Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 24. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednja poslanka in poslanca: dr. Andreja Črnak Meglič, Anton Anderlič in Miran Györek. Na sejo sem vabil predsednika Vlade, ministrice in ministre k 1. točki dnevnega reda ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na določitev dnevnega reda 24. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli s sklicem seje 21. 1. 2011. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za umik točke z dnevnega reda ali za širitev dnevnega reda seje nisem prejel. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 90. seji 21. januarja 2011 sklenil, da se Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih obravnava po nujnem postopku. Na podlagi desetega odstavka 21. člena Poslovnika Državnega zbora je skupina 23 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor odloči o navedeni odločitvi Kolegija. Zato na podlagi tretjega odstavka 143. člena Poslovnika Državnega zbora prehajamo na obravnavo zahteve skupine 23 poslank in poslancev, da Državni zbor odloči o odločitvi Kolegija predsednika Državnega zbora, da se Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih, EPA-1535 /5, obravnava po nujnem postopku. Besedo dajem predstavniku predlagateljev zahteve za predstavitev stališča. Besedo ima dr. Vinko Gorenak. Prosim.
Hvala lepa. Gospe in gospodje! Vsakodnevno se srečujemo s stečaji, vsakodnevno se srečujemo z nezaposlenimi, 110 tisoč jih je, finančno nedisciplino in tako dalje, podizvajalci, ki niso plačniki, delajo samomore in tako dalje. Mi bi morali po nujnem postopku obravnavati kakšen drug zakon, predvsem tiste zakone, ki bi pomagali ljudem preživeti iz meseca v mesec. To bi bilo nujno za to državo. Toda tukaj sedimo zato, da vlečemo skoraj 3 tisoč evrov plače, vsak od nas, neto, skoraj, da o teh usodah ljudi odločamo. Mi pa ne odločamo o teh zadevah, ampak imamo na dnevnem redu zakon, ki se imenuje Zakon o varstvu dokumentarnega gradiva, s čimer pa želimo doseči nekaj povsem drugega. Koalicijska večina se mora dobro zavedati, da smo v nezakonitem stanju. Nek državni uradnik, ki je direktor Slovenske obveščevalne agencije, se je odločil, da zakona ne bo spoštoval. Postavil se je nad zakon, postavil se je nad vlado, postavil se je nad ta parlament, zdaj pa mu s tem zakonom želi koalicijska večina pravzaprav za nazaj pritrditi, da ima prav. Da ima prav, da se je postavil nad zakon. Če bomo tako ravnali, je zadeva povsem jasna. Tudi vsak državljan se potem lahko postavi nad zakon in reče, da ne bo plačal denarne kazni za prometni prekršek. Ja zakaj bi ga pa, če državnim uradnikom ni treba spoštovati zakona. Ne nazadnje lahko vsak državljan reče, da ne bo plačeval davkov, če so določeni z zakonom. Vendar tako stanje mi danes, ne samo, da ga toleriramo, ampak ga želite z zakonom pokriti za nazaj. In temu v opoziciji oziroma SDS nasprotujemo. To je popolnoma jasno. Arhivi so javni, pod določenimi pogoji, od leta 2007. Od leta 2007 ta režim odprtosti arhivov velja. Res pa je, da so še leta 2009 po teh arhivih hodili določeni raziskovalci. Ena od raziskovalk, tako smo vsaj ugotovili. Kaj se zgodi leta 2010? Leta 2010 zaprosi gospod Omerza za vpogled v ta del arhivov in nekdo, torej direktor Sove, mu reče: "Ne." Direktor arhiva se pa s tem strinja. Vse do 19. oktobra lanskega leta, ko direktor Sove avtomatično in nezakonito, poudarjam nezakonito, reče: "Ne, to bom označil z oznako tajno." In to tudi naredi. Dan kasneje, čeprav ne upravlja s tem delom arhiva on, ampak Arhiv Republike Slovenije, si na reverz izposodi za petnajst dni nekaj fasciklov. Ali vrne vse ali ne, ne bomo nikoli vedeli. Zakaj je to rabil, tudi ne bomo nikoli vedeli. Gremo naprej. Dejstvo pa je, da je ta stvar postala problematična lansko leto ob obravnavi ustavne obtožbe predsednika države. Takrat so v koaliciji, zlasti pa v obveščevalnih službah, zazvonili zvonci in so rekli: "To je pa treba skriti." Seveda gre za Velikovec, ki je danes javno znana zadeva. Vprašanje pa je, gospe in gospodje, kaj pa je z Olafom Palmejem, ker se tudi govori, da je Služba državne varnosti imela prst vmes. Se tukaj kaj skriva? Kaj je še z devetimi atentati na Koroškem, ki so bili tudi narejeni v tistem obdobju? Ali se to skriva? To so torej prioritete koalicije: prikrivati in skrivati za nazaj. In hkrati seveda dobro vemo, kdo je bil minister za notranje zadeve v času velikovskega atentata. To je bil gospod Zemljarič. Natanko vemo tudi to, da je bil šef Službe državne varnosti gospod Ertl, odlikovanec predsednika države. A je treba skriti mogoče to? In še v petek po telefonu na javni televiziji reče: "Ne, to niso bili uslužbenci državne varnosti." Eklatantna laž v letu 2010. Nasprotujemo tovrstnemu početju koalicije, ne strinjamo se s tovrstnim početjem koalicije [[...]] [[znak za konec razprave]] Spoštovani, ljudje od nas pričakujejo nekaj drugega. To je – vsakodnevni kos kruha. To uvrstimo na izredno sejo in ne tovrstne dokumente. Hvala lepa.
Hvala lepa. O tej zahtevi ni razprave in obrazložitve glasu. Prehajamo na odločanje. Predlagam zboru, da odloči o naslednjem sklepu: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varstvu dokumentarnega in arhivskega gradiva ter arhivih se obravnava po nujnem postopku. Če sklep ne bo sprejet, bo Državni zbor predlog zakona obravnaval po rednem postopku. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev. Za je glasovalo 44. Proti 35. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 35.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato bo zbor navedeni predlog zakona obravnaval po nujnem postopku v okviru predvidene 2. točke dnevnega reda seja. Kolegij predsednika Državnega zbora je na isti seji 21. januarja 2011 sklenil, da se Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nepremičninskem posredovanju, EPA 1496 /5, obravnava po rednem postopku. Skupina 38 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Dušanom Kumrom, je na podlagi desetega odstavka 21. člena Poslovnika Državnega zbora zahtevala, da Državni zbor odloči o prej navedeni odločitvi Kolegija Predsednika Državnega zbora. V skladu z drugim odstavkom 142. člena Poslovnika Državnega zbora se zahteva uvrsti na dnevni red prve naslednje seje zbora brez razprave in glasovanja. Zbor bo navedeno zahtevo obravnaval kot 30.A točko dnevnega reda jutri, v torek, 1. 2. 2011, po končanih glasovanjih. Proceduralno, gospod Tanko.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovani kolegi, gospa ministrica! Mandatno-volilna komisija je v četrtek odločala na izredni, nujni seji o imuniteti za sodnika Škoberneta. Moram reči, da smo na tej komisiji soglasno izglasovali, da se imuniteta sodniku ne prizna. Vendar se je v tem času zgodilo, da ni bila sklicana tudi izredna seja Državnega zbora, na kateri bi v skladu s poslovnikom tudi odločili o tem, ali je ta sklep tisti, na osnovi katerega je temu sodniku možno podaljšati pridržanje oziroma ga pripreti za daljše obdobje. Mi nimamo težav s tem, da ne bi podprli predloga, da se sodniku imuniteta ne prizna, vendar nas zanima, zakaj je prišlo v tem konkretnem primeru do kršenja postopka oziroma do te pravne praznine, kajti imuniteto podeljuje ali pa ne podeljuje Državni zbor in ne Mandatno-volilna komisija. Sprašujemo se, ali je ta, lahko rečemo, zavestna, namerna, ali pa dogovorna napaka kaj v povezavi s tem, da so nekateri nosilci izvršne oblasti, kot vidimo iz zadnjih dopisov, v povezavi z omenjenem sodnikom. Ali se je tudi v tem primeru zgodilo, da je lahko eden izmed državnih organov, v tem primeru Državni zbor, in Državni zbor predstavlja in za njegovo zakonitost dela skrbi predsednik Državnega zbora, tisti, ki je povzročil nezakonito stanje in se je temu sodniku potem podaljšal pripor na podlagi sklepa, ki ga ni. Dokler Državni zbor ne potrdi, da se temu sodniku imuniteta ne prizna, do takrat najbrž ta sodnik ne more biti priprt. Ocenjujemo, da gre za hud procesni spodrsljaj vodstva Državnega zbora, ki ni zadeve, ki ni odločanja o odločitvi Mandatno-volilne komisije, ki je sklep korektno sprocesirala, uvrstil na izredno sejo Državnega zbora, niti taka izredna seja ni bila sklicana. Ocenjujemo, spoštovani predsednik Državnega zbora, da gre za hud spodrsljaj, da gre po našem mnenju lahko za zavestno odločitev, da se povzroči ta pravna praznina in da se tudi na nek zavestni način krši kazenski postopek in pravila, ki v zvezi s tem veljajo za funkcionarja. Ni to prvič, da se je to zgodilo v Državnem zboru. Me zanima, kakšni bodo ukrepi, kakšne bodo posledice, kaj boste kot predsednik Državnega zbora storili, da se bo to nezakonito stanje odpravilo in da se poskrbi, da se to ne bo več ponovilo.
Spoštovani, kolega Tanko! Nobenega nezakonitega stanja ni, poslovniška določila so jasna in razmerja urejajo. Po 208. členu Mandatno-volilna komisija v vsakem primeru takoj odloča za podelitev imunitete, v tem primeru poslancu, analogno tudi sodniku, ki je v priporu. Državni zbor na prvi naslednji odločitev Mandatno-volilne komisije potrdi ali razveljavi in spremeni. Do potrditve velja to, da mu imuniteta ni bila priznana, Državni zbor pa to odločitev lahko spremeni. Državni zbor odloča, treba pa se je zavedati, da je tudi Mandatno-volilna komisija del Državnega zbora in vsi ti členi naprej so jasni. Vedno je tako bilo, vedno smo ravnali na isti način in nobene pravne praznine ni, razen seveda za eventualnega odvetnika priprtega sodnika. To pa mogoče. Vendar ne za pravno ureditev, kot jo poznamo. Sicer bi bilo zelo nenavadno, da bi se moral Državni zbor ob potrditvi imunitete, recimo, sestajati v nedeljo zjutraj, če je to potrebno in tako naprej. Te zadeve so urejene v poslovniku in čiste in nedvoumne in takšna je tudi interpretacija pravne stroke. Ne bomo razpravljali več o tej zadevi, ker je nepotrebna in tudi ne vodi k ničemer. Imate proceduralno?
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Najprej ugovor na vaš zaključek. Mi smo podprli do zdaj vse tiste predloge za zavrnitev imunitete tako poslancem Državnega zbora kot ostalim funkcionarjem. Zato to, kar ste povedali, da se postavljamo mi za odvetnike tega sodnika, absolutno ne drži in nima nobene podlage v dosedanjih postopkih in ravnanjih poslanske skupine. To je prvič. Za naprej bi vas lepo prosil, da komentirate, če že komentirate, tisto, kar ima podlago v dejanjih poslanskih skupin in poslancev. To, kar ste ugotovili, je nima. Drugič. Poslovnik Državnega zbora ima tudi 212. člen, ki ureja postopke v zvezi z imuniteto drugih nosilcev javnih funkcij. In tu bom prebral 212. člen: "Državni zbor odloči o tem, ali dovoli, da se sodnik, ki je osumljen kaznivega dejanje pri opravljanju sodniške funkcije, pripre ali da se zoper njega začne kazenski postopek na zahtevo pristojnega organa. O dovoljenju, da se sodnik pripre, odloči Državni zbor potem, ko pridobi mnenje Sodnega sveta." Državni zbor v tem konkretnem primeru ni odločil. In zato sprašujem, kaj in kako boste ravnali v tem primeru, ko Državni zbor, za katerega zakonitost dela ste vi določeni, in to določa tudi poslovnik v svojih določbah, mislim, da 21. člen, ni ravnal v skladu z zakonitostjo oziroma s podlagami, ki so za to predvidene. V tem primeru ste storili hudo procesno napako. Dovolili ste, da se je izrekel nek ukrep proti nekomu na podlagi odločitve, ki ni verificirana z odločitvijo Državnega zbora. Mandatno-volilna komisija v teh primerih je samo delovno telo, ki pripravi sklep za procesno odločitev Državnega zbora, tako kot za ostala delovna telesa. In v teh sodnih postopkih nobena odločitev Mandatne komisije ni dokončna, ampak prehodna. In tu že vnaprej povem, da ne boste spet kaj zavili kakšno zadevo na kakšno stran, spoštovani predsednik. Mi bomo potrdili predlog, da se sodniku ne prizna imuniteta, vendar sprašujemo, zakaj se je povzročilo to stanje, da za dva ali tri dni v tem postopku pridržanja,priprtja za tega sodnika ni pokritja. In to pomeni kršenje pravne države. Kot pri arhivih, ki ste jih nezakonito zaprli in je odločil državni organ, da ne bo spoštoval zakona, je v tem primeru predsednik Državnega zbora tisti, ki ni poskrbel, da bi se ta sklep Mandatno-volilne komisije ustrezno podprl s sklepom Državnega zbora. Hvala lepa.
K temu kar sem dodal, naj vam citiram še 214. člen, ker pač vi tega niste hoteli citirati. "v primerih iz prejšnjih dveh členov"; se pravi 213. in 212. člen, ki se nanaša na sodnike, "se smiselno uporabljajo določbe tega poslovnika v postopku v zvezi z imuniteto poslancev". Zato je ta razprava o tem zaključena. Mandatno-volilna komisija je ravnala pravilno, torej ni dala imunitete. O tej odločitvi pa bo razpravljal in odločal Državni zbor ter jo bo sprejel, potrdil ali razveljavil. Proceduralni predlog Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Predlagam, da Državni zbor Republike Slovenije pošlje dopis sodni oblasti in Ministrstvu za pravosodje, da naj pojasni, na kateri osnovi je sodišče v Celju kršilo Ustavo, Poslovnik Državnega zbora in ostale zakonske določbe. Dejstvo je, da gre tukaj za izredno zlorabo sodne oblasti. Jaz ne bom govoril o tem, ali bo sodnik dobil imuniteto ali ne, vendar pa je treba spoštovati proceduro. Procedura je temelj demokracije, in ta se pri nas krši. Demokracija je spoštovanje zakonskih formalnosti. Čeprav so formalnosti, jih je treba spoštovati in se po njih ravnati. V nasprotnem primeru gremo tja, kamor nekateri na oblasti hočejo, v policijsko državo, v državo represije, in če se malo pogledamo, malo naprej, recimo za kakšno leto naprej, lahko tudi v državo kakšnih tihih odstranitev političnih nasprotnikov. To ne bi bilo dobro in zato, gospod predsednik, prosim, da naj Državni zbor zahteva pojasnilo, kako in zakaj. Treba je povedati, da ta primer ni prvi oziroma edini. Tudi v primeru poslanca Srečka Prijatelja se je zgodilo enako. In zanimivo je tudi, da Državni zbor navkljub temu, da gospod Srečko Prijatelj še ima status poslanca, Državni zbor odteguje finančna sredstva za delo v Poslanski skupini za enega poslanca, kar je protiustavno. Pa vendar, nekateri si lahko, seveda ko so na oblasti, dovolijo prav vse. To ni prav, gospod predsednik. Tega ne smemo dovoliti, če hočemo ohraniti kolikor toliko primerno obliko našega govorjenja in naše države v svetu. Že tako ali tako nas imajo za edino postkomunistično trdnjavo, še hujše, bastion neokomunizma v Evropi. Jaz mislim, da to ni dobro za državo, to ni dobro za naš razvoj, zato naredimo vsaj nekaj in držimo se vsaj osnovnih pravnih uzanc. Zato, gospod predsednik, prosim, napišite dopis in seznanite z odgovorom sodne veje oblasti, ki si prevzema izgleda že vso oblast ob policiji, da bomo vsaj vedeli kako, zakaj oziroma kako se bodo izgovarjali zaradi teh nezakonitih dejanj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vaš predlog zavračam, kot sem že prej omenil, poslovniško in zakonsko je bilo postopanje Državnega zbora, Mandatno-volilne komisije korektno, ravno tako Državnega zbora, tako da o tem nima smisla niti razpravljati, vsaj tistemu ne, ki pozna poslovnik. Proceduralni predlog gospod mag. Boris Sajovic. Prosim.
Hvala lepa, predsednik. V tej dvorani mislim, da ni nikogar, ki bi sodniku podelil imuniteto. In predlagam 5 minut pavze, da to dilemo razrešimo, ali je to treba postoriti danes ali je jutri [[...]]
Hvala lepa. Ta predlog zavračam, ker ni potrebno. Še enkrat povem, da bomo o tem odločali v okviru glasovanja. Določila poslovnika so jasna in mislim, da je tukaj popolnoma nepotrebno kakorkoli sestopati v bran, biti advokat, odvetnik sodnika in o tem razpravljati. Prosim vas lepo! Mir v dvorani! Prehajamo na določitev dnevnega reda v celoti. Proceduralno gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Poglejte, stvari so pomembne. V tem primeru je šlo verjetno za zavestno procesno napako. Kljub temu da je ta sodnik bil zaloten pri kaznivem dejanju, se je pač na osnovi trikov in fint, ki jih pozna odvetniška stroka, zgodilo, da se v tem primeru ni odločalo pravočasno v Državnem zboru o podelitvi imunitete. In v tem primeru ne moremo mimo tega, da za nekatere zadostuje, da so dovolj prijatelji z določenimi osebami, ki so tudi tukaj v medijih prišle ven. Kljub temu da pomemben predstavnik izvršne oblasti Republike Slovenije pravi, da te osebe ne pozna, to je razbrati iz medijev, je evidentno, da sta bila skupaj na poroki enega izmed [[...]]
Tanko, kaj ima to v zvezi z dnevnim redom [[...]]
[[...]]v kateri je bil ta sodnik [[...]]
[[...]]povejte mi [[...]]
[[...]]celo matičar [[...]]
[[...]]prosim, no.
[[...]]in očitno je, da je v tem primeru, gospod predsednik, prišlo do naštudirane variante, v kateri se pri tem sodniku ni odločalo pravočasno o imuniteti samo zato, da bo kljub temu da je naredil kaznivo dejanje, upravičen do odškodnine za nezakonito pridržanje in priprtje v tem sodnem postopku. To je poanta vsega tega. In neodgovorno je, da predsednik Državnega zbora, ki je po 19. členu Poslovnika Državnega zbora v točki štiri, v četrti alineji prvega odstavka, dolžan skrbeti za uresničevanje z ustavo, z zakonom in s tem poslovnikom določenih razmerij, storil tako, bom rekel, neprimerno in iz aviona vidno procesno napako. To pomeni, da je Državni zbor sestavni del vseh teh mahinacij, ki se dogajajo z ignoriranjem, z zavestnim neizvajanjem zakonov. Razlika je samo v tem, da je direktor Sove dejal, da zakona ne bo upošteval, predsednik Državnega zbora pa je bil ob tem tiho in je storil isto. To je vsa razlika. Namesto da bi oseba, ki je storila kaznivo dejanje, bila kaznovana, bo dobila na koncu postopka, na koncu obravnav celo odškodnino. In to zaradi malomarnosti vodstva, ne vodstva, predsednika Državnega zbora, ki ima posebno pooblastilo po poslovniku, da skrbi za to, da se vsi postopki v tej hiši izvajajo v skladu s poslovnikom, ustavo in zakoni. Če pa odločitev Državnega zbora ni potrebna, potem pa, gospod predsednik, niso potrebne niti plenarne seje Državnega zbora v vseh drugih odločitvah. Vse to lahko opravi Državni zbor na posamičnih delovnih telesih. In takšne seje, kot je ta, niso potrebne ne v primeru mandatnih odločitev, ne v primeru drugih odločitev delovnih teles Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kar je preveč, je preveč. Dejansko ste šli čez rob, gospod Tanko. Še enkrat. Kot sem obveščen, se je Mandatno-volilna komisija takoj, ko je dobila zahtevo oziroma predlog za odvzem imunitete, sestala, imuniteto odvzela. Imuniteta je odvzeta in z odločitvijo Državnega zbora na prvi naslednji seji, ki je že jutri, bo ta odločitev ali potrjena ali razveljavljena. Če bo Državni zbor razveljavil to odločitev Mandatno-volilne komisije, se zna zgoditi, da bo on lahko zahteval odškodnino in jo tudi dobil, sicer odvzem imunitete velja, če jo bo potrdil Državni zbor, kot je predvideno v poslovniku. Vsa druga natolcevanja so plod slabega okusa, in več kot to k temu ne morem reči. Prehajamo na določitev dnevnega reda v celoti. Državnemu zboru predlagam, da se za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem in sprejeto dopolnitvijo. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 28. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 28.]] Ugotavljam, da je dnevni red 24. seje Državnega zbora določen. Prekinjam sejo Državnega zbora, ki jo bomo ob 15. uri nadaljevali s 1. točko dnevnega reda, to je z vprašanji poslank in poslancev.
