Spoštovani kolegice in kolegi, nadaljujemo s prekinjeno 8. sejo Državnega zbora. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je Poročilo o delu Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb za leto 2014. Prehajamo na razpravo o stališčih in ugotovitvah komisije ter o predlogu sklepa, ki ga je zboru predložila Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb. Besedo ima mag. Matej Tonin.
Spoštovani kolegice in kolegi! V tem delu odprte seje želim govoriti o ugotovitvah Komisije za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb, ki so zanimive za širšo javnost in kjer je dolžnost tega parlamenta, da stori vse, da morebitne zlorabe prepreči. O čem govorim? Govorim o tem, da imamo v tem trenutku sistem in zakonsko podlago, ker lahko Sova popolnoma legalno prisluškuje nedolžnim državljanom. O čem govorim? Če želi Sova zaradi takšnih ali drugačnih razlogov prisluškovati nekemu posamezniku sta dve poti. Če gre za tujega državljana, odločbo podpiše direktor Sove. Če gre za slovenskega državljana, odločbo izda predsednik Vrhovnega sodišča. Zaradi preteklosti, ko so se pri prisluhih tujim državljanom ujeli v prisluhe tudi slovenski državljani, eden takšnih primer je bil zelo znan pogovor med takratnim gospodom Sanaderjem in gospodom Janšo, se je uvedel sistem, če se v prisluhe ujamejo slovenske številke, sistem avtomatsko izloči tovrstni prisluh. Ampak kljub vsemu je pa ostal sistem, da še vedno se da prisluškovanje slovenskim državljanom popolnoma normalno legalizirati. Bom zelo konkreten. Denimo, da želijo prisluškovati Janezu Novaku. Sova bo dala predlog sodišču, da vrhovni sodnik, predsednik Vrhovnega sodišča izda odločbo za prisluhe. Da bo predsednik Vrhovnega sodišča to storil, mora ta predlog obrazložiti. Pri obrazložitvi tega predloga se pa Sova lahko sklicuje na marsikaj. Naša komisija je ugotovila, da velikokrat Sova pri obrazlaganju tovrstnih predlogov uporablja tudi informacije tajnih sodelavcev, ki pa so ali pa niso zanesljivi. Ko smo preverjali, ali predsednik Vrhovnega sodišča preveri verodostojnost teh navedb, na podlagi katerih se sploh odloči, da bo omogočil prisluškovanje, smo ugotovili, da niti predsednik Vrhovnega sodišča ni imel vpogleda v to materijo. Zdaj teoretično lahko povem naslednje. Praktično je to tudi mogoče. Veste, da je Sova neposredno podrejena Vladi, da je Sova neposredno podrejena predsedniku Vlade in da je predsednik Vlade neposreden šef direktorja Sove. Denimo, da sedanja vlada želi prisluškovati meni osebni. Kaj mora storiti? Nič. Zelo preprosto. Sova dobi samo nekega neimenovanega tajnega sodelavca, tajni vir, ki sporoči, da, na primer, si izmisli, da Matej Tonin pa trguje z orožjem. In ta informacija tajnega sodelavca je po navadi zadosten vir za obrazložitev in da na koncu sodnik tudi odobri prisluhe. In meni lahko Sova popolnoma legalno brez vsakršnih omejitev tudi prisluškuje. Pri naših nadzorih v preteklosti se je to izkazalo. Ugotovili smo pa to na primerih, ko smo videli, da so posameznikom prisluškovali tudi več mesecev, ni pa bilo nobenih konkretnih rezultatov, nobenih obremenilnih dejstev in smo se spraševali, zakaj so potem sploh odredili prisluškovanje posamezniku. Potem smo prišli do te zgodbe, da so podlage za začetek prisluha zelo na trhlih tleh oziroma so zelo slabe informacije. Zato sem prepričan, da je naša dolžnost kot parlamentarcev, da gremo v spremembo 25. člena Zakona o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb. Ker zgolj sprememba tega 25. člena nam bo omogočila, da bo vsaj komisija lahko pogledala v verodostojnost teh informacij, zaradi katerih se prisluhi zoper nekega posameznika sploh začnejo. Če želimo obraniti človekove pravice, potem je to nujen ukrep, ki se ga moramo v tem mandatu lotiti.
Hvala lepa. Predlagatelj mag. Branko Grims, izvolite.
Hvala. Predlagatelj ima sicer prednost, kar verjetno veste. Hotel pa sem, glede na to, da se je zdaj začel za javnost šele ta del seje, predstaviti samo tista stališča in ugotovitve, ki so javna. Prebral jih bom po vrstnem redu. Komisija za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb je v preteklem mandatu zagovarjala stališča, da je vsakršen ekstremizem nesprejemljiv in nedopusten. Pojavlja se v Evropi in tudi v Sloveniji. Komisija priporoča tej sestavi mandata državne zbora, da še naprej spremlja navedeni pojav skupaj s pristojnimi službami. Drugi sklep: Komisija na podlagi pridobljenih poročil ter pogovorov, ki jih je opravila s predstavniki Ministrstva za obrambo, OVS, Sove ter policije neizpodbitno ugotavlja, da ne obstajajo indici, ki bi dokazovali, da je o dogodkih in nasilnih demonstracijah 2012, 2013 šlo za delovanje organizirane oblike ekstremističnih skupin. Prav tako so bile neresnične informacije, da naj bi pripadniki Slovenske vojske v letih 2011 in 2012 urili skupine, ki so nato sodelovale v nasilnih demonstracijah. Naslednji sklep: Komisija je precej pozornosti namenila vprašanju ravnanja z izsledki prikritih preiskovalnih ukrepov organov v postopku. Komisija opozarja na nedosledno spoštovanje določb 153. in 154. člena ZKP. Zloraba preiskovalnih ukrepov na široko odpira vrata samovoljnemu in arbitrarnemu ravnanju represivne oblasti. To izhaja tudi iz ugotovitev ESČP. Komisija opozarja Državni zbor in Vlado, da morajo pristojni organi pregona, preiskave ter sodišča spoštovani zakonske roke za postopanje z izsledki iz prikritih preiskovalnih ukrepov. Predhodni in naknadni sodni nadzor nista zadostna. Pogosto se zlorabe odkrijejo šele na najvišji sodni instanci, to je Vrhovno sodišče, po nekaj let trajajočem sodnem postopku. Četrti sklep: Komisija opozarja, da v posameznih primerih obstajajo zgolj dvomi, da organi preiskave in pregona določijo kaznivo dejanje, za katerega obstaja sum, naznanilo, namig, nimajo pa podlage za utemeljen sum, da je bilo storjeno kaznivo dejanje. Kljub temu se z lahkoto pridobi odredba za izvajanje prikritih preiskovalnih ukrepov po 150. členu ZKP in šele z navedenimi ukrepi začnejo zbirati dokaze. Enake ugotovitve se kažejo pri odredbah za hišne preiskave. Obstajajo primeri, ko sodišče izda odredbo za hišno preiskavo, potem pa preiskovalni organi iščejo dokaze, da bi potrdili obstoj suma kaznivega dejanja, za katerega je ukrep hišna preiskava absolutno nesorazmeren. Komisija je ob nadzoru ukrepov trčila na postopke delovanja KPK. Izmenjava dokaznega gradiva, ki jo je v nekaterih primerih od policije in državnega tožilstva zahteval KPK, to so recimo izsledki prikritih preiskovalnih ukrepov, dokazi iz hišnih preiskav, bi lahko ogrozili celotno kazensko preiskavo, na kar je komisijo opozorila tudi policija. Na drugi strani pa komisija opozarja, da je takšna oseba, preiskovanec v neenakovrednem položaju nasproti organom pregona, in je v neenakopravnem položaju v svoji obrambi, saj je z načelnim mnenjem KPK na podlagi informacij iz predkazenskega postopka v javnosti že vnaprej obtožena, obdolžena in obsojena. Komisija priporoča sestavi novega mandata Državnega zbora, da prevzame aktivno iniciativo za sprejem manjkajoče zakonodaje na področju elektronskih komunikacij. ZEKom določa, da morajo operaterji sprejeti varnostni načrt v primeru delovanja v izjemnih stanjih. Komisija naj pozove operaterje, da ob sodelovanju s pristojnimi institucijami Direktorat za informacijsko tehnologijo čim prej pripravi varnostni načrt, v katerega bosta vključeni tudi številki 112 in 113. Vse to ugotavlja in stališča sprejema komisija. Sprejela jih je soglasno. Večina se sicer nanaša še na delo v prejšnji sestavi, kajti treba je še enkrat poudariti, da je komisija v sedanji sestavi začela svoj mandat, poročilo pa se nanaša na leto 2014, šele 23. decembra 2014. Potem smo sicer takoj začeli z delom, tudi uspešno, ampak to je že stvar naslednjega poročila. Glede sklepov pa bo Državni zbor odločal samo o tem, da se je seznanil s poročilom in da poziva Vlado, naj skupaj s pristojnim ministrstvom in službami čim prej realizira prizadevanja in stališča ter mnenja, ki sem jih ravnokar predstavil. Gre namreč za načelo delitve oblasti, v katerem lahko vladi zgolj predlagamo oziroma priporočamo, ne moremo pa ji neposredno odrediti oziroma naložiti, kaj mora storiti v prihodnjem času. Tisto, na kar bi tudi v odprtem delu posebej opozoril, je, da gre za vprašanje varnosti, da gre za dobrino, ki se je ne zavedamo po navadi, tako kot zdravja, do tistega trenutka, ko jo izgubimo, in da je čas, v katerem živimo, kar se tega tiče, zelo zahteven. Po eni strani so tukaj kibernetska ogrožanja, čemur bomo posvetili ustrezno pozornost, po drugi strani pa tudi fizična, žal. Namreč dogajanje na Bližnjem vzhodu, zlasti pojav Islamske države z ekstremizmom, s tem, ko se sami hvalijo, da pošiljajo skupaj z begunci v Evropo svoje bojevnike, pa tudi potem, ko se bodo vojaško zlomili, bodo dobesedno preplavili povratniki Evropsko unijo, vsak od njih pa predstavlja zase veliko nevarnost, kaj šele vsi skupaj v organizirani mreži. To pomeni, da to predstavlja pomemben varnostni izziv za vse službe, ki morajo svoje delo korektno in maksimalno učinkovito opravljati, med njimi pa je potreben tudi nadzor. To je tisto vprašanje, s katerim se srečuje vsa demokracija: kdo nadzira nadzornike. To je naša naloga.
Hvala lepa. Besedo ima Marjan Dolinšek, pripravi naj se gospod Benedikt Kopmajer. Gospod Dolinšek, izvolite. [[Ne.]] Gospod Benedikt Kopmajer, izvolite. Pripravi naj se mag. Tonin.
Hvala lepa,gospod podpredsednik. Veliko tega je bilo povedanega že na zaprti seji. Tako da v tem trenutku lahko samo povem, da bomo v Poslanski skupini Desus podprli predlagane sklepe komisije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Jasna Murgel. Pripravi naj se gospod Žan Mahnič. Dr. Jasna Murgel, izvolite.
Hvala lepa. Tudi v Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo podprli predlagane sklepe [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]Ker mi je zmanjkalo časa, toliko. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Žan Mahnič ima besedo. Pripravi naj se gospod Matjaž Nemec.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, gospa ministrica, državni sekretar! Sam bom te sklepe podprl in se bom tudi kot član Komisije za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb zavzemal, da bodo realizirani. Je pa treba že sedaj izpostaviti, da ob tako močno spremenjeni geopolitični situaciji, kot jo imamo trenutno v svetu, da pozivam vladajočo koalicijo, da vendarle v proračunu za prihodnje leto namenijo več finančnih sredstev za varnost, več finančnih sredstev tudi za delovanje varnostnih in obveščevalnih služb. V tem poročilu, ki smo ga dobili, smo imeli kar nekaj konkretnih stvari. Med drugim je predvsem pomembno tudi to, da je Komisija ugotovila, da je tisti dokumentarec, ki ga je predvajala nacionalna televizija, da ga je komisija demantirala v tem smislu, da je vojska urila skrajneže, kar seveda ni bilo res. Pomembno pa je tudi vprašanje odtekanja informacij. Jaz upam, da so se zadeve na Sovi bodisi že toliko konsolidirale bodisi še bodo, da ne bo prek raznih novinarjev, žvižgačev in drugih zadev prihajalo do tega, da informacije odtekajo, da tudi komisija potem informacije takšne ali drugačne dobiva iz medijev. Pomembno bo tudi odpreti vprašanje o tem, kaj se dogaja s prisluhi in z ostalimi dokazi, ki se pridobijo v okviru posebnih metod zbiranja podatkov. Ali se ti dokazi potem oziroma ti prisluhi in ostali material hrani ali se uniči, tako kot bi se moralo? Kako je s tem? Ali tistemu, ki so mu prisluškovali oziroma ga nadzirali ali ga potem obvestijo, da je bil v takšnih postopkih, ali ga ne obvestijo, kdo o tem odloča oziroma predvsem kakšni so kriteriji, da se v teh primerih spremeni zakon, da smo bolj specifični, ne pa da puščamo odprte roke. Seveda bo komisija spremljala dogajanje v zvezi z vsemi tremi ekstremizmi. Posebno se bomo orientirali na islamski radikalizem in pa na aktivnosti Ruske federacije. Vemo, da ruski predsednik Vladimir Putin targetira določene evropske države z namenom, da bi oslabil Evropsko unijo, z namenom, da bi oslabil tudi zvezo Nato, katere člani smo. Bojim se, da je Slovenija, sodeč po tem, kar smo lahko videli v zadnjem letu, tudi ena od teh tarč. Treba je seveda na tem mestu poostriti oziroma da je še bolj aktivna protiobveščevalna dejavnost, saj Evropska unija zaznava povečano število ruskih agentov, ki se pojavljajo v različnih inštitucijah, in verjamem, da tudi Slovenija ni imuna na ta pojav.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Nemec, pripravi naj se gospod Janko Veber.
Hvala lepa. Veliko je bilo že izrečenega na zaprti seji. Mislim, da so bili najpomembnejši poudarki tam izpostavljeni. Jaz bi samo v luči privatizacije rad izpostavil, tako kot je bilo že na zaprtem delu seje, da ne zanemarjamo varnostnega vidika pri prodaji Telekoma. Tega ne smemo narediti v luči privatizacije. Se strinjam s kolegom predhodnikom, upamo, da se bo vlada zavedala, kako pomemben je varnostni vidik in temu namenila v bodoče več sredstev, ker je v takih okoliščinah preventiva boljša kot je kurativa. Ker se finance drastično zmanjšujejo, kar se tiče tega področja, prihaja do neobnovitve kadrov, do neobnovitve tehnoloških naprav, manj se usposablja in izobražuje, kar zagotovo nam ni v prid. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Peter Vilfan.
Hvala za besedo. V naši poslanski skupini omenjenega sklepa ne bomo podprli. Ne morem ga podpreti predvsem zato, ker se sklicuje na nekatere ugotovitve in stališča, ki ne držijo. Pa bi se tu osredotočil zgolj na drugo trditev oziroma stališče, v katerem komisija neizpodbitno ugotavlja, da ne obstajajo indici, ki bi dokazovali, da je v dogodkih in nasilnih demonstracijah 2012 in 2013 šlo za delovanje organizirane oblike ekstremističnih skupin. Pa bi spomnil, da je bila v prejšnjem mandatu odrejena tudi parlamentarna preiskava o delovanju in aktivnosti ekstremističnih skupin v omenjenih demonstracijah. In preiskovalna komisija je v svojem vmesnem poročilu zapisala, da vsi obveščevalni in varnostni organi ugotavljajo obstoj ekstremističnih skupin v Sloveniji, ki sicer predstavljajo nižjo stopnjo tveganja za državno varnost, kljub temu pa strokovna javnost ugotavlja, da veljavna zakonodaja ne omogoča preventivnega nadzora in učinkovitega ukrepanja zoper njihovo delovanje, zato bi bilo treba razmisliti o posegih v obstoječo zakonodajo. Poslanci novega mandata verjetno tudi ne veste, če si tega niste pogledali v arhivu Državnega zbora, iz pridobljenega gradiva, predvsem pa gradiva policije, da je ta preiskovalna komisija oblikovala tudi krog prič, ki pripadajo pri nas najbolj aktivnim ekstremističnim skupinam. Zaradi izteka mandata parlamenta pa ni mogla zaslišanj in svojega dela opraviti. Člani teh pa so bili torej nedvoumno prisotni na protestih. To je iz podatkov policije pridobljeno. To potem v celoti demantira ugotovitev oziroma stališče Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb. Kot sem rekel, je to gradivo dostopno v arhivu Državnega zbora. Jaz bi pozval vladajočo koalicijo, pa tudi nekatere druge poslance, da razmislijo o tem, da bi nadaljevali z delom te preiskovalne komisije tudi v tem mandatu in da bi tem ugotovitvam prišli do dna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims, izvolite.
Glede na to, kar je bilo zdaj izrečeno, je seveda treba ločiti dvoje. Eno je strokovno delo nadzora in pa ugotovitve, ki so utemeljene na poročilih in verodostojnih informacijah, ki jih dajo posamezne službe in ministrstva. Drugo pa je neko politično ali pa, če želite, politikantsko delo kakšne preiskovalke. In to, kar je zapisano v sklepih, ki so bili mimogrede popolnoma soglasno potrjeni na naši komisiji, je stvar verodostojnih informacij. Dejstvo je, da so, če želite, bile opravljene obširne preiskave o ekstremističnih skupinah. Kako se to lahko izrodi, je prav zgodba s to preiskovalko krasen primer. Namreč obstajajo trije ekstremizmi: levi, desni in pa verski ekstremizem oziroma v zadnjem obdobju je to kar muslimanski ekstremizem, s katerim se sooča danes svet. Pod vplivom, kadar vmes stopi politika, se pa zgodi naslednje, da se za desnim ekstremizmom opravi toliko posebnih metod in sredstev, da začne tovrstne zahtevke kot neutemeljene zavračati celo Branko Masleša, predsednik Vrhovnega sodišča, čeprav vsi vemo, da on ni ravno oboževalec SDS ali pa desnice. In velja tudi obratno. Ampak pri tem se je tako šlo čez vse mere, da se je tudi njemu zdelo, da je tega že dovolj in preveč in je zahteve za nadaljnja prisluškovanja in širitve kroga prisluškovanih začel zavračati. Po drugi strani pa za ekstremne levičarje, ne boste verjeli, ni bil uporabljen niti en sam ukrep, sploh se jih ni preiskovalo. Toliko o tem preiskovanju ekstremizmov. Temu se potem ne reče več preiskovanje ekstremizmov, ampak groba zloraba institucij in tajnih služb za politično obračunavanje, ki seveda ni prvo. Vemo, da smo v preteklosti bili priče podtikanju, kako se je v Slovenski vojski urilo ekstremiste. Izkazalo se je, da to popolnoma neresnično. Zdaj pa jaz vas vprašam, gospod Möderndorfer, ki skozi vpijete nekulturno in motite tole sejo, kdo bo povrnil tistim vojakom v tisti enoti pa Sloveniji kot celotni državi njen ugled in izgubljen ugled v tujini, pa tudi varnost, ki si jo zaslužijo za svoje odgovorno delo, ki ga opravljajo. Vi gotovo ne. Vas zanima samo politični profit nad interesi lastne države, nad interesi varnosti, nič drugega ni važno. Važna je oblast. In to ni prvič, kajti spomnil bi, da je eden od nenapovedanih nadzorov v preteklosti odkril na eni od služb dokumentacijo o tem, kako naj bi SDS celo sama urila neke muslimanske ekstremiste, skratka Osvobodilno vojsko Kosova in se je izkazalo, da je tudi to grobo podtikanje. Tudi to je zloraba tajnih in obveščevalnih služb. Točno tisto, do česar nikoli ne bi smelo prihajati. In če s tako argumentacijo vi zavračate predlagane sklepe, še enkrat povem, sprejeti so bili soglasno, če se želite prepričati, na čem so bili utemeljeni, obstajajo gradiva, obstajajo poročila, se da to vse še enkrat preveriti, če želite, potem je pač z vami nekaj hudo narobe. Ne morem reči drugače. Dve stvari sta ključni, ko gre za tajne in obveščevalne službe. Da se pri njih strogo postopa po zakonu, tako da je onemogočena zloraba, in da so enaka merila za vse. Vsi ekstremizmi morajo biti predmet nadzora, vsi ekstremizmi, če težijo k nasilju, morajo biti ustrezno nadzorovani, ampak za vse morajo veljati enaka merila. Ne reči, da enega kar ni, z drugim se pa ukvarjati v nedogled, ker slučajno to nekomu politično ustreza [[..]]To je pa potem zloraba institucij in tajnih služb, pa tudi preiskovalke, o kateri sem prej govoril. In to seveda se v normalni državi ne bi smelo nikoli dogajati [[…]]
Gospod Jani Möderndorfer, prosim, če [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] [[…]]gospod Jani Möderndorfer, lepo prosim, da pustite Branka Grimsa, da pove do konca.
Spoštovani gospod Möderndorfer, o preiskovalki je govoril ravnokar vaš kolega in s tem je utemeljil, zakaj ne bo glasoval za ugotovitve, ki smo jih mi predlagali. Gre zgolj za stališča in priporočila in zato odgovarjam na to vprašanje. Če pride do zlorabe, potem taka država ni več demokratična. Je pa še en element. Prej smo govorili o tem, da obstajajo realna ogrožanja v Sloveniji. Med njimi je zagotovo v tem trenutku, pa ne samo v Sloveniji, saj to je evropski problem, najbolj aktualen skrajni muslimanski ekstremizem, ki predstavlja tisto, čemur rečejo Angleži Clear and Present Danger – tukaj prisotna nevarnost, ki je nihče ne more zanikati. In če se službe ukvarjajo s traparijami, potem se nimajo časa ukvarjati s temi zadevami, ki so pa dejansko njihova naloga. Njihova naloga je, da delujejo učinkovito, v okviru ustave in zakona, in da zagotavljajo varnost vsem in vsakomur, vsakemu prebivalcu, vsaki prebivalki, vsakemu državljanu, vsem na enak način. To je naloga teh služb. Naša naloga pa je, da jim pri tem pomagamo, to se tudi pozablja, da jim pomagamo s tem, da jim zagotovimo za to sredstva, pogoje, tudi zakonski okvir, da to nemoteno opravljajo, ampak hkrati, da jih tudi nadzorujemo, da jih nihče, tudi vi ne, ne more več zlorabljati. Tudi nihče drug. Kajti zloraba po mojem mnenju je tudi v tem, da se je naredilo nekatere tajne službe kot švicarski sir, da na vse strani odtekajo informacije. Prej sem govoril o ugledu države, kako je to pomembno. To je pomembno tudi za varnost ljudi, ljudje božji! Če ena služba pride na slab glas, izgubi ugled ali pa država kot celota, kot se je že to v Sloveniji zgodilo, potem bo pač zahod ali pa tiste službe, s katerimi sodelujemo, enostavno priprl informacijsko pipico, bo malo filtriral, katere informacije nam lahko da, katere pa ne, da ne bi svojih ljudi ogrozil ali pa svoje varnosti. Kar pomeni, da s tem dejansko ogrožamo sami sebe. Zato je tako pomembno, da veljajo isti zakoni enako za vse, da za vse obstaja in se uporabljajo enaka merila in da vse deluje in se nadzoruje v okviru ustave in zakona. Ta nadzor mora biti stalen in učinkovit. Dobre pa so po mojem mnenju tiste ugotovitve, ki jih sprejmemo soglasno, ki jih nihče ne more zanikati, ker so utemeljene na verodostojnih informacijah služb, na njihovih gradivih, preverjene in šele potem dane naprej v obravnavo. Ko bomo enkrat zagotovili to v vseh primerih in brez ene same izjeme, takrat bo Slovenija lahko res rekla, da je demokratična država in, verjemite, takrat bo tudi to izboljšalo varnost nas vseh, ker bo dvignilo ugled Slovenije v svetu, odprla se ji bodo vrata, tudi dostop do določenih informacij, do katerih ga morda zdaj sploh nima ali pa je tako filtriran in omejen.
Hvala lepa. Besedo imajo predstavniki Vlade, če želijo. Izvolite, gospa Katič, ministrica za obrambo.
Lep pozdrav vsem skupaj še enkrat. Jaz sem na določena vprašanja odgovorila že prej na zaprtem delu seje. Bi pa se v bistvu rada se zahvalila samo za vašo podporo temu vedenju, da je treba varnosti nameniti več pozornosti, predvsem pa tudi med prioritete uvrstiti to, da je treba za to področje nameniti več sredstev, tako kadrovskih, finančnih kot tudi materialnih. Ko bomo v nadaljevanju sprejemali tudi proračune za prihodnje obdobje, se priporočam za sodelovanje. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj mag. Branko Grims, izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Jaz bi ob koncu samo povedal tistim, ki nas niso ves čas mogli spremljati, da se to poročilo nanaša na minulo leto. Prepričan sem, da bo obravnava poročila, ki se bo nanašala na letošnje leto, še precej bolj živahna in burna, glede na to, da smo bili v tem letu že zelo učinkoviti. Lahko pa ob koncu samo zagotovimo in trdno sem prepričan, da govorim v imenu vseh članov komisije, da bomo svoje delo po najboljših močeh opravljali tudi v bodoče.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas določen za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Če želite, tudi predlagatelj in predstavnika Vlade, prosim, da se prijavite z dvigom rok. Prosim za prijavo.
Dobro. Besedo ima mag. Matej Tonin.
Komisija za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb se je v preteklih letih, zlasti pa v letu 2014 ukvarjala z množico različnih tem. Med drugim tudi z ekstremizmom, o katerem je danes veliko govora in negodovanja in podobnih stvari. Bila je ustanovljena tudi preiskovalna komisija o ekstremističnih skupinah. Jaz sem bil član tako v tej preiskovalni kot v Komisiji za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb. Mislim, da se ne razumemo. Govorimo o istih stvareh. Bom zelo konkreten. In preiskovalka in naša komisija je ugotovila, da v Sloveniji obstajajo skupine in elementi posameznih ekstremističnih grupacij, tako desnih, če hočete, levih in verskih. To je nesporno ugotovljeno, da tovrstne ekstremistične skupine obstajajo. Ampak vprašanje pa je bilo nekaj drugega, in to je kolega Grims korektno povedal, ali so s temi ekstremističnimi skupinami sodelovali tudi pripadniki Slovenske vojske. Naša komisija, Komisija za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb se je s to tematiko zelo podrobno ukvarjala in prišla do zaključka, da pripadniki slovenskih obveščevalnih služb niso sodelovali oziroma niso bili člani teh ekstremističnih skupin. S tistimi, ki pa so izražali kakršnakoli ekstremistična stališča, pa je Obveščevalno varnostna služba Ministrstva za obrambo opravila pogovore in določeni so bili odpuščeni, pri nekaterih so se problemi uredili. Jaz mislim, da gre tukaj za pretirano pogrevanje stvari, ki so popolnoma jasne. Ugotovljeno je bilo tudi to, ker so se določene stvari po medijih pojavljale, da naj bi slovenski vojaki usposabljali ekstremiste v bazi v Škrilju. Tudi to je bilo nedvoumno jasno dokazano, da ne drži. To so pač dejstva. Da pa posamezne ekstremistične skupine obstajajo, pa drži. Pa bom začel z verskimi oziroma z islamističnimi ekstremističnimi skupinami. Posledica njihovega delovanja v Sloveniji je tudi ta, da je odšlo nekaj predstavnikov na bojišča v Sirijo. Te stvari so bile tudi javno obelodanjene in vzpostavljene. Posamezniki, ki so bili predstavljeni v javnosti, niti tega ne zanikajo. Ampak da so tja lahko odšli, obstaja skupina, obstaja posebna združba, ki organizira vse potrebno, da nek posameznik lahko pride iz Slovenije v Sirijo in se tam posebnim enotam skrajnih milic tudi priključi. In sedaj naloga nas zakonodajalcev in parlamentarcev je, kakšne obrambne mehanizme bomo sprejeli, da se bomo na primeren način soočili s temi ekstremisti, ko se vračajo s sirskih bojišč. Mislim, da v Sloveniji to praktično ni tema, ni to debata, o kateri bi obširno razpravljali, medtem ko pa se povsod drugje po Evropi s tem problemom zelo intenzivno ukvarjajo. Zlasti v Franciji, kjer je v Sirijo odšlo več tisoč njihovih državljanov, tudi v Britaniji in Nemčiji, in se pogovarjajo o tem, kakšne spremembe zakona in kazenskega zakonika bodo uveljavili, da bodo lahko učinkovito preprečevali tovrstne grožnje. Pri nas pa to ni tema in se s temi stvarmi več ali manj ne ukvarjamo. Je pa dejstvo, da se bodo nekateri naši državljani vrnili nazaj. Vprašanje je, kako bodo radikalizirani, ali bodo s svojo dejavnostjo še naprej nadaljevali. Kar se mi pa zdi ključno in najbolj pomembno, kje smo mi dejansko najbolj ogroženi, je pa Kosovo. Vi veste, da imamo tam mi večjo skupino slovenskih vojakov, in da zlasti z območja Kosova in tudi Bosne in južnega Balkana je odšlo več sto ljudi na borbo v Sirijo. Ko se bodo ti ljudje začeli intenzivno vračati, bo še zlasti problem, ker predstojniki Islamske države, čeprav menda ne smemo več tega izraza uporabiti, ampak moramo uporabljati izraz Daiš, da ne žalimo muslimanov, pozivajo te pripadnike, da ko se vrnejo v matično domovino, da ukrepajo proti okupatorskim in tujim silam. To je nek način jasno navodilo, da je treba ukrepati proti Kforju na Kosovu. In to je tudi vsebina, s katero se mora ta komisija ukvarjati, in pa tudi država, da bomo našim vojakom zagotovili varnost na Kosovu.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Amandmaji k predlogu sklepa niso bili vloženi. Državni zbor bo glasovanje o predlogu sklepa, ki ga je zboru predložila Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, opravil danes v okviru glasovanj, to je pol ure po prekinjeni 8. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 9. točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODELOVANJU V KAZENSKIH ZADEVAH Z DRŽAVAMI ČLANICAMI EVROPSKE UNIJE V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade. Državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje gospod Darko Stare, izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, poslanci! Vlada Republike Slovenije je besedilo predloga novele Zakona o sodelovanju v kazenskih zadevah med državami članicami Evropske unije, ki sicer velja že od junija 2013, sprejela na svoji redni seji 5. marca letos. S predlagano novelo se implementira Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta, ki velja od decembra 2011, o evropski odredbi o zaščiti. Cilj te direktive in posledično predlagane novele je, da se v območju Evropske unije zaščitni ukrep prepovedi stikov in približevanja določenim posameznikom oziroma fizičnim osebam, ki se izvaja v eni državi članici, lahko ohranja in uporablja tudi v drugi državi članici v primeru, da se zaščitena oseba tja preseli oziroma se tam zadržuje. Glavni namen in pa temelj teh predlaganih sprememb je, da se zaščitena oseba zaščiti pred ogrožanjem oziroma kaznivimi ravnanji drugih oseb, s katerimi se lahko ogroža bodisi življenje, telo, duševna, telesna celovitost in pa dostojanstvo posameznikov. V Republiki Sloveniji gre konkretno za zaščitne ukrepe, ki jih določajo in urejajo Zakon o kazenskem postopku, Zakon o nalogah in pooblastilih policije in postopkovno tudi zakon, ki ureja preprečevanje nasilja v družini. Tu imam v mislih zlasti prepoved dostopa na določeno območje oziroma približevanje določeni osebi, prepoved in omejevanje stikov, bodisi telefonskih, po elektronski pošti in podobno. Teh zaščitnih ukrepov je poleg zaščitene osebe lahko deležen tudi posameznik, ki je v določeni sorodstveni povezavi z zaščiteno osebo. Katere so te osebe, pa podrobneje opredeljuje zakon, ki ureja preprečevanje nasilja v družini. Predlagana novela ni sistemska, ker ne posega v koncept zakona, ki velja, ampak zaradi prenosa direktive le z dopolnitvijo poglavja, ki se nanaša na priznanje, izvrševanje in pa izdajanje tovrstnih odredb, v bistvu omogoča in pa implementira to direktivo v naš notranji pravni red. Gre torej v bistvu bolj za implementacijo oziroma novelo, ki je po svoji naravi tehnične vsebine oziroma narave. Glede na dosedanjo uporabo teh ukrepov po veljavnih predpisih v Republiki Sloveniji, predpogoj za uporabo tega ukrepa po direktivi je seveda predhodni obstoj tovrstnega ukrepa po notranjem pravu, ni za pričakovati, da bi se tovrstni ukrepi o zaščiti teh oseb v mednarodnem okolju uporabljali zelo pogosto, vendar glede na to, da te prakse še ni, z gotovostjo in točno tega seveda ni možno napovedati. Je pa velika verjetnost, da tovrstnih ukrepov z mednarodnim elementov v prihodnosti po uveljavitvi tega zakona, če ga boste sprejeli, ne bo veliko. Na tem mestu bi se ponovno tako kot že na Odboru za pravosodje rad zahvalil pravni službi Državnega zbora, ki je s svojimi pripombami in opozorili pomembno prispevala h kvalitetnejšemu besedilu predlagane novele. Njihove pripombe so seveda rezultirale v besedilo, ki je pred vami, skozi amandmaje, s katerimi se vlada v celoti strinja in jih v celoti tudi podpira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici mag. Bojani Muršič.
Hvala, predsedujoči. Državna sekretarja, kolegice in kolegi,lepo pozdravljeni! Odbor za pravosodje je na 8. seji 5. 5. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanju v kazenskih zadevah z državami članicami Evropske unije, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada in je bil objavljen na spletni strani Državnega zbora v Poročevalcu z dne 6. 3. 2015. Predstavnik predlagatelja, državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje Darko Stare je v dopolnilni obrazložitvi členov povedal, da se s predlaganim zakonom v slovenski pravni red prenaša Direktiva 2011/99/EU Evropskega parlamenta in Sveta o evropski odredbi o zaščiti, pri čemer se ne posega v temeljne določbe veljavnega zakona. Predlagane spremembe prinašajo dodatno zaščito žrtev določenih kaznivih ravnanj v primeru, ko po notranjem pravu že uživajo posebne zaščitene ukrepe in jih bodo lahko uživale tudi v primeru gibanja oziroma bivanja v drugih državah članicah Evropske unije. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe Špela Maček Guštin je povedala, da so vse pripombe iz njihovega pisnega pravnega mnenja ustrezno upoštevane v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. Predstavnik Sodnega sveta Janez Vlaj je povedal, da Sodni svet predlagani zakon podpira, da je predlagatelj že v fazi njegovega nastajanja upošteval večino utemeljenih pripomb organov, ki ga bodo uporabljali. Namestnica generalnega direktorja Policije Tatjana Bobnar pa je povedala, da Policija in Ministrstvo za notranje pozdravljata predlagano novelo, ki predstavlja nadgradnjo sistemske ureditve zaščite žrtev kaznivih dejanj z elementi nasilje. Glede na to je pripravljena tudi sprememba 60. člena Zakona o nalogah in pooblastilih policije, ki ureja prepoved približevanja. V nadaljevanju je odbor v skladu z drugim odstavkom 65. člena Poslovnika Državnega zbora ob napovedani odsotnosti članov poslanskih skupin ZaAB in SDS brez razprave sprejel amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus in SD [[nerazumljivo]]k 4. členu ter k 5. in 6. členu ter v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih zakona skupaj in jih tudi sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa Iva Dimic, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Spremembe in dopolnitve Zakona o sodelovanju v kazenskih zadevah z državami članicami Evropske unije, ki jih obravnavamo danes, so povezane z implementacijo evropske direktive v naš pravni red. Vsebina sprememb se nanaša na postopke vzajemnega priznavanja odločb držav članic Evropske unije, ki se nanašajo na zaščitne ukrepe za žrtve nasilja, in to v kazenskih in civilnih zadevah. Osrednji cilj, ki ga zasleduje, je učinkovita zaščita žrtve in tudi njenih družinskih članov, ne glede na to, v kateri državi članici Evropske unije se bo žrtev nasilja nahajala. Poslanci Poslanske skupin Nove Slovenije – krščanskih demokratov Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o sodelovanju v kazenskih zadevah z državami članicami Evropske unije podpiramo, saj prinaša po našem mnenju rešitve, ki prispevajo k učinkoviti zaščiti žrtev nasilja. Naj pa ob tej priložnosti opozorimo na neustreznost zakonskih rešitev, ki jih imamo v naši notranji zakonodaji v zvezi z zaščito žrtev po zakonu o preprečevanju nasilja v družini in na kar sem sama opozorila pristojni ministrici, se pravi ministrico za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter ministrico za notranje zadeve z ustnim poslanskim vprašanjem. Pri tem mislim predvsem na neustrezne zakonske pogoje za izrek in trajanje ukrepa prepovedi približevanja žrtvi ali kraju, kjer žrtev živi ali se nahaja. Pri pogojih za izrek tega ukrepa je treba bistveno večjo težo in vpliv na izdajo tega ukrepa dati žrtvi in njeni oceni o stopnji njene ogroženosti. Žrtev najbolj pozna okoliščine nasilja in seveda tudi storilca. Ob tem posebej poudarjamo, da gre pri izreku prepovedi približevanja določenemu kraju ali osebi za preventivni ukrep in njen izrek ne prinaša škode za storilca, še posebej, če se je žrtev umaknila iz skupnega prebivališča. Neustrezen je tudi najdaljši možni rok za izrek takega ukrepa, ki po veljavni zakonodaji traja lahko skupaj največ eno leto. Vemo pa, da so sodni postopki bistveno daljši od enega leta, tako civilni kot tudi kazenski, ko se storilcu izreče zakonska sankcija. Žrtev nasilja je tako po enem letu prepuščena sama sebi in svoji iznajdljivosti glede zaščite pred nasiljem. Take rešitve so resnično nesprejemljive, še zlasti ob dimenziji nasilja v družni pri nas, kakršna je bila ugotovljena v nedavni raziskavi. Več kot 50 % žensk, starosti nad 15 let, je že doživelo od eno oblik nasilja v družini. Še posebej pa ob tem izpostavljamo potrebo po zaščiti otrok, ki jim sicer zakon ustrezno priznava status žrtve nasilja v družini, če se nasilje izvaja nad njim in tudi v primeru, če so samo prisotni pri izvajanju nasilja nad drugim družinskim članom. Vendar pa je problematično neizvajanje zakonskih pravic, ki gredo otrokom kot žrtvam nasilja v sami praksi. Naj torej to priložnost izkoristim za poziv obema ministricama, ki sta pristojni za sprejemanje zakonskih podlag za ukrepe za preprečevanje nasilja v družini, da v čim krajšem roku pripravita ustrezne rešitve za dejansko učinkovito varstvo žrtev pred nasiljem in hkrati zagotovita izvajanje sprejete zakonodaje.
