Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje. Začenjam nadaljevanje 63. izredne seje Državnega zbora! Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: mag. Karmen Furman, Suzana Lep Šimenko, Eva Irgl, Janja Sluga, Mateja Udovč, Jerca Korče, mag. Bojana Muršič od 12. ure dalje, dr. Franc Trček, Aleksander Reberšek, Ferenc Horvát, Aljaž Kovačič, Marijan Pojbič, Primož Siter, Luka Mesec in Nik Prebil od 14.30 ure dalje. Do roka, ki ga je na podlagi tretjega odstavka 93.a člena Poslovnika Državnega zbora določil Kolegij, je za danes sodelovanje na seji izven sedeža Državnega zbora z uporabo aplikacije za sejo na daljavo najavila poslanka Monika Gregorčič. Vse prisotne lepo pozdravljam! Nadaljujemo s splošno razpravo poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima Andrej Černigoj. Pripravi se mag. Bojana Muršič.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegi in kolegi! Danes v Državnem zboru obravnavamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Stanovanjskega zakona, na katerega so nas velikokrat opozarjali državljanke in državljani Republike Slovenije, da je zastarel dinozaver, ki kliče po drugačnih rešitvah. V Novi Sloveniji - krščanskih demokratih smo temeljito proučili težave in prišli do ugotovitve, da so spremembe nujno potrebne. Predlog zakona tako po mnenju Nove Slovenije rešuje najbolj pereče težave na področju večstanovanjskih stavb, neprofitnih najemnin in pomanjkanja najemnih stanovanj. Zavedamo se, da zakon problema ne rešuje v celoti, vendar pozdravljamo napredek tega predloga. Verjamem, da se bomo tudi kmalu skupaj z Ministrstvom za okolje lotili tršega oreha, to je celovita prenova Stanovanjskega zakona. Če se malce pošalim, sedaj imamo fiča brez dveh koles, v prejšnji razpravi pa smo sanjali o mercedesu. Želim si, da najprej popravimo fiča, takoj potem pa razmišljamo o boljšem avtu. Vsi si želimo razvoja Dunaja, vendar tega ne moremo doseči čez noč. Absolutno pozdravljam, da se na področju večstanovanjskih stavb znižujejo zahtevana soglasja, zaradi česar bo lažje izvajati razna dela na stanovanjskih zgradbah. Tukaj govorimo predvsem za soglasja, za katera ni potrebno gradbeno dovoljenje z več kot 75 procentov na več kot 50 procentov etažnih lastnikov in za katero je potrebno gradbeno dovoljenje s 100 procentov na 75 etažnih lastnikov. Tisti, ki se je sedaj lotil prenove večstanovanjske stavbe, zelo dobro ve, da je pot do uspeha bila zelo trnova, še posebej pri posegih, ki sedaj zahtevajo 100-procentno soglasje. To je bilo skoraj misija nemogoče. Take absolutne demokracije nimamo niti v tem cenjenem zboru, v večstanovanjski hiši pa lahko sedaj en stanovalec drži v šahu celotno stavbo. Sam bi rad opozoril tudi na zaskrbljujoče zgodbe, ki so se dogajale v preteklosti, ko je en stanovalec preprečil izgradnjo dvigala, ki ga je potrebovala invalidna oseba. Hvala bogu smo to rešili z novelo 2019. leta. V Novi Sloveniji - krščanskih demokratih imamo v svojem programu digitalni preboj Slovenije, zato podpiram možnost elektronskega glasovanja etažnih lastnikov o poslih upravljanja večstanovanjske stavbe, kar omogoča hitrejše dogovarjanje v času nevidnega sovražnika in je tudi bolj varno za zdravje stanovalcev. Živimo v času, ko ni več generacije, ki ne bi znala uporabljati Zooma. Podpiram zvišanje vrednostne točke neprofitnih najemnin s sedanjih 2,63 evra na 3 pa pol evra. Zavedati se moramo, da se vrednost ni spreminjala od leta 2007, torej celih 14 let. Zaradi tega se ni zbralo dovolj sredstev za pokrivanje stroškov, hkrati pa je bil tudi negativni faktor za gradnjo ali nakup novih najemnih stanovanj. Tukaj nismo pozabili tudi na najranljivejšo skupino, saj se bodo zvišale tudi subvencije za neprofitna stanovanja. V nadaljevanju podpiram izvedbo zunanje revizije nad vodenjem poslov upravljanja, s tem dajemo večjo moč stanovalcem in krhamo sedanjo skoraj absolutno nedotakljivost upravnika. Osebno podpiram skrajšan odpovedni rok s 90 na 60 dni. S tem bomo delno zaščitili najemodajalca, ki je skoraj nezaščiten. Upam, da bo ta ukrep pomagal k večji oddaji praznih stanovanj. Še vedno trdim, da so stanovanja prazna, ker je potrebno znižanje davčne stopnje. Prejšnja vlada z Levico na čelu je to dvignila na absurdno raven 27,5 procenta, kar osebno menim, da je to glavni razlog oddajanja na črno oziroma velikega števila praznih stanovanj. Sam sem mnenja, da bi nižji davek prinesel več pobranega davka in manj praznih stanovanj. Izpostavil bi tudi kritiko glede najemniške službe. Zaradi poznavanja tematike glede najemniške službe vidim to idejo kot utopično. Ne želimo še enega nedelujočega državnega mastodonta. Ustanovitev te službe ne vidim kot rešitev, da se bodo lastniki stanovanj več odločali za oddajo stanovanj. To mora biti delo prostega trga. Naša naloga je in naloga države izboljšati okolje, ne pa ustanavljati državne firme. Vsi v dvorani, tudi v Novi Sloveniji - krščanski demokrati bi radi rešili problematiko mladih in mladih družin, vendar bo treba na tem področju narediti še veliko, predvsem spremeniti način razmišljanja. Mislim, da je to ključen problem. Osebno menim, da pri tem ni problem in ni glavni krivec Jazbinškov zakon, ampak neukrepanje zadnjih 30 let. Zakon bom podrl, ker vidim korak k rešitvi v nebo vpijočih problemov, obenem pa še enkrat pozivam k začetku celovite prenove zakona. Za konec pa bi rad opozoril na problem, ki ga vidim na podeželju. Zavedam se, da ogromno stanovanj primanjkuje v mestih, vendar tudi izven mest, predvsem na podeželju me skrbi težava odseljevanje mladih družin iz vasi zaradi neživljenjskih zahtev državnih agencij, ki raje vidijo, da se hiše same porušijo vase kot zmožnost ukrepanja. Zato se podeželje prazni. Samo za primer, iz moje vasi so se odselili že trije mladi pari, ampak to je na žalost že druga zgodba. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič. Pripravi se Nik Prebil.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Kolegice in kolegi! Javni interes in naloga države je, da z aktivno stanovanjsko politiko omogoča človeku dostojno življenje. Slovenija je vse od osamosvojitve naprej stanovanjsko politiko v veliki meri prepuščala trgu in s tem zmanjšala svojo aktivno moč. Vse več državljanov, med njimi mladih in mladih družin, pa vse težje dostopa do stanovanj. A naj se dotaknem malce preteklosti. V preteklosti smo imeli, bom rekla, dokaj urejeno stanovanjsko politiko, ki pa vse od Jazbinškovega zakona naprej z zakoni tone in tone. Zato bi bilo danes bistveno bolj smiselno, da bi pripravili sistemski zakon, ki bi v celoti sledil Resoluciji o nacionalnem stanovanjskem programu, ki je bila sprejeta za obdobje 2015–2025. Se pravi, z Jazbinškovem zakonom je prišlo do razprodaje stanovanja. Denar, ki pa je takrat bil nekako zbran, pa se ni vlagal nazaj v izgradnjo novih stanovanj ali za nakup novih stanovanj, zato je prišlo tudi do neurejenega stanja. Ostali smo brez sistemskega načina zbiranja denarja za stanovanjsko gradnjo. To potrjujejo tudi javne evidence občin in stanovanjskih skladov. Poleg mlade generacije, ki išče in potrebuje stanovanje, pa imamo v Sloveniji tudi veliko število lastnikov stanovanj, ki so starejši, ki živijo v velikih stanovanjih, ki so funkcionalno neprimerna in predvsem stroškovno obremenjujoča. Ti starejši drvijo v prikrito revščino, saj vse težje plačujejo obratovalne stroške, še težje pa prevzemajo obveznosti stroškov vzdrževanja večstanovanjske stavbe, kar poslabšuje njihove bivalne razmere, obenem pa stanovanja, v katerih bivajo, izgubljajo vrednost in tudi propadajo. Torej, če lahko rečem, gre za večletno stihijo na stanovanjskem področju. Danes imamo sicer na mizi zakon, ki ga predlaga Vlada, ki sicer delno rešuje problematiko lastnikov stanovanj, upravnikov in stanovanjskih skladov. Vendar po moji presoji ta zakon ne izkazuje dovolj ambicioznosti, ki bi jo pričakovali oziroma ki izhaja tudi iz Resolucije o nacionalnem stanovanjskem programu 2015–2025, ki pa bi morala – ta resolucija – slediti štirim najpomembnejšim ciljem. Prvi je uravnotežena ponudb primernih stanovanj. Pri tem se mi postavlja vprašanje, ali ta zakon sledi temu. Za Slovenijo sicer kljub temu velja, da imamo relativno precej lastniških stanovanj, seveda iz razloga Jazbinškovega zakona. A ne glede na to prihaja do velikega pomanjkanja stanovanj in neskladja med potrebami prebivalcev po stanovanjih na določeni lokaciji, njihovo razpoložljivostjo in tudi kakovostjo stanovanj. Žal se to najbolj izkazuje v Ljubljani, kjer imamo največ migracij. Vsi si želimo biti in opravljati delo oziroma živeti čim bližje svojega dela in zato se dogaja to, da je stanovanj v Ljubljani premalo, so predraga, pa še celo zastarela so. Nova stanovanja, ki pa se gradijo v Ljubljani, dosegajo vrtoglave višine. Kvadratni meter novogradnje v Ljubljani znaša več kot 4 tisoč evrov. Kdo si lahko to privošči, se mi postavlja vprašanje. Tisti najpremožnejši. Seveda, investitorjem pa je takšna gradnja v interesu, saj pri tem tudi dosegajo največje dobičke. Na drugi strani se v Ljubljani oddajajo starejša stanovanja po izjemno visokih cenah in tudi – ključno, zelo pomembno – po negotovih pogojih. Imamo seveda tudi nekaj nenaseljenega stanovanjskega fonda, ki pa se ga oddaja nelegalno ali pa celo preko Airbnba in Bookinga, ki pa v zadnjem obdobju postaja vse bolj dobičkonosna oddaja, s tem pa se dodobra osiromaši ponudbo najemnih stanovanj, predvsem pa tistih najbolj kakovostnih. Seveda v preteklem letu mogoče to ni bilo toliko izvzeto oziroma na udaru, kajti korona kriza je naredila svoje. V preteklih letih je turistično oddajanje prineslo visoke dobičke, posledično s tem pa so se pojavile oziroma dvignile cene tudi manj kakovostnih stanovanj. Nesporno dejstvo je, da v Sloveniji primanjkuje več kot deset tisoč najemnih stanovanj, bivalne enote nam primanjkujejo, oskrbovalna stanovanja nam primanjkuje. V zakonu je naveden dvig točke tržne najemnine, zato se sprašujem, ali bo ta dvig najemnine omogočil gradnjo novih stanovanj. Ali bo s tem zakonom zagotovljen trajni vir financiranja? Nadalje, glede na resolucijo izhaja drugi cilj lažja dostopnost do stanovanj. Pri reševanju stanovanjske problematike so najbolj na udaru mlade generacije, ki si ustvarjajo družino, ki imajo izjemno nizke dohodke, vsaj na začetku svoje kariere. Če se želi mlada družina osamosvojiti in začeti na novo v svojih prostorih oziroma v svojem stanovanju, je potrebno najeti kredite. In kredit najamejo mlade družine oziroma oba starša, pa potem se starši in, ne boste verjeli, še kar stari starši. In to ne za obdobje desetih let, ampak to najemajo za daljše časovno obdobje in šele tako lahko si zagotovijo zelo, zelo majhna stanovanja, ampak da lahko zaživijo po svoje oziroma na svojem. Zato bi v zakonu bilo pričakovati tudi reševanje te problematike. Zelo pomembno bi bilo spodbujanje prenove obstoječega stanovanjskega fonda, tudi za potrebe starejših prebivalcev, kajti omenila sem že, kje prihaja do težav. Tudi energetska sanacija stavb, ne glede na to, da se planira energetska prenova stavb in da bomo kandidirali na evropska sredstva, menim, da bi morali v samem proračunu imeti zagotovljena sredstva, da bi spodbujali energetsko sanacijo stavb, saj bi to vplivalo na znižanje stroškov, povezanih z uporabo stanovanj, in tudi na materialni položaj ljudi. Tudi kakovostna in funkcionalna stanovanja so eden izmed ciljev. Če pogledamo, da se je pred 30 leti po Jazbinškovem zakonu kupilo kar precej stanovanj in da je 70 procentov tega stanovanjskega fonda starejših od 30 let, so marsikateri stanovanjski objekti ali pa večstanovanjske stavbe dotrajani, amortizirani in absolutno potrebni prenove. V samem zakonu je navedena potrebna večina lastnikov v večstanovanjskih stavbah, da se prične obnova objekta, sedaj se znižuje na 75 procentov, kar je sicer dober znak, da se bodo lahko večstanovanjske stavbe obnavljale in začele prepotrebne investicije. Vendar ob tem ne gre spregledati tudi dejstva, da bi se ta delež po moji presoji še lahko znižal, lahko bi bil zgolj nekaj več kot 50 procentov, se pravi 51 procentov. Ne smemo pa pozabiti, zakaj ljudje v večstanovanjskih oziroma lastniki v večstanovanjskih stavbah ne dajo soglasij, ker lahko imamo v večstanovanjski stavbi, ki šteje zgolj in samo osem enot, šest takih, kjer so upokojenci. In samo eden upokojenec, ki nima ne vem kakšne velike površine stanovanja – lahko gre zgolj za enosobno stanovanje ali pa enoinpolsobno stanovanje, pa en dohodek, pokojnino, ki je nižja od 500 evrov –, zaradi tega ne morejo dati soglasja, da se bo poseglo v sanacijo fasade oziroma zamenjavo stavbnega pohištva. Bog ne daj, da še omenim, da je potrebno zamenjati streho; enostavno ne zmorejo. In v kolikor ne bomo našli neke rešitve za te ljudi, ki so na eni strani lastniki, vendar to so lastniki, ki so na koncu koncev reveži, ker enostavno imajo zgolj in samo stanovanje, pa čisto nič drugega in stanovanje samo zato, da živijo v tem stanovanju. Zato je to soglasje tudi pomembno, da se ta procent zniža. Vendar moramo na drugi strani misliti o tem, da potem tistim, kateri ne morejo dati tega soglasja – saj po vsej verjetnosti si vsak želi, da bi imel fasado, kajti stroški v stanovanju se mu bodo znižali, stroški ogrevanja se mu bodo znižali –, vendar on si tega ne more privoščiti. In tukaj je problem in tu bi morala država poskrbeti za te, ki so na robo socialnega minimuma. Zato je potrebno tudi v tem delu razmišljati in bi pričakovala, da bo v tem Stanovanjskem zakonu korak naprej v tej smeri. Žal se bom še dotaknila tudi teh sprememb Stanovanjskega zakona, ki je leta 1991 omogočal odkup stanovanj takratnim imetnikom stanovanjske pravice, ampak takrat, ko je ta zakon omogočal odkup, so se pojavile določene krivice. Ena izmed krivic se je pojavila za imetnike hišniških stanovanj, ker zakon takrat ni predvidel te možnosti, temveč je hišniško stanovanje obravnaval kot službeno, vezano zgolj na opravljanje hišniških del. Novela zakona leta 2003 je to težavo delno opravila. Povzela je formalno razlikovanje med kategorijo najemnikov v hišniških stanovanjih, ki so imeli stanovanjske pravice, ter med tistimi, ki so imeli pravico začasne uporabe stanovanja. In tukaj se je spet pojavila nova krivica. Pa ne gre zgolj za razliko in samo v pojmovanju. V obsežni študiji je to razliko ugotovil tudi Inštitut za nepremičnine v Mariboru. In ja, glejte ga zlomka, leta 2011 je po 20 letih ta krivica le bila odpravljena, da so končno uspeli pridobiti stanovanje pod ugodnejšimi pogoji v obdobju petih let, ampak ja, po sedmih mesecih od uveljavitve tega zakona je začel Zakon o uravnoteženju javnih financ, ki je hišnikom ponovno odvzel te pridobljene pravice glede stanovanj. Zato so bile vse tiste vloge, ki so bile oddane po 31. maju, zavrnjene. Ampak imamo nekatere, ki so se uspeli spoprijeti s to administrativno birokracijo do 31. maja. Tukaj je bilo, mislim da, sedem teh najemnikov, ki so bivali v hišniških stanovanjih, ki je uspelo urediti in odkupiti stanovanje, imamo pa še ostalih 250, ki so ostali spet v zraku. In spet smo imeli eno krivico. Da se še dotaknem, kaj je v samem zakonu problem. Zakon ne prinaša sistemskega vira, ne ureja področja za razvoj stanovanjskega zadružništva ter ne uvaja regulacije okrepljenega sivega nadzora najemniškega trga. Težavo imam s skrajševanjem odpovednih rokov z 90 na 60 dni in skrajšanju roka za izselitev, ki ga določi sodišče v sodnem postopku, s 60 na 30 dni. Postavila se bom v vlogo najemnika stanovanja. Če se mi skrajša rok odpovedi z 90 na 60 dni, je to zelo problematično predvsem za mlado družino, ki si bo v dveh mesecih izjemno težko našla novo bivanje. Tudi centri za socialno delo se v tem primeru izjemno, izjemno težko v tako kratkem času odzovejo. Pojavi se težava, kajti če družina ostane brez stanovanja oziroma jim je odpovedano najemniško razmerje, morajo poskrbeti za otroke. Tukaj nastanejo velike težave, kajti za otroke je potrebno poskrbeti. V kolikor ne more center za socialno delo poskrbeti za celo družino, se iščejo rejniške družine za otroke. Mislim, da tri mesece je nekako tista realna možnost, kjer se pač bi znala situacija tudi rešiti. Tako ne pozabiti na te zelo ranljive skupine ljudi, in tu je velik problem, da se ta rok skrajšuje. Ne verjamem, da bo sprememba, ki je sicer napisana z namenom spodbuditi lastnike praznih stanovanj k oddajanju. Jaz tega ne vidim, me boste pa mogoče razsvetlili v nadaljevanju ali pa potem, v kolikor bo zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, na samem odboru to pojasnili. Tudi predlagam boljšo ureditev pravice Stanovanjskega sklada Republike Slovenije pri prodaji zazidljivih občinskih zemljišč, namenjenih večstanovanjski gradnji. Naj bi se ta predkupna pravica razširila na vse javne stanovanjske sklade, neprofitne stanovanjske organizacije in javne institucije, ki zagotavljajo različne oblike neprofitne stanovanjske preskrbe v javnem interesu. Predlagam, da se predkupna pravica razširi tudi na vsa zazidljiva zemljišča in nepremičnine, ki jih prodaja katerikoli javna institucija in ne zgolj občine. To v razmislek. Tudi glede poostritve inšpekcijskega nadzora. Seveda brez ustreznega števila inšpektorjev to ne bo moč narediti in tudi če ne bodo imeli dodatnih možnosti ukrepanja o zadevah, ki so povezane z upravljanjem v večstanovanjskih stavbah, neustreznimi posegi v njih in prisvajanjem določenih skupnih prostorov. Če tukaj inšpektorji ne bodo imeli večjih pooblastil, potem ne vem, kako bomo zadeve tudi na tem rešili. Mogoče bi bila smiselna tudi prilagoditev sistema subvencioniranja najemnine, da bo spodbujal gradnjo javnih najemnih stanovanj. Malo se mi pa postavlja vprašanja, kar je tudi kolega pred mano izpostavil, o uvedbi javne najemniške službe, kot je v tem predlaganem zakonu. Tukaj sicer vidim, da bi javna najemniška služba lahko imela oziroma jo vidim v tem, da bi bila izključno namenjena urejanju lastniških razmerij med lastniki in najemniki stanovanj, s tem bi razbremenila lastnike in tudi bi nudila pravno pomoč najemnikom, ki vstopajo v neko najemno razmerje. Kajti tudi najemniki niso prava uki in velikokrat se lahko karkoli zgodi, kar pač potem nekako se izkaže, da so težave na tem področju. Na tem mestu sicer vidim javno najemniško službo kot doprinos, da pa bi se še ukvarjali z oskrbo najemnih stanovanj, pa tega ne vidim. Sicer se bo v nadaljnji razpravi izkazalo, ali je to pozitivno ali ne, ampak ne vidim, da bi zaradi tega se potem bistveno več stanovanj oddajalo na trg. Se mi pa potem tudi vprašanje postavlja, iz česa se bo tu javna najemniška služba financiral. To bo po vsej verjetnosti strošek države oziroma proračuna, tako da je to še malce za predebatirati. Ampak ker smo v prvi obravnavi, je smiselno, da se širše tudi o tem pogovarjamo. Moram pa reči, da pogrešam kar nekaj stvari še v samem predlogu zakona. Seveda, kot sem že v začetku povedala, nam manjka najmanj 10 tisoč javnih najemih stanovanj. Spodbuditi bi jih morali s cenovno dostopnimi stanovanji, z gradnjo cenovno dostopnih stanovanj, pa tudi primernih stanovanj. Ker v bistvu zdaj, če se gradijo trosobna ali pa petsobna stanovanja, so ta bistveno, bistveno dražja, kot pa nekje dostopna dvosobna stanovanja. Potem bi bilo potrebno vključiti oziroma zagotoviti ta sistemski vir za gradnjo in obnovo stanovanj, vzpostavitev finančnih instrumentov za zagotavljanje ugodnih posojil z ročnostjo več kot 30 let, kajti obdobje 30 let je dolgo obdobje, vendar po drugi strani pa moram reči, da te tako obremeni, v kolikor gre za neko nepremičnino, ki jo kupuješ v Ljubljani, je to takšen strošek, da si ga le malokdo lahko sploh privošči. Potem zagotovitev poroštev države pri najemu posojil za gradnjo javnih najemnih stanovanj. Potem imamo tudi socialno najranljivejše skupine, da bi se zagotovilo sredstva za pridobivanje novih bivalnih enot, kot sicer izhaja iz resolucije. Za potrebe reševanja stanovanjskega problema mladih po koncu študija bi bilo potrebno omogočiti model prehodnih stanovanj, mogoče v študentskih domovih, vsaj za neko časovno obdobje, mogoče tudi to. Pa verjamem, da v študentskih domovih je že danes premalo postelj, ampak kljub temu bi bilo potem potrebno nekako to dograjevati oziroma to tudi širiti. Mogoče bi bilo treba razmisliti o davčnih olajšavah za investicije zasebnih lastnikov, ki stanovanja oddajajo v dolgoročni najem, ne v kratkoročni, kajti s tem nekako bolj zagotoviš to zaščito dolgoročnosti. Tukaj pa bi mogoče tudi z inšpektorji lahko najemodajalce, ki res dajejo oderuške najemnine, nekako udarili po žepu. Tako bi to rekla, da jim ne bi bile omogočene neke davčne ugodnosti, da bi res razmislili, ali bodo najemnino nastavili tako, da ne bo oderuška. Na drugi strani se pa še pojavlja še večji problem, da se nekatere nepremičnine oddajajo v najem tako, da se neki delež najemnine napiše v pogodbo, ostalo pa mora najemnik pokrivati kar iz žepa. Tako mislim, da so tu težave, da smo v Sloveniji v zadnjih letih nekako zaspali oziroma preveč se je to razpaslo, bom tako rekla. Najemnina naj bi temeljila na ekonomskih principih in zagotavljala pravično in socialno varnost za vse državljane. Pogoji za dostopno najemnino morajo biti učinkovita najemnina. Nekako bomo morali razmišljati tudi o novem konceptu določitve najemnine, to je že tudi kolega v sredo omenjal, če si pač želimo ohranjati fond in ustvarjati nove investicije v javna najemna stanovanja. Pri najemnini, ob upoštevanju subvencije najemnine in stanovanjskih obratovalnih stroškov, bi bilo mogoče tudi treba razmisliti, da ti stroški ne bi preveč obremenili samo gospodinjstvo, da bi to bil nek delež, mogoče 25 odstotkov oziroma prihodkov gospodinjstva. Tudi v tej smeri bi bilo smiselno razmišljati, da z najemnino in s stroški ne pahneš gospodinjstva oziroma mlade družine v še večji prepad in potem imaš na koncu koncev velike težave. Prav tako bi bilo potrebno večjo varnost nameniti najemnim razmerjem. Enake pravice bi morale obstajati in tudi, da ne bom govorila samo pravicah, vedno govorimo o pravicah in obveznosti med najemniki in najemodajalci. Najbolj bi tudi bilo smiselno, kar tu pogrešamo, izboljšanje bivanjskih pogojev in revitalizacije degradiranih območij, zagotovitev sredstev za funkcionalno prenovo stanovanj, zagotovitev spodbud za celovite in trajnostne prenove stanovanjskih stavb in stanovanjskih sosesk, ki bodo energetsko učinkovite, zagotoviti spodbude za razvoj pilotskih stanovanjskih projektov in podporo za njihovo realizacijo, omogočiti aktivno zemljiško politiko. In ja, vsekakor, da zaključim, eden od pogojev bi bila celovita sprememba zakonodaje, o kateri sem že v začetku govorila, ključen pogoj za povečanje obsega sredstev za stanovanjsko področje. In ja, če bomo želeli biti uspešni, bo potrebno povišati sredstva vsaj za desetino povprečja BDP-ja Evropske unije, 0,4 procenta. Ampak, tako kot sem že na začetku povedala, mi v Sloveniji se ne smemo zanašati zgolj in samo na sredstva Evropske unije, moramo iskati lasten vir, dolgoročni vir. Do sedaj ga v našem proračunu ni kaj dosti in dokler država ne bo zagotovila tega sistemskega vira financiranja za financiranje stanovanjske gradnje, se bomo vedno vrteli v začaranem krogu in se vedno in vedno in znova in znova spraševali, zakaj nam ne uspe zagotoviti prepotrebnega in zadostnega števila stanovanj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Nik Prebil, pripravi se Leon Merjasec.