da davke plačujejo po zanje najbolj ugodnem režimu. V odprtem ter v Evropo in svet povezanem gospodarstvu je torej za učinkovito davčno politiko nujno sodelovanje davčnih organov več držav. Izmenjava podatkov med njimi, ki še pred dobrim desetletjem marsikje ni obstajala, se krepi. Evropska unija s svojimi direktivami vzpostavlja okvir za več takih ukrepov, saj je le z dostopom do podatkov mogoče odmeriti pravične davčne obveznosti vsem, ne le nekaterim. Danes predlagane spremembe Zakona o davčnem postopku pomenijo prenos dveh prenovljenih evropskih direktiv s katerimi se izboljšuje izmenjava podatkov med davčnimi organi. Davčne svetovalce, še posebej tiste, ki se ukvarjajo s čezmejnimi agresivnimi davčnimi operacijami, pa zavezujejo k javni objavi vseh relevantnih informacij in večji preglednosti za namene nadzora. Za nas, Socialne demokrate, je tema davčne pravičnosti ključna. Če ne vzpostavimo orodij, s katerim bodo vsi plačevali pravičen delež davka, se bo nadaljevalo stanje, ko si nekatere korporacije dovolijo, da davkov ne plačujejo tam, kjer ustvarjajo dobičke, temveč tam, kjer je to zanje najbolj ugodno. To posledično tudi pomeni, da morajo ljudje, ki živijo od svojega znanja in dela, prispevati večji delež za skupno dobro. Edini način, da se to spremeni, je striktno uveljavljanje načela, da se davki plačujejo tam, kjer se ustvarjata promet in dobiček. Eno najboljših orodij za to je sodelovanje davčnih organov in poenotenje predpisov, ki omogočajo zakonito in učinkovito delovanje. Samo tako bomo lahko namesto o davčnih utajah govorili o davčni pravičnosti. V Poslanski skupini SD bomo zato podprli predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o davčnem postopku. Pozivamo pa tudi k nadaljnjim prizadevanjem za omejevanje davčnega izogibanja. Hvala!
Hvala lepa! Poslanska skupina Stranke modernega centra in Mateja Udovč sta zadnja na vrsti. Izvoli.
Spoštovani! Se še spomnite pred leti za medije podane izjave enega od razvpitih davčnih svetovalcev? Izjavil je, da davčna optimizacija ni nič bolj nemoralna od izleta v sosednjo državo po cenejši bencin. Njegovo podjetje ni edino pri nas, ki se ukvarja z davčnim svetovanjem in ustanavljanjem družb v davčnih oazah. Sicer pa je imel omenjeni davčni svetovalec smolo. Sodeloval je z razvpito družbo Mossack Fonseca. Odmevna korupcijska afera Panama Papers, je razkrila podrobnosti o spornih finančnih poslih politikov, milijarderjev, znanih osebnosti, športnikov in mnogih drugih, ki so preko te panamske družbe skrivali svoje premoženje v davčnih oazah. In kako prikladno, tudi nekateri njihovi klienti so pozabili Fursu prijaviti naložbe, ki so jih plasirali v davčne oaze. Vse to je bilo razvidno iz omenjenih panamskih dokumentov. Sprašujem se, koliko je pri nas še takšnih davčnih svetovalcev in predvsem njihovih klientov, ki poslujejo na takšen način. Na način, ki ga v strokovnem žargonu imenujemo agresivno davčno načrtovanje. Značilnost takšnega poslovanja je zmanjševanje davčnih obveznosti z ureditvami, ki so lahko zakonite, vendar so v nasprotju z namenom davčnega prava in socialno-tržnega gospodarstva. Vključuje tudi izkoriščanje vrzeli v davčnem sistemu in neskladij med različnimi davčnimi sistemi. Posledica takšnega poslovanja je izogib vsem obdavčitvam ali pa uveljavljanje dvojnih odbitkov. Boj proti agresivnemu davčnemu načrtovanju je ključnega pomena za zagotovitev prihodkov od davkov za javne naložbe, izobraževanje, zdravstveno varstvo in blaginjo. Prav tako pa je treba zagotoviti praktično delitev bremena in ohranjanje davčne morale davkoplačevalcev, ne nazadnje pa tudi preprečevanje izkrivljanja konkurence. Agresivno davčno načrtovanje, škodljivi davčni režimi in davčne goljufije dobro uspevajo v zapletenem in nepreglednem davčnem okolju. Boj proti davčnim utajam in