Spoštovane kolegice in kolegi poslanci! Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA – VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 38 poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen na podlagi dogovora z vodji poslanskih skupin v skladu z 240. členom ter drugim odstavkom 245. člena Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslancev opozicije in na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije bo odgovarjal predsednik Vlade. Vsak poslanec ima za postavitev vprašanja na voljo 3 minute. Predsednik Vlade, ministrice in ministri odgovorijo na vprašanje v največ 5 minutah. Če je vprašanje postavljeno več ministrom, imajo vsi skupaj na voljo 5 minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec postavi v 2 minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ 3 minute. Poslanec, ki postavi vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika Vlade, ministrice ali ministra. O tem odloči Državni zbor brez razprave. V primeru da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu morajo predsednik Vlade, ministrica ali minister v 30 dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki postavi vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru. V tem primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbora. V zvezi s to točko so se danes opravičili naslednji ministri: mag. Mitja Gaspari, minister brez resorja, odgovoren za razvoj in evropske zadeve, dr. Franc Križanič, minister za finance, Dorijan Marušič, minister za zdravje, od 17.30 ure dalje, mag. Darja Radić, ministrica za gospodarstvo, od 20. ure dalje, dr. Ivan Svetlik, minister za delo, družino in socialne zadeve, Samuel Žbogar, minister za zunanje zadeve, ter dr. Patrick Vlačič, minister za promet. Na klop ste prejeli pregled poslanskih vprašanj, na katera v poslovniškem roku ni bilo odgovorjeno. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Na prva štiri vprašanja bo odgovarjal predsednik Vlade Borut Pahor. Poslansko vprašanje mu bo postavil Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spomladi leta 2009, gospod predsednik, in to 2. aprila 2009, sem postavil poslansko vprašanje, ki je bilo pravzaprav že tretjič ponovljeno. Prvo to vprašanje je bilo že v mesecu marcu leta 2008, in sicer o izginjanju slovenskih državljanov na področju Kosova, ki so jih, kruto rečeno, predelali v rezervne dele za ostale prebivalce tega planeta. Takrat ste mi odgovorili, češ, da Vlada Republike Slovenije vseskozi s političnimi sredstvi in dialogom na mednarodni ravni sodeluje pri ohranjanju varnosti in spoštovanja človekovih pravic vseh prebivalcev Kosova ter da je Slovenija priznala samostojnost in neodvisnost Kosova zato, ker je Kosovo v deklaraciji o neodvisnosti zagotovilo polno spoštovanje človekovih pravic, posebno pravic narodnih manjšin. To se tam ni dogajalo. In podatki, ki sem jih jaz dal takrat v tistem poslanskem vprašanju in v prejšnjih, so kazali na to, da če že jaz ene zadeve vem, bi verjetno morala vedeti vsaj slovenska Sova, ne pa še kakšno ministrstvo in tako naprej. Človek se sprašuje, kako je mogoče, da naše uradne organizacije ne vedo nič o teh zadevah, še posebej, ker je leta 2006 bila sprejeta na Generalni skupščini Organizacije Združenih narodov deklaracija oziroma konvencija, da prisilna izginotja sodijo med zločine proti človeštvu. Žalostno je to, da Državni zbor, ki je na mizo dobil to deklaracijo 20. septembra 2007, ni uvrstil na sejo Državnega zbora te zadeve do danes, kar pomeni, da od takrat je že več kot tri leta, pa se ne zdi vredno, da bi to uvrstili, uvrščamo pa neke zakone o varovanju arhivskih materialov, ki želijo morda skriti tudi kakšne podatke s tega področja. Sprašujem vas, gospod predsednik: Ali je morda tukaj zadaj zahteva Združenih držav Amerike, ki te konvencije niso niti podpisale, ker, kakor so rekli, ne izpolnjujejo njihovih pričakovanj? Slovenija tega ni naredila in se ne zanima za slovenske državljane, ki so izginili tam. Kar nekaj teh podatkov je in te podatke so dobila tudi naša veleposlaništva v Beogradu in v Prištini. Obveščeni so bili, pa zgleda, da so založili dokumentacijo. Človek se vpraša, kakšna država smo, da skrbimo za vse druge bistveno bolj kot za lastne državljane, ki jih enostavno odrinemo na stran in se z njimi ne ukvarjamo.
Hvala lepa. Prosim, gospod predsednik Vlade.
Spoštovani, gospod poslanec. Najprej naj vam zagotovim, da Slovenija kot suverena država ne ravna po navodilih nobenih drugih držav, kvečjemu se z njimi lahko dogovarja o ravnanju, in če je to tudi naš in skupen interes, potem tudi tako storimo. Prav tako bi vam rad zagotovil, da Slovenija ni ravnodušna do naših rojakov po svetu, ne nazadnje k temu zavezuje tudi ustava. Kar se tiče vašega vprašanja, ki ni postavljeno prvič, pa bi vam rad povedal nekaj podatkov. Ta hip po neuradnih podatkih na Kosovu prebiva okoli 400 Slovencev, kar je slaba četrtina vseh Slovencev, ki so tam živeli leta 1999. V okviru komiteja resnice o usodi Slovencev na Kosovu ter nacionalnega sveta nacionalne manjšine v Srbiji se zdaj pripravlja obsežen seznam Slovencev s Kosova, ki bo vseboval zgodovino slovenskih priseljevanj na Kosovo ter posamezne zapise njihovih življenjskih zgodb. Tukaj naj vam, spoštovani kolega Jelinčič, priporočim in vas prosim, če imate informacije ali podatke, ki bi bili relevantni za organe, ki morajo ukrepati tudi po uradni dolžnosti, da jih s temi informacijami seznanite. Seznam nastaja od leta 2006, osredotoča se na Slovence, ki so Kosovo zapustili zaradi dogajanj po znanem letu 1999. Seznam je še nepopoln in je zaradi varnostnih razlogov za enkrat nedostopen. Pričakovati je, da bi nam lahko predstavil ne le podatke o tem, koliko Slovencev je Kosovo dejansko zapustilo, ampak tudi, koliko jih je dejansko ta hip tam in kdo so. Navedeni podatki so povzeti iz raziskave, ki jo je v letu 2010 izvedel Inštitut za slovensko izseljenstvo in migracije pri Slovenski akademiji znanosti in umetnosti in je bila sofinancirana s strani Urada Vlade Republike Slovenije za Slovence v zamejstvu in po svetu. Z raziskavo bo inštitut nadaljeval tudi letos, kar kaže na to, kot sem rekel, da Vlada glede vprašanj, ki jih zastavljate, ni ravnodušna. Vlada Republike Slovenije vseskozi s političnimi sredstvi in dialogom na mednarodni ravni, navsezadnje tudi z obseženimi varnostnimi silami v okviru mednarodnih misij, sodeluje pri ohranjanju varnosti in spoštovanja človekovih pravic vseh prebivalcev Kosova. Slovenija je priznala samostojnost in neodvisnost Kosova tudi zato, ker je – to je sestavni del vašega vprašanja – Kosovo v deklaraciji o neodvisnosti zagotovilo polno spoštovanje pravic, posebno tudi pravic narodnih manjšin. Sprašujete glede pogrešanih oseb. Glede pogrešanih oseb slovenskega porekla me je Ministrstvo za zunanje zadeve obvestilo, da doslej ni prejelo nobenih podatkov o tem, da bi sorodniki v minulih letih prosili za konzularno pomoč v primeru pogrešanih ali izginulih oseb s slovenskim ali drugim državljanstvom na območju Kosova. Slovenska vlada ne razpolaga z informacijami, da bi do takih dogodkov prišlo. Toda vi ste rekli, da morda take podatke posredujete, imate, v tem smislu vas prosim, da jih Ministrstvu za zunanje zadeve tudi predate, če ste tako prijazni. Če bi šlo za državljane Slovenije, bi bil tak postopek lahko sprožen tudi pri ustreznem oddelku slovenske policije oziroma Interpolu. Kot rečeno, podobno poslansko vprašanje ste Vladi v preteklosti zastavili že dvakrat. In vsakokrat vam je bilo pojasnjeno, da pristojni organi ne razpolagajo s podatkom o Slovencih, ki naj bi bili med pogrešanimi, izginulimi ali ubitimi osebami s Kosova. Če bi dobili take konkretne podatke, bo Vlada Republike Slovenije primerno odločno odreagirala. Vlada Republike Slovenije tudi z izjemno pozornostjo spremlja dogajanje in razprave, povezane s poročilom poslanca Parlamentarne skupščine Sveta Evrope Martyja, o nečloveškem ravnanju z ljudmi in nezakonitimi trgovinami s človeškimi organi na Kosovu. Tovrstne obtožbe sigurno ne morejo ostati neraziskane in brez ustreznega epiloga, saj poročilo odpira pomemben in [[...]] [[opozorilni znak za konec razprave]] [[...]]dosje. V tem primeru še enkrat, gospod poslanec, prosimo za sodelovanje, če razpolagate s podatki, s katerimi Vlada ne razpolaga.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Prosim gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa. Jaz moram povedati, da so se ljudje z inštituta pri SAZU-ju že oglasili pri meni in sem jim dal podatke, ki jih praktično niso imeli. Treba pa je povedati tudi to, tu imam dopis Komiteja resnice o usodi Slovencev v AP Kosovo in Metohija, kjer so lepo napisali, da so že pred dvema letoma obvestili nekaj ministrstev v Sloveniji in Srbiji, in sicer MNZ Slovenije in tako naprej, in niso dobili nobenega odgovora, kar je silno zanimivo. Rekli ste, da se pripravlja seznam. Rekel sem že, da sem posredoval ustrezne informacije tej državni ustanovi, kajti niso vedeli prav ničesar. Moram povedati, da sem jaz že marsikaj vedel leta 2008 in leta 2009, ko bi se vendarle lahko kaj zgodilo. Nikomur v Vladi ni bilo do tega, da bi se sploh ukvarjal s tem problemom. Rekli ste,da smo podprli Kosovo, ker je podprlo to konvencijo. Ni res. Med 20 državami, ki so ratificirale konvencijo, Kosova ni. Tudi med podpisniki tega Kosova ni. Slovenija je samo med podpisniki, nismo pa jo že tri leta ratificirali, kar je pravzaprav zelo čudno, medtem ko Amerika ni niti podpisala te konvencije. Zanimivo pa je, da ob tem gospod minister za zunanje zadeve Žbogar v Bruslju na vse pretege lobira, da bi vendarle dobili čim prej vizume oziroma da bi ukinili vizume za vse tiste, ki živijo na Kosovu. Človek se vpraša, ali Slovenija sodeluje v tej verigi trgovcev z mamili, ali smo tukaj vezni člen, ali se naša vlada vključuje v ta vezni člen. Kaj je pri tej zadevi? Marsikaj se sliši. [[nemir v dvorani]] Ja, smeh je s te strani na levi, vendar marsikaj se sliši po tujih diplomatskih predstavništev in po tujih policijskih enotah v Evropi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, gospod predsednik Vlade.
Zadnjo navedbo, če je bila mišljena resno, moram seveda tudi resno zavrniti. Drugače moram reči dvoje. Vaše poslansko vprašanje izhaja iz podmene, da imamo različen političen pogled na to, kako naj ravna Slovenija v primeru, če bi bilo to, kar pravite, res. Teh razlik med nami ni, gospod poslanec. Vi ste omenjali malo prej, da so nekateri iz komiteja obvestili organe v Sloveniji o nekaterih informacijah, ki so relevantne za predmet preiskave. Tukaj ni ministra za zunanje zadeve, je opravičen, in jaz mu bom takoj naložil, da preveri, ali so take informacije prišle v ministrstvo in pripravi poročilo v zvezi s tem. Tako vas bom potem v čim krajšem času, tukaj zdaj ministra ni, tudi o tem obvestil.
Hvala lepa. Imate postopkovni predlog? Prosim, gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa. V zvezi s to tematiko, ki je zelo žgoča, še posebej v skladu s tem poročilom gospoda Dicka Martiya, ki je razkrilo, kaj se je dogajalo tam doli, mislim, da je smiselno, da to razpravo odpremo tudi v slovenskem parlamentu. Gre za naše ljudi, gre za ljudi, ki jih ne moremo kar tako odriniti na stran. Res je, da slovenska vlada bistveno bolj skrbi za tuje državljane. Tako ima po uradnih podatkih veljavno dovoljenje za stalno bivanje v Sloveniji 42 tisoč 460 tujcev in med njimi je samo tisoč 268 državljanov držav članic evropskega gospodarskega prostora. To se pravi 41 tisoč 192 je državljanov tretjih držav in veljavno dovoljenje za začasno bivanje ima tudi 46 tisoč 152 državljanov tretjih držav. Pretežno so sedaj to oziroma zelo pogosto so med njimi tudi begunci iz zahodne Sahare, iz Eritreje, iz Kirgizistana, iz Bolivije, skratka s strani, od koder v bistvu hodijo sem zaradi ekonomskih migracij in ne zaradi političnih zadev, kajti mislim, da je Slovenija priznala mednarodno zaščito samo 208 osebam od leta 1995. To se pravi, gre za tiho podpiranje čudnega trga črne delovne sile v Sloveniji. In za tem stoji slovenska vlada. Vsega skupaj je torej v Sloveniji kakšnih 100 tisoč ljudi, ki živijo na naš račun in seveda Vlada temu ploska. Po možnosti jim bodo dali še državljanstva. Kaj pa naši ljudje? Kaj pa razmere, v katerih živijo naši ljudje? To naše vlade ne briga. Zadnjič je bilo na televiziji, je kazalo, mislim, da šest zamorcev, črnih, iz Sudana, ki so govorili, kako fino se imajo v Mariboru, ker imajo čisto vse, edino, kar je narobe, "zebe nas", so rekli. Verjetno jim je potem po tej televizijski oddaji naša vlada že dala stanovanja. Koliko mladih ljudi v Sloveniji pa dobi stanovanja? Hudičevo malo. Koliko mladih ljudi pa dobi subvencije za to, da nič ne delajo in pridejo v neko državo? Pa zakaj se ne zgledujete po gospe Merklovi, ki je zadevo drugače postavila? In zakaj se ne zgledujete po drugih evropskih državah? Ali bo res Slovenija postala odlagališče za vse tiste, ki jih noben drug ne bo maral. Zdaj jih imamo že okrog 100 tisoč, pa se lepo skriva. Koliko jih želite še imeti? Zato sodim, da je pomembno, da o tej zadevi razpravljamo tukaj notri v Državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu poslanca Zmaga Jelinčiča Plemenitega, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, 1. februarja 2011, v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje predsedniku Vlade bo postavil Zvonko Černač iz Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Spoštovani predsednik Vlade! Ustava v 2. členu pravi, "Slovenija je pravna in socialna država". In čeprav smo v zadnjih dveh letih veliko govorili o tem, ali to še drži, se je na primeru zapiranja starega udbovskega arhivskega gradiva prvič v zgodovini demokratične Slovenije zgodilo, da je državni organ, Arhiv Republike Slovenije, odločil, da bo deloval v nasprotju z zakonom oziroma da zakona ne bo upošteval, kljub temu da se je sam zavedal, da ravna protipravno in je to svoje ravnanje tudi pisno in ustno utemeljil. Drugi državni organ – Sova pa je s kršitvijo zakona protizakonito omejil državljanske pravice, ki izhajajo iz zakona in ustave. Prvič v zgodovini samostojne države se je zgodilo, da je bil preprečen parlamentarni nadzor nad delom obveščevalnih in varnostnih služb. Obe ravnanji sta nepojmljivi za katerokoli demokratično ureditev kjerkoli v svetu. Če bi se kaj takega zgodilo v državi, kjer vlada popolna demokracija, bi bil predstojnik takega organa nemudoma odstavljen. To, da državni organ ne spoštuje zakona ali da prepreči na zakonu utemeljen parlamentarni nadzor nad svojim ravnanjem, pomeni, da so oblast mimo zakona v svoje roke prevzeli posamezniki, pomeni neke vrste državni udar. V Sloveniji sta to nelegitimno početje obsodili samo pravna stroka in javnost, ne pa najvišji predstavniki te države. Vlada celo zagovarja tako početje. S svojim molkom vsi ti neposredno podpirajo kršitev državljanskih pravic, ustave in zakona. Slovenija je nevarno zdrsnila v namerno povzročeno brezpravje, posledice so lahko nepredstavljive. Zakaj bi se morali navadni državljani držati zakonov in jih spoštovati, če oblastnikom tega ni treba, in to tudi javno oznanijo? Namesto odločnega ukrepanja zoper storilce nezakonitega ravnanja je Vlada prejšnji teden v Državni zbor po nujnem postopku vložila spremembe Zakona o arhivih, ki naj bi za nazaj saniral protipravne odločitve. Spoštovani predsednik Vlade! Sprašujem vas: Kdo torej vlada Sloveniji? Pravo, zakon ali posamezniki mimo zakonika? Ali še huje. Da nam morebiti iz ozadja še vedno ne vladajo tisti, ki so Slovenijo obvladovali v bivšem nedemokratičnem režimu? Sprašujem vas: Kaj boste kot najbolj odgovorni v tej državi storili za to, da se to nezakonito stanje, kršitev zakona in ustave, prekine in da Slovenija spet postane pravna država?
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade Borut Pahor.
Ker je moj, kot bi kdo rekel, politični fokus usmerjen na reševanje gospodarske in socialne krize, sem se o tem problemu, mislim da, kot bo pisalo, tako sem bil naročil, o tem se bom še razgovoril kasneje, direktorju Sove, seznanil, mislim da v jeseni, in šele, ko je stvar dobila dimenzije, kot jih mogoče ali pa po definiciji neupravičeno dobiva sedaj, sem sam, ne po navodilu ali na prošnjo kogarkoli, prišel pred Komisijo za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb. Tako sem bil prvi predsednik Vlade, ki je to storil, da bi se pogovoril o problemu, ki je očitno nastal. Ni ne moja želja, ne moje navodilo, da bi katerikoli organ, zlasti če je v pristojnosti Vlade, delal v nasprotju z zakonom. Vsi so dolžni spoštovati zakon in delati znotraj njegovih okvirov. Ker je očitno prišlo do nekaterih odločitev, ki se, vsaj nekaterim, zdijo sporne, tudi predstojnikom teh organov, sem se odločil takole. Najprej da sprejmem pobudo predsednika vaše stranke in skličem posvet predsednikov strank in vodij poslanskih skupin v zvezi z novelo Zakona o arhivskem gradivu. Mi se bomo o tem posvetovali prej, preden bo to v Državnem zboru, in če bomo skupaj ocenili, skupaj morda tudi na ministrskem zboru dan kasneje, da so nas argumenti, da ta novela ni potrebna ali ni dobra, prepričali, da svoje stališče spremenimo. O tem sem se želel zadnjič, kot ste videli, uro in pol iskreno pogovarjati tudi z vami na pristojni komisiji. Drugič. Vsem trem, ki so kakorkoli sodelovali pri teh odločitvah, sem naročil, da najkasneje do srede, prav tako je to storila danes tudi ministrica za kulturo, ki je pristojna za arhiv, da predstojniki teh organov, to so predstojnik Sove, direktor Arhiva in sekretar Nacionalnega sveta za varnost dajo poročilo. To poročilo bo dostopno javnosti in iz njega bo razvidno, kje se je problem pri njih naredil, kje so ga opazili, kako so z njim ravnali in nekdo bo moral tudi ugotoviti, ali so ravnali nezakonito. Vi trdite, da so, videli bomo, ali so res ravnali nezakonito, ko bomo imeli pred sabo vsa poročila, ki vam bodo na razpolago. Prav tako sem danes naročil direktorju Sove, da je kadarkoli na razpolago vaši komisiji, da odgovori na katerokoli vprašanje v zvezi s tem področjem. In šest kratkih ugotovitev za drugo polovico mojega odgovora. Prvič, predmet spora ni arhivsko gradivo Službe državne varnosti, ki bi nastalo v zvezi z notranjepolitičnim delovanjem te službe, ampak v zvezi z njenim klasičnim obveščevalnim in protiobveščevalnim delovanjem v tujini. Jaz nisem poznavalec, poznavalci ste nekateri izmed vas, verjetno razumete – jaz sem se, kolikor je bilo mogoče, dal podučiti – razliko med tema dvema področjema. Torej, naj naši državljani nimajo nepotrebnega občutka, da poskuša Vlada karkoli prikriti glede delovanja Službe državne varnosti navznoter. Gre za podatke, ki zadevajo tujino in so, če so, morda občutljivi. In tu je direktor arhiva postopek – in to je druga stvar, ki jo želim povedati – samo prekinil. Postopek ni končan, postopek je prekinjen. Vlada je prepričana, da je najboljša rešitev za nastali problem novela Zakona o ravnanju z arhivskim gradivom, po katerem bo o javnem dostopu do spornega arhivskega gradiva odločala posebna neodvisna komisija. Članom pooblaščene skupine Komisije za nadzor obveščevalno-varnostnih služb ob njihovem zadnjem obisku v prostorih Sove, to je 25. januarja 2011, izvedba njihovega nadzora ni bila onemogočena. Toda tudi o tem bo moralo pisati v poročilu direktorja Sove. Direktorju Arhiva, kot sem rekel, direktorju Sove in vodji sekretariata sveta sem naročil, da do srede, če bo to le mogoče, pripravijo svoje poročilo in takrat bo lahko vsa slovenska javnost, pa tudi vi, ki postavljate že dokončne trditve, presodili, ali so vaše trditve utemeljene ali ne.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora predsednika Vlade? Prosim, gospod Černač.
Vprašanje presega novelo zakona in vprašanje presega posamezna vprašanja oziroma posamezne postopke, ki so se zgodili v tem konkretnem primeru. Vendar vseeno, nadzor je bil onemogočen. O tem ste dobili prejšnji torek na seji komisije tudi pisno zabeležko, v kateri je to zelo jasno in nedvoumno zapisano. Kljub temu da ni potrebna predhodna najava v primeru nadzora, je bil ta najavljen, vendar je bil po vsebini preprečen. Rekli ste, da ste naročili direktorju Sove, da je na razpolago komisiji. Zelo nevarna trditev. Direktor Sove mora delovati na podlagi zakona, zakon mu veleva, da je na razpolago komisiji, in ni treba, da mu to naroča premier, to je celo škodljivo oziroma narobe, kaže pa na razumevanje problema, o katerem danes tu govorim. Rekli ste, da je fokus vašega reševanja v prioritetnem reševanju gospodarske krize. Nismo dobili nobenega zakona po nujnem postopku na to sejo v tem smislu. Dobili pa smo na to sejo Državnega zbora novelo Zakona o arhivih, in to po nujnem postopku, ne da bi bili za to kakršnikoli utemeljeni razlogi. Ni predmet spora gradivo protiobveščevalcev v tujini. Predmet spora je gradivo bivše SDV, tajne politične policije, ki je določeno v tretjem odstavku 65. člena Zakona o arhivih. In četrti odstavek zelo jasno in nedvoumno določa, da v primeru dvoma o dostopnosti tega gradiva odloča arhivska komisija. Kje je bila ta arhivska komisija? Ni je bilo. Zaradi tega vas, spoštovani premier, sprašujem: Kdo vlada v Sloveniji? Ali vlada pravo, zakon ali posamezniki mimo zakona? Ali boste kot najbolj odgovorni v tej državi za vladavino prava zagotovili, da se bo nemudoma prenehalo kršenje zakona ter sprostil dostop do javnih arhivov? Ali boste razrešili direktorja Sove in Arhiva Republike Slovenije in proti njima sprožili ustrezne disciplinske in kazenske postopke po uradni dolžnosti? Ali boste umaknili iz procedure novelo arhivskega zakona oziroma Zakona o arhivih?