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi, vsi prisotni, vsem prav lep pozdrav! Stanovanjski zakon oziroma ta novela, ki je danes pred nami, je zgolj eden od kamenčkov oziroma en začetek v mozaiku stanovanjske politike, ki jo v Sloveniji več kot potrebujemo. V LMŠ pozdravljamo to nadaljevanje nečesa, kar je bilo dodobra pripravljeno v vladi Marjana Šarca in ko govorimo o stanovanjski politiki, bomo vsekakor vedno konstruktivno sodelovali pri teh vprašanjih. Novela zakona vsekakor ni idealna, niti ne zadeva vseh odprtih problemov, je pa več kot potreben korak v nadaljevanju nečesa, kar je bilo načeto. Vsi vemo, da so interesi družbenih skupin med seboj prepleteni. Mladim in socialno ogroženim za ustrezno stanovanjsko preskrbo soustvarjamo in omogočamo pogoje za oblikovanje nekega samostojnega življenja, istočasno pa jim omogočamo vstop med tiste aktivne predstavnike družbe, kar pa posledično vpliva na krepitev teh medgeneracijskih odnosov, ki so osnovna za oblikovanje medgeneracijske solidarnosti, ki jo sicer v Sloveniji že poznamo. Prej, ko je gospod Černigoj govoril, kaj vse ni bilo narejeno, poglejte, v manjšinski vladi Marjana Šarca je bilo v dokaj kratkem času za stanovanjsko problematiko narejeno bistveno več, kar je NSi kdajkoli naredila na področju stanovanjskega politike. Samo za osvežitev spomina, ker vidim, da se v naši državi hitro stvari pozabijo, prenesli smo zemljišča z DUTB na Stanovanjski sklad Republike Slovenije, potem je bila priprava gradnja dodatnih tisoč 500 stanovanj. Pripravljen je bil Zakon o poroštvih države za stanovanjske kredite, v Zakonu za izvrševanje proračunov je bila zgornja meja izdanih državnih poroštev dvignjena za 200 milijonov za vsako leto in pa v rebalansu so bila sredstva za izvajanje stanovanjske dejavnosti dodobra povišana, prav tako v proračunu 2020. Včeraj smo govorili o Načrtu za okrevanje in odpornost, kjer naj bi baje prispevali k rešitvi stanovanjskih problemov in v bistvu nekih širših problemov, vezanih na skupnosti, tudi v povezavi z mladimi. Takšne stvari so prioritetne in te stvari gredo tudi v povezavi s tistim več kot potrebnim zelenim prehodom in digitalizacija. Da se vrnem direktno na vsebino zakona. Kar se tiče stanovanjske inšpekcije, sem vesel, da se je korak na tem področju dela naprej, ne nazadnje so rešitve zelo podobne tistim, ki so bile predlagane v prejšnji vladi. Vsekakor je nadzor nad delom upravnikov, ko posegajo v neke skupne dele večstanovanjske stavbe, potreben. Dobro se mi zdi tudi, da se natančneje opredeljuje ta subjekt upravnika kot nekega gospodarskega subjekta, ki pač sklepa posle z nekimi tretjimi osebami, in seveda je nadzor pri tem vsekakor nujen. Je pa neka razlika. Mi smo jasno določili bolj pregleden in bolj sofisticiran digitaliziran opis registra upravnikov. V vašem predlogu zaznavam, da zadeva ostaja nekako na enaki ravni, tako da mislim, da je potrebno razmisliti o neki posodobitvi tudi tega. Kot je pa rekla kolegica, če ne povečamo števila inšpektorjev – pa ne govorim samo na tem področju, mi imamo manko inšpektorjev na vseh področjih v celotni državi – bomo težko izvajali tudi to določbo tega zakona. Kar se tiče javne najemniške službe, je vsekakor dobro in je več kot potrebna, kot rečeno, pa ostaja neka velika bojazen. Na Ministrstvu za okolje in prostor ste ocenili, da naj bi takšna služba v letu 2022 dobila 100 pa, potem 500 pa potem tisoč stanovanj in tako naprej. Osebno mislim, da gre ta spekter prepočasi. Te številke so prenizke za to, kar že danes potrebujemo, sem pa tudi mnenja, da so te številke po vsej verjetnosti nedosegljive s sistemom, kakšen je predviden zdaj. Želel bi si, da upoštevate morda neko prakso iz tujine, ki je jasno, da tak sistem ni zaživel, dokler določene davčne olajšave za najemnika ali najemodajalce niso bile vzpostavljene. Recimo, na avstrijskem Koroškem deželna vlada zagotovi posojilo, recimo mladi družini, v višini 60 procentov vrednostne naložbe, preostanek posojila pa si zagotovijo sami na neki komercialni banki. V Nemčiji, recimo, država namenja posojilo preko državne kreditne banke mladih po ugodnejši obrestni meri. V Republik Sloveniji mislim, da vseeno neko takšno vlogo bi lahko prevzemala državna SID banka. Zakon to že dovoljuje. Je pa pač treba jasno določati načine, pravice, pogoje in tako dalje. Mislim, da tukaj boste na vladi morali še malo razmisliti. Da grem proti koncu, bi imel eno vprašanje. V bistvu zakon govori o bistveno večjih finančnih vložkih, o nekih investicijah, a v bistvu ne predvideva vzpostavitve nekega sistemskega financiranja teh ciljev. Zanima me, kako boste to zagotavljali. Kot pa je bilo že omenjeno, je morda napačna usmeritev ta, da zakon več ne predvideva ustanavljanja stanovanjskih zadrug, ki bi povečal fond najemnih stanovanj. Kot sem rekel prej, se iz naslova javne najemniške službe, po mojem mnenju, to ne bo zgodilo, če ne bomo vpletali še tistega, kar sem povedal, in tukaj vsekakor je vredne razmislek. Želel bi si, da so zadeve v okviru stanovanjske politike bistveno bolj ambiciozne in da naslavljajo neke realne probleme, s katerimi se soočajo tako mladi kot tisti starejši. Ministrstvo naj že sedaj razmišlja naprej, kakšna bo demografija čez nekaj let, in upošteva tudi predloge neke strokovne javnosti, ker vem, da so že v okviru javne obravnave zakona bile podane, in seveda tudi tistih, ki se s takšno politiko ukvarjajo že bistveno dlje kot predstavniki politike. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Leon Merjasec, pripravi se Jože Lenart.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Pozdravljeni državni sekretar, poslanke in poslanci! Obstoječi Zakon o spremembah in dopolnitvah Stanovanjskega zakona, ki je iz leta 2003, je dopolnjen že štirikrat in je potreben nadgradnje. V sami resoluciji 2015–2025 obstaja dokument, ki se odziva na dejanske razmere, po drugi strani pa resolucija opozarja, da je v zadnjem času dostopnost do primernih stanovanj otežena. Primanjkuje nam javnih najemniških stanovanj. Posebej je otežen dostop do stanovanj mladim, socialno šibkim in ranljivim skupinam na lokacijah, kjer je povpraševanje največje. Po drugi strani imamo v zasebnih stanovanjih za okoli 20 procentov stanovanjskega fonda nenaseljenega, največ v Ljubljani. Ta stanovanja so, denimo, neprimerna za bivanje oziroma so prazna predvsem zaradi bojazni neplačevanja najemnine ali drugih kršitev pogodbe s stani najemnikov. Zato predlagatelj s predlogom zakona predlaga rešitve z nadgradnjo samega sistema, kot so varovanje stanovanjskega fonda, učinkovitejše upravljanje večstanovanjskih stavb, povečanje obsega fonda v javnih najemniških stanovanjih, skrajšan postopek odpovedi najemnine, najemne pogodbe in izročitev stanovanja lastniku in, po mojem mnenju najpomembnejši predlog, da se bo zagotovila lažja dostopnost do stanovanj mladim, starejšim ter drugim ranljivim skupinam prebivalcev. Do sedaj je bila težava tudi osnova za določitev neprofitne najemnine, tako imenovana točka, ki se ni spremenila že od leta 2007 in znaša 2,63 evra. Ta cena točke ne pokriva več stroškov uporabe stanovanja. Predlagana vrednost točke pa se po predlaganem zakonu dvigne na 3,5, vendar se do te vrednosti usklajuje v treh letih. Po sedanji oceni ta cena ne pokriva stroškov, zato se stanovanjski sklad in občine odločajo za prodajo neprofitnih stanovanj. Sam zakon pa same spremembe v stanovanjskem zakonu državi in občinam omogoča dodatna sredstva za izvajanje stanovanjske politike. Sam predlog zakona ima, po mojem mnenju, tudi pozitivne učinke, in to na gospodarstvo, kjer bo več investicij v obnovo ter v investicije samih novih stanovanj. Zato je po mojem mnenju zakon v prvi obravnavi dober in ga bom podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Lenart. Pripravi se Jožef Horvat.
Hvala lepa, predsednik. Izhajal bom iz tega, predlagatelj, Vlada – ta predlog zakona temelji na Resolucijo o nacionalnem stanovanjskem programu 2015–2015. Poznamo pa tudi Resolucijo o nacionalnem programu za mladino 2013–2022 in bo rekel, da se ta predlog na to ne naslanja, so pa tam zelo konkretne zadeve – sicer mladi so tudi omenjeni, ampak po mojem bistveno premalo. Zato bi se danes na današnji razpravi osredotočil bolj na to področje mladih, kar smo tudi v Listi Marjana Šarca, v naši vladi takrat to resolucijo tudi zajemali in jo zelo konkretno upoštevali. V LMŠ nam je stanovanjska problematika bila in je še vedno ena od ključnih političnih ciljev, seveda tako, da dosežemo cilje, ta pa je, da bodo mladi prišli do stanovanja; ali najemniškega, v prvi vrsti glede na finančne zmožnosti, ali lastniškega v naslednji fazi, ko bodo mladi finančno to zmožni. Zakaj nam je v LMŠ to področje tako pomembno? Glejte, prvič, mladi so namreč ključni del družbe in predstavljajo steber razvoja in prihodnosti države. Drugič. Mladi so protiutež starajoči se družbi, ki nam predstavlja in v bodoče še povečuje ta velik finančni problem za zagotavljanje pokojninskega sklada. V teh dneh smo razpravljali o demografskem skladu, ki pa žal ne prinaša tiste dodane vrednosti oziroma ne rešuje trajanje dolgoročne vzdržnosti pokojnin s prelaganjem tega državnega premoženja s krožnika na krožnik, da bi se bolje nasitili. Tu smo v razpravi zelo jasno pokazali in zato je tudi moj cilj danes, da to področje bolj razgalimo. Tretjič, če pa bomo znali poskrbeti za mlade že pri njihovih 20 letih, da jih čim prej vključimo na trg dela, seveda ne prekarno, to je zelo pomembno, ampak z redno zaposlitvijo, bomo tako rešili več problemov z enim ukrepom. Seveda vse se navezuje tudi na razbremenitev demografskega sklada. Kaj bi bilo potrebno pri tem še dodati kot to, da začnemo ukrepati na pravih mestih in dajati večjo pozornost na to področje, da zagotovimo boljše pogoje mladim. Če tega ne bomo naredili danes, nam bodo mladi izobraženi kadri še naprej lepo odhajali v razvitejše države, kjer pa jim poleg bolje plačanega dela nudijo tudi stanovanja. To je predvsem prednost teh bolj razvitih držav, ki svojo rast in prednost pred državami v razvoju ohranjajo ravno v tem, da izkoriščajo pri nas cenejšo delovno silo, seveda v večjem delu v delovno intenzivnejših panogah, kjer je dodana vrednost nižja, za zahtevnejša tehnološka delovna mesta pa privabljajo mlade in strokovnjake iz držav v razvoju in zato od nas odhajajo. Kje se potem akumulirajo dobički, kje se kopiči več virov iz davkov in prispevkov na plače glede na zaposlenega in kje lahko potem države zagotavljajo višji standard na prebivalca, kjer so pomembna tudi stanovanja, o katerih se danes pogovarjamo s tem zakonom? Glejte, dobra praksa na tem področju dostopnosti do stanovanj mladim in deficitnim kadrom se izvaja v mestu Dunaj, če si je kdo to pobližje pogledal, in kar več desetletij se ena od političnih strank zelo zavzema za to. Torej, tudi v sami državi Avstrijo so po deželah razlike v strategiji razvoja in prepričan sem, da mesto Dunaj prav na področju dostopnosti stanovanj prinaša to dodatno prednost v razvoju, čeprav celotna Avstrija tudi veliko daje na to. Tudi danes pri tej točki moramo opozoriti na dobro priložnost, ki nam jo dejansko nudi vključenost v Evropsko unijo v času sedanje krize. Zakaj? Tam nas čaka dobrih pet milijard virov kot priložnost za izhod iz krize, ki jih moramo vsekakor dobro izkoristiti, torej, ne za kratkoročne cilje, predvsem za premišljene dolgoročne cilje. Nacionalni Načrt za okrevanje in odpornost mora to področje konkretno zajemati, to je dolžnost te vlade, kar smo tudi včeraj ugotavljali. Glejte, kar tri točke, ki smo jih obravnavali v tem tednu, se med seboj zelo dobro povezujejo. In če niso pri tem ključni cilj mladi, ki jih Slovenija potrebuje za razvoj in prihodnost države, potem pa res ne vem, na čem bomo lahko gradili jutri. V LMŠ smo strategijo reševanja stanovanjske problematike prednostno za mlade gradili tudi, kot sem omenil, na Resoluciji o nacionalnem programu za mladino 2013–2022, ki se v velikem delu nanaša tudi na bivanjske razmere. Žal pa ugotavljamo, da ugotovitve ob postavitvi strategije resolucije v letu 2013 še vedno ostajajo nerešene, celo poglobile so se; pa ne glede na to, katera vlada je bila. Če gledamo 20 let nazaj, ne moremo kriviti ene vlade, vsakdo bi moral v to zadevo ugrizniti dosti bolj konkretno. V Sloveniji mladi še vedno ostajajo v hotelu mama najdlje v Evropi – seveda, če v tem času nismo kaj dosti premaknili za dostop do neprofitnih najemniških in kasneje nakupa neprofitnih stanovanj. V Sloveniji mladi najkasneje vstopajo na trg dela – seveda, če jih z zakonodajo ne stimuliramo, če spodbujamo prekarno delo namesto redne zaposlitve, ki bi jim zagotavljala socialno varnost za bodoči vstop v tretje življenjsko obdobje. Kot vidimo, tudi na področju stanovanjske zakonodaje, stanovanjske politike pišemo resolucije, politične zaveze, ne znamo pa jih uresničiti. Kar z nekaj teh akcijskih načrtov, resolucij in zavez sem se v teh slabih treh letih pobliže spoznal in prišel do podobnih ugotovitev: da ničesar ne premaknemo oziroma bistveno premalo. Govorim o sedemletnem akcijskem načrtu gozdno-lesnih verig, energetskih strategijah, zavezah o izgradnji domov za starejše, o ustanavljanju demografskega sklada, stanovanjske politike in lahko bi še marsikaj naštel. Seveda so pa, žal, danes problemi na večini teh področij celo še večji kot pred desetimi ali dvajsetimi leti. In še enkrat, ne glede na to, katera politična opcija je bila kdaj na oblasti, vsi smo odgovorni za to, česa v preteklosti nismo naredili. Torej, težja in lažja dostopnost do stanovanj za mlade, mlade družine, za kadre prihodnosti, ki jih potrebujemo, to je pomemben temelj razvoja in prihodnosti države, da dohitevamo najprej povprečne države Evropske unije, kje so potem šele najboljši. To je cilj prihodnosti generacij, če smo realni. Zato mora vsa pozornost temeljiti na mladih. Naj na koncu omenim še eno dobro rešitev mojega župana, ki v zadnjem času spodbuja odkup sedanjih najemnikov neprofitnih stanovanj. Tako pridobljene vire potem vlaga v gradnjo novih neprofitnih stanovanj, seveda, prioritetno za mlade, za mlade družine, na katerih gradimo, in povečujemo število prebivalcev, povprečnine in tako naprej, pa tudi boljše pogoje razvoja občine. Na koncu bi pa še na en problem opozoril. Glejte, pri strategiji stanovanjske politike potrebujemo domačo banko; banko, ki bo sledila uresničevanju strategije stanovanjske politike. In kaj nam je še ostalo doma – nekaj manjših bank, ki jih brez združitve vsekakor ne moremo uporabiti za tako pomemben in močan projekt, kot je nacionalna stanovanjska strategija. Imamo pa še SID banko, ki je v 100-odstotni lasti države. Vendar, ali bo to tudi ostalo v prihodnje? Kar precej se zadnje čase sliši, da vlada Janeza Janše namerava SID banko celo prodati. Govorim, kjer je dim, je tudi ogenj. Samo upamo pa lahko, da ne bo šlo vse skupaj po poti prodaje medijev, lastništva medijev v lasti SDS oziroma Orbanovih rabot tudi na tem področju. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Horvat. Pripravi naj se Franci Kepa.
Hvala za besedo. Gospod predsednik Državnega zbora, spoštovani državni sekretar, gospod Robert Rožac, drage kolegice in kolegi! Z zadovoljstvom zaznavam večinsko podporo tej noveli stanovanjskega zakona in spremljam podrobno razpravo od srede pa vključno do te zadnje, kolega Jožeta Lenarta, in ugotavljam, da imamo na tem področju, na področju stanovanjske politike, veliko skupnih točk. In to je dobro. Stanovanjska politika je po mojem razumevanju izjemnega pomena. Morda bo zvenelo patetično ali kakorkoli boste ocenili, stanovanjska politika države, v tem primeru Slovenije, je v močni korelaciji tudi s prihodnostjo naroda. Ampak danes to ni tema. Tako kot mnogi pred menoj tudi jaz ponavljam naše stališče, stališče Nove Slovenije, da naše zavzemanje za to, da bi mladim, predvsem mladim družinam, zagotovili cenovno dostopno prvo stanovanje. Stanovanjska politika zadeva zelo široko in kompleksno področje stanovanjske problematike od najemnih razmerij, stanovanjske gradnje, kar je močno povezano s finančnimi sredstvi, do nepremičninskega trga in še bi lahko naštevali. Danes res tukaj ni na dnevnem redu analiza, katera stranka je za stanovanja več naredila, mislim, da to ni pomembno. Ključno je, da imamo skupne točke, da imamo skupen pogled, da najprej sprejmemo resolucijo, ki jo imamo, Resolucijo o nacionalnem stanovanjskem programu od leta 2015 do 2025. Kmalu se bo to obdobje izteklo in čas je, da začnemo pripravljati novo. Ta bo najbrž tudi drugačna zaradi epidemije, ki je Evropo, svet in Slovenijo vrgla s tečajev. S stanovanjsko politiko seveda želimo izboljšati dostopnost do vseh vrst stanovanj in zagotoviti primerne finančne pomoči pri uporabi stanovanj tistim, ki stroškov ne zmorejo plačevati sami. Z njo si prizadevamo tudi izboljšati pogoje za upravljanje stanovanjskih stavb in spodbujati boljšo kakovost stanovanj in bivalnega okolja. Pomemben cilj stanovanjske politike je z ustrezno stanovanjsko oskrbo prispevati k varstvu družine, k varstvu starejših in invalidnih oseb, ter tudi drugih ranljivih skupin prebivalstva. Kolegice in kolegi, ko smo razmišljali in se pogajali o vsebini koalicijske pogodbe, smo izpostavili glede stanovanjske politike tri bistvene strateške cilje, ki so, kot rečeno, del naše koalicijske zaveze. Izpostavil bom morda samo dve. Prvič, decentralizacija, skladen regionalen razvoj. Verjamem, da vsi razumemo, kaj pomeni v stanovanjski politiki decentralizacija: več bomo gradili v Ljubljani, bolj bomo praznili podeželje. Lahko rečem, da se to danes dogaja, brez nekih numeričnih podatkov. To je moj oseben, nek kvantitativen, kvalitativen pogled, ki ga dejansko, verjamem, tudi vi vsi doživljate. Recimo, pa ne zaradi te stanovanjske politike, so seveda tudi drugi razlogi, zaradi katerih je Pomurje kot statistična regija, 27 občin, v zadnjih 13 letih izgubilo 22 tisoč prebivalcev. Nekaj je rezultat naravnega prirasta, negativnega, drugo pa tako imenovana selitvena bilanca. To je dramatično. V 13 letih od 122 tisoč na 100 tisoč se zmanjša prebivalstvo. Druga točka, ki jo zasledujemo v koalicijski pogodbi kot našo koalicijsko zavezo, je prenova stanovanjske politike, povečanje fonda najemnih stanovanj s poudarkom na mladih in mladih družinah, vzpostavitev sistemskega vira za gradnjo stanovanj. Ko govorim o virih, se spomnim, ko smo že davno, mislim, da v mandatu 2004–2008, sprejeli Zakon o hipotekarnih kreditih in potem ugotavljali, da enostavno ti hipotekarni krediti ne zaživijo. Se opravičujem, nimam podatka, ampak tu bi najbrž bilo potrebno narediti eno analizo, zakaj komercialne banke niso – ne vem, morda so – zainteresirane za tovrstne kreditne aranžmaje. Seveda v Sloveniji nujno potrebujemo celovito ureditev stanovanjske problematike, tu se strinjam s tistimi, ki ste podobno razpravljali, ampak to, kar prinaša ta zakon, kar prinašajo spremembe Stanovanjskega zakona, s tem v bistvu prenavljamo stanovanjsko politiko, vzpostavljamo primerne pogoje za gradnjo in vzdrževanje stanovanj, vendar ne v breme socialno ogroženih najemnikov. Zakon dobro opredeljuje te cilje in jih tudi dobro rešuje. Gotovo se tudi strinjamo z naslednjo trditvijo, da se v Sloveniji pač soočamo z občutnim primanjkljajem najemnih stanovanj, in sicer predvsem za mlade, starejše in socialno ogrožene skupine. Sprememba stanovanjskega zakona – tega, ki ga obravnavamo – zato omogoča izgradnjo primernega števila dostopnih javnih najemnih stanovanj. Spremembe bodo pripomogle k krepitvi fonda javnih najemnih stanovanj. To bo mogoče z vzpostavitvijo javne najemniške službe omogočalo višje zadolževanje stanovanjskih skladov, uskladitev višine neprofitne najemnine ter prilagoditev sistema subvencioniranja, ki bo zaščitil socialno ogrožena gospodinjstva. Kot rečeno, izjemno kompleksno področje je stanovanjska politika. Moja ocena je, da zakon naslavlja tiste najakutnejše probleme, najbolj pereče probleme, s katerimi se danes slovenska družba ukvarja, da jih dobro rešuje. Zato bomo poslanci Nove Slovenije sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franci Kepa, pripravi se Boris Doblekar.