goljufijam, izogibanju plačevanja davkov ter agresivni davčni optimizaciji zahteva večjo odprtost, več medvladnega sodelovanja in sodelovanja davčnih organov. Pri tem pojavu ne gre zgolj za poslovanje z davčnimi oazami, tudi v nekaterih državah članic Evropske unije prihaja do erozije davčne osnove. Agresivno davčno načrtovanje ima v eni državi učinke prelivanja davčnih obveznosti na drugo državo. Tako preusmerjeni dobički pomenijo izgubo davčne osnove za drugo državo članico. Po ocenah Evropske komisije naj bi že pred leti med državami tako prehajalo 17 % prihodkov od davka od dohodkov pravnih oseb. Vlade držav z erozijo davčne osnove pa so prisiljene povečati prihodke od drugih davkov. Kot veste, so leta 2018 začeli veljati novi predpisi, ki od držav članic Evropske unije zahtevajo, da davčnim organom omogočajo dostop do podatkov, zbranih v skladu z zakonodajo o preprečevanju pranja denarja. Nacionalni davčni organi bodo imeli neposreden dostop do podatkov o dejanskih lastnikih podjetij, skrbniških skladov in drugih subjektov ter evidenc podjetij o izvajanju skrbnega preverjanja strank. Nova pravila bodo davčnim organom omogočila hitro in učinkovito odzivanje na davčne utaje in izogibanje davkov. Omogočila bodo tudi učinkovito ukrepanje proti strukturam, ki so bile izpostavljene v panamskih dokumentih. Zaradi omenjene čezmejne narave izogibanja davkov in povezovanja gospodarstev držav članic Evropske unije pa je potreben usklajen pristop in nadgradnja obstoječih pravil. Tu mislim predvsem na evropsko Direktivo o administrativnem sodelovanju na področju obdavčevanja. Odslej bo davčnim zavezancem in posrednikom, kot so omenjeni davčni svetovalci, naložena obveznost poročanja čezmejnih transakcij in specifičnih aranžmajev davčnim organom, preprosto povedano. Davčni svetovalci bodo morali Fursu poročati o čezmejnih poslih svojih strank, ki vplivajo na njihove davčne obveznosti doma. V Poslanski skupini Stranke modernega centra upamo, da bodo predlagane rešitve v prihodnje zajezile tovrstne prakse davčnih optimizacij, ki gredo v škodo države in ostalih davkoplačevalcev. Prav zaradi navedenih razlogov bomo predlog zakona tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v torek, 28. 5. 2019, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA – OBRAVNAVA PREDLOGA ZA SPREJEM AVTENTIČNE RAZLAGE 15. ČLENA ZAKONA O VOLILNI IN REFERENDUMSKI KAMPANJI. Predlog za sprejetjem avtentične razlage je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev in poslank s prvopodpisanim Zmagom Jelinčičem Plemenitim. V zvezi s tem predlogom Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo predlaga Državnemu zboru, da predloga za sprejetje avtentične razlage ne sprejme. Za dopolnilno obrazložitev predloga odbora dajem besedo članu Igorju Pečku. Izvoli.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 7. seji dne 7. 5. 2019 kot matično delovno telo obravnaval Predlog za sprejem avtentične razlage 15. člena Zakona o volilni in referendumski kampanji, ki ga je Državnemu zboru v sprejetje predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Zmagom Jelinčičem Plemenitim. Odbor je bil predhodno seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe z dne 23. 4. 2019 in z mnenjem Vlade z dne 18. 4. 2019. Predstavnik predlagatelja je podal definicijo avtentične razlage zakona, ki nam bo danes tudi predstavljena. Predstavnica Vlade je dejala, da Vlada meni, da avtentična razlaga ni potrebna. Meni namreč, da so stroški volilne kampanje ustrezno opredeljeni tako po kraju kot po času nastanka v 15. členu Zakona o volilni in referendumski kampanji. Tam so opredeljeni vsi stroški volilne kampanje, ki so potrebni za izvedbo le-te za posamezno kandidatno listo ali posameznega kandidata oziroma za izvedbo referenduma. Uveljavljene metode razlag predpisov, zlasti pa razlaga zakona o njegovem namenu omogočajo, da se različni stroški lahko štejejo ali ne štejejo za stroške volilne kampanje, odvisno od namena njihovega nastanka. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je opozorila na pomen avtentične razlage. Avtentično razlago sprejme Državni zbor, kadar kakšna norma v zakonu ni zadosti jasna oziroma je tako nejasna, da dopušča diametralno nasprotujoče si razlage, pri čemer pomena ni mogoče ugotoviti niti z ustaljenimi metodami. Ker je avtentična razlaga in norme sestavni del zakonske ureditve že vse od njene uveljavitve, mora biti njena vsebina enaka vsebini norme, ki jo je imela že ob njeni uveljavitvi in je posledično tudi ni moč spreminjati. V nasprotnem primeru po vsebini ne gre za avtentično razlago, ampak za spremembo zakona, kar pa bi pomenilo kršitev 89. in 91. člena Ustave. Opozorila je tudi, da je treba pri obravnavi predloga avtentične razlage vedno presojati dve vprašanji, in sicer vprašanje potrebnosti in vprašanje dopustnosti sprejetja avtentične razlage. Zakonodajno-pravna služba se je dotaknila tudi vprašanja očitka, da je prevelika vloga in možnost presoje dana Računskemu sodišču, pri tem pa je jasno opozorila, da Računskega sodišča ni mogoče šteti za del izvršilne oblasti, ampak gre za organ, ki je po ustavi najvišji organ kontrole državnih računov in je v razmerju do drugih organov samostojen in neodvisen. Predstavnica inštitucije GRECO je pojasnila, da se je GRECO v okviru tretjega ocenjevalnega kroga osredotočil na tematiko transparentnosti financiranja političnih strank. Ker je ocenjevanje potekalo od leta 2017 dalje, se je pri ocenjevanju osredotočil na takrat veljavni zakon. GRECO se ni opredeljeval do takratnega 15. člena Zakona o volilni in referendumski kampanji oziroma ni ocenjeval določb kot neustreznih v skladu z mednarodnimi standardi. Predlagala je, da se takšna oblika avtentične razlage ne sprejme. V razpravi o obravnavi vprašanja, ali je potrebno sprejeti avtentično razlago, so se predstavniki koalicije strinjali z mnenjem Zakonodajno-pravne službe in poudarili, da je avtentična razlaga nepotrebna, saj je določbe 15. člena zakona moč razložiti z ustaljenimi metodami razlage. Po končani razpravi o vprašanju o potrebnosti avtentične razlage je odbor na podlagi drugega odstavka 150. člena Poslovnika Državnega zbora z 2 glasovoma za in 10 proti ni sprejel sklepa, da je avtentično razlago 15. člena potrebno sprejeti. Glede na to odbor Državnemu zboru predlaga, da na podlagi 151. člena Poslovnika predloga za sprejem avtentične razlage ne sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa za to dopolnilno obrazložitev. Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku predlagatelja. Gospod Jani Ivanuša, izvolite, imate besedo.
Spoštovana podpredsednica. Vsi ostali prisotni še enkrat lep pozdrav! Še posebej pa 6 tisoč 200 gledalcem, ki sejo Državnega zbora spremlja v živo na TV Slovenija. Zakon o volilni in referendumski kampanji je bil sprejet leta 2007. Tedanja vlada je v predlogu zakona zapisala, da je financiranje volilne kampanje eno osrednjih vprašanj, ki lahko bistveno vpliva na izid volitev. Zato so sledili poglavitnemu cilju. To sta preglednost virov financiranja in nadzor nad njimi. Preglednost in nadzor sta pomembna, ker imajo organizatorji volilne kampanje pravico do povračila stroškov iz državnega proračuna. Predlagatelj je pri pripravi določb o financiranju volilne kampanje sledil ugotovitvam Računskega sodišča. Računsko sodišče je vse od leta 1996 dalje v svojih poročilih o revizijah pri organizatorjih volilne kampanje opozarjalo na nedorečenost določbe o tem, kaj vse se šteje za stroške volilne kampanje. Ta določba je bila preozka in ni zajemala vseh stroškov, ki so jih organizatorji volilne kampanje dejansko imeli. V predlogu so bili našteti