Hvala lepa. Prosim, gospod predsednik Vlade.
Kot sem že povedal, ni izključena možnost, da bi se Vlada ali politična večina v Državnem zboru odločila, da novela ni primerna ali ni potrebna, morda se bo odločila drugače. Sestanek v sredo bo verjetno namenjen tudi tej vsebini. To je prva stvar. Druga stvar. Vlada je dolžna zagotavljati in terjati spoštovanje zakonitosti nje same in vseh njenih organov. O tem ne more biti nobenega dvoma. Če do nezakonitosti pride, moramo tudi ukrepati. Kot predstojnik Sove bom to prav gotovo naredil, če bom ocenil, da je bila takšna napaka storjena in bom ravnal sorazmerno k tej napaki ali nezakonitemu ravnanju. Toda pred tem se moramo soočiti z dejstvi in ugotoviti, ali so vaše navedbe, gospod poslanec Černač, točne ali niso. Jaz sem tudi danes opravil pogovor z obema, s predstojnikom Arhiva in predstojnikom Sove v luči poslanskega vprašanja, ki ste mi ga dali, in njihove navedbe me ne prepričujejo, da bi lahko zlahka prikimal vašim trditvam. Zato sem tudi naročil, da pripravijo poročila, da jih pripravijo hitro, da so vam na voljo, ne samo vam, tudi slovenski javnosti, ker, gospe in gospodje, ta vlada nima nobenega političnega interesa, da bi kakorkoli ščitila tiste, ki so nelegitimno ali protipravno delovali v času bivšega režima. Pika, pika je pika. Nima nobenega interesa. Zato bomo ravnali tako kot veleva zakon, prav gotovo, in kot sem dejal, je postopek je prekinjen, nič še ni odločeno. Ampak mislim, da je prav, da predstojnik Arhiva, predstojnik Sove in sekretariata, Snava, dajo svoja poročila in da se iz tega potem lahko prepričamo sami, zakaj so tako ravnali, kakšni so bili motivi, ali je morda celo politika dala kakšna navodila – nobenih takšnih navodil ni bilo. In še enkrat vam zagotavljam, ker ste prej mimogrede spet navrgli, tako kot je rečeno v pismu, ki sem ga prejel včeraj, da se slovenska vlada zelo krčevito ukvarja s tem problemom, medtem ko ravnodušno gleda na probleme gospodarstva in sociale ter položaja ljudi. To ni res, v zadnjih dveh letih smo tako rekoč bombardirali Državni zbor s predlogi, tudi poslušali, kaj imate povedati k njim, dostikrat očitali Vladi, da gre z nujnimi postopki v Državni zbor s pomembnimi odločitvami in vse to je zadevalo gospodarsko in socialno življenje v državi, ne pa to. Ne podcenjujem pa te problematike in ker je nisem podcenjeval, gospod poslanec Černač, sem prišel pred vašo komisijo, prej noben predsednik Vlade ni čutil dolžnosti, da bi se o kakšnem takšnem problemu pogovarjal z vami.
Hvala lepa. Imate postopkovni predlog, gospod Černač? Prosim.
Ni opozicija vložila sprememb tega zakona v parlamentarno proceduro, ampak jih je vložila Vlada, spoštovani premier. Ne vem, zakaj ni vložila Vlada celotnega paketa vseh zakonov, ki bi jih bilo treba sprejeti, in ukrepov zaradi katerih ječi gospodarstvo in prebivalstvo. Eno se torej govori, drugo pa se dela, zaradi tega predlagam, da na podlagi določb poslovnika opravimo razpravo o odgovoru predsednika Vlade na to vprašanje. V tej razpravi naj se razčisti, kateri so dejanski razlogi za protipravno ravnanje direktorja Arhiva Republike Slovenije in direktorja Sove. Da je bilo ravnanje protipravno, ne govori Zvone Černač ali opozicija, da je bilo ravnanje protipravno, govorijo številni pravni strokovnjaki, tudi tisti, ki je napisal mnenje, in to januarja, da bi pokril odločitev Arhiva Republike Slovenije, ki je bila spisana konec decembra. Šele januarja je bilo mnenje, ki naj bi odločitev, ki je bila nepravna, pokrilo, napisano. Da je bilo ravnanje protipravno govori sam direktor Arhiva Republike Slovenije, ki je v vsej korespondenci od 24. 8. dalje, ko je bila dana vloga s strani gospoda Omerze za dostop do tega gradiva, kar bi mu moralo biti omogočeno ali zavarjeno v mesecu dni, zapisal in tudi javno izjavljal, da ni mogoče ovirati dostopa do tega gradiva, da ni nobenih formalnih razlogov, da bi se ta dostop oviral. In kaj se je zgodilo? Protipravna prilepka oznake "tajno" s strani Sove 4. oktobra na to gradivo. V tej razpravi je treba razčistiti, zakaj se je to zgodilo, zakaj se je zgodila ta protipravnost. Razčistiti je treba tudi, kakšna je odgovornost predsednika Vlade, ki je v cel ta postopek aktiviral Svet za nacionalno varnost, pazite, ne za žive stvari, ampak za gradivo bivše tajne politične policije. Zgodil se je nek sestanek 18. 10. 2010, na katerem so mimo kakršnihkoli pooblastil, temelječih na zakonu, sodelovali direktor Sove, direktor Arhiva Republike Slovenije, nekdo z Ministrstva za pravosodje, predstavnik Sveta za nacionalno varnost oziroma svetovalec za nacionalno varnost iz premierovega kabineta, nekdo z Ministrstva za pravosodja in ta ad hoc skupina je sprejela nek sklep, kako naj se ta dostop do tega gradiva protipravno omeji oziroma kako naj se najde podlaga za to protipravno omejitev v sami ustavi, kar je pozneje dr. Miro Cerar zavrnil, da ni mogoče. Ampak zanimivo prihaja šele naprej. 18. 10. je bil sestanek te skupine, 19. 10. je Sova iz tega arhivskega gradiva dvignila neko količino tega materiala in ga odnesla neznano kam do 5. novembra, po izjavi direktorja Arhiva v kabinet predsednika Vlade oziroma temu Sekretariatu za nacionalno varnost. Kaj se je s tem gradivom dogajalo, ali je bilo kaj dodano, ali je bilo kaj odvzeto, se ne ve. Zaradi tega je treba vsa ta vprašanja razčistiti v tej razpravi o odgovoru predsednika Vlade, ker žal ni bilo danih nobenih nobenih javnih zagotovil, da se bo nemudoma saniralo protipravno stanje, da se bodo nemudoma potegnile konsekvence proti odgovornim in vzpostavilo nazaj pravno stanje in zaupanje v pravno državo. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu poslanca Zvonka Černača, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, 1. februarja 2011, v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje predsedniku Vlade bo postavil mag. Radovan Žerjav, Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik Vlade! Postavil bom nekaj vprašanj, na katere bi Slovenija morala dobiti čim prej odgovore. Ali drži trditev, ki jo je izrekel direktor Agencije za trg vrednostnih papirjev gospod Damjan Žugelj, da je imela centralna banka Slovenije kot nadzornik bančnega sistema vpogled v vsa slabo zavarovana več kot stomilijonska bančna posojila menedžerjem? Ali je centralna banka v primerih teh slabo zavarovanih kreditov ukrepala? Kako je ukrepala? Ali je po vašem mnenju ukrepala ustrezno? Kdo od teh dveh pomembnih slovenskih regulatorjev finančnega trga ima v tem primeru prav? Kako bo Vlada ukrepala v tistih primerih, kjer je država večinski ali pomemben lastnik banke in bo le-ta zaradi takšnih prijateljskih in slabo zavarovanih posojil, namenjenih menedžerskim odkupom, trpela poslovno in tudi finančno škodo? Ali in kdaj bo Vlada na podlagi določb zakona o gospodarskih družbah, ki določajo subjektivno odškodninsko odgovornost članov uprav in nadzornih svetov, sprožila ustrezne postopke in od teh ljudi terjala povrnitev povzročene škode? Kdo je po vašem mnenju odgovoren, da vodi in koordinira tovrstne postopke? Kdaj se boste tovrstnega ravnanja lotili zavestno in sistematično zoper vse člane uprav v nadzornem svetu družb v državni lasti, kjer je karkoli šlo narobe? Tudi v primeru Nove Ljubljanske banke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade gospod Borut Pahor.
Spoštovani gospod poslanec Žerjav! Verjetno bi bil upravičeno tarča vaše kritike, če bi si dovolil ocenjevati neposredno delovanje neodvisnih nadzornikov institucij. Tega si kot predsednik Vlade ne morem dovoliti. To velja tako za Agencijo za trg vrednostnih papirjev kot za Banko Slovenije. Lahko izrazim neko svoje stališče, stališče, da bi morale vse nadzorne in regulatorne institucije v skladu s sporazumom o medsebojnem sodelovanju, ki so ga podpisale, delovati v korist stabilnosti finančnega sistema in si pri tem medsebojno dajati informacije, podporo, tako strokovno kot siceršnjo, da bi ta cilj dosegli. Ustava naše države v 152. členu določa, da je Banka Slovenije pri svojem delovanju samostojna oziroma neodvisna. Skladno z Zakonom o Banki Slovenije člani njenih nadzornih organov niso vezani na sklepe, stališča in navodila državnih organov. Vlada Republike Slovenije nima podlage oziroma pristojnosti zahtevati podatke o izvajanju nadzora, niti ne sme dajati nobenih navodil za ukrepanje. Tudi v posameznih konkretnih primerih ne. Veljavni predpisi natančno določajo naloge in odgovornosti Banke Slovenije. Zakon o Banki Slovenije v 2. členu tako določa, da Banka Slovenije na nacionalni ravni o svojem delu poroča izključno vam, torej temu visokemu domu, ki se tako vsako leto seznani tako s poročilom o finančni stabilnosti kot poročilom o nadzoru finančnega poslovanja. Državni zbor pa ima to vlogo, ki jo vi, spoštovani gospod poslanec, pričakujete od Vlade. V zvezi z ugotavljanjem odgovornosti nadzornih svetov želim poudariti, da so člani nadzornih svetov, ki jih v družbe v delnem ali v stoprocentnem lastništvu države sedaj imenuje Agencija za upravljanje kapitalskih naložb Republike Slovenije, vsekakor dolžni spoštovati zakonodajo – pri prejšnjim in tem poslanskem vprašanju naj glede tega ne bo nobenih ne dvomov – ter pravila in morajo za morebitno nespoštovanje pravnih podlag in izrabljanje svojega položaja v primeru dokazane krivde ali malomarnosti tudi odgovarjati. Zaradi problemov, ki se pojavljajo pri upravljanju gospodarskih družb v državni oziroma v javni lasti, ne kaže po mojem mnenju spreminjati zakona o gospodarskih družbah, ki sistemsko ureja področje in je namenjen urejanju notranjih odnosov, norm oziroma pravil igre za vse, ki sodelujejo pri poslovanju gospodarskih družb. Vlada Republike Slovenije je zagotavljanje javnih interesov, ki so morda s tem povezani, zavarovala z drugimi sredstvi, pri čemer je bila v ta namen ustanovljena tudi Agencija za upravljanje kapitalskih naložb, katere namen je strokovno in odgovorno upravljanje s kapitalskimi naložbami Republike Slovenije. Jaz razumem, da ima tako pomembna institucija, kot je agencija, na začetku svojega mandata nekaj otroških bolezni, če smem tako reči, kot bi se lahko zgodile vsaki tako pomembni instituciji, ki dobiva tako pomembne pristojnosti in zadane na tradicijo življenja in obnašanja v državi, vendar mislim, da bo sčasoma dobila tisti pomen in vlogo, ki ji gre. To vsi upravičeno tudi pričakujemo. Na vaše konkretno vprašanje o tem, kako bo Vlada ukrepala v tistih primerih, kjer je država večinski ali pomemben lastnik banke, in bo le-ta zaradi prijateljskih ali slabo zavarovanih posojil, namenjenih menedžerskim odkupom, utrpela finančno ali poslovno škodo, od pristojnih institucij Vlada pričakuje, da v vseh primerih izvedejo preiskovalne postopke in ugotovijo, ali so bila storjena kazniva dejanja s strani uprav ali nadzornih svetov. Poleg tega pričakujemo, da bodo tudi v preiskovalni komisiji Državnega zbora prišli do ugotovitev, ki jih bodo pristojni v teh postopkih lahko uporabili. Bom pa kot predsednik Vlade predlagal ponoven razmislek o licenciranju nadzornikov finančnih institucij, mislim tukaj na banke in zavarovalnice, in v skladu s tem razmislek o dopolnitvi zakonov, ki urejajo delovanje bank in zavarovalnic. Če povzamem, ravno v izogib sistematičnemu političnemu presojanju dela organov upravljanja v družbah, kjer je država lastnik ali pretežni lastnik, je bila ustanovljena agencija v skladu s smernicami OECD-ja, in ta mora zagotavljati visoke standarde korporativnega upravljanja.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Prosim, mag. Radovan Žerjav.
Jaz se ne morem strinjati s tem, da vsi skupaj ugotavljamo, da marsikaj ni v redu, pa vendarle na nek način trdimo, da se nič ne da narediti in da so za to odgovorni neki neodvisni regulatorji, katere se ne sme dotakniti in so nedotakljivi. Kdo ocenjuje delo teh regulatorjev? Ali nihče tega ne opravlja? In komu odgovarjajo ti regulatorji? Po moji oceni je to nesprejemljivo. Že nekaj časa poteka javna razprava ali javni konflikt med obema regulatorjema, ATVP in Banko Slovenije, in se preprosto nihče ne zgane. Težke besede so padale, težki očitki tozadevno, ob dejstvu, da se cela država ukvarja že nekaj časa, leto ali dve, s tajkunskimi krediti, ki bremenijo gospodarsko rast in celotno finančno stanje v tej državi. Pa se kljub temu nihče ne zgane, kot da to ni pomembno. Nesprejemljivo je, po moji oceni, da kljub široki debati o težavah v Novi Ljubljanski banki, povezani s potrebno dokapitalizacijo, in ob vseh dejstvih, ki so na mizi okrog tako imenovanih tajkunskih kreditov, nihče ne odgovarja, ni nobenih preiskav, nihče ne preiskuje bivše uprave, nihče ne preiskuje nadzornih svetov, nič se ne dogaja. Spoštovani predsednik Vlade: Ali bo kdo odgovarjal za to? Ali bo kdo te odgovorne sploh kaj vprašal, kaj so počeli v službi? In pričakujem od vas, da se osebno angažirate in spodbudite vse pristojne organe, da te zadeve preiščejo – tako na Banki Slovenije kot tudi v Novi Ljubljanski banki, da pridemo sodu do dna, da bomo vedeli, kaj se je dogajalo, kako, na kakšen način, na osnovi kakšnih podlag so nekateri [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade.
To vprašanje nič manj ne zanima ministrskega zbora, zanima vse, ali je bilo to ravnanje zakonito, odgovorno, smotrno in gospodarno. Če in kolikor je Vlada do takrat imela pristojnosti, se je odločila tudi za kakšno zamenjavo, tudi iz krivdnih razlogov. Drugače pa, kot rečeno, da bi sistemsko uredili stvari, smo v skladu s smernicami OECD ustanovili agencijo, ki naj bo neodvisno telo in naj po svojih najboljših močeh presoja ravnanje nadzornih svetov in uprav. Poleg tega bi še enkrat želel opozoriti, spoštovani gospod poslanec, da Državni zbor obravnava dve poročili vsako leto in da bo, mislim, da v kratkem, obravnaval tako poročilo Banke Slovenije kot poročilo ATVP. Tako bo ta visoki dom imel priložnost, da ima to razpravo, ki jo boste bržkone v skladu s poslovnikom zahtevali tukaj, in da ugotovi, ali morda v zakonodaji, in Vlada je tukaj pripravljena, če mi sami ne znamo morda najti rešitev za kakšno od sivih con v tej zakonodaji, da nam pri tem svetujete. Mi tukaj nimamo med seboj nobenih drugačnih interesov, to vam smem in si upam zagotoviti. Tako Vlada kot vi si želimo, da bi bila pravila jasna, da bi jih morali vsi spoštovati in kdor jih ne spoštuje, je primerno sankcioniran in ni nihče izvzet. To so verjetno stališča in izhodišča, ki veljajo v tej dvorani za vse. Če si lahko pri tem kako pomagamo, tudi pri odgovorih na vaša vprašanja, bomo verjetno eden drugemu samo hvaležni, nihče od nas tukaj ne podpira neke privilegirane skupine, ki bi imela zakonsko ali politično ali kakršnokoli drugo nelegitimno zaščito. Nihče. To politično izhodišče, če kakšne stvari pravno ali drugače v smislu delovanja niso uspešne, moramo skupaj ugotoviti, če, kje in kako lahko naredimo korak naprej. To je želja Vlade. Ena od šestih prioritet Vlade do konca mandata je tudi pregon gospodarskega in organiziranega kriminala in priprava štirih zakonov, mislim da, minister za pravosodje, štirih zakonov s tega področja.
Hvala lepa. Imate postopkovni predlog? Mag. Žerjav, prosim.
Hvala lepa. Jaz bi vendarle predlagal, da v skladu s poslovnikom tudi o tem odgovoru opravimo eno širšo razpravo. Jaz se absolutno strinjam, spoštovani gospod predsednik Vlade, da bi morali imeti za vse enake kriterije. Če primerjamo danes dva primera, Pošto Slovenije in Novo Ljubljansko banko, človek dobi občutek da nimamo enakih kriterijev. Upravo Pošte Slovenije preganjamo in bo najbrž v kratkem tudi zamenjana, zaradi, kot se trdi, sporne plače. Pošta Slovenije ni kriva najbrž zaradi tega, da imamo danes težave v finančnem sistemu. Nova Ljubljanska banka pa je popolnoma drugačen igralec in ima velik vpliv na stabilnost finančnega sistema v Sloveniji in tudi posledično na gospodarski sistem, če temu tako rečem. Pričakoval bi, da bi imeli enak odnos do ene institucije kot tudi do druge institucije, in bi vendarle pogledali, kaj se je v Novi Ljubljanski banki dogajalo. Tako jaz predlagam, da vidimo, kdo je odgovoren v Banki Slovenije, kdo je odgovoren v Novi Ljubljanski banki, v upravi. Ne samo naši predstavniki, tudi predstavniki KBC-ja. Kdo je odgovoren? V nadzornem svetu sedijo različni ljudje, Slovenci, KBC, ne nazadnje tudi predstavniki delavcev, sindikati, mimogrede. Tudi oni imajo svoje predstavnike v nadzornem svetu, pa tega ne slišijo radi. Tudi oni vplivajo na poslovanje gospodarskih družb: skozi nadzorni svet in tudi skozi upravo. Prav bi bilo, da o tem resno odpremo eno debato, da pridemo stvari do dna. In vsi skupaj bi po moji oceni morali, spoštovani gospod predsednik Vlade, seveda z vami na čelu, storiti vse in še več, spodbuditi vse organe, ki so v tej državi, da to raziščemo. Ne more to tako biti! Ne more biti tako, da so nekateri preprosto zaščiteni in se jim nič ne more zgoditi. Ne more tako biti! In da dobivamo občutek, da preprosto se ne dogaja ničesar. Ne more tako biti! Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu poslanca mag. Radovana Žerjava, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, 1. februarja 2011, v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje predsedniku Vlade bo predstavil Joško Godec iz Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Prosim.
Hvala za besedo. Mogoče se bova s kolegom Žerjavom ujela v kakšnih besedah, pa na žalost ne morem pomagati, problematika je ista. Spoštovani gospod predsednik Vlade Republike Slovenije! Na zadnji seji je Vlada določila svoje prioritete in naloge do konca tega mandata. Podpora tem prioritetam je bila v petek, 28. januarja, preverjena in izražena še na koalicijskem vrhu. Tam smo se vsi prisotni strinjali, da je nastopil čas, da se prenehamo ukvarjati sami s seboj, temveč s problemi države in njenih ljudi. Težko sicer izpostavim, kateri ukrep je najbolj nujen, vseeno pa želimo v Poslanski skupini DeSUS kot enega najbolj bistvenih izpostaviti ukrep za izboljšanje delovanja trga dela. Napovedane spremembe napovedujejo nekaj neprijetnih ukrepov, ki bi znali ponovno razburiti slovensko javnost, če s strani Vlade ne bodo pravilno in jasno predstavljeni. Tudi vsi poslanci ne poznajo vseh predlaganih prioritet teh zadnjih dogovorov na koalicijskem vrhu, da bi jih lahko ocenili kot dobre ali slabe. Zato vas kot predsednika Vlade sprašujem oziroma vas naprošam, da poslancem Državnega zbora bolj podrobno predstavite vsebino dogovorov, sklenjenih na koalicijskem vrhu 28. 1. 2011. Gospod predsednik Vlade, na tem mestu od vas pričakujemo podrobnejšo opredelitev ukrepanje Vlade s ciljem izboljšati plačilno disciplino. Vsi namreč poznamo razmere v gradbeništvu, kjer podizvajalci, ki so pošteno in vestno opravili svoje delo, za slednje ne dobijo izplačila oziroma če že, preko dolgotrajnih sodnih postopkov. In tako so še včeraj zdrava podjetja danes tik pred propadom. Ob tem vas želimo povprašati še po vaši oceni: Ali obstoji še kaj zdrave gradbene dejavnosti v Sloveniji na sploh? Zanima me tudi: Ali Vlada morebiti načrtuje še kakšno dopolnitev in implementacijo predstavljenih ukrepov? Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, predsednik Vlade gospod Borut Pahor.