Hvala za besedo, predsednik. Lep pozdrav sekretarju, kolegice, kolegi! Strinjam se, da je stanovanjska problematika zelo pereča, še posebej za mlade, starejše, socialno ogrožene. Zakon se je sprejemal v letu 2003 in ga je že povozil čas. Novih stanovanj je na trgu premalo, ne izgradi se jih dovolj za trg, povpraševanje je veliko višje od ponudbe za prodajo in za ponudbo najemna. Lastniki so čustveno vezani na svoje nepremičnine in jih ne želijo prodati oziroma oddati v najem, čeprav ponekod ostanejo sami v veliki stanovanjski hiši ali pa v prevelikem stanovanju. Res je, da se je z Jazbinškovim zakonom zelo spremenila lastniško-najemniška struktura. Takrat so iz najemnikov postali lastniki stanovanj. Največja napaka pri tem zakonu je bila, da so se vrednotila stanovanja enako v Ljubljani ali pa, za primer, v Beltincih. Na primer, enaka površina stanovanja je bila tam ocenjena kakor v Ljubljani. Tako je lastnik, ki je kasneje prodal stanovanje v Ljubljani, lahko kupil tri ali štiri enakovredna stanovanja v Beltincih. Velika težava je danes višina stare točke najemnine neprofitnih stanovanj, ki je vse od leta 2007 ostala nespremenjena. Višina je še zmeraj 2,63 evra in ne pokriva stroškov vzdrževanja in minimalne obnove. Po predlaganem zakonu, noveli, se ta točka zvišuje na 3,5; ta dvig naj bi se uskladil v treh letih. To bi bila zadovoljiva višina in kompromis za najemodajalca in najemnika stanovanja. Nov stanovanjski zakon naj bi iskal najnujnejše cilje, decentralizacijo, enakomerno izgradnjo po vseh regijah v Sloveniji. V preteklosti je bilo večinoma koncentrirano na Ljubljano, na večja mesta – Ljubljano, Maribor, Koper, Celje. To bi se moralo spremeniti in se izgradnja, ali po občinskih stanovanjskih skladih ali republiških, delati tudi po manjših krajih. Prenova politike gradnje stanovanj, povečanje celotnega fonda najemnih stanovanj, poiskati sistemski vir za gradnjo stanovanj. Zato nujno v Sloveniji potrebujemo vzdržno stanovanjsko politiko, pravično, neprofitno najemnino, povečati višino sredstev za stanovanjske sklade. Veliko vlogo bi po novem dobil izkoristek praznih stanovanj, ker je v državi ogromno praznih stanovanj in celo stanovanjskih hiš, velikih do 200 kvadratnih metrov, v katerih nekateri prebivajo tudi sami. Ta sprememba Stanovanjskega zakona vzpostavlja javno najemniško službo, ki bo imela vlogo posrednika upravitelja in vzdrževalca najemniških stanovanj. Lastniki bodo dobili redne najemnine in tako bodo razbremenjeni tveganja. Odpovedni roki najemnin se v zakonu krajšajo z 90 na 60 dni. Novela daje tudi podlago za povišano zadolževanje javnih skladov, občinskih in državnih, obe vrsti skladov se bosta lahko zadolžili do 50 procentov svojega premoženja. Po oceni naj bi bilo tega dodatnega denarja vsaj 200 milijonov evrov, kar bo omogočilo investiranje v izgradnjo cirka tisoč 700 stanovanj ali več. Znižanje potrebnih soglasij za etažne lastnike za gradbene posege in izboljšave je nujno potrebno, zagonska sredstva za vzpostavitev javnega najema, ki bi se ga izvajalo do leta 2021, pa so zagotovljena sredstva. Pri prodaji zazidljivih občinskih zemljišč, namenjenih večstanovanjski gradnji, pa naj bi imel predkupno pravico Stanovanjski sklad Republike Slovenije. Do sedaj so se občine branile neprofitnih stanovanj, ker niti ni bilo denarja za vzdrževanje, zato so jih nekatere tudi prodajala in jih še prodajajo. Tukaj bi dodal še mogoče neke dodatke, da bi bila izboljšava tudi, kakor je sedaj videti prek kakšnih turističnih agencij – to imajo v tujini drugače rešeno – preko oddaje na primer Airbnba, da bi se tukaj približali tudi dolgoročnim najemnikom, ne pa, da se to oddaja prav v centrih, na primer v Ljubljani, Mariboru, Kopru, Celju, v turistične namene. To imajo druge države rešeno, da je to mesečno omejeno ali pa lokacijsko omejeno. Strinjam se, da bi bila novogradnja stanovanjskih skladov kvalitetnejša, nizkoenergetskih stavb z majhno toplotno prehodnostjo. V sklopu s tem vgradnja najnovejših naprav v stanovanjske stavbe, digitalno dovršena, postavitev sončnih kolektorjev na stavbe, ločenost sanitarne vode in pitne vode. Naj bi se pa tudi, kakor je bilo tudi že predlagano, da naj bi se davek iz najemnine, ki je sedaj 27,5-procenten znižal, da bi se približal 20 ali nekaj več. Želim si, da bi se na primer približali nekemu izvajanju, kakor je na primer v Avstriji. Na Dunaju imajo to zelo dobro rešeno in tudi najemniška stanovanja so zelo sprejemljiva tudi za nižji sloj. Naj se za drugo branje poiščejo še izboljšane rešitve tega zakona. V tem branju bom ta zakon seveda podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Boris Doblekar, pripravi se Gregor Perič.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani državni sekretar s sodelavko, poslanke, poslanci! Moram reči, da sem zelo vesel, da je po toliko letih ali pa desetletjih prišel na mizo en pravi zakon, kar se tiče stanovanjske politike. Namreč o tej problematiki, kar se tiče pomanjkanja stanovanj predvsem za mlade, za mlade družine, za starejše, pa varovanih stanovanj, je bilo veliko govora. Vedno se je govorilo, ni stanovanj, so problemi, jih bomo rešili, jih je potrebno rešiti, ampak kakšnih posebnih premikov na tem področju doslej ni bilo. Zato je zelo spodbudno, da se je Vlada končno lotila te pereče problematike, in se mi zdi, da je ta predlog stanovanjskega zakona končno le en tak premik v pravo smer, rekel bi kot nek tektonski premik, ki ga lahko nekako primerjamo morda celo z nekaterimi drugimi premiki ali pa projekti, ki jih ta vlada, vlada Janeza Janše, trenutno dela. Lahko primerjamo to celo z ustanovitvijo demografskega sklada, z ambicioznim Načrtom za okrevanje in krepitev odpornost, s premiki na področju pokojnin, kmečkih, invalidskih, in tako naprej in tudi z velikimi premiki pri gradnji državne in lokalne infrastrukture. Če se še jaz dotaknem malce preteklosti. Vemo, kako so se ta stanovanja v prejšnji državi gradila. Ali je bila to transparentnost ali ni bila, koliko denarja se je za to porabilo, tega verjetno nihče ne bo nikoli izvedel. Dejstvo je, da je bilo teh najemniških stanovanj zgrajenih veliko, to drži. Dejstvo je pa tudi, da so se potem ta stanovanja pri osamosvojitvi tudi zelo poceni prodala. Nekateri pravite, da to ni bilo prav, da se je zgodila ta privatizacija po Jazbinškovem zakonu, ampak v isti sapi pa verjetno mislite ali pa podpirate, da so nekako družine, ki so v teh stanovanjih živele, ki so imele stanovanjsko pravico, prišle na zelo ugoden način, zelo poceni do teh stanovanj, ki so seveda bila prodana po zelo, zelo nizki ceni. Tukaj so se zgodile tudi določene krivice. Niso vsi bili deležni takih ugodnosti, da bi po današnjih nekaj tisoč evrov lahko kupili dvosobno, trisobno stanovanje. Za primerjavo, še v letu 2010, ko so se še reševale te denacionalizacijske težave okrog teh stanovanj, se je v Ljubljani, v centru Ljubljani trosobno stanovanje prodalo za tisoč 500 evrov, na primer. To so dejstva in tega moramo se pač tega zavedati. Ker so bila ta stanovanja prodana po taki ceni, jih potem več ni bilo in od takrat naprej se vleče v Sloveniji ta problematika pomanjkanja stanovanj. Ogromno stanovanj je tudi praznih. Lahko si tudi pogledate statistiko po posameznih regijah, koliko je teh stanovanj po posameznih regijah praznih, ki jih nihče ne oddaja, niso niti naprodaj in veliko je tudi takih stanovanj praznih, predvsem seveda državnih, to je treba povedati. Predvsem pa tudi tistih, ki so bila kupljena po zelo nizki, dostopni ceni in so potem seveda ali družine šle ven, ali jih ni bilo več, ali kakorkoli, ta stanovanja pa samevajo. Za ponudbo, ki je trenutno na trgu, pa so glede na to, da imamo tržno gospodarstvo in da se točno ve, kdo pije in kdo plača, te najemnine seveda tudi izjemno visoke in moram reči, po moji oceni tudi izjemno previsoke in nedostopne predvsem mladim. S tem novim zakonom bomo omogočili tako ugoden, ugodnejši najem, kajti z najemniškim skladom, verjamem, da se bodo ljudje, lastniki stanovanj odločali in ta stanovanja dali v najem. Nekateri se s tem pač ne želijo niti ukvarjati. Mislim, da je ta pomoč z najemniškim skladom zelo dobrodošla. Seveda, ko bo več stanovanj na trgu pripravljenih za najem, se bodo seveda tudi cene avtomatsko spustile. Zelo pozdravljam tudi to, da bodo pri pridobitvi gradbenih dovoljenj, torej za pridobivanje soglasij, da se ta procent s sto procentov znižuje na 75 oziroma 50 procentov. To je zelo dobrodošlo. To so vsi pogrešali. Ljudje so se dostikrat obračali tudi name in to je res taka prava, primerna spodbudna rešitev, da se bo lažje kaj vzdrževalo po teh večstanovanjskih blokih in tako naprej. Tudi to elektronsko glasovaje, ki bo omogočeno, bo zelo dobrodošlo. Zelo pomembno je tudi to, da se bo neprofitna najemnina dvignila, kar je bila velika zavora pri gradnji neprofitnih stanovanj. Vemo, da do bile neprofitne najemnine tako nizke, da s tem nisi mogel niti vzdrževati stanovanja. Veseli me tudi to, da se bo povečala tudi subvencija za tiste najbolj ranljive, tako da bodo lahko kljub temu živeli v teh stanovanjih in lahko plačevali najemnino. Če samo omenim še ta varovanja stanovanja, ki so tudi, se mi zdi, zelo zelo pomembna. Mislim, da bi jih moralo biti v Sloveniji tudi mnogo več, za katera se potem odločajo starejši, bodisi pari bodisi posamezniki. V Litiji smo, mislim da, 17 takih stanovanj zgradili v domu za starejše občane. Moram reči, da je bilo to v trenutku razgrabljeno, v trenutku so bila ta stanovanja pri novih najemnikih oziroma lastnikih. Mislim, da bi bilo potrebno nadaljevati s takimi gradnjami teh varovanih stanovanj. To ima seveda vlada tudi v planu in verjamem, da bo teh stanovanj vedno več. Zelo pomembno je tudi to, da bo lahko Stanovanjski sklad Republike Slovenije dobil predkupno pravico v primeru prodaje občinskih zazidljivih zemljišč, namenjenih za večstanovanjsko gradnjo. To se mi zdi tudi zelo zelo pomembno. Mogoče bi se dotaknil še te davčne stopnje oziroma davka, ki je dejansko precej visok. Mislim, da bi bilo potrebno na tem tudi nekaj narediti. Tudi s strani več poslancev je bilo to izrečeno. Verjamem, da se bo tudi na tem področju nekaj končno premaknilo, kar bi bilo nujno potrebno. Dotaknil bi se še hišniških stanovanj. Tudi to je ena od problematik. Vemo, da so ta hišniška stanovanja bila oziroma so sedaj del stanovanjskega bloka oziroma skupnih prostorov. V teh stanovanjih so še vedno hišniki, ki opravljajo hišniške storitve v teh večstanovanjskih objektih. Etažnim lastnikom plačujejo najemnino, etažni lastniki pa tem hišnikom pač plačajo za opravljeno delo. Včasih pa so ti hišniki živeli v teh hišniških stanovanjih in jim ni bilo potrebno plačevati etažnim lastnikom, ampak so v zameno za to, da so lahko bivali v teh stanovanjih, opravljali hišniške storitve v teh večstanovanjskih stavbah. Potem je v slabem letu bila neka sprememba, ki bi bila v dobrobit morebitnim odkupom teh stanovanj hišnikov po sistemu stanovanjske pravice, pa je to potem bilo zelo hitro ukinjeno. Treba je tudi povedati, da so ti hišniki v ta stanovanja tudi vlagali znatna sredstva, da so jih vzdrževali in jih imeli v takem stanju, da so lahko v njih normalno živeli. Seveda, če se lastnik etažni ne strinjajo, da se ta stanovanja odkupijo, jih pač ne morejo odkupiti. Poleg tega pa bi bilo seveda pravično, da se ta sorazmerni delež, ki so ga vložili v ta stanovanja, da se jim tudi pokrije. To se mi zdi, da je ena taka odprta problematika še ostala iz prejšnjih let, in mislim, da bi bil že zadnji in skrajni čas, da se lotimo tudi tega področja in da se to končno tudi uredi. S to spremembo Stanovanjskega zakona verjamem, da se bodo stvari premaknile na bolje. Nekateri ste imeli še različne pomisleke oziroma različne pripombe, ki so tudi vse na mestu, ampak končno pa je le potrebno narediti en večji premik in ta premik je prav s tem stanovanjskim zakonom. Treba je še povedati tudi to, da se je včasih s tisto politiko v prejšnjem sistemu gradilo na veliko stanovanj v mestih in so se ljudje priseljevali s podeželja v ta stanovanja. Vemo, da so se zato tudi kmetije praznile in tudi danes imajo predvsem mladi težave, kar je bilo že tudi omenjeno, tudi na podeželju, kjer so različne ovire: od namembnosti zemljišč, do pridobivanja gradbenih dovoljenj; skratka kup birokratskih ovir, da bi lahko mladi tudi doma na podeželju, na svojih domačih kmetijah dogradili pri že obstoječih hišah ali pa pri novogradnjah. Tudi tukaj mislim, da bo potrebno še marsikaj ponarediti, čeprav neke stvari se že spreminjajo na bolje. V Slovenski demokratski stranki smo na to problematiko, stanovanjsko problematiko, opozarjali vsa leta, se zavedali te problematike, vendar velikih možnosti za tako korenite spremembe, kot jo imamo danes, pač nismo imeli, ker Slovenska demokratska stranka ni bila toliko časa na vladi kot nekatere druge stranke. Danes je ta priložnost in v Slovenski demokratski stranki skupaj s koalicijskimi partnerji vidimo možnost in priložnost, da končno te stvari, kar se tiče stanovanjske problematike – še enkrat s poudarkom na mladih družinah in na starejših –, končno premaknemo in gremo v neko pravo smer, v neko smer razvite sodobne države po vzgledu evropskih držav in da končno pozabimo na tiste zgrešene poteze, zgrešena leta v prejšnjem sistemu. Verjamem v to, da se bo gradilo več stanovanj, tudi vse to je pripravljeno v zakonodaji, da se bo poskrbelo za mlade, predvsem pa tudi za to, da bodo neka stanovanja v vsakem trenutku na voljo, na primer za družino ali pa posameznika, ki mora na tak ali drugačen način, ali zaradi nesreče ali zaradi nenadne odselitve od doma ali česarkoli, da takšna oseba oziroma takšna družina lahko zelo na hitro, v tistem trenutku, ko to potrebuje, pride do potrebne strehe nad glavo. To se mi zdi zelo pomembno. Mislim, da bodo tudi lokalne skupnosti, občine s to zakonodajo imele večjo možnost imeti več teh neprofitnih stanovanj in tudi jih graditi, da bo ta možnost tudi omogočena. Tako bomo v Slovenski demokratski stranki, seveda tudi sam osebno, z velikim, velikim veseljem podprli te spremembe, torej Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Stanovanjskega zakona. Verjamem, da bomo do drugega branja še kakšno stvar poskušali v tem trenutku spremeniti, nadgraditi, verjetno pa, ko se bodo zgodile te velike tektonske spremembe na stanovanjskem področju, bomo lahko tudi kasneje nadgradili še to gradnjo, ki jo zdaj v tem trenutku pripravljamo. Moram reči, da sem zelo vesel, da je ta zakon tukaj in ga bom tudi z veseljem podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Gregor Perič, pripravi se Iva Dimic.