samo osnovni stroški, ki so jih imeli organizatorji volilne kampanje, natančneje pa naj bi se določali kasneje s pravilnikom. Tega pravilnika nikoli ni bilo. Tudi v obrazložitvi 15. člena sedanjega zakona je bilo zapisano, da je prejšnji zakon pomanjkljivo določal, kateri stroški organizatorja se štejejo za stroške volilne kampanje. Sedanji zakon je bil dvakrat noveliran, in sicer v letih 2011 in 2013. Prva novela 15. člena zakona ni spreminjala, spremembe je povzročila druga novela iz leta 2013. V drugem odstavku 15. člena je bilo dodano, da so stroški volilne kampanje tudi stroški svetovanja za načrtovanje strategije ali posamični del volilne kampanje in njihove rabe ter volilne taktike. S to spremembo naj bi se sledilo priporočilom GRECA. Predlog novele zakona je tudi določal, kaj se ne šteje med stroške volilne kampanje, s čimer je želel predlagatelj odpraviti nejasnosti, ki se pojavljajo pri uveljavljanju stroškov volilne kampanje. Med stroški volilne kampanje so tudi drugi sorodni stroški, ki so nastali zaradi dejanj volilne kampanje. Slovar slovenskega knjižnega jezika ne pozna besedne zveze »sorodni strošek«, zato jo moramo razdelati, beseda »strošek« pomeni v denarju izražena poraba nečesa. Beseda »soroden« pa pomeni tisto, s čimer imaš deloma enake ali zelo podobne lastnosti oziroma značilnosti. Jezikovna razlaga dopušča preširoko možnost različnih razlag. Zakonodajalec se očitno ni nikoli ukvarjal s tem vprašanjem, zato imamo še vedno probleme pri uveljavljanju stroškov volilne kampanje. Računsko sodišče ima diskrecijsko pravico, da samo presodi, ali določen strošek sodi med stroške volilne kampanje ali ne. Temu bi se bilo dobro izogniti. Zakonodajalec je imel sicer dober namen, določil je, kateri stroški se lahko uveljavljajo kot stroški volilne kampanje in kateri se ne smejo. Žal pa je besedna zveza »sorodni stroški« ostala nejasna, kar je v nasprotju z načelom pravne države. Z bolj jasno določbo bomo olajšali tudi delo Računskemu sodišču, ki nadzira financiranje kampanj. Jaz ne vem, kaj sodi med sorodne stroške volilne kampanje, če pa ve kdo drug v tej dvorani, pa mi naj zdaj pove. Ga ni. Ker ni popolnoma jasno, kateri stroški se lahko uveljavljajo za namene volilne kampanje, je treba sprejeti avtentično razlago 15. člena zakona. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa tudi za to dopolnilno obrazložitev. Za predstavitev stališča dajem besedo predstavnici Vlade Mojci Ramšak Pešec. Izvolite, gospa državna sekretarka.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije predloga avtentične razlage ne podpira, saj meni, da razlaga ni potrebna. Poleg tega pa vsebinsko tudi po mnenju Vlade ni ustrezna niti nomotehnično pravilna. Stroške volilne kampanje je namreč treba razumeti široko, kar izhaja tudi iz določila prvega odstavka 15. člena Zakona o volilni in referendumski kampanji, ki določa, da so stroški volilne kampanje stroški, ki so potrebni za izvedbo volilne kampanje za posamezno kandidatno listo ali posameznega kandidata ali za izvedbo referenduma. Predlog avtentične razlage bi po mnenju Vlade tudi pomenil, da bi se z naštevanjem posameznih stroškov v okviru sorodnih stroškov volilne kampanje pojmovanje upravičenih volilnih stroškov lahko celo zožilo glede na sedanjo ureditev, kar po mnenju Vlade ni ustrezno. Vrste stroškov, ki se nanašajo na volilno kampanjo, so namreč podrobneje naštete v drugem odstavku 15. člena zakona. Menimo, da so stroški volilne kampanje zakonsko ustrezno opredeljeni tako po namenu kakor tudi po vrsti in času nastanka. Stroški, ki so našteti v alinejah od prve do vključno šeste drugega odstavka 15. člena zakona, so tipični stroški volilne kampanje. Ker pa vseh vrst stroškov za volilno kampanjo ni mogoče vnaprej predvideti, je zakon kot zadnjo alinejo dodal še sedmo, ki je sedaj