Presidenten vil foreslå at det velges en settepresident for Odelstingets møte i dag – og anser det som vedtatt. Presidenten vil foreslå Åsa Elvik. – Andre forslag foreligger ikke, og Åsa Elvik anses enstemmig valgt som settepresident for Odelstingets møte i dag.
Representanten Carl I. Hagen vil framsette et representantforslag.
På vegne av representantene Berit Brørby, Ågot Valle og meg selv vil jeg fremme forslag om lov om endringer i lov 5. februar 1932 nr. 1 om straff for handlinger som påtales ved riksrett, og lov 5. februar 1932 nr. 2 om rettergangsmåten i riksrettssaker.
Representanten Per-Willy Amundsen vil framsette et representantforslag.
På vegne av representantene Siv Jensen, Jan Arild Ellingsen og meg selv vil jeg fremsette forslag om endring av utlendingsloven, slik at utlendinger med utvisningsvedtak på bakgrunn av hensyn til rikets sikkerhet kan holdes i lukket forvaring frem til utvisning kan effektueres.
Lovforslagene vil bli behandlet på reglementsmessig måte.
Komiteen legger fram en enstemmig innstilling med hensyn til Regjeringens forslag om endring i borettslagsloven. Borettslagsloven fastslår at borettslagets penger skal plasseres i norsk bank eller i en annen finansinstitusjon som har rett til å tilby slik tjeneste i Norge, «og som har tilsvarende sikringsordning som norsk bank». Dette har i praksis betydd at utenlandske finansinstitusjoner med filial i Norge er ekskludert fra å motta innskudd fra borettslag, med mindre den utenlandske filialen stiller samme sikkerhet som norske banker. For norske banker er sikringskravet 2 mill. kr, og for utenlandsk bank med hovedsete i EØS-området er minstekravet til innskuddsgaranti 20 000 euro. Komiteen er enig med Regjeringen i at det ikke er nødvendig å stille strengere sikringskrav til finansinstitusjoner ved mottak av innskudd fra borettslag enn ved mottak av innskudd fra boligsameier. En enstemmig komite mener derfor at det er hensiktsmessig å fjerne kravet om at utenlandske finansinstitusjoner bare kan motta innskudd fra borettslag dersom den utenlandske finansinstitusjonen har like gode sikringsordninger som norske banker. Komiteen mener at borettslagene selv er i stand til å vurdere eventuelt økt risiko som følge av adgangen til å bruke finansinstitusjoner med noe svakere sikringskrav. Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre har fremmet et forslag om «avgiftsmessig likebehandling av forvaltningstjenester som boligbyggelagene yter til tilknyttede borettslag og til frittstående borettslag og sameier». Unntak fra merverdiavgift for slike tjenester for boligsamvirket ble gitt i forbindelse med behandlingen av Ot.prp. nr. 2 for 2000–2001. I vurderingen som den gang ble gjort, ble det lagt vekt på at eventuell avgiftsplikt på omsetning av forvaltningstjenester som boligbyggelagene yter til tilknyttede borettslag, ville kunne få uheldige konsekvenser for forvaltningsstrukturen i boligsamvirket, noe som ikke er ønskelig. Flertallet i komiteen går derfor imot forslaget fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre.
Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre fremmet i forrige periode forslag om at Regjeringen skulle «utrede og fremme forslag til full avgiftsmessig likebehandling av forvaltningstjenester som boligbyggelagene yter til tilknyttede borettslag og mellom frittstående borettslag og sameier». Dette forslaget ble vedtatt 16. juni 2005 med 58 mot 40 stemmer. Jeg viser til at Finansdepartementet uttalte at endringsforslag på bakgrunn av forslaget skulle sendes på høring innen utgangen av 2005, og at det skulle fremmes et lovforslag så snart som mulig etter avsluttet høring. Siden den gang har det ikke skjedd noe i denne saken. Fremskrittspartiet finner det uheldig at eiere av to like boliger skal forskjellsbehandles ved at noen må betale 25 pst. mer enn andre for samme tjeneste, og at et boligbyggelags forvaltningstjenester til tilknyttede borettslag ifølge merverdiavgiftsloven er fritatt for merverdiavgift for forretningsførsel, mens eiere av frittstående borettslag og sameier må betale 25 pst. merverdiavgift for samme tjeneste. Fremskrittspartiet vil peke på at dette i praksis undergraver borettslagslovens intensjoner om at borettslag etter ti år fritt skal kunne velge forretningsfører. Fremskrittspartiet går derfor primært inn for fritak også for frittstående borettslag og eierseksjonssameier. Subsidiært må diskrimeringen opphøre ved at også boligbyggelagenes tjenester avgiftslegges på samme linje. Så vil jeg på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre fremme det forslaget som står i innstillingen.