Predsednik, hvala lepa. Kolegice in kolegi, državni sekretar, lep pozdrav vsem! V SMC predlog tega zakona razumemo predvsem skozi perspektivo nekega hitrega reševanja nekih akutnih težav na področju stanovanjske politike. Področje stanovanjske politike je vedno hvaležna tematika za razprave. Tudi v preteklosti, verjamem, smo temu namenili veliko pozornosti, nekih konkretnih premikov pa prav zares nikoli ni bilo oziroma je od tega že kar nekaj časa. Pa tudi tisti, ki so bili, še ko govorimo o naši državi, niso bili ravno usmerjeni na način, da bi bili zelo celoviti, sploh če govorimo o tistem začetnem obdobju v 90-ih letih. Tako me veseli, da zdaj delamo en konkretnejši korak naprej. Vsekakor bi si pa želel, da se ta proces tudi nadaljuje in da se tiste rešitve, ki smo jih tudi v okviru prizadevanj še prejšnjega ministra za okolje in prostor, gospoda Simona Zajca, tudi nekako uskladili, ker verjamem, da so tudi v tistem predlogu zakona še številne rešitve, ki se jih da implementirati in bodo zelo pozitivno sprejete. Tako verjamem, da bodo kolegi na Ministrstvu za okolje in prostor v naslednjem koraku vse to tudi upoštevali, ne samo v okviru tega zakonodajnega postopka, ampak tudi v prihodnje. Dejstvo pa je, da ne moremo rešiti naše stanovanjske politike ali pa jo izboljšati samo v okviru stanovanjskega zakona, ker gre za veliko širše področje, ki je vezano tudi na, ne vem, segment financ oziroma davčni vidik, pa še številnih drugih aspektov. Kar se mi zdi pomembno izpostaviti, je predvsem trenutno stanje, ki je privedlo do te akutnosti. Sploh če govorimo, če se nekoliko ustavim pri neprofitnih stanovanjih, torej stanovanjih, ki so v javni lasti, dajmo tako reči, bodisi države ali pa lokalnih skupnosti. V trenutnih razmerah, brez kakršnekoli spremembe, če gledamo čisto z vidika ohranjanja vrednosti premoženja kot takega, ni v interesu ne države ne lokalnih skupnosti, da pretirano investira na to področje, ni spodbujena. Zato je potrebno narediti posamezne korake, ki so predvideni v tem zakonu, da tudi recimo, če vzamemo na primer neko občino, občina vidi smisel v tem, da ta sredstva, ki jih bo vložila, ne bo skozi čas izgubljala oziroma ne bo bila prisiljena v to, da odsvaja premoženja, zato da sploh ohranja ta fond nepremičnin. Tako zdaj, ko izboljšamo to finančno sliko z vidika višine neprofitnih najemnin, verjamem, da bo veliko večja spodbuda tudi na strani občinski svetov, občinskih svetnikov ali pa lokalnih oblasti, da gredo bolj ambiciozno tudi v te investicije. To je absolutno pozitivno. Sam lahko dodam v tem smislu, ker sem se s tem področjem tudi ukvarjal v Izoli, da je kljub obstoječi zakonodaji mogoče vedno najti neke izboljšave in neke optimizacije. Naša izkušnja v Izoli je bila sledeča. Kadar se je z relativno bogatim nepremičninskim fondom, ki je zajemal tako stanovanja kot poslovne prostore, upravljalo nekoliko zamegljeno znotraj občinske uprave, na način, da se morajo različne službe ukvarjati z enim področjem, je bilo težko imeti neko jasno sliko, kaj se s tem fondom pravzaprav v resnici dogaja; koliko je treba dati vanj denarja, koliko ga dobiš ven, in hkrati tudi, kakšna je finančna slika, koliko je pobranih najemnin, kakšno je stanje nepremičninskega fonda. Tako v takih večjih sistemih, ki so organizacijsko gledano razmetani, se marsikdaj z nepremičninskim fondom, pa verjetno še s kakšnimi drugimi stvarmi, ne upravlja najbolj optimalno. In potem smo šli v neko rešitev, ki je bila nekoliko bolj tržno naravnana, ampak v smislu gospodarjenja s premoženjem, ne pa v smislu tega, da dobimo čim več denarja iz žepov tistih, ki so najemniki. To se je izkazalo za izjemno pozitivno, ker je nekoliko več te tržne, te podjetniške logike pripeljalo do tega, da se je isti obstoječi fond veliko bolje upravljal, dvignilo se je zadovoljstvo najemnikov, dobilo se je iz tega naslova več denarja, bolje se je obnavljalo. Skratka, zagnal se je nov cikel na tem področju, kljub temu da sem že uvodoma rekel, da finančno gledano ti pogoji poslovanja za nepremičninske fonde niso najbolj optimalni. Tako računam, da s temi dodatnimi vzvodi, ki jih bomo v okviru tega zakona vpeljali, bo to še toliko bolje in se bo zagnal nek dodaten investicijski cikel, več bo nekega poguma in ambicioznosti na lokalnem nivoju, pa verjamem, da tudi na nacionalnem. Kajti treba je vedeti, da se višina najemnine od leta 2007 praktično ni spremenila. V tem času se je pa zgodila kar konkretna inflacija. Enkrat sem izračunal, pa imam zdaj podatek v glavi, mislim, da je bila vsaj okoli 25 odstotkov, če ne več. V tem smislu je potem tudi upravljavec tega premoženja deležen za 25 odstotkov manj nekih povračil iz naslova najemnin, kar pomeni, da je njegova investicijska zmožnost zgolj obnavljanje obstoječega fonda vsaj za četrtino oziroma petino manjša. Tako s temi koraki, ki jih delamo, bo to absolutno pozitivno. Prej smo omenjali tudi energetsko sanacijo. To je neke vrste paradoks, ker lastnik tega premoženja – recimo, spet vzemimo neko občino – lahko v energetsko sanacijo, v nove fasade, izboljšano streho in tako naprej, vloži določena sredstva, ampak se ta sredstva potem skozi najemnino ne povrnejo, ker je bil način izračunavanja najemnine osnovan na starosti same konstrukcije zgradbe, ne pa na vseh tistih investicijah, ki so bile kasneje še izvedene. Občina, recimo, tudi ni imela interesa vlagati v energetsko sanacijo, ker se to potem tudi pri sami najemnini ni poznalo in se to nekako ni povrnilo. Seveda je pozitivni aspekt ta, da je kakovost bivanja najemnikov boljša, ampak moramo gledati na vse vidike. Moramo tudi ta javnofinančni vidik vsekakor zagotavljati in predvsem zagotavljati ohranjanje vrednosti premoženja, naj bo to zasebno, zlasti pa smo tu braniki lastnine, ki je v javni lasti. Večkrat se omenja tako imenovani Jazbinškov zakon, ki je bil za eno generacijo zelo dober, ker se je dalo to premoženje odkupiti – neke študije sem gledal – za od 4 do 10 odstotkov tržne vrednosti, ni bil pa, na žalost, dober ta zakon za vse generacije, ki so tej generaciji sledile. Tu imamo to luknjo, za katero se trudimo, da bi jo zapolnili, že kar nekaj časa. Verjamem, da so rešitve v tem zakonu usmerjene tudi v to smer, torej, gredo v pravo smer. Kar se mi zdi pomembno izpostaviti, je tudi rešitev, ki omogoča že samim skladom, da se zadolžujejo dodatno. Zdaj je bilo to omejeno, mislim, da na 10 odstotkov oziroma za Stanovanjski sklad Republike Slovenije za 20, za tiste v občinski lasti na 10. Zdaj se to zvišuje do 40 odstotkov, kar tudi omogoča dodaten investicijski cikel. Verjamem, da obstajajo številne občine, ki imajo ustrezne parcele, kjer se bo potem to dalo graditi, kar bo pozitivna zgodba tako za župana – ali pa županjo –, ki bo to uspel spraviti pod streho, kot za številne družine, zlasti mlade, ki potrebujejo neko rešitev stanovanjskega problema. Ker če primerjamo razmerja med neprofitno najemnino in med tisto tržno, vidimo, da so zelo velike razlike. Nekdo, ki uspe dobiti neko neprofitno stanovanje, je v primerjavi z nekom, ki je izvisel na razpisu zaradi nekoliko slabših pogojev, v bistveno boljšem položaju, ker tisti, ki skozi razpis ni prišel, potem lahko računa zgolj na nek tržni najem, ki je nestabilen, ko so pogoji zagotovo slabši, ko se lahko razdrejo ta razmerja relativno hitro, po drugi strani pa so neprofitna stanovanja oddana za nedoločen čas, kar je absolutno tudi zelo velika prednost oziroma neko zagotovilo, da se nekdo tudi lažje odloči za družino in za kakšne druge projekte. To se mi zdi pozitivno, da se tukaj spodbudi ta cikel. Če govorimo o spodbujanju cikla, bi rad izpostavil še ta finančni oziroma davčni vidik. V prejšnji vladi smo dvignili davek pri prihodku na oddajanje nepremičnin v najem s 25 odstotkov na 27,5 odstotka. Ta rešitev je bila sicer dogovorjena v nekem političnem smislu kot neke vrste kompromis. Sam osebno ocenjujem, da ni dobra, ker gre v smeri tega, da spodbuja kvečjemu k temu, da se tisti, ki bi se želeli izogniti davku, lažje odločijo za oddajanje na črno. Tako mislim, da če bi želeli še en dodaten korak narediti v tej smeri, da bi bilo teh stanovanj za najem na trgu več, bi morali ta davek spustiti, kljub temu da obstaja ta možnost, da se v smislu normiranih stroškov zniža ta davek za 15 odstotkov, ampak vseeno tukaj je potreben nek dodaten finančni stimulus. Ena od možnosti dodatnega finančnega stimuliranja je tudi to, da razmišljamo v smeri kakšnih državnih poroštev. Prej sem zasledil različne predloge, ki so šli bolj v smeri tega, da se zanesemo bodisi na evropska sredstva bodisi na sredstva iz našega proračuna; to je tista bolj enostavna varianta. Mislim, da moramo začeti vedno bolj razmišljati v tej smeri, da aktiviramo tudi zasebni kapital, pa naj bo to kapital gospodinjstev, posameznikov, državljank in državljanov ali pa podjetij. Ena rešitev, torej rešitev državnih poroštev, ki bi potem šla državljankam in državljanom, je sigurno neka smer razmisleka, ki bi pripomogla k temu, da s tem ko bi država jamčila za kredite, ki bi jih posamezniki vzeli, je neka dodatna pomoč oziroma neka dodatna platforma, ki bi omogočila lažji dostop do stanovanj. Ampak moramo biti pri tem vsekakor predvidni, ker strokovnjaki opozarjajo, da če se gre v to smer, je potrebno morda narediti en korak pred tem, torej zagotoviti na trgu dovolj ponudbe. Ker če na trgu ne bo dovolj ponudbe, bomo s tem ukrepom predvsem okrepili povpraševanje kot tako in posledica vsega tega bo, da bodo cene nepremičnin in stanovanj zrasle, česar si pa verjetno vsaj številni ne želijo; nekateri najbrž si, ampak mislim, da če gledamo na javni interes, to vsekakor ni dobro, da bi naredili. Tako razmišljajmo o teh poroštvih, razmišljajmo pa tudi v smeri tega, da morda z neko shemo spodbudimo tudi občine in državo in aktiviramo tiste posesti, ki jih ima tudi država v svoji lasti, da se z nekim premišljenim pristopom ugotovi, kje so še tiste točke po naši državi, kjer bi se dalo še z nekimi dodatnimi spodbudami omogočiti neko stanovanjsko gradnjo, kjer bi se potem ves ta ekonomski cikel obrnil tudi ob pomoči državnih poroštev. Koliko bi bilo teh poroštev, je predvsem, kot rečeno, odvisno od nekega ekonomskega premisleka, da ne povzročimo tega, da je spet posledica nek dvig samih cen, da gre to spet nesorazmerno navzgor. Tako imamo tukaj še številne neizkoriščene možnosti in priložnosti in upam, da bomo v prihodnje imeli dovolj občutka tudi za to področje, da bomo znali razmišljati ne samo kako se iz proračuna nekaj zgradi, ampak kako bo vsa ta struktura lahko stala. Doslej to ni bilo narejeno, smo tukaj zamudili kar nekaj. Računam, da bomo v postopku tega zakona poiskali še kakšno rešitev, izboljšavo, predvsem bi si pa želel, da tudi v korakih, ki bodo sledili tako na področju Ministrstva za okolje in prostor kot Ministrstva za finance pa verjetno še kakšnega drugega, najdemo neko celoviti rešitev, kako bo za 10, 20 in 30 let naprej razvijali to stanovanjsko področje. Verjamem, če pogledam interes investitorjev, zasebnih investitorjev in vlagateljev v to na tem področju, torej gradbeništva, gradnje stanovanj, bodo želeli predvsem graditi tam, kjer bodo profiti največji. To pomeni, da je to v urbanih okoljih, to je lahko Ljubljana, to so istrske občine, to je lahko Maribor, vse izven tega je pa že računica bistveno drugačna. Treba se je pa zavedati, da v pretežni meri na vrednost nepremičnine pa potem tudi najemnine vpliva najprej cena lokacije kot take, potem je kakovost same gradnje – zdaj v osnovi je gradnja več ali manj ista, če ne gradimo nadstandardno – bodisi da gradimo v Prekmurju, ali v centru Ljubljane, ali v Portorožu, ampak potem pa trg naredi tiste razlike. Tako je na nas odgovornost kot države, parlamenta, vlade, v končni fazi tudi občin, da imamo ta občutek in gradimo tam, kjer je potrebno, in predvsem, da ne tlačimo vseh teh stanovanj samo v Ljubljano, Maribor, pa še kam, ampak da razpršimo to gradnjo in da hkrati kot država, to je tudi po moje del stanovanjske politike, omogočamo tudi službe ljudem, ki ne bodo zgolj in samo v Ljubljani ali pa v teh večjih mestih. Mislim, da mora biti razvoj pa tudi stanovanja za vse. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Iva Dimic, pripravi se Franc Rosec.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Res, ta razprava se nam odvija že od srede, pa moram reči ne samo od srede tega tedna, ampak že kar deset let aktivno poslušam, da v Sloveniji nimamo neke stanovanjske politike, zagotovo je stanovanjska politika tudi del družinske politike, zelo pomemben del družinske politike, zato v Novi Sloveniji ves čas iščemo rešitve in predlagamo tudi rešitve za izboljšanje tega razmerja, tega stanja na tem področju. Je pa dejstvo, da neprofitnih stanovanj praktično ni, da kupiti stanovanje glede na trenutne cene, če pogledamo Ljubljano, je praktično skoraj nemogoče, še posebno za mlade, ki so nekje na začetku poslovne kariere ali pa imajo kakšne prekarne zaposlitve, pa tudi v ostalih večjih krajih po Sloveniji je ta problematika izjemno pereča. S spremembo Stanovanjskega zakona seveda prenavljamo stanovanjsko politiko. Vzpostavljajo se primerni pogoji za gradnjo in vzdrževanje stanovanj, vendar, kar se mi zdi zelo pomembno, ne v breme socialno ogroženih najemnikov. Stanovanjski zakon zasleduje predvsem naslednje bistvene strateške cilje, ki so hkrati tudi del koalicijske zaveze, to je decentralizacijo, skladen regionalen razvoj, prenovo stanovanjske politike, povečanje fonda najemnih stanovanj s poudarkom na mladih in mladih družinah, vzpostavitev sistemskega vira za gradnjo stanovanj. Pa če gremo najprej na to, kar sem sama najprej pozdravila in se mi zdi zelo pomembno povedati, da se gre v povečanje fonda najemnih stanovanj. V Sloveniji se res soočamo z občutnim primanjkljajem teh najemnih stanovanj, pa naj še enkrat poudarim, da ne samo v Ljubljani, tudi v ostalih večjih slovenskih krajih, in sicer predvsem za mlade. Za mlade, za te mlade, ki so samski, ki so na začetku neke poslovne kariere, ki imajo prvo zaposlitev, za starejše, ko mogoče ne morejo več niti vzdrževati svojega večjega stanovanja, pa bi šli morda v manjše ali kakorkoli na tem področju. In seveda tudi za socialno ogrožene skupine. Primer nekih znancev iz mojega kraja; dobili so neprofitno stanovanje na Koroškem, se pravi zelo velika sprememba v tem priseljevanju ali pa preseljevanju. Praktično pol Slovenije zamenjati za to, da prideš do nekega stanovanja. Zdi se mi, da je to včasih dobro, seveda če pa živiš celo življenje na enem koncu Slovenije, pa vendarle je to težava pri spremembi okolja. Sprememba Stanovanjskega zakona zato omogoča izgradnjo primernega števila dostopnih javnih najemnih stanovanj. To se mi zdi, da je zelo pomembno, ker bodo spremembe pripomogle h krepitvi fonda javnih najemnih stanovanj. Kar se mi zdi tudi zelo pomembno, pa je izkoristek praznih stanovanj v Sloveniji. To je zame osebno pa tudi za ljudi, s katerimi govorim in ki iščejo stanovanje, izjemnega pomena. To, da je v Sloveniji veliko praznih stanovanj, ni nič novega in marsikdo od vas je pred mano o tem že razpravljal. Seveda lastniki iz različnih razlogov teh stanovanj ne želijo oddajati na trgu. Lahko da je to nezaupanje, lahko da ne vedo, kako se samega posla lotiti, lahko da se bojijo, da potem mogoče ne bodo praktično mogli več do svojega stanovanja. Različni dejavniki vplivajo na to. Sprememba Stanovanjskega zakona vzpostavlja javno najemniško službo, ki bo imela vlogo posrednika, upravitelja in vzdrževalca najemnih stanovanj. Tako bodo lastniki razbremenjenih teh tveganj in se jim bo zagotovilo dolgoročno prejemanje nekih rednih dohodkov. Ne bodo imeli težavo s tem, da jim najemnik mogoče bo plačal prve tri najemnine, kot neka, bom rekla, pogodba, potem pa lahko neha plačevati. Velikokrat smo poslušali o tem, kako je dajati stanovanja v najem na nek način tudi rizično s tega vidika, da lahko pride do nefer odnosa med najemnikom in lastnikom in da lahko pride do neplačevanja teh najemnin. Tako bodo lastniki razbremenjeni tega in se bodo za oddajo lahko odločili tudi tisti, ki imajo do tega zadržke, slabe izkušnje. Se mi zdi pomembno, da je treba omeniti tudi pravično neprofitno najemnino, ki se bo povišala. To bo pomenilo, da se bo lažje tudi investiralo, obnavljalo in to seveda je potrebno, če želiš imeti kolikor toliko urejena neprofitna stanovanja. No, pa če se vrnem izkoristiti prazna stanovanja v Sloveniji. Veliko vas je povedalo, tudi celo Evropo je ta res grozna korona prizadela. Imam podatek, mogoče primer, kako so zadeve reševali na Portugalskem. Praktično je bila Lizbona izpraznjena. Ljudje so se izselil v okoliške kraje in so sama mesta dajali možnost najema v turistične namene. S to korono, seveda, se je življenje vsem nam spremenilo in enostavno so tam v Lizboni ostala prazna stanovanja, ki pa so se nekako zelo podobno, kot zdaj mi predvidevamo, povezali in oddajali vsem tistim, ki so iskali neprofitna stanovanja: mladim družinam, starejšim, da so s pomočjo neke zadruge, s pomočjo neke oblike sodelovanja potem ta stanovanja ponudili. Tako so rešil več zadev: rešil so lastnike stanovanja, ker bi jih sicer zaradi korona krize zelo prizadelo, hkrati pa so lahko vzpostavili dolgoročno, mislim, da so, za 3 ali 4 leta dali v najem, vzpostavili neko dolgoročno finančno stabilnost in seveda, hkrati tudi omogočili mladim in tistim, ki so potrebovali ta stanovanja, da so prišli v stanovanje. Mislim, da ni potrebno na tem področju odkrivati tople vode, da zadeve pri naših sosedih govorijo, na kakšen način se da zadeve rešiti v dobrobit vseh tistih, ki imajo stanovanje, in tistih, ki jih iščejo. Lokalne skupnosti so bile danes večkrat omenjene. Ja, mislim, da vsaka lokalna skupnost ali pa vsaka občina, ki je odgovorna, poskrbi tudi, da ima en del stanovanj v svoji občini tudi neprofitnih, ki jih namenja mogoče ali pa jim rečejo tudi, vsaj v naši občini rečemo, invalidska stanovanja, ki so namenjena invalidom. Kadrovska stanovanja so vedno bolj popularna, mogoče tudi z vidika omogočanja kakšnega kadra na podeželju. Sama sem seznanjena s tem, da nekatere lokalne skupnosti rečejo kadrovsko stanovanje tudi, da dobijo kakšnega primarnega zdravnika, se pravi družinske medicine, ali pa kakšnega zobozdravnika, da mu ponudijo stanovanje. Na ta način poskušajo zagotoviti neko primarno zdravstvo tudi svojim občanom. Bilo je rečeno, da imamo v Sloveniji eno izmed največjih v Evropi, pa jaz se s tem ne strinjam, imamo pa težavo s hotelom mama. Mislim, da še vedno na tem področju prednjačijo Italijani, Španci pa tudi Portugalci, ti še dlje časa ostajajo doma, v Sloveniji pa je nekje 59 odstotkov mladih med 25. in 29. letom še vedno pri starših in 43 odstotkov Slovencev med 29. in 34. letom. Se pravi, da je potrebno nekaj narediti na področju stanovanjske politike, spodbuditi mlade, da se postavijo na svoje noge, da si začnejo sami oblikovati svojo družinsko skupnost ali pa socialno mrežo, pa vendarle so razlogi, mogoče, da je tako tudi v ekonomskem vidiku. Lahko da so tukaj prisotne še vedno brezposelnosti, iskalci zaposlitve [[…]]Seveda pa, če bi bilo res teh stanovanj dovolj in seveda cenovno dostopnih, mislim, da bi se marsikateri mlad želel osamosvojiti. Kar se mi zdi pomembno tudi za naprej, za razmislek, pa je predvsem ta fleksibilnost tudi na področju neprofitnih stanovanj. Vem, da jo nekatere države Evropske unije poznajo. To pa je to, recimo, da ko si mlad, ko si ustvarjaš družino, potrebuješ večje stanovanje, in ko si starejši, potrebuješ manjše stanovanje. Da bi bil ta prehod med temi fazami v življenju, v začetni fazi zrelosti in starosti, bolj fleksibilen, da bi se ta pretok in te selitve lažje dogajale. Mislim, da je tukaj potrebno tudi širše razumevanje in seveda na nek način dojemanje različnih faz v življenju in različnih potreb. Kar se mi zdi pa zelo pomembno in sem tega tudi vesela, pa je, da pa je danes za mlade, za vse v bistvu zelo pomembna tudi kvaliteta življenja. S tem, ko bomo tudi stanovanja gradili izven mest, mislim, da bomo dali tudi neko novo dimenzijo in nekaj dodane vrednosti tistim, ki si želijo tak način življenja. Stanovanjska politika [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima Franc Rosec, za njim kot zadnji Bojan Podkrajšek.