Hvala lepa. Mag. Aleksander Kavčič bo predstavnik stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala, spoštovani predsedujoči, za dano besedo. Spoštovani predstavniki Vlade spoštovani kolegice in kolegi, Spoštovani vsi, ki spremljate današnjo sejo! S Predlogom sprememb in dopolnitev Zakona o sodelovanju v kazenskih zadevah z državami članicami EU, ki ga danes sprejemamo, se v slovenski pravni red implementira Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. 12. 2011 o evropski odredbi o zaščiti. Gre bolj ali manj za tehnični prenos omenjene direktive in se s tem ne posega v sistemski koncept obstoječega zakona. Že veljavni zakon, ki velja od septembra 2013, temelji na načelu vzajemnega priznavanja sodb in drugih odločb sodišč, ki predstavlja temelj medsebojnega zaupanja v pravosodne sisteme med državami članicami in s tem izboljšano sodelovanje med pristojnimi organi in posledično povečanim varstvom pravic posameznika. V skladu s tem načelom organi v Republiki Sloveniji izvršujejo odločbe pristojnih organov drugih članic držav EU in pri odločanju presojajo le, ali so predložene listine ustrezne in ali so izpolnjeni drugi zakonski pogoji, saj se sodne odločbe enakovredno priznavajo in izvršujejo po vsej Evropski uniji, ne glede na kraj in izdajo odločbe. Bistveni cilj predloga zakona oziroma direktive je, da se v okviru EU, ki velja kot območje enotnega prostora svobode, varnosti in pravice in kjer velja pravica državljanov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, zaščita fizične osebe, ki je zagotovljena v eni državi članici, le-ta ohrani in nadaljuje tudi v kateri drugi državi članici, v katero se oseba preseli ali se je že preselila oziroma se tam že zadržuje. Ta zaščita se učinkovito zagotovi z izdajo odredbe s strani organa, ki ni nujno kazensko sodišče. Tako torej država sprejme zaščitni ukrep in izda evropsko odredbo o zaščiti, na podlagi katere država izvršitve lahko odredi v skladu s svojo nacionalno zakonodajo kazenske, upravne ali civilne ukrepe za neprekinjeno zaščito zaščitene osebe. Predvsem gre tukaj za zaščito osebe pred kaznivim dejanjem, ki lahko ogrozi njeno življenje, telesno ali duševno celovitost, dostojanstvo, osebno svobodo ali spolno nedotakljivost. Konkretno v Republiki Sloveniji prihaja v poštev zaščitni ukrep prepovedi približevanja določenemu kraju ali osebi po Zakonu o kazenskem postopku in Zakonu o nalogah in pooblastilih policije. Po statističnih podatkih se je iz leta 2012 na leto 2013 število izrečenih ukrepov prepovedi približevanja povečalo za 3,6 % in hkrati zmanjšalo število kršitev po Zakonu o preprečevanju nasilja v družini za 4,7 %, kar kaže na učinkovito korelacijo med večjim številom izrečenih ukrepov in na ta račun manjšega števila primerov nasilja v družini. Poleg že omenjenega načela vzajemnega priznavanja, načela učinkovite pomoči, ker so pristojni organi v Republiki Sloveniji dolžni ravnati tako, da je namen sodelovanja z drugo državo članico dosežen v največji možni meri in načela hitrosti postopka, po katerem mora sodelovanje v kazenskih zadevah potekati prednostno in hitro, velja omeniti tudi novo poglavje predloga zakona, ki ureja priznavanje in izvrševanje evropskih odredb o zaščiti. Prav tako pa določa tudi izdajanje evropskih odredb o zaščiti s strani sodišč Republike Slovenije. Pri nas so za izdajo in priznavanje evropske uredbe o zaščiti pristojna okrožna sodišča po stalnem ali začasnem prebivališču zaščitene osebe. Izvrševanje evropske odredbe o zaščiti pa je v pristojnosti policije. V zvezi s priznavanje evropskih odredb o zaščiti iz drugih držav s strani slovenskih sodišč imajo slovenska sodišča določeno diskrecijsko pravico, da izberejo in izdajo zaščitni ukrep, za katerega menijo, da je podoben tistemu, ki ga je izdal organ v državi izdaje in ki je najbolj primeren za zagotavljanje neprekinjene zaščite osebe. V Stranki modernega centra menimo, da sprejetje tega zakona in implementacija direktive prispeva k bolj poenostavljenemu, hitrejšemu in učinkovitemu sodelovanju organov med državami članicami, harmonizaciji na področju kazenskega prava, obenem pa se ob spoštovanju človekovih pravic in zagotavljanju [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]garancij v kazenski postopkih nudi še večja kontinuiteta zaščitenih oseb, zato bomo ta predlog tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Vinko Gorenak bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa. Predlog zakona, ki ga imamo na dnevnem redu, verjetno ne zahteva kakšnih velikih besed. Mogoče samo pojasnim to, kar je tudi predsednica rekla, da nismo sodelovali pri delu odbora. Nismo sodelovali preprosto zato, ker menimo, da bi moral biti prisoten generalni državni tožilec, ki bo v največji meri zadeve razlagal oziroma se s tem ukvarjal, pa ni bil. Generalni državni tožilec gospod Fišer namreč sistemsko bojkotira delo Odbora za pravosodje, kjer bi lahko sodeloval. Tehnično zakon seveda ni problematičen. Opozoriti pa kaže na to, da Slovenija zamuja pri sprejetju tega zakona. Kot se spomnim, je rok potekel že meseca februarja za implementacijo te direktive. Kar pa se tiče naše podpore, pa seveda zakonu ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav tudi državnemu sekretarju. Spoštovane poslanke in poslanci! Zakon o sodelovanju v kazenskih zadevah z državami članicami EU je bil sprejet pred dvema letoma. Pred nami je predlog prve novele, in sicer se v naš pravni red prenaša direktiva o evropski odredbi o zaščiti. Omenjena direktiva ureja ukrepe, katerih namen je zlasti zaščititi osebo pred kaznivimi dejanji druge osebe, ki lahko na kakršenkoli način ogrozi življenje ali telesno oziroma duševno celovitost, spolno nedotakljivost ter dostojanstvo in osebno svobodo te osebe. Namen te ureditve pa je tudi preprečiti nova kazniva dejanja oziroma zmanjšati posledice prejšnjih kaznivih dejanj. S predlogom novele se tako v trenutno veljavni zakon dodaja novo poglavje, ki ureja priznavanje in izvrševanje evropskih odredb o zaščiti, poleg tega pa se določa tudi izdajanje evropskih odredb o zaščiti s strani sodišč Republike Slovenije. Cilj omenjene direktive je, da se v skupnem območju zagotovi, da se zaščita fizične osebe, zagotovljena v eni državi članici, ohrani in nadaljuje tudi v primeru, ko ta oseba odpotuje v katerokoli drugo državo Evropske unije. Posamezna država se sicer lahko odloči, da bo na podlagi direktive odredila kazenske, civilne ali upravne zaščitne ukrepe. Tako gre v naši državi konkretno za zaščitne ukrepe prepovedi približevanja določenemu kraju ali osebi po Zakonu o nalogah in pooblastilih policije in Zakonu o kazenskem postopku. Kot izhaja iz letnih poročil policije, se število izrečenih tovrstnih ukrepov giblje okoli tisoč primerov na leto. Kot kaže statistika je ukrep učinkovit, saj je zaznati določeno vzročno zvezo med povečanim številom izrečenih ukrepov prepovedi približevanja na eni in zmanjšanju nasilja v družini na drugi strani. V praksi pa ni pričakovati velikega števila zahtevkov po tem zakonu, saj gre v primerih zaščitnih ukrepov prepovedi približevanja v redkih primerih za mednarodni element, ko bi se zaščitena oseba preselila ali se nahajala v drugi državi članici Evropske unije. V praksi je namreč največ takšnih primerov na področju nasilja v družini, zato tovrstne zahtevke najverjetneje lahko pričakujemo predvsem na obmejnih območjih. Naj spomnim še na to, da je predlagatelj novele v okviru strokovnega usklajevanja prejel pripombe zainteresiranih institucij in jih tudi upošteval ter vključil v zakon. Tako so bile upoštevane pripombe Vrhovnega državnega tožilstva Republike Slovenije in Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Zakon pa podpirajo tudi v Državnotožilskem svetu in v Sodnem svetu. Prav tako predlog podpirata policija in Ministrstvo za notranje zadeve, saj menijo, da gre za nadgradnjo sistemske ureditve zaščite žrtve kaznivih dejanj z elementi nasilja. Ob naslednji noveli Zakona o nalogah in pooblastilih policije pa je pričakovati tudi spremembo 60. člen tega zakona, ki govori o prepovedi približevanja. Upoštevane so bile tudi vse pripombe Zakonodajno-pravne službe, in sicer z amandmaji, ki smo jih za obravnavo na matičnem odboru pripravili poslanke in poslanci koalicije. Glede na to, spoštovane poslanke in poslanci, da ta novela pomeni korak naprej pri zaščiti žrtev kaznivih dejanj, jo bomo v Poslanski skupini Desus seveda podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Nemec bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Naj kar že v uvodu napovem, da bosta obe poslanki in poslanci poslanske skupine podprli predlog novele zakona, ki ureja sodelovanje v kazenskih zadevah z državami članicami Evropske unije. Gre za prenos evropske direktive 2011/99 v slovenski pravni red, ki pa ne posega v temeljna določila oziroma načela sodelovanja v kazenskih zadevah med pristojnimi organi Republike Slovenije in drugimi članicami Evropske unije. Poleg tega je opredeljena tudi uporaba tega zakona in drugih predpisov pravnega reda. Tako so določbe Predloga zakona o sodelovanju v kazenskih zadevah z državami članicami Evropske unije ne uporabljajo za vprašanja, ki so drugače urejena v pravnih aktih Evropske unije, ki se neposredno uporabljajo v mednarodnih pogodbah med državami članicami Evropske unije. Iz same predlagane novele zakona je iz rešitev razvidno, da mora sodelovanje v kazenskih zadevah potekati prednostno in hitro. Ohraniti je treba pisni zapis, ki mora biti posredovan na način, da zagotavlja varnost pri posredovanju osebnih podatkov, izvršitvenemu pravosodnemu organu pa je omogočeno preverjanje verodostojnosti pošiljatelja in podatkov. Stroške, ki nastajajo pri izvajanju določb tega zakona v Republiki Sloveniji, krijejo državni organi in nosilci javnih pooblastil, ki so pristojni za vodenje postopkov in izvrševanja ukrepov po pravu Republike Slovenije. Domača sodišča imajo določen prostor, polja proste presoje oziroma da na podlagi evropske odredbe o zaščiti izdajo takšen zaščitni ukrep, ki je najbolj podoben tistemu, katerega je izdal organ v državi izdaje, in da v kratkem roku zagotovijo ustrezno zaščito žrtve. Kot je povedal predstavnik Ministrstva za pravosodje na matičnem delovnem telesu, predlagane spremembe prinašajo dodatno zaščito žrtev določenih kaznivih dejanj v primeru, ko po notranjem pravu že uživajo posebne zaščitne ukrepe in jih bodo lahko uživale tudi v primeru gibanja oziroma bivanja v drugih državah članicah Evropske unije, kar seveda pomeni, da se bodo žrtve lahko gibale po državah Evropske unije in s tem imele zagotovljeno zaščito. Ne gre pa zanemariti tudi tega, če določena vprašanja v Predlogu zakona o sodelovanju v kazenskih zadevah z državami članicami Evropske unije niso urejena posebej, je smiselno uporabiti določbe Zakona o nalogah in pooblastilih policije, Zakona o preprečevanju nasilja v družini, Kazenskega zakonika, Zakona o kazenskem postopku, Zakona o izvrševanju kazenskih sankcij in Zakona o prekrških. Iz gradiva je razvidno, da je bilo opravljeno strokovno usklajevanje, da so bile pripombe in predlogi v večji meri upoštevani. Na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora pa smo s podporo amandmaju pripomogli k ustreznemu popravku predlaganega besedila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, in to pol ure po prekinjeni 8. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 3. točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O OMEJEVANJU PORABE ALKOHOLA PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec Jani Möderndorfer. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za zdravstvo predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora Tomažu Gantarju za dopolnilno obrazložitev predloga zakona.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Odbor za zdravstvo je na svoji 4. seji dne 6. 5. kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o omejevanju porabe alkohola, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem po skrajšanem postopku predložil poslanec gospod Jani Möderndorfer. Kolegij predsednika Državnega zbora je na svoji 25. seji 10. 4. sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Kot gradivo, ki je bilo objavljeno na spletni strani Državnega zbora, je bil v odboru na voljo predlog zakona, mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Vlade Republike Slovenije in mnenje Državnega sveta, Komisije za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide. K obravnavi predloga zakona so bili s sklicem seje poleg predlagatelja, Zakonodajno-pravne službe, Vlade in Državnega sveta vabljeni tudi predstavniki institucij s področja zdravstva. Po sklicu seje so bili o sklicu naknadno obveščeni predstavniki športnih organizacij in predstavniki civilne družbe. V poslovniško določenem roku so bili vloženi amandmaji Poslanske skupine ZaAB. Uvodno dopolnilno obrazložitev je podal predlagatelj predloga zakona Jani Möderndorfer ter predstavil glavni cilj in namen predlaganih sprememb in dopolnitev zakona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povzela njihovo pisno mnenje in obrazložila zadržke do predloga novele zakona, ki jih v celoti niso odpravljali tudi s strani predlagatelja vloženi amandmaji. Mnenje Vlade Republike Slovenije je predstavila ministrica za zdravje, gospa Milojka Kolar Celarc ter poudarila, da Vlada predloga zakona ne podpira. Predlagana sprememba bi po mnogih letih ponovno pripeljala na športna prizorišča alkohol, kar bi bil velik korak nazaj tudi na simbolni ravni. Pomenil bi tudi slabo sporočilo vsem prebivalcem Slovenije, da se sprejeta in uveljavljena pravila umikajo, s tem pa se vračamo na področju alkoholnega politike velik korak nazaj. Mnenje Državnega sveta, Komisije za socialno varstvo, delo in zdravstvo in invalide je predstavil podpredsednik Komisije Tomaž Horvat. Komisija je predlagane spremembe zakona ocenila kot neustrezno poseganje v zakonski ukrep, ki se je do zdaj izkazal za dobrega. V široki in polemični razpravi, v kateri so sodelovali tako člani odbora kot vabljeni, so bila izpostavljena različna stališča in mnenja glede predlaganih sprememb zakona, kakor tudi podatki o porabi in uživanju alkohola med Slovenci in primerjalni podatki z ostalimi državami. Predlogu zakona so nasprotovali tako predstavniki strokovnih zdravniških organizacij in predstavniki nevladnih organizacij. Strinjali so se, da bi točenje alkoholnih pijač na športnih prireditvah destigmatiziralo alkohol. Zagovorniki predloga zakona so opozorili na dejstvo, da so športni klubi v Sloveniji zaradi posledic finančne in gospodarske krize v zelo slabem finančnem položaju, predlagana sprememba pa bi omogočila dodaten prihodek, ki bi ga ustvaril športni klub, ne pa gostinski lokali v bližini. Količina popitega alkohola na športnih prireditvah se s sprejetjem predloga ne bi povečala. Po opravljeni razpravi je odbor na podlagi drugega odstavka 128. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel naslednji sklep: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o omejevanju porabe alkohola ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predlagatelju predloga zakona gospodu Janiju Möderndorferju za uvodno predstavitev stališč do predloga matičnega delovnega telesa.
Dober dan! Razprava je bila, zagotovo, ne pa široka. Še posebej pa ne na odboru, kamor ni bil vabljen niti en predstavnik nevladne organizacije, s tem je bila onemogočena predvsem športnikom, tistim, ki se jih je v resnici ta tema dotikala, beseda, kjer bi lahko ta razprava potekala. Tisto, kar je bolj pomembno od tega, je, da nismo prišli niti do amandmajev, niti do predlogov, kajti s proceduralnim sklepom nekoga, ki se niti z eno črko, ne besedo, ni vključil v razpravo, je bila v resnici razprava prekinjena in ugotovljeno je bilo, da po njihovi razlagi, da je razprava pokazala, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Mi kot predlagatelji obžalujemo, da je prišlo na takšen način, v bistvu sicer legitimen, legalen način po poslovniku, pa vendar zelo nedemokratičen način razprave. Še več. Doseglo se je, da v tej dvorani ne moremo opraviti resne razprave na to temo, za katero je odbor in tisti protagonisti, ki govorijo o sporočilni vrednosti, kakšna bi bila, dosegla samo to, da se brutalno zadeva prekine in preseka. Jaz moram reči, ne da nismo bili slišani ali celo uslišani, ampak smo bili v resnici z argumenti, ki smo jih dajali, ignorirani. In to je bistvena razlika. Ignorirani do te točke, da ste v resnici do konca dali jasno vedeti, da za športnike, s katerimi se vsi tako radi slikajo, se hvalijo, hodijo na razne dogodke, prireditve, v resnici niso pripravljeni narediti nič. Ni davčnih olajšav, ni olajšav za tiste, ki pomagajo temu športu, nikoli, nikdar, nikjer. Še več. Treba je bilo vzeti zaradi vrednostnega sporočila, seveda z enim ukrepom, ki v 13 letih ni dal niti enega dokaza in argumenta, da je to opravičljiv ukrep. Še več. Trdili so, da gre za koherenten ukrep v celoti ostalih ukrepov. Da ne bo pomote. Zakon, ki je bil sprejet leta 2003 na predlog takratnega ministra Kebra, je dal ogromno pozitivnih rezultatov, vendar v tem primeru niti enega. Še več. Še policija sploh ni vodila nobene evidence, ker je več kot jasno dokazano, da alkohol ne dela in ni stimulator neredov na samem športnem igrišču. Smo pa dali eno drugo sporočilo vsem: državljani in državljanke Republike Slovenije, lahko pijete na gasilskih veselicah, lahko pijete pri predsedniku države, lahko greste na poroke, na pogreb, kamor hočete, na katerokoli prireditev, na glasbeno, koncertno, resno, takšno in drugačno, in povsod boste znali razsoditi, ali lahko spijete kozarec ali dva. Na športnem dogodku pa pamet Slovencev in Slovenk odpove. Tako ocenjuje država. In na tem dogodku pa je treba Slovenkam in Slovencem prepovedati. Še več – da bo to slabo sporočilo za otroke. Lepo vas prosim! Na gasilski veselici, ki je družinski dogodek, kjer prideta oče, mati, sin, teta, babica, dedek in ne vem kdo še vse, lahko pijejo do nezavesti. Še več. Pretepejo se, ker je to folklora, ker je to običaj, ker se to pričakuje na gasilski veselici. Na športnem dogodku pa dovolimo vsem gostincem okoli dvorane, okoli športnega dogodka, da služijo denar na račun alkohola. Alkohola se ne spije popolnoma nič manj, samo da ga ne dobijo v roke tisti, ki so v resnici odgovorni za ta dogodek in ki v resnici imajo vsako leto manj denarja. Sprenevedanje Slovencev in Slovenk, nič ne bom slišal, nič ne bom videl, govoril bom po sporočilni vrednosti, je prišlo do skrajne meje. Mobilizirali ste vse športne organizacije, zato ne misliti, da je ta razprava šla z dnevnega reda. Kmalu se bomo slišali ponovno, vendar to pot še s tistimi, ki ste jih prvič utišali, in to na debelo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavnici Vlade. Gospa Milojka Kolar Celarc, ministrica za zdravje, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, lepo pozdravljeni! Vlada Republike Slovenije ne podpira Predloga sprememb zakona o omejevanju porabe alkohola s ciljem povečanja financiranja športnih organizacij. To bi po 17 letih pomenilo dodaten korak nazaj in zelo slabo sporočilo vsem mladim ljudem. Tudi Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide sprememb tega zakona ne podpira. Prav tako je predlog zakona v okviru Državnega zbora obravnaval Odbor za zdravstvo, ki je na podlagi široke razprave sprejel sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, s čimer se strinja tudi Vlada Republike Slovenije. Ukrep prepovedi prodaje in ponudbe alkohola na športnih prireditvah sodi med ukrepe omejevanja dostopnosti do alkohola, ki jih svetovna zdravstvena organizacija priporoča kot dokazano učinkovite. Hkrati pa prispeva k uresničevanju pravice vseh ljudi, še posebej mladih in otrok, da živijo v okolju, ki je v največji možni meri zavarovano pred negativnimi posledicami uživanja alkohola. Otroci se namreč sami ne zavedajo tveganja, kaj lahko ima za posledico pitje alkohola. Športne prireditve so namreč prostor, ki ga seveda obiskujejo vsi, od najmlajših do najstarejših, kjer smo priče, da alkohol lahko vodi tudi k nasilju, kar pa so številni primeri doma in v tujini že pokazali. Zaradi tega bi ponovna dovolitev prodaje in ponudbe alkohola na športnih prireditvah prispevala k povečanju tveganja in škodljive rabe alkohola med prebivalci Slovenije ter vodila k povečanju zdravstvenih, družbenih in ekonomskih posledic, kar ne odtehta morebitnih koristi povečanja financiranja športnih organizacij, kot jih navaja predlagatelj. Za ponazoritev mogoče nekaj podatkov. Prebivalci Slovenije na žalost s porabo 10 do 13 litrov čistega alkohola na prebivalca na leto sedaj že močno presegamo mejo petih litrov in smo na nezavidljivem 4. mestu po pitju alkohola od zgoraj navzdol v Evropski uniji. Umrljivost zaradi ciroze jeter je prav tako Slovenijo med državami članicami leta 2010 uvrščala tik pod vrh na 4. mesto. Vsak deseti prebivalec, kar pomeni, da približno 120 tisoč prebivalcev Republike Slovenije pije tvegano. Vsak dan je zaradi vzrokov, ki jih pripisujemo izključno alkoholu, v bolnišnico sprejetih 10 oseb. Vsako leto zaradi prometnih nesreč in drugih škodljivih učinkov alkohola umre vsaj 725 oseb. Alkohol je tudi najbolj pogost posredni in neposredni vzrok smrti pri mladih v starosti od 15 do 29 let, saj pogosto botruje smrtim in poškodbam zaradi nesreč, nasilja in samomorov. V zadnjih 15 letih je v Sloveniji zaradi zastrupitve z alkoholom umrlo kar 48 mladih, mlajših od 19 let. Gre torej za smrti mladih ljudi, ki so tragične tudi zato, ker bi se jim zlahka izognili. Ocena stroškov, ki so povezani s pitjem alkohola, so v Sloveniji leta 2011 znašali 242 milijonov evrov. Za primerjavo, če pogledamo, koliko pa državni proračun zbere denarja od trošarin za alkoholne pijače, pa je bilo to 92 milijonov evrov. Vidimo, da je tu velik razkorak. Če bi prišteli zraven še vse tiste indirektne stroške zaradi zmanjšanja produktivnosti, duševnega trpljenja bližnjih in predvsem otrok, bi bili ti stroški še bistveno višji. Obstoj športnih organizacij oziroma povečanje njihovega financiranja ne sme biti odvisno od pospeševanja prodaje zdravju škodljivih izdelkov. In na koncu, da mi ne bo očitek kot ministrici za zdravje, da ne podpiram telesne dejavnosti in športa, naj omenim, da je vlada sprejela resolucijo o prehrani in telesni dejavnosti za zdravje, ki smo jo pripravili prav na ministrstvu in kjer se dajejo osnove in pogoji za aktivno in telesno dejavnost nas vseh, predvsem pa mladih in mladostnikov. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Predstavil bo stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovana gospa ministrica, spoštovane kolegice in kolegi! Zakon o omejevanju porabe alkohola je bil sprejet leta 2003 s ciljem, da se omeji njegova širša dostopnost in poraba. Zakon je tudi določil, da točenje alkoholnih pijač na športnih prireditvah ni dovoljeno. Pred nami je prvi predlog spremembe in dopolnitve omenjenega zakona, ki ga je predlagal naš poslanski kolega Jani Möderndorfer in je bil na pristojnem odboru po daljši razpravi zavrnjen. Predlog zakona vsebuje določbe o omilitvi prepovedi prodaje oziroma ponudbe alkoholnih pijač na športnih prireditvah eno uro pred in med športno prireditvijo, če ne presegajo 15 volumskih odstotkov alkohola. Predlagatelj bi nadalje ekskluzivno pravico za prodajo oziroma ponudbo alkoholnih pijač podelil zgolj organizatorjem športnih prireditev, ki lahko sklenejo dogovor z upravljavcem športnega objekta ali pa tudi z drugimi osebami, če z upravljavcem takšnega dogovora ne bi mogli skleniti. Slednja sprememba se utemeljuje v povezavi z neurejenim financiranjem športnih klubov. V Poslanski skupini Nove Slovenije nimamo soglasnega stališča o podpori oziroma nasprotovanju predlogu zakona. Gre za predlog sprememb, kjer so argumenti tako za kot proti dokaj uravnoteženi. Mi smo na seji poslanske skupine razpravljali in si postavili vprašanje, ali je točenje alkohola optimalni način za financiranje športnih društev oziroma športnih organizacij. Športna društva in športne organizacije so finančno podhranjene, to je problem, s katerim se moramo soočati. Na drug stani pa smo seveda nekako imeli v ušesih oziroma v glavi stari rek Mens sana in corpore sano, Zdrav duh v zdravem telesu, in ugotavljali tudi, da imamo skoraj nerazumljivo, da imamo na nekaterih prireditvah pa dovoljeno točenje alkohola. Recimo na maturantskih plesih. Ali torej z alkoholom proslavljamo zrelostni izpit? Vesel pa sem, da vidim in slišim mnoge ravnateljice in ravnatelje osnovnih šol, ki pa na osnovno šolo in tudi v telovadnice, kjer se rekreirajo starejši in so tudi športne prireditve, ne dovolijo vnosa alkoholnih pijač, kar se mi zdi prav, in bo prav, če tako tudi ostane. Na eni strani lahko ob obisku športnih prireditev v skoraj neposredni okolici Slovenije opazimo drugačno prakso, kjer je točenje alkoholnih pijač na športnih prireditvah dovoljeno, vendar v različnih odstotkih vsebnosti alkohola. Prav tako so zagrožene visoke sankcije za hujše kršitve javnega reda in miru na športnih prireditvah. Prav tako se na drugi strani v Novi Sloveniji zavedamo, da je alkohol v Sloveniji družbeni problem in smo v samem evropskem vrhu glede na količino popitega alkohola na prebivalca. Na športnih prireditvah zaradi pitja alkoholnih pijač obstaja večje tveganje nesreč in nasilja ter hujših kršitev javnega reda in miru. Študije iz tujine kažejo, da so športni navijači pogosteje ciljna skupina oglaševanja in promocijskih aktivnosti alkoholne industrije ter da je tvegano pitje alkohola med njimi pogostejše kot med ostalimi. V Poslanski skupini Nove Slovenije nismo oblikovali, kot rečeno, enotnega stališča, zato bomo poslanci glasovali tako kot vedno, torej po vesti.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo, zanjo gospod Jani Möderndorfer.
To je v resnici danes demonstracija nečesa, česar v bistvu parlament ni vreden. Pogovarjamo in beremo tekste, v resnici pa razprave ni, ker je ne more biti, ker beremo samo stališča. In to je to. To je bil dosežek, vrhunski dosežek Odbora za zdravje, da na ta način preseka agonijo in strah resnice in nemoči. Namreč tisto, kar se je zgodilo, se je zgodilo to, da nekdo po 13 letih ne želi in noče priznati, da eden od ukrepov ne funkcionira. Namesto, da bi ga reguliral, popravil napako, raje govori o cirozah jeter, našteva prometne nesreče in problem v družini, ki se ga ne rešuje s prepovedjo alkohola na športnem dogodku. Če bi bilo to res, če bi bil to iskren namen, potem bi prepovedali v tej državi vsakršno točenje alkohola na kateremkoli dogodku, prireditvi. Pa si ne upajo. Poskusite, ministrica, predlagati v tej novi noveli, pridite z njim na dan in prepovejte alkohol na vseh prireditvah, če ste res iskreni in res mislite otroku prišparati alkohol. Prepovejte pijte alkohola na koncertih, na prireditvah, vse povsod. Tudi na gasilski veselici. Pa da vidim. Še župnik lahko pije vsak dan, dvakrat na dan ali pa trikrat, ko ima mašo, alkohol, v imenu vere in cerkvenega obreda. To ni slab zgled za otroka? Res se sprenevedamo v državnem zboru in si roke mašimo pred vsemi možnimi čutili, da bi obveljala ta lepa beseda: ne iti en korak nazaj, ne stopiti nazaj – kakšno sporočilo pa bo to? Ampak, veste, žal ugotavljam, da ene stvari bo pač moral pridelati čas. Jaz se veselim, res se veselim trenutka, ko bodo prišle nevladne organizacije, pa vas bodo povprašale po zdravju. Kar je najbolj žalostno, je žalostno to, da smo razpravljali o ukrepu brez prisotnosti Ministrstva za šolstvo in šport, nobene reakcije ni bilo s tiste strani. In kar je še bolj pomembno, večina, ki je bila proti temu ukrepu, seveda, da se ga regulira, sploh ne hodi na športne dogodke. Nima pojma o športnih dogodkih, kako so organizirani, kako so financirani, kaj se v resnici dogaja in kakšna je prava dinamika na teh športnih dogodkih. Vsi vidijo samo in edino, kar vidijo po televiziji, to je nogometno tekmo, pa še kakšno drugo večjo prireditev. Ne vedo pa, da se športni dogodki dogajajo v Sloveniji vsak teden, 300 na teden jih je, in da največji problem imajo športni klubu. Ampak ker se zelo radi sklicujemo na druge države, je Slovenija ena od petih držav, ki je to uvedla, vse ostale države, na katere se radi sklicujemo, imajo pa ta problem rešen. Tam pa izgleda, da so dovolj razsodni, da vedo, kako se tem stvarem streže. Tudi na svetovnem prvenstvu v nogometu ni problem spiti pivo, in to na dogodku, ki traja eno uro in pol, bo pa to problem za slovensko družbo v celoti. Ne zanima jih pa v resnici, s konkretnimi ukrepi, kaj narediti dejansko na področju alkohola, ki ga lahko danes pije do onemoglosti po ulici 24 ur na dan vsa mladina. Na to pa nimamo odgovora. Raje se spravimo na športnike in potem kričimo, da so mladoletniki ogroženi in da jim dajemo slab vzgled. Že zvečer gremo pa na kulturno prireditev v Cankarjev dom in dvigujemo med pavzo šampanjec in se gremo kulturo. Čez vikend pa k svoji stari mami in zvečer še na gasilsko veselico. Danes bomo slišali marsikaj še v teh predstavitvah, ironična in smešna, predvsem glede na ukrep in rezultat. Sam osebno pa, kot že rečeno, naslednji teden ponovno vlagam ta isti zakon.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Irena Grošelj Košnik.
Spoštovani predsednik, predstavnici ministrstva, kolegice, kolegi! Predlagatelj navaja, da je osnovni namen sprememb zakona o omejevanju uporabe alkohola omogočiti prodajo oziroma ponudbo alkoholnih pijač na športnih prireditvah, kar bi zagotovilo finančna sredstva za delovanje športnih organizacij, katerih delovanje je zaradi zaostrenih gospodarskih razmer ter varčevalnih ukrepov okrnjeno. Konkretne analize in ocene finančnih učinkov, ki jih predlagatelj napoveduje, nimamo. Podpora predlogu prihaja predvsem s strani zainteresiranih športnih zvez in združenj. Na drugi strani stroka, pristojna ministrstva in interesne skupine opozarjajo, da so finančne posledice za državo, ki nastanejo kot negativna posledica sprostitve pitja alkohola na športnih prireditvah, lahko večje od pozitivnih učinkov, ki bi jih ta sprememba uvedla. V poslanski Skupini modernega centra menimo, da pridobivanje sredstev s prodajo alkohola na športnih prireditvah ni primeren način za spodbujanje športa. Zato je naše stališče, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o omejevanju porabe alkohola, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Nada Brinovec.
Hvala za besedo, predsednik. Lep pozdrav vsem v dvorani! Z Zakonom o omejevanju porabe alkohola, ki je bil sprejet v letu 2003, se je med drugimi ukrepi prepovedala tudi prodaja oziroma ponudba alkoholnih pijač v športnih objektih, v katerih poteka športna prireditev, in sicer no uro pred začetkom in med samo športno prireditvijo. S predlogom spremembe tega zakona pa se želi ponovno omogočiti prodaja oziroma ponudba alkoholnih pijač na športnih prireditvah, ki ne presegajo 15-volumenskih odstotkov alkohola, in sicer eno uro pred in med športno prireditvijo, saj je obstoječi ukrep popolne prepovedi nesorazmeren z vsemi ostalimi ukrepi. Organizatorji športnih prireditev bi z odpravo popolne prepovedi prodaje alkoholnih pijač lahko pridobili dodatna finančna sredstva za svoje delovanje. Tu pa gre predvsem za veliko število manjših športnih društev, ki se težko preživljajo z dotacijo, ki jo prejmejo od lokalne skupnosti, članarino in sponzorskimi sredstvi. Res je, da bi s to spremembe v Sloveniji po 17 letih ponovno dovolili prodajo in samo ponudbo alkohola v okviru športnih prireditev. Ponovna dovolitev prodaje alkohola na športnih prireditvah bi morda prispevala k povečevanju tveganja in škodljivi rabi alkohola med prebivalci Slovenije, ampak to lahko samo predvidevamo, ker v ta namen ni bila opravljena prav nobena analiza. V obrazložitvi predloga zakona o omejevanju porabe alkohola v letu 2003 ni bilo namreč v zvezi z omejitvijo porabe točenja alkohola na športnih prireditvah niti z eno besedo obrazloženo, zaradi česa do takšnega ukrepa prihaja. Ni bilo navedenih razlogov in pa samih posledic. Na vse ostale alineje, ki jih je zakon takrat prinesel, pa so bili v obrazložitvi navedeni tehtni argumenti. Res je tudi, da prebivalci Slovenije s porabo 10 do 13 litrov čistega alkohola na prebivalca letno že močno presegamo mejo 5 litrov, pri kateri po podatkih Svetovne zdravstvene organizacije finančna škoda, ki jo ima država zaradi posledic popitega alkohola, preseže same koristi, ki jih ima država iz prodaje alkohola. Res je tudi, da je ocena stroškov po analizi Nacionalnega instituta za javno zdravje za sanacijo posledic, povezanih z alkoholom, bila v letu 2011 kar 242 milijonov evrov, vseh trošarin od alkoholnih pijač, ki so pritekle v sam državni proračun, pa je bilo 92 milijonov evrov. Res je tudi, da po pitju alkohola dosegamo nezavidljivo 4. mesto znotraj vseh držav članic EU in da vsak 10. prebivalec Slovenije pije tvegano. V Slovenski demokratski stranki se absolutno strinjamo, da je poraba alkohola škodljiva in je velik problem v Sloveniji. Zaskrbljujoče je dejstvo, da se trend pitja alkohola v Sloveniji povečuje predvsem med mladimi. Ampak sprememba zakona, ki je pred nami, ne dovoljuje prodaje alkohola mladim, ne dovoljuje oglaševanja alkohola, ne dovoljuje, da se bo alkohol točil pred 10. uro zjutraj. Le organizatorji športnih prireditev ali pa upravljavci športnih objektov bi lahko opravljali prodajo alkoholnih pijač. Za primer, če pridete eno uro ali dve pred športno prireditvijo pred objekt, kjer se športna prireditev odvija, so gostinski lokali nabito polni, s tem pa se omogoča zaslužek predvsem lastnikom gostinskih lokalov. S to spremembo zakona pa bi se omogočil dodaten prihodek za športna društva ali pa klube. In ne nazadnje, kot je bilo že rečeno, na vseh VIP prostorih športnih prireditev se toči alkohol v neomejenih količinah. Znano je tudi, da je 50 kilometrov severno od nas, tu imam v mislih Avstrijo, alkohol na športnih prireditvah dovoljeno točiti, pa ima Avstrija bistveno boljši razvit zdravstveni sistem in verjetno tudi bistveno višje vrednote, kot jih imamo v Sloveniji. In za konec. Zakaj govorimo samo o športnih prireditvah? Tudi na drugih prireditvah, ki se jih udeležujejo mladi, se toči alkohol, pa ne pomislimo na omejitve. V Slovenski demokratski strank [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]bomo glasovali vsak po svoje. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Tomaž Gantar.
Hvala, gospod predsednik. Še enkrat lep pozdrav vsem. Slovenija je na področju alkoholne politike naredila pomembne korake in dosegla rezultate, ki nam jih priznavajo tudi v tujini, vendar pa ostaja dejstvo, da imamo kljub temu s prekomernim uživanjem alkohola velike težave, ki so še posebej izrazite pri mladih. Alkoholizem je resnično velik javnozdravstveni problem, saj predstavlja alkohol tretji najpomembnejši dejavnik pri obolevnosti in osmi pri smrtnosti oziroma umrljivosti. Z vidika javnega zdravja je torej vsak korak narejen v smeri zmanjševanja uživanja alkohola dober in pomeni manj hudih bolezni, manj smrti in manj tragičnih dogodkov, ki danes zaznamujejo mnoge slovenske družine. Glede same vsebine predloga novele zakona naj povem, da tudi tisti, ki predlogu nismo naklonjeni razumemo namen predlagatelja, da pomaga športnim klubom, ki se v resnici soočajo s hudo krizo financiranja športa. Vendar pa je za ta namen nujno najti drugačno, boljšo in predvsem javnemu zdravju neškodljivo rešitev. Veliko argumentov predlagatelja predloga novele lahko drži in tudi v tem je gotovo nekaj razlogov, da v naši poslanski skupini nismo povsem enotnega mnenja o podpori predloga novele zakona o omejevanju uporabe alkohola. Vendar pa nedorečena zakonodaja ali njeno nedosledno izvajanje ne moreta biti razlog za pomemben korak nazaj na področju alkoholne politike. Verjamemo sicer trditvi predlagatelja, da se poraba alkohola na samih športnih prireditvah verjetno ne bi povečala. Nedvomno pa bi dodatno oglaševanje in povezovanje alkohola z zdravo športno dejavnostjo pomenilo dolgoročno večjo porabo alkohola na nivoju države in s tem tudi večjo škodo za javno zdravje. Slovenci imamo že tradicionalno izredno toleranten odnos do prekomernega uživanja alkohola. Govora je bilo o navadah, običajih in podobno. In to je težava, ki jo kot eno pomembnejših vidi tudi Svetovna zdravstvena organizacija. To je destigmatizacija alkohola kot nekaj družbeno sprejemljivega, neškodljivega, kar predstavlja povsem napačen signal predvsem za mlajšo generacijo. V Poslanski skupini Desus se strinjamo, da je treba za učinkovito omejevanje porabe alkohola napraviti mnogo več, kot je prepoved prodaje alkoholnih pijač na športnih prireditvah. Več aktivnosti in vloženih sredstev bo potrebnih na področju preventive, več bo treba napraviti tudi pri zmanjševanju dostopnosti do alkoholnih pijač, ustrezni cenovni politiki in na dobrem zgledu staršev s svojim zdravim načinom življenja, ki ne vključuje zlorabe alkohola in seveda družbe kot celote. Spodbuden je podatek, da se povečuje število občin, ki omejujejo porabo alkohola na javnih mestih. Pred dvema dnevoma je bil objavljen takšen podatek o sprejemanju odloka v občini Novo mesto. Verjamem, da bo dolgoročno zavedanje o škodljivosti alkohola prevladalo nad današnjim tolerantnim odnosom od te škodljive razvade. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Spoštovani predsednik, ministrica in državna sekretarka, kolegice in kolegi! Dovolite mi, da predstavim stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Zakon, ki je pred nami, je dvignil kar nekaj prahu in požel različno naklonjenost. Razdvojenost pri podpori je velika. Na eni strani tisti, ki menijo, da alkoholiziranosti obiskovalcev na športnih dogodkih tako ali tako ni mogoče preprečiti, na drugi tisti, ki menijo, da je tak predlog korak nazaj in bi bilo treba razmisliti o dodatnih ukrepih za omejevanje porabe alkohola. Cilj, ki ga je želel doseči predlagatelj te novele, popolnoma odstopa od temeljne usmeritve veljavnega zakona o omejevanju in porabi alkohola, ki je naravnana k omejevanju porabe alkohola in k ukrepom za preprečevanje škodljivih posledic rabe alkohola. Cilj predlagatelja je finančne narave. Predlagatelj navaja, da bi taka določba pozitivno vplivala na finance manjših športnih društev, saj bi omogočila pridobivanje dodatnih sredstev za delovanje. Ob navajanju pozitivnih finančnih učinkov za športna društva pa je vendarle korektno, da omenimo tudi posredne negativne finančne učinke za državni proračun. Seštevek vseh stroškov in bolezni, poškodb in zastrupitev, ki so povezane s pitjem alkohola, je leta 2011 v Sloveniji znašal kar 159 milijonov evrov. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo leta 2003 menili, da je zakon o omejevanju in porabi alkohola potreben in da je njegovo sprejetje pravzaprav dolžnost vsake resne države, ki skrbi za telesno, duševno in socialno zdravje svojih ljudi. Večina nas svojega mnenja ni spremenila, zato takemu neoliberalnemu konceptu razmišljanja in delovanju, da cilj povečuje vsa sredstva, ne moremo dati podpore. Leta 2003 smo sprejetje zakona pospremili z besedami, da se zavedamo, da je to le še prvi resnejši korak na trnovi ter zelo dolgi in zahtevni poti, ki naj veliko toleranco do alkohola oziroma zelo pozitiven odnos do njegovega prekomernega uživanja v naši državi vendarle zmanjša. To pa ni naloga Ministrstva za zdravje, to je naloga vlade kot celote, družbe kot celote in seveda tudi vsakega posameznika med nami. 12 let kasneje ugotavljamo, da se ni spremenilo nič. Toleranca je še vedno previsoka, alkoholikov je še več. Namesto da bi imeli na mizi predloge, ki bi zmanjšali našo neslavno statistiko pitja, imamo takega, ki pitje še spodbuja. Novela je vsekakor korak nazaj. V državi, kjer je zaradi alkoholizma posredno prizadetih skoraj milijon prebivalcev, bi se moral pri vsakem od nas vklopiti znak za alarm. Mogoče se milijon sliši pretirano, a v Sloveniji naj bi bilo po ocenah med 150 do 200 tisoč alkoholikov. Če prizadene le najožje družinske člane, povprečna slovenska družina ima 3 člane, zaradi nje trpi torej več kot pol milijona državljank in državljanov Slovenije. Ker pa alkoholizma ne zaustavijo domači zidovi, je treba k tej številki prišteti tudi širši krog ljudi. Toleranca je enostavno previsoka. Tudi cena, ki jo plačujemo kot družba, je previsoka. Seveda bi bilo nerealno misliti, da te trende pitja obrnemo na glavo. Tudi prohibicija bi bila kontraproduktivna. Cilj, ki mu moramo slediti, je zaščita zdravja, zaščita javnega interesa za ohranitev tega zdravja, zdravja kot zelo pomembne vrednote in dobrine nacionalnega pomena, ne nazadnje zaščita otrok, žensk, zaščita državljanov. Koliko otrok prizadene ta najbolj neizprosna socialna bolezen, koliko nasilja povzroča, koliko prezgodnih smrti, socialnih stisk, prometnih nesreč s smrtnim izidom! Problemi, ki izhajajo iz pretiranega uživanja alkohola, so preprosto preveliki. Zato namesto rahljanja predpisov potrebujemo dodatni nabor ukrepov, ki bo našo družbo rešil, preden se utopi v mokri kulturi. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Hvala, predsedujoči, za podeljeno besedo. V Združeni levici načeloma ne nasprotujemo temu, da organizatorji športnih prireditev pridobivajo dodaten dohodek z gostinsko dejavnostjo, ki vključuje točenje alkoholnih pijač. Dejstvo je, da je taka dejavnost dovoljena na številnih drugih prireditvah in da lahko s tem drugi subjekti na zakonit način pridobivajo dodatne dohodke. Ta možnost je za športne klube in društva v okviru veljavnega Zakona o omejevanju porabe alkohola nedvomno okrnjena zaradi prepovedi točenja alkoholnih pijač v času pred in med športnimi prireditvami. Takrat je namreč zaradi prisotnosti obiskovalcev realno gledano edina možnost za ustvarjanje tega dodatnega dohodka. Predlagatelj je predvidel določene varnostne ukrepe, ki bi preprečevali ali vsaj zmanjšali tveganje za javni red in mir, ko je določil, da se smejo točiti samo alkoholne pijače z največ 15 % alkohola in izključno v mehki embalaži ter v prostorih, ki so izrecno odrejeni za to dejavnost. Vsekakor se zavedamo, da obstajajo tudi tehtni razlogi za omejevanje točenja alkohola na športnih in drugih prireditvah z velikim čustvenim nabojem, predvsem pa nevarnost nasilnih izgredov. Gotovo je treba računati tudi na demonstrativni učinek, ki ga ima prepoved točenja alkohola na otroke in mladino, vendar se je treba zavedati, da s prepovedjo velikokrat dosežemo samo to, da se uživanja alkohola prenese na okoliške objekte in s tem na nek način marginaliziramo tiste obiskovalce, ki zmerno in normalno uživajo alkohol. Pitje alkohola samo na sebi pač ni zločin in v določenih okvirih ni zdravstveni problem. Tudi Vlada je v svojem mnenju povedala in se strinjala, da odprave omejitve točenja na športnih prireditvah ne bi povečale porabe alkohola in da ima glavni demonstracijski učinek predvsem oglaševanje alkoholnih znamk, kar pa sploh ni predmet tega zakona. Po naši oceni je bilo v razpravi o tem zakonu precej demagogije na obeh straneh. Vlada se je sklicevala na splošne statistike o alkoholizmu in zlorabah alkohola. Vsi pa vemo, da ima alkoholizem predvsem socialne vzroke in ni posledica tega, kar se pač dogaja dve ali tri ure na športnih prireditvah. Kriminalizacija alkohola zato teh problemov ne bo odpravila. Po drugi strani pa se je predlagatelj skliceval na to, da bi športni klubi zaradi dodatnih prihodkov več delali z mladimi in da bi se na sploh povečala športna aktivnost. Tudi to je zavajajoče, ker v zakonu ni instrumenta, ki bi zagotavljal namensko rabo tako pridobljenih sredstev. Ni jamstva, da bi se ta sredstva uporabila za rekreativni in množični šport, namesto za to, da se krepi profesionalni spektakelski šport. Gledanje športnih prireditev pač ni šport in tudi mašenje finančnih lukenj v profesionalnih klubih ne bo povečalo športne aktivnosti prebivalstva. Pod črto, če pogledamo čisto trezno, je realni problem, ki ga odpira ta zakon, pomanjkanje sredstev za financiranje delovanja športnih organizacij. V Združeni levici nas pri tem ne zanimajo tiste organizacije, ki se ukvarjajo s profesionalnim spektakelskim športom, to je pač običajna tržna dejavnost, resnični problem je financiranje množične športne dejavnosti, ki se vedno bolj plačuje iz žepa, kar seveda vedno bolj in bolj prinaša neenakost. Ta problem je treba nekako rešiti. Predlagani zakon gotovo ni najboljša rešitev v tej smeri, še slabše pa bi bilo, da bi prekinili razpravo, preden bi bila neka boljša rešitev sploh oblikovana in predlagana. Zato sklepa, ki ga je predlagal Odbor za delo, v Združeni levici ne bomo podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 8. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O PRIDOBIVANJU IN PRESADITVI DELOV ČLOVEŠKEGA TELESA ZARADI ZDRAVLJENJA V PRVI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 26 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za zdravje gospe Mariji Milojki Kolar Celarc.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Področje pridobivanja in presaditev v Republiki Sloveniji sedaj urejata dva zakona, in sicer Zakon o odvzemu in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja, ki je bil sprejet v letu 2000 in je uredil področje odvzema in presaditve delov človeškega telesa, določil načela ter pogoje za odvzem. Drugi zakon pa je Zakon o kakovosti in varnosti človeških tkiv in celic, namenjenih za zdravljenje, ki pa je bil sprejet leta 2000 zaradi implementacije direktive Evropske unije iz leta 2004; in je posebej uredil kakovost in varnost na področju tkiv in celic ter pogoje za odvzem le-teh. Kaj so razlogi za pripravo novega zakona? Prvič je to evropska direktiva, ki je bila sprejeta leta 2010; in sicer je to Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta o standardih kakovosti ter varnosti človeških organov. Na področju te kakovosti in varnosti, ki so namenjene za presaditev; in v nadaljevanju je bila leta 2012 sprejeta tako imenovana posebna Izvedbena direktiva Komisije o postopkih pošiljanja informacij pri izmenjavi človeških organov za presaditev med državami članicami. Ta izvedbena direktiva je določila natančne pogoje za nemoteno zakonito izmenjavo organov na nivoju Evropske unije in evropskih organizacij z namenom zmanjšanja tveganj, zlorab ali celo trgovanja s človeškimi organi. Naslednja novost oziroma razlog za sprejetje novega zakona je, da dopolnjujemo področje privolitve v darovanje pri umrlih osebah, pri čemer je določeno, da vsaka oseba, ki je sposobna samostojno odločati o zdravljenju, lahko že za časa svojega življenja pisno privoli v darovanje ali temu izrecno celo nasprotuje; kar je bistvena novost v primerjavi s sedaj veljavno zakonodajo. In še četrta pomembna novost, ki jo prinaša predlog zakona, je, da dopolnjujemo tako imenovano domnevno privolitev; in sicer tako, da je sedaj odvzem človeških delov telesa po smrti mogoč, prvič, v primeru, če darovalec privoli v darovanje že za časa življenja, in, drugič, v primeru, da se za časa življenja ni opredelil za darovanje, pa se o darovanju obvesti osebo, ki je bila umrlemu blizu. Če se ta oseba z odvzemom ne strinja, se le-tega ne opravi. Če pa oseb, ki so bile umrlemu blizu, ni mogoče dobiti, se odvzema prav tako ne opravi. Zavod Republike Slovenije za presaditve organov in tkiv, tako imenovan Slovenija transplant, kot pristojni organ na področju transplantacijske dejavnosti v Republiki Sloveniji opravlja naloge usklajevanja te dejavnosti pridobivanja, presaditve in uničenja, usklajevanja konkretnega odvzema in presaditve, vodenja čakalnih seznamov prejemnikov, dodeljevanje in izmenjave organov, zagotavljanja sledljivosti, obvladovanja hudih neželenih dogodkov in hudih neželenih reakcij, nadzorovanja dejavnosti pridobivanja ter presaditve in upravljanja zelo pomembnega centralnega registra. Slovenija transplant deluje kot centralna koordinacijska pisarna nacionalne transplantacijske mreže in zagotavlja njeno neprestano in nemoteno delovanje. Od leta 2000 je Slovenija transplant kot članica mednarodne mreže za izmenjavo organov in tkiv Eurotransplant, ki jo poleg Slovenije sestavljajo še Avstrija, Belgija, Hrvaška, Madžarska, Nemčija, Nizozemska in Luksemburg. Sodelovanje v veliki transplantacijski mreži je tudi zaradi relativne majhnosti Slovenije izjemno pomembno, saj omogoča solidarnostno pomoč mreže v nujnih primerih ter pripomore k boljšemu izidu pri presaditvah. Zaradi strokovnih kriterijev nujnosti presaditve Slovenije se v Sloveniji izmenja približno 60 % organov. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu gospa Erika Dekleva.