Torej moram reči v osebnem imenu, pa verjetno tudi v imenu mojih kolegic in kolegov v Vladi, lahko po enomesečnem razpravljanju o tem, kaj je bistveno za slovenske interese oziroma interese Slovenije in njenih ljudi v prihodnjih dveh letih do iztega tega mandata, da smo uspeli skupaj s politično večino v Državnem zboru oblikovati naslednje prioritete: konsolidacija javnih financ, izboljšanje pogojev za delovanje podjetij, izboljšanje plačilne discipline, izboljšanje delovanja trga dela, učinkovitejši pregon gospodarskega in organiziranega kriminala ter strukturni ukrepi in institucionalne prilagoditve. Znotraj teh prioritet je pripravljenih za sprejetje na Vladi in za obravnavo v Državnem zboru v tem letu, tak je načrt, 27 zakonov. Če se komu zdi, da gre za sklepe, ki so skorajda že zaradi volumna nalog, ki nas čakajo, neuresničljivi, naj povem naslednje. Lansko leto smo v takem času sprejeli na Vladi odločitev o izhodni strategiji. Tri četrtine od 27 zakonov danes že veljajo in učinkujejo. Tako sem prepričan, da bomo tudi teh 27 zakonov v tem letu, kolikor bo mogoče, spravili pod streho. Pokazalo se je v lanskem letu, da smo s svojim ukrepanjem pri regulaciji gospodarske in finančne krize stopili na prste marsikakšnim interesom, tradicijam, lobijem, omrežjem, kot radi rečejo kakšni komentatorji, in sprožili vrsto revoltov, vendar je bilo to nujno, če smo hoteli urediti nekatere stvari, in s tem bomo tudi nadaljevali. Brez tega, torej brez pravne in brez socialne države, si ne znam predstavljati države, ki bi imela urejeno svoje gospodarstvo. Vlada bo pripravila vse tudi za socialni dialog. Tako kot doslej bomo poskušali po svojih najboljših močeh priti do kompromisov, ki bodo vodili naprej. Moram pa povedati naslednje. Znova se zna zgoditi, da pri kakšnem od zakonov kompromisa v socialnem dialogu ne bo. Takrat bo treba sprejeti politično odločitev, ali Vlada in politična večina prevzema nase odgovornost za odločitev, da se gre v neko reformo ali ne. Vladi je bilo sprva v začetku mandata oporekano, da ni dovolj odločna, da ni dovolj pogumna. Tega ji danes ni mogoče reči. Šla je s celo vrsto strukturnih sprememb, ki so se zdele morda v prejšnjih mandatih pretežke ali nepotrebne ali pa so bile izogibne. Tokrat so neizogibne in Vlada se je odločila sprejeti nase odgovornost, da te reforme, zakone pripravi, jih pošlje v Državni zbor, še pred tem opravi, kolikor je mogoče, tvoren socialni dialog in skupaj s politično večino, morda tudi širše, sam in Vlada bi se radi posvetovali z opozicijo per partes, o vsakem zakonu posebej, če je le mogoče in kolikor bo na drugi strani tudi volje. Tako da bi ne morda vseh, ampak vsaj večino spravili pod streho. Ne vem, kakšna bo usoda odločitve o pokojninski reformi, toda ne glede na to, smo se odločili, da gremo hrabro v pripravo drugih zakonskih okvirov, ki so potrebni za to, da Slovenija naprej gospodarsko okreva, kar se dogaja, da ostaja socialno povezana, kar se dogaja, da hkrati rešujemo tiste zaostanke v prestrukturiranju našega gospodarstva, ki so se zgodili pred in med recesijo, skratka, da utrdimo temelje pravne države. Vse to, spoštovane gospe in gospodje, so fokusi Vlade Republike Slovenije v dobrem letu in pol, kolikor nam je na razpolago do izteka tega mandata. Vlada se svoje odgovornosti zaveda, ne želi odgovornosti za odločitve prelagati na pleča državljanov z referendumi. Odgovornost za odločitve smo skupaj s politično večino pripravljeni prevzeti nase, seveda pa smo dolžni spoštovati ustavo, če imajo z ustavo določeni nosilci pravico do zahteve po referendumih. Vendar, kot rečeno, to naj ostane tudi poudarjeno, Vlada želi in zmore prevzeti nase odgovornost za te spremembe, zmore pripeljati Slovenijo iz krize, in v letu in pol se je s temi prioritetami [[...]] [[opozorilni znak za konec]] Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnilni odgovor? Prosim, gospod Godec, dopolnitev vprašanja.
Predsedniku Vlade se zahvaljujem za odgovore. V Poslanski skupini DeSUS se zavedamo, da gre za izredno pomembno tematiko, ki zadeva prihodnost slovenske države in njenega gospodarstva ter s tem prihodnost praktično vseh državljank in državljanov Republike Slovenije. Ukrepi Vlade so tisti, ki bodo krojili našo usodo, zato je v slovenski družbi treba najti širši konsenz. Tudi poslanci Državnega zbora lahko veliko prispevamo k iskanju teh rešitev. Zato poslanci DeSUS predsedniku Vlade in pristojnim poslankam in poslancem v skladu s Poslovnikom Državnega zbora predlagamo, da že na naslednji seji Državnega zbora odpremo širšo splošno razpravo o načrtovanih prioritetah. Glede na to, da se bo ta razprava, če bo seveda sprejeta, odvila [[...]]
Kolega Godec, dovolite, da vas prekinem. Zdaj je bila možnost, da zaprosite predsednika, da dopolni odgovor na vprašanje, ki ste ga dali. Jaz pa sem razumel, da vi želite podati postopkovni predlog. Vendar v tem trenutku še nimate pravega vsebinskega razloga. Želite postaviti dopolnilno ? Prosim.
[[...]]o načrtovanih prioritetah.
Predsednik Vlade, to je bil zdaj prostor za dopolnitev vašega odgovora. Če želite kaj povedati.
Če bo Državni zbor ocenil, da je mislim, da šele v marcu, predsednik, proceduralno mogoče opraviti to razpravo, potem bo opravil razpravo že tudi o tistih zakonih, ki jih bomo procesirali v okviru načrta, ki sem ga ravnokar predstavil. Če boste ocenili, da je to koristno in potrebno, je Vlada na tak dialog pripravljena, sicer pa smo se dela že lotili in želimo do božiča letošnjega leta večino teh 27 zakonov spraviti pod streho. Preden bo kakšen takoj pomislil na to, da to ni mogoče, naj pogleda semafor izhodne strategije. Tri četrt zakonov je danes v veljavi.
Hvala lepa. Imate postopkovni predlog gospod Godec? Prosim.
Če je možno, da se moj predlog sprejme in da se ta predlog potrdi.
Možno je vse, ampak jaz bom ugotovil, da bo o predlogu poslanca gospoda Joška Godca, da Državni zbor opravi razpravo o odgovoru predsednika Vlade na njegovo poslansko vprašanje, odločil Državni zbor jutri, 1. februarja 2011, v okviru glasovanj. Prehajamo na odgovor na poslansko vprašanje, postavljeno na 23. seji zbora. Minister za šolstvo in šport, dr. Igor Lukšič bo odgovoril na poslansko vprašanje Antona Colariča v zvezi z organizacijo evropskega prvenstva v košarki 2013. Proceduralno, gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik Vlade! Mi smo, mislim, da marca [[...]]
Proceduralno vprašanje morate naslovit predsedniku Državnega zbora, ne predsedniku Vlade. To je zelo pomembno. Predsedniku Državnega zbora morate, ker če ne, vam bom moral vzeti besedo. Saj veste, to ne rad delam, ampak ko moram, moram. Prosim, gospod Tanko, proceduralno vprašanje predsedniku parlamenta.
Spoštovani predsednik Državnega zbora! Rad bi vas spomnil, da smo lani, ko smo obravnavali paket ukrepov za izhod iz gospodarske krize, ki ga je v Državni zbor vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, sprejeli več sklepov. Med njimi tudi tega, da bo Vlada v tridesetih dnevih poročala [[...]]
Cenjeni kolega Tanko, to ni proceduralno vprašanje.
[[...]]da vas samo spominjam ob tem predlogu sedaj.
Jaz sem razumel, da ste meni postavili proceduralno predlog, da predsednika Vlade zaprosim v zvezi z izvajanjem teh sklepov. Hvala lepa.
Točno to vam zdaj govorim.
Niste tako govorili. Jaz sem vas dobronamerno tako razumel. Zato vam bom tudi vzel besedo. Hvala lepa, gospod Tanko. Hvala. Se moram pa opravičiti, moramo se držati teh pravil. Vi ste hoteli tu razpravljati o vprašanju, ki ni bilo postavljeno, vsi smo se dobro razumeli, takšno pismo bo predsednik Vlade dobil in hvala lepa za to pobudo. Dr. Igor Lukšič bo odgovarjal na poslansko vprašanje Antona Colariča v zvezi s košarko.
Gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Poslanke, poslanci, predsednik Vlade, kolegi ministri! Vprašanje je zadevalo evropsko prvenstvo v košarki in zahteve posameznih mest, ki bi želela organizirati košarkarsko prvenstvo, ki ga je Košarkarska zveza Slovenija pridobila za leto 2013. Ministrstvo za šolstvo in šport tu nima neposrednih zavez in obveznosti, ima pa več virov na razpolago za izgradnjo dvoran. Eno so evropska sredstva v višini približno 7 milijonov evrov. Čakamo z razpisom, da bomo ta sredstva, ki bodo na razpolago v letu 2012 in 2013, lahko usmerili glede na potrebe športa v letih 2012, 2013, kar pomeni predvsem za košarkarsko prvenstvo in za univerzijado. Pri Košarkarski zvezi Slovenije je oblikovana posebna komisija, ki bo dokončno predlagala izvršnemu organu Košarkarske zvez mesta, kjer naj bi se to košarkarsko prvenstvo odvijalo. Kot ste seznanjeni, pred kratkim se je Novo mesto že odločilo, kje naj bi zastavilo izgradnjo nove dvorane, to je tam v Portovalu. Bilo je več lokacij v igri. V igri so tudi Jesenice s svojo dvorano, Koper, Ptuj, ki želi ravno tako graditi dvorano. Na nek način je v igri tudi Maribor, ki bi lahko z večnamensko dvorano ubil dve muhi na en mah, torej dvorana, ki bi bila primerna za univerzijado, in hkrati dvorana, ki bi bila lahko primerna za košarkarsko prvenstvo leta 2013. Javila se je tudi Nova Gorica z možnostjo čezmejnega sodelovanja. Košarkarska zveza Slovenije je pripravljena. Jaz sem prepričan, da bodo najkasneje v dveh mesecih prišli s ponudbo dvoran, tako da se bodo tudi občine, kjer podpirajo to prvenstvo, odločile, ali bodo šle v izgradnjo novih dvoran ali pa bodo šle v obnovo starih. V vsakem primeru sem vesel – kot večina v Sloveniji – da je Slovenija pridobila to evropsko prvenstvo leta 2013. Za vas, ki ste to spremljali predvsem od daleč, se mogoče zdi, da je Slovenija bila edini kandidat, ampak do tega je prišlo po številnih korakih, kjer je Slovenija morala izkazati svojo sposobnost, da organizira to prvenstvo, da ima na razpolago dobre ekipe, ki bodo to lahko izpeljale, da ima na razpolago infrastrukturo in seveda, kar je tudi pomembno, da ima dobro ekipo, ki bo pritegnila tudi domačo javnost, da prvenstvo spremlja. Predsednik, to je bil moj odgovor.
Hvala lepa. Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev. France Cukjati bo postavil poslansko vprašanje ministru za zdravje.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav velja tudi ministru za zdravje. Poslansko vprašanje, kot sem najavil, bi postavil glede Vzajemne. Z Vzajemno so križi in težave že vrsto let. Najprej je uprava oziroma vodstvo Vzajemne se obnašalo, kot da bi bila sredstva zavarovancev njihova lastna sredstva. Visoke nagrade so si delili. Nato je bil zelo močan poskus oblikovanja take skupščine, ki bi bila pisana na kožo upravi. Potem je bil zamenjan direktor. In tudi novi direktor se obnaša zelo, v narekovaju, menedžersko, saj ima plačo tam nekje okoli 10 tisoč evrov mesečno. Sedaj imamo pa še odločbo Evropske komisije, da je treba status Vzajemne popraviti, ker ni v skladu z direktivo o neživljenjskem zavarovanju, tako ni v skladu s prvo, niti s tretjo direktivo. Kazen bo začela oziroma se bo plačala kasneje, vendar že teče od 1. decembra dalje. To se pravi, čim kasneje bomo rešili vprašanje Vzajemne, statusa ali preoblikovanja, tem večja bo ta kazen. Sprašujem vas: Kakšen je vaš scenarij zadovoljitve zahtevam Evropske komisije in s čim ga utemeljujete? Kdaj boste vprašanje Vzajemne dokončno rešili in kakšne posledice bi to imelo za uporabnike, torej zavarovance? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Prosim, gospod minister.
Spoštovani gospod predsednik, cenjena kolegica, gospod poslanec, poslanke in poslanci! Morda je vprašanje nekoliko širše, ne gre samo za Vzajemno, gre za prostovoljno zdravstveno zavarovanje, za katerega je tožba Slovenije že od leta 2006. V tem času, v zadnjih štirih oziroma petih letih se je iz sedmih točk premaknila v pet točk, pri čemer zadnji dve, o katerih danes ne bom govoril, to sta točki, da bi se morale ukiniti izravnalne sheme in da naj bi se umaknila zahteva, da se v prostovoljno zdravstveno zavarovanje vključi vsak, je ostalo aktualnih pet točk, pri čemer za prvi dve Evropska komisija ni dala dokončnega oziroma na pogovorih je nakazala, da bo vztrajala s tožbo. Gre za pet določb, od katerih je prva ta, da se polovica dobička nameni za razvoj zavarovanja, druga, da se mora vselej vprašati aktuarja za morebitno povišanje cen, da vse tiste zavarovalnice v tujini, ki bi želele izvajati to zavarovanje v Sloveniji, morajo prej vprašati Ministrstvo za zdravje, da je treba obveščati o novih spremenjenih zavarovalnih pogojih in da je treba predhodno pridobiti soglasje Ministrstva za zdravje k splošnim pogojem poslovanja za izvajanje dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Evropska komisija zahteva umik teh petih točk. Sodba oziroma postopek traja že pet let. Po zadnjih sestankih, po proučitvi na ministrstvu smo se odločili, da bi šli v celovito spremembo tega zdravstvenega zavarovanja. Po mojem ne gre skrivati, tudi iz vašega vprašanja sem zaznal veliko nezadovoljstvo s to obliko. Po mojem je nepotrebno ponovno izpostavljati, da se je na eni strani sicer pred 15 leti na nek način zagotovila finančna stabilnost za določeno obdobje, vendar se je zmanjšala solidarnost med bogatimi in revnimi. To veva oba. Zadnji podatki zadnjih treh let nakazujejo to, da ta shema obveznega in prostovoljnega zavarovanja na nek način tudi povečuje, reciva tako, nepotrebne storitve. Tudi s prenosom in nižanjem deleža obveznega zdravstvenega zavarovanja pod 50 % se te storitve povečujejo. In še kar nekaj takšnih odklonov je predvsem v zadnjem obdobju, ko Zavod za zdravstveno zavarovanje znižuje cene zdravstvenih storitev, na nak način se premije oziroma stroški teh zavarovanj zmanjšujejo. Na nek način se nakazuje, da ukrepi ki jih želimo v zadnjih letih izpeljati, gredo na rovaš prostovoljnih zdravstvenih zavarovalnic in menim, da je to dovolj velik argument, da bi se pristopilo k celoviti reorganizaciji zdravstvenega zavarovanja v Sloveniji, ki bi na nek način odpravilo vsaj teh pet zahtev Evropske komisije, morda odgovorilo tudi na tisti drugi dve točki, ki bi bili v današnjem trenutku skorajda pogubni. Ocene kažejo, da ukinitev izravnalnih shem in umaknitev obveze, da se vsak zavaruje, bi lahko bilo pogubno za določene skupine prebivalcev. Usmeritev je takšna, da bi se po mojem morala najprej določiti košarica pravic, in sicer v standardu storitve, v času dostopnosti do te storitve in tudi skupin, ki naj bi jim bila ta storitev dostopna. Tako opisana košarica bi morala biti pokrita iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, torej s pomočjo javnih sredstev. Opravljene so bile tudi ocene, koliko sredstev bi za to potrebovali, da bi dosegli to za vse državljane Slovenije dostopno v dogovorjenem času. Veva, da zaradi dolgih čakalnih dob marsikdo ne pride do pravice, ki mu jo ustava in zakon omogoča, ostali del storitev pa bi se pokrilo preko drugačnih oblik zavarovanja, torej tržnega mehanizma. Odkar sem prevzel ministrstvo, smo opravili natančno analizo, kaj bi tak prenos pomenil, izdelali smo tudi model in nekje v enem od scenarijev, če bi za procent povečali prispevno stopnjo na strani delojemalcev, bi to pomenilo okrog 35 milijonskega izpada v proračunu zaradi dohodnin. V razpravah, ki jih opravljam v strokovnih krogih, tudi kriznih ministrov, vztrajam pri tem, da se pristopi k celoviti spremembi. Opravljena in naročena je bila tudi dodatna analiza, kaj bi pomenila celotna reforma na področju sociale na javnofinančno vzdržnost in ne nazadnje tudi konkurenčnost. Upam,da bomo pravočasno to izpeljali. V vsakem primeru pa lahko zatrdim, da bo bil po zadnjih sestankih morebitni prvi vpliv na naš proračun šele maja 2012.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Prosim, gospod Cukjati.
Poglejte, o tej ugotovitvi, da pravzaprav dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja ne bomo razrešili in teh dilem ne bomo rešili, dokler ne bomo pristopili celostno k celotnemu zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenemu zavarovanju, določanju košarice pravic in tako dalje. O tem je govoril že vaš predhodnik gospod Miklavčič leta 2009 na podobno poslansko vprašanje. Moram reči, da se strinjamo, da je treba pri tem zakonu tukaj reči odločilne besede, ampak leta 2009 nekje aprila, maja je prišel normativni program Vlade, torej prvi normativni program te vlade, ki je rekel, da bo že avgusta leta 2009 predlog zakona vložen na Vlado. Od tega seveda ni bilo nič. Lani januarja, ko še niste bili minister, je Vlada rekla, da bo julija 2010 prišel predlog na Vlado. Zopet ni bilo nič. Letos januarja smo pa ravnokar prejeli normativni program, ki pravi, da bo do decembra 2011, se pravi do konca leta, prišel ta predlog na Vlado. Ali tudi tokrat ne bo nič, to bomo še videli. Vsekakor se vsakokrat rok podaljša, najprej tri mesece, potem šest mesecev, sedaj je dvanajst mesecev, eno leto. Sprašujem se, kako naj še verjamemo tem normativnim programom. Prejšnji mesec ste odgovorili na poslansko vprašanje takole glede priprave tega zakona: "Delovna skupina ni bila imenovana. Osnovni predlog sestavlja moja svetovalka dr. V. P. R. in pravnica gospa Š. G." Gospod minister, upam, da bo nekaj [[...]] [[opozorilni znak za konec razprave]]
Hvala lepa. Prosim, gospod minister.
Mogoče dodatek. Kot sem na koncu povedal, je od prevzema bila opravljena natančna analiza, kaj bi za javnofinančni sistem pomenil popoln prenos prostovoljnega zdravstvenega zavarovanja v obvezno zdravstveno zavarovanje. Ena od posledic bi bila tudi ta, da se poveča javnofinančna luknja ,zato potekajo dodatne analize, kako naj bi to izpeljali. Sam sem povedal, da je na sestanku kriznih ministrov pred mesecem dni bil dodatno sprejet sklep, da naj se opravi širša analiza vpliva te spremembe ali te reforme na javnofinančno vzdržnost. Dolgo časa že delujeva v zdravstvenem sistemu, vi tudi v političnem prostoru, in veste, da je tako spremembo zelo težko izpeljati. Prostovoljno zdravstveno zavarovanje se je pripravljalo vrsto let in do sedaj še nihče ni zmogel toliko napora, da bi to spremenil. Jaz še vedno upam, da bo toliko politične volje in pripravljenosti, da se to spremeni. Upam, da ne bo ostalo za naslednjo vlado. V skrajnem primeru bi lahko s kratko ali pa s spremembo določenih členov ugodili Evropski komisiji, vendar glede na sprejeto evropsko direktivo, glede na veliko mobilnost, shema za obvezno in prostovoljno zdravstveno zavarovanje slabo vplivala na državljane. Jaz plediram na to in pritiskam na strokovnjake, da opravijo vse te analize in prepričam, da je treba izpeljati to spremembo, ki je evropsko usmerjena. V evropskem prostoru javne finance pokrivajo košarico pravic. Pri nas pa jo pokrivamo iz dveh virov. In Evropska komisija nam oporeka, da je prostovoljno zdravstveno zavarovanje v tem smislu v javno dobro.
Hvala lepa. Majda Potrata bo postavila poslansko vprašanje ministru za šolstvo in šport.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministra in ministrica, kolegice in kolegi! Spoštovanega ministra za šolstvo in šport želim vprašati v povezavi s pred kratkim objavljenimi prvimi rezultati mednarodne raziskave vpisa 2009, ki je zajela podatke o kompetencah petnajstletnih učencev pri bralni pismenosti, matematični in naravoslovni pismenosti. Ker so ti delni rezultati že bili objavljeni in se je nanje v medijih odzivala tudi strokovna javnost, ministra Lukšiča sprašujem: Kako komentirate prve rezultate navedene raziskave? Kakšen vpliv bodo imeli na oblikovanje šolskih politik v prihodnje? Se zahvaljujem za odgovor.