Representanten Ib Thomsen har tatt opp det forslaget han refererte til. Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 1.[[Votering, se side 138]]
Det interkommunale samarbeidet er omfattende og mangfoldig, og alt tyder på at det vil øke i omfang. Jeg vil legge til at det ut fra flere hensyn også er ønskelig. Lovendringene som vi vedtar i dag om interkommunalt samarbeid, gjør at det blir mer forsvarlig og samtidig enklere for kommunene – og også for fylkeskommunene, for å understreke det – å samarbeide på nye og lovpålagte områder. Jeg vil hevde at lovforslaget også kan bidra til å styrke rettssikkerheten knyttet til tjenestetilbud og offentlig myndighetsutøvelse. Lovforslaget er viktig for at kommunene gjennom samarbeid kan sikre mest mulig kompetente fagmiljøer, for at vi skal få mest mulig ut av pengene, og, ikke minst, for å ivareta god politisk og administrativ styring med oppgavene som løses i fellesskap mellom kommuner. Undersøkelser viser klart at interkommunalt samarbeid gir langt bedre resultater enn om kommunene dette gjelder, skulle løse oppgavene hver for seg. Interkommunalt samarbeid kan riktignok by på utfordringer når det gjelder å sikre tilstrekkelig politisk medvirkning fra kommunestyrene og andre politiske organer i de enkelte kommuner. Men dette handler også mye om hvordan samarbeidet i så måte organiseres, og ikke minst om bevisstheten rundt betydningen av god politisk forankring i hver kommune. Et stort flertall i komiteen, alle unntatt Fremskrittspartiet, mener at de mange fordelene ved interkommunalt samarbeid langt overgår eventuelle svake sider. Lovforslaget innebærer at kommuner kan inngå et vertskommunesamarbeid ved at en eller flere kommuner kan gjøre avtale med en annen kommune om å overta det daglige arbeidet på et ansvarsområde. To typer vertskommuneordninger blir gjort gjeldende, én med folkevalgt organ og én uten. Uten nemnd er ordningen begrenset til saker uten prinsipiell betydning. Gjennom den såkalte «generalføresegna» i lovforslaget åpnes det for at all myndighetsutøvelse kan delegeres til en vertskommune, med mindre kommuneloven eller andre lover forbyr det. Det gir langt større muligheter til å etablere gode samarbeidsordninger enn hva tilfellet er med dagens lovverk. Det er gjennomgående positiv tilslutning til lovforslaget fra høringsinstansene og også i stor grad enighet om forslaget i komiteen. Men Venstre fremmer et mindretallsforslag med utgangspunkt i ønsket om å få lovfestet samkommunemodellen. Det er komiteens øvrige medlemmer uenig i. Flertallet mener at det er nødvendig med mer erfaring med samkommunemodellen, og går mot at det lovfestes nå. Men vi er positive til forlengelse av nåværende forsøk, og at noen flere kommuner får anledning til å prøve ut denne samarbeidsformen. Interkommunalt samarbeid handler om godt samarbeid over kommunegrensene. Med denne innstillingen viser vi at det er mulig å enes om mye også over partigrensene.