Spoštovani predsedujoči, kolegi in kolegice! Presaditev dela človeškega telesa velja za radikalen način zdravljenja v primeru končne odpovedi organa bolnika. Danes lahko trdimo, da gre za uveljavljeno metodo v okviru transplantacijske medicine, kjer se je skozi desetletja in izkušnje razvijal kompleksen proces razvoja strokovnosti in organizacije; posledično pa se je povečala tudi učinkovitost tovrstnega zdravljenja. Ker je transplantacijska medicina področje, ki se hitro razvija, je nujno potrebno, da se hkratno določajo tudi pravila in standardi kakovosti ter varnosti za izvajanje te zdravstvene dejavnosti. Zaradi razlik v zahtevah po kakovosti in varnosti darovanih oziroma presajenih organov med članicami Evropske unije sta Evropski parlament in Svet EU sprejela Direktivo o standardih kakovosti in varnosti človeških organov, namenjenih za presaditev, ki jo s predlogom zakona prenašamo v slovenski pravni red. Z določitvijo teh standardov ustvarjamo okolje, ki pomembno pripomore k razpoložljivosti organov umrlih in živih darovalcev, povečuje dobavljivost organov, učinkovitost ter dostopnost. Prav tako pa zagotavlja kakovost in varnost postopkov. Uspešnost zdravljenja transplantacijskih posegov je namreč odvisna od pravočasne umestitve bolnika na seznam čakajočih in od kakovostne izvedbe na vseh korakih. Z jasnimi merili kakovosti in sledljivosti, s poenotenjem mednarodnega prostora ter z opredelitvijo zakonske podlage na področju dejavnosti pridobivanja in presaditve delov človeškega telesa pripomoremo k razvoju izredno kompleksnega sistema, ki združuje vse organizacijske in strokovne dejavnosti v procesu številnih zaporednih dogodkov, ki so potrebni v postopku zdravljenja s presaditvijo. V Poslanski skupini SMC menimo, da predlog zakona sledi smernicam evropske direktive in vzpostavlja sodobno okolje za nadaljnji razvoj transplantacijske medicine, ki omogoča preživetje številnim težko bolnim. Zato bomo podprli sklep, da je Predlog zakona o pridobivanju in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja primeren za nadaljnjo obravnavo.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu gospa Jelka Godec.
Predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Lep pozdrav gospe ministrici, kolegom! Vsi napredki medicine do danes niso omogočili oziroma pripeljali do te točke, da bi lahko z vsemi zdravili in metodami v zdravstvu pomagali vsakemu bolniku. Je pa v zadnjih 50. letih zelo napredovala transplantacijska medicina in je nekako relativno mlada veda. Presajanje organov je postalo ustaljena praksa po celem svetu. Zdravljenje s presajanjem organov in tkiv postaja vedno bolj uveljavljena metoda zdravljenja najhujših bolezni. Transplantacijska medicina je svoje mesto dobila tudi v slovenskem prostoru in se postavila ob bok svetovne medicine. V Sloveniji je bil leta 1969 vzpostavljen laboratorij za ugotavljanje tkivne skladnosti na Zavodu Republike Slovenije za transfuzijo krvi. Že naslednje leto, 1970 je bila v Kliničnem centru v Ljubljani opravljena prva presaditev ledvice živega darovalca. Istega leta je bila opravljena tudi presaditev roženice. Leta 1989 je bila prvič odvzeta in presajena ledvica umrlega darovalca. Uporaba človeških organov za presajanja se je v zadnjih dveh desetletjih postopoma povečala in je trenutno stroškovno najučinkovitejše zdravljenje končne ledvične odpovedi; za končne odpovedi organov, kot so jetra, pljuča in srce, pa je celo edino razpoložljivo zdravljenje. Slovenija se zadnjih nekaj let glede na število umrlih darovalcev na milijon prebivalcev uvršča med prvih 10 najuspešnejših držav na področju darovanja organov v Evropi; prav tako dosega slovenska transplantacijska medicina vrhunske rezultate na področju presaditev src, kjer smo v samem svetovnem vrhu. V primerjavi z evropskim povprečjem dosegamo nadpovprečno dobre rezultate v preživetju bolnikov s presajeno ledvico, kakor tudi v preživetju ledvičnega presadka. Po statistiki je bilo leta 2012 presajenih 119 organov, leta 2014 pa 122. Na nacionalni čakalni listi pa je bilo lani še 115 oseb. Imamo 20,9 darovalcev na milijon darovalcev in s tem smo zelo primerljivi z ostalimi državami v Evropski uniji, imamo torej večje povprečje kot Nizozemska, Nemčija, Luksemburg; pa malo manj kot Belgija, Avstrija in Hrvaška. Prvi transplantacijski zakon je bil v Sloveniji sprejet leta 1985, leta 2000 je Državni zbor sprejel Zakon o odvzemu in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja. Zakon ureja pogoje za odvzem delov človeškega telesa za zdravljenje v primeru živih in umrlih darovalcev. Uvedena je bila kartica darovalca, tako so se ljudje odločili s podpisom, da lahko v primeru smrti odvzamejo organe za presaditev. Opredelitev za darovanje organov in tkiv je najvišja oblika etične zavesti posameznika in najvišja oblika solidarnosti s sočlovekom. Z opredelitvijo za darovanje v času življenja lahko postanete darovalec organov in tkiv po smrti, s čimer lahko pomagate bolniku ohraniti ali pa mu zagotoviti bolj kakovostno življenje. Trenutno v skladu z veljavnim Zakonom o odvzemu in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja se sme presaditev opraviti le, če dajalec v to pisno privoli in če je tveganje za njegovo zdravje po medicinskih kriterijih v meji sprejemljivega. Za časa življenja se odvzem delov telesa opravi le na podlagi pisne privolitve dajalca. Daruje se lahko le tiste dele človeškega telesa, ki jih telo lahko pogreša, ali pa tiste, ki se v telesu darovalca lahko obnovijo. Darovanje organov za časa življenja je omejeno na darovanje ljudem, s katerimi je darovalec genetsko, sorodstveno ali čustveno povezan. V izogib zlorabam mora vsak tak primer darovanja delov človeškega telesa posebej obravnavati in z njim soglašati Etična komisija za presaditve. Po smrti se lahko deli telesa umrle osebe odvzamejo zaradi presaditve drugi osebi, potem ko je po medicinskih kriterijih in na predpisan način z gotovostjo ugotovljena smrt dajalca. Če se človek za časa svojega življenja ni opredelil za darovanje svojih organov po smrti, se njegove organe lahko odvzame, če temu ne nasprotujejo njegovi bližnji. Slovenija je že več kot 10 let vključena tudi v Eurotransplant, kar pomeni, da sodeluje z ostalimi evropskimi državami na tem področju, ki so prav tako vključene v Eurotransplant. Že prej je delno sodelovala, vendar po letu 2000 bolj aktivno. Vedeti moramo, da je treba imeti čim širši krog darovalcev, da se najde primernega darovalca, katerega tipizacija tkiva čim bolj ustreza potencialnemu prejemniku. Tako je omogočeno, da čim več ljudi dobi ustrezen organ. S sodelovanjem v Eurotransplantu se je število dajalcev, ki bi imeli tipizacijsko sorodno tkivo, zelo povečalo in se poveča tudi možnost hitreje dobiti potreben organ. S tem se seveda tudi krajšajo čakalne vrste. Zaradi zagotavljanja visoke ravni javnega zdravja so pri izmenjavi človeških organov med državami članicami potrebna podrobna in enotna postopkovna pravila za prenos informacij o značilnostih organov in darovalcev, sledljivost organov ter poročanje o resnih nezaželenih dogodkih in učinkih. V glavnem gre tudi za probleme suma zlorabe. V državi članici izvora organov ali državi članici prejemnici organov se lahko pojavijo resni nezaželeni dogodki ali učinki, ki lahko vplivajo na kakovost in varnost darovanja organov ter posledično tudi na zdravljenje prejemnikov; v primeru živih darovalcev pa tudi na zdravje. Bistveno je, da se zagotovi v vseh primerih, torej primerih pojava resnega nezaželenega dogodka ali učinka, da se nemudoma obvestijo vsi pristojni ali pooblaščeni organi iz vseh zadevnih držav članic. Zato morajo države članice zagotoviti, da vse zadevne informacije krožijo med vsemi državami članicami v obliki pisnih sporočil. Glede tega Zavod Republike Slovenije za presaditev organov in tkiv – Slovenija transplant zagotavlja, da zlorab pri nas ni. Prav tako ni prioritetnih dodeljevanj organov. Glavni razlog za spremembo obstoječega Zakona o odvzemu in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja je Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta o standardih kakovostih in varnosti človeških organov, namenjenih za presaditev, ki državam članicam nalaga uskladitev nacionalne zakonodaje s predpisi Evropske unije, predvsem na področju kakovosti in varnosti človeških organov. Predlog zakona, ki je pred nami, torej Predlog zakona o pridobivanju in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja spreminja oziroma dopolnjuje obstoječo zakonodajo na področju privolitve oziroma zavrnitve posameznika v darovanje. Države članice imajo po direktivi Evropske unije možnost, da same pravno uredijo to področje. Predlog zakona določa, da vsaka oseba, ki je sposobna samostojno odločati o zdravljenju, lahko za časa življenja pisno privoli v darovanje ali nasprotuje darovanju delov telesa po smrti. Posameznik se lahko opredeli za ali proti darovanju. Register darovalcev bo upravljal Zavod Republike Slovenije za presaditev organov in tkiv – Slovenija transplant. Seveda lahko oseba, ki poda izjavo proti, v kateremkoli trenutku svojo pisno izjavo prekliče na enak način, kot jo je podala. Odvzem delov človeškega telesa se ne opravi, če po prejetem pojasnilu najbližjih svojcev ali pacientov zdravstveni pooblaščenec izrecno pisno nasprotuje odvzemu delov človeškega telesa; in zaradi navedenih okoliščin, ki kažejo, da se umrla oseba za časa življenja ni strinjala z odvzemom delov človeškega telesa po smrti. Predlog zakona določa tudi spremljanje živih darovalcev po darovanju; določa, kdo lahko opravlja dejavnost donorskih in transplantacijskih centrov. To so lahko po zakonu le javni zavodi. Predvsem pa je pomembno, da zakon dobršen del namenja tudi posodobitvi in vzdrževanju kakovosti na tem področju ter varovanju osebnih podatkov darovalca, prejemnikov, svojcev in bližnjih oseb. Dejstvo je, da je transplantacijska dejavnost področje medicine, ki je pravno zelo občutljiva. Ob tej dejavnosti so se vseskozi pojavljala tudi nekatera etična in moralna vprašanja. Lahko pa marsikomu izboljša kvaliteto življenja in celo podaljša življenje. Pomembno je, da je področje transplantacij, torej področje pridobivanja in presaditve delov človeškega telesa pravno urejeno, da ne prihaja do zlorab ali slabe kakovosti na tem področju. Zato smo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke naklonjeni zakonski ureditvi. Glasovali bomo vsak po svoji vesti. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Tomaž Gantar.
Hvala za besedo. Še enkrat lep pozdrav vsem! Pred nami je prva obravnava Predloga zakona o pridobivanju in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja. Ne gre za popolnoma nov zakon, saj je vanj z nekaterimi dopolnitvami prenesena že dosedanja ureditev, ki se je izkazala kot učinkovita; vključuje pa tudi spremembe direktive EU, ki se nanašajo predvsem na kakovost in varnost v transplantacijski medicini. Trenutno veljavni Zakon o odvzemu in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja je bil sprejet pred petnajstimi leti; pred petimi leti pa je bil z veliko večino v Državnem zboru, po mojem mnenju žal, zavrnjen Predlog zakona o presaditvi organov, ki je javnost razburil s predlogom o domnevni privolitvi za darovanje organov po smrti, če posameznik ne bi podal izjave o izrecnem nasprotovanju. Takšno domnevno privolitev sicer pozna več evropskih držav, v katerih se je na ta način razpoložljivost z organi za presaditev povečala za okrog 20 %. Sedanji predlog zakona tega ne predvideva. Glede izrekanja o darovanju organov ostaja v veljavi dosedanja ureditev, dopolnjena v nekaterih določbah. Oseba, ki je sposobna samostojno odločati o zdravljenju, lahko po novem za časa življenja tudi pisno nasprotuje darovanju po smrti. Predlog zakona opredelitev za darovanje poenostavlja, saj predvideva, da lahko posameznik svojo odločitev izrazi pri osebnem zdravniku ali kar elektronsko, s pomočjo elektronskih podpisov. Za slednjo obliko bo sicer treba šele vzpostaviti elektronski sistem, kar pomeni, da te možnosti v kratkem še ne moremo pričakovati. Po ocenah Slovenja transplanta manj kot odstotek ljudi v Sloveniji opredeli svojo pripravljenost, da bi po smrti darovali organe, a v primeru smrti bližnjih skoraj 80 % svojcev privoli v odvzem organov. Če se oseba ni posebej opredelila, se lahko umrlemu odvzame del telesa le v primeru, da temu ne nasprotujejo njegovi bližnji oziroma svojci. Takšna ureditev velja že danes. Sicer pa je glavni razlog za sprejem novega zakona, ki bo v celoti nadomestil sedanjega, uskladitev z evropsko Direktivo v standardih kakovosti in varnosti človeških organov, namenjenih za presaditev. Ta določa natančne pogoje za nemoteno zakonito izmenjavo organov na ravni EU in evropskih organizacij za izmenjavo organov, z namenom zmanjšanja tveganj zlorab ali celo trgovanja s človeškimi organi. Predlog zakona glede na zahteve direktive predpisuje tudi obveznost spremljanja živih darovalcev po darovanju in obveznost poročanja o morebitnih nezaželenih reakcijah, ki bi se pri živem darovalcu pojavile v zvezi z darovanjem. Dejavnost donarskih in transplantacijskih centrov lahko glede na predlog zakona upravljajo javni zdravstveni zavodi ob izpolnjevanju kadrovskih, prostorskih, tehničnih in drugih pogojev, ki jih predpiše minister. Na področju varstva osebnih podatkov pa predlog zakona daje poseben poudarek varstvu podatkov o darovalcu in prejemniku s tem, da natančno določa vsebino evidenc, ki vključujejo te osebne podatke. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus predlog zakona podpiramo in bomo zato podprli sklep, da je ta predlog zakona tudi primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, v njenem imenu mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa ponovno za besedo. Vlada je pripravila popolnoma nov Zakon o pridobivanju in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja, ki v naš pravni red prenaša določila evropskih direktiv ter manjše, a pomembne spremembe obstoječe ureditve. Vlada meni, da je glede na obseg sprememb bolj smiselno manjkajoča področja urediti z novim, ki bo z nekaterimi dopolnitvami veljavnega zakona v celoti nadomestil sedanji zakon. Cilj predloga zakona je v celoti urediti področje pridobivanja in presaditve delov človeškega telesa zaradi zdravljenja. Gre za etično zelo občutljiva vprašanja, ki segajo na področje varstva temeljnih človekovih pravic in zaščite človekove osebnosti tudi po smrti. Predlog zakona dopolnjuje področje privolitve v darovanje pri umrlih osebah, pri čemer se določa, da lahko vsaka oseba, ki je sposobna samostojno odločati o zdravljenju za časa življenja, pisno privoli v darovanje ali nasprotuje darovanju delov telesa po smrti. Le-to oseba lahko poda z izpolnitvijo obrazca, ki ga je po novem mogoče posredovati tudi po elektronski pošti. Socialni demokrati še posebej pozdravljamo rešitev, ki bo omogočila, da lahko vsakdo, ki želi postati darovalec, svojo odločitev izrazi tudi pri osebnem zdravniku. Podatek o opredelitvi za darovanje se zapiše na kartico zdravstvenega zavarovanja in ostane do smrti neviden, saj ga lahko šele po smrti odčita pooblaščeni zdravnik. Darovalec pa ima pravico, da svojo prvotno odločitev o posmrtnem darovanju tudi prekliče. Razkorak med potrebo in številom človeških organov, ki so na voljo za presaditve, je v porastu povsod po svetu; vse bolj tudi v Sloveniji. Ob napredku transplantacijske medicine se število ljudi, ki čakajo na presaditev organov, iz leta v leto povečuje. Po dostopnih podatkih zaradi pomanjkanja organov letno umre 20 do 30 bolnikov na čakalni listi. V naši poslanski skupini menimo, da bi nekatere smrti čakajočih preprečili samo z eno privolitvijo več. V Republiki Sloveniji je transplantacijska dejavnost visoko razvita v strokovnem in tudi organizacijskem smislu, predvsem po zaslugi Slovenija transplanta. Ob dejstvu, da je pomanjkanje organov ali drugih delov telesa za presaditve eden večjih problemov na področju transplantacijske medicine v Slovenji in svetu, moramo vsi skupaj narediti korak naprej in upoštevati dodatni napor, da bomo ljudi ozavestili o pomenu darovanja organov s ciljem, da se ta odstotek poveča. Odločitev posameznika za darovanje organov je odraz njegovih vrednot in odnosa do soljudi. Je pa odločitev posameznika, da postane darovalec, velikokrat težka zaradi različnih osebnih okoliščin, vplivov tradicije in načina življenja. Največkrat gre za neinformiranost o postopkih odvzema ter strah pred možnimi zlorabami, zato bo treba tej temi posvetiti več časa in povečati osveščanje ljudi o pomenu darovanja organov po smrti. Pravkar poteka projekt Tisoč knjig – tisoč podpisov, katerega namen je ozavestiti ljudi o pomenu darovanja kot najvišji obliki pomoči sočloveku. Ob podpori društva Slovenija transplant je namreč izšla tudi knjiga Jaz sem darovalec, ki je osebna izpoved matere, katere mladoletni hčeri je odločitev za darovanje organov po smrti že dvakrat rešila življenje. Želimo si, da taki in podobni projekti odstrejo vse tančice nevednosti in strahu ter spodbudijo odločitev ljudi za darovanje organov za to najvišjo obliko nesebičnosti in sočutja, ki ga človek premore. Socialni demokrati bomo zakon podprli. Društvu Transplant pa želimo, da še naprej tako dobro opravlja to plemenito poslanstvo reševanja življenj. Hvala lepa.
Besedo ima poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu dr. Matej T. Vatovec.
Hvala. Lep pozdrav vsem! V Združeni levici smo bili pri opredeljevanju do predloga zakona, ki ureja odvzem in presaditev delov telesa za namene zdravljenja, pozorni predvsem na to, ali ta zakon omogoča darovalcu in prejemniku, da izrazita svojo voljo, in ali preprečuje, da bi organi ali deli telesa na kakršenkoli način postali blago, s katerim se trguje. Nezakonita trgovina z organi in deli telesa – namreč realnost in izkušnje iz realnosti kažejo, da bi kakršnakoli oblika komercializacije darovanja organov ogrozila predvsem zdravje in dobrobit ljudi v materialni stiski in ranljivih družbenih skupin, kot so na primer priseljenci. Pri teh skupinah bi v primeru komercializacije dejavnosti zagotovo lahko prišlo do neupravičenih posegov v posameznikovo zdravje in integriteto. Zato je treba na vsak način preprečiti tudi najmanjšo možnost, da bi lahko nekdo z darovanjem svojih ali tujih organov dobil zakonito plačilo ali da bi lahko v zakonit sistem darovanja organov vstopili organi, ki so predmet trgovanja oziroma niso bili odvzeti skladno s pravili. Zakon in direktive predvidevajo vrsto varovalk, ki to preprečujejo. Na tem mestu bi izpostavil samo tri. Zakon predpisuje, da lahko dejavnost transplantacije ali donatorstva organov izvajajo izključno javni zdravstveni zavodi, torej neprofitne organizacije. Enako velja za Slovenija transplant, torej za javni zavod za presaditve, ki koordinira to dejavnost na ravni Slovenije in sodeluje z drugimi državami. S tem je preprečena vsaka možnost, da bi lahko posameznik, po navadi zdravnik ali zdravstveni delavec, pridobil kakšno zakonito premoženjsko korist z odvzemanjem in presajanjem organov. Druga varovalka je sledljivost organov, kar pomeni, da v ta sistem ne more priti noben organ, ki ne bi bil odvzet v skladu s predpisi. Poenostavljeno povedano, organi neznanega izvora se v tem sistemu ne morejo uporabiti, ker preprečuje vsako možnost uporabe nezakonito odvzetih organov. Tretja varovalka je tudi prepoved oglaševanja potreb po organih ali razpoložljivosti organov v komercialne namene. S temi ali drugimi rešitvami je po našem mnenju zagotovljeno, da deli telesa ne morejo postati blago. S tem so zaščitene tiste skupine prebivalstva v Sloveniji, predvsem pa v tujini, ki bi lahko postale žrtve trgovine s človeškimi deli. Poleg socialne ali ekonomske dimenzije je pomembna tudi etična dimenzija, torej spoštovanje dostojanstva in svobodne izbire posameznika in svojcev. Zakon na tem področju ne uvaja nobenih večjih novosti glede na sedanjo ureditev in tudi ne odstopa od mednarodnih praks. Pomembno je, da noben odvzem ni mogoč brez izrecne privolitve darovalca. V primeru, da gre za darovanje organov po smrti, se upošteva opredelitev darovalca za časa življenja. Vsak od nas se lahko že danes opredeli pri osebnem zdravniku oziroma poda izjavo na Slovenija transplant. Če se z darovanjem ne strinja, je ta odločitev dokončna. Če se posameznik opredeli za darovanje, ni potrebna privolitev svojcev; je pa v 12. členu določba, da morajo biti bližnji pred odvzemom o tem obveščeni. Če se posameznik ne opredeli, takih je verjetno večina, o darovanju odločijo njegovi bližnji. Glede tega je 13. člen zelo strog, tako da v primeru, ko ni mogoče vzpostaviti stika z bližnjimi, pokojniku ni dovoljeno odvzeti organa. Kar zadeva odvzem delov telesa mrtvega splavljenega zarodka, odvzem ni mogoče brez pisne privolitve ženske, ki je zarodek nosila; in zgolj na podlagi predhodne odobritve Etične komisije za presaditve in medicinsko etiko. V Združeni levici ocenjujemo, da je na ta način ustrezno zavarovano dostojanstvo pokojnih pred odvzemom organov po smrti. Kot je znano, lahko nekatere organe oziroma dele telesa in tkiva darujejo tudi živi darovalci. Praviloma se darujejo tkiva, ki se obnavljajo, na primer kostni mozeg. Že po sedaj veljavnem zakonu je dovoljeno darovati tudi posamezno ledvico ali del jeter, novi zakon pa zahvaljujoč napredku medicine omogoča tudi darovanje dela pljuč. Do sedaj so vsi postopki presaditve pljuč za slovenske bolnike potekali na Dunaju. Morda se bo ta veja kirurgije sedaj razvila tudi v Sloveniji. Darovanje živih darovalcev je bilo že po starem zakonu – in ostaja tudi po novem – omejeno na sorodnike, družinske člane in na osebe, s katerimi imamo posebno čustveno vez. Mladoletniki lahko darujejo samo izjemoma, s pisnim soglasjem Etične komisije za presaditve; vsako darovanje organov pa je mogoče le z izrecno pisno privolitvijo darovalca. Če povzamem. S socialnega vidika mora ta zakon preprečiti vsako obliko trgovanja z organi in preprečiti, da si lahko kdorkoli s svojim vplivom in denarjem zagotovi prednost pri presaditvi. Iz etičnega vidika mora omogočiti svobodno izbiro darovalca ali njegovih bližnjih. V tej fazi postopka bi predlagatelje opozorili na dve vprašanji, ki bi lahko bili po našem mnenju bolje urejeni. Tretji odstavek 4. člena prepoveduje oglaševanje potrebe po delih telesa, če je namen takšnega oglaševanja iskanje dobička ali podobnih koristi. Ta prepoved je popolnoma upravičena, vendar ne rešuje problema iskanja primernega tkiva za presaditev. Naj to nekoliko pojasnim. Potrebe po organih mrtvih darovalcev, po našem mnenju, v nobenem primeru ni dovoljeno oglaševati. Darovanje posamezne ledvice, dela jeter ali dela pljuč s strani živih darovalcev je po zakonu omejena na sorodnike in družinske člane, tako da tukaj kakršnokoli oglaševanje pravzaprav ni smiselno. Je pa smiselno v primeru tkiv, ki se obnavljajo, na primer kostnega mozga, kjer se velikokrat zgodi, da nekdo zelo urgentno rabi presaditev, pa nima primernega darovalca, ker se morajo krvne skupine ujemati. V preteklosti je bilo že več javnih kampanj za iskanje kostnega mozga za presaditev točno določeni osebi, po navadi so bili to primeri znanih osebnosti. Kolikor sem seznanjen, so bolniki pri iskanju tkiv za presaditev prepuščeni bolj kot ne samim sebi; to pa pomeni, da imajo javne osebnosti in ljudje s premoženjem ter vplivom veliko več možnosti, da bodo pravočasno prišli do tkiva za presaditev. Tega po našem mnenju ni smiselno urejati s prepovednimi normami, ampak bi morala biti dolžnost javnih zavodov na tem področju, konkretno Slovenija transplanta, da izvaja iskalne akcije, če se lahko tako izrazim. Tukaj bi se lahko zgledovali po Rdečem križu in Zavodu za transfuzijo, ki v primerih pomanjkanja krvi posameznih krvnih skupin izdajata posebne javne pozive in izredne krvodajalske akcije. Javni zavod Slovenija transplant bi izvajal anonimne iskalne akcije glede na neke prioritete, ki bi bile določene v skladu s strokovnimi merili in etičnimi načeli transplantacijske medicine. Slovenija transplant ima to znanje in tudi podatke. Že po sedanji ureditvi Slovenija transplant vodi čakalni seznam prejemnikov organov in tkiv ter register nesorodnih darovalcev kostnega mozga. Najboljša rešitev bi nemara bila, da se to doda v 40. členu kot eno od nalog Slovenija transplanta. Druga pomanjkljivost se nahaja v 3. členu. Definicija oseb, ki so umrlemu darovalcu blizu, je diskriminatorna do neregistriranih istospolnih parov. Pri raznospolnih parih lahko namreč svoje mnenje podajata zakonec in zunajzakonski partner, pri istospolnih pa ne. Ko bo začela veljati sprememba Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, to seveda ne bo več problem, vendar je v tej fazi sama formulacija nepravična in po našem mnenju neskladna z Ustavo, zato jo bo treba spremeniti. V Združeni levici se zavedamo, da so ta vprašanja zato, ker se dotikajo smrti in hude bolezni, neke vrste tabu in da sprožajo določene strahove. Vendar smo tudi prepričani, da v urejenem sistemu, v katerem je preprečeno vsakršno trgovanje z organi in vsaka komercializacija te dejavnosti, ni pravega razloga za strah. Nobene potrebe ni, da bi bili religiozni in moralni predsodki ovira pri tem, da pomagamo soljudem in zagotavljamo napredek znanosti pri zdravljenju in izboljševanju kakovosti življenja. Mi vsekakor upamo, da bo v naši družbi, ki je na primer svetovno znana po požrtvovalnih krvodajalcih, pripravljenost pomagati sočloveku tudi po smrti in, če ne drugače, tudi z organi, ki jih po smrti pač več ne rabimo, postala nekaj samoumevnega. Zakon bomo zato podprli, pričakujemo pa jasne odgovore s strani ministrstva. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Pred nami je prva obravnava Predloga zakona o pridobivanju in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja, ki v celoti nadomešča do zdaj veljavni zakon s tega področja iz leta 2000. Vlada nujnost zakona utemeljuje s prenosom Direktive Evropskega parlamenta in Sveta o standardih kakovosti in varnosti človeških organov, namenjenih za presaditev; ter izvedbe direktive Komisije o postopkih pošiljanja informacij pri izmenjavi človeških organov za presaditev med državami članicami. Predlog zakona spreminja glede na obstoječ zakon področje privolitve v darovanje pri umrlih osebah, pri čemer se določa, da lahko vsaka oseba, ki je sposobna samostojno odločati o zdravljenju za časa življenja, pisno privoli v darovanje ali nasprotuje darovanju delov telesa po smrti. V tem primeru, da do te opredelitve ne pride, se lahko umrlemu odvzame del telesa, tako imenovano domnevno soglasje, če temu ne nasprotujejo osebe, ki so bile le-temu blizu. Zakon ureja pogoje za odvzem delov človeškega telesa – organi, tkiva in celice – od žive ali umrle osebe ter pogoje za presaditev v telo druge osebe zaradi zdravljenja. Predlog zakona ureja etično zelo občutljiva vprašanja, ki segajo na področje varstva temeljnih človekovih pravic in zaščite človekove osebnosti tudi po smrti. V Novi Sloveniji menimo, da mora predlog zakona z varovalnimi mehanizmi uskladiti vse interese in preprečiti kakršnekoli zlorabe. Darovanje organov je lahko izraz solidarnosti, človekoljubnosti, saj gre za konkretno pomoč bližnjemu v stiski. Pri tem je odločilna svobodna privolitev darovalca. Če gre za živega darovalca, je pri tem treba upoštevati, da darovalec ne sme utrpeti hude in nepopravljive škode v zvezi z zdravljenjem ter da mora biti telesna in psihološka škoda ter tveganje darovalca sorazmerno z dobrim, ki ga želimo doseči pri prejemniku. Če gre za mrtvega darovalca, mora biti smrt zanesljivo ugotovljena, prav tako je treba upoštevati pieteto do mrtvega telesa. Človeški organi ne smejo nikoli biti predmet trgovine, ampak morajo biti predmet zastonjske podaritve. V Novi Sloveniji menimo, da je v primeru živega darovalca treba upoštevati etične kriterije, kot so svobodna privolitev, zastonjskost darovanja, spoštovanje fizičnega življenja darovalca in prejemnika. Tveganje mora biti sorazmerno z možnostjo uspeha, prav tako pa ne sme biti ogroženo življenje darovalca; ter varovanje osebne identitete prejemnika. Po podatkih Slovenija transplanta je bilo 5. januarja 2015 na čakalnem seznamu za presaditev organov 187 bolnikov, in sicer 136 za ledvice, 31 za srce, ter 20 za jetra; medtem ko je bilo 31. 12. 2013 v register vpisanih 16 tisoč 29 darovalcev. Slovenija transplant je skladno z navedbami v njihovem letnem poročilu od leta 1999 enakopravni član Eurotransplanta – mednarodne organizacije za izmenjavo organov mrtvih darovalcev med transplantacijskimi centri držav članic. Eurotransplant je neprofitna organizacija, ki deluje kot mednarodna transplantacijska mreža, ki organizira izmenjavo organov med posameznimi transplantacijskimi centri osmih držav: Belgije, Nizozemske, Luksemburga, Nemčije, Avstrije, Hrvaške, Slovenije in Madžarske. Združuje področje 133 milijonov prebivalcev. Sedež je v Leidnu na Nizozemskem. Slovenija je država, ki sodeluje na največ projektih kot mlajša članica Evropske unije. Slovenija transplant je pripravil in sodeloval v največ projektih ali delovnih paketih med mladimi državami iz področja transplantacije. Ker je Slovenija zelo aktivna na mednarodnem nivoju, je po mnenju Nove Slovenije še toliko bolj pomembno, da se določijo kazalci kakovosti v vseh segmentih transplantacijske medicine – darovanje, alokacija, transplantacija, resursi in izhod zdravljenja. Vemo, da se med državami članicami izvaja veliko izmenjav organov. Trenutno na področju zagotavljanja organov primanjkujejo enotni standardi kakovosti in varnosti, zato je zelo pomembno, da se ta zahteva izpolni. Zato bi bilo smiselno pripraviti zakon o standardih kakovosti in varnosti človeških organov, kar je zelo pomembna tema, ki se že več let obravnava na osnovi zahtev v Direktivi 2010/53/EU. Še posebej občutljiva in izpostavljena tema je že več let enakost bolnikov, saj vemo, da je program pridobivanja organov zelo različno razvit v različnih državah Evropske unije, medtem ko naj bi vsaka država skrbela za svoje bolnike glede razložljivosti organov. Pomembna je preglednost pri vodenju čakalnih seznamov, da ne bi prihajalo do škandaloznih primerov zlorab zakonodajnih vrzeli. Zaradi pomanjkanja organov različne kriminalne združbe izkoriščajo to stanje in so skrb za ljudi preoblikovali v donosno trgovino s človeškimi organi. Posredno se lahko proti takšnemu ravnanju borimo z ozaveščenostjo in spodbuditvi državljanov k darovanju, seveda ob upoštevanju vseh varnostnih tveganj in etičnih vprašanj ter tudi nevarnosti presaditvenega turizma, ko v mnogih tretjih državah ljudi izkoriščajo za pridobivanje organov. Darovanje in presajanje organov je občutljivo in pomembno vprašanje, pri tem lahko dobra zakonodaja skupaj z dobro prakso vsako leto reši tisoče človeških življenj. Vprašanja o tanki črti med življenjem in smrtjo so resnično občutljiva, zato v Novi Sloveniji opozarjamo predvsem na etično sporni 14. člen v predlogu zakona, ki ureja odvzem delov telesa splavljenega zarodka za presaditve; zato bomo v nadaljnjem postopku predlagali črtanje tega člena. Sicer ta člen v predlogu zakona ni novost, saj obstaja že v veljavnem zakonu; bi nas pa zanimalo, koliko soglasij je bilo s strani Komisije za medicinsko etiko izdanih in kaj je namen te določbe, saj iz obrazložitve člena to ni jasno. Glede na našo veliko mednarodno aktivnost pri izmenjavi organov in vključenost v Eurotransplant, kjer sta članici Nizozemska in Belgija, ki imata uzakonjeno evtanazijo, se odpira etično vprašanje o dopustnosti izmenjave organov evtanaziranih oseb. Kot je dejal pokojni dr. Trontelj, predsednik Komisije za medicinsko etiko, citiram: "so v Belgiji že začeli povezovati evtanazijo in transplantacijo." Slovenija je že bila zaprošena, ali bo sprejela takšne organe, zato je treba to področje v predlogu zakona po našem mnenju dodatno urediti. V Novi Sloveniji ne nasprotujemo ureditvi zakonodaje na tem področju, vendar bo naša podpora vezana predvsem na že izpostavljene etične dileme.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospa Marija Antonija Kovačič, pripravita naj se gospa Irena Grošelj Košnik in gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana ministrica s sodelavci, lep pozdrav poslankam in poslancem! Predlog zakona, ki je pred nami, ni nov, vendar je glede na glavni razlog o spremembah implementacije Direktive 2010 Evropskega parlamenta in Sveta o standardih kakovosti in varnosti človeških organov, namenjenih za presaditev, terjal tolikšne spremembe, ki bi morale biti realizirane že v naši zakonodaji do avgusta 2012, da je nastal nov predlog zakona. Druga direktiva komisije 2012, ki bi morala implementirana v našo zakonodajo do aprila 2014, ureja nadzorovane mehanizme, ki bodo zmanjševali tveganje zlorabe ali celo trgovanje s človeškimi organi. Ureja tudi postopke za pošiljanje informacij pri izmenjavi človeških organov za presaditev med državami članicami. Ta predlog zakona ureja ureditev glede na izrekanje o darovanju organov in tudi o umiku soglasja. Oseba, ki je sposobna samostojno odločati o zdravljenju, lahko po novem za časa življenja tudi pisno nasprotuje darovanju po smrti. Opredelitev za darovanje pa zakon poenostavlja. Vsak posameznik svojo odločitev izrazi pri osebnem zdravniku, z elektronsko pošto, z elektronskim podpisom, pri pooblaščeni osebi na prijavnih mestih, v javnih zdravstvenih zavodih, Slovenija transplantu, z osebnim dokumentom in kartico zdravstvenega zavarovanja. Darovalec ima pravico svojo odločitev tudi preklicati. Darovanje in prejemanje je anonimno. Po dvakratnem komisijskem ugotavljanju smrti so izpolnjeni pogoji za odvzem tkiv ali organov mrtvega darovalca. Prične se izbira prejemnika, ki ni naključna, seznam čakajočih urejajo tudi pravilniki pravilne medicinske indikacije prejemnika. Darovanje za časa življenja se običajno daruje po sorodstveni liniji, predvsem organi, ki ne ogrožajo zdravljenje darovalca. Da ne pride do zlorab, mora tovrstno darovanje obravnavati in soglašati Etična komisija za presaditve. Dejavnost donorskih in transplantacijskih centrov pa lahko opravljajo javni zdravstveni zavodi ob izpolnjevanju kadrovskih, prostorskih, tehničnih in drugih pogojev, ki jih predpiše minister. Varstvo osebnih podatkov ureja zakon s posebnim poudarkom o varstvu podatkov o darovalcu in prejemniku s tem, da natančno določa vsebino evidenc, ki vsebujejo osebne podatke. Nadzor je naloga Zdravstvenega inšpektorata in informacijske pooblaščenke. Za kršitev so določene globe do 6 tisoč evrov. Podpiramo ureditev področja pridobivanja in presaditve delov človeškega telesa zaradi zdravljenja; spodbujamo razvoj opravljanja dejavnosti presaditve delov človeškega telesa, ki temelji na novih dosežkih sodobne medicine in omogoča bistveno boljše načine zdravljenja. Gre tudi za etično zelo občutljiva vprašanja s področja temeljnih človekovih pravic in zaščite človekove osebnosti do smrti. Predlog zakona z varovalnimi mehanizmi in preprečevanjem vsakršne zlorabe podpiramo. Hvala.