Hvala lepa. Prosim, gospod minister dr. Igor Lukšič.
Gospod predsednik, poslanka, ministri, ministrice, poslanci! Ta raziskava je zdaj za Slovenijo druga v vrsti. Leta 2006 so bili prvi rezultati, leta 2009 kažejo rezultati ravno pri bralni pismenosti nek padec, ne usoden, se pravi, da ne gre za kakšen velik zdrs, ampak vendarle kaže na to, da je prav, da smo zaskrbljeni. Ti rezultati za leto 2009 so bili objavljeni 7. decembra 2010, eno leto traja obdelava podatkov. In to je bilo 7. decembra. Takoj naslednji teden sem se oglasil na Pedagoškem inštitutu, ki je delal to raziskavo, da sem si od blizu pogledal, kako izgleda vprašalnik, po čem se je spraševalo, kje so naši otroci bili najslabši in kje so bili najboljši. Pri nekaterih vprašanjih se mi zdi, da ni treba, da smo zaskrbljeni, ker so bili zelo slabi zato, ker so bila narejena ne toliko za izkustvo naše mladine, vsaj po moji oceni, ampak bolj za izkustvo, ki je pogojeno z nekim kulturnim okoljem, ki ga mi ne delimo. Nekatera vprašanja pa so bila presenetljivo slabo odgovorjena in tam je gotovo precej dela potrebnega, da bi izboljšali tovrstne rezultate. Jaz sem se takoj sestal še s predstojniki in direktorjem Zavoda za šolstvo, z Uradom za šolstvo. Skupaj smo ugotavljali, kaj zdaj narediti. Dogovorili smo se, da z ukrepi začnemo takoj in ti ukrepi so že del letnih delovnih načrtov zlasti Zavoda za šolstvo. Poleg tega smo se dogovorili, da bomo šli v razpis sredstev iz evropskega socialnega sklada za dvig kulturnega kapitala in skozi ta mehanizem pripeljali v določene šole, zlasti tam, kjer ocenjujemo, da je socialni kapital slabši tudi po rezultatih, ki jih zaznavamo iz nacionalnega preverjanja znanja in iz matur, v te sredine pripeljali dodatne ljudi, ki bodo delali s temi učenci še bolj intenzivno. Poleg tega pa sem že pred tem, ker smo približno videli, kam gre trend, oblikoval skupino, ki jo je vodil profesor dr. Justin, ki je organizirala preoblikovanje učnih načrtov tako, da bi zmanjšali, naloga je bila za 20 %, obseg učnih načrtov in s tem omogočili, da so v osnovni šoli učitelji pozorni predvsem na zmanjšan obseg znanj, hkrati pa bi na tem temeljem delu povečali zahtevnost. To je nekaj, kar je naredil tudi Singapur že v letih 2007/2008. Kot veste, je Singapur država, kjer dosegajo najvišje rezultate. Se pravi, kljub temu da so dosegli zelo dobre rezultate, se pravi so bili med prvimi tremi državami, so se odločili, da to zmanjšajo in povečajo zahtevnost na osnovnih zadevah. Mislim, da smo ugotovili, kje je problem, da smo na dobri poti in da bomo s temi ukrepi prišli do boljših rezultatov. Hvala, predsednik.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Prosim.
Hvala za ta del odgovora. Gospod minister, ni malo takih, ki opozarjajo na razlike med spoloma pri izobraževalnih dosežkih. Prav tako se oglašajo tudi tisti, ki so zaskrbljeni zaradi razlik v izobraževalnih dosežkih glede na posamezne pokrajine. V rokah imam študijo o položaju v Evropi in sprejetih ukrepih. In soglašati je mogoče zlasti s tistim delom v študiji, ki govori o tem, da verjetno ni mogoče izobraževalnih dosežkov toliko primerjati med posameznimi državami kot znotraj posamezne države in da tudi razlika v spolu ni bistveno bolj pomembna, kot so socioekonomske razlike med učenci in njihovimi dosežki. Če štejemo bralno pismenost za osnovo vseh drugih pridobivanj vedenj in znanj, potem je zanimiva ugotovitev, da dekleta pri bralni pismenosti bistveno odstopajo po dosežkih od fantov, medtem ko je pri matematiki razlika med obema spoloma zelo majhna, pri naravoslovju pa skoraj nikakršna. Gre torej vendar za nekaj, kjer bi mogoče kazalo razmišljati, ali je šola za fante dovolj velik izziv, da bi jo jemali kot tisto, s katero se lahko s svojimi izobraževalnimi dosežki tudi pred vrstniki in v družbi pohvalijo, ali je to tisti problem, ali morebiti njihova bralna pričakovanja niso tako visoka kot pri dekletih, saj se po rezultatih ve, da dekleta dajejo prednost zahtevnejšemu branju, fantje pa, recimo, pa ne stereotipno, bolj zbiranju informacij. Hvala tudi za ta del odgovora.
Prosim, gospod minister.
Hvala za besedo, predsednik. Tu je bilo načetih veliko vprašanj, pa bom začel zadaj. Ob teh ugotovitvah, ki so znane že od prej, niso prišle na dnevni red šele s to raziskavo, smo poskušali predvsem na mlade fante narediti vtis ali pa oblikovati neko potrebo po branju, zlasti pri teh, ki jih po pravilu branje manj zanima, se pravi, pri teh, ki imajo nižji socialni kapital in so iz bolj nezahtevnih okolij. Tako smo angažirali člane slovenske nogometne reprezentance in jih prosili, da v neki akciji s knjigo motivirajo naše najmlajše. To smo naredili, to sicer kroži samo po internetu, bomo pa šli s tem še naprej. Se pravi, to je nek tak drobec v tem mehanizmu. Naslednja zadeva. Letos praznujemo 50-letnico bralne značke. Bralna značka je nekaj, kar v Sloveniji dviguje bralne navade, ampak žal ugotavljamo, da zadnje čase ni več pravega angažmaja, da otroci, če že enkrat stopijo na to pot, ne vztrajajo. Tu iščemo neke rešitve, da bi vendarle tudi v to zgodbo šli močnejši, bolj organizirani, kot gremo zdaj zadnje čase. Razlika med spoloma je nekaj, kar se že zadnjih deset let izkazuje in na kar tudi v Evropi čedalje bolj opozarjajo, nimamo pa za to pravih odgovorov. Nimamo odgovorov tudi zaradi tega, ker podobno, kot se je dogajalo na primeru deklet v predprejšnjih desetletjih, ko je šlo tudi za nek tip, bi lahko rekli, nezadostne motivacije, če ne celo na nek način prikritega izrinjanja dobrih dosežkov, da se to enostavno zdaj tudi dogaja, samo na bolj subtilen, drugačen način, ker enostavno je nemogoče sprejet tezo, da so zdaj kar naenkrat postale generacije deklet bolj sposobne v primerjavi z dekleti iz prejšnjih generacij in hkrati v primerjavi s fanti. To je gotovo naloga, ki nas še čaka. Glede socialnih razlik. V primeru nacionalnega preverjanja znanja sem se pogovarjal s sedmimi ravnatelji šol, ki dosegajo najslabše rezultate in smo ugotovili, da so te šole tako v Ljubljani, Mariboru, v Prekmurju, da so razlike med šolami veliko večje [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, gospod minister. Žal je zmanjkalo časa. Še kdaj drugič. Hvala lepa. Mag. Andrej Vizjak bo postavil vprašanje ministru za zdravje. Prosim.
Spoštovani minister, spoštovani predsednik! Že od nastopa te vlade in od nastopa prejšnjega zdravstvenega ministra in njegovih strokovnjakov pa vse do sedaj se vleče neka grožnja in tudi izjave pristojnih, češ, da bo treba določene porodnišnice v Sloveniji zapreti. Seveda to odmeva po terenu. Ljudje so se organizirali, civilne iniciative zbirajo in so zbrale kar nekaj podpisov, jih predale ministru, kljub temu da jih sprva ni hotel prevzeti. Takšno vzdušje je tudi vplivalo na politiko. Tudi poslanci iz teh okolij smo morali in želeli prisluhniti ljudem in nas skrbi, kaj se dogaja s to zdravstveno politiko. Nedavno tega, slab teden nazaj je Ministrstvo za zdravje objavilo strategijo razvoja ginekološke in porodniške dejavnosti in je ta trenutek v javni razpravi. Odbor za zdravje je zasedal prejšnji teden, v petek točno, in tam smo bili lahko soočeni z različnimi pogledi. Še posebej so bili zanimivi različni pogledi stroke. Na eni strani strokovnjakov iz večjih centrov in na drugi strani strokovnjakov iz manjših centrov, ki niso bili enotnega mnenja, ali so manjše porodnišnice koristne ali nekoristne, ali so bolj ali manj varne, ali so velike boljše ali slabše. Pogledi so se zelo razlikovali. Torej stroka ni enotna. Odbor za zdravje je tako s koalicijskih kot opozicijskih poslancev opozoril na vrsto pomanjkljivosti in nezadostnih osnov in tudi pomanjkanje analiz, na podlagi katerih so sprejeti razmeroma nezanesljivi zaključki. In ti zaključki so, da naj bi imele porodnišnice najmanj tisoč porodov letno, da bi bilo dobro, da imajo 3 do 4 carske reze na teden, da se rodijo na 14 dni dvojčki in podobno. Nismo bili seznanjeni s konkretnimi strokovnimi argumenti, zakaj so ti normativi zveličavni in edini pravilni, kajti, kot pravim, nekateri strokovnjaki iz manjših porodnišnic so zagovarjali pristnost manjših porodnišnic kot uspešnejših. Veliko je bilo pripomb že na tem odboru in pravzaprav je minister dobil neke vrste popravni izpit. Čeprav je minister želel imeti na podlagi te obravnave akcijski načrt, kako in kaj, se je zgodilo, da je odbor sprejel nekaj sklepov, ki pravzaprav pravijo, da naj minister na podlagi teh pripomb pripravi nov predlog oziroma dopolnjeni predlog strategije in naj ga ponovno predstavi Državnemu zboru. Ministra sprašujem: Ali boste to storili? Ali boste spoštovali stališče parlamentarcev, koalicijskih in opozicijskih, in popravili strategijo v skladu s pripombami iz javne razprave in predložili ponovno pred kakršnim koli drugim ukrepanjem strategijo v ponovno javno razpravo?
Hvala lepa. Prosim, gospod minister Dorijan Marušič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Cenjena kolegica, kolega, poslanke, poslanci, gospod mag. Vizjak! Ne samo to, več kot to, ker sem z vso odgovornostjo sprejel to mesto. V zdravstvenem sistemu delujem 22 let, zadnjih 11 let na različnih pozicijah, od strokovnega direktorja danes do ministra. Preučil sem tudi postopke svojih predhodnikov. Bolj ali manj so vsi ubirali podobno pot. Najprej so se zatekli v strokovne kroge, kjer naj bi pripravili analize, na podlagi katerih bi se kasneje dodale dodatne analize, kar bi se preučilo v javni razpravi v lokalnih okoljih in potem bi v ustreznih okoljih, na Vladi ali v parlamentu dobili potrditev za to strategijo. Tako sem sam že, mislim, da štiri ali pet strategij pripeljal do objave in sledimo tem strategijam. Enako mislim tudi tukaj. Zakaj se je takoj na začetku ali pa pred začetkom začela politična razprava, to lahko ugotovi vsak pri sebi, pa se v to ne bom več spuščal, ker je po mojem razprava šla že predaleč. V vsakem primeru pa je prav, da javnost izve, da govorimo o drugem dokumentu, ki ga je Zdravstveni svet sprejel, in govori o strategiji razvoja porodniško-ginekološke dejavnosti do leta 2020. Pred menoj je bilo sedem ministrov in ministric pozvano ali naprošeno s strani stroke, da naj nekaj ukrenejo, ker je kljub temu, da imamo izjemno visoko raven ginekološko-porodniške službe, veliko težav. Imamo izjemno dober statistični sistem, kjer se marsikaj analizira. In če lahko v najkrajši besedi povem, kader ne zadošča za takšno postavitev primarne, sekundarne in terciarne ginekološko-porodniške dejavnosti v slovenskem prostoru. Če bi samo striktno izvajali direktivo in zakon o delovnih razmerjih in zmožnost delovanja ginekologov in porodničarjev, bi vse tiste praktično, ki delujejo na sekundarni ravni, neupoštevaje mejo petinpetdeset let, uporabili samo za vzdrževanje neprekinjenega zdravstvenega varstva. In še nekaj teh so navedli. Menim, da je pravi pristop takšen, da stroka pripravi pogled na podlagi podatkov, ki jih ima, kako naj bi se ta dejavnost razvijala v naslednjih desetih letih. Nato je treba dodati ekonomske analize, po sprejetju tega izdelati akcijski načrt in v ustreznem forumu tudi potrditi takšen načrt. Pred dobrimi ali slabimi desetimi dnevi sem se v skladu s svojo vestjo odločil, da bom dal prej v javno razpravo ta dokument, zavedajoč se, da bo verjetno deležen velikih kritik, ker se je nekako želelo čim prej o njem razpravljati, ne da bi bila narejena ekonomska analiza, in to sem že večkrat poudaril, ne da bi bil pripravljen akcijski načrt, pri čemer pa seveda v javni razpravi želim prisluhniti javnosti. Točke, o katerih pa vi govorite, so bile odprte v enem drugem dokumentu, ki je nastal v septembru 2009 in govori samo o reorganizaciji porodnišnic, v tem dokumentu pa govorimo širše. V vsakem primeru se bomo morali tudi v Sloveniji odločiti, kdaj in kako bomo zreli, da bomo vpeljali strokovne standarde: koliko določenih posegov, operacij – ne samo v ginekologiji in porodništvu, tudi drugih – bo moral oddelek, posameznik opraviti, da bo to zagotavljalo neko rutino. V evropskem, svetovnem in tudi v slovenskem prostoru imamo te usmeritve že nastavljene, tudi pred ginekologijo in porodništvom je ta naloga. Verjamem, da se v različnih okoljih do tega problema opredeljujejo drugače, kajti pomeni, da pred nekaterimi so pomembni razvojni izziv,i vendar na to bomo morali stopiti tudi sami. Ne bom vseh primerjav, ki so bile v preteklosti navedene z drugimi sistemi, vendar tudi v zdravstvu se postavljajo določeni minimalni standardi, ki zagotavljajo vešč in zagotovijo tudi dober izhod zdravljena. To bomo morali izpeljati, pa še nekatere druge spremembe, da bomo lahko z obstoječim kadrom postavili bodočo mrežo. A vseeno, ker se toliko o tem razpravlja, se bomo morali tudi vprašati tudi to, če bi jutri morali postaviti na novo mrežo porodnišnic in ginekološko- porodniških oddelkov, ali bi bila takšna, kot je danes. Jaz samo upam, da iz te razprave ne bomo izšli, da je današnja mreža premajhna, da bo treba postavljati nove bolnišnice, ne samo porodnišnice, bolnišnice. To je pa trend, ki mu Evropa ne sledi. Evropa sledi specialistični ambulantni dejavnosti, primarni ravni, ne pa krepitvi bolnišnic in sekundarne strukture. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora ministra? Prosim, gospod mag. Vizjak.
Ja, seveda želim. Ni bilo odgovorjeno, ali bo na podlagi tega popravljena strategija in ponovno vrnjena v javno razpravo ali bo sledil javni razpravi naslednji korak – akcijski načrt. Prosil bi res za eksplicitni odgovor. Kaj je poslancem in tudi javnosti in uporabnikom zdravstvenih storitev v interes? V njihovem interesu je, da imajo strokovno storitev, da imajo zagotovljeno dostopnost do te storitve in da ekonomika, se pravi financiranje teh storitev vzdrži. In tudi pri slehernem posegu v izvajanje zdravstvene dejavnosti in v nudenje teh storitev je treba vse te tri aspekte imeti v vidu. Stroka si ni enotna, ali so male porodnišnice bolj ali manj varne, ali so veliki, kot jih celo nekateri strokovnjaki ginekološko-porodniške stroke imenujejo, veliki obrati, industrijski obrati, kjer je človek številka, nudijo bolj vrne, boljše storitve. Stroka si tukaj ni enotna, to je pokazala tudi ta razprava. Jaz upam, da bo tudi javna razprava to pokazala. Torej jasno je, da če se zapirajo oddelki po terenu, da bo dostopnost slabša. In jasno je tudi to, kar je minister povedal, da še ni izračunal, to se pravi, ekonomske dimenzije tega še ni. Zakaj torej zaključki, da je porodnišnic preveč in jih je treba reducirati? Ni prepričljivih razlogov, spoštovani minister, ali bomo s tem prihranili na račun zmanjšanje dostopnosti, kajti strokovnih razlogov pravzaprav ni. Še enkrat, veljaki različnih obsegov porodniških oddelkov so si tukaj zelo zelo različni. Zato, spoštovani minister, vas sprašujem: Ali menite, vi osebno, ko ste se spustil v to reformo, ali je porodnišnica v Brežicah smiselna in bo obstala, glede na vaš koncept, ki ga imate? Ali bodo mamice, na primer iz Bizeljskega ali iz Pišec, ki imajo že sedaj do porodnišnice v Brežicah 20 minut, lahko rojevale v porodnišnici, ki bo od njihovega doma oddaljena pol ure, ali pa se bodo morale voziti dalje, tudi do eno uro oddaljeno porodnišnico?
Hvala lepa. Prosim, gospod minister.
Ja, morda nisem dobro razumel prvega vprašanja. Javna razprava se je začela že pred razpravo na odboru in dokument je v javni razpravi, mislim, da se naslednji teden udeležim tudi tribune v Brežicah, kjer bomo nadaljevali razpravo. Ampak to je razumljivo, da se del stroke v zelo malih porodnišnicah ne strinja s tem, da se v velikih morda ne strinjajo s kakšno drugo usmeritvijo. Ta dilema je po Evropi vseeno postavljena, vsaj dva modela sta: postavljena spodnja meja je na tisoč oziroma na petsto v evropskih državah. Pod to se redko katera spušča na nacionalni ravni. Kakšna bo mreža, dovolite mi, pustite mi toliko časa, da zaključimo javno razpravo, da po tej javni razpravi vključimo vse pripombe, ki bodo nastale tudi v okoljih, kjer jih bo to tako ali drugače prizadelo, če bi do spremembe prišlo. Bom govoril stalno v pogojnikih. Potem bomo opravili ekonomske ocene, če bi to sploh bilo treba izpeljati. Potem se pa ponovno oglasim na odboru in predstavim ta dokument, kot smo se dogovorili v petek, kar pa sam ne jemljem kot popravni izpit. Jemljem samo to, da ste v času, ko je stroka pripravljala dokument, vzeli si to, da ste z drugačnimi pristopi, pa tukaj ne govorim o civilni družbi, ki jo spoštujem, ampak govorim o tem, da se je javna razprava obrnila popolnoma drugam. Zavedati se pa morate nekaj. To, kar počnemo danes, sem najavljal pred enajstimi meseci, ko sem povedal za vse stroke.Iin tako kot smo se lotili porodniško-ginekološke službe, se bomo morali lotiti tudi drugih dejavnosti v slovenskem prostoru. Pediatrija, anesteziologija, družinska medicina pišejo svojo strategijo o tem, kako lahko z razpoložljivim kadrom zdrži zdravstveni sistem pred potrebami, ki jih imamo v Slovenci do leta 2020. Naše ocene so, da bo treba zagotoviti bistveno več sredstev, kot jih imamo danes, sicer ne bomo mogli odgovarjati na zdravstvene potrebe prebivalcev in treba bo opraviti reorganizacijo, ki gre proti specialistično-ambulantni dejavnosti in proti krepitvi primarne ravni. Tukaj bistveno ne odstopam oziroma so zelo podobni vsi evropski trendi. Seveda bo ta postopek trajal vrsto let. To se ne da preko noči. Zavedati se morate, da je petnajst ali celo več let bila delana kadrovska politika v slovenskem prostoru precej stihijsko, nenačrtovano in imamo zelo velike sive cone in kader, ki ga imamo v slovenskem prostoru, težko odgovarja na vse potrebe, ki jih imamo danes v prostoru. Če ponovno odgovorim: javna razprava naj se zaključi, udeležil se bom tega, pripravil vse to, kar je bilo naloženo, in potem bomo na odboru ponovno premislili, ali smo zreli za te korake. Upam pa, da se v bodoče ne bo povečevalo število teh porodnišnic. Če se pa bo, pa tisti, ki obljubljajo, prosim, da pridejo z izračuni, kako bodo to izvedli. Hvala.
Hvala lepa. Imate postopkovni predlog, mag. Vizjak?