Hvala za besedo, predsedujoči. Pred nami je novela Stanovanjskega zakona, s katero bomo dejansko naredili pomemben korak naprej na področju stanovanjske politike. Predlog zakona vsebuje nekatere rešitve, ki predstavljajo premik k temu, da bodo mladi in mlade družine svoje stanovanjsko vprašanje rešili dosti lažje. Sam cilj zagotovitve več najemnih stanovanj, zlasti tistih javnih, je v koalicijsko pogodbo zapisalo kar nekaj vlad, konkretnih rezultatov pa ravno ni bilo. Takšna je pač naša realnost. Prav zaradi tega smo danes v položaju, da ugotavljamo, da se soočamo z občutnim pomanjkanjem najemnih stanovanj; predvsem za mlade, starejše in socialno ogrožene skupine. Sprememba stanovanjskega zakona zato omogoča izgradnjo primernega števila dostopnih javnih najemnih stanovanj. Prav tako pa bodo spremembe pripomogle tudi h krepitvi fonda javnih stanovanj, saj bo z vzpostavitvijo javne najemniške službe možna uskladitev višje neprofitne najemnine ter prilagoditev sistema subvencioniranja, ki bo zaščitila socialno ogrožena gospodinjstva. Res je, da imamo veliko praznih stanovanj, ki jih lastniki iz različnih razlogov ne želijo dati na trg. Z ustanovitvijo javne najemniške službe, ki so imela vlogo posrednika, upravitelja in vzdrževalca najemnih stanovanj, bomo lastnike razbremenili teh stanovanj, ki se pač ne oddajajo zaradi takšnih ali drugačnih razlogov, da bomo s tem lastnike razbremenili tveganj in jim tako zagotovili določeno prejemanje rednih dohodkov. S tem se bodo tudi dosti lažje oziroma prepričan sem, da se bo kar dosti teh ljudi, ki imajo stanovanja in ki jih ne želijo oddajati, odločilo in da se bodo temu primerno odzvali, da se bodo ti zadržki, ki jih imajo, izničili. Prav tako spremembe Stanovanjskega zakona državi in občinam omogočajo dodatna sredstva za izvajanj stanovanjske politike. Tako ta zakon oziroma novela prinaša tako bonitete kot tudi obveznosti na eni strani za najemnike kot tudi za upravljavce, kot za stanovanjske sklade, tako republiške kot občinske. Novela ureja sorazmerno prilagoditev vrednosti točke, ki je preračuna na vrednost 3,5 evra, ki je revalorizirana vrednost iz leta 2007 in ker se dodaja še triletno prehodno obdobje do te vrednosti, ker se tekoča cena določa na letni ravni življenjskih stroškov. Dobro je tudi, da se maksimalna subvencija najemnine poviša s sedanjih 80 na 85 procentov. To se pravi, če se bo dejansko strošek najemnine zaradi drugih okoliščin oziroma najema povečal, se poveča tudi del subvencije. Hkrati s tem novela zakona oziroma istočasno je pa zelo dobro, da se začne v naši državi izvajati tudi proces decentralizacije. Namreč, mi ne moremo graditi teh stanovanj samo v nekem mestu, ali je to bolj kot ne Ljubljana, ker so tu pač službe zelo zanimive tudi glede same višine osebnega dohodka. Tako bo treba dejansko določene institucije tudi prenesti na podeželje oziroma malo širše po Sloveniji. To ni nek tak velik problem. Dejansko se kaže iz sedanjega obdobja, ko se je bilo potrebno določenemu sistemu komuniciranja odreči. Se pravi, ni več tistih fizičnih sestankov, ampak so se dejansko selile vse te zadeve preko nekih spletnih zadev, kot se je tudi pričelo izvajati delo od doma, kar je določen plus tako za delodajalca kot za delavce same. Upam in verjamem, da se bo stanje na število stanovanj, predvsem teh neprofitnih, v Sloveniji izboljšalo s to novelo zakona. Mislim pa, da bo morala tudi v kratkem slediti celotna prenova Stanovanjskega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima še Bojan Podkrajšek. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik Državnega zbora, za dano besedo. Cenjeni državni sekretar na Ministrstvu za okolje in prostor z vašo sodelavko, kolegice in kolegi, poslanke in poslanci! Dva dni nazaj smo začeli s Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Stanovanjskega zakona. Spoštovani državni sekretar, seveda pa minister za okolje z vašimi sodelavci, sem trdno prepričan in v Slovenski demokratski stranki, da je ta novela še kako nujna, in z velikim zadovoljstvom ugotavljam, da ste na pravi poti, da ste v tem času in s to kvaliteto te novele zakona v Državnem zboru. To je seveda slišati od večine poslanke in poslancev, ki smo o tej noveli govorili tako v sredo zvečer kot danes dopoldan. Vesel sem, da znamo, seveda ko govorimo o Stanovanjskem zakonu, govoriti, da ne iščemo vzrokov, kdo v preteklosti česa ni počel pa kdo je kaj zamudil pa kdo je za kaj kriv, ampak se pretežni del razprave nanašal na to, kako bi ta novela oziroma stanovanjska politika bila v Republiki Sloveniji v prihodnje še boljša. Mislim, da je to zelo pomemben signal pa tudi trenutek, ki ga redko kdaj slišiš v tem državnem zboru, pa sem mnenja, da bi moglo to biti večkrat prisotno, ker sprejemamo zakone, jih vlagamo skupaj s stroko, da bodo čim bolj kvalitetni, seveda če bodo kvalitetni, bodo prišli kvalitetni tudi do naših državljank in državljanov Republike Slovenije. Predvsem bi na začetku izpostavil prenovo stanovanjske politike, povečanje fonda najemnih stanovanj, s poudarkom na mladih in na mladih družinah. Sam se ne morem čisto strinjati s tistimi, ki govorite oziroma se včasih sliši, da mladi predolgo ostajajo v hotelu mama. S tem se ravno ne morem strinjati. V preteklosti so naši starši, pa tudi mi, gradili mogoče stanovanjske objekte malo v drugačni obliki pa velikosti, kot jih gradijo danes mladi. Ne vidim nič narobe, vidim celo pozitivno, če so starši mladih zgradili večjo hišo in da sedaj ti mladi ostajajo doma. To vidim samo kot pozitivno, ker veliko primerov poznam, ki znajo potem razdeliti ogrevanje, elektriko, vodo in nimajo nobenih težav. Mislim, da je to zelo pozitivno, tako da se ne morem strinjati velikokrat s tem, da je hotel mama predolgo prisoten pri mladih v Sloveniji. Se mi pa zdi pomembno, ko pa mladi začutijo potrebo in ko se jim poveča družina, da rabijo večje stanovanje, pa se mi zdi zelo pomembno, da jim je to stanovanje potem omogočeno. Seveda, da ne tavajo, da ne iščejo rešitve na nek dolgi rok, ker mislim, s tem se bo sleherni strinjal v tem državnem zboru, da seveda imajo mladi veliko želja, kot smo jih imeli mi, ko smo bili mladi, ko pa govorimo o stanovanju, je pa to potreba, ni želja. Ko si mladi začnejo ustvarjati družino, ko prihajajo otroci, se mi zdi, da je vredno, ker živimo v tako lepi deželi, da imajo mladi dostojno stanovanje. Sam sem bil v preteklosti nekaj let zaposlen na enem od stanovanjskih podjetij v svoji občini. Seveda sem spoznaval tako najemnike kot stanovanja. Med tema dvema, ko govorimo o tej stanovanjski noveli, me je večkrat kdo vprašal, ker govorimo o povečanju najemne točke, če se bo sedaj najemnina drastično povečala. Mislim, da je prav, da vsem tistim, ki nas spremljajo, jasno povemo, da bodo s tem dobili tisti, ki bodo v najemnih stanovanjih, bolj kvalitetna stanovanja. Že uvodoma sem povedal, da ne bi želel zahajati, da kdo v preteklosti česa ni, če bi se ta vrednost točke uskladila oziroma se dvigovala že v preteklosti, potem bi verjetno danes lahko govorili o še dosti kvalitetnejših najemniških stanovanjih v Republiki Sloveniji. Zdi se mi pomembno, ko govorimo o tej noveli, da se poslušamo, da prisluhnemo ministrstvu, stroki in na drugi strani tudi vidim pa slišim naše želje tukaj. Seveda vse verjetno ne bo mogoče zložiti v to novelo, ampak mislim, da če se oboji poslušamo in ker imamo vsi isti cilj, vsi poznamo potrebe po najemniških stanovanjih, da dobimo kvalitetno novelo. Mislim, da je to zelo pozitivno. V Republiki Sloveniji imamo tudi veliko stanovanj, ki so v zasebni lasti. Mislim, da je to pozitivno, da nekdo, ki ima možnost, da kupi stanovanje, namesto da ima denar na banki, ga kupi in ga seveda tudi z veseljem da v najem, če je prepričan, da bo to stanovanje varno in da ga lahko nekoč, po petih, desetih letih, dobi vsaj približno takšnega, kot ga je dal v najem. Mislim, da nima nihče, ki je lastnik tega stanovanja, pomislekov, da v tem stanovanju ne bi živeli mladi oziroma tisti, ki stanovanje potrebujejo. Je pa velikokrat težava, kot tudi govorimo, da razširimo tudi inšpekcijske odločbe oziroma malo večji poudarek, pa tudi ko govorimo o tej noveli zakona, o skrajšanju najemne pogodbe, ki velja prav gotovo za oba, za lastnika in najemnika, se mi pa zdi tu, čeprav se to mogoče od daleč sliši malo neprijetno, ampak mislim, da je to potrebno. Ko sem govoril o nekom, ki je dal nekomu kvalitetno oziroma novo stanovanje, in ko ugotavlja po mesecih, da se s tistim stanovanjem, za katerega je verjetno varčeval celo delovno dobo, dogajale čudne stvari in da bo kmalu dobil iz tega stanovanja vse drugo kot stanovanje, se mi zdi, da je prav, da tudi takšnemu najemniku lahko odpove pogodbo. Želel bi, da to novelo v Državnem zboru čim bolj kvalitetno damo skozi. Vesel sem, da je večinska podpora tej noveli, nas pa prav gotovo v prihodnosti vse skupaj čaka, predvsem ministrstvo, ki pokriva ta zelo pomemben segment v Republiki Sloveniji, da še neke stvari na stanovanjski politiki nadgradimo. Skratka, želja vseh nas je, da imajo mladi, in tisti, ki so malo manj mladi, možnost živeti v kvalitetnih stanovanjih. Vesel sem, da je to cilj vseh, ki smo tukaj v Državnem zboru, predvsem pa, da se trudijo tisti, ki so na ministrstvu zadolženi za to stanovanjsko politiko v Republiki Sloveniji. Hvala za dano besedo.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepi del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik Vlade gospod Robert Rosec, državni sekretar. Izvolite. Rožac? Pardon.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lepo pozdravljeni vsi prisotni v dvorani! Na Ministrstvu za okolje in prostor se zavedamo, da je potrebna celovita prenova Stanovanjskega zakona, vendar smo se za novelo odločili zato, ker lahko z njo v najkrajšem možnem času rešimo najbolj pereče probleme. S kolegico, ki je vodja sektorja za stanovanja, sva z zanimanjem in pozorno poslušala to konstruktivno in korektno razpravo. Tukaj sem si, mislim da, na štirih listih zapisal veliko misli in predlogov, ki jih bomo v veliki meri upoštevali in uporabili v tej celoviti prenovi stanovanjske zakonodaje, ki jo bomo začeli delati po sprejetju novele Stanovanjskega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da je interes. Če želi razpravljati tudi predstavnik Vlade, prosim, da se prijavi s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobi besedo kot zadnji. Prosim za prijavo. Postopek teče. Prijavljenih imamo osem razpravljavcev; vsak dobi po pet minut. Prva je na vrsti Mojca Škrinjar. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik, za besedo. Ob Stanovanjskem zakonu lahko rečem, da je dobrodošel. Seveda ne rešuje še celotne problematike v Sloveniji – zagotovo bo to veliko dela, da se bo uredila stanovanjska situacija –, pa vendar je korak k rešitvi. Predvsem me veseli, da postajajo najemna stanovanja dostopnejša zlasti za mlade družine, ki jih dejansko potrebujejo. Problemi v Sloveniji glede stanovanjske politike, kot jih jaz vidim, so seveda premalo stanovanj pa tudi prazna stanovanja, ki jih lastniki raje oddajajo v turistične namene, v popularni Airbnb raje kot v klasičen najem. Prevečkrat danes je bilo že povedano, zakaj se to dogaja. Lastniki se seveda bojijo za svojo lastnino, kadar ne morejo več razpolagati z njo ali kadar se s to lastnino dela slabo. Zato je potrebno paziti na pravice lastnikov, lastnikov-najemodajalcev, ne le na pravice najemojemalcev. Pred nami so različne možnosti, različne stranke, različni posamezniki zagovarjamo različne modele. Tako sem z leve strani danes poslušala, da naj predvsem gradi država, mislim, da mora biti pa nekaj srednjega. Seveda mora nekaj država tudi še graditi, predvsem pa je treba spodbuditi, da gradi najemna stanovanja zasebni sektor. Že to, da je masa subvencij višja, da je več denarja v skladu za subvencije, že to motivira trg, da začne graditi stanovanja. In praviloma, po moje, naj bi ne gradili samo v določenih soseskah, vendar bi se morala graditi stanovanja širom Slovenije, to pa zato, da se ne centralizira vse na enem mestu, ker s tem se tudi dražijo stanovanja. Subvencija naj sledi posamezniku, posameznik pa lahko išče službo kjerkoli v Sloveniji. Če boste danes dali subvencijo v Prekmurje zdravniku, boste zdravnika v Prekmurje tudi dobili, kajti ne gre samo vedno za plačo, gre za življenjske pogoje, gre za stanovanje, gre za čisto in zdravo okolje, gre za dobre šole in dobre vrtce. Za to gre in tudi zato se odločajo ljudje živeti v nekem kraju. Zato stanovanjska politika ni samo ločen segment, ampak je dejansko povezana tudi s politiko gradnje cest in usposabljanja železnic, zato da so lahko ljudje mobilni. Mislim, da je tudi zelo dobra poteza tega zakona, da gre za upravljavca teh najemnih stanovanj. Namreč, ko ostarimo, odidemo v dom za ostarele, bi si želeli svoje stanovanje zapustiti zanamcem, ki pa ga ne moremo, če ga moramo prodati, zato da lahko plačujemo domsko oskrbo. Namesto tega bo zelo dobrodošlo, da bo kvalificiran upravljavec najemnih stanovanj lahko upravljal to stanovanje in pobiral najemnino, s tem bo lahko stanovanje ostalo v lasti, rešen pa bo tudi problem eksistence starejših. Opozorila bi še na nove možnosti, na lizing, ki bi ga morali omogočiti tudi mladim, s katerim bi z najemnino z leti tudi poplačali stanovanje in tako postali lastniki nepremičnine, to bi bilo za njih vzdržno, pa tudi mogoče. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Lenart. Pripravi naj se Violeta Tomić.
Hvala za besedo, podpredsednik. Lep pozdrav državnemu sekretarju in ostalim gostom, kolegicam in kolegom! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Stanovanjskega zakona imamo na mizi. Najbolj je k tem spremembam prispevalo pomanjkanje javnih najemniških in cenovno dostopnih stanovanj za vse, predvsem pa za mlade. Z novelacijami in torej tudi z dvigom cene tako imenovane točke za določitev najemnine se bodo stanovanjskim skladom zagotovila dodatna sredstva in s tem povečala možnost, da bodo obnavljali in gradili; torej, stara stanovanja obnavljali, nova gradili. Tako sledimo cilju, da pridemo iz te zagate, ki je nastala, oziroma kot je pojasnil državni sekretar, citiram, »s predlagano novelo želimo ustaviti trend krčenja fonda javnih najemnih stanovanj ter vzpostaviti vzdržne pogoje za poslovanje stanovanjskih skladov«. Konec navedka. Tako se tudi v Slovenski demokratski stranki teh težav s stanovanji dobro zavedamo. Tudi sam moram reči, da je vpliv, ki ga to življenje nekega mladeniča ali gospodične do 30. leta pri starših pusti na človeku, prevelik, da ne bi končno nekaj začeli prestavljati na boljše po stopničkah, če tako rečem. In sicer takrat, ko je ta mladenič ali ta gospodična v vrhunski fizični in tudi psihični kondiciji, se ne more osamosvojiti, dejansko ne more živeti kreativno, kot bi sicer, in to gotovo potem pušča vpliv na celotno poznejše življenje in kariero. Poslansko vprašanje v zvezi s to tematiko sem že v letu 2019 postavil prejšnjemu ministru gospodu Zajcu. Takrat so se mi porajala nekatera vprašanja, ki se mi porajajo tudi zdaj, ker vem, da je za nekatere najemnike, ki že zdaj živijo v teh tako imenovanih neprofitnih stanovanjih, že to, kar zdaj plačujejo, drago. Da vendarle nekaj naredimo, bomo s tem zakonom dovolili postopen dvig točke za določitev najemnine z 2,63 evra postopno na 3,5 evra. Od leta 2007 to ni bilo nič popravljeno, nič se ni spremenilo, vse druge stvari so šle gor, zato nekako ta trenutek druge rešitve ni. Je pa seveda še veliko tega, kar se da narediti poleg teh javnih najemniških stanovanj, da bi se zagotavljalo več možnosti mladim. Pozdravljam, da se bo spremenilo to razmerje, koliko mora biti lastnikov za to, da se potem dobi soglasje za neko prenovo. Kajti dejansko za starejšega ali pa za mlajšega človeka oziroma mlado družino stanovanje v četrtem nadstropju na Ptuju, kjer živim, nima pomena. Se pravi, ljudje ne morejo več po stopnicah, mlajši ne morejo teh vozičkov otrok, enega ali dveh, nositi po stopnicah, dvigal pa ni, ni bilo možnosti za vgradnjo dvigal, ker tisti, ki so bili v pritličju, se s tem niso strinjali, ker bi morali dati za to tudi sredstva. Sedaj upam, da bo to zadovoljivo vplivalo na to, da se bodo lažje delale obnove. Da ne omenim invalidov dejansko, samo dve stopnici pred vhodom ste lahko njegov nekako nerešljiv problem – se pravi, dvigala. Potem nekako, da bi rešili tudi problem tistih skritih stanovanj, mislim, da glede na to, kaj zdaj delamo, bi morali še nujno spustiti tudi davčne stopnje na najem in malo zaostriti ta nepremičninski davek. Če bi to naredili eno z drugim, bi potem šlo z roko v roki; se pravi tisti, ki imajo drugo, tretje in četrto stanovanje, ga ne bodo imeli praznega, če bi bil davek na nepremičnine. Potem so tukaj še dobrodošle spremembe, kot smo rekli, da imamo spremembe in dopolnitve, ki so vredne podpore, za začetek boljših pogojev. Tako upam, da bodo vplivale na izboljšanje stanovanjske problematike in navijam za mlade, držim z vami, zato tudi podpiram ta zakon. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Violeta Tomić, pripravi naj se Vojko Starović. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom! Seveda ne bomo govorili o tem, katera vlada do zdaj ni naredila nič na stanovanjskem področju, ker nobena vlada ni naredila nič v 30-ih letih samostojne Slovenije, razen leta 1990, ko je Jazbinšek zakon razprodal tako rekoč ves fond javnih najemniških stanovanj, ki so bila že na nek način kupljena s samoprispevki teh državljanov in državljank. Imeli smo solidarnostna, kadrovska stanovanja, vendar, kot je že prej enkrat včeraj omenil kolega, s to divjo privatizacijo so se ustvarili neki milijonski dobički, za katere sploh ne vemo, kam so šli in niso šli v investicijo novih stanovanj, ampak so izpuhteli. Tukaj, vidite, je spet izvorni greh tega, kako nimamo javnih najemnih stanovanj. Nekateri so si uspeli brez kakršnekoli regulacije takrat priskrbeti po 3, 4, 5 stanovanj in zdaj živijo od najemnin in je bilo popolnoma brez kontrole, brez regulacije. Tako je stanovanje dandanes tržno blago, namesto da bi bilo pravica, človekova pravica. Dogaja se, da do 50., 60. leta plačujemo svoje lastne kredite, da bi prišli do stanovanj, in potem že plačujemo kredite svojim otrokom, ki ne morejo dobiti kredita, ker nimajo rednih služb, ker so popolnoma prekarizirani. In kaj se dogaja? Otroci se izseljujejo, zato ker gredo tja, kjer lahko dobijo službo, redno službo in najemniško stanovanje. Avstrija je blizu, poznamo zelo veliko primerov, kjer dobijo stanovanja, Dunaj, recimo, je tak, ki ima tradicijo najemniških stanovanj. V Nemčiji imamo stanovanjske zadruge, v Švici so tako rekoč vsi v najemniških stanovanjih in se selijo glede na službo, glede na standard in tako naprej. Dotaknila bi se razprav nekih koalicijskih poslancev, ki so rekli, da je pri stanovanjski gradnji dobra decentralizacija. S tem se nikakor ne morem strinjati. Vsi prihajamo s podeželja in vemo, da na podeželju na žalost hiše samevajo. Vsi ljudje, v glavnem mladi, se selijo v prestolnice, kjer dobijo službo. Problem pa je pri tej tako imenovani decentralizaciji, da ni adekvatnih cest, povezav, ni železniških povezav in tako naprej. Mnogi bi raje živeli doma na podeželju in se vozili v prestolnice, tja, kjer imajo službo. Tako pa so prisiljeni se preseliti in polovico svoje mizerne plače dajati za najemnine. To, da mladi ostajajo doma, ni dobro, dobro je na podeželju, tukaj se strinjam, ker so mladi prevzemniki, vendar v mestih, ko imaš 30 in več let starega otrok, ki se ne more osamosvojiti in oditi, si priskrbeti družine in začeti svoje življenje, se naučiti odgovornosti in plačevati položnice. To nikakor ni za pozdraviti. In v tem primeru ta razpršena gradnja res ne pride v poštev, kajti poskrbimo najprej, da v centru, da v Ljubljani in okolici ne bodo cene tako zelo visoke. Pozdravljamo pa nekatere ukrepe iz tega zakona in jasno, mislim, da tukaj ni nikogar, ki se ne bi strinjal, da se je potrebno lotiti stanovanjskega zakona. Imamo le pri nekaterih malo drugačne poglede, zato bomo vložili določene tudi amandmaje k temu zakonu. Izvajanje javnega najema stanovanj s strani Stanovanjskega sklada Republike Slovenije se nam zdi vprašljivo, kajti najeli bodo zasebno stanovanje za 1,3-kratnik neprofitne najemnine in ga bodo oddali za neprofitno najemnino, razliko pa bo spet kril državni proračun. Krasno za tiste, ki imajo po pet stanovanj! To niso stare ženice, ki bi rade oddale stanovanje in se bojijo hudih najemnikov, ki bodo kršili karkoli. To so ljudje, ki bodo spet na račun države živeli še bolje. Ker mi zmanjkuje časa, bom rekla, da bi rada opozorila tudi na poslovno-stanovanjske stavbe, kjer poslovni lastniki, recimo, imajo pisarne in jih prav nič ne zanima ne energetska sanacija, ne skupni stroški, še manj kakršenkoli sklad. To je treba rešiti. Karkoli stanovalci želijo v poslovno-stanovanjskih stavbah, je nemogoče, kajti interesi so različni; interesi tistih, ki pač hišo uporabljajo, izkoriščajo interese tistih, ki pač v njej živijo. Toliko zaenkrat. Žal mi je zmanjkalo časa. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović, pripravi naj se Boštjan Koražija. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Najprej bi rad povedal pozitivno zadevo, da se premika zadeva v smer, da končno Slovenija dobi nazaj neko stanovanjsko politiko. Nekaj smo že v prejšnji vladi naredili par korakov in zdaj gre tudi v to smer, da delamo nove korake, ki prinašajo – vsaj tako jaz ocenjujem – pozitivne spremembe. Ker stanovanja in stanovanjska politika ne morejo biti prepuščene prostemu trgu, ne gre. To se je izkazalo, da ne gre, da to ne vodi [[...]]Vse države, vse demokracije, ki so napredne, se trudijo s tem, da zagotovijo tudi najemna stanovanja za primerno ceno. Ker brez ljudi, brez mladih nam ni iti naprej. Velikokrat smo čuli tudi v tej dvorani, da nam mladi odhajajo zaradi višjih plač, ono, tretje. Povem vam, da je eden velikih razlogov tudi drugače socialni oziroma družbeni standard, kar pomeni tudi dosegljivost primernih najemnih stanovanj za primerno ceno. Pri tem bi pa rad povedal, da me stalno zmoti. Tu sem med starejšimi in sem živel tudi v prejšnji republiki Sloveniji, kjer je bilo veliko stanovanj zgrajenih. Kdo je zgradil ta stanovanja – naši starši, očetje in matere, naši stari starši so to gradili. Dejansko so postavili ta fond. Ne moremo govoriti, da so slabo delali, so dobro delali, so delali in so nekaj ustvarili. Mi imamo pa do njih še vedno precej mačehovski odnos. Ko se govori – mladi ne veste, ampak ko se govori – poglejmo realne podatke. Od prejšnjega sistema, prejšnje republike Slovenije nam je ostalo, ko se je razdelil dolg, v tem proračunu, ki je krepko čez 30 milijard skupnega dolga že, ker dolgove nismo odplačevali, samo reprogramirali smo jih; v njem sodeluje dolg iz prejšnje republike 1,7 milijarde. Ko se je nekdo izrazil, da ne ve, od kod to prihaja. Ni bilo dolga takega, ni bilo dolga takega velikega. Niti slučajno! Se je nekaj delalo in se je gradilo, zato imejmo malo spoštovanja do naših prednikov. Ne govorimo tako. Resno, boli, če govorimo čez naše starše in naše stare starše, kaj so, kje so živeli. Delali so! In so skupno [[…]]Stanovanjska politika je bila postavljena in veliko stanovanj je bilo postavljenih tako, ker so firme zbirale denar, plačevale v stanovanjski fond in plačevali smo tudi mi iz svojega žepa. Imeli smo včasih sistem tudi samoprispevka in za solidarnostna stanovanja smo zbirali tudi vsi ljudje skozi samoprispevek, za kar smo se odločali sami z referendumom. Torej, z ljudskim glasom. Ne imeti tako črno-bele slike – ne vem, kdo vam jo slika –, ampak je bila stanovanjska politika, je bilo zagotovljeno, ni bilo problem. Tudi štipendijska in stanovanjska politika je bila skrb za mlade. Ne prepustiti tega stihiji trga, ampak se vrniti nazaj. Zato mislim, da mi nikakor v SAB ne bomo nasprotovali in pozdravljamo premike, čeprav mislimo, da niso vse poteze dobre, ampak bo še možnost spremeniti na bolje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Boštjan Koražija, pripravi naj se Marko Bandelli. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Se opravičujem, imam glas hripav. Dejansko ste tudi že vsi razpravljavci danes zelo dobro omenili, kje je v bistvu srž tega stanovanjskega problema v naši državi, na kar se bom navezal, pa tudi pričakujem, da bo tudi večji posluh za te stvari. Rad bi spregovoril o stanovanjskih zadrugah oziroma tudi o stanovanjskem zadružništvu. Pri nas so te zadeve še v povojih oziroma se dela na tem, da zadeve nekako se zaženejo in tudi pričnejo dajati neke določene uspehe oziroma tudi rezultate – saj boste lahko tudi gospod potem na to odgovorili iz ministrstva. Zadeva je takšna, da ko govorimo [[…]]Že včeraj smo govorili o tem nacionalnem Načrtu za okrevanje in odpornost, že včeraj sem pričakoval, da bo tudi na to temo več povedanega oziroma tudi dodanega v samem načrtu. Poglejte, ko govorimo o stanovanjskem problemu na splošno v državi, moramo imeti vse aspekte za bodočnost oziroma za našo prihodnost vštete oziroma kar nekako vpeljane. Se pravi, moramo razmišljati v smeri trajnostnega bivanja, okoljevarstva, tudi prehranske delne samooskrbe, pa seveda varčni sistemi energije oziroma uporabe energije. Lahko tudi govorimo delno o teh pametnih mestih oziroma lahko tudi že bodočnost, kolikor sem se pozanimal, celo govori o pametnih stanovanjih oziroma tudi pametnih hišah, ki pa že tudi nekatere celo delujejo. Dosti primerov ste navedli o avstrijskem modelu, ki ga zelo dobro poznam. Se pravi, glede teh zadrug oziroma zadružništva oziroma neprofitnih stanovanj, katerih večji delež je na Dunaju. Je pa druga zadeva, kar ne vem, če ste že prebrali ali ne veste, ima pa še celo Linz še večji odstotek teh neprofitnih stanovanj, in sicer 54 odstotkov, medtem ko ima Dunaj nekje 50 odstotkov. Tu nekje. Rad bi tudi omenil, ko sem že prej razlagal o teh stanovanjskih zadrugah oziroma tudi zadružništvu, pri nas že imamo združenje Zadrugator, ki že dela v tej smeri to, kar sem razlagal. Se pravi, o trajnostnem razvoju zadružnega oziroma zadrug, stanovanjske zadruge, boljšega bivanja, bolj kvalitetnega bivanja. Upam, da bo tudi država imela večji posluh, pa tudi politika tukaj v Državnem zboru, da bo takšne projekte bolj pozorno sprejemala oziroma jih tudi podprla. Politično in finančno, sploh finančno. Ker ja, se strinjam, dejansko največji problem, sploh tega vzhodnega dela Slovenije, iz katerega prihajam, je tudi to, da ko dobijo delavke oziroma delavci zaposlitev v Avstriji, jim ponudijo tudi zraven še stanovanje. In stanovanja, ki jim jih ponudijo, so zelo kvalitetna oziroma – si bom kar drznil reči – boljše kvalitete, kot si jih lahko najamejo tukaj v Sloveniji. Saj vem, sedaj boste rekli, da pač situacija je takšna, kot je. Res je. Ampak mislim, če hočemo gledati stvari take, kot so, jih je potrebno celostno jemati. In ko govorimo o stanovanjskem problemu, ga je treba jemati čez perspektivo prihodnosti te generacije, ki prihaja za nami oziroma ki že je. Ta generacija je zelo ambiciozna oziroma tudi že ima svoje načrte oziroma svoje ideje. In ti načrti in ideje so zagotovo te stanovanjske zadruge, o katerih se ogromno govori, ampak tudi ogromno se tudi ne govori oziroma se z namenom ne govori – kakorkoli že. Kot še enkrat rečeno, upam, da boste tudi na ministrstvu pokazali več posluha za te stanovanjske zadruge oziroma zadružništva in da boste tudi pomagali tem projektom. Mislim, da tu je vseeno, glede na to, da je v dogovoru ta evropski zeleni dogovor, pa tudi te trajnostne smernice boljšega prebivanja oziroma bivanja v naši državi, je to v resnici eden izmed najbolj pomembnih projektov za bodočnost. Se pravi, stanovanjske zadruge oziroma stanovanjska zadružništva. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Marko Bandelli, pripravi naj se mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Mislim, da tukaj, v tem trenutku, naredimo en korak naprej, v vsem tem, kar je do sedaj bilo. Mi, v stranki SAB, kot vidim, bomo tudi to podprli. Ampak, je pa res, da je treba nekaj povedat tudi pri tem in tudi dati kakšen predlog in kakšno pobudo na ministrstvo, saj zato smo tudi tukaj kdaj, kajne. Absolutno se strinjam z dvigom najemnine oziroma tiste točke. Tisto je bilo, če ne grešim, mislim, da je postavljeno od leta 2007 celo – ali ne vem od kdaj – in vsi stroški in razni izračuni, celo amortizacija na 60 let. Mislim, to so fantazije, ki so bile enkrat. Živimo v drugačnem času in tu se je treba aterirati na današnje čase, na današnji sistem. Tudi gradnja sama, je drugačna v tem času, ne more ostati taka, kot je. Moramo pa dati možnost, moramo dati pa možnost ljudem na več načinov. Se pravi, ja najemnina, ja neprofitna najemnina, ja tudi socialna stanovanja, ampak tudi možnost odkupa teh stanovanj. To je tisto, kar tudi v stranki SAB to nekako nagovarjamo. Se pravi, eno garancijsko shemo države pri kreditih za prvi nakup stanovanj, poroštvo države v tem primeru in kot garancijo samo stanovanje. Mislim, da to bi moralo biti. Kar malo pogrešam tukaj, je en sistem gradnje, en sam sistem, na kakšen način priti v Sloveniji do stanovanj. Stanovanjska gradnja je bila prepuščena v zadnjih desetletjih trgu, lahko rečemo. Stanovanjski skladi so delali, kar so delali. Tisti, ki je imel stanovanjski sklad, tiste občine, ki so bile skupaj, so ustanovile ta stanovanjski sklad. Tukaj bi bilo treba dati možnost, tudi vnaprej določiti ceno kvadratnega metra, pa dati možnost tudi samim podjetjem, da lahko sama izvedejo določena dela za ceno, ki je točno določena, ne pa, da se potem pogajamo, pogovarjamo v drugi fazi. Tukaj bi se dalo kar nekaj sprememb zahtevati. Glede občin se zelo strinjam. Za tisti 32. člen mislim, da bi bilo prav, da bi se ga malo pogledalo, za kaj gre. Tisto glede tudi same subvencije, da bodo krile same občine te subvencije za neprofitna stanovanja, razlike do cene, je malo kočljiva zadeva. Spet bomo bremenili občine brezvezno. Na en način jim dajemo večjo povprečnino, na drugi strani pa jih tepemo s palico in jim dajemo druge dodatne stroške gor. Kar se pa tiče tistega, o čemer sem govoril prej glede predkupne pravice, tu je malo problem. Ne me razumeti osebno. Sicer se bom strinjal, ampak tukaj moramo razumeti, da gremo v en sistem občinskega delovanja kot takega, ki pa verjetno ne bi bil pravilen, v tem smislu. Tako sem tukaj malo skeptičen, kar se tega tiče. Za tisto malo časa, ki mi ostaja, še en problem, ki mi nastaja, zakaj ni stanovanj na tržišču in zakaj ljudje oddajo rajši v turistične namene, je tudi zelo jasen. Je zelo jasen. Jaz vidim, da je tukaj ena rešitev na mizi, skrajšan odpovedni rok v primeru, da najemnik ali lastnik odpove najemno pogodbo, skrajšan postopek odpovedi in spraznitve stanovanja, ker tu je velik problem. Ljudje se bojijo dati v najem, ker jih ne morejo spraviti več ven v primeru neplačila, v primeru škode, v primeru nespoštovanja pogodb in to, kar je. Mislim, da bi bilo dosti več najemnin dosti več možnosti dajati v najem lastniška stanovanja, če bi bilo to urejeno zakonsko drugače. Seveda je pravica tistega, ki biva, ampak je pravica tudi lastnika, tako da moramo tukaj malo dobiti en kompromis med tema dvema. Predvsem pa tisto, če ste videli tudi, če sem dobro razumel, glede notarskega zapisa. Tudi pogodba v notarskem zapisu ni več tako močna, če bi tako rekli, tako pomembna, tako gotova, kakor je bila. Tako je tu velik problem glede ljudi, ki hočejo oddati in bi radi dali stanovanja v najem. Tukaj en razmislek na ministrstvu res, če bo tu rešitev, mislim, da bo to v pozitivnem smislu in se bo tudi povečala kapaciteta najemnih stanovanj. Toliko z moje strani. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Rajh, pripravi naj se Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar! Strinjamo se torej vsi, da je neustrezna višina neprofitne najemnine, ki se ni usklajevala že od leta 2007 dalje, eden glavnih krivcev za neurejen in abnormalen stanovanjski trg. Zaradi take točke, ki se ni usklajevala vse od leta 2007, stanovanjski skladi niso mogli vzdrževati stanovanj, kaj šele graditi novih. Zaradi tega, ker stanovanjski skladi nismo mogli opravljati svoje osnovne funkcije, torej skrbeti za stanovanja na svojem območju, je to bilo prepuščeno stihiji trga. Prepričan sem, da če bi lahko stanovanjski skladi gradili stanovanja in jih tudi vzdrževali, danes v mestih stanovanja 30 kvadratih metrov ne bi stala 500 evrov za najem in več in to je v bistvu napaka politike, ki je to delala in zagovarjala. Hkrati ponovno poudarjam, da se mi zdi zelo pomembno, da država vzpostavi kataster stanovanj in pregleda nad trgom. Torej, da ima vsak trenutek pregled nad tem, kaj se s trgom dogaja, katero stanovanje je zasedeno, katero ni, katero se oddaja tudi preko Airbnb in podobnih platform, čemur osebno nisem naklonjen in v bistvu mislim, da ni dobro, da se daje možnost, da se stanovanja v stanovanjskih blokih spreminjajo v hotelske tipe nastanitev. Naj povemo, da bloki za hotelskih tip nastanitve niso bili nikoli načrtovani in tudi nikoli niso bili plačani vsi prispevki, ki se plačajo za gradnjo hotela. Torej, za stanovanja so nižji prispevki kot za gradnjo hotelskih nastanitev. Kolegica Dimic je povedala tudi, da želi, da se stanovanja decentralizirajo – torej gradnja. Jaz jo v tem smislu zelo podpiram in v bistvu dajem tudi predlog, da se zakonsko določi, da morajo vse občine zagotoviti neke vrste stanovanjski sklad. Nekatere občine stanovanjskih skladov nimajo in te politike preprosto ne izvajajo in to je bila ena napaka v bistvu v Zakonu o lokalni samoupravi, ko so bili kriteriji zelo nizko postavljeni, da je lahko vsakdo, ki je to mislil, ustanovil občino, nase pa ni prevzel vseh potrebnih obveznosti. Tudi to je vzrok, da na nekaterih območjih praktično neprofitnih ali pa socialnih stanovanj ni in je to prepuščeno stihiji. Še enkrat poudarjam, zdi se mi zelo pomembno, da država dobi pregled nad delovanjem stanovanjskega trga, da postavi tudi ciljne cene, ki jih želi na trgu doseči, da spremlja te cilje in temu prilagaja ukrepe. Ni dovolj samo, da reče, mi želimo tukaj zgraditi dva tisoč stanovanj; cilj mora biti: mi želimo stanovanja narediti dostopna, torej pomeni, želimo na eni strani graditi socialna stanovanja, trg pa želimo regulirati tako, da bodo cene dostopne. Torej 30 kvadratnih metrov stanovanja pa 500 evrov najemnine – ne gre skupaj. Tudi 30-letni kredit pa cena stanovanj je 3, 4 tisoč evrov na kvadratni meter – ne gre skupaj. To mora biti v bistvu tudi en ukrep vlade in merljiv ukrep vlade, kako bo te zadeve nekako uredila in znižala. Ker mi imamo danes anomalijo na trgu, ko cene rastejo, niso povezane s prihodki ljudi, ki najemajo vseživljenjske kredite, in kar hitro se zna zgoditi, da si bodo lahko ljudje, ki danes kupujejo stanovanja celo po 3 tisoč evrov na kvadratni meter, zaradi tega obesili zanko okrog vrata. Tu bi v bistvu morala biti ena politika države in kontrolirati, kako banka eno zadevo, ki stane 800 evrov na kvadratni meter, lahko da kredit za tri tisoč evrov. Če je gradbena cena kvadratnega metra okrog 800 do tisoč evrov, potem ni jasnega vzroka, zakaj je tržna cena takega kvadratnega metra tri tisoč evrov ali več. Tu so ene špekulacije, ki jih mora država nasloviti in preprečiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Želela bi samo še dodati, ker se mi zelo zdi pomembno, ta izkoristek praznih stanovanj v Sloveniji. Res, ko se bo lastnike spodbudilo, da bodo dali možnost ali pa da bodo v Stanovanjski sklad Republike Slovenije dali lahko stanovanja oziroma jih bo stanovanjski sklad vzel v najem in bo lastniku plačeval največ 1,3-kratnik neprofitne najemnine. To pomeni za primerljivo stanovanje v praksi, če bi oddal, na primer, 65 kvadratnih metrov v Ljubljani preko javne najemniške službe, bi dobil nekje 450 evrov, medtem če bi dal na trg, bi bila ta najemnina višja. Torej se mi zdi, da je pomembno, da ne gre za poseganje na trg stanovanj, ki se že tako ali tako oddajajo, temveč želimo spodbuditi res s tem zakonom k oddaji tistih stanovanj, ki bi sicer ostala prazna, ker se lastniki ali pa starejši, kot je bilo že danes večkrat rečeno, bojijo ali pa se ne želijo ukvarjati z birokracijo in se bojijo problemov problematičnih najemnikov. Ta pogodba bi bila dolgoročna, kar pomeni tudi neko varnost, neko stabilnost tudi za tiste, ki bi stanovanja dali v najem. Se pa popolnoma zavedam, da poleg vsega tega, kar smo pripravili in kar bo omogočal zakon, da je potrebno še druge ukrepe dati tudi na področju davčne politike, znižanje davčne stopnje za oddajanje v najem, ker ta je zdaj kar visoka 27,5 odstotka. Zato se številna stanovanja oddajajo na črno ali pa se sploh ne oddajajo, zato ker je ta stopnja obdavčitve previsoka. Zdi se mi pomembno, da se gre s tem korakom naprej in se res nadejam, da bodo ljudje lažje pristopali in lažje oddajali preko tega stanovanjskega sklada ta stanovanja v najem. Si pa seveda želim, da bi ne pozabili na mlade, mlade družine, mlade, ki začenjajo karierno pot, mogoče v večjih ali tudi manjših mestih, da bi lažje dostopali do teh stanovanj, ker vemo, da točkovanje na nek način še vedno ostaja. Mislim, da je potrebno razumeti tudi te, ki rešujejo prvo stanovanjsko problematiko oziroma prvo stanovanjsko vprašanje, da se tudi njim prisluhne in da se jim omogoči, da se lahko postavijo tudi preko neprofitnih stanovanj na svoje noge. Mislim, da je to bil tudi cilj, ki smo ga zasledovali s tem zakonom. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v ponedeljek, 8. marca 2021, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. točko dnevnega reda, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O SPREMEMBI ODLOKA O USTANOVITVI SAMOSTOJNEGA VISOKOŠOLSKEGA ZAVODA FAKULTETE ZA INFORMACIJSKE ŠTUDIJE V NOVEM MESTU. Predlog odloka je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga odloka dajem besedo predstavniku Vlade dr. Mitji Slavincu, državnemu sekretarju na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Poslanke in poslanci! Predlog odloka o spremembah Odloka o ustanovitvi Fakultete za informacijske študije v Novem mestu opredeljuje, da se tretji odstavek spremeni tako, da se študijski programi fakultete uvrščajo v študijska področja v skladu z uredbo, ki ureja uredbo in uporabo klasifikacijskega sistema izobraževanja in usposabljanja ter znanstveno disciplino v skladu s klasifikacijo Frascati. Torej gre za to, da te navedbe iz akta o ustanovitvi preidejo v njihov statut, kar je v skladu z novo zakonodajo. Gre torej za spremembo oziroma prilagoditev zakonodaje, zato predlagam, da akt podprete. Hvala.
Hvala lepa. Predlog odloka je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici Ivi Dimic. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 15. seji 11. februarja 2021 obravnaval Predlog odloka o spremembi Odloka o ustanovitvi samostojnega visokošolskega zavoda Fakultete za informacijske študije v Novem mestu, ki ga je v obravnavo in sprejem Državnemu zboru predložila Vlada. Zakonodajno-pravna službe je predlog odloka preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika in k njemu podala nekatere pripombe. Njena predstavnica je povedala, da predloženi amandmaji odbora k predlaganemu odloku ustrezno upoštevajo pripombe, ki so jih podali v pisnem mnenju. Svoje mnenje pa je podal tudi Državni svet, ki podpira predlagane spremembe. Njegov predstavnik je med drugim opozoril na problematiko pomanjkanja nekaterih profilov, na različno prepoznavanje hitrega razvoja posameznih dejavnosti in s tem strokovnih profilov, na neenake pogoje za pridobitev akreditacije nekaterih študijskih programov ter na aktualno omejitev zaposlovanja na javnih zavodih. Uvodoma je predlog odloka predstavil predstavnik predlagatelja državni sekretar na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport. Predstavnik Fakultete za informacijske študije v Novem mestu je pojasnil, da so novi študijski programi odraz temeljne študijske in programske dejavnosti s poudarkom na digitalni tehnologiji v povezovanju z različnimi vsebinami na področju računalništva, matematike s podatkovno znanostjo, družboslovja, poslovne dejavnosti ali varnostne digitalizacije. Povedal je, da je učiteljski in raziskovalni kader zagotovljen za vse že akreditirane študijske programe in tudi za tiste, ki so še v postopku potrjevanja. V razpravi so nekatere članice in člani odbora menili, da se z odlokom dodajajo kar štiri nova področja, in to le v dveh letih po zadnji širitvi. Glede na to, da so zaposleni honorarni sodelavci, so opozorili tudi na vprašanje kakovosti glede njihovega podajanja snovi. Drugi pa so menili, da je dodajanje programov rezultat interesa študentov, ki si želijo nadgraditi svoje znanje. Poudarili so pomen približevanja izobraževanja odmaknjenemu podeželju ter možnosti izobraževanja bližje domu. Prav tako so pozdravili visoko zaposljivost diplomatov in dosegljivost novih programov, kjer se beleži deficit strokovnjakov. Odbor je na podlagi osmega odstavka 131. člena Poslovnika Državnega zbora oblikoval in sprejel amandmaje, na podlagi katerih je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga odloka.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, spoštovani državni sekretar! Vlada je pripravila tri spremembe odlokov, in sicer Univerze v Ljubljani, Univerze v Mariboru in visokošolskega zavoda Fakultete za informacijske študije v Novem mestu. Ker gre pri vseh treh spremembah za podobno tematiko, bomo Socialni demokrati stališče združili v eno. Sprememba bo fakultetam in umetniškim akademijam prinesla več fleksibilnosti pri razvoju študijskih programov. Po novem bo tako statut in ne več ustanovitveni akt univerze tisti, ki bo določal, na katerih študijskih področjih bodo fakultete opravljale svojo izobraževalno dejavnost. V skladu z ustavo je namreč država tista, ki zagotavlja nastanek in nadaljnji razvoj univerze in visokih šol. Država mora tako ustvarjati možnosti, da si državljani lahko pridobijo ustrezno izobrazbo. Avtonomnost univerze pa pomeni, da univerza sama odloča o lastnih zadevah, da je samostojna in neodvisna pri odločanju. Socialni demokrati podpiramo spremembe, ki gredo v smeri večje samostojnosti in neodvisnosti univerz, da si same v svojih aktih v statutu določijo študijska področja, na katerih bodo opravljale izobraževalno dejavnost. Tako za širitev in spremembe študijskih programov ne bo več potrebno soglasje ministrstva, zato se bo lahko univerza hitreje odzivala spremembam ali širitvijo študijskih programov in jih takoj po akreditaciji začela izvajati, ne da bi čakala na daljši postopek spreminjanja odloka o ustanovitvi. Gre torej za spremembo, ki bo omogočala hitrejše, samostojno in sistemsko odzivanje fakultete na zahteve okolja in na potrebe družbe. Hitro spreminjajoča se družba in nenehen tehnološki razvoj namreč terjata temeljit pogled v prihodnost, še posebej na področju izobraževalnega sistema, da bodo tisti, ki se danes izobražujejo, tudi čez 20, 30 let imeli vse tiste kompetence, ki so potrebne za to, da bi lahko na trgu delovne sile pa tudi pri vsakdanjem življenju kar najbolje funkcionirali. Predstavniku univerze pa so na komisiji Državnega sveta opozorili tudi na potrebe po zakonski opredelitvi ustreznega mehanizma za razvojno financiranje univerze, zato pozivamo Vlado, da se čim prej loti tudi tega vprašanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine SMC bo predstavil mag. Branislav Rajić. Izvolite.