Venstre har stor tillit til lokale folkevalgte. Derfor har vi ikke noe imot å gi lokale folkevalgte lovregulerte alternativer til samarbeidsmodellen å velge mellom. For noen kommuner passer det å delegere en oppgave til en vertskommune uten at det trenger å følge folkevalgt tilsyn med. I andre tilfeller kan det være et lokaldemokratisk ønske om å opprettholde en liten kommune, men å samarbeide med nabokommuner om et visst antall oppgaver. Da kan det være behov for både tilsyn og prioritering fra folkevalgte. Å organisere dette som en samkommune kan da være en aktuell modell. Venstre erkjenner de prinsipielle utfordringene knyttet til å lovregulere samkommunemodellen. Spesielt fylkesmennene har i sine høringer pekt på at det ikke skal være opp til kommunene å opprette et nytt forvaltningsnivå. I praksis ser vi imidlertid at det opprettes et stadig økende interkommunalt samarbeid, og de fleste kommuner er i dag med i en form for regionråd, mange med sekretariat og administrativt ansatte. Venstre aksepterer at et politisk flertall kan ønske å avgrense den politiske deltakelse og innflytelse over et interkommunalt samarbeid, men ønsker å lovregulere flere muligheter for interkommunalt samarbeid, som åpner for en større og bredere politisk deltakelse. Valget av modell har vi overhodet ingen problemer med å overlate til de lokale folkevalgte, til tross for at det store flertall av lokalpolitikere ikke tilhører Venstre. Med den forestående forvaltningsreformen vil jeg anta at etterspørselen etter en samkommunemodell vil øke. Et mellomnivå som blir redusert i antall og utvidet i geografi, vil snarere styrke behovet for samarbeid mellom kommuner enn å svekke det. I lys av dette er det ingen grunn til å vente med å lovregulere samkommunemodellen. Venstre fremmer med dette forslaget i innstillingen.
Representanten Bjørg-Irene Østrem har tatt opp det forslaget hun refererte til. Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 2.[[Votering, se side 139]]
Dette er en sak som det er tverrpolitisk enighet om, og som innebærer en bedre samordning og koordinering av det statlige tilsynet med kommunesektoren. Det innebærer at en samler et felles lovverk for måten tilsynet skal foregå på, i kommuneloven. Det er helt klart, både ut fra loven og ut fra holdningene som framkommer i komitemerknadene, at komiteen er veldig opptatt av å styrke det kommunale selvstyret og begrense tilsynet til de områdene der det strengt tatt er nødvendig, på den både kostnadsmessig og effektivt mest fornuftige måten å håndtere oppfølging av kommunenes ansvarsområde på. På samme måte som utvalget som arbeider med dette, og Regjeringen, er komiteen opptatt av at det blir en ny gjennomgang av omfanget av det statlige tilsynet, og at en på en eller annen måte kommer tilbake til Stortinget med gjennomgangen. Det er noen avvik i innstillingen. Venstre har en særmerknad knyttet til ønsket om å etablere en samfylkemodell. Fremskrittspartiet har en merknad knyttet til en forvaltningsdomstol. Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre har en merknad knyttet til overprøving, og ønsker å begrense fylkeskommunens og fylkesmannsembetets overprøving av kommunale vedtak. Men innstillingen er enstemmig, og vi ser fram til å få framlagt en egen sak om gjennomgangen av det statlige tilsynet for å kunne begrense dette og la det bli mer effektivt og mer målbart enn i dag.