predmet predloga avtentične razlage, ki je določena na splošno in omogoča, da se v okviru nje plačajo različni drugi stroški, ki jih ni mogoče umestiti pod druge alineje, če so nastali zaradi dejanj volilne kampanje in v času volilne kampanje in če se nanašajo na samo volilno kampanjo. Glede konkretnih vrst stroškov, ki naj bi se po predlogu avtentične razlage šteli za stroške volilne kampanje, Vlada pojasnjuje, da so stroški hrane in pijače v času volilne kampanje tipični stroški volilne kampanje, ki so zajeti v okviru organizacije in izvedbe predvolilnih shodov. Stroški hrane in pijače, ki se ponudi ob drugih volilnih dogodkih, se torej upoštevajo kot stroški volilne kampanje, seveda ob pogoju, da so namenjeni za prepričevanje volivcev in ne gre zgolj za neko interno pogostitev članov strank, kar pa se mora dokazati z javnimi vabili volivcev ali novinarjev, vabili po elektronski pošti in podobno. Nekoliko drugačna je situacija pri stroških živil za pogostitev v času čakanja na razglasitev rezultatov po izvedenem glasovanju na volitvah, torej v času, ko je volilna kampanja že zaključena. Ti stroški se glede na opredelitev upravičenih volilnih stroškov v zakonu ne uvrščajo med stroške volilne kampanje, saj so namenjeni za pogostitev po volitvah in ne prepričevanju volivcev, kako naj glasujejo. Stroški nočitev v nastanitvenih kapacitetah se glede na okoliščine in kontekst dogodkov oziroma volilne strategije tudi lahko upoštevajo kot stroški volilne kampanje, če so nastali za namen prepričevanja volivcev in v času volilne kampanje. Glede na navedeno, Vlada Republike Slovenije torej predloga avtentične razlage ne podpira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi bo predstavil stališče Poslanske skupine NSi gospod Blaž Pavlin. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovane kolegice in kolegi poslanci! Namen sprejetja avtentične razlage zakona ni v spremembi zakona, s katero bi posamezno določbo ožili ali širili, ampak v njeni razlagi, če je vsebina premalo definirana in nejasna. Če določba povzroča velik dvom, ki dopušča povsem nasprotne razlage, potem lahko predlagamo sprejetje avtentične razlage, ki jasno pove, kako moramo določbo razumeti. 15. člen Zakona o volilni in referendumski kampanji taksativno določa, kateri stroški se štejejo za stroške volilne referendumske kampanje. Na koncu pa poleg izrecno naštetih stroškov pravi še, da se kot stroški volilne kampanje štejejo tudi drugi sorodni stroški, ki so nastali zaradi volilne kampanje. Isti člen tudi določa, kateri stroški se ne štejejo za te stroške. Med drugim so to tudi stroški, ki so nastali po obdobju volilne kampanje, razen odstranjevanja plakatov in stroškov vodenja in zaprtja posebnega transakcijskega računa. Dikcija drugi sorodni stroški zajema torej tudi stroške, za katere predlagatelj meni, da jih ne more prikazati kot stroške volilne kampanje. Pri tem pa je bistveno, da niso nastali po obdobju volilne kampanje. Volilna kampanja se zaključi v petek ob 24. uri, ko nastopi volilni molk. Še več, kampanja je na dan molka, tudi na dan volitev celo prepovedana. Sorodni stroški po jasni dikciji zakona torej lahko nastanejo le v času volilne kampanje. Stroški reprezentance, porabljene na dan volilnega molka, ne morejo biti priznani kot drugi sorodni stroški volilne kampanje. V Novi Sloveniji smo prepričani, da avtentična razlaga določbe Zakona o volilni in referendumski kampanji ni potrebna. Krepitev preglednosti poslovanja političnih strank v času volilne kampanje, na kar je opozarjal GRECO, se ne nanaša na vsebino drugega odstavka 15. člena Zakona o volilni in referendumski kampanji. Poudarek GRECA je bil na zagotavljanju pregledanosti financiranja političnih strank. Ta pa je po našem mnenju zagotovljena, če organizatorji volilne kampanje stroške ustrezno evidentirajo in prikažejo kot stroške in če so seveda porabljeni v skladu z namenom in v času volilne kampanje. Negativno mnenje Računskega sodišča glede nezakonite oziroma zakonite porabe finančnih sredstev kot stroškov volilne kampanje pač ne more biti razlog za spreminjanje zakona. V Novi Sloveniji bomo predlogu avtentične razlage nasprotovali.