Dober dan. Hvala, gospod podpredsednik. Dober dan gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Kot že nekajkrat do sedaj, ko smo imeli na mizi predlog spremembe Odloka o ustanovitvi samostojnega visokošolskega zavoda Fakultete za informacijske študije v Novem mestu, se je tudi tokrat na seji matičnega odbora zapletlo. Nekatere razpravljavce je razprava zanesla v ideološke eskapade in namišljene situacije, ki izhajajo zgolj in samo iz politične orientacije predstavnika te institucije in iz podatka o tem, katera vlada je ta visokošolski zavod ustanovila. Tudi prav. Nihče od nas ne bi smel imeti težav z različnimi stališči drugih političnih opredelitev, pa vendarle pri odloku, ki ga danes obravnavamo, se nam kaže ena druga dimenzija, ki je nekateri razpravljavci na našem odboru niso želeli videti ali pa so jo prezrli. To je omogočanje dostopnega študija čim širšemu krogu mladih iz Novega mesta, iz njegove okolice in podeželja na Dolenjskem in v Beli krajini, ki se odločajo za področje študija in odločajo predvsem o svoji prihodnosti. Nasprotujemo prizadevanju in pred letom dni smo jim bili priča celo v Državnem zboru, ko je srenja doktorjev dentalne medicine na vsak način skušala onemogočiti odpiranje tega programa v Mariboru, ki nekaterim univerzam zagotavljajo monopol in s tem zavirajo razvoj visokošolskih središč ali univerzitetnih programov v drugih krajih v Sloveniji. Na tak način številnim mladim zapirajo vrata in kratijo pravico do izobraževanja in do maksimalnega izkoristka njihovega potenciala. To je razlog, da smo na matičnem odboru v SMC podprli ta odlok. Fakulteta za informacijske študije v Novem mestu je edini javni samostojni visokošolski zavod v Sloveniji. Mnogim študentom v regiji omogoča logistično in finančno dostopnejši študij na področjih, za katere se je zlasti v zadnjem letu, ko smo bili na delovnih mestih in v izobraževalnem sistemu odvisni od informacijsko-komunikacijskih tehnologij, izkazalo, da so to poklici, po katerih je veliko povpraševanja in ga bo v prihodnje še več. Predlog odloka je v predloženem besedilu predvideval širitev študijskih področij z novimi štirimi: poslovne in upravne vede, naravoslovje, matematika in statistika, informacijske in komunikacijske tehnologije ter transport, varnost, gostinstvo in turizem. Po opozorilu Zakonodajno-pravne službe, da mora država zagotoviti enoten sistem visokega šolstva, smo na matičnem odboru sprejeli dopolnilo, s katerim se bodo po novem študijska področja črtala iz odloka, njihovo urejanje pa prepustilo statutu fakultete. Študijski programi se bodo uvrščali v študijska področja glede na uredbo, ki ureja uvedbo in uporabo klasifikacijskega sistema izobraževanja in usposabljanja ter v znanstveno-raziskovalno disciplino glede na klasifikacijo Frascati. Predlog odloka bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra podprli, ker bo enaka rešitev vpeljana tudi pri spremembah drugih dveh odlokov, ki ju bomo obravnavali pri naslednjih dveh točkah, to sta odloka o spremembi odloka o preoblikovanju Univerze v Mariboru ter Univerze v Ljubljani, bomo tudi ta dva odloka poslanci SMC prav tako podprli. Jaz pa vam prizanesem s stališčem, ki ga ne bom ponavljal. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Željko Cigler. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Spremembe in dopolnitve odloka o preoblikovanju univerz in samostojnih visokošolskih zavodov se zdijo formalnost, ki pač pride na dnevni red Državnega zbora. Gre za vpeljavo novih programov ali pa tehnične spremembe, na primer za prenos sedeža fakultet ali inštituta, vendar v konkretnem primeru je bila v potrjevanje predlagana širitev študijskih področij na Fakulteti za informacijske študije v Novem mestu. V Levici smo na odboru opozarjali, da je nenavadno, da fakulteta že drugič v dveh letih širi študijska področja. In 200-procentno povečanje obsega področij, na katerih deluje, je nemogoče, brez da bi izjemno znižali standarde kakovosti izobraževanja. Poleg tega moram opozoriti, da večina naštetih sodelavcev na spletni strani FIŠ ni redno zaposlenih na fakulteti, ampak honorarno delajo na različnih visokošolskih zavodih. Če bi sešteli njihovo skupno pedagoško obremenitev, bi ugotovili, čestitam jim, da so ti ljudje super profesorji, saj učijo za pet normalnih. Stališče Levice je, da takšna inflacija študijskih področij na fakulteti, kjer večino profesorjev sploh ni redno zaposlenih, ne morejo pomeniti izboljšanja kakovosti visokošolskega izobraževanja; nasprotno, pomeni vdor poslovne logike v smeri širjenja poslovanja na področje sistema javnega izobraževanja, zato bomo spremembi odloka nasprotovali. Odlok se je z amandmajem sicer res spremenil tako, da se širitev študijskih področij na fakulteti ne bi več potrjevala v Državnem zboru. Sprememba je posledica opozoril, da imamo več javnih univerz in samostojnih visokošolskih zavodov, katerih ustanovitelj je država, in da bi moralo v skladu z načelom enakosti pred zakonom avtonomijo teh ustanov urejati oziroma prepoznavati za vse na enak način. To, da se pripravi amandma, ki se navezuje na odlok Fakultete za informacijske študije, tega problema ne odpravlja. Ker danes obravnavamo samo dva odloka univerz in en odlok samostojnega visokošolskega zavoda, to pomeni, da se danes področje želi urediti arbitrarno in parcialno, brez da bi bile razlike med zavodi, ki se s tem povzročajo, utemeljene. In če je namen teh sprememb, da se urejanje študijskih področij prepusti popolni avtonomiji univerz in samostojnih visokošolskih zavodov, zakaj potem Vlada ni predlagala sprememb odlokov vseh univerz in samostojnih visokošolskih zavodov v državi, ne pa samo teh, ki jih obravnavamo danes, teh treh, ki so predmet spreminjanja. Znanost se lahko razvija le po svoji lastni in notranji logiki, sama ureja odnose znotraj sebe in na tem dejstvu temelji sistemsko zagotovljena avtonomija univerz. Ta avtonomija pa je skrhana zaradi tržnih in političnih pritiskov. Vse bolj se podreja komercialni logiki, s tem pa univerza ne služi več kvaliteti in raznolikosti študija in ne služi več družbenemu razvoju. Uvajajo se vsebine, ki imajo ali tržno logiko ali pa so v ozkem interesu akademskih privilegirancev. Javno šolstvo tudi v epidemiji ostaja podhranjeno, vanj pa se posega z enostranskimi odločitvami Vlade, ki preferira vpise na zavode blizu vladajoči stranki, na drugi strani pa v javno šolstvo vdirajo zasebni in ekonomski in verski centri moči. V Levici zato tudi odlokov pri naslednjih dveh točkah ne bomo podprli. Ne bomo ju podprli, ker avtonomijo univerze urejajo parcialno in arbitrarno brez jasnih utemeljitev, zakaj se ustvarjajo razlike med javnimi visokošolskimi zavodi, ter ker kažejo na neurejenost zakonodaje na področju visokega šolstva. In silne razprave, ki jih imamo na Odboru za izobraževanje ali pa Odboru za zdravje, v kolikor gre za študijske programe, na primer na katerikoli univerzi, ena zadnjih takih razprav je bila o uvedbi študija dentalne medicine na Univerzi v Mariboru, se ne morejo kar tako diskreditirati, še posebej, ker je v njih sodelovala stroka, zlasti s strani Zdravniške zbornice Slovenije. Potrebno si je prebrati vsebino razprave v stenogramu in šele potem zamahniti z roko – to je bilo v nasprotju z interesi izobraževanja in univerz. Tako predlagam, da si tisti, ki želijo o tem razpravljati ali pa razmišljati, preberejo stenogram. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Iva Dimic. Predstavila bo stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica in spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Naj na začetku povem, da bom v imenu Nove Slovenije predstavila stališče za vse tri spremembe odlokov. Pred dobrimi sto leti, 3. decembra 1919, je s prvim predavanjem v dvorani Deželnega dvorca v Ljubljani začela delovati slovenska univerza, najvišja izobraževalna in znanstvena ustanova, ki je močan steber narodne samobitnosti. Danes imamo tri javne univerze, dve zasebni in dve mednarodni, ki zagotavljajo kakovost, odličnost, raznovrstnost ter široko dostopnost študijskih programov. Kakovost vsem omogoča mednarodno primerljivo in priznano univerzitetno oziroma visokošolsko izobrazbo, s tem pa večje zaposlitvene možnosti ter mobilnost v evropskem prostoru in v svetu. Visokošolsko izobraževanje daje študentom možnosti za osebni razvoj, kariero in aktivno državljanstvo ter širši skupnosti možnosti za osebnostni, socialni, umetniški, kulturni in ekonomski razvoj. Visoko šolstvo in z njimi povezno znanstveno raziskovanje zato postavljamo v samo središče razvojnih ambicij Republike Slovenije. Naš cilj je kakovosten in raznolik visokošolski prostor, ki se bo odzival na potrebe in pričakovanje družbe ter ustvarjal visoko število raznolikih izobraženih, motiviranih in inovativnih strokovnjakov z visokimi etičnimi standardi. Po zadnjih podatkih Statističnega urada je kar 45,7 odstotka mladih vključenih v višješolsko in visoko izobraževanje. Delež javnih izdatkov za formalno izobraževanje pa je 5 odstotkov BDP. In univerze so prihodnost, so prostor, kjer se rojevajo spoznavanje in nove ideje. So prostor, kjer si lahko prosto izmenjamo mnenja in začnemo ustvarjati inovacije prihodnosti. So stičišče nosilcev dosežkov in idej vsega sveta. Vrata univerz morajo biti odprta vsem sodobnim študentom, sposobnim, ne glede na njihovo poreklo ali gmotno stanje družine. Stremimo k raznolikosti in odličnosti univerzitetnega prostora in spodbujamo tesno sodelovanje z gospodarstvom. Prenos tehnologije skrbi za to, da za nove izume najdemo nove načine uporabe. Vsak napredek in inovacija za nas pomenijo tudi napredek v blaginji. To so temeljni programi ali pa temeljni program Nove Slovenije. Zato v Predlogu odloka o spremembah Odloka o ustanovitvi Univerze na Primorskem podpiramo, da se iz odloka črtajo študijska področja in se njihovo urejanje prepusti statutu univerze. V Predlogu odloka o spremembi Odloka o ustanovitvi samostojnega visokošolskega zavoda Fakultete za informacijske študije v Novem mestu se v odloku dodajajo štiri nova študijska področja: poslovne in upravne vede, naravoslovje, matematika in statistika, informacijske in komunikacijske tehnologije, transport, varnost, gostinstvo in turizem. V Predlogu odloka o spremembah Odloka o preoblikovanju Univerze v Ljubljani pa se spreminja sedež Akademije za gledališče, radio, film in televizijo. Vsi trije odloki bodo začeli veljati petnajsti dan po objavi v Uradnem listu, zato bomo v Novi Sloveniji podprli vse tri predloge odlokov o spremembah odlokov. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Andrej Rajh bo predstavil stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, državni sekretar, kolegice poslanke in poslanci! Predlog odloka o ustanovitvi samostojnega visokošolskega zavoda Fakultete za informacijske študije v Novem mestu predvideva dopolnitev študijskih področij s štirimi novimi: poslovne in upravne vede, naravoslovje, matematika in statistika, informacijske in komunikacijske tehnologije ter transport, varnost, gostinstvo in turizem. Hkrati pa možnost o odločitvi o določitvi študijskih področij ostaja v ustanovitvenem aktu in se tako prepušča fakulteti. V slednjem se odlok, ki je pred nami, razlikuje od drugih dveh predlaganih odlokov, v katerih se ureditev študijskih področij prenaša na univerzi v Mariboru in Ljubljani. Na to je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba, ki je izpostavila, da je predlagana ureditev vprašljiva z vidika enakosti pred zakonom, avtonomije univerze in visokih šol ter načela zakonitosti. V Poslanski skupini SAB verjamemo, da je širitev študijskih programov tudi odraz interesa študentov, ki želijo svoje znanje nadgraditi, kar seveda pozdravljamo, a moram na tem mestu vseeno opozoriti na Zakon o visokem šolstvu, ki določa standarde za javne šole, med katere sodi tudi kakovost podajanja snovi, zato se v luči dejstva, da so zaposleni na omenjeni fakulteti honorarni sodelavci, sprašujem, ali bo študentom zagotovljen isti nivo podajanja snovi kot na fakulteti, ki sodi v mrežo javnih visokošolskih zavodov. Šolstvo je namreč nedvomno javna dobrina in dobrina javnega interesa in kot taka je ena najpomembnejših dejavnikov družbenega razvoja, zato moramo to javno dobrino varovati in ohranjati. Ohranitev kakovostnega in za vse dostopnega javnega šolstva je tako ena izmed glavnih programskih točk naše stranke, stranke SAB, od katere ne bomo nikoli odstopili. Zavzemamo se za močno, kakovostno in moderno javno šolstvo, ki sledi sodobnim pedagoškim prijemom in hitremu razvoju družbe. Nasprotujemo pa vsem ukrepom v smeri, ki bi dolgoročno slabili javno šolstvo ali ga postavili v slabši položaj ter pripeljali do dveh vrst šol; tistih za bogate in tistih za revne, ne glede na to, o kateri ravni izobraževanja govorimo, osnovnošolski ali pa v današnjem primeru visokošolski. Ob tem naj poudarim, da ne želimo vnašati konflikta med zasebne in javne šole; še več, zasebnim ustanovam nismo nikoli nasprotovali. Menimo, da so dobrodošle, saj bogatijo naš izobraževalni prostor, prepričani pa smo, da ne bi smele biti financirane iz javnih sredstev. Ob zavedanju, da je javno šolstvo naš ključni steber, ki zagotavlja enakopravno odskočno desko vsem na vseh izobraževalnih pogojih, omenjenega odloka ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Franc Jurša bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Podpredsednica, hvala za besedo. Lep pozdrav državnemu sekretarju! Glede na to, da gre pri tej in naslednjih dveh točkah dnevnega reda za podobne spremembe odlokom v zvezi s samostojnim visokošolskim zavodom v Novem mestu ter dvema univerzama, in sicer v Mariboru in Ljubljani, v Poslanski skupini Desus podajamo združeno stališč k vsem trem predlogom oziroma aktom. V predlogih, ki so pred nami, gre za spremembo pri naslovu sedeža Akademije za gledališče, radio, film in televizijo, ki spada pod Univerzo v Ljubljani. Ključna sprememba pri vseh treh, na pristojnem odboru dopolnjenih aktih pa določa, da fakultete, visokošolski zavodi, akademije lahko opravljajo izobraževalno dejavnost na študijskih področjih, ki jih določa že sam statut univerze in ne več odlok o ustanovitvi, ter da se študijski programi uvrščajo v študijska področja glede na uredbo, ki ureja uvedbo in uporabo klasifikacijskega sistema izobraževanja in usposabljanja ter v znanstveno-raziskovalno disciplino v skladu s klasifikacijo, torej da se ne naštevajo več poimensko v samem odloku. Vsebinsko tem spremembam v Poslanski skupini Desus ne nasprotujemo, saj so v končni fazi univerze ne nazadnje že po Ustavi Republike Slovenije avtonomne, hkrati pa ustreznost in smiselnost študijskih programov oceni tudi Nacionalna agencija Republike Slovenije za kakovost v visokem šolstvu, zato napovedujemo podporo vsem trem aktom.
Hvala lepa. Še kot zadnja bo stališče Poslanske skupine LMŠ predstavila gospa Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Hvala, podpredsednica, za besedo. Lep pozdrav, spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! V imenu Poslanske skupine LMŠ bom v tem stališču povzela naše poglede na vse tri predloge sprememb odlokov, se pravi na spremembo v Novem mestu, na moji univerzi – Univerzi v Mariboru – in seveda Univerzi v Ljubljani. Že pred krizo covid-19 in po njej se toliko bolj zavedamo pomembnosti našega javnega izobraževalnega sistema. Bistveni prispevek pri izobraževanju prihodnjih generacij visokokvalificirane delovne sile z usmerjenostjo, seveda, prehoda na zeleno in digitalno Evropo bodo prispevale javne univerze, ker so le-te dostopne vsem. Ravno zaradi novih usmeritev je seveda bistvena samostojna vloga univerz, ki bodo izobrazile strokovnjake, katerih vloga na trgu delovne sile bo pomembno prispevala k dodani vrednosti Republike Slovenije. Odloki, ki jih danes obravnavamo na seji Državnega zbora, bodo prispevali k večji samostojnosti in pa avtonomnosti tako Univerze v Ljubljani kot tudi Univerze v Mariboru. Pri uvajanju sprememb na področju izobraževanja smo tako v Poslanski skupini LMŠ vedno zagovarjali strokovnost. Za strokovno odločitev smo se zavzeli tudi ob odločitvi Vlade, da na seji Vlade ne namerava, seveda ob pravem času, obravnavati Sklepa o soglasju k vsebini razpisa za vpis v študijsko leto 2021/2022. Spomnim! Takrat se je Vlada odločila, da bo odložila, in sicer politično odložila tisti razpis, kasneje, po vseh pritiskih je seveda to svojo odločitev tudi spremenila. Toliko bolj je zato ključno, da bodo spremembe odlokov prispevale k strokovni odločitvi univerz, k hitrejšemu samostojnemu odzivu na zahteve okolja in pa družbe to je namreč bistvo teh današnjih sprememb zakonodaje. Univerza v Ljubljani in tudi Univerza v Mariboru se bosta tako lahko hitreje odzvali zaželenim spremembam ter strokovno utemeljeno in s samostojno odločitvijo in na ta način tudi razširili svoje študijske programe, ko bo seveda to potrebno in ko bodo to omogočale kapacitete, ki niso nepomembne. Pri odločitvi univerz tako ne bo potrebno več čakati na daljši postopek spreminjanja odloka o ustanovitvi, saj se bodo spremembe uveljavile takoj po akreditaciji in pričele seveda nemudoma izvajati. In to je tudi bistvo, o katerem danes govorimo. Potrebno pa je kljub temu izpostaviti pomanjkljivosti odloka, ki se nanaša na spremembe Fakultete za informacijske študije v Novem mestu. Na tem mestu je potrebno opozoriti, da se drugače ureja uvrščanje v študijska področja, kot se to ureja na Univerzi v Ljubljani in Univerzi v Mariboru, in tako določanje študijskih področij ostaja v ustanovitvenem aktu. Dopolnjujejo se namreč, kot so že kolegi povedali, s štirimi novimi študijskimi področji. Pri tem je potrebno izpostaviti, da gre že za drugo širitev danih področij v zadnjih dveh letih, kar je malce nenavadno ali pa tudi ne. Tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je opozorila, da je z vidika ustave predlagana ureditev vprašljiva z vidika enakosti pred zakonom, avtonomije univerze, visokih šol ter načela zakonitosti, zato se bomo v Poslanski skupini LMŠ pri Predlogu odloka o spremembi Odloka o ustanovitvi samostojnega visokošolskega zavoda Fakultete za informacijske študije v Novem mestu vzdržali, medtem ko bomo obravnavani spremembi odlokov Univerze v Mariboru in Univerze v Ljubljani podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu odloka niso bili vloženi, zato bomo glasovanje o predlogu odloka v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v ponedeljek, 8. marca, v okviru glasovanj ob 14. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O SPREMEMBI ODLOKA O PREOBLIKOVANJU UNIVERZE V MARIBORU. Predlog odloka je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga odloka dajem besedo predstavniku Vlade. Dr. Matija Slavinec, državni sekretar – Mitja, se opravičujem. Dr. Mitja Slavinec, izvolite. Imate besedo.
Hvala lepa, predsedujoča. Poslanke in poslanci! Tudi naslednji odlok je vezan na podobno uredbo in gre za Odlok o preoblikovanju Univerze v Mariboru, kjer se črta eksplicitno navajanje študijskih področij, kar se v skladu z uredbo prenese v statut same univerze. Na tem mestu morda še odgovor na prejšnje razmišljanje, zakaj niso vse univerze v istem paketu. Res je, tukaj danes imamo Univerzo v Mariboru in Univerzo v Ljubljani. Za Univerzo na Primorskem pa je postopek že v Državnem zboru, Državni svet je že tudi dal svoje stališče, mnenje, tako da ga lahko na tem mestu napovem za eno od naslednjih sej. Predlagam, da podprete. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Predlog odloka je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino, zato za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Ivi Dimic.
Hvala lepa. Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 15. seji 11. februarja 2021 obravnaval Predlog odloka o spremembi Odloka o preoblikovanju Univerze v Mariboru, ki ga je v obravnavo in sprejem Državnemu zboru predložila Vlada. Zakonodajno-pravna služba je predlog odloka preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika in k njemu podala nekatere pripombe. Njena predstavnica je povedala, da predloženi amandmaji odbora k predlaganemu odloku ustrezno upoštevajo pripombe, ki so jih podali v pisnem mnenju. Svoje mnenje pa je podal tudi Državni svet, ki podpira predlagane spremembe. Njen predstavnik je med drugim povedal, da podpirajo prizadevanje javnih univerz oziroma visokošolskih zavodov za opredelitev ustreznega in učinkovitega mehanizma financiranja, ki bi visokošolskim zavodom omogočal razvoj študijskih programov. Uvodoma je predlog odloka predstavil predstavnik predlagatelja državni sekretar na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport. V razpravi so članice in člani odbora pojasnili, da bo s spremembami odloka univerza svoj statut lahko spreminjala na upravnem odboru in ji zaradi tega ne bo treba spreminjati ustanovnega akta, ki ga mora potrditi Državni zbor, tako da bo postopek potekal hitreje. Pozdravili so tudi uspešno delo univerze, predvsem zadnje dosežke na področju nanosatelitov, ki jih izdelujejo za območje Evropske unije. Odbor je na podlagi osmega odstavka 131. člena Poslovnika Državnega zbora oblikoval in sprejel amandmaje, na podlagi katerih je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga odloka.
Hvala lepa. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu odloka niso bili vloženi. Glasovanje o predlogu odloka pa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v ponedeljek v okviru glasovanj po 14. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O SPREMEMBAH ODLOKA O PREOBLIKOVANJU UNIVERZE V LJUBLJANI. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložila Vlada, zato ponovno dajem besedo predstavniku Vlade. Dr. Matija Slavinec. Mitja! Se opravičujem še enkrat. Izvolite.
Hvala lepa. Saj se boste navadili. Poslanke in poslanci. Tudi ta odlok je praktično identičen tistemu prejšnjemu, s to razliko, da se tukaj še ureja sprememba sedeža Akademije za gledališče, radio, film in televizijo. Spet gre za uskladitev z veljavno zakonodajo, da se ne navaja več študijska področja, ampak se prenese njihova navedba v statut univerze, s čimer se seveda zmanjšajo tudi birokratski postopki. Zato predlagam, da predlog podprete. Hvala lepa.
Hvala lepa, dr. Slavinec. In še enkrat se opravičujem za dvakratno pomoto. Predlog odloka je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost in šport in mladino, zato še enkrat gospa Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa. Še enkrat vsem lep pozdrav! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 15. seji 11. februarja 2021 obravnaval Predlog odloka o spremembah Odloka o preoblikovanju Univerze v Ljubljani, ki ga je v obravnavo in sprejem Državnemu zboru predložila Vlada. Zakonodajno-pravna služba je predlog odloka proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika in k njemu podala nekatere pripombe. Njena predstavnica je povedala, da predloženi amandmaji odbora k predlaganemu odloku ustrezno upoštevajo pripombe, ki so jih podali v pisnem mnenju. Svoje mnenje pa je podal tudi Državni svet, ki podpira predlagane spremembe. Njen predstavnik je med drugim povedal, da komisija podpira prizadevanja Univerze v Ljubljani za zakonsko opredelitev ustreznega mehanizma za razvojno financiranje univerze in ustrezno vrednotenje njenega izobraževalnega ter znanstveno-raziskovalnega dela v javnosti. Uvodoma je predlog odloka predstavil predstavnik predlagatelja, državni sekreter na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport. V razpravi je bilo s strani enega od razpravljajočih pojasnjeno, da Univerza v Ljubljani obstaja že 102 leti in je s tem najstarejša univerza v Sloveniji. Menil je, da je le-ta tako temelj obstoja našega naroda in si zasluži večjo finančno podporo v okviru znanosti. Odbor je na podlagi osmega odstavka 131. člena Poslovnika Državnega zbora oblikoval in sprejel amandmaje, na podlagi katerih je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga odloka. Hvala.