Jeg vil vise til at Fremskrittspartiet gjentatte ganger har fremmet forslag om å etablere forvaltningsdomstoler i Norge, bl.a. i 2004 og 2006. Behovet for slike domstoler bekreftes ved at domstolene i Norge sjelden behandler forvaltningssaker. Fremskrittspartiet ønsker å skille skjønn og legalitetskontroll, og mener dagens fylkesmannsembete har en uheldig sammenblanding av disse rollene. Jeg mener også at muligheten for domstolskontroll i dag nærmest er fraværende, og det er ikke egnet til å øke respekten for de rettslige rammer for forvaltningen. Jeg vil også påpeke at konsekvensen er at rettssikkerheten har dårligere kår i forvaltningens dagligliv enn nødvendig, og at dagens form for domstolskontroll med forvaltningen er klart utilstrekkelig. Fremskrittspartiet mener det bør innføres forvaltningsdomstoler som erstatning for klagesaksbehandlingen i fylkesmannsembetet, og viser til at mange klagesaker på andre forvaltningsområder i dag behandles av domstolslignende forvaltningsorganer med spesialisert kompetanse. Disse spesialiserte organene har man gjerne valgt å kalle nemnder. I praksis er det langt på vei der den faktiske rettspleien foregår på disse områdene, ikke i de alminnelige domstolene. Fremskrittspartiet viser til at prosessen ved norske domstoler tradisjonelt er sterkt preget av muntlighet, og dermed er man også sterkt avhengig av å bruke advokater, noe som innebærer høye kostnader og lav effektivitet. Det er heller ikke gitt at saker mellom forvaltningsnivåer og private skal behandles etter sivilprosessens regler om at den tapende part skal dekke alle saksomkostninger, som i saker om nabokrangler f.eks. Jeg ser for meg at norske forvaltningsdomstoler i langt større grad vil benytte skriftlighet, slik det gjøres i andre land som har forvaltningsdomstoler. Det som er viktig, er at en domstol som hovedregel skal holde seg til legalitetskontroll og ikke overprøve politisk skjønn foretatt av politisk ansvarlige organer som regjering, storting eller kommunestyre. Fremskrittspartiet mener derfor den eneste farbare vei er at domstolene som overprøver myndighetene, holder seg til det juridiske og ikke overprøver det politiske skjønnet.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 3.[[Votering, se side 141]]
Pensjonsordningen for apoteketaten er en fondsbasert tjenestepensjonsordning som blir administrert av Statens Pensjonskasse. Pensjonsordningen ledes av et styre der tariffpartene i apoteksektoren er representert. Apoteksektoren har de senere årene gjennomgått store endringer. I apotekloven ble det åpnet for større konkurranse mellom apotekene. Den nye apotekloven, som trådte i kraft 1. mars 2001, åpnet for at også andre enn apotekere kan eie og drive apotek. Som følge av endringene i apoteksektoren er det behov for å gjøre tilpasninger i lov om pensjonsordning for apoteketaten og lov om avtalefestet pensjon for arbeidstakere med rett til medlemskap i Pensjonsordning for apoteketaten. Det blir foreslått at lovteksten tilpasses endringer som har skjedd for apotekere som følge av ny eierstruktur i apoteksektoren, og endringer som følge av at arbeidstakerne er organisert under ulike tariffområder. Komiteen har også, i samarbeid med departementet, gjort visse språklige endringer i lovteksten utover departementets forslag i proposisjonen. Det gjøres gjennom behandlingen nå endring i regler om fastsettelse av premie. Pensjonspremien er i dag lik for alle og fastsettes av Kongen. Det foreslås at departementet kan fastsette forskjellig premie for ulike virksomheter. De aktuelle tariffområdene har ulike lønnsnivå, og noen virksomheter har mindre bruk for f.eks. uførepensjon enn andre. Det er naturlig at dette påvirker pensjonspremien til pensjonsordningen. Premien skal ikke være ulik på grunn av alder eller kjønn. Gjennom loven gjøres det klart at betalt pensjonspremie er et vilkår for at tjenestetiden til en ansatt skal kunne regnes som pensjonsgivende tjenestetid. Felles regulering av pensjonene knyttes ikke kun til lønn, men også, som alternativ, til den prosentvise endringen i grunnbeløpet i folketrygden. Høyeste pensjonsgrunnlag settes til ti ganger grunnbeløpet i folketrygden. I dag er høyeste pensjonsgrunnlag 120 pst. av høyeste faste tariffbestemte lønn for provisorer. Aldersgrense for pensjon heves fra 68 år til 70 år. Apotekere og provisorer er i dag de eneste som har 70 års aldersgrense, mens andre medlemmer i ordningen har 68 års aldersgrense. Det foreslås til slutt å oppheve regelen om å sette ned pensjonen i forhold til pensjon fra en privat kollektiv pensjonsordning. Regelen er ikke i bruk i dag. Forslagene i proposisjonen er i stor grad basert på tilråding fra styret for ordningen. Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti støtter arbeidsgiversiden i at loven bør oppheves. De skal selv få argumentere for sitt syn. Jeg vil fra flertallets side vise til at i proposisjonen står det at departementet ønsker å vurdere om apotekene på fritt grunnlag skal kunne velge pensjonsordning, og at spørsmålet tas opp som en del av pensjonsreformen. Det er forhold som taler for en oppheving av loven. Det at apotekene i stor grad er private virksomheter, er et sentralt moment i den sammenheng. Det er også klart at det finnes alternative regelverk som kan benyttes dersom loven oppheves. Grunnen til at vi ikke går inn for å oppheve loven nå, er at det må vurderes hvorvidt arbeidskontraktene og tariffavtalene setter begrensninger for en opphevelse av pensjonsordningen. Forholdet til Grunnlovens bestemmelse om tilbakevirkende kraft må også vurderes i den sammenheng. De ansatte er i dag pliktige medlemmer av pensjonsordningen, noe som betyr at pensjonskostnadene ikke er et konkurranseelement mellom de ulike arbeidsgiverne. Dersom ordningen oppheves, er det imidlertid mye som taler for at apotekkjedene vil velge billigere pensjonsordninger som et ledd i å redusere arbeidskraftkostnadene, noe som vil gå ut over arbeidstakerne. Flertallet i komiteen mener at dette er en lite ønskelig utvikling.
Jeg vil innledningsvis takke saksordføreren for en god jobb. Saksordføreren har, på samme måte som statsråden, hatt en fleksibel holdning slik at vi har kunnet foreta en del opprettinger i siste runde i denne saken. Jeg vil vise til, som saksordføreren var inne på, at Fremskrittspartiet, Høyre og Kristelig Folkeparti primært har ment at loven burde blitt opphevet. En burde ha kommet til Stortinget med en god overgangsordning for dem som allerede har opptjent personlige ordninger, men så latt apoteksektoren, som andre sektorer, være en del av opplegget i forbindelse med pensjonsreformen. Siden det er et arbeid som ville ha krevd betydelig med forberedelse, fremmer vi heller ikke forslag om dette, men bare markerer det i innstillingen. Så vil jeg vise til endringene i § 4 og legge til grunn at forslaget om aksept fra styrets side innebærer aksept fra et styreflertall – og ikke en vetorett. I en slik modell vil styrets leder kunne komme i en avgjørende posisjon, med sin dobbeltstemme, og vi legger derfor til grunn at det etableres en god ordning der styreleder oppnevnes av arbeidsgiverne i fellesskap. Det er også slik at arbeidsgiverforeningene i utgangspunktet ønsket at ordningen med at maksimal pensjonsgrunnlag endres til 10 G, ikke ble igangsatt før pensjonsordningsstyret mente det var økonomisk grunnlag for det. Men i proposisjonen står det at iverksettelsestidspunktet for endringen vil bli fastsatt etter konsultasjoner med styret, slik at hensynet til de virkninger endringen har på økonomien, vil bli ivaretatt. Vi legger da til grunn at Regjeringen på den måten har kommet arbeidsgiverforeningen i møte på en god måte, og vi slutter oss til det.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 4.[[Votering, se side 142]]
Odelstinget skal votere i sakene nr. 1–4.
Under debatten er det blitt framsatt et forslag fra Ib Thomsen på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen utrede og fremme forslag til full avgiftsmessig likebehandling av forvaltningstjenester som boligbyggelagene yter til tilknyttede borettslag og til frittstående borettslag og sameier.» Dette forslaget blir i tråd med forretningsordenens § 30 fjerde ledd å sende Stortinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Under debatten er det satt fram et forslag fra Bjørg-Irene Østrem på vegne av Venstre. Forslaget lyder: «Stortinget ber Regjeringen legge frem forslag til endring i kommuneloven som gjør at kommunestyrer får et større utvalg av samarbeidsmodeller for interkommunalt samarbeid å velge mellom.» Dette forslaget blir i tråd med forretningsordenens § 30 fjerde ledd å sende Stortinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Dermed er dagens kart ferdigbehandlet. Forlanger noen ordet i henhold til forretningsordenens § 37 a før møtet heves? – Møtet er hevet.