Besedo ima gospa Irena Grošelj Košnik, pripravita naj se gospoda Tomaž Gantar in Janko Veber.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Slovenija transplant je članica Eurotransplanta že od leta 2000 in omogoča izmenjavo organov iz sedmih evropskih držav, kar zajema 125 milijonov prebivalcev. Potrebe po presaditvah v teh državah najdemo pri 15 tisoč pacientih. Opravljenih je 6 tisoč 200 transplantacij, od tega približno 110 v Sloveniji. Slovenija je prvi korak v to smer medicinskih storitev naredila pred približno pol stoletja. Prva presaditev kostnega mozga je bila pred 26 leti, nacionalna mreža pa se je vzpostavila leta 1998, leta 2000 smo dobili zakon, ki velja sedaj. Cilj tega zakona je, da se vzpostavi nacionalni sistem, da se na enem mestu uredi združitev organizacijskih, strokovnih, tehničnih in informacijskih postopkov ter da je zakon usklajen z evropskima direktivama, ki zagotavljata kakovost in določata standarde na tem področju; ter na ta način omogočata večjo varnost za te storitve ter tudi zmanjšata možnosti zlorab na tem področju, predvsem v komercialne namene. Zakon uvaja izraz "deli človeškega telesa", ker ne ureja samo presaditev organov, temveč tudi tkiv in celic. Določa tudi pristojni organ, ki daje dovoljenja za delo, in sicer govorimo o dovoljenjih za delo v donorskih centrih, ki ga izvaja v Sloveniji devet bolnišnic in Klinični center. Tu gre za organizacijo zbiranja in zagotavljanja organov ter tkiv in določa transplantacijski center, ki pa je pri nas samo Klinični center. Slovenija transplant pa je zadolžen za vso strokovno, organizacijsko, informativno in tehnično organizacijo ter mednarodno povezovanje. Problematika je zelo kompleksna tudi iz pravnega, organizacijskega in etičnega vidika. V zakonu se ureja tudi privolitev v darovanje. Pri nas ima vsaka oseba, stara nad 15 let, pravico, da se za časa življenja opredeli, ali želi darovati organe ali ne. Po smrti pa se išče, ali morda temu nasprotujejo bližnji. Razveseljivo je, da pri nas sedaj ne nasprotuje darovanju organov že 80 % svojcev, privolitev pa imamo samo 1 %, kar je veliko manj, kot je na primer na Nizozemskem, kjer so v najboljših časih zmogli tudi 38 % privolitev. Lahko uporabljamo kapacitete za darovanje iz Belgije, Nemčije, Nizozemske, Luksemburga, Avstrije in Hrvaške in tudi mi posredujemo organe tem državam, če ni odjemalca v Sloveniji. Na ta način pridemo do višjega nabora darovalcev. To omogoča tudi višja stopnja preživetja, predvsem pa daje možnost večje kakovosti življenja, kajti transplantacija je zelo močen poseg v človeško telo, vendar pa lahko marsikateremu pacientu, če je uspešna, zelo poveča kvaliteto življenja. Letos smo pridobili tudi logistično izboljšavo, saj je Slovenija transplant podpisal dogovor z Ministrstvom za obrambo, da lahko najame letalo falcon, da prepelje iz bolj oddaljenih držav organe, ki ne prenesejo drugega transporta. Tudi ta poteza bo še zmanjšala čakalno dobo in rešila kakšno življenje. Tako bomo prepeljali v enem letu 20 do 25 organov, večinoma gre tu za srca. Ker ta zakon omogoča boljšo kakovost pri pacientih, njihovo večjo varnost ter tudi zmanjšuje tveganja za zlorabe, mislim, da je treba nadaljevanje obravnave tega zakona podpreti. Hvala.
Besedo ima gospod Tomaž Gantar, pripravita naj se gospod Janko Veber in gospa Erika Dekleva.
Hvala lepa, predsednik. Slovenija ima, podobno kot na nekaterih drugih področjih v zdravstvu, tudi tukaj zelo dobre rezultate, s katerimi se lahko pohvali in s katerimi hodi vzporedno z državami, s katerimi se v zadnjem času radi primerjamo in imajo dobro urejeno zdravstvo. Je pa treba vedeti, da za tem stoji ogromno dela preteklih let, bodisi v okviru Eurotransplanta, v povezavi z organizacijo te službe, bodisi tudi v povezavi z evropsko mrežo; in tudi v posameznih institucijah, kjer moramo vedeti, da so stalno na razpolago visoko strokovno usposobljeni timi za odvzem organov dajalcem, ki so to postali po predvidenem postopku, kot tudi timov, ki izvajajo transplantacije – pri nas v Kliničnem centru v Ljubljani. Mislim, da je bilo lani opravljenih v ljubljanskem Kliničnem centru 115 uspešnih transplantacij, kar pomeni, da je bilo 115 ljudem na nek način vrnjeno življenje oziroma bistveno izboljšana kakovost življenja. Mora biti pa nekaj jasno, seveda, da transplantacijske dejavnosti in njenega nadaljnjega razvoja ne more biti in je ne bo, če ne bomo imeli na razpolago zadostnega števila dajalcev. Opredelitev za nekoga, da postane dajalec, verjamem, da je težka. In ni strogo vezana, to bi bilo zelo enostavno, zgolj na same postopke, kje in na kakšen način se opredeliš kot dajalec; ampak predvsem tudi na veliko mero samega zaupanja v zdravstveni sistem, v zaupanje, da ne bo prihajalo do zlorab in da je delo korektno izvedeno. Vsak ima to odločitev v sebi in ta odločitev ni ter verjetno nikdar ne bo zgolj in samo razumska. O tem razmišljati je enostavno težko, kaj se ti bo dogajalo in kaj se bo dogajalo po smrti, na kakršenkoli način že do nje pride. Zato mi je na nek način, kot sem že prej omenjal, žal, da v zakonu kljub vsemu nismo poskušali z domnevno privolitvijo, ki bi pomenila, da je vsak med nami dajalec, če se ne izreče drugače oziroma dokler se ne opredeli nasprotno. Na ta način se je število dajalcev v državah, ki so to sprejele, precej povečalo, tudi za okoli 20 %. In to bi bila verjetno prava pot. Vprašanje, če je danes primeren čas, čeprav – spet racionalno gledano – verjetno ne bo nikdar. Treba bo enkrat odločitev sprejeti. Upam, da bo tudi ta predlog, ki zagotavlja nekoliko večjo varnost na področju transplantacijske medicine, predvsem v smislu zlorab in tudi lažje poti za opredelitev, dosegel svoj namen – to je večje število dajalcev. Mislim, da je dolgoročno edina prava pot ustrezen razvoj, ustrezen napredek, predvsem pa zaupanje, kot rečeno, v samo zdravstvo, medicino, v usposobljenost naših zdravnikov. Verjamem, da brez tega dajalcev ne bo dovolj. In druga stvar, ki bi bila verjetno pomembna, pač zahteva tudi nek primeren in ustrezen pristop, pa je širša razprava, nevsiljena seveda, o vprašanjih transplantacijske medicine – kaj v resnici pomeni, kakšni so postopki, na kakšen način in kolikim se da na ta način zelo učinkovito pomagati. Kar vedno ni bilo na razpolago, danes pač je. To sem želel povedati in zato je mogoče še toliko bolj pomembno, da rešimo dileme, ki se pojavljajo, da ne bomo imeli v zdravstvu vedno v ospredju težav, ki so prisotne, ki se kopičijo, ki pa v ničemer ne zmanjšujejo pomena in vrednosti dela vseh zdravstvenih ekip; pa naj bo to na področju transplantacijske medicine kot ostalih, da se dela še vedno zelo dobro in še vedno primerljivo z najboljšimi. Hvala.
Besedo ima gospa Erika Dekleva, pripravita naj se gospa Iva Dimic in gospod Uroš Prikl.
Hvala za besedo. Kot sem že uvodoma v stališču izpostavila, je dejstvo, da s predlogom zakona samo sledimo smernicam evropske direktive. Dejstvo je, da moramo sprejeti predpise, ki so bili že sprejeti na ravni Evropske unije, in jih implementirati v našo zakonodajo, saj s tem tudi že nekoliko zamujamo. Po veljavnem zakonu se sme presaditev opraviti, če se za časa življenja tako človek odloči, opredeli; če se ne, se umrlemu lahko odvzame organe le, če to dovolijo njegovi najbližji. Sedaj pa nov zakon v celoti ureja področje pridobivanja in presaditve organov oziroma delov človeškega telesa zaradi zdravljenja. To je pomembno tudi ali pa predvsem zaradi celotne transplantacijske mreže, v katero je vključena tudi Slovenija kot članica Eurotransplanta. Dejstvo je, da imamo prav zaradi tega pravico, da lahko pridobimo organe za naše slovenske prejemnike, seveda pa smo obvezni te organe, če jih nismo porabili za naše bolnike, tudi ponuditi Eurotransplantu. Želela bi morda le izpostaviti, da je v Sloveniji po mojem mnenju še veliko rezerve, saj se za darovanje organov po smrti odloči manj kot 1 % prebivalcev; v nasprotju, kot je že kolegica povedala, z zelo uspešno državo Nizozemsko, kjer se za darovanje opredeli kar do 38 % ljudi. Dejstvo je, da je darovanje organov plemenita odločitev, z njo lahko rešimo zdravje, lahko rešimo celo življenje. Nekako res je, da v Sloveniji velja zelo visoka splošna pripravljenost za darovanje organov, se pa ta odstotek oziroma ta splošna pripravljenost bistveno zmanjša, ko jo je treba konkretizirati. Strinjam se s kolegom Gantarjem in tudi sama sem mnenja, da je domnevno soglasje tista prava pot, po kateri bi morali hoditi. Sicer pa se pa se tudi zavedam, da sistem domnevnega soglasja ni edini razlog, zaradi katerega imajo nekatere države tako visok delež darovalcev. Transplantacijsko dejavnost bi kljub vsemu najbrž veljalo nekoliko temeljito oživiti z organizacijskimi spremembami, kot so to naredili v Španiji. Najbrž bo treba bistveno več izobraževanja, promocije medicinskega osebja in širše javnosti, da se lahko doseže višjo podporo za darovanje organov po smrti. Morda je tudi malce čudno, da zdravstveno osebje v Sloveniji še vedno ne zazna vseh morebitnih darovalcev. V nekaterih državah so na primer celo zaposlili poseben profil zdravstvenih delavcev, tako imenovane transplantacijske koordinatorje, da bi se temu izognili. Žal še vedno v državah na območju Eurotransplanta, ki združuje teh sedem držav s 125 milijoni prebivalcev, umrejo štirje bolniki na dan, ker pač niso dočakali presaditve organa. V Evropi, če malo širše pogledamo, je na čakalnem seznamu za presaditev kar 400 tisoč ljudi. Od teh žal umre okrog 10 ljudi vsak dan, ker je darovanih organov premalo. Najbrž je na tem področju še kaj prostora, da naredimo še kaj in stvar premaknemo v drugo smer. Zakon je vsekakor nujen, poleg tega pa je kljub vsemu treba jasno povedati ljudem, da gre za radikalen poseg v človeško telo, da so možni pooperativni zapleti. Gre za zelo občutljiva vprašanja, ki segajo na področje človekovih pravic in zaščite zasebnosti tudi po smrti. Zato je oziroma bo treba posebno pozornost nameniti predvsem varovalnim mehanizmom za preprečitev kakršnihkoli zlorab na tem področju. Hvala.
Besedo ima gospa Iva Dimic, pripravita naj se gospod Uroš Prikl in gospa Nada Brinovšek.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Današnja obravnava predloga zakona, se mi zdi, je bila zelo obsežna in moram tukaj izraziti pomisleke ter tudi nekoliko pokritizirati. Žal, da so podatki na slovenski spletni strani zelo težko dostopni in skopi. Ko sem se želela podučiti o delovanju Slovenije transplanta, in to se največkrat lahko razbere iz letnih in poslovnih poročil, sem ugotovila, da deluje od leta 2000; poročila pa so bila za leta 2012, 2013 in 2009. Lahko rečem, da je to zelo skopo, glede na to, da se pogovarjamo o človeških organih in da bi morala biti poročila kot v ostalih gospodarskih družbah striktna, redna in tudi javno dostopna. Tukaj gre kritika na račun tega. Tega na spletni strani ni, lahko greste pogledat. Jaz sem šla še enkrat preveriti, če je prišlo do kakšne spremembe, ne. Pa še eno zadevo sem pogrešala pri pripravi na današnjo sejo. Tudi spletna stran za medicinsko etiko je v prenovi. Skratka, dve spletni strani, ki sta na nek način osnova, poleg zakonske podlage, za današnjo sejo, za kvalitetno razpravo, ne delujeta oziroma nista popolni. Želim tukaj podati opozorilo, da človek dobi občutek, da zadeve niso urejene oziroma so pomanjkljive. Potem spet vprašaš, ne vem, ali je to komu korist, ali je dejstvo, da ne prihaja do zlorab. Gospa ministrica, jaz bi vseeno pričakovala, že v stališču sem podala vprašanje na etično sporni 14. člen predloga zakona, ki ureja odvzem delov telesa splavljenega zarodka za presaditve. Mene zanima, za kaj se uporabljajo ti deli telesa? Koliko je bilo zaprosil oziroma prošenj za to? In koliko je bilo odobrenih dovoljenj na tem področju? To me zanima. Ker to je bilo že v predlogu zakona, mislim, da morajo dejansko obstajati tudi nekatere podlage oziroma zahteve ali uporaba, ker drugače bi pri pripravi tega zakona zadevo vendarle optimizirali; in če bi bil ta člen neuporaben, se ga ne bi uporabljalo, bi ga verjetno že sami črtali. Pa še ene zadeve se moram dotakniti, ker se mi zdi, da je zelo v Sloveniji aktualna, tudi mednarodno je aktualna. Gre namreč za dopustnost izmenjave organov evtanaziranih oseb, kot sem prebrala in kot je navedeno, je bila Slovenija že zaprošena, da se opredeli glede tega, ali bo te organe evtanaziranih oseb sprejemala ali ne. Prebrala sem tudi besede, žal že pokojnega dr. Trontlja, predsednika Komisije za medicinsko etiko. V obdobju, ko se je Slovenija na tem področju odločala, je žal prehitro preminil, tako da je zadeva obvisela v zraku. Ampak jaz bi vseeno rada poudarila, da pri pripravi oziroma pri odločanju o tem je treba vseeno upoštevati tudi, kdo so evtanazirane osebe, da so to navadno osebe, ki so neozdravljivo bolne, ki nimajo možnosti, da bi s kakršnimikoli zdravili oziroma s pomočjo medicine ozdraveli. Govorila sem z gospo, ki je bila v Sloveniji pionirka na področju transplantacije, in me je opozorila, da je to praktično skoraj nedopustno, ker osebe, ki se v državah, ki imajo evtanazijo dovoljeno, odločijo za tak način, imajo njihovi organi metastaze, ali kakorkoli bi rekla, ker nisem zdravnica in se ne znam mogoče niti na ta način izraziti. Zanima me, kako poteka nadzor nad ustreznostjo oziroma da so ti organi zdravi, da ni kakršnekoli možnosti za poslabšanje stanja pacienta, ki ta organ prejme? Moram opozoriti, kaj se je dogajalo v Ameriki, ko so rakovim bolnikom odvzemali dele kostnih tkiv – mislim, da je to tu prosto dostopno in si lahko vsak pogleda – in so se ti ljudje dejansko rešili ene bolezni in dobili drugo. Skratka, prosila bi za ta dva odgovora, če ju lahko dobim. Podpora krščanskih demokratov temu zakonu je vezana predvsem na te izpostavljene etične dileme. Hvala.
Besedo ima gospa Nada Brinovšek. Pripravita naj se gospod Jernej Vrtovec in gospod Andrej Čuš.
Hvala za besedo, predsednik. Lep pozdrav še enkrat vsem v dvorani! Verjamem, da se strinjate vsi z menoj, da je pridobivanje in presaditev človeških organov zelo občutljiva tema. Sama menim, da to ni le tema nas politikov oziroma politike, temveč vseh Slovencev. No, pa vendar, prva ideja o presaditvi je stara že več kot sto let. Prvi poskus presaditve ledvice na živali so izvedli že davnega leta 1902. Prav zanimiv je pregled nekaterih mejnikov v transplantaciji človeških organov, ki sem ga našla na spletu, in sicer leta 1954 je bila izvedena prva uspešna presaditev ledvice živega darovalca, leta 1962 prva uspešna presaditev ledvice pokojnega darovalca, leta 1963 prva uspešna presaditev pljuč, leta 1967 prva uspešna presaditev jeter, leta 1967 tudi prva uspešna presaditev srca, leta 1981 prva uspešna presaditev srca in pljuč naenkrat. In zelo zanimivo, leta 1992 presaditev jeter opice na človeka. V Sloveniji je bila prva uspešna presaditev ledvice opravljena v letu 1970. Ko govorimo o pridobivanju in presaditvi človeških organov, moramo v prvi vrsti spoštovati pravico ljudi, in sicer pravico, da se sami odločijo, ali želijo nek organ prejeti, ali ga želijo darovati še v času svojega življenja oziroma po smrti nekomu drugemu. Seveda pa so dolge čakalne dobe in etične dileme največkrat vzrok za veliko pomanjkanje darovalcev. Kot lahko razberemo tudi iz literature, ki jo je kar precej na spletni strani, so se nekatere religije opredelile do transplantacije. Za krščansko vero je znano, da je prostovoljna pripravljenost darovati organe z namenom rešiti življenje nekoga drugega dajanje usmiljenja, ljubezni in velikodušnosti. V klasičnem budizmu je darovanje organov kot ideal dobrega za družbo in odraz velikodušnosti. Japonska inačica budizma pa vidi v truplu nekaj skrajno nečistega, umazanega in nevarnega, zaradi česar dajanje organov mrtvega živemu ni sprejemljivo. Za islamiste je presajanje organov za reševanje življenj sprejemljiva in veljavna metoda zdravljenja. Žal pa so tudi nekatera področja, kot na primer v Pakistanu, kjer cveti ilegalna prodaja organov. Pretežno gre tu za revnejše ljudi, katerih organi največkrat oziroma po navadi pristanejo v telesih premožnih ljudi, predvsem tujcev. Velik porast prodaje ledvic revnih ljudi je bilo zaznati tudi po letu 2004 v južni Indiji. Iz vsega tega lahko zaključimo, da je za večino verstev darovanje organov plemenito, človekoljubno in etično dejanje. Ampak verjetno je nesprejemljivo in neetično samo pričakovati, da nekdo sprejme organe nekoga drugega, pri tem pa sam ni pripravljen darovati. Zato je pri uvajanju sprememb na tako občutljivem področju, kot je pridobivanje in presaditev delov človeškega telesa, vsaj po mojem mnenju, kot sem že dejala, potrebna širša debata in skupni konsenz, da se področje lahko še bolj razvije in pripomore k izboljšanju kakovosti življenja prejemnikov teh organov. In še moje mnenje za zaključek, da je v ta postopek treba vključiti celotno družbo, vladne in nevladne organizacije ter tudi sodelovanje z mednarodnimi institucijami. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Andrej Čuš; pripravita naj se dr. Matej T. Vatovec in gospa Jelka Godec.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegice, kolegi, gospa ministrica! Naj povem, da sam podpiram to, da smo se odločili, da opravimo o tem predlogu zakona splošno razpravo. Veliko razpravljavcev je povedalo, da se pogovarjamo o občutljivih stvareh, ki po mojem mnenju potrebujejo konsenz družbe, soglasje stroke in civilne družbe. Veliko razpravljavcev je govorilo in opozarjalo tudi na problematiko trgovine s človeškimi organi. Sam menim, da je naša zakonodaja ter Evropska unija na tem področju naredila veliko premalo. Sicer je v zadnjem obdobju moč zaslediti neka prizadevanja, tako na ravni Evropske unije kot tudi države, da se bolj organizira v boju proti trgovini s človeškimi organi, ampak mislim, da bo za to treba spremeniti tudi stanje v družbi. Kar se tiče samega predloga zakona, bi povedal, da nas niso vsi napredki medicine do danes pripeljali do točke, ko bi lahko z vsemi razpoložljivimi zdravili in tehnologijo pomagali vsakemu bolniku. Je pa v zadnjih petdesetih letih presajanje organov postalo ustaljena praksa po celem svetu in uporaba človeških organov za presajanje se je v zadnjih dveh desetletjih povečala. Zdravljenje s presajanjem organov in tkiv postaja vedno bolj uveljavljena metoda zdravljenja najhujših bolezni. Opredelitev za darovanje organov in tkiv je najvišja oblika etične zavesti posameznika in najvišja oblika solidarnosti s sočlovekom. Z opredelitvijo za darovanje v času življenja lahko postanete darovalec organov in tkiv po smrti, s čimer lahko pomagate bolniku ohraniti ali mu zagotoviti bolj kakovostno življenje. V skladu z veljavnim Zakonom o odvzemu in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja se sme presaditev opraviti le, če dajalec v to pisno privoli in če je tveganje za njegovo zdravje po medicinskih kriterijih v mejah sprejemljivega. Transplantacijska medicina je relativno mlada veda, ki je svoje mesto dobila tudi v slovenskem prostoru in se postavila ob bok svetovni medicini. Kar se tiče tudi zakonodaje na tem področju, velja omeniti, da je bil prvi transplantacijski zakon v Sloveniji sprejet leta 1985, leta 2000 pa je Državni zbor sprejel Zakon o odvzemu in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja. Zakon ureja pogoje za odvzem delov človeškega telesa za zdravljenje v primeru živih in umrlih dajalcev. Uvedena je bila tudi kartica darovalca. Tako so se ljudje odločili s podpisom, da jim lahko v primeru smrti odvzamejo organe za presaditev. V zadnjem obdobju se v Sloveniji transplantacijska medicina glede na kriterije, po mojem mnenju, dobro razvila. Že zadnjih nekaj let se glede na število darovalcev na milijon prebivalcev uvrščamo med prvih 10 najuspešnejših držav na področju darovanja organov v Evropi. Prav tako pa slovenska transplantacijska medicina dosega dobre rezultate. Imamo 21 darovalcev na milijon darovalcev, s čimer smo zelo primerljivi z ostalimi državami Evropske unije. S sodelovanjem Eurotransplant se število dajalcev, ki bi imeli tipizacijsko sorodno tkivo, zelo poveča. Poveča se tudi možnost hitreje dobiti potreben organ, s tem se pa krajšajo tudi čakalne dobe. Za darovanje organov po smrti je v slovenskem registru trenutno vpisanih 5 tisoč ljudi, za darovanje kostnega mozga pa 16 tisoč ljudi. V lanskem letu, v letu 2014 je bilo opravljenih 175 presaditev organov. Kar se konkretno tiče zakonskega predloga, je glavni razlog za spremembo obstoječega zakona Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta o standardih kakovosti in varnosti človeških organov, namenjenih za presaditev, ki državam članicam nalaga uskladitev nacionalne zakonodaje s predpisi Evropske unije, predvsem na področju kakovosti in varnosti človeških organov, ki so namenjeni za presaditev; ter v letu 2012 sprejeta Izvedbena direktiva Komisije o postopkih za pošiljanje informacij pri izmenjavi človeških organov za presaditev med državami članicami. Predlog zakona spreminja oziroma dopolnjuje obstoječo zakonodajo, ki opredeljuje področje privolitve v darovanje pri umrlih osebah, pri čemer se določa, da vsaka oseba, ki je sposobna samostojno odločati o zdravljenju, lahko za časa življenja pisno privoli v darovanje ali nasprotuje darovanju delov telesa po smrti. Dejstvo je, da je transplantacijska dejavnost področje medicine, ki je pravno gledano zelo občutljivo. Ob tej dejavnosti so se vseskozi pojavljala tudi nekatera etična in moralna vprašanja. Lahko pa marsikomu izboljša kvaliteto življenja in celo podaljša življenje. Jasno pa je tudi, da je za pravilno in kakovostno delovanje postopka transplantacije treba imeti tudi pravno ureditev tega področja. Sam v osnovi podpiram namene zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Matej Tašner Vatovec, pripravi naj se gospa Jelka Godec. Izvolite, gospod Tašner Vatovec.
Hvala, gospod podpredsednik. Jaz bi na nek način samo še enkrat povzel stališče. Mislim, da je bila ta razprava dokaj konstruktivna in tudi usmerjena v pravi kurz. V Združeni levici, kot povedano v stališču, od takšne zakonodaje pričakujemo predvsem dve stvari. To je, da preprečuje kakršnokoli komercializacijo transplantacijske dejavnosti, se pravi trgovanje z deli človeškega telesa; in da ustrezno ureja tudi področje privolitve oziroma kdaj in kako se lahko takšni odvzemi naredijo. Mislimo, da ta zakon, kot je predlagan, ti dve področji ustrezno in na edini možni način ureja. Imamo pa dve pripombi, to bom še enkrat ponovil. Prva je ta, vprašanje iskanja primernih tkiv, se pravi na kakšen način zagotoviti, da bi se transplantacijska dejavnost čim bolj razširila in tudi povečala ta baza darovalcev oziroma dajalcev, kot se je izrazil kolega Gantar; ter kdo so tiste osebe, ki lahko po smrti odločajo o darovanju. Prva je predvsem vezana na neke mehanizme, sistemske mehanizme, ki omogočajo lažje iskanje teh organov oziroma tkiv. Kot sem že uvodoma povedal, je to predvsem lažje dostopno tistim, ki so bolj prepoznani v javnosti, se pravi znane osebe, ki že zaradi tega, da nastopijo enkrat na televiziji ali v drugih medijih, dosežejo večjo število potencialnih dajalcev oziroma darovalcev; in po drugi strani tudi ljudje, ki so po svoje premožnejši oziroma imajo več mehanizmov za to, da pridejo do neke širše mreže možnih dajalcev. Naše mnenje je tukaj, da bi moral ta zakon po svoje tudi vzpostaviti neke mehanizme, kako bi Slovenija transplant ali pa kakšna od vladnih služb na ministrstvu sistemsko na nek omogočala tistim, ki potrebujejo tkiva, da se sistematizirano pride do iskanja najprimernejšega darovalca. Zdaj vemo, da to posamezniki počno sami s solidarnostnimi akcijami na facebooku ali po drugih kanalih, ko množično iščemo primernega darovalca kostnega mozga ali kaj podobnega. Mislim, da je to mogoče ena od pomanjkljivosti tega zakona, ki bi jo bilo treba nasloviti. Druga pripomba pa je definicija bližnjih oseb – kot sem povedal, je v trenutni formulaciji, kot je zapisana, na nek način izključen tisti del, ki smo ga urejali pred nekaj meseci, se pravi istospolni pari, predvsem tisti, ki živijo v neregistriranih istospolnih skupnostih. Mislim, da bi bilo to določbo nujno spremeniti na tak način, da bo ustrezna tudi s prizadevanji, ki si jih je ta državni zbor zadal s spremembo novele Zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, da bi se ta definicija bližnjih oseb razširila na vse možne oblike družinskih razmerij. V razpravi je bil izpostavljen tudi 14. člen glede odvzema tkiva in organov splavljenega zarodka. Tukaj je jasno zapisano, da se to lahko stori samo s pisno privolitvijo ženske, ki je zarodek nosila. Mislim, da v tej situaciji nimamo nobenega zadržka do tega, da bi bila ta ureditev kakorkoli sporna. Skratka, kot sem povedal že v stališču, po našem mnenju bi morali na tem področju koristi za zdravje tehtati različne moralne, religiozne strahove. Nikogar se ne sili v to, da sprejme ali daruje organ, vsekakor pa mora sistem spodbujati k darovanju, to je gotovo. Kolega Gantar je odprl vprašanje domnevne privolitve. Jaz podpiram to idejo, mislim, da bi na tak način vsaj tako skušali povečati ta bazen potencialnih darovalcev. Je pa tudi omenil, da je pri nas 80 % svojcev, ki dovoli odvzem delov telesa. Mislim, da je to dober podatek, ki kaže na neko še visoko stopnjo solidarnosti v slovenski družbi. Mislim, da jo moramo ohranjati oziroma še spodbuditi in doseči čim več odločitev, ki bi šle v to smer, da se po smrti organe daruje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Jelka Godec, izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Mislim, da moramo vsi spoštovati pravico ljudi, da sami odločajo o svojem telesu, in predvsem upoštevati načelo dostojanstva človekovega bitja, telesne integritete v času življenja in po smrti. Zelo težko se je samemu človeku odločiti, ali je darovalec ali ni. Mislim, da gre tukaj za veliko pomanjkanje znanja pri posamezniku in da je težka odločitev, da si darovalec, tudi neke vrste pokazatelj zaupanja v zdravstveni sistem ali v zdravstvo. Marsikdo se danes, v teh dneh sprašuje, kako zaupati v naše zdravstvo, ko prebira novice glede zdravnika Radana, pa je tudi ta tema v Državnem zboru – darovanje organov. Čeprav vem, daleč od tega, da je stvar povezana; in to je treba tudi ljudem povedati, da ne enačiti teh zadev. Veliko se govori tudi, predvsem pred leti se je govorilo o zlorabi oziroma preprodaji delov človeškega telesa. Prav je, da se o tem govori, pa vendar se s tem tudi sproža strah v ljudeh. Po anketah, ki so jih pripravljali v Evropski uniji in Združenih državah Amerike, so glavni faktorji, ki vplivajo na odločitev, recimo demografske spremenljivke. Večjo pripravljenost za darovanje organov po smrti se zasledi predvsem pri mladih, pri ženskah ter ljudeh z višjo izobrazbo in višjim ekonomskim statusom. Pomembno je tudi informiranje in znanje, kajti če ljudje niso seznanjeni oziroma nimajo dovolj znanja in niso dobro informirani, se veliko težje ali pa sploh ne odločijo za darovanje. Veliko se govori tudi o verskih prepričanjih, vendar vse ankete oziroma tudi ostale raziskave kažejo, da večina verstev, torej pomembnejše verske izpovedi podpirajo darovanje organov po smrti. Neverovanje se tudi povezuje, kot sem dejala, z zaupanjem v medicino in tudi s strahom pred smrtjo. Relevantne ankete v Sloveniji so pokazale enak odstotek oziroma enake dejavnike, ki vplivajo na darovanje. Večjo pripravljenost za darovanje izražajo mladi, tisti z višjo stopnjo izobrazbe, zaposleni in predvsem se za darovanje odločajo neverniki, torej ateisti. Dejala bi, da mora biti ta del medicine, ki je relativno mlad del, tudi pravno urejen, da ne bo prihajalo do zlorab. Upam, da v Sloveniji, vsaj po podatkih, ki jih imamo, do teh zlorab ne prihaja. Je pa res, da se tu in tam tudi pojavijo informacije, novice, da ljudje zaradi ekonomskega statusa, zaradi tega, da preživijo, tudi prodajo svoje človeške organe, kar je seveda žalostno. Upam, da bo s tem zakonom oziroma z vsemi podobnimi regulativami na tem področju tega čim manj v Sloveniji in da bo tudi čim več darovalcev, ki bodo pripomogli k temu, da se te čakalne dobe zmanjšajo in da se pomaga tistim, ki so tega najbolj potrebni. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Marija Milojka Kolar Celarc, predstavnica Vlade.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Bom skušala odgovoriti na nekatere pomisleke in vprašanja, ki so jih spoštovane poslanke in poslanci predstavili oziroma povprašali v svojih obrazložitvah. Naj mogoče začnem z nekaterimi podatki, ki govorijo o tem, da imamo kljub temu, po mnenju nekaterih od vas, v Sloveniji relativno majhno število darovalcev, ki se vnaprej opredelijo. Naj vam povem, da je Slovenija že v zadnjih nekaj letih glede na število umrlih darovalcev na milijon prebivalcev uvrščena med prvih 10 najuspešnejših držav na področju darovanja organov v Evropi. Strinjam se z razpravljavci, z vsemi tistimi, ki so poudarili to humano gesto darovanja oziroma opredelitev vnaprej. Nekateri so tudi izrazili možnost, da bi dejansko v zakon prijavili možnost, da tisti, ki izrecno ne nasprotuje, pomeni že avtomatsko, da bi postal darovalec po smrti. Vendar so tu določeni pomisleki ustavnopravne stroke, predvsem z vidika varovanja našega telesa tudi po smrti. Mislim in prepričana sem, da je tukaj najpomembnejše predvsem ozaveščanje. Ozaveščanje vseh prebivalcev in nas samih, da se opredelimo in da za časa življenja damo izjavo ter se vpišemo v register kot humano dejanje; in s tem lahko omogočimo oziroma rešimo katero življenje tudi po naši smrti. Med drugim tudi, kar ste nekateri že omenjali, ima naša transplantacijska medicina tudi vrhunske rezultate, predvsem na področju presaditev src, kjer smo po številu presajenih src na milijon prebivalcev prvi na svetu. In tudi po rezultatih o preživetju, recimo v primerjavi z evropskim povprečjem, dosegamo nadpovprečno dobre rezultate v preživetju bolnikov s presajeno ledvico. Mislimo, da je to vsekakor uspeh naše medicine pa tudi Slovenija transplanta. Mislim, da bo tukaj potrebnega predvsem več komuniciranja in ozaveščanja, da se bomo ljudje prostovoljno odločili in postali darovalci. Če ne začenjam še od zadnjega konca navzdol; gospod Vatovec iz Združene levice je imel nekaj vprašanj oziroma pripomb, predvsem na 3. člen tega zakona, za katerega ste omenili, da je lahko diskriminatoren glede istospolnih partnerjev. Naj povem, da je bila v 21. točki tega člena pripravljena dikcija, takrat, ko smo pripravljali ta zakon, na takratno veljavno obstoječo zakonodajo. Zaradi tega je ta dikcija v tem členu takšna, kot je. Je pa dejstvo, da bomo do drugega branja uskladili to dikcijo naših členov z vso obstoječo, veljavno zakonodajo, tako da bomo pripravili in korigirali tudi v tem delu. Glede povečevanja ozaveščanja sem že dala odgovor; glede izmenjave organov in podatkov, mislim, da je dovolj dobro opredeljeno v predlogu zakona od 31. do 37. člena. Glede zlorab naj povem, da obstaja posebna konvencija Sveta Evrope proti trgovanju s človeškimi organi in ozaveščanju. Na žalost Slovenija še ni med podpisniki, ker je ta konvencija relativno novejšega datuma. Prepričana sem, da bo tudi Slovenija in Vlada v najkrajšem času pristopila k podpisu te konvencije, ki opredeljuje oziroma omogoča, da do takšnih trgovanj oziroma zlorab trgovanja s človeškimi organi ne bi prihajalo. Nadalje, glede same kakovosti in varnosti, ki je opredeljena v poglavju 3, naj omenim, ker je bilo več vprašanj, povezanih tudi, kako zagotoviti standarde kakovosti organov. Naj rečem, da imamo že zdaj, po zdaj veljavni zakonodaji poseben pravilnik, ki določa te standarde kakovosti. Tudi v novem zakonu je dana pravna podlaga v drugem odstavku 19. člena, da bomo pripravili, oziroma resnici na ljubo imamo en osnutek novega pravilnika o standardih kakovosti organov že pripravljen, kar bo dalo še dodatno zagotovilo, še bolj podrobno, kot je to navedeno v zakonu. Strinjam se, da je treba zaščititi vse interese. Omenjen je bil, če se spomnim, 14. člen tega predloga zakona, ki govori o odvzemu delov telesa mrtvega splavljenega zarodka. Naj povem, da je to dikcija, ki je že v zdaj veljavnem zakonu, da dejansko do tega odvzema ne prihaja in tudi v preteklosti ni prišlo. Ta člen je v bistvu dan bolj kot preventivno varovalo, ki govori o tem, da morajo, če bi že kdo želel, da pride do takšnega odvzema, dve varovalki. Ena varovalka je to, da je treba pridobiti, če bi kdo to želel, posebno odobritev Komisije za medicinsko etiko – to je poseben, najvišji nacionalni organ v Republiki Sloveniji, ki vse takšne zadeve odobrava oziroma zavrne. Sploh ne more priti do tega, da ta komisija mnenja ne bi dala. Drugo varovalo pa je, da zdravnik, ki opravi prekinitev nosečnosti, četudi bi komisija dala odobritev, ne sme sodelovati pri odvzemu ali presaditvi. To so nadzorni mehanizmi, da ne bo in ni prišlo do takih odvzemov. Mislim, da je tukaj bojazen, da bi do takih situacij ali primerov prišlo, odveč. Tudi sedaj ni nikoli bilo teh primerov. Potem je bilo vprašanje, povezano z letnimi poročili. Naj omenim, da je Slovenija transplant samostojni javni zavod v skladu z javnimi zavodi, da so na spletni strani vsa letna poročila, tako poslovni kot računovodski del. Na žalost res še ni, ker smo sedajle preverili, naloženo kompletno poslovno poročilo z računovodskimi izkazi za leto 2014; so pa vsi drugi relevantni podatki. Težko odgovarjam, kako je s Komisijo za medicinsko etiko, če sedaj oni prenavljajo spletno stran. Mi nimamo ingerence ali vpogleda, da bi to [[…]], bom pa povprašala in poprosila, da se ta spletna stran čim prej prenovi in dopolni s podatki, letnim poročilom, ker je bilo že sprejeto na svetu zavoda. Glede samih čakalnih seznamov bomo tudi opredelili v tem pravilniku, kako poteka izbira prejemnika organa. Zadeve potekajo tako, da potem, ko so izpolnjeni vsi pogoji za odvzem tkiv in organov mrtvega darovalca, se šele prične izbira prejemnika za posamezne organe. Izbiro bolnika med čakajočimi na listi določa, kot sem omenila, pravilnik, ki zagotavlja pravilne medicinske indikacije in tudi pravičnost pri izbiri prejemnika. Glede oglaševanja je treba poudariti, da je prepovedano komercialno oglaševanje; je pa dovoljeno neprofitno oglaševanje oziroma pozivi k izbiri za darovanje. Zdravljenje z izvornimi celicami ni materija tega zakona in ga ne ureja ta zakon, ker je to, bom rekla, poseben zakon. Tukaj govorimo o človeških organih in delih telesa. Potem še mogoče glede evtanaziranih oseb. Naj povem, da Slovenija ne jemlje organov v tistih državah, kjer je evtanazija uzakonjena. To vemo, da sta Belgija in Nizozemska. Tudi v prihodnje ne bo možno. Toliko bi jaz sedaj za uvod; mislim, da sem na grobo odgovorila. Hvala.