Da, imam postopkovni predlog. Predlagam, da se v skladu z določili poslovnika tega parlamenta o odgovoru ministra opravi javna predstavitev mnenj oziroma razprava. Namreč, ta razprava je lahko tudi del javne razprave okoli tega zakona oziroma te strategije. Prav je, da se okrog te strategije omogoči tudi parlamentarcem, ne samo članom Odbora za zdravstvo, da izrazijo svoje poglede. Namreč, gre za izredno pomembno temo, ki je v bistvu precedens; ta tema je tudi precedens drugim delom zdravstva, pediatriji in tako naprej. Kot je tudi minister sam povedal, bodo tej strategiji sledile druge strategije in bodo pomembno zarezale v dostopnost in ne nazadnje v kakovost in ekonomiko izvajanja teh storitev v Republiki Sloveniji. In prav je, da izvoljenci vsega ljudstva spregovorimo o tem in o tem povemo tudi svoje mnenje. Spoštovani minister. Tretjič mi niste povedali: Ali bo sledilo tej javni razpravi ponovno predočenje dokumenta v javno razpravo? Kajti, na Odboru za zdravstvo ste dobili s strani koalicijskih poslank vrsto kritik, da so analize pomanjkljive, številke netočne, da ni prepričljivih osnov za zaključke tudi te strategije. Ni res, spoštovani minister, da v tej strategiji ni priporočil glede obsega porodov v bolnišnicah. So! Torej, ni to stvar enega drugega dokumenta. In na podlagi česa je, recimo, določeno, da mora imeti porodnišnica najmanj tisoč oziroma optimalno celo tisoč 500 porodov? Jaz bi še celo verjel, da so ti normativi na posameznega ginekologa oziroma porodničarja, to pa gre na porodnišnico, ne glede, koliko ima zaposlenih. To se pravi, ta storitev se sploh ne veže na število zaposlenih pri tem – kot mimogrede. Torej, ocenjeno je bilo, da so ti zaključki narejeni na podlagi pomanjkljivih osnov. Bojim se, da če se bo ignoriralo tu, ne nazadnje tudi poslance in ugotovitve iz te javne razprave, da bomo dobili neko deformirano rešitev, ki si je nihče izmed nas ne želi. In še nekaj, spoštovani minister. Rekli ste, da spoštujete civilno iniciativo oziroma civilno družbo. Od civilne družbe niste hoteli prevzeti 20 tisoč podpisov, ste jih najprej zavrnili, potem so vas verjetno poučili, da to ni najbolj modro, in ste jih sprejeli. Poslanci ne bi reagirali na to temo, če ne bi tega vaši strokovnjaki najavljali v javnosti. Jaz sem vam na odboru citiral izjave članov strokovnega sveta glede tega, tudi žaljivke so bile med temi. Zato menim, da bi bilo še kako pomembno izvedeti od ministra tudi njegovo oceno: Ali so porodnišnice v Trbovljah, v Kranju, v Brežicah in druge manjše porodnišnice kakovost za zdravstvene storitve ali problem; ali jih bomo ohranili in nadgrajevali glede strokovnosti in opremljenosti ali jih bomo zaprli? In z vsemi močmi upam, da bomo te porodnišnice nadgrajevali.
Hvala lepa. O predlogu poslanca mag. Andreja Vizjaka, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za zdravje na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, 1. februarja 2011, v okviru glasovanj. Franc Pukšič bo postavil poslansko vprašanje ministru za finance ter ministrici brez resorja, odgovorni za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, pri čemer opozarjam, da se je minister za finance opravičil. Prosim, gospod Pukšič.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, predsednik, ministrice in ministri! 15. novembra sem postavil poslansko vprašanje prvemu ministru te vlade predsedniku Borutu Pahorju v zvezi s črpanjem, koriščenjem evropskih sredstev in predsednik Vlade je odgovoril približno tako, vzel je list papirja in je začel: "Glede na to, da so mi napisali odgovor, je najbolj korektno, da odgovor preberem." In je potem prebral tisti odgovor, med katerim je bilo zapisano, da se Vlada trudi za čim boljše črpanje, da bi bila čim bolj uspešna. In med drugim je tudi prebral, da ni vse odvisno samo od te vlade, kakšno je črpanje sredstev. To so mu pripravili tako minister za finance in takratni minister za regionalno politiko dr. Gjerkeš. Samo nekaj dni zatem, 24. 11., to pomeni, ko so pisali odgovor predsedniku Vlade, sta oba ministra pisala tudi pismo vsem ostalim ministrom, je pa bila vsebina bistveno drugačna. To pomeni: kar bo predsednik Vlade govoril v parlamentu, odgovarjal poslancem, je eno pismo dobre volje. Ker sta se pa zavedala realnosti problema, pa sta pisala ministrom, vendar je tudi to pismo prišlo ven in potem bilo celo objavljeno v časopisu, tako imenovano pismo v zvezi s pospešitvijo črpanja evropskih kohezijskih sredstev in priprava zahtevkov za povračilo. Moje poslansko vprašanje je namenjeno obema, v prvi vrsti zato, ker je za vplačila in izplačila odgovoren minister za finance, za realizacijo razpisov, prilivov ter črpanja sredstev na operativnih programih pa je odgovorna ministrica za regionalno politiko. Zato prvega sprašujem: Kako je s prilivi in odlivi in ali so bili realizirani v lanskem letu, kot je bilo predvideno v proračunu? Ministrico za regionalno politiko pa prosim, da za vse tri operativne programe natančno poda podatke, kumulativno ali po letih, kakor želi, do konca leta 2010. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, gospa ministrica.
Hvala lepa. Spoštovani! Primerjava uspešnosti črpanja v obdobju 2007–2008 ter 2009–2010 na ravni vseh treh operativnih programov pokaže, da je bilo v obdobju 2009–2010 razpisanih 58 % sredstev in v letih 2007–2008 42 %, kar dokazuje, da uspešnost črpanja danes ni posledica uspešnosti izvedenih procesov v letih 2007–2008, pač pa prizadevanj skozi celotno obdobje. Podobno razmerje ugotovimo tudi pri potrjenih operacijah, saj je bilo 57 % operacij oziroma projektov v celotnem obdobju potrjenih v zadnjih dveh letih, medtem ko je bilo 43 % operacij oziroma projektov odobrenih v letih 2007 in 2008. Pri izplačilih iz državnega proračuna in certificiranih izdatkih razmerja med obdobjema 2007–2008 ter 2009–2010 niti nima smisla ugotavljati, saj je večina izplačil, ki pomenijo dejansko izvajanje projektov, vezanih na obdobje 2009–2010. Po pregledu vrednosti potrjenih instrumentov po posameznih letih skupaj za vse tri operativne programe vidimo, da je bilo v letu 2007 potrjenih instrumentov za 374 milijonov evrov, v letu 2008 za 915 milijonov, v letu 2009 800 milijonov in v letu 2010 960 milijonov. To pomeni, da je bilo skupaj kumulativno do zdaj potrjenih instrumentov v vrednosti približno 3 milijarde evrov, govorimo zgolj o evropskem delu sofinanciranja. Če pa dodamo še slovensko udeležbo, je bilo skupaj potrjenih za 3,5 milijarde evrov instrumentov. Ti instrumenti pa vključujejo javne razpise in neposredno potrjene informacije. Da ne bom predolga. Iz tabele podpisanih pogodb izhaja, da je bilo v letu 2007 v višini 115 milijonov evrov potrjenih operacij, v letu 2008 414 milijonov, v letu 2009 285 milijonov, v letu 2010 pa 253 milijonov evrov. Da dobimo pravo sliko o dejavnosti v letu 2010, bi bilo smiselno prišteti še slabih 200 milijonov evrov še iz nezaključenega javnega razpisa gospodarskih središč. Če bi še to upoštevali, je vrednost podpisanih pogodb v višini 440 milijonov evrov. To pomeni, da jih je bilo skupaj kumulativno do sedaj podpisanih pogodb v vrednosti dobrih dve milijardi evrov. Govorimo zgolj v evropskem delu sofinanciranja. Če dodamo še slovensko udeležbo, pa je ta vrednost 3,5 milijarde evrov. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Prosim, gospod Pukšič.
Hvala lepa. Sicer ne vem, kako bom dobil odgovor na tisti del, ki sem ga želel dobiti s strani ministra za finance. Namreč, iz nekaterih podatkov s strani ministrstva izhaja, da je v letošnjem proračunu bilo nekaj čez milijardo 30 milijonov planiranih prihodkov iz proračuna EU v proračun Republike Slovenije, realiziranih pa je bilo samo približno 69 % ali skoraj 300 milijonov in nekaj manj, kot bi moralo biti priliva. Po drugi strani pa so bili odhodki iz proračuna Republike Slovenije v bruseljsko blagajno realizirani na nivoju 96 %. To pomeni, v Bruselj moraš dati tisto, kar ti pripada, sam pa dobiš nazaj tisto, kolikor si bil uspešen pri realizaciji projektov. Ali če pogledamo drugače, iz teh podatkov je razvidno, da je neto priliv iz bruseljske blagajne na bore 52 %. To pomeni, da je skoraj polovico manj prišlo v proračun Republike Slovenije, kot pa je bilo planirano. Zanima me, kaj bo minister rekel. Kolikšen mora biti tisti odstotek nerealiziranega priliva v proračun Republike Slovenije, da bo kdo za kaj odgovarjal? To pomeni, če je 52 %, da je to očitno za to vlado dovolj. Kar pa se tiče ministrice za regionalno politiko in lokalno samoupravo pa tole. Če je bilo za tri razpisanih milijarde dve milijardi podpisanih pogodb, me zanima po operativnih programih: Koliko je bilo izplačano iz proračuna RS?
Hvala. Proceduralno vam bom samo pojasnil, da je za odgovor ministra za finance ostalo samo pol minute, kar pomeni, da verjetno nima smisla zahtevati od njega ustnega vprašanja. Pač pa lahko postavite pisno vprašanje ali na naslednji seji postavite novo vprašanje ministru za finance. Sedaj pa odgovor na dopolnilno vprašanje, gospa ministrica.
Hvala lepa. Lahko vam posredujem podatek, da so bili posredovani zahtevki na Ministrstvo za finance v obdobju 2007 do 2010 za evropski del v višini 911 milijonov 393 tisoč. Certificiranih zahtevkov za povračilo na Evropsko komisijo, to so zahtevki, ki so bili posredovani na Evropsko komisijo in so podlaga za povračilo, pa je bilo 731 milijonov 839 tisoč. Tukaj imam štiri tabele, se pravi za vse operativne programe skupaj in za vsakega posebej. In ker je tukaj zelo veliko številk, vam bomo te tabele tekom jutrišnjega dne posredovali, če se strinjate. Hvala.
Postopkovni predlog. Prosim.
Predsednik, imam predlog, da o odgovoru ministrice – in glede na to, da ministra za finance danes ni tukaj in tako, kot ste rekli, se tudi z vami strinjam, pol minute je verjetno vendarle res premalo, da karkoli reče – in o tem opravimo javno razpravo v Državnem zboru. Namreč, glede na to, da se obdobje 2007–2013 preveša oziroma se je prevesilo v drugo polovico, in glede na to, da na nekajkrat postavljeno vprašanje – pa tudi, če pogledam Dnevnik, ponedeljek, 6. decembra, ko so postavili ministru Križaniču vprašanje, in sicer, da Slovenija do konca letošnjega leta ne bo uspešno počrpala vseh sredstev iz leta 2007, do katerega je bila upravičena, na ministrstvu, ki ga vodi Franc Križanič, odgovora nismo dobili. Torej bi bilo prav, da se odgovori, ker sem tudi sam postavil že nekajkrat vprašanje, prvič, ali je formula n + 3 31. 12. odrezala en del sredstev iz bruseljske blagajne, koliko jo je odrezala in koliko sredstev nikoli več ne bomo dobili v proračun Republike Slovenije. Drugič, razpravo o ostalih razpisih, če je ministrica rekla, da je bilo razpisanih za 3 milijarde, če je 4,2 milijarde na razpolago, to pomeni, da je šele nekje na polovici razpisov, ker tako kot je že sama rekla ministrica, koliko je certificirano in koliko dobiš nazaj, po nekih podatkih je bilo v 11 mesecih zavrnjenih s strani bruseljske blagajne za več ko 300 in nekaj milijonov evrov. Jaz verjamem, da ste potem postopke ponavljali in nekaj od tega tudi dobili, nekaj pa ste verjetno tudi za vedno izgubili. To pomeni, da bi bilo razpravo okrog koriščenja teh evropskih sredstev, ki je dejansko v naši državi edini sveži in pravi denar še za investicije, nujno potrebno opraviti tu, v Državnem zboru. In predvsem zato, ker vem, da ste šli v spremembo operativnih programov, in tudi, ali ste dobili soglasje že na vse spremembe, ki ste jih predali Evropski komisiji, da se eventualno določene stvari spremenijo in v smislu, da bo črpanje sredstev v bodoče uspešnejše, ne pa, da bo neto priliv komaj na 52,2 %. Hvala.
Hvala lepa. O predlogu poslanca Franca Pukšiča, da Državni zbor na naslednji seji opravi razprava o odgovoru ministrice za lokalno samoupravo in regionalni razvoj na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, 1. februarja 2011, v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje ministru za kmetijstvu, gozdarstvo in prehrano ter ministru za okolje in prostor bo postavil gospod Lojze Posedel. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem. Spoštovanemu ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in ministru za okolje in prostor želim postaviti vprašanje, povezano s spremembo namembnosti zemljišč in pozidavo najboljših kmetijskih zemljišč. Vsi se verjetno strinjamo, da je spreminjanje namembnosti kmetijskih zemljišč in pa pozidava le-teh v zadnjih letih po obsegu in po vsebini postala zelo velik problem, resen problem, zaskrbljujoč problem. Glede podatkov o tem predvsem minister za kmetijstvo vedno opozarja, izpostavlja – to je delal tudi prejšnji minister, gospod Pogačnik – in sicer, imamo da po teh podatkih zastrašujoč podatek, da imamo le še 880 kvadratnih metrov na prebivalca kvalitetne zemlje za pridelavo hrane. Zato so bila pohvalna stališča, ki izhajajo iz nove novele zakona o kmetijskih zemljiščih, iz katerih izhaja, da je potrebno zaščititi najboljšo obdelovalno zemljo, da je treba povečati pridelavo in proizvodnjo domače hrane in da je potrebno ohraniti podeželje pri življenju in podobno. Zato je lahko nerazumljiva tudi odločitev Vlade, da se ob takšni skrbi za najboljša kmetijska zemljišča odloči za pričetek aktivnosti za izgradnjo priključka od avtocesta A1 Koper–Šentilj, in sicer od Šentruperta do Velenja. Ta trasa je namreč kljub velikemu nasprotovanju civilne iniciative in tudi stroke umeščena po sredini Savinjske doline, mimo naselja Braslovč in bo s tem uničeno ogromno najboljših kmetijskih zemljišč prve kategorije, na katerih so trajni nasadi hmelja in na katerem je zgrajen tudi namakalni sistem Trnava–Brije. Meseca novembra sem ministra za kmetijstvo, mag. Židana, pismeno vprašal, kako se bo kot pristojni minister odločil pri izdaji soglasja in glede nasprotovanja tej trasi. Odgovor je bil zelo dober, optimističen, odgovor se je glasil, da bo ministrstvo predlagalo v proučitev vse drugačne rešitve druge trase, vendar pa vemo, da so sedaj dejstva drugačna. Vlada je 6. januarja sprejela sklep, Uredbo o začasnih ukrepih za zavarovanje urejanja prostora na podlagi Sklepa o začetku priprave Državnega prostorskega načrta za državno cesto in tudi pooblastila ministra za okolje, da vloži pri Okrajnem sodišču v Velenju in Okrajnem sodišču v Žalcu v tridesetih dneh po uveljavitvi uredbe predlog za zaznambo začasnih ukrepov v zemljiško knjigo.
Gospod minister mag. Židan, izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Mnenje Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je povsem enako, kakršno je bilo tudi prvič, in tudi v postopku sprejemanja tega državnega prostorskega načrta je Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano izdalo negativno mnenje na okoljsko poročilo 350/137 itn., z dne 12. 1. 2011 zaradi ugotovitve, da ni bila narejena ustrezna primerjava oziroma vrednotenje navezave cestnega priključna na Arja vas, zato sprejem omenjene uredbe ne vpliva na stališče Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano v tem postopku, ki je negativno. Hvala.
Gospod Posedel, želite še dodatno obrazložitev?
Ja prosim. Mene ta odgovor, spoštovani minister, ni presenetil, ker ni prvič, da je mnenje Ministrstva za kmetijstvo popolnoma drugačno kot potem Ministrstvo za okolje lahko pelje postopke. Ravno v občini Braslovče smo pred nekaj dnevi imeli v časopisu zelo jasno prikazano, kako se je sprejemal prostorski načrt občine Braslovče. Ministrstvo za kmetijstvo je izdalo negativno mnenje, Ministrstvo za okolje in prostor dalo pozitivno mnenje s tem, da naj se uskladita občina in Ministrstvo za kmetijstvo. To se ni naredilo in sedaj se veselo zida po zemljiščih, ki bi naj bila po stališču Ministrstva za kmetijstvo ohranjena za kmetijsko proizvodnjo, ker gre, kot rečeno, v tej občini za zelo dobra in kvalitetna zemljišča. Zato je nenavadno, da se vsi postopki peljejo, kot da se na Ministrstvu za kmetijstvu ne dogaja nič, da se ne nasprotuje s strani civilne iniciative, s strani stroke, kmetijstva, gospodarstva in da gre za odločitev o tej trasi tako, da se tudi v Šaleški dolini sprašujejo, ali gre to za razvojno os, za razvoj od Celja do Celovca skupaj z Velenjem, ali gre mogoče za razvojni žep, ki bo pomenil slepo črevo od Luke Koper do Šoštanja ali celo, bog ne daj, od Reke do Šoštanja za prevoz določenega tovora. Zato mislim, da bi bilo zelo prav, da se ministrstvi pri tem izvajanju prostorskega načrta uskladita in da se predvsem upošteva to, kar dela praktično vsa stroka, kar delajo kmetijci, da bi se ti hektarji, ki so sedaj namenjeni avtocesti, pod čudnimi načini tudi izbrani trasi pelje naprej, ne pa, da se prouči tista trasa, ki je bila desetletja pripravljena, se pravi, povezave za Arjo vas. Hvala.
Gospod minister dr. Žarnić.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane gospe poslanke in gospodje poslanci! To je zgodba, ki se je začela bolj intenzivno dogajati leta 2007 in prvi mejnik tega dogajanja je bil september 2008, ko je Vlada sprejela Sklep o začetku priprave državnega prostorskega načrta za državno cesto od priključka Šentrupert na avtocesti A1 Šentilj–Koper do priključka Velenje jug kot neka osnova za pripravo DPN-ja. Postopek priprave DPN-ja je od sprejema sklepa potekal v skladu s predpisi in uveljavljeno prakso. Trenutno smo v fazi usklajevanja z Ministrstvom za kmetijstvom, vendar moram povedati, da je pri celi tej zgodbi še vsaj eno ministrstvo, katerega vključujemo, to je Ministrstvo za promet. Pri odločanju o izbiri trase leta 2008 Ministrstvo za okolje in prostor niti ni bilo ključno. Glede uredbe, ki je bila sprejeta januarja, gre za enega od korakov celotne zgodbe priprave DPN-ja in tisto uredbo v ničemer ne prejudicira ali nekega kasnejšega razmišljanja ali kasnejše odločitve o morebiti celo drugi trasi. Je pa to samo neka rezervacija, da v primeru če bi se šlo, je ta ukrep potreben. Torej, stroka, ki je pristojna za umeščanje prostorskih ureditev, je jeseni 2007, kot smo rekli, predlagala varianto F2, nato se je ta varianta izogibanja zemljiščem prelevila v varianto F2-2, kjer je bila optimizirana, kjer je bolj upoštevala naravne danosti. Pri takšni izbiri priključka je ta F2-2 največ, kar se je dalo narediti glede izogibanja zemljiščem. Rad bi še poudaril, da je cela zgodba okrog tretje osi dokaj aktualna, in želja te vlade je, da se čim prej na tej tretji osi nekaj naredi, zato je naše ministrstvo pripravljeno čim bolj intenzivno delati na pripravi načrta, ne glede, kakšna bo eventualna sprememba ali popravek te leta 2008 izbrane trase. In še to bi rad povedal glede Braslovč in zgodbe okrog OPN-ja. Naše ministrstvo bo v kratkem, če že ni, vložilo na Ustavno sodišče presojo, kajti izkazalo se je, da se je tisto, ker je z našim vedenjem bil OPN, kasneje spremenilo v neko drugo smer. Mi smo to zaznali in v skladu z zakonom ukrepamo. Hvala.
Gospod Posedel, izvolite.
Hvala lepa. Poglejte, ti načini spreminjanja najboljše kmetijske zemlje v stavbišča, ki so namenjena pozidavi, se ni zgodilo samo v občini Braslovče, ampak je to bil, če boste pogledali tudi ostale občine, kar običajen sistem izigravanja postopkov, tako da je ob takšnih alarmantnih podatkih o najboljših kmetijskih zemljiščih [[...]]
Gospod Posedel, boste povedali za proceduralno.
Bom ja, ampak [[...]]
Hvala, kar nadaljujte.
[[...]]bom najprej povedal proceduralni predlog. Predlagal bom razpravo, da Državni zbor obravnava to zadevo, ki jo je sam minister povedal, da je zelo nenavadna in da je zelo aktualna. Je pa res, da se je začela z dopisno sejo, na kateri se je še pod staro zasedbo sprejela ta odločitev. In da vse nasprotovanje ministra za kmetijstvo, ki se bori za kmetijska zemljišča, vsi napori civilne iniciative, vsi argumenti stroke, ki nasprotuje tej odločitvi, ker je bila sprejeta zelo nenavadno, da se je pri tem kršil zakon o projektiranju cest, ker je noter napisano, da bo treba že čez 15 let zgraditi še eno štiripasovnico, da se je kršila evropska resolucija o varovanju tal, da so temu nasprotovale tako občina Braslovče, spodnjesavinjske občine, kompletno gospodarstvo Spodnje Savinske doline in da kljub temu vlak gre dalje, očitno z željo, da se čim prej ta trasa naredi. Da je bila velika in nerazumljiva odločitev sprejeta tudi tako, da se je tretja razvojna os razdelila na pet manjših odsekov in da je aktualen, očitno, samo ta del od Šentruperta do Velenja. Zato predlagam, da bi bilo prav, da se z vsemi aktivnostmi, z vsemi odločitvami – ne nazadnje, skupaj s civilno iniciativo in kolegico Rihtarjevo smo dvakrat poslali zahtevo po reviziji, tako v decembru 2008 in potem tudi v februarju 2009, na Ministrstvu za finance, Ministrstvo za promet, Ministrstvo za okolje in prostor ter na kmetijsko ministrstvo in na Vlado – zgodilo pa se ni nič! Zato je prav, da se ta razprava opravi v Državnem zboru.