Hvala lepa. Naslednji bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus, gospod Robert Polnar. Izvolite.
Spoštovane gospe, spoštovani gospodje! Veljavni Zakon o volilni in referendumski kampanji določa, da so kot stroški volilne kampanje opredeljeni vsi stroški, ki so potrebni za izvedbo volilne kampanje za posamezno kandidatno listo ali posameznega kandidata ali za izvedbo referenduma. Tipični stroški so tudi zaporedno našteti. V zadnji alineji pa so kot stroški volilne kampanje navedeni drugi sorodni stroški, ki so nastali zaradi dejanj, ki so se med kampanjo dogodila. Kateri so torej drugi sorodni stroški? Ali jih je potrebno jasno opredeliti in našteti ali pa je dovolj veljavna opredelitev v zakonu, ki podeljuje poglavitno vlogo pri razlagi določbe sorodni strošek Računskemu sodišču? Zakonodajalec v Zakonu o volilni in referendumski kampanji ni naštel vseh primerov, ampak je pustil odprto polje nabora, saj ni mogoče predvideti vseh možnih stroškov, ki nastanejo pri organizaciji in pri izvedbi volilne kampanje. Pri vlogi Računskega sodišča je potrebno izpostaviti ne le njegovo samostojnosti in neodvisnost v strukturi državne organizacije, marveč tudi to, da gre za najvišji organ kontrole državnih računov, državnega proračuna in celotne javne porabe. Razumljivo je, da ima take vrste organ tudi določena pooblastila in pristojnosti. Avtentično razlago sprejme Državni zbor, kadar določena norma v zakonu ni zadosti jasna. Da bi sprejeli avtentično razlago, morata biti podana pogoja potrebnosti in dopustnosti sprejetja. Po predlagani avtentični razlagi bi se zožil pomen obravnavne določbe, saj med druge sorodne stroške vključuje le dve vrsti stroškov volilne kampanje, izključuje pa morebitne druge sorodne stroške. Predlagatelji omejujejo ti dve vrsti stroškov le na politične stranke, medtem ko veljavna ureditev ureja stroške volilne kampanje za vse organizatorje. S sprejetjem predlagane razlage bi po nepotrebnem zožili pomen določbe. V neskladju z namenom prepričevanja volivcev v volilni kampanji pa so stroški, ki nastanejo pri čakanju na volilne rezultate, saj je takrat volilna kampanja že končana. V tem delu bi z avtentično razlago posegli v sam pomen veljavne ureditve, kar je nedopustno. Stroški volilne kampanje nastanejo pod pogojem, da so namenjeni prepričevanju volivcev v okviru prireditev v času kampanje in je njihovo upravičenost potrebno dokazovati. Tu se kajpak lahko pojavi težava, če organizatorji nimajo ustreznih dokazil, da so stroški res nastali v procesu prepričevanja volivcev in da ni šlo za stroške, ki so nastali iz drugačnih razlogov. V Poslanski skupini Desus se strinjamo, da je zakonska določba dovolj jasna oziroma jo je mogoče razložiti z ustaljenimi metodami razlage, zato avtentična razlaga ni potrebna. Predlagateljem pa slej ko prej ostane možnost, da zadevo poskušajo razrešiti s predlogom novele trenutno veljavnega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine SNS.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani kolegi, gostje. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo predlagali sprejetje avtentične razlage, in sicer v zvezi s pojmom »soroden strošek«. Še vedno smo mnenja, da bi bilo potrebno sprejeti avtentično razlago, ker ni jasno, kaj pomeni besedna zveza soroden strošek. Strokovne službe so predelale ogromno gradiva, pojem »soroden strošek« se ne pojavlja v nobenem drugem zakonu. Pojavlja pa se definicija tako imenovani »drugi strošek«. Po našem mnenju pa pojma nista enaka. Tudi Slovar slovenskega knjižnega jezika ne opredeljuje besedne zveze »soroden strošek«. Zaradi takšnih nejasnih določil se pojavljajo v praksi težave, in sicer ni jasno, kako naj delujejo organi nadzora, saj se ta nadzor vrši enkrat tako, drugič drugače. Torej ima uradnik diskrecijsko pravico, kako bo v tem primeru odločal. Tega si pa na trenutni stopnji demokratičnosti ne smemo dopustiti. S tem, ko pojmi niso dorečeni, niso jasni, prihaja do kršenja načela pravne države, in sicer zaradi kršitve načela nejasnosti predpisov. Načelo pravne države zahteva, da so zakonske rešitve splošne, da so dovolj jasne, tako da jih organi, na katere so naslovljene, znajo uporabljati. Besedna zveza »soroden strošek« ni jasna besedna zveza, kar izhaja iz naslednjega. V zakonskem postopku leta 2007 je bilo zapisano, da se bo v zvezi z definicijo stroškov sprejel pravilnik. Ta pravilnik ni bil nikoli sprejet. Ponovno ena izmed črk na papirju, tako kot je to običajno v naši državi. V Slovenski nacionalni stranki razumemo takšno napotilo po naknadnem sprejemu pravilnika za napotilo, ki je bilo sprejeto izključno z namenom, ker se že ob sprejemanju Zakona o volilni in referendumski kampanji ni vedelo, kaj so ti stroški. S sprejetim pravilnikom bi se celostno uredila situacija, preglednost financiranja, vendar nekdo žal ni opravil svojega dela. Drugi argument, ki ga navajamo v utrditev naših navedb, je ta, da smo poskušali pridobiti mnenje s strani pristojnega organa, ki nadzira izvrševanje zgoraj omenjenega zakona, to je Računsko sodišče Republike Slovenije. S strani Računskega sodišča še do danes nismo dobili pojasnil z odgovorom na poslano elektronsko sporočilo dne 28. februarja 2019, kako organ deluje pri obrazložitvi pojma »soroden strošek«. Pri tem pa naj opozorim, da predsednik Računskega sodišča sam ugotavlja, citiram, »da so nekatere določbe ravno tega zakona bodisi nejasne, bodisi potrebne zdravorazumskega premisleka in terjajo spremembe«. Konec citata. Če že ima poglavitno vlogo pri popolnjevanju vsebine določbe Računsko sodišče kot organ, ki izvede končno presojo, se sprašujem, zakaj potem z njihove strani takšna ignoranca. Ker očitno po mnenju vseh ostalih političnih strank ni sporna omenjena zakonska dikcija, na tem mestu predlagam oziroma prosim, da mi vsak poslanec pove vsaj en soroden strošek, ki še ni taksativno naštet v drugem odstavku 15. člena Zakona o volilni in referendumski kampanji in ki ne zapade pod pogoj oziroma se ne šteje med stroške. Glede na to, da problemov po mnenju ostalih ni, si bom prav z veseljem zapisoval, kaj vse so sorodni stroški. Potem jih bom lahko zapisal vsaj 86 različnih, kar bo olajšalo breme v praksi vsem strankam, ne samo nam. Hvala.
Hvala lepa, gospod poslanec. Naslednja je na vrsti gospa mag. Bojana Muršič, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Na matičnem delovnem telesu, kot je že povedal podpredsednik odbora, predlagana avtentična razlaga 15. člena Zakona o volilni in referendumski kampanji, ki so jo pripravili kolegi in kolegica v Slovenski nacionalni stranki, ni bila sprejeta. Če na kratko povzamem gradivo. Predlagatelji predlagajo podrobnejšo definicijo besedne zveze »soroden strošek«, ki se nanaša na reprezentanco delovanja politične stranke v obdobju volilne in referendumske kampanje. Kot reprezentanca naj bi se upoštevala živila, ki se kupujejo v času volilne oziroma referendumske kampanje, vključno z živili v času čakanja na rezultate. Med te stroške bi predlagatelji želeli uvrstiti tudi strošek prenočitve v času izvajanja volilne in referendumske kampanje. Socialni demokrati menimo, da v tem trenutku avtentična razlage navedenega člena ni potrebna. Vlada je v obsežnem mnenju navedla vrsto razlogov, zakaj avtentična razlaga ni potrebna. V mnenju