Gospa ministrica, hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Ne. Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam 4. točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG PRIPOROČILA ZAVODU ZA ZDRAVSTVENO ZAVAROVANJE SLOVENIJE V ZVEZI Z NEIZVEDBO SKLEPOV VLADE, VEČJO TRANSPARENTNOSTJO PLAČIL IN PRIPRAVO SISTEMSKIH REŠITEV UČINKOVITEGA NADZORA NAD IZVAJANJEM ZDRAVSTVENIH STORITEV. Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložila skupina petih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jernejem Vrtovcem. Skupina 30 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom je zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo o predlogu priporočila. V zvezi s tem predlogom priporočila Odbor za zdravstvo predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog priporočila ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora, Tomažu Gantarju, za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite, gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa, predsedujoči! Odbor za zdravstvo je na svoji 4. seji 6. 5. kot matično delovno telo obravnaval predlog priporočila Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije v zvezi z neizvedbo sklepov Vlade, večjo transparentnostjo plačil in pripravo sistemskih rešitev učinkovitega nadzora nad izvajanjem zdravstvenih storitev, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jernejem Vrtovcem. Odbor je bil predhodno seznanjen z mnenjem Zakonodajnopravne službe in z mnenjem Vlade Republike Slovenije. Dopolnilno obrazložitev je v imenu predlagatelja podal poslanec gospod Jernej Vrtovec in predlagal sprejem priporočil. Poudaril je, da so priporočila vložili predvsem zaradi številnih težav, s katerimi se sooča slovensko zdravstvo in po mnenju stranke NSi nosi Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije velik del odgovornosti za neučinkovitost zdravstvenega sistema. Priporočila gredo v smeri, da bi bilo delovanje poslovanja in financiranje Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije bolj učinkovito. Predstavnica Zakonodajnopravne službe je predstavila njihovo pisno mnenje in poudarila, da lahko Državni zbor drugim državnim organom predlaga le tiste ukrepe, ki sodijo v izrecno in vnaprej določeno pristojnost posameznih organov, in pri tem upoštevajo njihovo ustavno ali zakonsko določeno samostojnost in neodvisnost pri izvrševanju teh pristojnosti. Navedla je konkretne pripombe na posamezne dele priporočila in poudarila, da tudi vloženi amandmaji s strani Poslanske skupine Nove Slovenije ugotovljenih nepravilnosti ne odpravljajo, zato je predlog priporočil neusklajen. Ministrica za zdravje, gospa Milojka Kolar Celarc, je predstavila mnenje Vlade in poudarila, da predlog priporočil neustrezno in nezakonito poskuša reševati probleme, ki sicer so prisotni v zdravstvu, vendar njihovega reševanja Vlada v predlagani obliki ne podpira. Predstavnik Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije v. d. direktorja Samo Fakin je podrobno predstavil delovanje zavoda in zakonski okvir, v katerem zavod deluje. Zavrnil je očitke, da zavod ne spoštuje sklepov, in poudaril, da ZZZS vodi skupščina in upravni odbor in ne njen direktor Samo Fakin. Skupščina ima svoje pristojnosti urejene z zakonom, ki ga Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije dosledno spoštuje, za kar skrbi tudi Računsko sodišče. V zadnjih osmih letih s strani Računskega sodišča niso prejeli negativnega mnenja. Predstavnik ZZZS je podal tudi odgovore na nekatera vprašanja predlagatelja in izpostavil najbolj aktualna področja, kot so finančni viri za stabilno izvajanje obveznega zdravstvenega zavarovanja, čakalne vrste, višino prispevnih stopenj, trošarine na sladke pijače, vsebino košarice pravic, univerzalno košarico pravic ter dostopnost do zdravstvenih pravic brez omejitev in konkurence na področju zavarovalniškega sistema. Na podlagi drugega odstavka 128. člena Poslovnika Državnega zbora je odbor sprejel naslednji sklep: Predlog priporočila Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije v zvezi z neizvedbo sklepov Vlade, večjo transparentnostjo plačil in pripravo sistemskih rešitev učinkovitega nadzora nad izvajanjem zdravstvenih storitev ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku predlagatelja predloga priporočila gospodu Jerneju Vrtovcu za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Izvolite.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovana gospa ministrica z ekipo, predsedujoči! Slovenski zdravstveni sistem že dolgo let ne deluje tako, kot bi moral. Slovenski zdravstveni sistem je po našem trdnem prepričanju že mnogo let dejansko v razsulu. O tem ni nobenega dvoma in temu smo priča skoraj sleherni dan. Dolge čakalne dobe, zdravstveni lobiji, drage storitve, dolge čakalne vrste, anomalije pri obračunu zdravstvenih storitev, cene zdravil – vse to so naše težave, ki jih moramo odpraviti, ampak žal pri tem nismo najbolj uspešni. Težave zgolj prelagamo, delamo strategije in analize, problemi pa žal ostajajo. Slovenski davkoplačevalci v naš zdravstveni sistem namenimo veliko denarja in posledično upravičeno tudi pričakujemo, da bomo glede na finančni vložek imeli tudi človeka vredno zdravstvo. Ampak zdravstveni sistem, v katerem, poudarjam, v katerem moramo za operacije svojih otrok zbirati zamaške, jih pošiljati v tujino, tak zdravstveni sistem ni človeka vreden. Zaradi tega, ker je slovenski zdravstveni sistem dobesedno v razsulu, so posledice, prvič, pri državljanih, ker nimajo kakovostnega zdravljenja, torej dolge čakalne dobe in vrste, vrste, govorim v ambulantah, in seveda tudi pri finančnem stanju države. Eden izmed največjih problemov našega zdravstvenega sistema pa je nedvomno Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije in monopol, ki ga Zavod za zdravstveno zavarovanje ima. Prav monopol Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije omogoča, da so cene storitev tako visoke, kakovost pa slaba. Dogajajo se velike anomalije, na primer pri obračunavanju cen storitve, pri napotovanju in tudi samem nadzoru. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki letno obrača preko 2,3 milijarde evrov, je eden izmed večjih problemov v okviru slovenskega zdravstvenega sistema. ZZZS je s približno 2,3 milijardami evrov letnih prihodkov eden izmed največjih finančnih skladov v državi, vendar je nadzor nad njim slab, v večini ZZZS nadzira kar sam sebe in sebi določa regulatorni okvir. Da se delovanje Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije izboljša, smo v Novi Sloveniji pripravili priporočila, ki se nanašajo na tri področja. Prvo priporočilo pravi, da Državni zbor Republike Slovenije nalaga Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije, da skladno z določili 26. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju pripravi do 30. 6. 2015 standarde in normative storitev in drugih pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, ki so podlaga za določanje cen zdravstvenih storitev. Drugo priporočilo se nanaša na sistemske rešitve za transparentnost plačil zdravstvenih storitev. In tretje priporočilo pravi, da mora zavod pripraviti sistemske rešitve za transparenten nadzor nad napotovanjem in izvajanjem zdravstvenih storitev in o tem poročati tudi nenazadnje Državnemu zboru. Spoštovani kolegice in kolegi, Državni zbor lahko skladno s poslovniškimi določili predlaga ukrepe za delo, organizacij in posameznikov, ki opravljajo javne službe ali izvršujejo javna pooblastila. Državni zbor Republike Slovenije tako Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije nalaga, da skladno z določili 26. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju pripravi standarde in normative storitev in drugih pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, ki so podlaga za določanje cen zdravstvenih storitev. Trenutni sistem dogovarjanja programa zdravstvenih storitev je namreč tak, da se ZZZS in izvajalec dogovorita za program, ki se ga v letu lahko izvede. Izvajalci imajo torej omejen program, ki ga plača zavod, ne vključuje pa potreb zavarovancev. Vsakokratni splošni dogovor, na osnovi katerega se sklepajo pogodbe z izvajalci, nikakor ne vključujejo normativov in standardov, saj bi potem iste storitve morale biti vsem izvajalcem enako plačane. Sprejetje normativov in standardov zdravstvenih storitev je torej eden izmed ključnih ukrepov za izvedbo tako imenovane zdravstvene reforme. ZZZS je s približno, ponavljam, 2,3 milijardami evrov letnih prihodkov eden izmed največjih finančnih skladov v državi. In še enkrat trdim, nadzor nad njim je izredno slab. To se izkazuje tudi s tem, da Zavod za zdravstveno zavarovanje ne izpolnjuje sklepov Vlade, ki so za ta zavod zavezujoči. Vlada Republike Slovenije je skladno z Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju že večkrat sprejela sklep, da Zavod za zdravstveno zavarovanje pripravi standarde in normative. Tako je Vlada Republike Slovenije s sklepom z dne 18. 3. 2010 naročila zavodu, da v roku 6 mesecev pripravi standarde in normative storitev in drugih pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, ki so podlaga za določanje cen zdravstvenih storitev, s katerimi bi v času zaostrenih pogojev zaposlovanja zagotovili ustreznejši sistem financiranja. Podoben sklep je Vlada Republike Slovenije sprejela tudi leta 2011 in nadalje tudi leta 2013, ko je zavod nenazadnje tudi pozvala, da spoštuje sklepe, ki jih je Vlada sprejela. Žal Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije predlaganih sklepov, ki jih je Vlada sprejela, ni spoštoval. Predlagatelji priporočil zato pozivamo zavod, da skladno z zakonodajo pripravi standarde in normative storitev in drugih pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, ki so podlaga za določanje cen zdravstvenih storitev, saj drugače ne more biti noben dodaten ukrep pravičen do vseh zavarovancev. Brez določitve standardov in normativov storitev in drugih pravic iz zdravstvenega zavarovanja ni možen naslednji nujen korak, ki bi transparentno in enakopravno prerešetal košarico zdravstvenih pravic. Brez teh preprostih opredelitev ne bomo nikoli prišli dlje kot do nekajkratnega poskusa spreminjanja kateregakoli zakona v zdravstvenem sistemu. Drugo priporočilo pa govori o tem, da Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije pripravi sistemske rešitve za transparentnost plačil. Plačila zdravstvenih storitev so danes netransparentno urejena. Temu pritrjuje tudi Računsko sodišče. Financiranje zdravstvenih storitev je zasnovano v obliki delitev sredstev po zdravstvenih dejavnostih. Sama osnova za delitev sredstev je okvirna skupna vrednost celotnega dogovorjenega programa zdravstvenih storitev v Republiki Sloveniji, le-ta se vsako leto znova uskladi s partnerskim dogovorom med, prvič, Ministrstvom za zdravje Republike Slovenije, nadalje, Združenjem zdravstvenih zavodov Slovenije, Zdravniško zbornico Slovenije, Skupnostjo slovenskih naravnih zdravilišč, Skupnostjo socialnih zavodov Slovenije, Lekarniško zbornico, Skupnostjo organizacij za usposabljanje Slovenije in tudi samim Zavodom za zdravstveno zavarovanje. Na podlagi dogovora omenjeni deležniki določijo podrobnosti izvajanja in financiranja zdravstvenih dejavnosti v tekočem letu. Splošni dogovor je tako edino izhodišče za načrtovanje obsega programov in financiranja na ravni posameznega izvajalca. Težava je v tem, da Zavod za zdravstveno zavarovanje za področja osnovnega zdravstvenega varstva, specialističnega ambulantnega zdravljenja in zdraviliškega zdravljenja nima vseh podatkov o tem, katere konkretne zdravstvene storitve je v določenem obdobju plačal posameznemu izvajalcu. ZZZS tako plača izvajalcu obračunane količnike in točke, ne dobiva pa podatkov o tem, koliko preiskav ali posegov posameznega tipa je bilo za plačani znesek dejansko opravljenih. Na to je namreč, poudarjam, na to je že leta 2013 opozorilo tudi Računsko sodišče Republike Slovenije. Zavod za zdravstveno zavarovanje prav tako ne plačuje izvajalcev zdravstvenih storitev po realizirani uteži, za to anomalijo pa nikoli ni predlagal, da se transparentno uredi. Posledično je dodatno obremenjena tudi zdravstvena blagajna, bolnišnice pa poslujejo z izgubo. Sam sistem plačevanja je torej ena velika anomalija, ki jo je treba odpraviti. Tovrstni obračuni in nepregledno plačevanja je tipičen primer planskega gospodarstva. Sistem bi morali utemeljiti na realizaciji in ne na planu. Posledično so zdravstvene ustanove v izgubah, saj nimajo plačanih storitev, na drugi strani pa predstavniki ZZZS prikazujejo poslovanje z dobičkom. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije seveda te anomalije pozna in se jih vsekakor zaveda, težava pa je v tem, ker jih ne odpravi oziroma ne predlaga boljših rešitev. Nadalje kot tretje priporočilo pa predlagamo sistemske rešitve za transparenten nadzor nad napotovanjem in izvajanjem zdravstvenih storitev, kajti Zavod za zdravstveno zavarovanje je dolžan izvajati nadzor nad izvajalci zdravstvenih storitev. Tega nadzora pa ne izvaja v celoti, na kar je opozarjalo tudi Računsko sodišče. Zavod za zdravstveno zavarovanje dejansko onemogoča nadzor pri posameznih izvajalcih zdravstvenih storitev. ZZZS tako ni objavil zapisnikov, da bi bili na voljo pooblaščenim predstavnikom izvajalcev, da bi lahko preprečili ponavljanje vsakoletnih napak. Prav tako ZZZS ne objavlja količine nadzorov po javnih zavodih in koncesionarjih. Pa bi to moral storiti, saj bi tako povečal preglednost poslovanja. Obstaja sum, da gre torej za zavestna dejanja, ki nekaterim koristijo, zato je nujno, da zavod omogoči nadzor pri posameznih izvajalcih zdravstvenih storitev. Glede neučinkovitosti kontrol je Računsko sodišče tudi že opozorilo Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, da kontrolno okolje ni izpostavljeno oziroma ne deluje tako, da bi v celoti zagotavljalo pravilnost obračuna. Obračunsko sodišče je tako že leta 2012 ugotovilo, da je Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije v letu 2010 med obveznostmi do lekarn izkazoval tudi zneske, ki niso imeli podlage v receptih, lekarne so obračunavale napačne cene zdravil, šifre zdravnikov na nekaterih receptih pa niso bile veljavne. To je le nekaj tipičnih anomalij, ki se jih gre Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Spoštovani kolegice in kolegi, priporočila, ki smo jih pravkar na kratko predstavili, smo krščanski demokrati pripravili v veri, da naredimo korak naprej pri odpravljanju anomalij in težav v slovenskem zdravstvenem sistemu. V Novi Sloveniji namreč ne moremo več križem rok gledati, kako so državljani in državljanke prikrajšani za dober, učinkovit in kakovosten zdravstveni sistem. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavnici Vlade. Gospa ministrica Marija Milojka Kolar Celarc, izvolite.
Hvala za besedo še enkrat. Spoštovani! Skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jernejem Vrtovcem je v obravnavo in sprejem Državnemu zboru vložila Predlog priporočila Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije v zvezi z neizvedbo sklepov Vlade, večjo transparentnostjo plačil in pripravo sistemskih rešitev učinkovitega nadzora nad izvajanjem zdravstvenih storitev. V 26. členu tega zakona je namreč določeno, da obseg zdravstvenih storitev iz prvega odstavka 23. in 23.c člena tega zakona, ki se zagotavljajo v breme obveznega zavarovanja natančnejši postopek uveljavljenja pravic, standardne normative določil Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije v splošnih aktih v soglasju z ministrom, pristojnim za zdravje. Vlada je na svoji 34. seji 29. aprila letos sprejela mnenje k predlogu priporočil, v katerem meni, da predlog priporočila neustrezno in nezakonito poskuša reševati probleme, za katere se sicer strinja, da jih je treba reševati in rešiti, vendar zaradi svojega neustreznega predloga teh priporočil v predlagani obliki ne podpira. Svoje mnenje Vlada utemeljuje tudi s tem, da standardov in normativov za delo zdravstvenih delavcev oziroma kadrovskih in delovnih normativov ne moremo enačiti s standardi in normativi iz 26. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zavarovanju. S tem ko bi Državni zbor sprejel takšna priporočila, da naj Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije upošteva sklepe Vlade, pa se slednji postavlja na mesto oziroma v položaj Vlade, za kar v veljavni zakonodaji ni pravne podlage. Glede priprave sistemskih rešitev pa Vlada meni, da je sporno nalagati pravico sistemskih rešitev za transparentno izvajanje določenih nalog Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki jih le-ta opravlja na podlagi zakona, saj je to mogoče uresničiti le v obliki predloga zakona kot pravnega akta. Priprava sistemskih rešitev je naloga Ministrstva za zdravje, Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije pa je lahko aktivno udeležen pri tem. Vsebinsko podobno mnenju Vlade je bilo tudi mnenje Zakonodajnopravne službe Državnega zbora. Zaradi vsega povedanega menimo, da predlog priporočil kljub svojemu dobremu namenu, kot je predlagan, v taki obliki ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev poslanskih skupin. Gospa Nada Brinovšek bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči! Še enkrat prav lep pozdrav vsem! Naš zdravstveni sistem deluje slabo; mislim, da s tem nisem povedala nič novega. V desetih letih se je zamenjalo osem ministrov. Vso odgovornost za slab zdravstveni sistem in neurejene razmere vsekakor nosi Vlada, Ministrstvo za zdravje in nenazadnje tudi Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Potrebujemo reformo zdravstvenega sistema. Ukvarjamo pa se s tem, kdo bo direktor Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, kdo bo direktor UKC, ukvarjamo se s Pravilnikom o nujni medicinski pomoči, ki je bil pripravljen brez stroke s terena in ki bo teren tudi najbolj prizadel. To, da bomo zdravstvu namenili več denarja in zgradili nove urgentne centre, da bomo imenovali oziroma izbrali novega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje ali UKC, to ni reforma. A s tem se v tem trenutku najbolj ukvarjamo, vsaj tak občutek dajete predvsem s strani ministrstva. Reforma zdravstvenega sistema se bo pa pričela s tem, ko si bomo enkrat že zastavili vprašanje, zakaj naš zdravstveni sistem ne deluje dobro, zakaj se vedno znova pojavljajo vedno isti problemi, zakaj bodo zdravniki in medicinske sestre stavkale, zakaj bolnišnice poslujejo negativno in, seveda, ko bomo našli tudi željo in predvsem voljo, da bomo našli na ta naša vprašanja odgovore. Z našim zdravstvenim sistemom niso zadovoljni uporabniki, se pravi, bolniki, ne izvajalci ne financerji kot tudi nenazadnje ne politika. Vse te deležnike motijo dolge čakalne vrste, slabo upravljanje nekaterih javnih zdravstvenih zavodov, nabava drage opreme, še vedno ni normativov in standardov za programe, ki se izvajajo v bolnišnicah, uravnilovka pri plačah zdravnikov, ni konkurenčnosti, pomanjkanje zdravnikov in korupcija, ki še ni bila nikoli razkrita, še manj pa sankcionirana. Pomembno vlogo pri kreiranju zdravstvene politike ima nedvomno tudi Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Preko zavoda oziroma njegovega računa se letno pretaka več kot 2,3 milijarde evrov, poleg tega pa zavod s svojimi odločitvami posredno vpliva še na okoli 450 milijonov evrov iz prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja in na okoli 430 milijonov evrov neposrednih zdravstvenih izdatkov prebivalcev. Zavod za zdravstveno zavarovanje je torej institucija, ki posredno ali neposredno posluje z okoli 3,2 milijarde evrov zdravstvenega denarja, to pa je skoraj 9 % BDP. S tem pa zavod sodi med največja, če tako rečemo, podjetja oziroma podjetje v državi. Zdravstvena blagajna je torej poleg državnega in lokalnih proračunov ter pokojninske blagajne eden od štirih stebrov javnofinančnega sistema. Nedvomno ima zavod zelo pomembno vlogo, pogosto odločilno vlogo o vprašanjih financiranja in regulacije zdravstvenega sistema, pri kreiranju zdravstvene politike, delu izvajalcev in nas, državljanov samih. Kot državljani smo z zavodom povezani od rojstva do smrti preko obveznega zdravstvenega zavarovanja, v katerega smo vpisani tako rekoč avtomatično ob rojstvu in izbrisani ob smrti. Torej, brez zavoda ni zdravstvenega sistema, kot ga poznamo danes. Zavod je v svojih funkcijah nekakšen hibrid med ministrstvom, regulatorjem, nadzornikom in zavarovalnico. In s tem je v nasprotju celo s svojim lastnim imenom – čeprav ni ministrstvo, temveč javni zavod, opravlja v velikem delu oblastvene ministrske funkcije. Čeprav je pristojen za zdravstveno zavarovanje, ni zavarovalnica, ker ne posluje po zavarovalniških, temveč po administrativnih načelih. Zavod je zaradi svojih funkcij, kapacitet in informacijske osnove institucija, brez katere Ministrstvo za zdravje ne more poslovati. In tega se Zavod za zdravstveno zavarovanje še kako dobro zaveda. Nesprejemljivo je dejstvo, da zavod ignorira zahtevo Vlade Republike Slovenije, ki je zavod v letu 2010, 2011 in 2013 pozvala, da pripravi standarde in normative storitev in drugih pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, ki bi bili podlaga za določanje cen zdravstvenih storitev in s katerimi bi v času zaostrenih pogojev za poslovanje zagotovili ustreznejši sistem financiranja. Pa teh standardov in normativov Vlada Republike Slovenije še do danes ni prejela. Ker zavod ni izpolnil sklepov Vlade, so se posamezni izvajalci sami lotili njihove priprave. Pripravili so standarde in normative, a žal so ti standardi in normativi morali obležati v predalih, kot že marsikaj drugega. Poseben problem so tudi razmerja Zavoda za zdravstveno zavarovanje z zdravstvenimi izvajalci. Ta razmerja je zaradi poznanstvenih vezi mogoče zlorabljati. To pa prav zaradi tega, ker ni določene vloge zavoda, ali oblastveni organ ali zavarovalnica. Namesto s pogodbami se razmerja z izvajalci urejajo s tako imenovano partnerskim dogovarjanjem o programih, kjer so pravice in obveznosti izvajalci izražene skozi netransparenten sistem, ki izvajalcem daje možnost določanja normativov, ki ne odražajo učinkovitega izvajanja, temveč zatečeno stanje iz preteklih let. V takem sistemu pa praviloma prihaja do prekoračitve partnersko dogovorjenih storitev in do dodatnih zahtev za financiranje. Zavod za zdravstveno zavarovanje ne kupuje storitev od izvajalcev, seveda s pravno veljavnimi pogodbami, ki bi jih zavezovala, da poslujejo v okviru pogodbeno dogovorjenih zneskov. Iz takšnih pravno nedefiniranih razmerjih izhaja velik del problemov zdravstva, to so predvsem pritisk na dodatna sredstva, nezmožnost sankcioniranja prekoračitev, dolge čakalne vrste in tako naprej. Izvajalci pa odsotnost učinkovite zdravstvene politike seveda spretno izkoriščajo za dosego svojih lastnih interesov, z lobiranjem enkrat ene, drugič druge institucije, na primer z zahtevami za dodatno financiranje, za rahljanje normativov zaposlovanja, normativov zdravstvenih postopkov in tako naprej. Zavod torej ne plačuje izvajalcev zdravstvenih storitev po realizaciji. Posledično je dodatno obremenjena zdravstvena blagajna, bolnišnice pa poslujejo z izgubo. Zavod prav tako javno ne objavlja pogodb z izvajalci zdravstvenih storitev niti metodologije končnega letnega obračuna za vsakega posameznega izvajalca na sekundarnem nivoju. Takšna objava bi namreč pomenila večjo preglednost delovanja Zavoda za zdravstveno zavarovanje. Nepregledno ravnanje s finančnimi sredstvi se kaže tudi pri plačevanju dežurstev. V kalkulativnih elementih cene zdravstvenih storitev zavod plačuje dežurstvo tudi tistim izvajalcem, ki dežurstva sploh ne izvajajo, saj so odprti oziroma delajo čez dan od ponedeljka do petka. V tem primeru gre za davkoplačevalski denar, zato je nadvse pomembno, kako se s temi sredstvi ravna. Po mnenju predlagateljev zavod prav tako ni objavil pogodb z izvajalci zdravstvenih storitev javno, metodologije končnega obračuna ni predstavil za vsakega posameznega izvajalca na sekundarnem nivoju posebej, posameznih postavk pa ni nikoli razložil. Zavod je dolžan izvajati nadzor nad izvajalci zdravstvenih storitev. Takega nadzora pa ne izvaja v celoti, na kar je opozarjalo tudi Računsko sodišče. Zavod po mnenju predlagatelja ne objavlja količine nadzorov po javnih zavodih in pri koncesionarjih, pa bi to moral storiti, saj bi tako povečal preglednost poslovanja. Računsko sodišče je leta 2012 ugotovilo, da je zavod v letu 2010 med obveznostmi do lekarn izkazoval zneske, ki niso imeli pravne podlage v receptih. Lekarne so obračunale napačne cene zdravil, šifre zdravnikov na nekaterih receptih pa niso bile več veljavne. Zastavlja se nam tudi vprašanje, zakaj Zavod za zdravstveno zavarovanje ne vrši nadzora nad storitvami nenujnih reševalnih prevozov, saj so le-ti v letu 2013 kar za 218 % presegli načrtovano vrednost storitev. Praviloma bi morali naročniki te prevoze naročati samo pri izvajalcih, ki imajo sedež v istem kraju kot naročnik. In odgovor generalnega direktorja je bil, da se nadzor ne vrši, saj je le-ta drag, da zavod nima dovolj kadrov in finančnih sredstev. A žal takšnega opravičila v Slovenski demokratski stranki nikakor ne moremo sprejeti. In iz vsega navedenega lahko sklepamo, da je na tem področju zelo nujna sistemska organizacijska sprememba zakonodaje, nadzor, se pravi, povečati nadzor ter seveda sprememba v smeri povečanja odgovornosti vodstva zavoda. V Slovenski demokratski stranki bomo priporočilo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Gantar bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Še enkrat pozdravljeni! V zdravstvu se v bistvu že vsaj v zadnjem desetletju, pa raje več, kopičijo težave, na katere se opozarja, ki jih poznamo in katere vedno bolj občutimo tudi kot bolniki. Razlogov za to je veliko in jih ni moč pripisati eni sami instituciji ali njenemu morebitnemu monopolnemu položaju, neučinkovitosti dela ali slabemu nadzoru. Težave v zdravstvu so v prvi vrsti posledica demografskih sprememb in z njimi povezanim porastom kroničnih nenalezljivih bolezni, razvoja medicine, farmacije, tehnološkega napredka, nenazadnje pa tudi ugotovljenih nepravilnosti, nesodobne tudi na nek način preživete zakonodaje in hude gospodarske krize preteklih let. In slednja je še dodatno povečala velik razkorak med tistim, kar od zdravstva pričakujemo, in tistim, kar lahko financiramo oziroma za kar lahko zagotavljamo sredstva. In seveda, prej kot se bomo tega zavedali, prej bomo tudi lahko začeli reševati nakopičene težave v zdravstvu. Ob tem lahko razumemo željo predlagatelja po večji transparentnosti in nadzoru nad porabljenimi sredstvi, po uvedbi, sicer smiselnih standardov in normativov, se pa obenem strinjamo z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, da predlogi priporočil presegajo zakonske okvire nalog Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in da tak predlog ne upošteva načela delitve oblasti. Sicer dobra priporočila večinoma niso naslovljena na pravi naslov in odražajo tudi nezadostno poznavanje vloge in pristojnosti Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, če že govorimo in je tema o tem zavodu. A ostaja dejstvo, da je sprememba načina financiranja zdravstva nujna. V nasprotnem primeru se bomo iz dneva v dan bolj soočali s pravicami, ki jih bomo v resnici imeli bolj na papirju kot pa v vsakodnevnem življenju. Sistem partnerskega dogovarjanja v zdravstvu potrebuje spremembe. Zastarel in nestimulativen je tudi sistem obračunavanja hospitalnih in vrednotenja ambulantnih storitev, kar vodi le v slabšo dostopnost in daljšanje čakalnih dob, ki jih samo z dodatnim denarjem ne bomo rešili. Namesto dobrega in učinkovitega dela financiramo bolj ali manj zmogljivosti posameznega izvajalca, plačni sistem v javnem sektorju pa ne spodbuja k boljšemu, bolj učinkovitemu, varnejšemu delu. Lahko bi še veliko našteval, že tu je dovolj razlogov za spremembe, ki pa se ne nanašajo samo na Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Ob tem mora vsak udeleženec prevzeti svoj del odgovornosti, v prvi vrsti politika, po drugi strani pa seveda tudi vodstva javnih zavodov in nenazadnje Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Vendar pa je treba vedeti, da so pristojnosti vsakega med omenjenimi jasne in tudi zakonsko opredeljene in da jih ne moremo presegati in jih omejevati oziroma širiti na druga področja. Zato naša Poslanska skupina enotno podpira sklep, da predlog priporočila ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Pred nami je obravnava priporočil Zavoda za zdravstveno zavarovanje, ki so jih pripravili v Poslanski skupini Nove Slovenije. Socialni demokrati priporočil ne bomo podprli, saj so, kot ugotavljata že Vlada in Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, neustrezna in presegajo zakonsko določene okvire pristojnosti posameznih institucij. V skladu z načelom delitve oblasti, zapisanim v 3. členu Ustave, lahko Državni zbor obravnava in sprejema odločitve le v zvezi z zadevami, ki so v njegovi pristojnosti, kar pomeni, da ne more obravnavati in sprejemati odločitev, ki so v izključni pristojnosti drugih vej oblasti oziroma drugih državnih organov. Predlagatelji z vsebino priporočil, s katerimi poskušajo doseči uresničitev sklepov Vlade, Državni zbor postavljajo v položaj Vlade. Takšno ravnanje pa je sporno, saj nima pravne podlage v veljavni zakonodaji in pomeni poseg Državnega zbora v pristojnost in delovno področje Vlade. Priporočila so sporna tudi v smislu določanja obveze zavodov, da pripravi sistemske rešitve za transparentno izvajanje določenih nalog, ki jih zavod upravlja na podlagi Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki pa so zakonska materija. Povedano pomeni preseganje zakonsko določenih okvirjev pristojnost in nalog zavoda. Vsi se strinjamo, da je naš zdravstveni sistem potreben prevetritve. Nabralo se je veliko težavam, ki jih moramo odpraviti. Na strani financiranja imamo socialno neupravičeno dopolnilno zdravstveno zavarovanje, ki zavarovalnicam kljub splošnemu pomanjkanju sredstev za zdravstvo prinaša lahek dobiček. Na strani organizacije zdravstvene dejavnosti smo dopustili nenadzorovano mešanje javne in zasebne zdravstvene dejavnosti, posebej v obliki nesmotrnega podeljevanja koncesij. Hkrati preveč zanemarjamo primarno raven zdravstvenega varstva. Problemov, za katere se vsi strinjamo, da jih je treba reševati, ne moremo odpraviti čez noč in na način, kot so si ga zamislili predlagatelji priporočil. Oblikovanje zdravstvene politike je v pristojnosti ministrstva, ki mora pripraviti zdravstveno reformo. Nujna podlaga za zdravstveno reformo je celovita analiza zdravstvenega sistema, na podlagi katere bo temeljila tudi priprava sistemskih rešitev za večjo transparentnost plačil zdravstvenih storitev. Do sedaj Sloveniji ni uspelo izpeljati reform, ki bi naš zdravstveni sistem posodobile in mu zagotovile dolgoročno vzdržnost. Socialni demokrati menimo, da mora biti reforma takšna, da bo zagotovila sistem zdravstvenega varstva, ki bo učinkovit, kakovosten, odvisen in vzdržen, ki bo temeljil na tradiciji solidarnosti, vzajemnosti in pravičnosti ter bo usmerjen v preprečevanje in zgodnje odkrivanje bolezni ter v učinkovito zdravljenje. Takšen zdravstveni sistem je za nas eden izmed temeljev socialne države. Socialni demokrati ne moremo pristati na neoliberalno logiko, ki tudi zdravje razume kot tržno blago. Za nas je zdravje javno dobro, zato ne more biti podrejeno zakonitostim trga. Privatizacija zdravstvenega sistema in izenačevanj javnega in zasebnega zdravstva vodita k neenakopravni obravnavi bolnikov, to pa pomeni diferencirano kakovost glede na bolnikov socialni položaj in neenakopravno dostopnost. Vladajoča koalicija mora v temu mandatu na področju zdravstva narediti korak naprej in slovenski zdravstveni sistem trdno usmeriti k solidarnosti, pri zagotavljanju sredstev in k učinkovitemu izvajanju javne zdravstvene dejavnosti. Socialni demokrati bomo še naprej vztrajali, da potrebujemo pravično in solidarno javno zdravstvo. Z dobro organizacijo javne zdravstvene dejavnosti ter s preprečevanjem korupcije in klientelizma bomo dosegli učinkovite in za vse enako dostopne zdravstvene storitve. Zdravstveni sistem mora biti v službi zagotavljanja zdravja vseh posameznikov in posameznic. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Razpravo o teh priporočilih je treba postaviti v kontekst. Spomnimo, da so se vladne stranke v koalicijskem sporazumu izrecno obvezale, da bodo z reformo okrepile javni zdravstveni sistem, da bodo omejile privatni sektor in da bodo odpravile neučinkovito in nepravično dopolnilno zdravstveno zavarovanje. To še zdaleč ni samoumevno. Vemo, da te obljube segajo najmanj v leto 2003, ko je bila objavljena Kebrova bela knjiga. Po drugi strani pa je že nekaj časa na mizi tudi neka druga zdravstvena reforma, ki predvideva komercializacijo obveznega zdravstvenega zavarovanja, liberalizacijo izvajanja zdravstvenih storitev in zmanjševanje košarice zdravstvenih pravic. Protagonisti tega drugega scenarija privatizacije in komercializacije zdravstva so do zdaj vedno uspešno blokirali napredek javnega zdravstva in zdravstvenega zavarovanja. Res pa je, da reformo v prid javnega sistema ni bila nikoli tako izrecno izpostavljena kot v koalicijskem sporazumu te Vlade, ki ga v Združeni levici v tem delu podpiramo. Zato nismo presenečeni, ko naletimo na lobiranje in različne kampanje zasebnih zavarovalnic in dela zdravništva, ki poskušajo diskreditirati javni zdravstveni sistem nasploh in Zavod za zdravstveno zavarovanje posebej. Pri tem izkoriščajo neodločnost Vlade, predvsem predsednika Vlade, da bi jasno stal za lastnim koalicijskim programom. Iz razlogov, do katerih bom prišel nekoliko kasneje, se zdi, da ima tudi današnja razprava precej podoben namen. Predno se dotaknem tega vprašanja, se moram vseeno odzvati na izjavo predsednika Vlade, ki jo je izrekel s te govornice mesec dni nazaj, zato ker se to neposredno dotika vsebine predlaganih priporočil. Konkretno, predsednik Vlade je dejal, da je naš zdravstveni sistem zavožen. Zdaj, če rečeš, da je sistem zavožen, pomeni, da ta sistem nima opravka z nepravilnostmi, ampak da ima konstrukcijsko napako. In tu je seveda srž problema. Tudi ti predlagatelji bi nas namreč radi prepričali, da je s tem našim zdravstvenim sistemom prav vse narobe. In ko to začne ponavljati še predsednik Vlade, se ustrašim, da ne razume svojih lastnih obljub, ki jih je dal v koalicijski pogodbi ali pa da Vlada že zdaj popušča zavarovalniškim in zdravniškim interesom na račun 99 % prebivalcev, ki smo življenjsko odvisni od javnega zdravstvenega sistema. Reforma, ki je obljubljena v koalicijskem sporazumu, je nadgradnja sedanjega, torej javnega sistema, ki je v osnovi pravi, v osnovi je dober. Problem je v tem, da se mu od leta 1991 naprej zmanjšujejo sredstva in da se ga košček za koščkom komercializira. Če tega predsednik Vlade ne razume, potem ne vem, kako bo izpeljal to, čemur se je zavezal, in to, kar je obljubil. Zato so ta priporočila, čeprav jih v Združeni levici ne podpiramo, na nek način koristna. Vlado in koalicijo silijo, da se opredeli do svojih lastnih obljub glede zdravstvenih pravic in do javnega zdravstva. Če preidem na vsebino predlaganih priporočil, za začetek seveda ne morem mimo ugotovitve Zakonodajno-pravne službe, da ta priporočila Zavodu za zdravstveno zavarovanje nalagajo naloge, za katere ta zavod v resnici niti ni pristojen. To velja predvsem za 2. in 3. točko. Državni zbor naj bi priporočil zavodu, da do 30. junija pripravi sistemske rešitve za transparentnost plačil zdravstvenih storitev in sistemske rešitve za transparenten nadzor. Iz obrazložitve pa je razvidno, da se sam predlagatelj dobro zaveda, da se obseg programa in cene storitev določajo v okviru pogajanj. Način teh pogajanj je določen v 63. členu Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Kakršnekoli večje spremembe so mogoče samo na ravni zakona, pa tudi rezultati teh pogajanj niso v rokah zavoda, zavod je samo eden od partnerjev, ki sodelujejo v tem dogovarjanju, drugi partnerji so Združenja izvajalcev, je Zdravniška zbornica in Ministrstvo za zdravje. V primeru, da do dogovora ne pride, na koncu razsodi Vlada, kar se je na primer zgodilo ravno v lanskem letu. Skratka, če bi bil to, kar je danes pred nami, dejansko dobronameren poziv, kot pravi predlagatelj, da je, bi ga bilo treba nasloviti na vse partnerje oziroma bi bilo treba od Vlade zahtevati, da pripravi spremembo zakona. Glede na to, da so po zagotovilih Vlade te aktivnosti že v polnem teku, je priporočilo v resnici brezpredmetno. Vprašanje pa je seveda, kakšne bi morale biti spremembe, ampak o tem nekoliko kasneje. Glede amandmirane 1. točke, da naj zavod pripravi standarde in normative v skladu s 26. členom Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, je treba najprej opozoriti na to, da obstaja dve vrsti normativov. Eno so kadrovski normativi, ki določajo, koliko dela morajo v določenem času opraviti sestre in zdravniki. Vemo, da je ena od stavkovnih zahtev Fidesa ravno to, znano je, da so stanovske organizacije pripravile dve modri knjigi, eno za zdravnike, drugo za sestre, skratka to niso normativi iz 26. člena. To pa pomeni, da postane brezpredmeten argument iz obrazložitve predloga, da mora zavod pripraviti te standarde, zato ker so posamezni zdravstveni poklici že začeli sami s pripravo teh istih standardov. Skratka, kadrovski normativi določajo, koliko sester mora biti na nekem delovišču, koliko ur lahko zdravnik dela v operacijski sobi. Standardi iz 26. člena pa se nanašajo na take stvari kot je to, ali obvezno zavarovanje krije belo ali srebrno plombo. To je opredeljeno v pravilih obveznega zdravstvenega zavarovanja in delno tudi v splošnih dogovorih. In mi tukaj nismo usposobljeni za presojanje o tem, ali so ti standardi dovolj izčrpni ali ne. Dejstvo pa je, da se na podlagi teh standardov vsako leto sprejme splošni dogovor in da zdravstvena dejavnost poteka bolj ali manj normalno. Brez soglasja zdravstvenega ministra ni potrjen noben splošni dogovor in brez soglasja Vlade ni potrjen noben finančni načrt zavoda, zato mi ne moremo podpreti priporočila, da zavod realizira pet let stare sklepe Vlade, če v teh sklepih ni zapisano, kaj konkretno je narobe z obstoječimi standardi, kaj in kje so konkretne pomanjkljivosti. Vlada pravkar izvaja analizo obračunskih modelov in drugih ukrepov za izboljšanje sistema določanja cen in dogovarjanja o programih. V teh pripravah sodeluje tudi zavod, zato bi bilo precej nesmiselno, da zavodu nalagamo, da samostojno pripravlja iste standarde, in to celo v izjemno kratkem roku 40 dni. Če povzamem. Ta priporočila nalagajo zavodu naloge, za katere po zakonu ni pristojen oziroma so brezpredmetne, ker jih v okviru svoje analize pripravlja Vlada. Upam, da jih Vlada pripravlja v skladu z obljubami iz svoje koalicijske pogodbe, ne pa v tej smeri, ki jo nakazujejo priporočila pred nami. Predlagatelj namreč v obrazložitvi k 1. točki pravi, da brez določitve standardov in normativov, citiram, "ni možen naslednji nujen korak, ki bo transparentno in enakopravno prerešetal košarico zdravstvenih pravic," konec citata. In ravno v tem grmu se skriva zajec. Že prej sem rekel, da imamo na mizi dve reformi. Ko govorimo o zdravstvenem zavarovanju, se je treba torej opredeliti, ali smo za to, da se ukine dopolnilno zdravstveno zavarovanje in se ga v obliki javne dajatve prenese v okvir obveznega zavarovanja. Na ta način bi bile vse pravice iz obveznega zdravstvenega zavarovanja za bolnike brezplačne, medtem ko bi v obliki dajatve vsak prispeval po svojih zmožnostih. Svetovna zdravstvena organizacija upravičeno opozarja, da sistem doplačil revnejšim prebivalcem onemogoča dostop do zdravja. Dopolnilno zavarovanje ni rešitev, ker je za marsikoga še vedno predrago. Leta 2003 je bila narejena anketa, ki je pokazala, da je bilo 5 % prebivalcev brez dopolnilnega zavarovanja. Sicer pa je tak sistem nepravičen tudi do tistih, ki si ga lahko privoščijo, preprosto zato, ker je premija enaka, ne glede na to, ali nek človek prejema minimalno plačo ali pa ta človek prejema plačo, ki je ustrezna, na primer, funkciji direktorja. Dodaten problem je tudi v tem, da je tak sistem ekonomsko strašno neučinkovit. Zavarovalnice si konkurirajo za zavarovance, kar pa jim prinese obilo stroškov. Njihovi obratovalni stroški so okrog 10 %, zavod ima teh stroškov za 1,8 %. Če na teh 10 % obratovalnih stroškov privatnih zavarovalnic damo še to, da morajo zavarovalnice zaslužiti še dobiček, pridemo do tega, da v zavarovalnicah neupravičeno konča okrog 40 do 50 milijonov naših skupnih sredstev, ki bi jih naš zdravstveni sistem sicer zelo krvavo potreboval. Zato je normalno, da se je Vlada zavzela za ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Razumljivo pa je tudi, da se zasebne zavarovalnice temu upirajo. Oblikovala se je široka fronta zdravniških organizacij na čelu s FIDES, ki zahteva konkurenco zavarovalnic na področju obveznega zavarovanja. Scenarij za komercializacijo si lahko vsak prebere v strateških usmeritvah slovenskega zdravstva za izhod iz krize. Najprej se zmanjša košarico pravic. En del pravic se prenese v druge socialne blagajne, druge pravice se pa preprosto izčrta. Te storitve potem postanejo blago, treba jih je plačati iz žepa ali pa skleniti dodatno zavarovanje. Ta ukrep bi nedvomno povečal neenakost v dostopu do zdravja, koristil bi pa izključno finančnemu kapitalu, v tem primeru zavarovalnicam. Ni pa to še vse. Preostale pravice bi se razdelile na košarici A in B. V košarici A bi ostale zahtevne storitve, ki ostanejo v javnem sistemu in jih direktno krije zavod. Manj zahtevne storitve, ki pa so hkrati tudi bolj donosne, pa bi šle v košarico B. Te storitve bi plačal bolnik sam ali pa bi jih plačala njegova zasebna zavarovalnica, zavod pa bi jim moral refundirati stroške do višine standardne cene. Ali ni to krasen nov svet za zasebne zavarovalnice, ki bi lepo pobirale smetano, pa za privatne izvajalce, ki bodo dobivali državno subvencijo. Zavarovalnice bodo takoj za to, da se dopolnilno zavarovanje ukine, ker bi na ta način dobile obvezno pogodbeno zavarovanje in še dodatno zavarovanje za pravice, ki bodo letele iz košarice pravic. Kar pa je dobro za zavarovalniški kapital, je seveda slabo za bolnike, predvsem za prekarne delavce, delavce z nizkimi plačami, brezposelne, upokojence in tako naprej. Zato smo v Združeni levici absolutno proti kakršnemukoli rešetanju košarice pravic, kot je predvideno v teh priporočilih. Pravice je treba ohranjati in po možnosti širiti. Smo tudi absolutno proti komercializaciji zdravstvenega zavarovanja, v komercialnem zavarovanju zdravstva preprosto nimajo kaj iskati. Hvala.