O predlogu poslanca Alojza Posedela, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo gozdarstvo in prehrano ter ministra za okolje in prostor, bo Državni zbor odločal jutri, 1. februarja 2011, v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje ministru za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo ter ministru za zdravje bo postavil gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani ministri, ministrici! V Sloveniji se že dolgo srečujemo s problemom pomanjkanja zdravnikov. Z veliko težavo smo pred leti v Mariboru dosegli ustanovitev druge medicinske fakultete, pri tem pa je potrebno poudariti, da medicinska fakulteta v Mariboru potrebuje nove, predvsem pa večje prostore. Zagotovljenih je tudi približno trideset milijonov evrov evropskih sredstev, vendar pa se že eno leto in pol odlaga, jaz bi dejal, da zavlačuje, gradnja novih prostorov. 9. januarja letos, to se pravi pred štirinajstimi dnevi, je dekan Medicinske fakultete Univerze v Mariboru prof. dr. Ivan Kranjc imel tiskovno konferenco ali izjavo, to sem namreč pobral iz medijev, in tam je izjavil, da je za Slovenijo ta odlog gradnje ogromna in nepopravljiva škoda. Do sedaj smo v teh zavlačevanjih izgubili najmanj osemdeset študentov, to pa je cela generacija novih zdravnikov, ki se trenutno lahko vpišejo v Mariboru. Čeprav Sloveniji močno primanjkuje zdravnikov in je zanimanje za študij vsako leto veliko, vpisujemo letno le šestinosemdeset študentov, medtem ko bi jih po izgradnji novih prostorov lahko med sto trideset in sto štirideset. Dekan je tudi poudaril, da je izobraževanje zdravnikov v Sloveniji na zelo visoki ravni, podprto z najsodobnejšo tehnologijo in skladno z evropskimi standardi, kar pa ne more trditi za zdravnike iz tujine, še posebej za tiste, ki so se šolali v državah jugovzhodne Evrope. Standardi izobraževanja, ki jim sledita obe medicinski fakulteti v Sloveniji, so tako visoko postavljeni, da jih zdravniki, ki jih bo Slovenija sedaj uvažala iz republik nekdanje Jugoslavije, nikakor ne zadovoljujejo. Zato je po njegovem mnenju nujen strog nadzor nad znanjem "uvoženih" zdravnikov – seveda to je bilo v narekovaju uvoženih –; ne zato, ker v knjigah nečesa ne bi pisalo, ampak zato ker nimajo tehnoloških pripomočkov, ki jih pa mi v Sloveniji imamo. Kot je dejal, so na mariborski medicinski fakulteti vložili v zadnjem času v tehnološke pripomočke več kot 2,3 milijona evrov, na njej trenutno študira 567 študentov na dodiplomski in na podiplomski ravni 80 študentov. Prihodnje leto pa bodo povečali vpis za deset oseb, ker je to maksimalno, kar lahko v trenutnih delovnih pogojih uspejo – ampak zaradi prostorskih problemov. Se pravi, da Slovenija ima učno bazo za izobraževanje zdravnikov, nima pa prostorov, da bi lahko razširili vpis, to pa je v nasprotju s trditvijo Ministrstva za zdravje, ko smo sprejemali zadnji zakon o tem, da bomo lahko lažje uvozili – bom jaz uporabil isti izraz, ki je bil tukaj uporabljen –, zdravnike iz tretjih držav. Prosim vas, gospod minister za zdravje: Kako to komentirate? To je dejansko izjava stroke, jaz sem to pobral iz medijev. V drugem delu bom pa postavil tudi vprašanje za ministra za visoko šolstvo, ki bo bolj njemu pisano na kožo, mi je pa vseeno, kdo odgovori. Hvala za odgovor.
Gospod minister Marušič, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolega, poslanke, poslanci! Hvala za to priložnost, da demantiram izjavo, ki je bila navedena po mojem obisku oziroma obisku Vlade v Podravski regiji, kar smo tudi demantirali. Tudi ne razumem, zakaj take izjave. Dekan, s katerim sva opravila daljši razgovor po telefonu, to tudi navaja. Pa bom najprej na hitro komentiral o zakonu. Pri pripravi tez in kasneje členov je aktivno sodeloval in bolj ali manj smo povzemali njegove usmeritve. Dobro se pa zavedam, kakšne težave imata obe medicinski fakulteti. Večkrat sem izpostavil, kaj pomeni druga medicinska fakulteta v Sloveniji, in sem tudi sodeloval kot državni sekretar pri njenem nastajanju. Sem pa izpostavil, da slovenski zdravstveni sistem v celoti, govorimo o vseh profesorjih, magistrih, asistentih in vseh ostalih zdravnikih, dosega zgornjo stopnjo zmogljivosti izobraževanja dodatnega kadra. Z zakonom, ki je bil sprejet, smo nekako 6 do 7 mesecev prehiteli tako imenovano plavo direktivo, ki stopa junija v veljavo. Obžalujem poimenovanje, kot vi postavljate. Gre za to, da ne uvažamo. Gre za to, da sprostimo oziroma civiliziramo postopek priznavanja poklicnih kvalifikacij za tiste zdravnike, kjer se bo v okoljih zdravstvenih domov, bolnišnic, koncesionarjev izkazala potreba po njih. Opraviti morajo z njimi razgovor, oceniti, ali so pripravljeni na izzive, ki jih ponuja zdravstveni sistem v Sloveniji, in potem po postopku, ki smo ga skupaj pripravili, tako z obema medicinskima fakultetama kot z zdravniško zbornico, in samo uredili zakonsko postopke, umestili te zdravnike tudi v slovenski prostor. Na koncu še, ker je RTV Slovenija navedla popolnoma zgrešeno in napačno mojo izjavo, ki bi bila seveda nesprejemljiva, glede na to, da imam sam diplomo Medicinske fakultete v Ljubljani, da medicinski fakulteti v Sloveniji producirata slabe zdravnike. Ne! Odlične zdravnike! Vendar sem prepričan, in to trdijo tudi predstavniki obeh medicinskih fakultet, za dvomilijonski narod se približujemo ali smo na zgornji meji zmogljivosti kvalitetnih zdravnikov. Sam bi si želel, da bi podvojili ali potrojili, vendar se moramo zavedati, da nas je dva milijona in da več kot toliko zdravstveni sistem ne zmore. Namreč, medicina, študij medicine in stomatologije poteka v neposrednem delu z bolnikom in več kot toliko sistem ne zmore.
Gospod Petan, izvolite.
Hvala za besedo. Torej, upam, da zato dekan medicinske fakultete ne bo razrešen, ker si je upal nekaj po resnici povedati ali pa tako, kot misli. Ampak, dobro, naj nadaljujem. 25. 1. 2011, se pravi, pred tednom dni, še manj, je glavni tajnik Univerze v Mariboru gospod Brumen izjavil, da je univerza sprejela v vednost zahtevo družbe Meteorit, naj se člani Državne revizijske komisije izločijo iz postopka izbire graditelja stavbe mariborske medicinske fakultete. Neuradno to pomeni, da bo zadeva sedaj romala v parlament, sama gradnja pa se bo zavlekla še za nekaj mesecev. Ta zahteva pomeni izločitev vseh članov Državne revizijske komisije zaradi neodgovornih izjav, ki jih je eden od članov dal za medije. Nekdo v Državni revizijski komisiji naj bi namreč za medije vnaprej povedal, kakšno odločitev bo komisija sprejela. Nekdo je bil malce neodgovoren in je to izjavil – s čimer seveda soglašam. Najnovejši zaplet po besedah glavnega tajnika Univerze v Mariboru pomeni, da te odločitve Državne revizijske komisije do konca tega tedna ni pričakovati. Dejstvo pa je, izjavlja, da "bo o tem papirju moral odločati nekdo drug, ne pa Univerza v Mariboru," je dejal. Po neuradnih navedbah bi se postopek za začetek gradnje fakultetne stavbe s tem lahko zavlekel za dodatnega pol leta. Celoten projekt pa že tako ali tako zamuja za leto in pol, s tem pa so prav gotovo ogrožena tudi evropska sredstva, se pravi, okrog 30 milijonov evrov. Sedaj se pa obračam na ministra za visoko šolstvo: Kakšne ukrepe boste povzeli? Namreč, gre za študij zdravnikov, kar ni kakršenkoli poklic, in predvidevam, da ne morete reči, da se vas to ne tiče in da nimate pristojnosti. Namreč, zavlačevanje leto in pol je pa že malo več, kot je v Sloveniji običajno. Hvala za odgovor.
Gospod minister Golobič.
Hvala lepa. Res, ne bomo rekli, da se nas to ne tiče. Zelo se nas tiče, zelo nas skrbi, zato tudi zelo dosledno, vztrajno, od prvega dne skrbimo za to, da je z naše strani opravljeno vse tisto, kar pospešuje izgradnjo tega zelo pomembnega objekta, torej prostora, v katerem bo mogoče izvajati kakovosten in tudi bolj številčen študij medicine v okviru mariborske univerze. Denar je bil zagotovljen že 20. novembra 2008. To je dan, preden je tu v tem visokem zboru bila izvoljena nova vlada. Od takrat naprej je s strani našega ministrstva, tudi ob soglasju Službe Vlade za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ki je skrbnik teh sredstev in pogodb, bilo narejeno vse, kar je bilo v naši moči, da bi ta projekt lahko neovirano napredoval. Žal temu ni tako. Seveda so naše pristojnosti v nadaljevanju, potem ko so bila zagotovljena sredstva in ko so bila dana vsa soglasja, ki so potrebna za to, da se projekt izvede, in je torej kompletna pristojnost in vsi vzvodi za izvajanje tega projekta bili preneseni na Univerzo v Mariboru – v skladu z uredbo o izvajanju evropske kohezijske politike drugače tudi ne more biti –, skratka, naročnik v tej zadevi je Univerza v Mariboru in ta mora izvesti postopke javnega naročila in vsega drugega, kar je potrebno pri načrtih gradnje in črpanju teh sredstev. Tu žal mislim, da bo prej omenjeni gospod glavni tajnik mariborske univerze moral slej ko prej zelo jasno povedati, kakšno odgovornost nosi sam in kakšno odgovornost nosi vodstvo mariborske univerze za to, da se na tem področju nič ne premakne. Zamujena je bila že več kot ena gradbena sezona. Izgubljena niso še evropska sredstva, ta še niso v formalnem smislu niti ogrožena. Tisto, kar gre v izgubo in kar ste v prvem delu vašega vprašanja omenili iz izjave dekana Kranjca, pa je res: izgubljena je generacija. Najmanj ena! Najmanj 80 študentov medicine, najmanj 80 potencialnih zdravnikov in tu se zdi, kot da vsem, ki so v to vključeno, in tistim, ki so pristojni, sploh ne gre za to, ne gre za študij, ne gre za univerzo, ne gre za medicinsko fakulteto, ne gre za zdravnike, ampak jim gre za neke posle, povezane z izgradnjo tega objekta. In dejstvo je, da bi pravzaprav že avgusta lani, če bi upravičenec, vodstvo Univerze v Mariboru, sledilo odločitvam Državne revizijske komisije ali pa če bi ponovilo drugo fazo postopka javnega naročanja ali postopek v celoti, bi bili že dlje, kot smo danes. Žal se to ne dogaja. Vedno znova izbirajo enega in istega izvajalca, to vzbuja pozornost tudi drugih ustanov. Tudi sam sem o tem obvestil protikorupcijsko komisijo in upam in računam, da bo morda tudi po današnji seji upravnega odbora mariborske univerze, ko so predstavniki ustanovitelja zahtevali obravnavo te točke, ne vem pa, kaj se je tam zgodilo, da se bo kaj premaknilo, da se bo ujela vsaj letošnja gradbena sezona.
Gospod Petan, imate postopkovni predlog? Prosim.
V skladu z 246. členom Poslovnika Državnega zbora predlagam, da se opravi širša razprava o problematiki gradnje medicinske fakultete v Mariboru, in to seveda v luči pomanjkanja zdravnikov. Še posebej, ker očitno ni vsem v interes izgradnja fakultete, kajti že pri projektiranju so nekateri v arhitekturni stroki zavlačevali s projektiranjem in na opozorilo, da njihovo zavlačevanje lahko pomeni izgubo evropskih sredstev, se je njihov odgovor glasil: "Pa kaj potem!" Verjetno bi predsednik Vlade rekel, "so what". Naj omenim še to, ko se govori o naši učni bazi, ki ne more prenesti večjega števila vpisanih študentov medicine, da je tudi pred leti takratni rektor ljubljanske univerze dr. Mencinger izjavil, da v Ljubljani ni možno več vpisati kot 100 do 120 zdravnikov – mest za zdravnike. Danes, po tistem ko smo v Mariboru ustanovili drugo fakulteto, se jih pa da 180. Pa sem prepričan, da je njihov študij enako kvaliteten. O tem sem prepričan, o tem sploh ne dvomim. To se pravi, da se je skoraj to število podvojilo, pa je šlo, prej pa se ni dalo. Zato tudi danes, pa ne da trdim, da ministru za zdravje ne verjamem, prav gotovo ima skrb za dober študij medicine, ampak prepričan sem, da to, kar trdi dekan mariborske fakultete, da bi lahko vpisali, razpisali 50 mest na leto več, da tudi to drži in da bi bil študij enako kvaliteten, samo prostorskih pogojev nimajo. Zato menim, da je o tej tematiki potrebna širša razprava in da je Državni zbor ravno pravo mesto za to, ker zdravniški poklic ni kakršenkoli poklic, ni katerikoli. In glede na to, da imamo že leta velike težave pri zagotavljanju ustreznega števila zdravnikov in da eden od predhodnih ministrov za zdravje, namesto da bi si prizadeval, da bi bili v Mariboru eno leto prej začeli s študijem medicine, se je šel tisto leto v Zagreb pogovarjat s svojim stanovskim kolegom o tem, kako bi sodelovali z njihovo fakulteto. Kaj to pomeni, nam je vsem jasno. Zato predlagam, da se opravi ta širša razprava o pomanjkanju zdravnikov in o gradnji medicinske fakultete v Mariboru.
O predlogu poslanca Rudolfa Petana, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za zdravje in ministra za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo, bo Državni zbor odločil jutri, 1. februarja 2011, v okviru glasovanj. Ministru za zdravje bo postavil poslansko vprašanje gospod Ivan Grill.
Najlepša hvala, spoštovani gospod predsedujoči. Spoštovani ministrici in ministra! Onkološki inštitut se danes še vedno sooča s težavami, ki jih ima s slabim vodovodnim sistemom. Na to temo sem vam, spoštovani gospod minister, zastavil poslansko vprašanje nekaj mesecev nazaj, mislim, da je bilo to meseca oktobra. Vprašal sem vas, zakaj se ne unovči bančnih garancij, ki jih je še v prejšnjem mandatu uspelo pridobiti s strani izvajalca SCT-ja, in da bi se s pomočjo teh sredstev, šlo je za preko dva milijona evrov, saniralo to slabo vodovodno omrežje, ki povzroča od legionele do številnih drugih problemov. Takrat ste mi pojasnili, da ste ustanovili oziroma oblikovali posebno skupino, ki naj bi pripravila izvedeniško poročilo, ki bi poleg razlogov za nastale težave predlagalo tudi predloge rešitev. In na podlagi tega bi potem oblikovali tripartitno pogodbo oziroma nek sporazum, kjer bi se dogovorili, na kakšen način in kako naj bi se te težave tudi saniralo. Rok za tisto poročilo je bil, vsaj tako ste navedli, 20. oktober. Kot mi je po javno dostopnih podatkih znano, do tega še ni prišlo. Še več, Onkološki inštitut mora te težave sanirati, odpravljati z lastnimi sredstvi, teh je bilo že okoli 400 tisoč evrov, kar s strani SCT-ja, kot mi je znano, ni bilo povrnjeno. V zvezi s tem bi vas prosil, da mi posredujete oziroma javnosti in tudi meni odgovore: Ali je bilo to poročilo izvedeno? Ali so bili izsledki tega poročila v skladu s pričakovanji? Ali so bile navedene tudi konkretne rešitve? Kako k temu pristopiti? V kakšni fazi je sedaj podpis tega sporazuma oziroma sploh način, kako se bo to lahko saniralo? Ali je znano, kakšen bo dejanski strošek sanacije tega vodovodnega omrežja? Ker vemo, da vsake toliko časa zapade nekaj anuitet tega bančnega kredita oziroma jamstva: Kdaj bo to dokončno zapadlo? In kar se mi zdi najbolj pomembno, je to: Kdaj lahko pričakujemo, da se bodo te težave z vodovodnim omrežjem tudi sanirale, da ne bodo bolniki imeli še to nadlogo ves čas, ko morajo v Onkološkem inštitutu nekje skrbeti za svoje zdravje? Hvala lepa.
Gospod minister Marušič. Prosim.
Spoštovani podpredsednik, cenjene kolegice, kolegi, poslanke, poslanci. Razumem vašo zaskrbljenost glede stanja vodovodnega sistema na Onkološkem inštitutu. Gre za enega večjih problemov, ki sem ga prevzel ob nastopu mandata in se odločil nekako drugače, kot je bilo takrat zamišljeno: da bi se pristopilo k sanaciji vodovoda z določenim prepihovanjem ali materiali. Lahko povem, da v skladu z obljubami tudi poteka postopek. Naj pa vas kar na začetku razočaram, kajti po oceni strokovnjakov bo vodovod težko sanirati pred zaključkom leta 2012. Ali se to sliši težko ali ne, zame je pretresljivo; je pa realno, je pač potrebno upoštevati – bom poskušal orisati, kako smo do te odločitve prišli. Res je, sam sem se odločil nekako drugače. Zastavili smo pot, kot ste jo prej orisali. Študija je zaključena, izdelal jo je Zavod za gradbeništvo in jo predal dokončno decembra 2010, torej lani, medtem ko smo se kakšen mesec in pol usklajevali s pripombami, ki smo jih vsaj z naše strani podali, nekaj tudi SCT. Kaj so glavni poudarki in kakšne rešitve naj bi ponujala študija? Ravni ti poudarki so tisti, ki mi dajo nekako prav, da sem se odločil za ta postopek. Kaže, da je stanje vodovoda v Onkološkem institutu zaskrbljujoče in da je edina rešitev celovita sanacija, ne pa tako, kot so nekateri razmišljali, da bi se z določenimi materiali lahko saniralo ali poiskalo slepe vode in podobno. Skratka, potrebna je zamenjava celotnega vodovodnega sistema, kar pa na žalost zahteva projektni pristop. Potrebno je pač pridobiti gradbeno dovoljenje, potrebno je pripraviti projekt za izvedbena dela, kar zahteva določene korake. Zdaj, kdo je odgovoren za napako? Kot minister in po proučitvi vsega sem prepričan, da ne ministrstvo oziroma da je moč napake pripisati družbi SCT, zato sem tudi se odločil za to pot, da smo podpisali dogovor, da skupaj pristopimo k povabilu Zavoda za gradbeništvo oziroma da izpeljemo javni razpis, na katerem smo dobili Zavod za gradbeništvo, ki je izdelal to študijo. In ta študija je tista, ki naj bi bila merodajna ob morebitnem reševanju sporov, kdo je odgovoren. Namreč, SCT trdi, da gre za skrite stvarne napake in da zanje niso odgovorni. Mi seveda na podlagi te študije nadaljujemo postopke. Kdo bo in kako bomo prišli do končne odločitve glede odgovornosti, bo postavila morebitna arbitraža ali pa morda celo bo potrebno slediti sodnim postopkom. V vsakem primeru zaveza je – v podpisu dogovora v polovici preteklega leta, da je ta študija tista, na osnovi katere se bo odločalo. Tripartitni dogovor, torej med Onkološkim institutom, ministrom, SCT-jem, je bil podpisan in je tudi osnova za vse nadaljnje aktivnosti. Da se nič ne dogaja, težko sprejmem. Kot sem povedal, načrt sanacije je bil predstavljen ob podpisu dogovora. Koraki se izvajajo v skladu s terminskim planom. Namreč, jaz sem sprejel sklep, da se nemudoma pričnejo vsi postopki javnega naročanja za izvedbo projekta sanacije. Seveda, potrebna je izdelava, projektna, za pridobitev gradbenega dovoljenja in izvedbenih del, da se bo lahko pristopilo k tej sanaciji. Rok za izvedbo teh projektov je 10. april 2011. Kakšen bo dejanski strošek zamenjave vodovodnega omrežja? Na žalost, odgovora na to vprašanje vam natančno še ne morem podati. Obstajajo ocene, vendar počakajmo, da bodo izdelane projektne naloge, na podlagi tega bomo lahko podali dokončno mnenje. Se pa nakazuje, da glede na to, da bo potrebno zamenjati celotno omrežje, lahko na nek način ocenite, za kakšen strošek bo šlo. Vselej je bilo pa tudi v medijih očitano, da sem zaobšel, pa sem pozabil unovčiti bančne garancije. Naj povem, da je dan, preden sem bil imenovan, potekel prvi lot bančne garancije. Torej, odkar sem minister, Slovenija ni izgubila nobene bančne garancije, celo več! Z dogovorom, ki smo ga podpisali s SCT-jem, smo vse roke premaknili in prvi rok, ko bo zapadel lot, je 31. 12. 2013. Takrat naj bi zapadlo milijon 600 tisoč evrov. In kasneje v letu 2015 – 225 tisoč in v letu 2025 še oba ostala. Namreč, strategija – upam, da mi boste dali priložnost, da vam izčrpno odgovorim – strategija je zastavljena tako, da smo vse premaknili, da bi sanacijo vodovoda lahko opravili z bančno garancijo in zato premaknili roke, da bi lahko sanirali z garantnimi sredstvi.
Gospod Grill, želite še dodatno obrazložitev?