Zakonodajno-pravne službe pa zasledimo tudi ugotovitev, da avtentična razlaga, še posebej v delu, ki se nanaša na čakanje na rezultat, širi pomen zakonske določbe strošek volilne ali referendumske kampanje. Pogostitev v času čakanja na razglasitev rezultatov, to je v času po izvedenem glasovanju na volitvah, ne gre več za prepričevanje volivcev, kako naj glasujejo. Tudi predstavnica GRECA se je pridružila mnenju Vlade Republike Slovenije in Zakonodajno-pravni službi, da bi sprejetje takšne avtentične razlage pomenilo oženje posameznih stroškov, ki bi morali biti prikazani v poročilu o volilni kampanji. Tako bi določeni stroški izpadli in ne bi bili prikazani, kar pa je v nasprotju s priporočili GRECA glede krepitve preglednosti volilnih kampanj. Zato je tudi ona pozvala, da se avtentična razlaga v predlaganih obliki ne sprejme. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnji bo stališče predstavil gospod Jani Möderndorfer, in sicer v imenu Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Še danes zadnjič lep pozdrav vsem skupaj! Priznam, da me zabava današnja predstavitev v okviru te točke, kajti ne samo da smo ugotovili, da je bil predlog avtentične razlage izredno slabo in obrtniško narejen, da je bil v nekem trenutku celo zavajajoč, ampak smo ugotovili, da niti ne znamo uporabljati Slovarja slovenskega knjižnega jezika oziroma da verjetno ne vemo, kako si je treba določene stvari tolmačiti in kako si danes z internetom lahko pomagamo, da si razložimo, kaj je sorodni strošek. Danes je bilo med predstavitvijo predlagatelja sicer postavljeno retorično vprašanje, na katerega nismo mogli niti odgovoriti, odgovoril si je sam, češ, da nihče tega ne ve. Seveda temu ni tako. Zato je treba poudariti, da posebne zveze »soroden strošek« dejansko v Slovarju slovenskega knjižnega jezika ne boste našli. Boste pa našli v Franu, v kombinaciji ostalih slovarjev, ki so povezani, besedo soroden. Soroden ni v povezavi samo s sorodstvom, ampak tudi z značajem, mišljenjem in pa, kar je še bolj pomembno, da si lahko razlagamo besedo z deloma enak oziroma ga uporabljamo kot prislov. In temu primerno ga tudi v različnih področjih, strokovnih, takšnih ali drugačnih, uporabljajo. Če bi res držalo, kar trdite vi, da tega ni, potem nikoli v sodstvu, niti v ekonomiji ali pa pri določenih revizijah ne bi mogli uporabljati besedne zveze »sorodni strošek« ali druge povezave, besedne zveze, ki obstajajo, sorodna vsebina, sorodna iskanja, sorodne pravice in temu primerno za vse prislove, ki jih uporabljamo v slovenskem jeziku. Toliko o sorodnem strošku. Nekaj še vemo. Drugo, kar je pa bolj pomembno od tega, pa je, da se dostikrat uporablja s strani predlagateljev, ne vas, marsikoga, ampak v tem primeru ste vi uporabili to prakso, da bi poskušali z avtentično razlago v bistvu spreminjati vsebino zakonodaje ali pa celo razumevanje sprejete zakonodaje, kar je prvič nedopustno. In še en korak več. Predlagatelj si je dovolil zlorabiti sam postopek avtentične razlage tudi s tem, kar je razvidno iz gradiva. Gradivo je bilo poslano v Državni zbor 19. 3., ko je ista poslanska skupina oziroma stranka že vedela, kakšno bo poročilo Računskega sodišča, in je na ta način uporabila možnost, da v resnici avtentično razlago prilagodi za svoje lastne potrebe z razlaganjem, kaj je to »soroden strošek«. Zato ocenjujemo tudi v poslanski skupini, da takšna avtentična razlaga niti ni primerna, še več, nedopustna niti dostojna in vredna poslanske skupine, da jo na ta način vloži.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu matičnega delovnega telesa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 28. maja, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 8. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lep pozdrav vsem! (SEJA JE BILA PREKINJENA 22. MAJA 2019 OB 14.34.)