Hvala. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji se zavedamo resnosti stanja, v katerem se nahaja naš zdravstveni sistem. Vsi se strinjamo, in se v tem že ponavljamo, da je potreben temeljite prenove. Ker ključnih zakonodajnih predlogov za reformo zdravstvenega sistema s strani Vlade še ni, smo se odločili, da lahko s predlogi priporočil največji in tudi edini zdravstveni blagajni, ki jo upravlja Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, predlagamo priporočila in na ta način skušamo pospešiti uresničevanje že sprejetih zavez drugih organov. V Novi Sloveniji smo želeli, da Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije upošteva priporočila, ki se nanašajo na pripravo standardov in normativov skladno z določili 26. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. To priporočilo ne vsebuje ničesar novega, saj so pretekle vlade že vse od leta 2010 ob obravnavi poslovnega načrta ZZZS zavarovalnici naložile pripravo standardov in normativov storitev in drugih pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, ki so podlaga za določanje cen zdravstvenih storitev. Vsakršno sprenevedanje direktorja zavarovalnice o tem, da ti standardi in normativi že obstajajo oziroma spet drugič, da ZZZS ni pristojen za njihovo pripravo, so nesprejemljivi. Državni zbor resda lahko sprejema samo priporočila, torej neobvezen akt, medtem ko imajo sklepi Vlade povsem drugo, zavezujočo plat. Brez prejema standardov in normativov, ki ima za posledico preoblikovanje košarice zdravstvenih pravic, ne more biti noben dodaten ukrep pravičen do vseh zavarovancev ter ne pridemo nikoli dlje, kot do nekajkratnega poskusa spreminjanja zdravstvene zakonodaje. V Novi Sloveniji se zavedamo, da je za pripravo reformne zakonodaje zdravstvenega sistema pristojna Vlada, vendar pa to ne pomeni, da o vlogi in soodgovornosti Zavoda za zdravstveno zavarovanje ne bi smeli razpravljati. Priznati je treba, da je sistem oblikovanja in plačevanja cen storitev zdravstvenim izvajalcem nepregleden. To še dodatno zapleta nedodelan informacijski sistem, kar ima za posledico še preveliko papirnega poslovanja zavoda in posledično po ugotovitvah Računskega sodišča tudi večkratno plačevanje istih storitev. Zdravje vseh državljanov je v rokah enega in edinega financerja, to je ZZZS, kar je unikum v evropskem prostoru. Nadzor nad Zavodom za zdravstveno zavarovanje je slab. Velikokrat le-ta nadzira sam sebe. Zavod za zdravstveno zavarovanje ima še veliko nedokončanega dela na področju transparentnosti in nadzora nad napotovanjem in izvajanjem storitev kot tudi druge zakonodaje. Naj to podkrepimo z dejstvi, da je Zavod za zdravstveno zavarovanje začel s prvimi izterjavami zdravnikom specializantom, ki bi se morali vrniti v regijo, pa se niso, pričel šele lani, čeprav zakon velja že vse od leta 2003. Seveda tega Zavod za zdravstveno zavarovanje ni začel na lastno pobudo, ampak zaradi priganjanja in vztrajnosti tako Zdravniške zbornice kot Ministrstva za zdravje. V Novi Sloveniji se ne strinjamo, da predlagana priporočila ZZZS niso potrebna in aktualna, saj posledice nedelujočega zdravstvenega sistema vedno bolj občutimo državljani z daljšanjem čakalnih vrst in zmanjšano kakovostjo zdravstvenih storitev, medicinske opreme in pripomočkov, kljub velikemu naporu zdravnikov in zdravstvenih delavcev. Čas je za spremembe.
Hvala lepa. Gospod Branko Zorman bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana ministrica, predstavniki ministrstva, spoštovani kolegi in kolegice! Zdravje je univerzalna vrednota in temeljna pravica vsakega posameznika, zato je seveda izredno pomembno, da država s primerno zdravstveno politiko teži k cilju za dvig razpoložljivosti in kakovosti storitev v javnem zdravstvu. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije deluje kot javni zavod, ki upravlja s sredstvi obveznega zdravstvenega zavarovanja vseh državljanov, zato mora delovati po načelih socialne pravičnosti in solidarnosti. Številni pozivi s strani upravičencev zdravstvenih storitev kot tudi izvajalcev in strokovne javnosti, torej Zdravniške zbornice Slovenije, Slovenskega zdravniškega društva, FIDES in tako dalje, opozarjajo na to, da se nevarno znižuje kvaliteta oziroma standard zdravstvenih storitev, sistem pa potrebuje reorganizacijo. Tako v Zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju kot tudi v statutu ZZZS ima zavod opredeljeno nalogo priprave standardov in normativov, česar pa ne uresničuje. K opravljanju te svoje dolžnosti ga je po številnih pritiskih s strani javnosti pozvala tudi Vlada, prvič leta 2010, v letu 2011 in ponovno v letu 2013. Vemo, da na netransparentnost plačevanja Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije opozarja tudi Računsko sodišče, zato upravičeno skrbi tudi nas in je prav, da o teh vprašanjih govorimo tudi v Državnem zboru, ki kot osrednji prostor za razpravo igra ključno vlogo pri ustvarjanju novih politik. Vendarle pa je treba jasno ločiti meje pristojnosti. Menimo namreč, da predlog priporočila posega v načelo delitve oblasti, saj Državni zbor kot zakonodajno telo nima pristojnosti do poziva zavodu, da upošteva sklepe, ki jih je sprejela Vlada kot izvršilni organ. Menimo tudi, da priporočilo s pozivom k pripravi sistemskih rešitev ni primerno, saj gre za rešitve, ki vplivajo na celoten zdravstveni sistem in zato morata celotna koordinacija in vodenje potekati pod okriljem Ministrstva za zdravje. V Stranki modernega centra smo že večkrat izrazili nestrinjanje z delovanjem in poslovanjem Zavoda za zdravstveno zavarovanje, kar smo nenazadnje jasno pokazali tudi z nepodporo kandidatu za direktorja ZZZS. Vendar glede na vsebinske pomisleke o ustreznosti in zakonitosti predlaganih priporočil, na katere v svojem mnenju opozarja tako Vlada kot Zakonodajno-pravna služba, in glede na razpravo, opravljeno na 4. redno seji Odbora za zdravstvo dne 6. 5., Poslanska skupina SMC zavzema stališče, da Predlog priporočila Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije v zvezi z neizvedbo sklepov Vlade, večjo transparentnostjo plačil in pripravo sistemskih rešitev učinkovitega nadzora nad izvajanjem zdravstvenih storitev, ki ga je pripravil predlagatelj, ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev o predlogu priporočila. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi naj se gospod Tomaž Gantar. Izvolite, gospod Horvat.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovana gospa ministrica z ekipo, dragi kolegice in kolegi! Seveda je najlažje reči, nismo pristojni, nimamo pristojnosti, nimamo zakonskih pooblastil in tako naprej, kar v tem kontekstu, kar danes govorimo, morda res drži. Gotovo pa smo pravzaprav na neki isti poti, ravno v tem, kar je zdaj nazadnje kolega Zorman povedal in nas vse skupaj spomnil, da direktor Zavoda za zdravstveno zavarovanje tukaj v Državnem zboru ni dobil podpore, temu pravzaprav nekako sledi ta razprava, ki jo bomo danes, upam, da kvalitetno opravili. Mi smo se z zdravstvenim sistemom veliko ukvarjali in se ukvarjamo že kar nekaj časa v okviru naše ekipe za prihodnost ali po domače rečeno vlade v senci. S tem smo se veliko ukvarjali pred lanskimi volitvami in zelo jasno zapisali tudi v naš volilni program, kaj bi po našem prepričanju bilo nujno, da naredimo v smislu zdravstvenih reform ali zdravstvene reforme, da bi dejansko stanje v Sloveniji na zdravstvenem področju popravili in ga dvignili na nek primerljivi evropski nivo. Nisem zdravnik, nisem specialist, nisem diagnostik, lahko pa ugotovim, da je zdravstveni sistem v Sloveniji resno bolan. Pa to zdaj, da se razumemo, ni kritika tukaj prisotne spoštovane ministrice in njene ožje ekipe. Že kar nekaj časa ugotavljamo, da nismo sposobni narediti reform, čeprav sem prepričan, da je toliko strokovnega znanja na ministrstvu, pa morda še kje, da bi bilo treba samo še malo več politične volje in realizacije. In temu bi rekli zdravstvena reforma. Preden nadaljujem morda nekaj glede samega financiranja, če že govorimo o zdravstveni zavarovalnici. Prvo dejstvo je, da je v Sloveniji delo relativno visoko obdavčeno. Stopnja delojemalčevih prispevkov je 22,1 % na bruto plačo in je najvišja med državami OECD. To je alarm. To je razlog za alarm. Drugič, obstoječ zdravstveni sistem dolgoročno ni javnofinančno vzdržen, za javne finance bo izziv, prvič, kako pokriti primarni finančni primanjkljaj v zdravstvu, drugič, kako pokriti dodatni primanjkljaj ob eventualni ukinitvi dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ki je nekako napovedano, iIn tretjič, kako zagotoviti potrebna sredstva še za pokojninski sistem in sistem dolgotrajne oskrbe, kar je pravzaprav tudi vsebina, ki je na mizi. Tretjič, zdravstvena reforma mora potekati na več ravneh. Tu ne bo šlo samo za spremembo enega zakona. Tu bo najbrž po našem razumevanju nujna sprememba kar nekaj zakonov, ki bodo potem morali veljati najbrž na isti datum. Torej, zdravstvena reforma ne more potekati samo na strani virov sredstev. In naslednja ugotovitev, zdravstvena reforma bi morala potekati sočasno s spremembami pokojninskega sistema in sistema dolgotrajen oskrbe. To smo mi zapisali v naš program. Veliko smo se s tem ukvarjali. Sami seveda tega znanja, vsaj vsega nimamo, zato smo se seveda šli posvetovati k pametnim, ki to zadevo obvladajo. Mi smo jim zaupali in to zapisali v naš program, ki je javno dostopen. Če smem samo še nekoliko okvantificirati prispevke za socialno varnost v Sloveniji, ker sem pač govoril o tem, da je delo v Sloveniji relativno visoko obdavčeno. Pa poglejmo, za pokojninsko in invalidsko zavarovanje delojemalci plačujemo iz bruto plače 15,5 %, delodajalci pa, na bruto seveda, 8,85 %, torej skupaj 24,35 %. In kar nas danes zanima, za obvezno zdravstveno zavarovanje – seveda imamo v mislih Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije – pa delojemalci, da spomnim, plačujemo iz bruto plače 6,36 %, delodajalci pa 7,09 %, to je skupaj 13,45 % je prispevna stopnja na bruto plačo. Potem seveda imamo še prispevke za zaposlovanje in za starševsko varstvo. In pod črto delojemalci plačujemo, kot že rečeno, 22,1 % na bruto plačo, delodajalci pa še dodatnih 16,1 % oziroma skupaj 38,2 % na bruto plačo. Izjemno izjemno visoka obremenitev dela oziroma bruto plače, ampak kolegice in kolegi, reforme najbrž ne bomo delali samo na osnovi finančnega segmenta. Denar ni vse. Denar ni vse, zato govorimo o normativih, zato govorimo o nujno potrebni reorganizaciji. Mi se moramo enkrat v tej državi tudi dogovoriti, da seveda, ja, se strinjam, zdravstvo je javno dobro oziroma naše, moje osebno dobro. To je največja vrednota. Če nisem zdrav, potem mi vse drugo pravzaprav tudi ne koristi. Najbrž moramo tudi nekoliko spremeniti naše razmišljanje do privatnih klinik. Koliko jih že imamo v Sloveniji? Zanimiva je spletna stran. Ko sem se pripravljal na to razpravo, sem šel pogledati. Zelo hitro jo zgooglate in jo najdete, spletna stran, kjer je govora o Top Private Hosipitals in Europe, se pravi, top privatne bolnišnice v Evropi. Ko greste to gledati, si misliš, pa res ni vse slabo, kar je privat. Zakaj bi mi morali, gospe in gospodje, z javnim denarjem, ki ga itak nimamo in ga še dolgo časa ne bomo imeli, zidati objekte, zakaj bi mi javni denar morali vlagati v zidove, zakaj tega ne bi zaupali in prepustili zasebnikom in na ta način bi se gotovo razbremenila javna oziroma državna blagajna. Ampak danes verjetno tukaj ne bomo prišli do konca. Že v definiciji, da je javno zdravstvo seveda sestavljeno, po našem razumevanju, iz državnega in zasebnega. Tisto zasebno mora biti seveda pod bujnim očesom, pod kontrolo, ker danes žal ta kontrola tukaj pa tam šepa, če sem tako diplomatski, ker drugače v zdravstvenem sistemu šepa in še kje drugje, ampak danes govorimo o tem, ker drugače ne bi imeli toliko pijavk, ki so prisesane na ta zdravstveni sistem, s katerim se vsi strinjamo, pa nismo diagnostiki, da je bolan. Nekaj dejstev o zdravju kot vrednoti. Seveda, zdravje je za ljudi ena izmed največjih dobrin in vrednot. Tukaj se verjetno vseh nas 90 strinja. Res pa je, da se tega zavedamo šele takrat, ko zbolimo, ko v vrsti čakamo nekaj mesecev, upam da ne let, da nam zamenjajo kakšen kolik ali koleno ali pa kakšen organ. In ko zbolimo, je kakršnakoli čakalna doba in negotovost groza za človeka, groza za bolnika. Dejstvo je, da so čakalne dober nepotrebne. Z dnevi čakanja na obravnavo, pazite to, to so pametni ljudje izračunali, z dnevi čakanja na obravnavo pa eksponentno naraščajo stroški za končno ozdravitev. Eksponentno. Kdaj drugič tudi o številkah. In kakšni so naši odgovori za prihodnost za zdravstveni sistem? Kot rečeno, smo se že v predvolilnem programu veliko s tem ukvarjali in navedli osnovne nujne postopke, ki bi jih bilo potrebno urediti takoj. Tukaj bi ministrico pravzaprav prosil in pozval, da časa nimamo, da je treba iti v realizacijo reform takoj. Poglejte, še malo pa se bomo znašli v predvolilnem letu. Nikoli ne vemo, kdaj je predvolilno leto, in v predvolilnem letu vi ne morete sprejemati nobenih reform, prav nič. Morda kakšne kozmetične popravke, ki pa ne dajejo pozitivnih učinkov, prej negativne. Tako da tukaj je naš prvi apel iz današnje razprave, dajmo stopiti skupaj in gremo v akcijo, in to takoj. Zaradi pomanjkanja časa in ker bodo tudi kolegi razpravljali, bom malo pohitel. Kakšno je sedanje stanje? Imamo javno zdravstveno mrežo za javni denar seveda. Kot rečeno, zasebnega zdravstva je komaj za vzorec. Še vedno se nekako zasebnikov bojimo. Tako kot sem zadnjič govoril, ko smo govorili o zasebnih šolah oziroma o spremembi ustave v zvezi s šolskim sistemom. Zasebnikov se tako bojimo kot v nekem prejšnjem režimu, ko so kmetom rekli, da ne smejo imeti več zemlje kot 10 hektarjev, in ko je obrtnik, zasebnik lahko imel samo pet zaposlenih. Neumnost od neumnosti. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije je pravzaprav dvotretjinski plačnik, je tudi nosilec pogodb in kreator politike. Ali je to prav? Ali je prav, da je zdravstvena zavarovalnica kreatorka politike? Po mojem, našem prepričanju ne. Administrativni in finančno-medicinski nadzori so nepregledni, tudi brez javnih razpisov. In inšpekcijske službe vsaj treh ministrstev niso povezane. Kolegice in kolegi! Ta razprava je kljub temu, da se ji pravnoformalno očita, bolj konkretno tem našim priporočilom, da so pravnoformalni očitki, da nimamo pristojnosti karkoli reči ali priporočati Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ampak mislim, da je to nek osnutek razprave, širše razprave, ki pa mora biti vodena, upam da čim prej, s strani vlade, s strani koalicije. Mora biti usmerjena v neko zdravstveno reformo. To mora biti neka sistematična razprava, ki bo seveda na koncu dala ne zgolj neke površinske sklepe, ampak zakonske rešitve s konkretnimi rešitvami. In jaz si želim, Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanski demokrati smo tukaj pripravljeni, tudi z našim strokovnim odborom smo pripravljeni pomagati, da bi ta zdravstvena reforma, ki jo krvavo potrebujemo, dejansko čim prej zagledala luč svet in da bi dejansko naši ljudje, naši bolniki, nekaj od tega imeli. Ves denar, ki ga usmerimo v zdravstveno oskrbo, v zdravstveni sistem mora služiti izključno pacientu, bolniku. Izključno. In če je to vodilo, pa morda in gotovo še kakšno obstaja, že to je eno od vodil, ki nas mora spremljati skozi razpravo o zdravstveni reformi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Gantar, pripravi naj se gospod Marijan Pojbič. Izvolite, gospod Gantar.
Hvala. Jaz bom mogoče malo, glede na to, kar sem zdaj poslušal, razpravo drugače usmeril. Jaz seveda izhajam iz stališča, da imamo zelo dobro zdravstvo, predvsem zelo dobro glede na to, kar v njega vlagamo. In prepričan sem, da bi izredno težko našli zdravstveni sistem, ki je na eni strani do te mere učinkovit in za katerega se nameni tako malo denarja na prebivalca, kot ga namenja Slovenija. Lahko je seveda propagirati privatne institucije, ampak nič nismo slišali o cenah, o dobičkih, ki se tam ustvarjajo. In že samo, če primerjamo našo sosednjo državo, Avstrijo, poglejte, dejstva so pač številne. Mi namenjamo na prebivalca za zdravstvo dobrih 2 tisoč dolarjev na leto, Avstrija pa preko 5 tisoč dolarjev. Mi zdravila na recepte dajemo praktično, lahko rečem zastonj, tam vsak recept stane, ne vem, 15 evrov za otroka, nosečnico, rakavega bolnika, kogarkoli. V temu delu seveda dostikrat primerjamo neprimerljivo. Slovenski zdravstveni sistem nam marsikje še vedno zavidajo glede na rezultate, prej smo govorili o transplantacijah. In, dajmo biti realni, recimo, učinkovita primerjava je, če gremo primerjati zdravstveni sistem z gospodarstvom v Sloveniji. Poglejte, zdravstveni sitem je prvič po učinkovitosti dela – podatki seveda obstajajo, ne govorim na pamet – popolnoma primerljiv z razvitimi državami na področju zdravstva v Evropi. Se pravi, naša učinkovitost ni nič manjša. V gospodarstvu bi seveda težko kaj takšnega rekli. V zdravstvu je večina zdravstvenih ustanov, predvsem bolnišnic, ki porabijo več denarja, akreditiranih, imajo izpolnjene standarde kakovosti in podobno. V gospodarstvu so svetle izjeme, ampak tega večinoma ni. V zdravstvu je opravljenega ogromno dela, ki ga nihče ne plača, ker tega denarja ni. In seveda ta zapitek je slej kot prej treba plačati. Vsaka pametna država bi z veseljem pokrila izgubo v zdravstvu, ne vem, stotih milijonov, zato da bi obdržala, da bomo za dva tisoč dolarjev na prebivalca obdržali takšen nivo zdravstvenih storitev, kot jih imamo danes. Ampak tega ne moremo, ker enostavno na ta način ne gre. Zelo lepo je poslušati, kako bomo širili pravice na eni strani, na drugi strani kako bomo privatno zdravstvo uvajali. Lepo vas prosim, s čim? Pa ne zagovarjam seveda anomalij, ki so v zdravstvu prisotne. Vemo da je tudi korupcija prisotna, vemo, da so nepravilnosti. Ampak, lepo vas prosim, trditve, ki smo jih poslušali leto, dve nazaj o 500 milijonih, ki izginejo v zdravstvu, to je popolnoma skregano s pametjo. In vsak, ki malo pozna zdravstvo ve da temu ne more biti tako. Lahko govorimo o desetih, dvajsetih, tridesetih milijonih, kar je ogromno in kar je nesprejemljivo, ampak to ne rešuje problema v zdravstvu. Zato seveda na takšen način poenostavljati enostavno ne gre. Je dejstvo, seveda, zdravstvena reforma je potrebna. ker če hočemo dolgoročno servisirati, če grdo rečem, usluge, ki jih ljudje dobivajo, staranje prebivalstva, nove bolezni, nove tehnologije, nove metode, ob tem, da nam že danes manjka denarja, seveda brez tega ne bo šlo. Nobena reforma, ki premešča denar iz levega v desni žep, tega ne bo zagotovila. In verjemite mi še enkrat, privatno zdravstvo, jaz sem zagovornik javnega zdravstva, ampak je dražje. Javno zdravstvo ne deluje na nivoju in na principu dobičkov. To je dejstvo. In Slovenija danes ponovno, če primerjam z gospodarstvom, glejte, število zdravstvenih delavcev, ki opravi primerljivo delo, je bistveno nižje od povprečju v Evropi, podpovprečno število sester, da ne govorimo o zdravnikih, ki so na repu. Se pravi, težko bi očitali zdravstvu, da dela neučinkovito ali pa da dela slabo zato, ker imamo nekaj čakalnih dob, ki so posledica tega, ker ni denarja, in ker ni ljudi, ki bi to delo lahko tudi opravili. Bolnišnice imajo izgubo, ker presegajo programe dela, lahko tudi do neke mere delajo in vodijo neučinkovito zavode, ampak dejstvo je, da delajo racionalno. Še enkrat, je ni države, ki bi nudila to, kar mi, za denar, kot ga mi namenjamo za zdravstvo. In prodajati tu seveda druge rešitve, kaj vse bo rešilo probleme, ne vem, od privatizacij in ostalega v zdravstvu, lepo vas prosim, ne drži. In prej, ko bo to jasno, lažje bo. Odločitev bo samo na tem, ali bomo našli in na nek način zagotovili dodaten denar, da obdržimo pravice, ki jih imamo danes in ki si jih želimo in ki jih zagovarjamo. In očitati Zavodu za zdravstveno zavarovanje, da ima neke izgube, je smešno. Zavod za zdravstveno zavarovanje je pač servis, ki deluje tudi na osnovi pakta stabilnosti, ki se ne sme zadolževati. Enostavno ima na razpolago denarja, kolikor ga ima, in ga razdeli toliko, kolikor ga ima. In ga ni sistema v zdravstvu, kjer je račun odprt in bo plačano vse, kar zdravstvo je sposobno napraviti. Tega ni. Zato dajmo skušati biti realni v teh naših pogledih in željah, kaj zdravstvo lahko naredi, in se zavedati, da rešitve kljub vsemu niso tako enostavne, kot jih želijo nekateri prikazati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marjan Pojbič, pripravi naj se mag. Margareta Guček Zakošek. Izvolite, gospod Pojbič.
Spoštovani gospod podpredsednik! Te razprave danes, ko jih poslušam, pa ne samo danes, kar veliko časa že razpravljamo o tem zdravstvenem sistemu, jaz mislim, da bi bilo denarja v samem sistemu zagotovo bistveno več, če ne bi imeli v tem zdravstvenem sistemu toliko omrežij, stricev in vseh tistih lopovov, ki na vsako zadevo, ki se v tem zdravstvenem sistemu kupi ali naroči in tako dalje, prislonijo svoj piskerček. In če ne bo zdravstvo, če odgovorni v tem zdravstvenem sistemu ne bodo presekali te svinjarije in preprečili tistim, ki se bogatijo in super živijo na ta račun, je vprašanje, ali in koliko denarja se bo vrtelo v zdravstvenem sistemu. Jaz sem prepričan, da slovenski davkoplačevalci plačujejo ne glede na to, kar ste gospod Gantar zdajle govoril, če primerjamo Avstrijo in tako dalje, ampak vi morate vedeti, da v Avstriji ima navadni delavec tisoč 300 ali pa tisoč 500 evrov plače, pri nas pa 600, precej ljudi je že na minimalni plači. In ne morete pričakovati, če ne pride denar v blagajne, da boste potem vi iz njega lahko toliko in toliko plačevali. To je treba razumeti. Enostavno. Se pravi, mi moramo najprej pri nas z eno logiko razčistiti. Najprej moramo vedeti, ali in na kakšen način bomo storili tisto, kar je ključno, da bodo ljudje imeli denar in bodo več lahko vplačevali v državni proračun, v zdravstveno blagajno in pa v pokojninsko. In če mi ne bomo uspeli na tisti strani, ki je temelj in ključ do tega, da lahko govorimo o neki boljši, večji, višji blaginji, potem vse razprave tukaj niso na mestu, vsaj ne na tak način, da bi lahko govorili o nekih boljših, kvalitetnejših, dolgoročnejših rešitvah. Vsi, ki so danes tukaj razpravljali in vse, ki sem poslušal, skoraj vse, trdijo enako, kot mislim tudi jaz. Naš zdravstveni sistem deluje v resnici slabo. Deluje slabo. In lahko govorijo še predstavniki ministrstva pa tudi določeni predstavniki tukaj v Državnem zboru, da to ne drži. Jaz mislim, da bi se bilo bolj pomembno in bolj treba vprašati, kaj o tem mislijo pacienti. Ko boste paciente vprašali, večino, vam bodo povedali to, kar jaz govorim, in ne to, kar govori ministrstvo, in to, kar govorijo posamezniki predstavniki tukaj v Državnem zboru. Ne bodo tega povedali. Imajo problemov milijon, ko se srečujejo s svojimi zdravstvenimi težavami, milijon problemov. Danes so bile omenjene čakalne vrste in tako dalje, da ne govorimo o tem sploh. Danes je gospa ministrica rekla, da je predlog priporočila neustrezno rešuje omenjeno problematiko, ker presega svoja pooblastila. S tem se strinjam. S tem se strinjam, vendar pa Nova Slovenija je ta priporočila vložila z enim drugim razlogom, da zbudi ministrstvo iz spanja, to vlado Republike Slovenije iz spanja, da začnejo pripravljati ustrezne rešitve, ne pa da hodijo sem, pa to moramo, bi morali narediti, to bomo naredili in tako dalje, a na koncu nobenih konkretnih korakov, nobenih konkretnih predlogov v Državnem zboru od Ministrstva za zdravstvo nimamo. In tudi ministrica in njeni predstavniki vedo, da v našem sistemu ni vse tako, kot bi moralo biti in da bi bilo treba takoj ukrepati. Takoj ukrepati. Ampak glejte, skoraj leto dni je ta vlada Mira Cerarja zdaj tukaj. A čakamo, da bo tej vladi, da vam bo potekel mandat? Čakate, da vam bom potekel mandat, da ste zato na teh pozicijah, da boste prejemali plače in uživali lepo kot mali bogovi? Saj bo štiri leta mimo in zgodba zaključena, nobenemu nič in tako dalje in tako dalje. Leto dni ste tukaj. Vlada Janeza Janše je v letu dni naredila spomnite se, koliko reform? Poglejte, v enem letu. In ne govorite mi tega [[…]]v enem letu. Kaj pa ste naredili vi doslej? Kaj pa ste naredili? Povejte, meni je čisto vseeno, jaz nimam nobenega problema. Jaz podpiram in bi zagovarjal Vlado Republike Slovenije in tudi koalicijo, če bi stvari šle v pravo smer. Če bi stvari šle v pravo smer, bi bil izjemno zadovoljen, izjemno srečen ali pa najbolj srečen v tej državi. Meni je najtežje nonstop kritizirati. Ampak glejte, mi moramo, če pa se nič ne zgodi. Čisto nič se ne zgodi. Ja, saj nič hudega, naslednji mandat bodo videli, komu se bodo smejali ali kdo se bo njim smejal. Gospa ministrica je rekla, glede priprave sistemskih rešitev je naloga Ministrstva za zdravje. Seveda, saj to mi vemo, tega ni treba nam govoriti. Ampak, spoštovana ministrica, mi pričakujemo, da boste dali predloge za zakone na mizo, ne pa nam metati take floskule neumne, ker vemo vsi, saj pa nismo v Državnem zboru pa da ne bi vedeli, kaj je naloga ministrstva. Takšen verjetno ne sedi tukaj v tem državnem zboru, vsaj ne bi smel sedeti, ker bi to bilo skregano z vsem. In prosim vas, ko ste o tem govorili, jaz sem pričakoval, da boste rekli, glejte, aha, to pa to, kar je Nova Slovenija vložila, ni v redu, mi pa imamo rešitev, to, to, to, pa bi vrgli na mizo in bi danes prišli z rešitvami in bi bilo vse okej. Bi rekli, glejte, naslednji teden bomo vložili ta zakon, ta zakon, ta zakon pa v parlamentarno proceduro in bomo rešili ta problem, ta problem, ta problem in ta problem. In bi bilo vse super, vse okej pa vsi zadovoljni. Ampak, da vi vedno govorite samo, ja, pa [[…]]tako kot sem že govoril danes, ne bom to stokrat ponavljal. In dobili smo tudi danes oziroma včeraj na mizo pismo, odprto pismo slovenski politiki in slovenski javnosti. Napisalo pa ga je Društvo za zdravje naroda. In bom prebral, da boste vedeli, kaj so napisali. "Društvo za zdravje naroda je organizirano z razlogom, da se uredi slovenski zdravstveni sistem po meri uporabnikov. Gibanje za zdravje naroda je trdno odločeno, da zavaruje dosedanji zdravstveni sistem in da takoj poskrbi za ukrepe pri izboljšanju tega sistema z namenom, da bo življenje v naši državi vredno življenja, da zaščitimo že obolele državljane Republike Slovenije, da preprečimo razpad zdravstvenega sistema, da poskrbimo za nemočne in starejše državljane, da poskrbimo za mlado generacijo, za njihovo boljše in lepše življenje, da postavimo pravo strategijo preprečevanja bolezni, da zagotovimo ustrezno, pošteno in pregledno plačevanje zdravstvenih storitev, da se dosledno upoštevajo smernice razvoja zdravstvenega sistema, kot jih predlagajo zdravniki, združeni v zdravniških organizacija, Zdravniški zbornici Slovenije, Slovenskem zdravniškem društvu in Fidesu, in devetič, da se na vodilne funkcije Ministrstva za zdravje postavi kompetentne ljudi, ki niso povezani s strankarskimi interesi. Razprave iz sej Državnega zbora kažejo na nekompetentnost vodstva Ministrstva za zdravje, zato je nujno pristopiti k takojšnjem reševanju navedene problematike, razporeditvi dela in odgovornosti in vsakodnevnemu spremljanju rezultatov dela. Glede na navedeno so naši predlogi naslednji. Nujne so takojšnje strukturne spremembe in zdravstvena reforma. Potrebna je takojšnja potrditev standardov in normativov, ki so jih pripravili slovenski zdravniki v okviru Zdravniške zbornice Slovenije in Ekonomske fakultete v Ljubljani. Potrebno je organizirati pregledno, pošteno in pravočasno plačevanje zdravstvenih storitev ter nadzor njihove kakovosti v skladu s standardi. Potrebno je zagotoviti za enake zdravstvene storitve enako plačilo vsem izvajalcem storitev. Predlagamo, da Ministrstvo za zdravje prekine pogodbe s škodljivimi svetovalci, ki zdravstveno blagajno stanejo 600 tisoč evrov. Potrebno je slediti tisti strategiji, ki je pripravljena v okviru Zdravniške zbornice Slovenije in Ekonomske fakultete v Ljubljani. Ta dokument, ki je davkoplačevalce stal 50 tisoč evrov je strokovno pripravljen za izvajanje in delovanje. Potrebno je ustaviti slabo vodenje gradnje zdravstvenih objektov po vsej Sloveniji, saj se v tem prepreči korupcija in nenamenska uporaba javnega denarja. Predlagamo, da se izgradnja zdravniških objektov izvaja na podlagi projektne dokumentacije v predvidenih rokih, brez dodatnih aneksov in dodatnih stroškov, ter da se zagotovi redni nadzor nad izgradnjo in porabo javnih sredstev. Za nastalo situacijo nosi objektivno odgovornost predsednik Vlade, zato je potrebna takojšnja vzpostavitev vseh mehanizmov za reševanje navedene problematike. Pričakujemo, da se bo predsednik Vlade sam osebno zavzemal za kadrovanje kompetentnih ljudi na Ministrstvu za zdrvje po principu, ki ga veleva staro slovensko reklo Le čevlje sodi naj kopitar in prepusti vodenje Ministrstva za zdravje zdravnikom." Odprto pismo je bilo poslano na podlagi Sklepa upravnega odbora Društva za zdravje naroda z dne 12. 5. 2015. Jaz sem prepričan, gospa ministrica, da ste vi tudi to pismo dobili, ker tu ste tudi med navedenimi, in tukaj je zapisano veliko pomembnih stvari. In pričakoval bi, da vas to malo zaskrbi. Mene zaskrbi, ko to poslušam. Tega zagotovo niso pisali popolni laiki, ki se ne bi spoznali na zdravstveni sistem. To sem prepričan. In tisti, ki so to zapisali, zagotovo, če so to pisno poslali tudi predsedniku Vlade in ministrici in tako dalje, za tem stojijo in imajo sigurno za to tudi ustrezne argumente. Zagotovo. V to sem prepričan. Vloga Državnega zbora in tudi danes ta predlog Nove Slovenije je po moji oceni popolnoma na mestu, zato ker je potrebno, nujno potrebno pritisniti na Vlado Republike Slovenije, ki je v fazi spanja ali prebujanja, morda prebujanja, bomo videli v nadaljnjem časovnem obdobju, da začne resnično delati in reševati probleme. Probleme, s katerimi se srečujemo vsak dan. In da ne bomo samo brali in poslušali Mramorja, kako na novo obremeniti gospodarstvo z novimi davki in tako dalje in popolnoma nič drugega. Tega od te vlade, od teh novih obrazov državljanke in državljani Republike Slovenije zagotovo niso pričakovali. In jaz sem prepričan, da ima vlada, po enem letu se je že konsolidirala dovolj, da pa je sedaj nastopil trenutek, da bodo začeli prihajati na mizo kvalitetni konkretni predlogi zakonov, ki bodo ustrezno reševali to problematiko. Prav tako sem prepričan in se sprašujem, ali resnično moramo v tej državi uničiti vse, kar je mogoče, preden se streznimo. Zakaj to govorim? Poglejte, kam smo pripeljali, Pahorjeva vlada, vlada Alenke Bratušek in vlada Mira Cerarja, kam so pripeljali kar se tiče zadolževanja države. Kam? Če ste poslušali včeraj predsednika Računskega sodišča, bi najmanj kar bi pričakoval, da bi moralo to koga izmed vseh nas, ki smo tu v tem parlamentu, močno zaskrbeti. Jaz upam, da spremljate to, kar govorijo kompetentni ljudje. In veste, kaj bo imelo to za posledico, povedal je, kaj bo imelo za posledico. In glejte, v nadaljevanju, namesto, da bi gospodarstvu pomagali, ga znova in znova potapljamo [[…]]
[[…]]Gospod Pojbič, se lahko vrnete na zdravstvo, lepo prosim.
[[…]]Ja, se bom vrnil, takoj. V tej državi imajo očitno vse te socialistične vlade cilj uničiti vse podsisteme, da pridemo enkrat na realna tla. In potem spet tisti, ki nam vseskozi za vse, kar se v tej državi slabega zgodi, to poskušajo naprtiti, bomo morali prevzeti vajeti v svoje roke in začeti resnično reševati resnične probleme slovenske družbe. Za to pa zagotovo državljanke in državljani Republike Slovenije niso izbirali novih obrazov na teh državnozborskih volitvah, in upam, da se tukaj motim. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa. Čisto na kratko, še enkrat. Slovenija daje več kot polovico manj denarja na glavo na prebivalca za zdravstvo, in kje je ta razlika. Se pravi, kupujemo enake materiale, zdravila imamo enaka, podobna, in lahko gre samo na račun kadra v zdravstvu, ki ga je bistveno manj in je slabše plačan. In ko bomo sprejeli standarde in normative, ki so po mojem upravičeni, ker težko delajo kolegi v takšnem obsegu, bo tega denarja še dodatno bistveno premalo. In tu je pač verjetno treba na to gledati. In plača, kakšna je v Avstriji in kakšna v Sloveniji, verjetno nima posebnega smisla poudarjati teh razlik.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Jernej Vrtovec. Izvolite.
