I og med at dette er det siste odelsting, vil presidenten benytte anledningen til å si noen ord. Kjære kollegaer. Grunnloven har helt siden 1814 foreskrevet at Stortinget skal dele seg i to avdelinger – Odelstinget og Lagtinget – når det behandler lovforslag. Slik har det da også vært gjort i alle år. Fra 1. oktober 2009 vil Odelstinget og Lagtinget gå over i historien. Etter vedtak i 2007 om å endre Grunnloven vil ikke Stortinget lenger fungere i to ulike avdelinger når det behandler lovsaker. Dermed vil en lang parlamentarisk tradisjon være avsluttet. Inspirasjonen til forslaget om å dele Stortinget i to avdelinger under lovbehandling hentet Eidsvollsforsamlingen bl.a. fra den amerikanske og engelske konstitusjonen, selv om resultatet hos oss ble ganske annerledes enn de to-kammersystemene disse landene har. Den norske ordningen er i enkelte henseender helt unik blant verdens demokratier. Man har ingen andre eksempler på at et land først velger en nasjonalforsamling, og at denne etterpå selv deler seg i to avdelinger for behandling av visse typer saker. Når odelsting og lagting nå nedlegges, er det selvsagt først og fremst en nasjonal historisk milepæl, men også en liten historisk begivenhet i internasjonal parlamentarisk sammenheng. I en note til det Adler-Falsenske grunnlovsutkast står det om betegnelsene odelsting og lagting at de har den fordel å være utledet av landets gamle språk. Om Odelstinget heter det spesielt: «Odelsfrihed var fordums Skattefrihed; ved den Ret, selv frivilligen at bestemme de Skatter, det vil yde, faaer Folket paa en Maade sin Odelsfrihed tilbage, og den Forsamling, som paa Nationens Vegne bestemmer Afgifter og Paalæg, synes derfor med Føie at kunne kaldes: Norges Odels-Thing.» Ellers understrekes det av flere av representantene på Eidsvoll at hensikten med todelingen er å sikre en grundig og veloverveid lovgivning. Jacob Aall uttrykker det ganske vakkert i sine erindringer: «Man fandt det imidlertid hensigtsmæssigst at give Anledning til Sagernes omhyggelige Behandling ved at dele Thinget i tvende Afdelinger, og saaledes tilveiebringe en omhyggeligere Drøftelse, en alvorligere Overveielse under et Mellemrum af Tid, og at standse overilede Beslutninger.» I Storthingsforhandlinger heter det om det første odelstingsmøtet: «Aar 1814, Tirsdagen den 11te October, efterat Norges sammenkaldte overordentlige Storthing, overeensstemmende med Grundlovens 74 §., havde afdeelt sig udi Lag- og Odels-Thing, vare Odelsthingets Medlemmer, undtagen Professor Krogh, der havde Sygdomsforfald, forsamlede i det dem anviste Locale i den lærde Skoles Bygning i Christiania, for, i Overeensstemmelse med Grundloven, at udvælge Præsident og Secretair.» Den lærde skoles bygning var daværende Christiania Kathedralskole, der Stortinget holdt sine møter fram til 1854. Til president ble valgt sorenskriver Wilhelm Frimann Koren Christie, og hver åttende dag ble han gjenvalgt – gjennom hele sesjonen. Det samme skjedde i Stortinget. Han var altså president både i Stortinget og i Odelstinget. De tre første lovene som ble behandlet i odelsting og lagting i henhold til Grunnlovens bestemmelser, ble ferdigbehandlet i oktober 1815 på bakgrunn av en proposisjon fra regjeringen. De to første gjaldt økonomiske forhold. Det ble gitt regler om norske og svenske borgeres benyttelse av grensevassdragene, og en avgift ved salg av skip ble opphevet. Den tredje saken gjaldt et mer prinsipielt forhold, nemlig innføring av forbud mot å benytte tortur og lemlestelse eller fradømmelse av eiendom og formue som straff. Særlig første halvdel av 1800-tallet foregikk det en maktkamp mellom de to ting før lovbehandlingen fant sin endelige form, og en maktforskyvning i favør av Odelstinget var merkbar ganske tidlig i Stortingets historie. Det ble bl.a. reist spørsmål ved lagtingsmedlemmenes mulighet til å fremme lovforslag og til å delta i forhandlingene i Odelstinget, og en tendens til å betrakte Lagtinget som et forvisningssted gjorde seg gjeldende blant enkelte. Første kvinne som hadde ordet i Odelstinget var – naturlig nok – Anna Rogstad. Det skjedde 26. juni 1911, og skatteloven av 1911 stod på dagsordenen. Med henblikk på dagens effektive avvikling av debattene i Odelstinget er det verd å merke seg at debatten om skatteloven gikk over nesten en hel måned, og tar opp 660 sider i forhandlingene. Rogstad hadde flere innlegg i debatten. De dreide seg om likebehandling av menn og kvinner i skattespørsmål, og hun fikk også gjennomslag for enkelte endringsforslag. Det tok ellers lang tid før kvinnene gjorde sitt inntog i Odelstingets ledelse. Totalt har vi hatt fire kvinnelige odelstingspresidenter: Åshild Hauan, Inger Lise Gjørv, Ågot Valle og Berit Brørby. Kvinnelige visepresidenter: Aase Lionæs, Jorunn Ringstad og Berit Brørby. Avslutningsvis: Den nye lovbehandlingen sikrer at Stortinget fortsatt får en grundig vedtaksprosess før nye lover vedtas. Framgangsmåten bygger i stor grad på den vi har hatt – med en lovbehandling i flere omganger, men prosessen blir mindre komplisert. Samtidig får alle representanter – ikke bare medlemmene av Odelstinget – nå omsider anledning til å fremme selvstendige lovforslag for Stortinget. Alle representanter får også mulighet til å delta i det som tradisjonelt har utviklet seg til å bli hoveddebatten om lovsaken, nemlig den første behandlingen av saken. Det har vært sagt at lover er det høyeste uttrykk for statsviljen nest etter Grunnloven. Dette at staten pålegges å følge en mer omstendelig framgangsmåte før borgerne kan påføres forpliktelser, tjener som en sikkerhet mot vilkårlige eller lite gjennomtenkte vedtak. At lover vedtas på en spesielt grundig måte i Stortinget, er med på å markere at Norge er en rettsstat, og at borgerne har visse rettssikkerhetsgarantier. Vi kan kanskje tillate oss en liten henvisning til den ca. 1 000 år gamle Frostatingsloven i en sådan stund: Med lov skal landet bygges og ikke med ulov ødes. Det er det Grunnloven pålegger Stortinget å sørge for. Etter 195 år må vi kunne si: Med lov har vi bygd landet, og med lov skal landet fortsatt bygges – også uten odelsting og lagting. Jeg takker for samarbeidet, for debattene, for varapresidentenes og settepresidentenes bistand til gjennomføring av møtene – og til dere alle: Takk, for god kollegial tone. Jeg erklærer historiens siste odelsting for avsluttet.[[Stående applaus i salen]] Ber noen om ordet før dette møtet heves? – Møtet er hevet.