Hvala lepa. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu odloka niso bili vloženi, zato bomo glasovanje o predlogu odloka opravili v skladu s časovnim potekom seje zbora v ponedeljek, 8. marca, v okviru glasovanj ob 14. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PREVOZIH V CESTNEM PROMETU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina osmih poslank in poslancev s prvopodpisanim Mihom Kordišem. Predlog zakona je na 25. seji obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Kot prvi dobi besedo mag. Andrej Rajh. Predstavil bo stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica! Kolegice poslanke in poslanci! Predlog zakona vsebuje dve rešitvi. Prva se nanaša na odpravo prekarnega dela na področju cestnega prometa. Predlog tako predvideva, da bi morali imeti vozniki med vožnjo pri sebi pogodbo o zaposlitvi za določen oziroma nedoločen čas ter dokazilo o nakazilih plačil in plačanih prispevkih za zadnje tri mesece. V SAB prvi rešitvi nismo najbolj naklonjeni, čeprav se strinjamo s predlagatelji, da je to področje treba urediti. V praksi prihaja do kršenja zakonodaje in s tem pravic voznikov. Nekateri so namreč primorani delati v izredno slabih razmerah, ki v nekaterih primerih že mejijo na kršenje človekovih pravic. Vendar nova, strožja zakonodaja ne bo prinesla želenih učinkov. Trenutna zakonodaja že vsebuje varovalke, ki preprečujejo kršenje pravic delavcev, zato bi morali poostriti nadzor in kršitelje ustrezno kaznovati. Ne gre spregledati tudi dejstva, da imamo danes elektronske baze podatkov, zato bi se ta kontrola že morala izvajati avtomatično. Torej, v realnem času preverjati podatke izplačil v socialne blagajne in digitalne tahografske kartice voznika. Druga rešitev pa se nanaša na obvezno vgraditev tahografa v vsa vozila, ki se uporabljajo za prevoze v cestnem prometu. To bi veljalo tudi za dvosledna vozila, z višino vozila nad prvo osjo nad 1,3 metre ali več, ter vozila, katerih največja dovoljena masa ne presega 3,5 ton in so zasnovana za prevoz več kot šestih potnikov. Tako rešitev, kot jo predstavlja obvezna vgraditev tahografa, pa v Poslanski skupini SAB pozdravljamo. V lanskem letu je bil izglasovan zakonodajni predlog, ki je odpravil obveznost tahografa za vozila, ki so v prvi vrsti namenjena za prevoz otrok. V SAB taki rešitvi nismo bili naklonjeni, saj ocenjujemo, da strošek, ki predstavlja vgradnjo tahografa v vozila, ne pretehta varnosti v cestnem prometu. V stranki SAB varnost v cestnem prometu odločno postavljamo na prvo mesto, še posebej, kadar gre za varnost otrok. Funkcija tahografa namreč ni samo beleženje aktivnosti voznika, ampak omogoča tudi spremljanje načina vožnje, kot je na primer beleženje hitrosti. S tahografi se lahko preveri število delavnih ur in obvezne počitke, zato bi njihova ukinitev zmanjšala varnost vseh udeležencev v prometu. Vozniki namreč prevečkrat vozijo brez počitkov, utrujeni in izmučeni. S tahografi pa bi to učinkoviteje preprečili. Strožja pravila na tem področju in obvezna uporaba tahografa so bila v naš pravni red vnesena ravno zaradi tragične prometne nesreče leta 1998. V SAB menimo, da moramo ohraniti najvišji nivo standardov, ki smo jih v zakonodaji na tem področju že dosegli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Franc Jurša bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Še enkrat prav lepo vse pozdravljam! Sodeč po argumentih predlagateljev novele za uzakonitev tahografov za tako imenovana dvosledna vozila z višino vozila nad prvo osjo 1,3 metre ali več ter za vozila, katerih največja dovoljena masa ne presega 3 tisoč 500 kilogramov in so osnovana in izdelana za prevoz več kot šestih potnikov, poleg voznika, in ureditve statusno-pravne oblike zaposlitve voznikov le-teh, se zdi, da ni razlogov za kakršnakoli pomišljanja. Vsi vemo, da se nelojalna konkurenca pri prevozih oziroma prevoznikih izraža predvsem pri počitkih, delovnih časih in efektivni vožnji voznikov kombiniranih prevozov, ki niso v skladu z zakonom. Kot najbolj pereč problem se pojavlja, da ima večina voznikov v Sloveniji v pogodbah za delo napisano minimalno plačo, v resnici pa so plačani po kilometru ali odstotku vrednosti prevoza. Voznik tako zasluži toliko, kolikor kilometrov v mesecu prevozi, pomnoženo z dogovorjenim centom. O tem so prepričani tudi v obeh avtoprevozniških združenjih in Sindikatu poklicnih voznikov. Predlog zakona predvideva tudi, da se s posameznim voznikom lahko opravlja prevoz samo, če ima voznik vozila s prevoznikom sklenjeno pogodbo o zaposlitvi za določen ali nedoločen čas, pri čemer ta odločba ne velja v primeru, da je voznik vozila hkrati tudi imetnik licence in ima status samozaposljive osebe. Predlagane rešitve v noveli niso nekaj novega, saj je bil podoben predlog v zakonodajnem postopku obravnavan že leta 2017 in ga Državni zbor ni sprejel. V Poslanski skupini Desus smo mnenja, da je to področje absolutno treba urediti, tako damping cen prevozov, kot tudi socialni damping, ki se nam zdi bistveno bolj pereč, hkrati pa moramo opozoriti na nekatera dejstva, katera predlagatelj v predlogu ni naslovil in ne rešujejo problema. Predpisana obvezna vgradnja tahografa v vozila, kot je predlagano s predlaganim zakonom, bi po predlogu veljala le za voznike, ki so vozila registrirali v Sloveniji. Tu v Poslanski skupini Desus vidimo problem, saj s tem slovenske voznike postavimo v bistveno neenakovreden gospodarski položaj in bi poslabšalo njihovo konkurenčnost, saj bi obvezna vgradnja tahografa veljala za domačega prevoznika, ki bi imel zaradi tega dodatne stroške ter dodatno administracijo, kot so vodenje evidenc o delovnem času, shranjevanje podatkov iz tahografa, pri čemer bi bil prevoznik zavezan uporabljati tahograf v Sloveniji, ne pa v tujini. Poleg navedenega pa se nam v Poslanski skupini Desus ne zdi pošteno, da v času, ko upamo, da smo na poti ponovnega vzpona gospodarstva, sprejemamo zakonodajo, ki gospodarstvu povzroča dodatne obremenitve. Glede na Evropsko unijo, zakonodajo te obveznosti ne bi mogli naložiti tujim prevoznikom, zato bi po Sloveniji lahko vozili brez tahografa. S tega vidika v Poslanski skupini Desus menimo, da se mora zadevno problematiko urediti na ravni Evropske unije, če hočemo doseči želeni učinek. Dodatno želim opozoriti, da je bil 2020 sprejet mobilnostni sveženj, ki med drugim ureja vgradnjo tahografa v lahko tovorno vozilo za prevoz blaga, ki pa bodo morali biti v mednarodnem prometu opremljeni s tahografi do sredine leta 2026. Res je, da tovrstni ukrep za področje potnikov še ni bil predlagan, obstaja pa možnost enotne ureditve na ravni Evropske unije. Po našem mnenju bi bila obvezna vgradnja tahografov, kot predvideva zadevni zakon, neskladna z vidika uredbe o usklajevanju določene socialne zakonodaje v zvezi s cestnim prometov in z vidika primerjalne pravne ureditve drugih držav članic Evropske unije. V Poslanski skupini Desus predlagani obveznosti zaposlitev voznikov za določen oziroma nedoločen čas nismo naklonjeni, saj bi taka določba onemogočila izvajanje drugih veljavnih in zakonitih oblik zaposlovanja na področju transporta, ki se jih predvsem v manjših družinskih prevoznih podjetjih pogosto poslužujejo, in sicer za zaposlovanje družinskih članov ter predvsem upokojencev, ki z občasnim delom lahko zaslužijo kak evro. Trditev predlagatelja, da nad temi oblikami dela ni nadzora, ne zdrži, saj lahko nadzor nad kratkotrajnimi oblikami dela v vsakem primeru opravlja Furs. Prav tako je treba za tako obliko zaposlovanja prijaviti in voditi evidenco. Kljub dobremu namenu predlagatelja v Poslanski skupini Desus menimo, da posamezne parcialne rešitve ne bodo prinesle želenih rezultatov, zato smo naklonjeni rešitvi, da se ta problematika uredi na ravni Evropske unije.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil gospod Dušan Šiško. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Nekaj mesecev nazaj je bila epidemiološka situacija za prevoznike porazna, ampak država jim pomaga in stanje se počasi stabilizira. Levica kot predlagatelj zelo rada uporablja izraze, kot so prekarnost, minimalna plača, socialni problemi, delavske pravice. Pri tem se ne zavedajo, da so vzrok za vse tegobe delodajalci, ki ne spoštujejo zakonov, tako kot recimo v Avstriji. Prekarstvo se rešuje na drugih področjih, s krovnim zakonom in ne z nekim neumestnimi parcialnimi rešitvami. Pri nas v Sloveniji smo unikum na področju izigravanja predpisov, slovenska folklora pa je, da imamo prenormiranost zakonov. Niso samo vozniki tisti, ki delajo v slabih in negotovih delovnih pogojih, doživljajo stisko, pritisk delodajalcev. To je čutiti tudi v javnem in zasebnem sektorju, ko ljudje delajo nadure, premalo spijo, naslednji dan pa niso zbrani in prisebni. Podivjan in nereguliran trg je potrebno spraviti v red na podlagi ustreznega zakona. To, da nadzor nad njihovim delom ni mogoč, je stvar slabe organizacije, slabega dela delovnih inšpekcij, ki itak nič ne delajo v tej naši ljubi državi. Če pa so kaj naredili na to tematiko, pa nam naj predočijo poročilo. Mi govorimo o manjšini, ne o večini, zato moramo najti skupni kompromis na ravni zbornice. Novela zakona uvaja obvezno vgradnjo topografov v vsa vozila, ki se v cestnem prometu uporabljajo za komercialni prevoz oseb in blaga, kar s seboj prinese dodatne finančne stroške in administrativne obremenitve za domače prevoznike. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da topograf ne odpravlja vseh varnostnih tveganj, kajti voznik je lahko raztresen tudi iz drugih razlogov. Vsi se zavedamo, da je treba spoštovati cestnoprometna pravila in predpise za večjo varnost v cestnem prometu. Sporno se nam zdi tudi, da mora imeti voznik pri sebi pogodbo o zaposlitvi za določen in nedoločen čas. Le kam smo prišli, vas sprašujem. V gradivu smo pričakovali kakšno opravljeno analizo in podatke, koliko jih ima pogodbo oziroma koliko jih dela na črno, pa ni tega nikjer zabeleženo. Veliko je tudi naštetih izjem, kjer se uredba Evropske skupnosti ne uporablja, so pa zadeve omejene s kilometri. Po drugi strani pa voznik lahko odstopa od določenih omejitev do obsega, ki je potreben za zagotovitev varnosti oseb, vozila ali tovora, če s tem ne ogroža varnosti v cestnem prometu ter pripelje do mesta, kjer lahko ustavi. Za vprašati se je tudi, koliko je bilo v preteklosti primerov, ko je prišlo do zlorab topografov in po čigavi zaslugi. Iz 33. člena se tudi nazorno vidi, koliko dokumentov mora imeti voznik med vožnjo v vozilu; skratka ni da ni. Še dobro, da imamo vozniki osebnih avtomobilov pri sebi le osebni dokument, vozniško in prometno dovoljenje, pa še kakšna navodila v predalu, če se nam avto pokvari, da lahko kam pokličemo. Levica bi s svojimi predlogi še povečala zadeve s širšim naborom dokumentom, vse za njihovo dobrobit, večjo všečnost in populizem, kar smo pri njih že navajeni. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Bojan Podkrajšek bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala za dano besedo. Cenjene kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predloga zakona ne podpiramo, smo že povedali na Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor. Predlagana obvezna zaposlitev voznikov za določen čas oziroma nedoločen čas onemogoča izvajanje drugih veljavnih in zakonitih oblik zaposlovanja na področju transporta, kot je zaposlovanje družinskih članov ali upokojencev, ki se pogosto združujejo predvsem v manjših prevoznih podjetjih. Po našem mnenju pogodba o zaposlitvi ter dokazila o nakazilu plač za opravljeno delo, ki bi jo morali imeti vozniki v vozilu med vožnjo, še ne dokazuje večje socialne varnosti voznikov in večje varnosti v cestnem prometu. Zato se ne strinjamo z oceno predlagatelja, ampak je to dodatno administrativno breme za zaposlene in delodajalce. Menimo tudi, da lahko nadzorni organi v vsakem trenutku dostopajo do uradnih evidenc in na terenu preverjajo oblike zaposlovanja voznikov. V zvezi s predlagano obvezno vgradnjo topografov v manjša vozila, pa se v poslanski skupini pridružujemo stališču Vlade in interesnih zbornic, da bi taka obveznost prizadela le domače prevoznike in jih postavila v neenakopraven položaj s tujimi konkurenti. Verjetno obstajajo primeri, posamezni primeri slabih praks med avtoprevozniki, ki od voznikov zahtevajo daljše časovne intervale voženj, kot to dopušča zakonodaja. Poudariti pa je treba, da velika večina avtoprevoznikov spoštuje tako delovnopravno zakonodajo kot zakon, ki ureja počitke mobilnih delavcev. Enostranska uvedba takšnega predpisa zgolj za slovenske prevoznike bi zanje postavljala zahtevnejše pogoje v primerjavi s tujini prevozniki in posledično zmanjšala njihovo konkurenčnost. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine LMŠ bo predstavil gospod Edvard Paulič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Kolegice, kolegi! Prekarnost je ena izmed oblik opravljanja dela, ki v zadnjih letih na trgu delovne sile narašča in močno vpliva na življenje in način življenja posameznikov. Eden izmed razlogov, da to novelo zakona obravnavamo že drugič, je izpostavljena skrb predlagatelja, da se prav ta oblika dela izkorišča tudi med delodajalci avtoprevoznikov in drugih izvajalcev prevozov v cestnem prometu. Predlagatelji s spremembo Zakona o prevozih v cestnem prometu naslavljajo nepoštene poslovne prakse na področju izvajanja občasnih prevozov v cestnem prometu, ki v dobršnem delu temeljijo na prekarnih oblikah dela. Med delodajalci, tudi med avtoprevozniki in izvajalci občasnih prevozov v cestnem prometu, je sklepanje prekarnih oblik dela pogosto. Med drugim tudi zato, ker delodajalec omogoča večjo svobodo pri snovanju delovnega procesa. Na drugi strani takšna oblika delovnega razmerja omogoča večjo nevarnost zlorabe delovnopravne zakonodaje in lahko vodi tudi v nepoštene poslovne prakse. Z vidika prekarnega delavca takšna oblika dela ustvari socialno in ekonomsko negotovost, saj delodajalcev ne zavezuje k plačevanju prispevkov za zdravstveno, socialno in pokojninsko varstvo, izvajanje pravice do plačanega letnega dopusta in regresa za letni dopust, plačevanja nadomestil za čas bolniškega staleža in podobno. In to je problem, ki bi ga kot družba, kot država morali ustrezno nasloviti. Predlagatelj je sicer s predlagano spremembo želel zajeziti kršitve delovnopravne zakonodaje, ki se manifestirajo predvsem v izvajanju prevozov na daljše razdalje mimo vseh predpisov s področja varnosti v cestnem prometu in predpisov s področja delovnega prava, vendar po našem mnenju že obstoječa zakonodaja omogoča ustrezno nadziranje in sankcioniranje tovrstnih kršitev. Seveda pa je potrebno to zakonodajo izvajati tudi v praksi. S tega mesta v Listi Marjana Šarca apeliramo na Vlado in pristojne državne institucije, da se nadzor nad tovrstnimi dejanji dodatno poostri. V Poslanski skupini LMŠ nismo mogli spregledati niti opozoril Zakonodajno-pravne službe, ki v zvezi s predlaganim določilom o obvezni vgradnji tahografov opozarja, da to vsebino ureja Zakon o delovnem času in obveznih počitkih mobilnih delavcev ter zapisovalni opremi v cestnih prevozih in ne predmetni zakon. Prav tako je opozorila, da bi predlagana rešitev, ki naj bi sklepanje rednih delovnih razmerij določila kot zakonsko obvezo, lahko posegala v svobodno gospodarsko pobudo oziroma podjetniško svobodo. Zaradi vseh teh pomislekov na odboru predlagane spremembe nismo podprli.
Hvala lepa. Mag. Dejan Židan bo predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Gospa podpredsednica, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Ne morem pa pozdraviti predstavnikov Vlade, ker je danes enostavno med nami ni, pa bi morali biti, ker to, kar želim povedati, želim njim povedati. To, spoštovane in spoštovani, da danes mi tukaj stojimo in se pogovarjamo, je krivda predstavnikov Vlade. Tisti, ki smo bili na odboru, kjer smo obravnavali Zakon o prevozih o cestnem prometu, se spominjamo, kaj se je tam dogajalo. Predstavniki delavcev, sindikata so bili obupani. Zanimivo je, da so bili obupani tudi predstavniki ljudi, ki predstavljajo avtoprevoznike. Zakaj? Namreč, govorili so nam o tem, da trenutna zakonodaja se ne kontrolira. Da kakor da moraš priti v pisarno in pristojne prijeti za roko in jih pripeljati tja, kjer naj bi se kršitev dogajala. Torej, trenutna zakonodaja se ne izvaja v praksi, ne izvaja se nadzor in zato živijo delavke in delavci, voznice in vozniki v težjem položaju, kakor jim zakonodaja omogoča varnost. Zato so tisti avtoprevozniki, ki upam, da so v večini, ampak tega ne vem, ampak tisti, ki delajo v skladu z zakonom, v nemogoče težkem položaju, so depriviligirani in sami želijo, da država kontrolira to, kar je predpisala, ampak tega ne počne. Ali lahko rešimo nedelovanje države na ta način, da sprejmemo še ožje zakone, strožje zakone? V resnici je to napačen pristop. Če nekdo nečesa ne naredi, bomo pa sprejeli še novi zakon. Ja, če ugotovimo, da obstoječi zakoni niso dovolj, ampak če se pa ne izvajajo, je pa kritiko potrebno usmeriti v tiste, za katere vemo, da so pristojni za izvajanje. In zato tako glasno odmeva odsotnost Vlade na današnji seji Državnega zbora in zato se morajo zavedati, da to, kar smo poslanke in poslanci na tistem odboru govorili, bo držalo. Čez dva, tri mesece jih bomo poklicali na odbor, seja se bo imenovala kot nujna in bomo vprašali zelo enostavno, ali ste to, kar smo vam priporočali, da izpeljete nujne akcijske kontrole, date ekipe inšpektorjev na kup, ali ste realizirali, ali boste ponovno razlagali samo to, česa vse evropska zakonodaja ne dovoli? Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Gregor Perič bo predstavil stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi! Vajeni smo že, da Poslanka skupina Levice v zakonodajni postopek kot po tekočem traku vlaga predloge zakonov, ki predvidevajo identične rešitve, pa čeprav so bile le-te že nekajkrat argumentirano zavrnjene. Niti novela Zakona o prevozu v cestnem prometu, ki jo obravnavamo danes, ni nobena izjema. Takšen predlog je Levica v zakonodajni postopek vložila že v preteklosti in tako kot Levica vztraja pri predlaganih rešitvah, tako tudi v SMC svojega stališča glede predlaganih sprememb nismo spremenili. Predloga zakona nismo in ga ne podpiramo. Levica te spremembe zakona predlaga z namenom boja proti prekarnosti v dejavnosti avtoprevozništva, zasleduje pa se cilj večje varnosti v cestnem prometu. Namen je dober, vendar pa menimo, da pot ni prava. V SMC smo prepričani, da obvezna vgradnja tahografov v kombije ne bo odpravila težav, ki jih predlagatelj izpostavlja v predlogu zakona. Če je cilj večja varnost v cestnem prometu, to zagotovo ni primerna rešitev. Naj pojasnim, zakaj. Spomnimo se, v sredi februarja so mariborski policisti iz prometa izločili tovorno vozilo, ki je imelo večje tehnične pomanjkljivosti. Zavore niso delovale brezhibno in vozilo je imelo kar tri neustrezne pnevmatike. Čeprav vsi dobro vemo, da so tahografi pri tovornih vozilih obvezni, tehnična neustrezno vozila predstavlja resno nevarnost v prometu. K temu, da se to tovorno vozilo na cesti ne bi uspelo pravočasno zaustaviti zaradi obrabljenih zavor, tahograf ne bi pripomogel prav nič. Druga stvar, ki se nam jo zdi pomembno izpostaviti, pa je, da bi obvezna vgradnja tahografov v kombije negativno vplivala na konkurenčnost slovenskih avtoprevoznikov predvsem v primerjavi z ostalimi podjetji iz EU, ki se s to dejavnostjo ravno tako ukvarjajo. Za slovenske prevoznike bi ta dodatna zahteva veljala, za druge pač ne. Na to je opozorila tudi Vlada. Pri tem ni zanemarljivo tudi dejstvo, da je Vlada vsakič, torej pod vodstvom različnih ministrov, ne glede na barvo vlade, k predlogu zakona podala odklonilno mnenje in navedla vedno enake argumente. Ko govorimo o tahografih in njihovi vgradnji, se moramo zavedati, da nakup tahografa ni edini strošek, upoštevati moramo tudi to, da je določen strošek tudi njegova vgradnja, umerjanje in vzdrževanje. Korona kriza, v kateri se trenutno nahajamo, je globoko zarezala v svetovno in seveda tudi v slovensko gospodarstvo, zato ni prav nobenega razloga, da bi z dodatnimi omejitvami na kakršenkoli način ovirali njegovo okrevanje. Avtoprevozniki v slovenskem gospodarstvu predstavljajo pomemben del tega in tega ne smemo zanemariti. V SMC predloga zakona ne podpiramo. Četudi se lahko strinjamo s cilji predlagatelja, pa menimo, da bi bilo treba najprej poostriti nadzor. Zato na tem mestu tudi apel pristojnim inšpekcijskim službam, da se nadzor nad spoštovanjem delovnega časa in počitkov voznikov poostri in zagotovi spoštovanje veljavne zakonodaje. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Izkoriščanje dela v času bolezni, plačilo po opravljenih kilometrih, vožnje, ki trajajo tudi po več kot 24 ur brez počitka, slab nadzor in tekma do dna v bedi plač med delodajalci, to so samo nekatere od stvari, ki jih morajo prenašati poklicni vozniki v branži cestnih prevozov. In to stanje postaja nevzdržno. Priča smo takšnemu socialnemu dampingu, takšni prekarizaciji dela in takšnemu slabšanju delovnih pogojev, da se vse to ne tiče več samo poklicnih voznikov, ki so tu prva žrtev brezsramnih izkoriščevalskih praks. Zaradi njihove preutrujenosti in posledično slabše prometne varnosti se to tiče vseh udeležencev v cestnem prometu. Da bi stvari vsaj malo izboljšali, smo v Levici vložili novelo Zakona o pravilih cestnega prometa. Cilji zakona so jasni. Prvič, redne zaposlitve za vse voznike. Te bi se dokazovale s tem, da mora voznik imeti pri sebi pogodbo o zaposlitvi za določen ali za nedoločen čas. Prekarne zaposlitve voznikov v branži cestnih prevozov so namreč vse bolj pogoste. Številni vozniki, zlasti vozniki kombijev, vozijo na fiktivnih minimalnih plačah, v resnici pa so plačani po prevoženem kilometru. Plačilnih list pogosto sploh ne vidijo. Drugič, vgradnja tahografov v vsa kombinirana vozila. Tu smo ciljali predvsem na to, da se voznikom kombijev na izvenlinijskih prevozih omogoči ustrezen čas počitka. Inšpekcijske službe bi lahko tudi izvajale ustrezen nadzor nad izvajanjem počitka in delovnega časa teh voznikov. Sedaj se jim zaradi odsotnosti primernega nadzora dogodi, da so primorani voziti tudi več kot 24 ur v kosu. Z redno zaposlitvijo bi izboljšali socialno varnost voznikov. Tisti, ki sedaj v prekarnih pogojih opravljajo to delo, bi tako dobili možnost plačane bolniške, dopusta, regresa in vsega ostalega, kar bi moralo pripadati vsem delavcem, pa jim žal ne. Nič več se ne bi grebli za bedno plačane kilometre, kot so v medsebojni dirki za preživetje to prisiljeni sedaj. Nič več ne bi vozili neprespani, utrujeni in pogosto bolni. Vgradnja tahografa v kombije bi tem voznikom zagotovila počitek in prostora za njihovo izkoriščanje bi bilo manj, vse skupaj pa bi pod črto pripeljalo k večji varnosti na cesti za vse udeležence v cestnem prometu. Redne zaposlitve poklicnih voznikov in obvezna vgradnja tahografa v kombije smo v Levici predlagali že leta 2017. Takratna vlada in koalicija strank SD, Desus in SMC sta predlogu zakona nasprotovali z argumentom, da bi bilo primerneje te stvari urejati na ravni Evropske unije. A sočasno se na ravni Evropske unije ni zgodilo nič. Potem smo imeli novo vlado, v kateri je ministrica za infrastrukturo Alenka Bratušek v svojem mnenju v zvezi z uvedbo tahografa v kombinirana vozila 14. 1. 2019 napisala, citiram, da »je prava pot, da se na ravni EU enotno uredi obveznost vgradnje tahografa za prej omenjena vozila«. Znova, zgodilo se ni nič. Ko smo v Levici z amandmajem k predlogu Deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju januar 2019 – junij 2020 predlagali, da bi se Slovenija na ravni EU v pogajanjih v zvezi s spremembami predpisov s področja cestnih prevozov in socialne zakonodaje zavzela, da se v najkrajšem možnem času uvede obvezna vgradnja tahografov v lahka tovorna vozila, s katerim se opravljajo komercialni prevozi oseb in blaga, sta takratna vladajoča koalicija in trenutno vladajoča stranka glasovali proti temu amandmaju. Se pravi, neprestano več let trajajoče izgovarjanje na ureditev Evropske unije, češ na ravni Evropske unije moramo zaščititi voznike, na nacionalni raje ne, ko pa pridemo do tega, da naj se Republika Slovenija v institucijah Evropske unije zavzame, da bodo vozniki vendarle prišli do svojih bolnišk, počitkov, da bo njihova socialna varnost na cesti zavarovana s tahografi, takrat tudi ne. In tudi danes po štirih letih nedela in iskanja izgovorov s strani izvršne veje oblasti smo tekom obravnave našega zakona lahko poslušali, kako bi bilo treba te stvari urediti na ravni EU, da bi jih bilo treba; ja, ampak ni interesa za to. In ker ni v interesu kapitala, ki ne bi mogel več tako surovo in brezsramno izkoriščati poklicnih voznikov, in to ni v interesu kapitala, zato tudi ni v interesu vladajoče politike. Tokrat bodo vozniki ostali na suhem zahvaljujoč koaliciji SDS, NSi in SMC in še naprej bodo preživljali cele dneve na cestah brez počitkov, brez ustreznega plačila in brez socialne varnosti.
Hvala lepa. Še kot zadnji bo stališče Poslanske skupine NSi predstavil gospod Mihael Prevc. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Predlagatelj Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu navaja, da je osnovni cilj novele odprava prekarnega dela, večja socialna varnost voznikov in večja prometna varnost. S predlogom zakona se tako med drugim predlaga, da mora prevoznik z voznikom vozila obvezno skleniti pogodbo o zaposlitvi, pri čemer pa to ne bi veljalo za voznika, ki je hkrati imetnik licence in ima status zaposlene osebe. Pogodbo o zaposlitvi ter dokazila o nakazilih plačil in plačanih prispevkov za zadnje tri mesece bi moral imeti voznik med vožnjo v vozilu, saj bi bil po mnenju predlagatelja tako olajšan nadzor delovne inšpekcije. Sekcija za promet pri Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije in Združenja za promet pri Gospodarski zbornici Slovenije nasprotujeta predlogu zakona in ga označujeta kot nesprejemljivega. Opozarjata, da predlagana obvezna zaposlitev voznikov za določen ali nedoločen čas onemogoča izvajanje drugih veljavnih in zakonitih oblik zaposlovanja na področju transporta, ki se jih predvsem v manjših družinskih prevoznih podjetjih pogosto poslužujejo, in sicer za zaposlovanje družinskih članov ali upokojencev. Dodatna dokumentacija o vozilu pa še ne dokazuje večje socialne varnostih voznikov in večje varnosti v cestnem prometu, ampak pomeni le dodatno administrativno breme za zaposlene in delodajalce. Dejstvo je, da nadzorni organi lahko v vsakem trenutku dostopajo do uradnih evidenc in na terenu preverjajo oblike zaposlenosti voznikov. Ob tem v Novi Sloveniji opozarjamo, da je potrebno sankcioniranje prekarnega dela, ki ne zagotavlja dostojnega preživetja, urediti sistemsko in ne parcialno, saj je prisotno na vseh področjih družbenega življenja in ne le na področju cestnih prevozov. Poleg tega pa se v predlogu zakona predlagala obvezna vgradnja tahografa tudi za manjša tovorna vozila z maso do 3,5 ton in večja enoprostorska vozila za prevoz več kot šestih potnikov. Predlagatelj navaja, da bi opremljenost vozil s tahografov onemogočila goljufije glede beleženja obsega delovnih ur na cesti, kar bi zagotovilo večjo prometno varnost vseh udeležencev v cestnem prometu. V Sekciji za promet pri Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije in Združenju za promet pri Gospodarski zbornici Slovenije opozarjajo, da je takšen tehnični ukrep treba dogovoriti na ravni Evropske unije, saj bi takšna obveznost veljala le za domačega prevoznika, s čimer bi ga postavili v neenakopraven položaj s tujimi prevozniki, za katere pa ta obveznost ne bi veljala, četudi bi vozili po Sloveniji. S strani Vlade pa smo bili opozorjeni, da je bil na ravni Evropske unije leta 2020 sprejet tako imenovani mobilnostni sveženj, ki med drugim ureja vgradnjo tahografa v lahka tovorna vozila za prevoz blaga, ki pa bodo morale biti v mednarodnem prometu opremljena s tahografi do sredine leta 2026. Iz vseh navedenih razlogov poslanci Nove Slovenije - krščanskih demokratov Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o prevozih v cestnem prometu na matičnem delovnem telesu nismo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. december 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali v ponedeljek, 8. marca, ob 14. uri. Vsem želim lep dan.