Spoštovani kolegice in kolegi! Jaz sem te razprave zelo vesel, zaradi tega ker se mi zdi dobra in se predvsem vidi te konceptualne razlike med eno stranjo in drugo stranjo. V bistvu se vidita dva različna pogleda, kako bi izgledala ureditev slovenskega zdravstva. In to mi je všeč, da lahko državljanke in državljani vidijo, kateri sistem bi lahko bil boljši, kateri pa slabši. In sem prepričan, da je ta sistem, ki ga zagovarjamo v Novi Sloveniji, sistem, ki odgovarja na ključne potrebe slovenskega zdravstva ta trenutek. Zahvalil bi se tokrat tudi gospe ministrici, ki je dejansko pritrdila sami vsebini naših priporočil. Vlada se dejansko s priporočili strinja, problem je torej le ustreznost, pravna ustreznost, ustreznost samega akta. V tej smeri je tudi govoril nekdanji minister za zdravje gospod Gantar. Zaradi tega vas pozivam, saj se lahko usedemo, dobimo tudi zadovoljiv pravni okvir, naredimo en korak naprej proti zdravstveni reformi. Če smo že tudi pri pravnem okviru in mnenju Zakonodajno-pravne službe, spoštovani kolegice in kolegi, vas sprašujem, kolikokrat ste v tem sklicu državnega zbora glasovali proti mnenju Zakonodajno-pravne službe. Kolikokrat? Poznate en velik primer, ko vam je klofuto zadalo tudi Ustavno sodišče, ker niste poslušali mnenja Zakonodajno-pravne službe. Zaradi tega ne biti farizeji. Ne bi biti farizejski in se trkati na prsi. Zaradi tega, ker niste poslušali Zakonodajno-pravne službe – jaz se strinjam, jaz spoštujem mnenje Zakonodajno-pravne službe –, zaradi tega ste enemu poslancu odvzeli mandat. Ampak, pustimo to ob strani, to je minilo, zaradi tega ne biti preveč pametni, bi lahko rekli slengovsko. Če grem naprej. Standardi in normativi. Ključno vprašanje pri tej zgodbi je, kako lahko nek zavod, ki deluje v državi in operira z 2,3 milijardami evri, ne spoštuje sklepov Vlade. Ali si vi predstavljate, da katerikoli državni organ ne bi spoštoval sklepov vlade? Jaz si tega res ne predstavljam. Če jaz ne spoštujem določenega zakona, sem kaznovan. Če vozim prehitro, sem kaznovan. Ali je tako? Ja, tako je. In to velja za vse nas. In zaradi tega smo mi dali to kot prvo priporočilo, da se spoštujejo sklepi vlade. Ja, kam pa pridemo, če mi izvršilne veje oblasti ne spoštujemo? In še več, prvi predstavnik Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije gospod Fakin je ob tretjem pozivu Vlade Republike Slovenije, da se spoštujejo sklepi vlade, dejal: "Boste videli hudiča, če se to naredi." Ja, a je to kakšen odgovor visokega predstavnika ZZZS? Ni čudno, da je dobil samo en glas v Državnemu zboru, ko se je tretjič potegoval za predsednika. Gre za to, da je nespoštovanje sklepov Vlade prvi pokazatelj, da je nekaj s to veliko organizacijo, kot je ZZZS, hudo narobe in da je potrebna temeljita prenova te organizacije. Nadalje – financiranje. Poglejte, v današnjem svetu je zelo nenavadno, da človek ne ve, koliko plača za določeno storitev in da ima to storitev zaračunano od bolnišnice do bolnišnice različno. Kako je to lahko mogoče, ne vem. Kakšen je to sistem, da imamo za eno stvar v bolnišnici Izola takšne cene, v drugi bolnišnici za isto stvar druge cene. Razumem za Klinični center, zaradi tega ker imajo tudi težje stvari in so zaradi tega lahko cene drugačne, ampak, lepo vas prosim, nek sistem bi pa moral biti, kjer bi veljala enaka pravila vsem prebivalcem Republike Slovenije, pravila, ki bi bila jasna. Nadalje, ko smo že pri financiranju, naj omenim tudi bolnišnice in poslovanje v izgubah [[…]]Veste, žalostno je videti slovenski javni zavod, kot je bolnišnica, ki bi morala biti neki garant, neki porok dobrega poslovanja, da se utaplja v izgubah. Saj to ni zaradi mene žalostno ali zaradi vas, ampak zaradi pacientov, ki morajo v takšne bolnišnice, ko zbolijo, zahajati. Takrat, ko zbolimo, nastane problem. Kakšen porok, da se bomo počutili varno v ustanovi, ki posluje z 200 tisoč evri izgube, kakšen porok dobrega zdravja je takšna ustanova, kjer ni dobrega gospodarja? Na drugi strani, kot sem že dejal, imamo letos ZZZS, ki posluje in se hvali z milijonskimi dobički. Dober zdravstveni sistem! Še glede financiranja – sam sistem dogovora. Poglejte, noben pacient oziroma državljan Republike Slovenije tega sistema dogovora, če se ne poglobi, ne pozna. To je velik problem, da imamo sistem dogovora, sistem tudi plana, ne pa sistem dejanske realizacije. To je eden izmed ključnih problemov slovenskega zdravstvenega sistema, da se dogovorimo, kaj bomo opravljali, koliko bo kaj stalo, koliko bo kakšna storitev, koliko bomo za kakšno storitev plačali in tako naprej. In da imajo, še enkrat poudarjam, v različnih ustanovah iste storitve različne cene – ja, "only in Slovenia", se opravičujem. Glede nadzora – na Odboru za zdravstvo smo obravnavali sam sistem nadzora glede nenujnih reševalnih prevozov, ko so se nenujni reševalni prevozi povečali za 218 % od plana, ki je bil zastavljen. Ukrepov na temu področju, da bi se to realiziralo oziroma se to popravilo, ni. Še več, ta isti odbor je temu istemu zavodu, ki izvaja sistem nadzora nad nenujnimi reševalnimi prevozi oziroma bi ga bil dolžan izvajati, smo naložili, da 30. marca poroča Državnemu zboru, kako je spremenil sistem nadzora [[…]]Al iste člani Odbora za zdravje dobili to poročilo? Ne! Gospod Fakin vam ga ni predložil, ker mu je vseeno. Če ne spoštuje sklepov Vlade, zakaj bi pa spoštoval zaveze odbora Državnega zbora? Kako se počutite kot poslanci, ko o nečem glasujemo, in to, o čemer glasujemo, ni upoštevano? In potem pridete domov in vas vprašajo. ali vi sploh imate kakšno moč? Ne, dejansko je nimamo! Ko sprašujejo, kdo je močnejši, Ministrstvo za zdravje, ki operira s 100 milijoni evrov, ali ZZZS z 2,3 milijardami evrov – ja, saj odgovor je na dlani! Kolegice in kolegi, naj nadaljujem pri tudi monopolu; pač izhajamo krščanski demokrati iz politične smeri in zaradi tega smo tudi krščanski demokrati, ko trdimo, da monopol ni dober. In to se lahko pokaže tudi na konkretnih primerih. V praksi. Povejte mi, če bi imeli samo eno zavarovalnico za zavarovanje avta – pa ne želim primerjati avtomobilskega zavarovanja z zdravstvenim zavarovanjem – in bi ta postavila ceno 2 tisoč evrov za zavarovanje vašega avta in vi bi morali dati 2 tisoč evrov za zavarovanje vašega avtomobila. Če bi imeli dve, h kateri bi šli? K tisti, ki je dražja, ali tisti, ki je cenejša in kakovostnejša? Imeli bi vsaj izbiro odločitve in bi lahko sami izbrali dražjo. Sami bi lahko izbrali cenejšo, sedaj pa imamo samo eno zavarovalnico, ki ponuja osnovna zdravstvena zavarovanja in toliko stane in toliko so te storitve. Nimamo možnosti izbire. Hvala za takšno tržno gospodarstvo in za tako svobodo odločitve. kje bom zavarovan! Neka večina poslancev tega državnega zbora spadate tudi v politično skupino v Evropskem parlamentu ALDE, ki sloni na liberalnih usmeritvah. Preberite si liberalne programe drugih političnih strank, pa boste videli, kaj pomeni konkurenca za socialno tržno gospodarstvo. Glede zasebnega in javnega je bilo rečeno. Veste, mi se strinjamo, okrepiti je treba javno zdravstvo, hkrati pa ne zapirati zasebnega in ga omejevati. Bog ne daj, da bi se sedaj odločili, kako bi mi zasebno zdravstvo omejili, kajti čakalne dobe, čakalne vrste bi se še verjetno podvojile. Kdaj potrebujete zasebno zdravstvo v veliki večini? Kdaj ga potrebuje državljanke in državljani? Takrat, ko dobijo narek, da naj pridejo na ta in ta pregled ali na to in to rentgensko slikanje čez približno pol leta in rečejo, da takrat bom jaz prej umrl, bom šel raje k zasebniku, raje plačal, kot da me hrbet boli. Ja tako je to! In vi bi radi zasebno zavarovanje še privili oziroma zasebno zdravstvo še privili oziroma zmanjšali. Nasprotno, treba je okrepiti tako javno kot omogočiti zasebnikom, da razvijejo svoj potencial. Konkurenca tudi na tem področju, to zagovarjamo krščanski demokrati in to bi morali zagovarjati vi, spoštovani kolegi iz Stranke modernega centra, vsaj po pripadnosti v Evropskem parlamentu oziroma evropski politični grupaciji. Glede drugih anomalij, ki so omenjene. Strinjam se z razpravo in tudi večkrat se strinjam z gospodom Gantarjem, bivšim ministrom, tudi z današnjo razpravo, ampak na podlagi te razprave, gospod Gantar, jaz dejansko ne vem, kaj je privedlo do tega in kakšni so bili razlogi, da ste vi odstopili kot minister. Res ne vem. Škoda, ker mi je zmanjkalo časa, da bi mu to povedal, ampak boste v preddverju. Imam težave z razumevanjem, kajti kot minister ste se mi zdeli dobri in navedli ste različne pritiske. To je bilo iz javnosti lahko videti. Da se pa dogajajo anomalije v slovenskem zdravstvu; ena anomalija, ki ni nič kaj normalna, je primer, ki se odvija te dni, primer Radan. Zdravnika, kjer vidimo, da tudi strokovni direktorji v Kliničnem centru, noben noče prevzeti te odgovornosti nad problematiko, ki se je zgodila. Še več, kolegi novinarji pošiljajo novinarska vprašanja v Klinični center – so brez odgovorov! Ali je to edini zdravnik tam, ki naj bi tam to naredil? Nadalje, lobiji, korupcija – zame ni normalno, da dotični lobist gospod Zemljarič trka na vrata Kliničnega centra po večkrat na mesec. Če je to za koga normalno, potem ne vem, ali živimo na istem planetu. Tudi lobiji, korupcija, so rakrana našega zdravstvenega sistema. Ta rakrana. Spomnite se problematike operacijskih miz in naprej, Onkološkega inštituta, vodovoda. Mi se obnašamo tako, kot da imamo kupe in kupe denarja, ki ga lahko mečemo skozi okno. Tako nekako lahko rečejo državljanke in državljani, ki spremljajo vse afere, ki se dogajajo v okviru slovenskega zdravstva. Ne mine namreč več razpis večjih vrednosti, da ga ne bi spremljale kriminalistične preiskave, sumi korupcije, klientelizem in tako naprej. Nadalje pa bi se dotaknil ene pomembne stvari, ki se bo odvijala naprej, ampak, ker sem že pri korupciji. Spomnite se enomesečne ali 20-dnevne ministrice, eno leto nazaj približno, gospa Alenka Trop Skaza. Samo tega se spomnite in klim, pa naredite vzporednice. Takrat je bila namreč v tem času podpisana 9-milijonska pogodba za klime. Nekateri so se takrat upravičeno spraševali, ali smo mi imeli ad hoc ministrico, da je podpisala pogodbo. Zaradi tega ne pristajam na tezo, da imamo na letni ravni, da gre iz zdravstvenega sistema kar tako skozi okno na račun koruptivnih dejanj, klientelizma samo 10 milijonov evrov. Trdim, da gre več tega denarja. Zaradi tega velja v Državnem zboru dejansko razmisliti za dolgoročno preiskovalno komisijo, ki bi preiskovala sistemsko korupcijo v slovenskem zdravstvenem sistemu. Kajti v slovenskem zdravstvu je korupcija dejansko zakoreninjena. Je del navadnosti, del normalnosti in to je napaka. Nadalje – in s tem bom tudi zaključil –, dve leti nazaj sem tudi sam videl na lastne oči ob dveh zjutraj, kako deluje slovenski zdravstveni sistem. Ko prideš na urgenco v Klinični center ob dveh in si z bolečinami na vrsti približno ob osmih, ko se že menjajo zdravniki. Takrat začneš dejansko v tem čakanju razmišljati, zakaj to sploh plačujem. Zakaj se odvaja denar od moje plače za osnovne zdravstvene storitve? Zakaj to plačujem, če pa čakam v ambulanti, tam pred zdravniškimi vrati, ure in ure. In nisem osamljen primer! Sem prepričan, da je tudi kdo od vas v dvorani lahko podoben primer doživel. Še enkrat poudarjam anomalije; recimo, dolge čakalne vrste, kar sem pravkar omenil, dolge čakalne dobe, pa sem tudi vprašal predsednika Vlade, samo ministrico v preteklosti. Gospod Fakin je dejal, da za določene storitve bodo čakalne dobe v tem letu znižane oziroma jih ne bo več. Upam, da mu lahko verjamem, jaz si to želim. Samo upam, da to le bil del kampanje, da ne bom ponovno izvoljen za predsednika oziroma za direktorja ZZZS. Potem pa tudi operacije za naše najmlajše v tujini. Imamo kardiologijo, srčno kirurgijo, kjer se v zadnjem času dejansko dogajajo nesprejemljive stvari in o tem bo tudi Državni zbor bodisi v okviru Odbora za zdravje moral spregovoriti. Odgnali smo iz naše države strokovnjake, ki so bili res specialisti za otroško srčno kirurgijo; češ, bili so predragi. Zdaj pa otroke pošiljamo na operacije v tujino, v München za mnogo večje zneske. In še je vprašanje, če Zavod za zdravstveno zavarovanje krije stroške ali so starši primorani, da sami plačujejo 10 tisoč evrov. Zaradi tega ker Zavod za zdravstveno zavarovanje in strokovnjaki na UKC Ljubljana trdijo, da so dovolj dobri, da naredijo razrez tako, ne pa tako. To bo ena izmed problematik v naslednjih tednih. Zaradi tega smo mi sprožili današnjo sejo oziroma priporočila, da opozorimo na sistemske težave, ki se dogajajo v zdravstvenem sistemu. Ne pričakujemo reforme poslanci in poslanke Nove Slovenije, ampak državljanke in državljani, kajti dokler si zdrav, je slovenski zdravstveni sistem zelo dober in učinkovit. Ko pa enkrat človek zboli, takrat je slovenski zdravstveni sistem zelo zelo slab. Zaradi tega reforma zdravstvenega sistema.
Hvala lepa, gospod Vrtovec. Imenovali ste vrsto ljudi, ki se ne morejo braniti, tudi za gospoda Gantarja veste, da ne more replicirati, in ni bilo ravno najbolj korektno. Besedo ima mag. Margareta Guček Zakošek, pripravi naj se Matej Tonin. Izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! V bistvu se nisem nič kaj vnaprej pripravila, ker sem pričakovala, da bo ta debata, ko se bo odprla, v bistvu vseeno na nek način politične narave. Namreč, vemo, da ti sklepi niso zavezujoči za ZZZS, zato je nesmiselno, da jih tukaj tudi sprejemamo. Vemo, da je Vlada sprejela določene sklepe, slišali smo, ZZZS jih ni upošteval – to je nesprejemljivo. Gospod Fakin ni uredil stvari, ki bi jih moral – to je tudi nesprejemljivo, ni dobil podpore in tisti en glas, kolikor vem, je bil po pomoti. Ampak, gremo zdaj nazaj. Zdaj ko poslušam te razprave, še posebej poslance, ki imajo najdaljši staž v Državnemu zboru, kako danes ministrica spi, Ministrstvo za zdravje spi in reforme so potrebne zdaj, nujno in danes. Včeraj! Me pa zanima, ker je gospod poslanec imenoval tri vlade, v nobeni pa ni bilo imena Janeza Janše, zakaj njihova vlada teh reform ni naredila. Jaz kot državljanka Republike Slovenije zagotovo vem, da te težave niso od danes, te težave so izpred petnajst let. Oprostite, vsi tisti, ki ste tukaj sedeli, tega niste uspeli narediti; zdaj, vprašanje je, zakaj, pa mislim, da je vsem jasno [[…]]Partikularni interesi v tej državi so tako močni, da nikoli ne moremo najti skupnega cilja. Še bi rada enkrat naglasila, da je financiranje zdravstvenih storitev zasnovano v obliki delitve sredstev po zdravstvenih dejavnostih. Sama osnova za delitev sredstev je skupna okvirna vrednost celotnega dogovorjenega programa zdravstvenih storitev. V Republiki Sloveniji se le-ta vsako leto znova uskladi – pomembno! – s partnerskim dogovorom med Ministrstvom za zdravje, Združenjem zdravstvenih zavodov Slovenije, Zdravniško zbornico torej, Skupnostjo slovenskih naravnih zdravilišč, Skupnostjo socialnih zavodov Slovenije, Lekarniško zbornico Slovenije, Skupnostjo organizacij za usposabljanje in ZZZS. Tukaj, kot vemo, gospod Vrtovec, imamo tudi še socialne partnerje, ki so pomembni. Mogoče je tukaj odgovor, zakaj nismo uspeli uskladiti do danes, kaj je tisti cilj, kateremu želimo slediti. Mislim, da tukaj danes zdravstvenemu sistemu delamo krivico; delamo krivico zdravnikom, ki jih velika večina dela pošteno in si dobro in s poštenim delom zaslužijo svoj denar. Oprostite, besede, kot so lopovi, korupcija na vsakem mestu, vse, kar se razpiše, se pokrade – ja, sem si pisala, tako da si lahko magnetogram pogledate, kdo je to rekel, lopovi [[…]]Gospod Pojbič je to besedo uporabil – so resnično krivični. V tem delu se pa pridružujem dr. Gantarju: z denarjem, ki ga imamo na razpolago, je naš zdravstveni sistem dober. Resnično, dobimo veliko, mislim, da dajemo napačno sporočilo državljanom danes tukaj, da je vse slabo, da vsi kradejo in da ne delamo dobro. Ker s tem denarjem, ki ga imamo na voljo, vendarle delamo najboljše mogoče. Poglejte. Spet se bom vrnila na Avstrijo, ker velikokrat njej govorimo. Po eni strani Nova Slovenija pravi: obdavčitve plač in tudi prispevne stopnje so previsoke, obdavčitev dela je previsoka, dajmo znižati, zato da bomo zagnali gospodarstvo – 22 % smo slišali. Po drugi strani slišimo, da ta del, ki ga solidarno prispevamo v osnovno zdravstvo, je tisti, ki v resnici financira približno 70 % vsega. Ves ostali del pride pa iz dopolnilnega zavarovanja, ki pa resnično ni solidaren. Mi se moramo dogovoriti – očitno se moramo prvo dogovoriti –, kako bomo pripeljali več sredstev v ta sistem, če hočemo pač boljše usluge. Drugače ne gre. In Avstrija, omenil je, poglejte, vsak recept se plača 5,3 evre. Vsak državljan plača za vsak recept 5,3 evre, pa plače niso petkrat višje od naših. Tukaj ta primerjava, ampak mi imamo socialni sistem, nihče ne prispeva za recept nič, zato pa dve toni zdravil, dve toni zdravil na leto uničimo. In to je tudi nekaj, na čemer moramo delati. Ker dve toni zdravil je kar nekaj denarja. Glejte, če bi ministrstvo predlagalo ta sistem participacije, pol evra, evro, sem prepričana, da bi imeli ljudi na ulicah, ker povprečna cena škatlice zdravila je pa malo več kot 4 evre. Ne boste verjeli! Eno kilo in pol kruha za povprečno škatlico zdravila za 30 dni. Tako ni vse črno belo in mislim, da predvsem je pomemben tukaj dogovor med vsemi temi partnerji, ki pa ga očitno ni mogoče doseči, ker ne vem, zakaj bi 6 ministrov menjali v vseh vladah, pa lahko rečemo Pahorjevi, Bratuškovi, pa tudi v desni vladi, tudi vi ste imeli to priložnost. Moramo se zmeniti, kam gremo. Poglejte, govorimo o reformi in ves čas želimo ključne spremembe vseh zakonov, danes tukaj, zdaj, ki bodo vse spremenile z danes na jutri. Preprosto, osebno menim iz tega, kar spremljam že nekaj let, da to ne bo mogoče in da je mogoče boljše razmisliti o korakih, katere bomo delali postopno, ker spremembe velike v tej družbi niso zaželene in niti niso dobro sprejete. Reforme pa ni mogoče narediti brez dogovora vseh teh deležnikov, ki sem jih naštela in dokler bo vsak stal na svojem bregu, to ne bo mogoče! To je tudi apel vsem tem ljudem, da naj vendar sedejo za isto mizo in se zmenijo, kaj je cilj. Hkrati pa določitev načina, kako bomo dobili več sredstev za denar na prebivalca. Kaj so ti koraki, prvi, zadnji [[…]]Vseeno mislim, da neki koraki pa so narejeni, ne moremo reči, da ministrstvo nič ne dela na tem, ne nazadnje poskuša tudi vplivati na vodstvo zavoda oziroma je dalo mnenje. Druga stvar, seveda je kritika na desnem polu sistemu nujne medicinske pomoči, pa vendarle sistem je naravnan tako, da bi lahko optimiziral delovanje zdravstva v tem delu. Pa se zopet ne moremo zmeniti, smo že v startu javne razprave, ki je prinesla v javnosti razkol. Mogoče, gospod Vrtovec, v tem primeru, ko ste vi čakali tam nekaj ur, pa očitno ste bili urgentni primer, mogoče pa v tem sistemu, ki je zdaj predlagan, ne bi čakali pet ur oziroma bi se ovrednotili ali ste urgentni ali ste nujni primer – ne vem, samo predvidevam in tudi to se je nam zgodilo. Vendarle pa tudi te korake, ki jih ministrstvo dela, poskusimo tudi mi poslanci sprejeti z več razumevanja in proučiti, kaj je v teh korakih dobro in kaj slabo, ne da takoj a priori, na prvo žogo sesujemo vsako stvar, ki pride. In tukaj je pot. Po mojem mnenju je tukaj pot. Še enkrat bi pa rada poudarila: s sredstvi, jih imamo na voljo, naš zdravstveni sistem, verjemite, ne funkcionira tako zelo slabo, da bi danes lahko državljanom sporočali, da je vse narobe. Ker tisti, ki ste mogoče živeli drugje, v kakšni drugi državi, bi videli, da ni tako preprosto priti do zdravstvenih storitev. Lahko smo brali zdaj zgodbo državljanke iz Švedske, ki je povedala, kakšno je stanje. Naša opevana Švedska. Tam, da do splošnega zdravnika prideš, te dva dni prepričujejo, da sploh nisi bolan, verjetno ste to poslušali vsi. In potem, ko prideš, dobiš nekega zdravnika, ki si ga sploh nisi izbral. Na koncu pa, če ta storitev ni vredna 200 evrov, jo plača sam iz svojega žepa. Poglejte, želimo si socialno, javno dostopno zdravstvo, čim več tega. Kako bomo pa pripeljali ali pa v zdravstveni blagajni pomagali s tistim delom, katerega vi zagovarjate, v zasebnem delu, je pa potrebno dobro premisliti, da tisti ljudje, ki jih gospod Pojbič velikokrat zagovarja, kmetje, ti, ki so na minimalni plači, pri takem načinu ne bodo trpeli. Ker tisti, ki imajo denar, si bodo seveda to lahko privoščili. A veste, tisti, ki ga pa nimajo, si pa potem v takem sistemu tega ne bodo mogli in spet ne bo pravičen. Tako govoriti, da je vaš sistem, ki ga predlagate v Novi Sloveniji absolutno in najboljši [[…]]Če bi bilo to res, verjamem, da bi se že pred 10 leti začel uvajati. Ni tako preprosto. Ker če bi bilo, bi to naredile vlade in ministri, ki so se menjavali že prej. Potreben je dialog, partnerjev je ogromno, verjamem, da vsi lahko pomagamo tudi s tem, da vsakega koraka, ki ga ministrstvo začne, ne razsujemo že takoj v startu. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Marijan Pojbič ima repliko.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik! Najprej bi rad gospe povedal, da sem bil narobe razumljen in govoril sem o tisti hudodelski združbi iz ozadja, ki se priključi in prisloni svoj piskrček, ko gre za nabave raznega materiala v tem sistemu in pri javnih naročanjih. In še samo to bi rad vprašal, če je za vas gospod Janez Zemljarič socialni partner Ministrstva za zdravstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala, gospod predsednik! Spoštovani kolegici Margareti Guček Zakošek bi rad povedal, da nisem jaz kriv, da sem tukaj morda stari obraz. Resda sem tukaj menda 8. leto z neko prekinitvijo, prvič leta 2004, ampak glejte, v parlamentarni proceduri je zakon o državnozborskih volitvah. Naredite tako, da se bo, ne vem, pri petih letih ali kdaj pač, mandat končal in se ne bo smel več ponoviti. Če boste šli gledat, kaj smo mi naredili v mandatu 2004–2008, ampak bil je drugi čas, ki ga nikoli več ne bo in tudi takšnega, kot je danes, nikoli več ne bo. Za tisti čas smo naredili, kar je bilo potrebno. In ker ste bili v gospodarstvu, vi natančno veste, kaj je tam edina stalnica. Edina stalnica v gospodarstvu so spremembe, drugače vas ni, jutri vas ni, vas pobere. Kdo? Konkurenca. Ravno to, če bi me poslušali, bi me slišali, da sem rekel: denar ni vse. Mi smo, kar zadeva čakalne dobe, skupaj s Švedsko. Mi smo skupaj! Pa še z Veliko Britanijo, pa še kasneje, če bo delitev časa, bom še naredil to primerjavo. Denar ni vse. Seveda zdravnike poslušam in spoštujem. Nikoli nisem in ne bom rekel, da je zdravnik lopov. Preveč dela in premalo plače imajo, niso pa organizirani oziroma ni organizacije. Poslušam lokalne medije v Pomurju, Prekmurju in zdravnik, ki je s strani Pomurcev nagrajen kot persona Pomurja nekega meseca, je brez dlake na jeziku povedal, da že nekaj let čakamo, zdravniki predvsem čakajo standarde, normative. Ker, kaj se dogaja? Da ima enako plačo, če kaj dela ali pa nič ne dela. Ali je to prav? Ni prav. In veliko, ampak ne bom zlorabljal replike, veliko je teh zadev, ki jih bom potem v nadaljevanju še povedal. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Andrej Čuš, pripravi naj se gospa Jelka Godec. Izvolite, gospod Čuš.
Hvala za besedo. Gospod podpredsednik, tudi jaz bi povedal, da z naše strani nihče ni razpravljal, da so zdravniki, delavci v zdravstvu in drugi lopovi. Problematično pa je to, ko se pogovarjamo o javnih naročilih in aferah – omenjene so bile, recimo, operacijske mize – in tu seveda odteka denar. Odteka denar in nihče ne ukrepa. To je problematično. Sam bi se drugače v svoji razpravi prvo osredotočil na čakalne dobe. 1. novembra lani je na prvi pregled v specialistični ambulanti čakalo več kot 95 tisoč bolnikov, kar je skoraj 10 tisoč bolnikov več kot leta 2013. Ob tem pa so najdaljše čakalne dobe za prvi pregled na področju revmatologije, kjer se je povprečna čakalna doba v enem letu povečala, zelo povečala. Če nadaljujem, posegi in operacije hrbtenice v ortopediji s povprečno čakalno dobo 546 dni, revmatološka ambulanta s povprečno čakalno dobo 427 dni, ortopedska operacija rame s povprečno čakalno dobo 401 dan, drugi posegi na perifernem ožilju s povprečno čakalno dobo 391 dni, operacije krčnih žil s povprečno čakalno dobo 312 dni, koronarna angiografija s povprečno čakalno dobo 268 dni, posegi in operacije v ustih, grlu in žrelu s povprečno čakalno dobo 218 dni, posegi na ušesu s povprečno čakalno dobo 210 dni, operacije kile pri odraslih s povprečno čakalno dobo 209 dni. Naj govorijo številke, pa sem jih poiskal. Številke povedo vse, da čakaš eno leto na nek pregled, sam pa si plačnik v zdravstveno blagajno. Ne vem, kaj bi si človek mislil. Se pa strinjam, da je problematično tudi to, sem bral dva dni nazaj na internetu, da tretjina teh, ki je naročenih na pregled, tudi ne pride na pregled oziroma na poseg. Se strinjam, da je to problematično, zato nekako se strinjam ali pa bi podprl prizadevanja, ki bi spremenila tudi sistem pri čakalnih dobah. In verjemite, jaz sem prvi, ki bo ministrico podprl, ko bo v Državni zbor prišla s konkretno zakonodajo, zdravstveno reformo, kolegi iz Nove Slovenije so to tudi jasno povedali, in moram povedati, da popolnoma podpiram prizadevanja gospoda Vrtovca, ki se mi zdi, da je precej argumentirano in dobro povedal, kakšno je stanje danes. Strinjam se, da ministrica ni zdaj odgovorna ali pa kriva, ti problemi v zdravstvu so se nalagali že nekaj let, ne samo mesecev, ampak treba jih je rešiti. Zato sem prepričan, da je zdravstvena reforma prva prioriteta vlade Mira Cerarja, ampak te ne bomo naredili, če bomo samo preučevali in analizirali, ker to imamo že opravljeno. Treba je samo užgati z roko po mizi pa sprejeti neke konkretne usmeritve. Tudi krivci, za to niso krivi zdravniki, medicinske sestre. Ti so preobremenjeni, so po mojem mnenju eni izmed herojev ali junakov, ki v takšnih okoliščinah delajo. In za to jim gre vsa pohvala. Sam bi rad povedal svojo izkušnjo. Prejšnji teden sem bil kot spremljevalec v Kliničnem centru v Ljubljani v sedmem nadstropju. Oseba je bila sprejeta ob osmih zjutraj, do štirih popoldne se čaka v čakalnici na prosto posteljo, kri pa ti vzamejo kar medicinske sestre, ki ob tem delijo še malico. Če je to nek zdravstveni standard ali pa za to, kar mi plačujemo, potem ne vem, kje živimo. Me veseli, da je to tudi zdaj slišal novi predsednik sveta zavoda, upam, da boste naredili red v tem javnem zavodu. Verjemite, da bom prvi, ki vas bom pri tem podprl. In še enkrat povem, za to niso odgovorni zdravniki, medicinske sestre, drugi delavci, ki so preobremenjeni, ampak z vsakim ukrepom na področju zdravstva mi iščemo ali predlagamo neke rešitve pri repu. Treba se je lotiti problemov pri glavi. In takšne politike bomo seveda – vsaj jaz jih bom podprl. Zato upam, da bo reforma čim prej na vrsti. Kar se tiče korupcije, je kolega Pojbič zelo dobro povedal. Žalostno je, da še nekateri – ne bom niti govoril, kaj so delali v preteklosti, kršili človekove pravice in tako naprej, danes kradejo naš proračun, v katerega plačujemo vsi. Zaradi tega trpijo tisti, ki čakajo na posege. Tudi tako imenovani nekateri socialni partnerji v ozadju. Ja. Po moje imajo ti tudi pomembno vlogo, ko se pogovarjamo o volitvah in novih obrazih in medijskih monopolih in še naprej. Zato je tudi problematično, seveda. Ministrica ima pred seboj veliko dela. Tudi reorganizacija nujne medicinske pomoči je, lahko rečemo, razburila skoraj vso državo, ker jaz dojemam novo mrežo organizacije nujne medicinske pomoči kot napad na periferijo in napad na podeželje. Pa sem iz srca hvaležen, da bo Ptuj dobil urgentni center in za to vas podpiram, ampak, če pogledamo splošno sliko na državni ravni, pa vidimo, da je še ogromno problemov. Zadnjič je gospod Laj povedal na Odboru za zdravstvo problematiko Lendave, slišali smo problematiko Ormoža, Kamnika, Cerknice, Loške doline in mislim, da vsi zaenkrat ocenjujemo, da ta dokument ni primeren za sprejem [[…]]
Gospod Čuš, gremo lahko nazaj na zdravstveni zavod?
Prosim?
Tema je Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije.
Ja, saj to je zelo povezano, v končni fazi se tam tudi ljudje tolčejo, kakšen je profit, potem pa nimamo denarja, da zgradimo eno urgenco. Je zelo povezano. Sam podpiram uvedbo načela konkurenčnosti v zdravstvu, več konkurenčnosti, ne, da imamo monopolista. Monopoli po mojem funkcionirajo samo na Kubi pa v Severni Koreji, pa še tam vidimo, da je njihov standard slab. Sistem, kjer je treba zbirati zamaške za posege, je slab, zato predlagam, da odpremo trg in damo možnost tudi drugim. Konkurenca vedno prinese dobrodošlo, lahko rečem, tekmovalnost in teh načel tako na področju zdravstva, javnega sektorja, je premalo v državi. Demografska slika je, kar se tiče Slovenije, zaskrbljujoča. Že leta 2013 je bilo razmerje zavarovanec : proti upokojencu 1 : 1,3. To razmerje ne bo pozitivno raslo, ampak bo negativno padlo. Zato rabimo reformo, ki bo dolgoročno stabilna in ki bo tudi pila vodo. Primer korupcije ali pa kriminalnega dejanja je projekt eZdravje. Skozi okno smo vrgli 10 milijonov evrov. Za to bi zgradili tri urgentne centre na novo ali pa Stožice, ki jih je tudi gospod Janković dobil s strani gospoda Lukšiča, 9 milijonov šenka. Zato moram povedati, da v koalicijski pogodbi vlade Mira Cerarja pogrešam celostni pristop na področju zdravstva, ker se ukvarjate samo z dobrimi 10 % vseh zbranih finančnih sredstev – zdravstvene blagajne, seveda. In, še enkrat, ko se bomo pogovarjali o konkretnih reformah za zdravstvo, sem prvi, ki vas bom pri tem podprl, gospa ministrica, samo prosim, ne se zaplesti z analiziranjem pa proučevanjem, ker teh dveh besed več ne morem slišati.Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Jelka Godec [[…]] Proceduralno, ja izvolite gospa.
Hvala lepa, predsedujoči! Zavedam se, da ste precej utrujeni glede na to, da s predsednikom sama dva opravljata oziroma vodita to sejo, ampak vas res prosim, da ste dosledni oziroma da obravnavate vse poslance v Državnem zboru enako. Danes ste, vsaj kar se tiče te točke, že dvakrat opozorili moje poslanske kolege, češ da se odmikajo od točke, kar ni res, kajti vse je bilo povezano z Zavodom za zdravstveno zavarovanje, kajti gre za sistem. Na drugi strani pa ste vašemu poslanskemu kolegu dali možnost do replike, čeprav časa za to sploh ni imel. Takrat se nismo oglasili. Ampak mislim, da je pa to že malo nekorektno, in vas res prosim, da nekako zdržite to sejo in da res pazite na to, da se ne bomo poslanci počutili nekako neenakovredni. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Anja Bah Žibert. Vse je povezano in bi lahko tudi filozofirali o vsemirju istočasno, namreč zadeve tako poenostavljati ni treba, ampak dejstvo je, da sem bil prepričan, da so šle nekatere teme mimo. Pri gospodu Gantarju pa sem dal, mislim, da sem mu dal 31 sekund, ampak avtomat me ni prekinil, kar sem pričakoval, potem sem pa malo počakal, da je stavek končal. Hvala lepa. Dobro, gospa Jelka Godec, izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala. Danes je bilo že veliko rečenega na račun zdravstva in našega sistema. Moram reči, da se moram strinjati z vsemi tistimi, ki govorijo, da je naš zdravstveni sistem v krizi – pa ne od danes, že kar nekaj časa. Trenutno se mi zdi, da delamo na področju zdravstva samo gasilske akcije. Na to stanje opozarjajo tako v Zdravniški zbornici Slovenije, ostalih združenj s področja zdravstva, predvsem pa na to opozarjajo sami bolniki oziroma koristniki zdravstvenih uslug. Mislim, da zdravstveno politiko bi morali v Sloveniji voditi, torej Ministrstvo za zdravje bi se moralo oblikovati glede na potrebo bolnikov, uporabnikov, ne pa na to, kdo trenutno vodi Zavod za zdravstveno zavarovanje, kdo trenutno vodi vlado ali ministrstvo. Razprave v Državnem zboru na Odboru za zdravstvo, problematika UKC, bolnišnic, ki so v rdečih številkah, pa tudi razprave ob imenovanju gospoda Fakina za direktorja oziroma to, kar je bilo glede soglasja za imenovanje direktorja in izrečena nezaupnica njegovemu direktovanju, kaže na to, da gre za splošno nezadovoljstvo tako na področju zdravstva v Sloveniji kot na področju delovanja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Čudi me za vse tiste, ki danes govorite, kako ta zavod dobro deluje, a hkrati pred nekaj dnevi niste podali gospodu Fakinu zaupnice, da vodi naprej še ta zavod. Zavod za zdravstveno zavarovanje ni uresničil sklepov, ki so mu bili dani s strani vlade v 2010, 2011, 2013 glede standardov in normativov, in težko rečemo, da potem ta zavod deluje tako, kot je potrebno oziroma tako kot bi moral. Pred petimi leti je, recimo, gospod Fakin napovedal, da bo v letih od 2010–2015 gonilna sila v izboljšavi v zdravstvu, da se bo izboljšala organizacija dela, skrajšanje čakalnih vrst, povečanja nadzora v zavodih, dvig kakovosti in tako naprej in tako naprej. Danes seveda vsi ugotavljamo, da to ni bilo nič uresničeno, da se zadovoljstvo državljanov na področju zdravstva ni zvišalo, čakalne vrste se niso zmanjšale, še povečale, in da je sistemska korupcija še bolj prisotna v našem zdravstvu. Pred dnevom – mislim, da včeraj ali predvčerajšnjem – ste lahko spremljali v medijih korupcijo na področju dobave medicinske opreme s strani Emporio Medicala, ki je ustanovil slamnata podjetja v Avstriji, da je lahko zvišal cene, prodal bolnišnicam opremo po višji ceni, razliko med nabavno in to ceno pa potem uporabil za korupcijo, torej za plačevanje zdravnikov v UKC, v Ljubljani, v Mariboru, Valdoltri, Novem mestu in tako naprej. To že poslušamo od leta 2013, pa vendar ministrstvo samo ni na tem naredilo nič, popolnoma nič. Prav tako ni pri tem sodeloval oziroma pripomogel karkoli Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Mislim, da je predlagatelj s svojim priporočilom, ki ga je dal v Državni zbor, želel opozoriti na nevzdržno stanje v tem zavodu oziroma za samo stanje v našem zdravstvenem sistemu. Danes je že bilo povedano, da [[…]]Glejte, kako lahko rečemo, da je zdravstveni sistem dober, če se, recimo, za otroke s poškodbami glave zbirajo zamaški, da dobijo terapije, hkrati pa ima Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije milijonske dobičke. Mislim, da je tukaj kar nekaj hudo narobe. Menjava ministrov, torej 8 ministrov v desetih letih, ni pripomogla vsekakor ne k temu, da se naš sistem v zdravstvu izboljša, se pa veselo bogati, razrašča Zavod za zdravstveno zavarovanje Republike Slovenije. Mislim, da bi morala tukaj gospa ministrica ostro reagirati na vsa ta priporočila, na vse te debate oziroma sugestije, ki so bile danes dane z naše strani, vendar težko verjamem, kajti sama vidim popolno ignoranco, recimo, pri primeru nujne medicinske pomoči, kjer že od januarja opozarja strokovna javnost na to, da se pri pripravi tega pravilnika ni upoštevalo terena in danes imate kar nekaj peticij, ki se podpisujejo v Sloveniji, ravno s tega področja. Najbolj opazite, kako se naš sistem pa tudi kako se Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije mačehovsko obnaša do bolnikov, če sami zbolite. Moram reči, da zadnjih pol leta sem, žal, imela primere, ker sem sama morala k zdravniku zaradi določenih zadev, pa otroka peljati, ne prideš drugače na vrsto, kot da ne uporabiš vseh zvez in poznanstev oziroma na koncu pristaneš v zasebni kliniki – ali pri zobozdravniku, ali pri dermatologu, karkoli kjerkoli, čakalne vrste so nenormalne, tudi za otroke. In naj mi nihče ne reče, da naš zdravstveni sistem in Zavod za zdravstveno zavarovanje dela dobro. Mislim, da ta priporočila je treba jemati resno. Čeprav je Zakonodajno-pravna služba rekla, da [[znak za konec razprave]] [[…]]Državni zbor nima te pristojnosti, pa vendar bi bila potrebna še širša razprava o zdravstvenem sistemu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Miha Kordiš, pripravi naj se gospa Nada Brinovšek.
Predsedujoči, hvala za besedo. 2 minuti 40 sekund. Predlagatelji današnjih priporočil ne skrivajo svojega neoliberalnega programa. V obrazložitvi so iskreno zapisali, da bi bila izvedba priporočil prvi korak k, bom kar citiral, "prerešetanju košarice pravic". Konec citata. Pred volitvami so obljubljali, da bodo zasebne zavarovalnice izvajale obvezno zdravstveno zavarovanje. To je neka znana stvar, to niti ne preseneča. Sem pa presenečen, da v ta isti tok trobi tudi vladajoča stranka, ki je sicer obljubila ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, oblike zavarovanja, ki ima petkrat višje obratovalne stroške od zavoda, zaradi katere 50 milijonov konča v zavarovalnici namesto v zdravstvu. Naj ponovim Fidesov scenarij za privatizacijo obveznega zavarovanja. Najprej se zmanjša košarica pravic, s tem se za zasebne zavarovalnice odpre trg za dodatna zavarovanja. Potem se ločita dve košarici pravic; za donosne storitve zavarujejo zasebne zavarovalnice, Zavod za zdravstveno zavarovanje pa to dejavnost subvencionira. Zavarovalniški lobi bi takoj zamenjal dopolnilno zavarovanje za tak sistem, to protireformo pa bi plačali vsi državljani in vse državljanke, 99 % prebivalstva. Pa koga hecate? Saj ta ambicija tu zadaj je popolnoma jasna, saj vemo, koliko je ura. Predsednik Vlade je zadnjič izjavil, da je naš zdravstveni sistem popolnoma zavožen in da Skupščina Zavoda za zdravstveno zavarovanje blokira reformo. Te izjave so strašno podobne izjavam predsednika Fidesa, da Semoličevi sindikati v Skupščini zavoda blokirajo reformo. Stranka modernega centra je bila tudi tista, ki se je prvo postavila kontra Samu Fakinu, ki ga je potrdila Skupščina zavoda. Spoštovana Stranka modernega centra, Zavod je avtonomen in vsaj za silo demokratičen predstavnik zavarovancev. Zavod je tudi imel lani neke presežke zato, ker so se pogrebnine in posmrtnine nehale izplačevati iz zdravstvene blagajne, ne pa zato, ker bi plačal [[…]] [[znak za konec razprave]] To si izvolite preveriti v poslovnem poročilu. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj pa ima besedo predstavnica Vlade, ministrica za zdravje. Gospa Milojka Kolar Celarc.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Zelo pozorno sem vas poslušala, vse vas, cenjene poslanke in poslanci, in največkrat izrečeni besedi sta bili med drugim tudi zdravstvena reforma in strukturne spremembe. Pa če bi vprašala sedajle vas, da na en kratek listek napišete, kaj vi razumete pod zdravstveno reformo in kaj pod strukturne spremembe. Pozivi so prihajali z vseh koncev, pa mudi se, pa zavožen sistem, v razsulu in tako naprej. Zelo odgovorno vam povem, da v evropskem prostoru, kot je bilo že povedano, ima Slovenija zelo dober zdravstveni sistem, posebej če ga gledamo v vidu denarja, ki ga damo za ta sistem. Danes ponoči sem se vrnila z zasedanja Generalne skupščine Svetovne zdravstvene organizacije. Imela sem tako sestanke z direktorico Chanovo, s številnimi ministri, mislim, da jih je bilo 8 ali 9 na bilateralnih srečanjih. Z ministri iz Evrope, s katerimi se pogovarjam, ko primerjamo sisteme,načine financiranja, kaj dobijo naši ljudje in kaj dobijo v tujini. Bi vam priporočila, da mogoče kdo na svoji lastni koži, čeprav ne privoščim nobenemu, da bi potreboval zdravstveno oskrbo, to poizkusi tudi kje v tujini. Na primer med drugim tudi v Švici, ker je bilo v Ženevi to srečanje. Pa ne bi, mislim, da danes ni priložnost, da debatiramo o tem, ker boste zelo kmalu vsi vi imeli priložnost v javni razpravi aktivno sodelovati in dati vaše cenjene pripombe in sugestije na resolucijo o nacionalnem planu zdravstvenega varstva, ki jo na ministrstvu končujemo za obdobje naslednjih desetih let, 2016 do 2025. Seveda, v zdravstvu se obrne 2,3 milijarde denarja. Interesov je res ogromno. Mislim, da se vsi strinjamo in tukaj ni nobene dileme. Veliko je seveda tudi legitimnih interesov, kar vzamem kot nekaj samoumevnega, da se določene interesne skupine borijo za svoj kos pogače v tej 3,2 milijardi v današnjem delu torte, ki jo namenjamo zdravstvu. Med drugim naj omenim, kar mogoče mnogi ne veste, da Slovenija že danes daje 28 % privatnih sredstev, 14 % iz žepa pa 14 % dopolnilnega zavarovanja in je to približno za 4 odstotne točke več, kot je to povprečje v Evropski uniji. In še enkrat: res reforma – ja. Jaz zelo nerada uporabljam ta izraz prav zaradi tega, ker vsak po svoje razumemo in tolmačimo, kaj to je reforma. Vsi tisti, ki so že kdaj delali v velikih sistemih ali pa državi kakršnekoli spremembe, strukturne reforme, vedo povedati, kar pa še posebej velja za zdravstveni sistem, da morajo biti te spremembe premišljene, dolgotrajne, narejene na osnovi dogovorov po največji možni meri, konsenzualno. Seveda, žal čisto vsega ni mogoče konsenzualno sprejeti, je pa res, da jih je treba delati po korakih. Ta resolucija bo dala program za celotno desetletno obdobje vseh sistemskih sprememb, ki jih Slovenija danes in dolgoročno glede na demografske spremembe potrebuje, če hočemo, da si bomo zagotovili vsaj tako zdravstveno varnost, kot jo imamo danes, s stabilnim, vzdržnim, dolgoročnim financiranjem tega zdravstvenega sistema. Hkrati naj tudi povem, da bodo v tem določene prioritete ter mini časovne aktivnosti in seveda tako imenovani akcijski načrti ali, če hočete, master plani. Hkrati, kot je bilo že povedano, čeprav nekateri spoštljive poslanke in poslanci nočejo to slišati, pa meni se ob vsaki taki diskusiji potrjuje, da je to prava smer, da res krvavo potrebujemo analizo našega sistema. Zakaj? Zaradi tega, ker mnogo stvari, ki ste jih danes izrekli in povedali, na žalost in preprosto niso res. Pa dajmo na mizo podatke, številke in dajmo se pogovarjati o realnih podatkih tudi za mnogokatero čakalno vrsto. ker mimogrede, pripravljamo en pilotni projekt, da bomo v zelo kratkem času, verjamem in sem prepričana, tudi z delom moje nove ekipe, uspeli te vrste skrajšati tam, kjer je to najbolj nujno potrebno. Enkrat sem že omenila, ne vem, če ste prebrali članek prof. dr. Tomšiča, kjer je uradno čakalno vrsta mislim, čez 440 dni za revmatologe. Ampak on pravi, noben nujen primer, tisti ki so res, ne čaka več kot teden, 10 dni, ker se je sam organiziral tako, da ima posebnega zdravnika specialista, ki pregleda vse napotnice in vsak dan, bi rekel, renovira oziroma časovno uskladi to čakalno vrsto. Pa da ne bi, ker mislim, da danes ni ta tema [[…]]Recimo, no, mogoče samo še korupcija. Poglejte, mimogrede, veliko smo naredili že na skupnih javnih naročilih. Za zdravila sem že večkrat povedala. Zdaj gremo že v drugo rundo teh skupnih javnih naročil, kjer smo prihranili od 7 do 12 milijonov evrov. Konkretno, skupno javno naročilo na osnovi standardiziranih tehničnih podatkov za urgentne centre, opremo, kjer smo prihranili od 8,95 milijonov na 5,6. Se pravi 3,35 milijona evrov. Ali ni to tudi del strukturnih sprememb ali reforme in ukrepov, o katerih govorimo? Saj reforma so včasih tudi manjše zadeve. Poglejte, pravilnik NMP uvajamo. Investirali smo 50 milijonov v novo opremo urgentnih centrov. Vprašajte predstojnike bolnišnic, kako so veseli, da so po dolgih dolgih letih dobili eno kvalitetno moderno opremo, da bodo lažje delali. Naši nujni pacienti, tisti bodo oskrbovani v najkrajših mogočih dostopnih časih, z enotnim dispečerskim centrom pa imamo na terenu take težave. Težave zaradi tega, ker tudi mi sami pri sebi nismo pripravljeni spremeniti miselnosti in razmišljanja. Naj zaključim s tem, ker se bo ravno izteklo, naj bo tukaj poziv, priporočilo in dobra volja in požrtvovalnost nas vseh, če nam je res toliko do nas, do naših pacientov in do konec koncev nas vseh, ker smo vsak dan starejši, da bomo dobili boljšo in pravo oskrbo in dajmo pacienta na prvo mesto in malo odmislimo lokalne ali pa osebne interese in razmišljajmo na dolgi rok. Hvala.
Besedo ima predlagatelj, gospod Jernej Vrtovec. Ali se lahko, prosim, izklopite?
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana gospa ministrica! Za zaključek bom zelo kratek, kajti za nami je res že ena izčrpna razprava. Se opravičujem, ampak če vas pavšalno poslušamo, potem lahko sklepamo, da v slovenskem zdravstvenem sistemu res ni nič kaj tako narobe. To, kar vi govorite in kakor vi zavzemate stališče, je pač vaše mnenje, spoštovanja vredno, ampak tudi zaradi tega koncepta do ureditve slovenskega zdravstvenega sistema smo se žal razšli v tistih poletnih mesecih tudi na podlagi pogajanj v Državnem zboru in dobro poznate to modro knjižico, kjer je tudi obširno oziroma kjer tudi na strani 98 oziroma 100 opisan zdravstveni sistem. O tem smo se pogovarjali, zaradi tega tedaj tudi nismo prišli tudi skupaj. Te konceptualne razlike obstajajo še danes. Ampak to knjižico vam bom, spoštovana gospa ministrica, danes podaril, da boste še enkrat lahko prebrali program, ki dejansko po našem mnenju, tako kot v drugih državah Evropske unije, kjer bolje rešujejo problem zdravstva, bi lahko rešili ta problem tudi problem v Sloveniji. Namreč pravilno ugotavljate, da je v središču človek, državljan, pacient. Zaradi tega vam polagam, da naj bo tudi pacient oziroma posameznik tisti, ki se sam odloči, komu bo zaupal svoja sredstva za zdravstveno zavarovanje. Kajti vse se začne in konča, smo sami videli na primeru slovenskega zdravstvenega sistema, pri denarju. Namreč monopol, še enkrat poudarjam in s tem zaključujem, Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije se namreč odraža prav v odsotnosti pri različnih kontrolah, ki bi morale biti, ampak jih ni. Najlepša hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Če želite razpravljati tudi predstavnika predlaganja predloga poročila gospod Jernej Vrtovec in predstavnica Vlade, ministrica za zdravje gospa Marija Milojka Kolar Celarc, prosim, da dvigneta roko. Ne, v redu. Potem vse samo za ostale, prosim, da se prijavite. Vsak razpravljavec ima na voljo pet minut časa. Prvi ima besedo gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospod predsednik. Gospa ministrica, v vaši uvodni razpravi sem nekako zaznal, slišal, da ste izjavili, da jemljete ta priporočila kot dobronamerna. Ja seveda, saj ravno s tem, z dobrim namenom smo napisali teh, sicer samo sedem strani in pol, in nimamo ne vem kako velikih resursov, veste, kako velika je naša poslanska skupina; imamo, kot sem že omenil, strokovni svet, zelo dober in tako dalje. In še bomo pisali priporočila in še bomo predlagali priporočitve. Seveda verjamem, da imamo tukaj v demokraciji, v Državnem zboru različna mnenja, ampak želimo postaviti v ospredje človeka in njegovo zdravje, to je naš moto, ko govorimo o zdravju. In še enkrat oziroma že tretjič, ni vse denar. Seveda, mi smo revna država in ne moremo toliko dajati za zdravstveni sistem kot bogata Avstrija. So pa seveda anomalije, ki jih spremljamo preko medijev, ki spremljajo odstop vašega prejšnjega kolega, ministra, meni zelo cenjenega kolega Gantarja, ki je pravzaprav bil molčeč, ko je govoril oziroma ni govoril o razlogih, zakaj odhaja. Govorimo in vidimo tudi, da zdravniki, specialisti da tudi nekateri odhajajo iz Slovenije. Mi bi želeli, da bi jih zadržali tukaj, pri nas. Nihče od poslank in poslancev Nove Slovenije ni rekel, da je vse v zdravstvu slabo. To ni res in če bo kdo to rekel, bom jaz tisti, ki bo branil zdravstveni sistem. Ni vse slabo. Lahko je pa boljše in bistveno boljše. Zdaj bom navedel, kar sem že prej napovedal, ker si nisem sam izmislil niti pravzaprav nihče v Sloveniji, ampak vir sem vzel v mednarodni primerjavi evropskih zdravstvenih sistemov, Euro Health Consumer Index, in sprašujem, kaj imajo skupnega tako različne države, kot so Velika Britanija, Švedska, Irska, Poljska, Litva, Španija, Slovenija, Romunija, Srbija in Malta. Kaj imajo skupnega tako različne države? Različne so po razvitosti, po bogastvu, po zdravstvenih sistemih so tudi različne, skupne pa so jim dolge čakalne dobe. Torej, ni vse denar. In ta indeks, ta mednarodna primerjava pravzaprav govori, da tako rekoč ni nobene korelacije med denarjem in dostopnostjo do zdravstvenega sistema. Zdi se mi celo, da so čakalne dobe na zdravstvene storitve bolj kot duševno stanje, ki zadene zdravstveno administracijo in strokovnjake, kot pa vprašanje pomanjkanj virov. Če pogledamo Švedsko, zdravstveno varstvo, drugače kot pri nas, financira večinoma iz davkov, za zdravstvo nameni dobro polovico več denarja kot Slovenija, če upoštevamo kupno moč na prebivalca. Zdravstvo je večinsko javno, socialna država še razkošna, rezultati zdravstvenega sistema so dobri, ljudje tudi ne hodijo za vsako figo k zdravniku kot pri nas. Ampak, čakalne dobe so pa tam kar stalnica, kot so tudi pri nas. Pozor, švedska vlada je v skrajšanje čakalnih dob vložila eno milijardo evrov. To seveda vi poznate, gospa ministrica. To beremo v tej raziskavi, ki jo omenjam, a za zdaj s precej omenjenimi učinki. Se pravi, vržete milijardo in pravzaprav ni učinka. Odgovor na vprašanje, kje je problem, je na dlani. Problem je v organizaciji, organiziranosti. Na zdravljenje raka se na Švedskem še vedno čaka predolgo, podobno tudi na družinskega zdravnika, na specialiste, celo na urgencah in tako naprej. Zdaj pa pazite, na drugi strani nekatere [[…]] [[znak za konec razprave]] najrevnejše evropske države čakalnih vrst v zdravstvu po ugotovitvah te raziskave nimajo oziroma so minimalne, denimo Albanija, ali pa so jih zelo uspešno zmanjšale, najbolj Makedonija. Kar je tej uspelo z uvedbo e-naročanja na zdravstvene storitve v realnem času. Zanimivo, Slovenija, ki se ima za precej IT razvito in je v projekt eZ dravje zmetala že 15 milijonov evrov – kolega Čuš je rekel 10, ministrica ve natančno številko –, naj bi po letih zamud in po najnovejših obljubah končno dobila možnost e- naročanja na zdravstvene storitve in enotni čakalni sistem šele konec leta [[izklop mikrofona]].
Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Ministrica, mislim, da ste prej nekako v vašem izvajanju oziroma ko ste odgovarjali na nekatera vprašanja, izjavili, da je bilo izrečenega kar nekaj neresnic od mojih predhodnikov. Veste, če bi sledili vašim odgovorom, bi jih našli tudi kar nekaj. Spomnite se samo mojega poslanskega vprašanja o resoluciji o duševnem zdravju, ki ste jo napovedali v Državnem zboru aprila, danes smo konec maja, pa je še vedno ni. Tako prosim, bodite dosledni in predvsem pazite, kaj obljubljate, kajti držali vas bomo vedno za besedo in potem tudi tisto, kar boste dobronamerno povedali, bomo težko smatrali, da je temu dejansko tako. Glejte, ko govorimo o Zavodu za zdravstveno zavarovanje je v skladu s 77.a členom natančno navedeno, kaj so vaše obveznosti. Ne nazadnje gre tudi za nadzor in zakonitost delovanja in seveda tukaj ste pristojni. Ko pa se na vas obračamo s konkretnimi zadevami, s poslanskimi vprašanji, pa pravite, da se v njihovo delo ne morete spuščati. Veste, pa bi se morali. Namreč, danes govorimo o sistemu, ki na eni strani beleži ogromen profit. Govorimo o sistemu, ki profita ne bi smel imeti, denar pa krvavo rabi naš sistem zdravstva. In dovolite, da povem nekaj primerov, ki dejansko govorijo o tem, da ni vse tako v redu, kot bi moralo biti ali pa, da bi lahko bilo marsikaj boljše. Vem in se zavedam, da nikoli v državi ne bo dovolj denarja za zdravstvo, nikoli. Tako pač je, verjetno ga nikjer ni, ampak pomembno pa je, da tudi tisti denar, ki je, namenimo in uporabimo tako, da bo ta najbolje uporabljen. Govorimo seveda za zdravje državljank in državljanov. Obrnila oziroma primer bom podala na tistih, ki so najbolj ranljivi, to so naši otroci. Gre za skupine, ki se najtežje branijo in ko gre za otroke, takrat se mi zdi, da je marsikaj drugega manj pomembno. Za ortodonta danes otroci čakajo – oziroma bom povedala drugače: še predno jim zrastejo zobje, bi jih moral naročiti na ortodonta, takšne so čakalne dobe. Ali je to normalno? Glejte, to so konkretni problemi. In potem morate logično pričakovati, da se straši naročajo v take večletne vrste in potem jih tudi tja ni, ker iščejo druge rešitve, lahko pa niti tega ne potrebujejo, ker se marsikaj uredi samo. Potem na drugi strani, kar je bilo danes že povedano, govorim o otroški srčni kirurgiji. Oprostite, to je sramota za celoten sistem, da se morajo starši kregati in izpostavljati po socialnih omrežjih, zato ker jim dobesedno eden ali drug zdravnik svetuje drugače in jih pošiljajo od Poncija do Pilata, oni pa se borijo za življenje svojih otrok. Ne nazadnje, ti otroci, ko bodo odrasli, bodo davkoplačevalci, samo bog daj, da odrastejo, da se ne bo zgodilo vmes kaj hujšega. Ja, ker rešitev tukaj ni! Enkrat obljubljajo prihod kirurgov z enega konca, z drugega konca, potem pa se dogaja še to, da znotraj sistema obračunavajo s tistimi, ki upajo kaj povedati oziroma se z nečim ne strinjajo. Glejte, da si strokovni direktor Kliničnega centra gospod Hojker privošči in reče, da je absurd, da starši govorijo po spletnih omrežjih, kaj se dogaja, jaz obračam: absurd je, da ima nekdo čas, da na takšen način polemizira s starši, namesto da bi iskal rešitve. Tega je še ogromno, meni pa žal zmanjkuje časa in seveda ne bom, nadaljevala, ampak vas resno prosim, ministrica, ni vse samo v strategiji, tudi v denarju ni vse, denarja je trenutno, kolikor ga je, ampak vi ste pa tisti, ki lahko naredite in usmerite pozornost v to, da bo ta najbolje izkoriščen in ne, da iščejo starši otrok rešitve v tujini sami, s pomočjo državljanov [[izklop mikrofona]]
Besedo ima gospod Primož Hainz.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, gospa ministrica in kolegi! Seveda tudi sam, kar se zdravstvenega sistema tiče, in sem že enkrat vprašal gospo ministrico okrog te zdravstvene reforme in sem imel pomislek, zakaj moramo tuje eksperte najemati za to, da bomo izvedeli nekaj, kar mislim, da sami dobro vemo, kje je ta sistem tak, kot je in ni najboljši. Ampak, glede na razpravo pa moram vendar reči, gospod Horvat, bilo je rečeno, da je zdravstveni sistem bolan. Pravzaprav sem se samo zato oglasil oziroma se oglašam. Mislim, da zdravstveni sistem ni bolan. bil, recimo v Ljubljani na urgenci večkrat, za kakšno športno poškodbo, pa tako naprej, gleženj, in sem čakal. Ampak, dvakrat pa sem bil v situaciji, ko sem nujno rabil resen poseg, in sem bil takoj sprejet, v 3 minutah ,in so me poflikali dvakrat, da me bolje ne bi mogli. In trdim, da ta sistem ni bolan. Pa sem šel [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Noben Primož Hainz! Prišel sem kot pacient, sem rekel sestri, poslušajte, padel sem skupaj, kaj naj naredim. Je rekla, počakajte trenutek. Čez 3 minute sem šel noter – imel sem perforacijo želodca. Najprej so me na srce, potem pa so me [[…]]Ampak to je bilo že pred par leti, takrat sem bil strokovni delavec in tako naprej. Skratka, hočem reči, stvari so izjemno dobro delovale. So pa zunaj v vrsti čakale ženske zaradi zvitega komolca pa vpile, da čakajo že tri ure, ta da gre pa kar direktno noter. Tako približno je ta večer – oziroma dvakrat sem to doživel – pač izgledalo in trdim, da zdravstveni sistem kljub vsemu ni bolan. Hvala lepa.
S tem zaključujem splošno razpravo o predlogu priporočila. O predlogu sklepa, da predlog priporočila ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 8. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 18. uri in 45 minut.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Prehajamo na glasovanja Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslance in poslanke prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Poročila o delu Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb v letu 2014. Ker k predlogu sklepa ni bilo vloženih amandmajev, prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Prvič: Državni zbor Republike Slovenije se je seznanil s poročilom o delu Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb v letu 2014. Drugič: Državni zbor podpira prizadevanja Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, ki jih navaja v stališčih, ter poziva Vlado, da jih skupaj s pristojnimi ministrstvi in službami čim prej realizira. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Zavezništvo gospod Peter Vilfan.
Hvala za besedo. V Zavezništvu sklepa ne moremo podpreti, saj se sklicuje na nekatere ugotovitve in stališča, ki ne držijo. Opozoriti želimo, da je ugotovitev oziroma stališče, v katerem komisija neizpodbitno ugotavlja, da ne obstajajo indici, ki bi dokazovali, da je v dogodkih in nasilnih demonstracijah 2012/2013 šlo za delovanje organizirane oblike ekstremističnih skupin, v nasprotju z izsledki, do katerih se je v prejšnjem mandatu dokopala preiskovalna komisija. Gospod Grims je danes v razpravi trdil, da je nekaj strokovni nadzor, ki ga je opravila KNOVS, nekaj drugega pa politična ali politikantsko delo preiskovalne komisije. Trditve gospoda Grimsa so seveda zavajajoče. V zvezi s tem bi rad opozoril, da KNOVS ne more opravljati nadzora na način, kot ga lahko preiskovalna komisija, ki ima širša pooblastila. Poleg tega je KNOVS v prejšnjem mandatu omenjeno ugotovitev oblikoval tudi na podlagi gradiva, ki ga je prejel od Sove. Iz gradiva preiskovalne komisije, ki ga je pridobila ravno zaradi svojih širokih preiskovalnih pristojnosti, izhaja, da je Sova na zahtevo KNOVS pripravila poročilo o aktivnostih ekstremističnih skupin pri nas, ki je obsegalo deset strani. Slednje poročilo pa nikoli ni bilo posredovano KNOVS, ta je prejela bistveno krajše oziroma zgolj tri strani dolgo poročilo. Preiskovalna komisija je ugotovila, da se dokumenta po vsebini bistveno razlikujeta: prvo poročilo je bilo precej bolj podrobno v delu, ki se govori o desnem ekstremizmu, drugo poročilo, ki je, – kako zanimivo – sicer brez podpisa, pa je uravnoteženo, desnemu in levemu ekstremizmu je namenjena enaka pozornost. Obstaja pa tudi tretje poročilo Sove, ki je nastajalo pod vodstvom Damirja Črnčeca, to pa se razlikuje od obeh omenjenih poročil, je daljše in še bolj podrobno kot prvo poročilo, vključuje pa tudi slikovno gradivo. Poleg tega je KNOVS zatrjeval, da tudi policija na demonstracijah ni zaznala organiziranih ekstremističnih skupin ali skupin, ki bi bile povezane z ekstremisti. V zvezi s tem velja opozoriti, da policija nima zakonskih pooblastil, da bi nadzirala ekstremistične skupine in z njimi povezane posameznike in zaradi slednjega tudi ne more voditi ustreznih evidenc. In da so bile izjave policije vezane na slednje. Zato je preiskovalna komisija morala ubrati drugo pot; od policije je zahtevala slikovno gradivo, ki ga je le-ta na ljubljanskih protestih posnela za potrebe identifikacije storilcev kaznivih dejanj. poleg tega je od policije zahtevala, da jo seznani z osebami, zoper katere je sprožila ustrezne prekrškvone in kazenske postopke. Na podlagi tako pridobljene gradiva je preiskovalna komisija julija lani, tik pred državnozborskimi volitvami, oblikovala dokazni sklep. Z njim je oblikovala krog prič, za katere sumi, da pripadajo pri nas najbolj aktivnim ekstremističnim skupinam. Člani teh ekstremističnih skupin so bili torej nedvoumno prisotni na protestih, poleg tega pa so celo izvršili nasilna dejanja oziroma kazniva dejanja. Slednje ugotovitve torej v celoti demantirajo navedbe bivših članov preiskovalne komisije iz opozicije in ugotovitve Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb.
Ne vem, ali je to obrazložitev glasu ali poročilo preiskovalne komisije, ki je na dnevnem redu, to je za mene osnovno vprašanje. Običajno se res v to ne spuščam, ampak bilo je že nevarno blizu, po mojem, da bi bilo kaj tajnega, ampak ni bilo nič, po mojem, zaradi tega ker tiste točke niso bile zajete. Ampak, prosim, opozarjam vas, da tega ne počnete več, imate opomin. Obrazložitev glasu? Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS mag. Branko Grims.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav! V Poslanski skupini SDS bomo predlagane sklepe podprli. Ti sklepi so bili povsem soglasno sprejeti s strani vseh članic in članov Komisije za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb na svoji seji – in sicer, na kakšni osnovi? To so ugotovitve, ki so bile sicer še s strani prejšnje komisije oziroma prejšnje sestave, kajti mi smo svoje delo opravljali šele nekaj dni do novega leta, nanaša pa se na novo leto. Vendar, ob tem ko smo pridobili vsa gradiva preiskovalne komisije s posebnim sklepom, smo jih namreč zahtevali, to je predlagal dr. Trček, in tako da ni nobeden od teh sklepov kakorkoli bil narejen tako, kot se je zdaj poskušalo prikazati. Mislim pa, da takšna polemika ne sodi v obrazložitev glasu na pamet. Tisto, kar nas prepričuje, da je te sklepe nujno sprejeti, tudi zaradi odgovornosti do naših vojakov doma in v tujini, je to, da je bil kot izhodišče za te sklepe nekoč izražen dvom oziroma sum, češ da naj bi slovenski vojaki trenirali neke ekstremiste. Izkazalo se je, in to je zajeto v teh sklepih, da je to popolna laž in neresnica. Kdor pri tem vztraja, naj se zaveda, da izpodbija verodostojnost naših varnostnih in obveščevalnih služb proti njihovim kolegom v tujini in, kar je še mnogo huje, spodbuja verodostojnost države Slovenije in njene vojske doma in v tujini. S tem dejansko vpliva tudi na njihovo varnost, kajti, če se neka institucija ali varnostno-obveščevalna služba ali pa vojska zaradi tovrstnih politikantskih ravnanj ne šteje več ali ne vidi več v tujini kot povem verodostojna, se ji določeni viri informacij zaprejo ali pa se filtrirajo, kar potem negativno vpliva na njihovo varnost. Gre torej tudi za odgovornost do tistih ljudi, ki jih pošiljamo, zato da našo Slovenijo branijo v tujini; za vprašanje njihove varnosti in konec koncev tudi za vprašanje varnosti nas vseh. Z varnostjo, kolegice in kolegi, pa je tako kot z zdravjem. Kako pomembna je in kako jo štejemo za samoumevno, se zavemo takrat, ko to izgubimo.
Še enkrat sem prebral sklep in niti prva obrazložitev mi ni zadoščala, ampak ta druga obrazložitev je v bistvu polemika z ono prvo obrazložitvijo. Zato bom tudi vam za tisti del izrekel opomin, ne za celo zadevo. Na začetku ste vsaj v primerjavi s prejšnjim povedali, kako boste glasovali. Še kakšna obrazložitev? Postopkovno ali karkoli? Individualna obrazložitev ali postopkovno? Individualna obrazložitev. Še kdo v imenu poslanske skupine? Mislim, da že vam, kaj bo na koncu te individualne obrazložitve. Individualna obrazložitev gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa. Za ta predlog sklepa seveda ne bom glasoval za iz enega preprostega razloga. Opozarjal sem vas na začetku tega mandata in dal sem v proceduro tudi predlog spremembe zakona, kjer sem zelo jasno utemeljeval, kako neumno, noro in trapasto je, da današnja sestava sprejema poročila prejšnje sestave, ki sploh zraven ni bila. In kar je še bolj pomembno, navedel sem razlog. Zakaj? Zaradi manipulacij! In ta manipulacija je bila pa danes demonstrirana. In to, kar smo danes poslušali od mojega predhodnika, je več kot jasno, pa si lahko zaslužim, predsednik, sto opominov. Ampak dejstvo je, da je danes izjavil naslednjo stvar v okviru podajanja poročila, to pa je, da je samo en levi ekstremist bil priklican. Problem tega državnega zbora pa je, da tega enega ste si ga sami dali poklicati, tam za vami sedi avtor te zgodbe. Ampak bolj pomembno od tega pa je, da dokler ta državni zbor ne bo razumel in uvidel in si priznal,da ekstremiste imamo – ker po eni strani pravi, da jih ne vidimo oziroma jih je malo, ampak na demonstraciji jih ni bilo. Potem rečemo, da jih ni oziroma so tako v majhnem številu, da jih pravzaprav ni za prepoznati in niso nevarni za to družbo. Lepo vas prosim, take neumnosti ste danes pokvasili s tem poročilom, da je mene sram, da ste s tem prišli v Državni zbor! In zato to seveda ni za sprejeti. Sam osebno, še enkrat, zato da bom dobil šest opominov, tega ne morem sprejeti.
Sprejmemo dejstvo, da tega ne boste sprejeli in en opomin bo zadoščal. Postopkovno ima prednost, postopkovno gospod Peter Vilfan.
Hvala. Nimam nobenih težav s tem, da ste mi izrekli opomin, če sem morda prekoračil v nekem delu tega svojega izvajanja, ampak tisto, kar ste pa rekli, da nisem povedal, kako bomo glasovali, pa ne drži. Namreč, svoje izvajanje sem začel z besedami: "V Zavezništvi sklepa ne moremo podpreti." Tako da sem povedal tisto, kar je najpomembnejše pri obrazložitvi glasu. Hvala lepa.
Umikam ta del svoje izjave. Torej, vsi ste si na isti način, zaradi tega ker ste delno kršili to zadevo, čemur je namenjena obrazložitev glasu, zaslužili opomin in sedaj upam, da je dovolj opominov in da je dovolj obrazložitev glasu in da lahko glasujemo. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti 5. [[Za je glasovalo 69.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodelovanj v kazenskih zadevah z državami članicami Evropske unije v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti nihče. [[Za je glasovanje 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o omejevanju porabe alkohola po skrajšanem postopku. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o omejevanju porabe alkohola ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Zavezništvo gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, predsednik. Danes smo se v bistvu, v resnici seznanili samo z enim dejstvom: povedali smo državljanom, da lahko jejo, kjer želijo, razen tam, kjer je z zakonom to prepovedano; povedali smo jim, da imajo limitiran čas; smo jim pa povedali tudi naslednjo stvar, in to je bistvena. Ljudje v državi Republiki Sloveniji znajo biti vsepovsod razsodni in vedo, kdaj lahko kaj spijejo in kdaj ne, ko pa prestopijo prag športne prireditve, pa se jim pamet zaustavi. Zato je smiselno, da seveda obstaja ukrep znotraj zakona, ki govori, da na športnem dogodku enostavno ne smejo odločati o tem, ali bodo lahko spili eno pivo ali ne, ker postanejo nerazsodni; kar je pa še bolj pomembno, samo na tem dogodku, na nobenem drugem dogodku, dajejo slabo sporočilo. Kajti na gasilski veselici so lahko mrtvo pijani, se lahko stepejo, celo pričakovano je, kajti na gasilskih veselicah običajno je vedno pretep. To se vedno pričakuje. Na kulturnem dogodku, kjerkoli, od predsednika države do pogreba, je mogoče vedno spiti in nikjer ni nerazsodnosti, razen na športnem dogodku; in to je v resnici najbolj žalostno sporočilo. Ukrep je nesorazmeren. Pričakujem od ministrstva, da bo prišel z novim predlogom, kjer bo na vseh prireditvah prepovedal pitje alkohola. Na vseh dogodkih! Pa da vidimo, koliko bomo takrat uspešni, če hočemo biti sorazmerno enakovredno z ukrepom. Seveda pri tem ne bomo ostali. Izključili smo v demokratičnem postopku tudi nevladni sektor, športne organizacije, športne panožne zveze nismo povabili na ta dogodek, ker smo menili, da o tem lahko govori samo Odbor za zdravje oziroma tisti, ki so za to poklicani. Razloge, ki jih ta država ima, to pa je, da nima niti davčnih olajšav niti nobenih spodbud za športne organizacije, zraven govori pa samo, da zdrav duh v zdravem telesu veliko pomeni in da to je tisto najbolj pomembno, seveda pripelje do točke, da v resnici lahko na koncu ugotovimo, da to je enako, kot da bi se delali norca iz vseh športnih delavcev. Zraven tega naj ob zaključku samo to povem. Mi se bomo ponovno srečali s tem predlogom. Vsem poslancem in poslankam hvala lepa za podporo, ki so jo izkazali. Pričakujem pa, da bo to ob naslednji razpravi seveda tudi večja. Hvala.
Kako boste pa glasovali? Proti. Proti. Naj mislim [[…]] [[smeh v dvorani]] Torej glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 22. [[Za je glasovanje 45.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prosim za mir v dvorani! Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda – s prvo obravnavo Predloga zakona o pridobivanju in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o pridobivanju in presaditvi delov človeškega telesa zaradi zdravljenja je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti 1. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je Državni zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za zdravstvo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga priporočila Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije v zvezi z neizvedbo sklepov Vlade, večjo transparentnostjo plačil in pripravo sistemskih rešitev učinkovitega nadzora nad izvajanjem zdravstvenih storitev. Odločamo o naslednjem predlogu sklep: Predlog priporočila Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije z zvezi z neizvedbo sklepov Vlade, večjo transparentnostjo plačil in pripravo sistemskih rešitev učinkovitega nadzora nad izvajanjem zdravstvenih storitev ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica Miha Kordiš.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Ta predlog priporočil ni bil nič drugega kot izgovor za propagando proti javnemu zdravstvu, propagando, ki je šla hkrati v korist zasebnih zavarovalnic. Nobena skrivnost ni, da se predlagatelj zavzema za neoliberalno reformo zdravstvenega sistema, pardon zdravstvenega zavarovanja, in nobena skrivnost ni, da je prvi korak te reforme tudi zmanjšanje košarice zdravstvenih pravic. Kolegi iz NSi so to zelo lepo formulirali z izrazom prerešetanje košarice zdravstvenih pravic. Scenarij, po katerem gre ta privatizacija, je znan: manj pravic, več posla za zavarovalnice, in to zagovarjajo politične opcije potem, ko imamo že 20 let izkušenj z dopolnilnim zavarovanjem in v tem času se niso skrajšale čakalne vrste, premije dopolnilnega zavarovanja so se dražile, rastli so obratovalni stroški, skupaj z njimi pa tudi dobički zavarovalnic, prišli pa smo celo tako daleč, da 50 milijonov od dobrih 470 milijonov zbranih sredstev konča v zavarovalnicah, namesto da bi šla ta sredstva v naš zdravstveni sistem. Potem imamo tu še ekonomsko dimenzijo. Obratovalni stroški zasebnih zavarovalnic so 5-krat višji kot pri zavodu, da o dobičkih niti ne govorimo. Konkurenca na področju zdravstvenih zavarovanj je slaba. Sedaj bi radi nekateri ta sistem, ki je socialno nepravičen, ekonomsko neučinkovit, podtaknili še v obvezno zdravstveno zavarovanje. In to se dogaja potem, ko je na primer Nizozemska šla v ukinjanje tega modela – mislim, da se pri njih imenuje obvezno pogodbeno zavarovanje. To se dogaja potem, ko v Združenih državah prvič v zgodovini uvajajo obvezno zdravstveno zavarovanje, ker je bilo prej v privatnem sistemu pač 40 milijonov ljudi brez kakršnegakoli zavarovanja. Je pa nekoliko presenetljivo, da se nekateri koalicijski poslanci niso jasno ogradili od teh priporočil, ki gredo popolnoma kontra njihovim obljubam o krepitvi javnega zdravstva in o ukinitvi dopolnilnega zavarovanja. To je ne nazadnje tudi del koalicijske pogodbe. Njihova stališča so se skrila za formalne pomanjkljivosti tega priporočila, niso pa nikakor trznila ob neoliberalnih receptih, ki jih to priporočilo uvaja oziroma predlaga. Še celo sodelujejo pri tej negativni kampanji slovenskemu zdravstvu. To poročilo je po formi nezakonito, po vsebini je popolnoma protisocialno, zato bomo v Združeni levici seveda podprli sklep, da to priporočilo ni primerno za nadaljnjo obravnavo.
Brez zadnjega stavka bi dobili opomin. Sedaj pa ima besedo gospod Jernej Vrtovec za obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov.
Spoštovane kolegice in kolegi! Čas je za resno razpravo, pogovarjamo se o resni problematiki, kot je zdravstvo, slovenski zdravstveni sistem, zaradi tega bom za razliko od svojega predhodnika malce resneje govoril in seveda, v Poslanski skupini Nove Slovenije bomo glasovali proti. Namreč, glejte, slovenski zdravstveni sistem je dejansko v razsulu. To vidimo iz dneva v dan, da se iz dneva v dan potrjuje. Namreč, dolge čakalne dobe, zdravstveni lobiji, dolge čakalne vrste, drage storitve, anomalije, ki smo jim priča vsakodnevno, korupcija in klientelizem, zdravstveni lobi in še bi lahko naštevali, kličejo po tem, da nekaj na tem področju naredimo. Slovenski davkoplačevalci v naš zdravstveni sistem namenimo kar velike vsote denarja in glede na finančni vložek dobimo mnogo premalo od slovenskega zdravstvenega sistema. Namreč, človek je lahko v Republiki Sloveniji zadovoljen s slovenskim zdravstvenim sistemom vse do tedaj, ko ne zboli, ko si pa enkrat bolan, nastopijo resne težave. In zahvalimo se le dobrim in kakovostnim usposobljenim slovenskim zdravnikom, zdravstvenemu sistemu žal ne, in da ne pozabim, tudi medicinskim sestram. Kolegice in kolegi, če vam torej ni vseeno, kakšne so čakalne dobe, če vam ni vseeno, da za operacije naših najmlajših zbiramo zamaške, da organiziramo dobrodelne akcije in jih nazadnje tudi pošiljamo na operacije v tujino, potem je prav, da se tokrat odločite – dobil bom opomin – in glasujete tako kot Nova Slovenija. Namreč, eden izmed največjih problemov našega zdravstvenega sistema je nedvomno Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Da je temu tako, pričajo različni razgovori in priča vsakodnevno stanje v zdravstvenem sistemu. Zaradi tega smo v Novi Sloveniji pripravili priporočila, in sicer prvo priporočilo se nanaša na standarde in normative. Dejstvo je, da jih je Vlada naložila Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki pa jih nekako ne želi izpeljati. Namreč, v kakšni državi živimo, kjer dotični zavod ne spoštuje sklepov vlade! Drugo priporočilo se nanaša na sistemske rešitve za transparentnost plačil zdravstvenih storitev in tretje priporočilo se nanaša na sistemske rešitve za transparenten nadzor nad napotovanjem in izvajanjem zdravstvenih storitev. To so tri priporočila, ki odgovarjajo na potrebe današnjega časa in zagotavljajo pravičnejši in boljši zdravstveni sistem.
Danes je pa sejo res zelo preprosto voditi, še sami si dajete opomine, toda [[…]]Še kakšna obrazložitev? V lastnem imenu? V lastnem imenu dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Ne bom si vnaprej dal opomin. Na letalu za Rigo sem srečal ministrico in sem ji tudi povedal, da imam pač v niti ne tako široki družini, pa še kakšnem prijatelju ali prijateljica zraven, pač ljudi, ki delajo v zdravstvu na treh celinah v nekaj državah. Kolega Milan je včeraj rekel, da smo politiki, izhajamo iz različnih ideoloških pozicij. Ideološka pozicija Nove Slovenije je jasna, ideološka pozicija Združene levice je jasna, ne bom se ponavljal na veliko. Če pogledamo Supervizor, če pogledamo tistih 9, 10 firm, ki pač pokrivajo naročilo v javnem zdravstvu, če pogledamo, po kakšni ceni kupujemo generike v Sloveniji – mladi kolega, tu so problemi v slovenskem zdravstvu, plus seveda neka obljuba, ki jo je dala ta koalicija, kako bo šla v spremembe zdravstvenega zavarovanja. Skratka, nehajmo se blefirati. Tu se valja pol milijarde, povejo ljudje, ki sektor zelo dobro poznajo, mi se pa potem tam pri proračunu kregamo, kam bomo: ali bomo 200 tisoč evrov našli ali za Sovo, ali za šolstvo, ali ne vem za kaj, ali nekaj drugega. Upam, gospa Kolarjeva, vem, da jo čaka penzija, vem, da ima dober vrtiček, da rada vrtnari, rada tudi dela marmelade, upam pa, da predno bo šla v to, da naredi red na tem področju in da te pol milijarde damo v zdravstvo in imamo kvalitetno zdravstvo. Pri izjavljanju pa ne govoriti tako počez. V zdravstvu dela ogromno ljudi, ki se zelo trudi, ki zelo dobro delajo za preslabe plače. Hvala za besedo, kako bom glasoval, je pa povedal že kolega Kordiš.
Čisto vsakemu pa spet ne morem dati opomina. Na koncu je povedal, kako bo glasoval. Obrazložitev glasu v lastnem imenu gospod Tomaž Gantar.
Poglejte, izpostavljenih je bilo ogromno problemov v zdravstvu, ki so v resnici prisotni in seveda se z njimi ljudje soočajo in lahko samo pritrjujejo. So bili pa ti problemi v veliki meri potencirani in dejstvo je, da se problemi v zdravstvu nekako odražajo iz družbe in niso, če govorimo o korupciji ali pa katerikoli drugih problemih, ne večji in žal tudi ne manjši kot so na ostalih področjih. Mislim, da je predlagatelj z današnjo diskusijo zadovoljen in da je svoj namen dosegel. Na drugi strani, kljub temu da se zaveda seveda, da je posegel na področje, ki v resnici ne pripada Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije in ne more odgovarjati na vse te kritike. Seveda iz tega razloga, ker je to po mojem mnenju neke vrste manipulacija tudi z javnim mnenjem in ti predlogi z realnostjo seveda nimajo nobene zveze, niti s pristojnostjo, jih seveda žal ne moremo podpreti.
Torej smo končali z obrazložitvami glasu. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 22. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je postopek obravnave predloga priporočila končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN KRALJEVINO ŠPANIJO O IZMENJAVI IN MEDSEBOJNEM VAROVANJU TAJNIH PODATKOV. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni mogoče vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti nihče. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 8. sejo Državnega zbora.