Hvala lepa. Ja, dodatno pa tudi dam priložnost ministru, da nadaljuje z odgovorom. Poglejte, spoštovani gospod minister, jaz sem trdno prepričan, da iz te moke verjetno ne bo kruha, kajti kot nam je znano, je SCT sedaj v položaju, ko je samo še vprašanje časa, kdaj ga ne bo več. In me prav zanima oziroma če mi lahko odgovorite: Ali obstaja potem še kakršnakoli minimalna možnost, da se lahko te bančne garancije tudi dobijo in da pridemo do teh sredstev? Ob tem se seveda tudi sam strinjam, da preden ste bili vi minister, so že zapadle določene obveznosti iz teh bančnih garancij in nehote dobivam jaz in verjetno tudi širša javnost občutek, da se tukaj hote oziroma namenoma s strani države oziroma Vlade ali politike skuša nekako iti v korak z interesi SCT-ja in da se to namenoma zavlačuje, da se ne plača tistega, kar bi se tudi moralo. Zato pričakujemo, da bo imel ta sporazum, za katerega pravite, da naj bi zapadel šele v letu 2013, neko pravno veljavo pa tudi možnost izterjave teh sredstev. Kajti, če bo firma šla v stečaj, mislim, da bo vse skupaj potem ostalo na pleči davkoplačevalcev, ministrstva oziroma Onkološkega inštituta in da bomo tako kot ničkolikokrat to morali sami poravnati, medtem kot tisti tajkuni, ki so se v preteklosti okoristili predvsem na račun države, pa bodo lahko z velikimi sredstvi s strani gledali, kako se država ukvarja s takšnimi zadevami. Hvala lepa.
Gospod minister, izvolite.
Gospod Grill, hvala za ponujeno priložnost, da lahko zaključim še z ostalimi deli odgovora. Dejansko sem z zamikom roka pri poteku bančne garancije zagotovil, da bi se lahko vodovod saniral iz teh sredstev, in tako tudi strokovnjaki trdijo, da bančne garancije bodo, ne glede na situacijo SCT-ja, dostopne in bomo lahko z njimi sanirali. Gre pa za nekoliko večji problem; Zavod za gradbeništvo je izvedel študijo, ki je obravnaval oba problema na Onkološkem inštitutu, tako vodovod kot klimatsko napeljavo. In če je pri vodovodu še lahko dilema, ali gre za skrite napake ali gre za slabo vzdrževanje oziroma slabo izvedbo, je pri klimi bolj ali manj jasno, da gre za slabo izvedeno. Tako je strah nekoliko večji, v bistvu sem prepričan, da bi lahko vsaj del napak, kar se vodovoda tiče, lahko sanirali s pomočjo sredstev, ki jih imamo v bančni garanciji. Sukcesivno lahko z njimi na nek način garancijo unovčimo. Lahko, ne nazadnje, tudi na določen dan, vendar problem Onkološkega inštituta oziroma izvedbe je širši. Tukaj vam pa zaenkrat ne morem natančno zagotoviti, od kod in na kakšen način bi bila sredstva glede na situacijo SCT-ja. Konkretno za vodovod sem prepričan, da bi lahko s temi sredstvi vodovod sanirali, se pa verjetno vsi zavedamo, da bo v tako veliki instituciji, s toliko bolniki zelo težko sanirati vodovod, kajti ne moremo si privoščiti, da bi to izvajali kje drugje. In to je tisto, kar me je vodilo na pot, ki sem jo danes orisal. Gre pa za problem, ki obstaja vrsto let, jaz sem prepričan, da bo ta pot obrodila sad, bom pa ob zaključku projekta ugotavljali, kako so bili narejeni različni koraki. Bo pa potrebno, jaz upam, da že v letošnjem letu, pristopiti k sanaciji, saj je vodovod v izjemno slabem stanju. V izjemno slabem stanju!
Gospod Grill, imate postopkovni predlog?
Postopkovni predlog, ja. Poglejte, za to problematiko mislim, da je tako pomembna in bi bilo prav, da se o teh odgovorih, predvsem pa o tistih odgovorih, ki jih bo sam gospod minister še pridobil tako s strani ustreznih institucij kot s strani izvajalcev, in da se tukaj opravi razprava, da vidimo, na kakšen način, predvsem pa kdaj in za kakšen denar, se bo saniralo to vodovodno omrežje, za katerega pravi minister, da je v izredno slabem stanju. Bilo bi prav, da se na eni izmed naslednjih sej opravi ta splošna razprava. Hvala lepa.
O predlogu poslanca Ivana Grilla, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za zdravje na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločal jutri, 1. februarja 2011, v okviru glasovanj. Ministrici za kulturo bo postavilo poslansko vprašanje gospa ministrica Andreja Rihter.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav ministrice, ministra, eden odhajajoči! Kako je lepo poslušati, da ima ta vlada tako sposobne ministrice in ministre, ki morajo reševati tako nastale probleme, posebej tudi na področju gradbeništva, in seveda sprejetih odločitev v prejšnjem mandatu z obljubami, da se bodo določene zadeve končale, pa vemo, da se še ne končujejo, saj je s tem povezano toliko problemov, ki so nastali ravno zaradi obljub, prehitrih odločitev in, bom rekla, zidanja gradov v oblakih. Jaz zastavljam, spoštovana ministrica za kulturo, pa mogoče tudi konkretno vprašanje, saj poslanci bivamo v bližini ali se gibljemo vsak dan v bližini naše, bom rekla, druge največje nacionalne hiše, če odštejem tukaj seveda veliko našo nacionalno televizijo; gre za Slovensko narodno gledališče Opera in balet v Ljubljani. Vemo in gledamo radovedni, kdaj se bo ta hiša ponovno odprla. Glede na to, da je bilo zapisano v resoluciji o nacionalnem programu za obdobje od leta 2008 do 2011 prav zelo konkretno, da bo dokončanje te velike investicije v letu 2009. Sama se zelo dobro spominjam, da so bile želje po tej rekonstrukciji zelo velike, ampak da so bili vedno projekti pri obnovi dokaj nerealni in zaradi tega te odločitve do prejšnjega mandata tudi ni bilo. Sama sem tudi bila zelo skeptična do te odločitve že takrat in danes, ko si želim, da ta ansambel – kot sem rekla, je drugi največji v Sloveniji. To ne nazadnje dokazujejo tudi podatki iz analize, ki je bila narejena na Ministrstvu za kulturo ob gradivu za prenovo javnega sektorja. In sicer, če kar pogledamo, da je trenutno ali v decembru 2008, kolikor so podatki, zaposlenih kar 288 ljudi oziroma šteje kolektiv 288 članov ansambla, da je porabljeno oziroma da je vloženo v ta ansambel 507 tisoč 487 tisoč evrov in da gre za povprečno plačo, ki se prav tako tudi giblje v sredini povprečja plač na področju kulture. Zanima me, spoštovana ministrica: Kdaj lahko pričakujemo izvajanje tega izjemnega repertoarja naše opere, ki je doživela ravno krasno premiero v tem tednu, odprtje teh prenovljenih sodobnih prostorov in ponovno bivanje delujočega ansambla v prenovljenih prostorih hiše? Hvala lepa.
Gospa ministrica, izvolite.
Hvala za vprašanje. Rusalka, ki se je izvedla v tem tednu, je imela priročno scenografijo, ki je trenutno v Operi, glede na to, da je v tem pododrju voda. Vemo, da je scenografija Rusalke morska deklica. Ja, Opera je mala nočna mora, tako kot verjamem, da je mala nočna mora tudi gradnja medicinske fakultete, o kateri ste prej govorili, ali pa sanacija Onkološkega inštituta glede vodovoda. Danes so se strnile misli in vprašanja, ki so res pereča, in verjemite, da tudi mene osebno gradnja in negradnja in ovirani postopki, ki so se zgodili s tem, ko se je leta 2006 moj predhodnik odločil za to gradnjo – mimogrede, sama investicija oziroma natečaj za obnovo Opere in takrat Drame se je zgodil konec 90. let. Skratka, v začetku je bila ta investicija, ko je padla prva pogodba leta 2006, absolutno podcenjena, kljub temu da je ministrstvo še menilo, da je gradnja predraga. Znašala je približno 23 milijonov in zahtevala dodatne racionalizacije. Kako so potem potekale investicije? Investicija je potekala tako, da je šla v faznih odločitvah; in sicer SCT in Vegrad takrat – danes gospod Zidar pravi, da je bil Vegrad privlečen zraven po ukazu, ampak kakorkoli, delala sta skupaj po odločitvi solidarne odgovornosti vse tako rekoč do letošnjega oziroma lanskega leta. Prava faza je bila luknja, se opravičujem za preproste izraze, čeprav moram reči, da tako rekoč z Opero postajam že specialistka za gradbeništvo. Skratka, prva faza, ki je pomenila zaščito gradbene jame in podbetoniranje celotnega odrskega stolpa, ki gre zelo globoko, je bila takrat ovrednotena na približno 3 milijone, ampak takoj je padel že prvi aneks. Druga faza pa je bila na ključ zmenjena – in govorim še vedno o obdobju, ko se s to investicijo kot ministrica še nisem srečala –, je bila ovrednotena na 22 milijonov in še več. Ampak, kaj se je zgodilo? takoj se je izkazalo, da temelji tam niso bili primerni, da je bilo treba nenehno spreminjati projekte, da je bilo treba sproti spreminjati statične izračune, dodeljevati projekte in seveda tudi reševati z drugačnimi konstrukcijskimi ojačitvami. Kakor koli že, takoj se je projekt že takrat podražil in v nadaljevanju, če zelo preskočim, v nadaljevanju so se popravki nenehno morali delati. Pa ne zaradi tega, ker gre za spomeniško zaščiten objekt, ki odkriva večkrat kakšne nepredvidene situacije, to deloma tudi, ampak bili so bolj drugi razlogi. V nadaljevanju se je, če preskočim v leto 2009 in seveda tudi že v leto 2010, izkazalo, da pogodbena partnerica, to se pravi podjetje Vegrad, je začela opuščati ali površno ali sploh ne zagotavljati del, kot bi jih morala. Ne samo z nezadostno delovno silo, tudi niso izplačevali podizvajalcem, imeli smo ogromno težav – in kaj se je zgodilo? Vegrad, kot vemo, je v nadaljevanju šel v prisilno poravnavo oziroma nehal je delati na Operi in potem smo se kar nekaj časa začeli boriti z SCT-jem, da bi prevzel, tako kot je v pogodbi, ki je bila že v preteklosti podpisana, solidarno odgovornost tudi za njihov posel. Ampak vmes se je marca 2010 zgodil še ta obupen vdor vode v to konstrukcije ali napetost s tem, ko so poskušali to sanirati, ampak neuspešno. To delamo sedaj, potem ko smo se dogovorili, da z SCT-jem, ki je pristal najprej, da bo popravljal nekaj, kar je v pogodbi zagotovil, da bo, je potem v decembru, kot vemo, postal insolventen in tudi sam ne bil več zmožen zagotavljati tistih opravil, ki bi jih moral po pogodbi delati. Danes smo tudi pri njem, kot prej pri Vegradu, že unovčili bančno garancijo, še prej pa prekinili pogodbo zaradi njegovega neizvajanja del, ki bi jih po pogodbi moral delati. Seveda je bilo vmes še polno drugih zapletov. Od bukve [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Želite dodatno obrazložitev?
Mislim, da je mogoče zmanjkalo časa, pa vidimo, da so resnično razlogi veliko širši. Jaz še vedno smatram zelo osebno, da je bila odločitev v letu 2006 za prenovo veliko prehitra, veliko premalo naštudirana, utemeljena, posebej zaradi tega, ker gre za tako pomemben objekt kot kulturni spomenik, ki zahteva ne nazadnje tudi vsebinsko razmislek, načrtno, kdaj se obnavlja Opera, kdaj se obnavlja nacionalno gledališče, kakor je Drama, in delati to skupaj v soodločitvi. Seveda glede na to, da tudi vemo, da se je menjalo v tem času tudi vodstvo, ki je bilo ne nazadnje tudi del vse te zmešnjave v preteklem obdobju, verjamem, da bo do tega odprtja vseeno v nekem doglednem času prišlo. In verjamem, da si bo Vlada v celoti za to tudi prizadevala, tako kot na področju zdravja verjetno tudi na področju kulture oziroma teh problemov, ki so se nakazali.
Gospa ministrica. Prosim.
Gotovo nisem odgovorila na vsa vprašanja, ki ste jih postavili na začetku, ampak vendarle k drugemu delu vaše dopolnitve. Sama ne morem soditi, ali so se odločili prav ali ne. Zagotovo Opera bo dobra, lepa, tudi združitev, ki ji marsikdo oporeka, starega z novim in tako naprej, menim, da ni problematična. Odkriva nove prostore, ki do sedaj sploh niso bili vidni. Kakor koli že, res ne bo večja, to se pravi res ne bo imela več možnosti obiska, ampak priča pa vendarle o kopici nesporazumov, ob dejstvu, da je Zavod za varstvo kulturne dediščine onemogočil oziroma ni dal soglasja za spremembo strehe, kar bi mogoče omogočalo drugačno akustiko. Skratka post festum niso med seboj mogli doreči, kaj se varuje in česa se ne varuje. Precej je bilo takih vprašajev odprtih; tudi nadomestni ukrep, kar se tiče bukve, ki se pravzaprav šele sedaj izvaja. Ampak menim, da je ambiciozen projekt, da je tudi vodstvo zastavilo ambiciozen program. Opozarjam vse, da ob začetku evropske prestolnice kulture ljubljanska in mariborska opera bosta izvedli Črne maske, enega večjih slovenskih projektov in še marsikaj. Sedaj, trenutno, pa se strinjam, da nastaja gospodarska škoda zaradi neprimernega obnašanja gradbenih podjetij, ki jim, zna biti, tudi nadzorniki niso bili vedno kos zaradi postopkov, ki so se, včasih upravičeno, včasih ne, spreminjali. Te izkušnje pa nedvomno kažejo na to, da v prihodnje, če bi veljalo še enkrat razmišljati o adaptaciji oziroma rekonstrukciji starejše hiše za novejše namene, kot recimo, če govorimo o Drami, velja premisliti dvakrat. Vsaj jaz mislim, da so včasih investicije v novo strukturo, v novo zgradbo cenejše in je potrebno te stare historične objekte nekako le usposobiti za to, da boljše dihajo in da se jih na nek način zakrpa in uporablja še naprej. Ne pa muči, tako kot se z Opero vendarle muči že celo ministrstvo in sooča tudi z neprimernostjo, ne samo insolventnostjo slovenskih gradbenih firm in vseh ostalih, ki participirajo pri tem. In kot kaže, jih ni malo.
Ministrici za notranjo politiko ter ministru za pravosodje bo postavil poslansko vprašanje gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. Spoštovane ministrice, spoštovani gospod minister! V soboto 22. januarja je bila na območju Hotize najdena mrtva domačinka. Pri obravnavi primera pa je prišlo so nesprejemljivega opuščanja ravnanja slovenskih organov pregona in pravosodja in do nerazumljive prepustitve primera v obravnavo hrvaškim organom, in to kljub temu da gre za ozemlje, ki so ga ob osamosvojitvi nadzirali izključno slovenski organi. Ta nezaslišana opustitev dolžnega ravnanja se je po naših informacijah zgodila po stiski in posvetovanjih lokalnih pristojnih organov in institucij z državnimi organi in od tam, iz Ljubljane torej, bi naj prišla navodila, ki so botrovala odstopu od izvajanja jurisdikcije nad eminentno slovenskim ozemljem. Lokalni pravosodni in policijski organi so se proglasili za nepristojne in na kraj dogodka poklicali hrvaške državne organe. Se sploh zavedate, kaj to pomeni? To de facto pomeni, povedano drugače, bolj ljudsko, razprodajo slovenskega nacionalnega ozemlja oziroma pravno stvarno pa gre za kaznivo dejanje napada na ozemeljsko celovitost ozemlja Republike Slovenije. Zato sprašujem: Kdo bo prevzel odgovornost oziroma je odgovoren za to kaznivo dejanje? Prav tako sprašujem: Zakaj ne Ministrstvo za notranje zadeve, ne Ministrstvo za pravosodje in tudi zunanje ministrstvo ne podajo uradnega pojasnila oziroma poročila glede ravnanja resornih organov? Nadalje: Ali so slovenski državni organi zavestno omogočili izdelavo prejudica meje v korist Republike Hrvaške, ki ga bo Hrvaška s pridom izkoristila v arbitražnem procesu? Glede na ravnanja in navodila višjih instanc državnih organov sprašujem: Ali obstoja tajni aneks k arbitražnemu sporazumu, ki določa, da slovenski državni organi ob izrednih dogodkih na slovenskem ozemlju, kjer pa meja ni določena, omogočijo produkcijo prejudicev meje v korist Hrvaške? Mnogo okoliščin kaže, da se dela v tej smeri. Registracija, posredovanja, slikovni in video dokazi delovanja hrvaških uradnih oseb na slovenskem ozemlju [[...]] [[opozorilo za konec razprave]] Hvala lepa. Čakam na odgovor.
Gospa ministrica Kresal, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani poslanec Jerovšek! Glede dogodka, ki se je zgodil, sta policija in, kolikor vem, tudi pravosodje dala vsa potrebna pojasnila v javnosti. Takoj, ko so se pojavili dvomi, je bila dana izjava, kjer je bilo pojasnjeno večino tega, kar bom še enkrat ponovila. Kot vemo, natančen potek mejne črte med Hrvaško in Slovenijo še ni določen, to je splošno znano dejstvo. V preteklosti je to porajalo marsikatere incidente, pa tudi vsak dogodek, ki se zgodi ob tej črti, ki še ni tako natančno določena, vzbudi tudi veliko pozornost javnosti. Sicer Temeljna ustavna listina o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije v 2. točki pravi, da državna meja med obema državama, Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško, teče tako, kot je obstajala v okviru nekdanje SFRJ. Ob razglasitvi neodvisnosti sta obe državi svojo neodvisnost medsebojno priznali in povedali tudi, da bosta glede meje spoštovali stanje na dan 25. junij 1991. Kasneje, leta 2001, je bil sklenjen sporazum o obmejnem prometu in sodelovanju, SOPS mu rečemo sicer. Takrat je začel veljati in je prinesel kar veliko olajšav glede življenja in bivanja, premikanja ob tej skupni meji, tudi ob Muri. Že od leta 2005 tako obratuje mejni prehod Hotiza, ki ga imata v skupni kontroli in upravljanju policiji obeh držav. Na podlagi predhodnega dogovora obeh držav pa ga je zgradila Republika Hrvaška. Ta sporazum, ki ureja tudi del medsebojnega obnašanja, že v uvodnih členih zelo jasno določa, da v ničemer ne prejudicira državne meje, kar velja tudi za območje na levem bregu reke Mure. Po uveljavitvi tega sporazuma se je do leta 2003 izoblikovala praksa, da do dokončne določitve meje med obema državama državni organi, ki so na obeh straneh meje pri Hotizi, opravljajo naloge vsak na svojem katastrskem območju. Slovenska policija pri tem ravna v skladu s skupno izjavo o izogibanju incidentom iz leta 2005, o čemer govori tudi aktualni arbitražni sporazum, in v duhu dobrososedskih odnosov. Torej, kadar gre za interventne dogodke, ki zahtevajo hitro reakcijo zaradi reševanja človeških življenj ali ogrožanja večje premoženjske škode, pa posreduje na tem območju ne glede na to, da državna meja še ni določena. Takšno ravnanje tudi v nobenem primeru ne prejudicira državne meje. Iz prepisa komunikacije med policijo in preiskovalnim sodnikom pa sicer izhaja, da sta tako policija kot preiskovalni sodnik bila enakega mnenja, da se v skladu z ustaljeno prakso, ki je bila dogovorjena z omenjenim sporazumom, po končanem postopku slovenske policije obvesti tudi hrvaško policijo. In tako se je tudi ravnalo. To seveda, ponovno poudarjam, nima nikakršnega vpliva na določanje državne meje med obema državama, o tem se bo odločalo na podlagi odločbe arbitražnega sodišča. Torej, če povzamem na hitro, da pustim še ministru Zalarju nekaj prostora: ni prišlo do nikakršne opustitve dolžnih ravnanj ali pristojnosti pristojnih organov, ni bilo nikakršnega kaznivega dejanja. Prav tako ni bilo nikakršnih navodil s strani Ljubljane. Policija je tu postopala tako, kot je običajno in kot to počne že kar nekaj časa. Sama pa moram reči, da nisem še nikoli slišala za noben tajni aneks k arbitražnemu sporazumu in sem tudi povsem prepričana, da ne obstaja in ga ni. Hvala lepa.
Gospod Jerovšek, želite dodatno obrazložitev? Prosim, gospod minister Zalar.
Hvala lepa. Pridobil sem pojasnilo predsednika Okrožnega sodišča v Murski Soboti v zvezi s to zadevo in lahko vam na kratko povzamem, kaj pojasnjuje. Pravi, da je dežurni preiskovalni sodnik bil 22. 1. s strani OKC, Policijska uprava Murska Sobota, obveščen, da je izven naselja Hotiza, in sicer cca 100 metrov za katastrsko občino, ki jo vodi Republika Hrvaška, bilo najdeno truplo domačinke. Preiskovalni sodnik je bil seznanjen, da na truplu ni bilo znakov nasilja in zato se sam za opravo ogleda ni odločil. Torej, ni šlo za to, da bi se izrekel za nepristojnega, ampak se je v okviru pristojnosti, ki jo ima kot preiskovalni sodnik, odločil, da ne opravi ogleda in da ogled prepusti policiji, kar je običajna praksa v podobnih primerih, ne samo na obmejnih območjih. In v zvezi s tem lahko samo potrdim tisto, kar je pojasnila ministrica za notranja zadeve o komunikaciji med sodnikom in med policijo v zvezi s to zadevo.
Gospod Jerovšek, želite še dodatno obrazložitev?
Ja, hvala lepa. Moram reči, da nisem zadovoljen z odgovorom, gospa ministrica. Tako anemičnih vaših odgovorov še v tej dvorani nisem slišal in to me še bolj navdaja z zaskrbljenostjo. Seveda pa se ne morem strinjati z vašim odgovorom, da je takšno ravnanje policije običajno. Razprodaja slovenskega nacionalnega ozemlja ne more biti običajno opravilo in ga je treba preprečiti. In prva izjava policije je bila, da so odstopili primer hrvaški strani. In seveda se je tudi to zgodilo. Ko sprašujem, ali obstaja trajni aneks k arbitražnemu sporazumu, se sprašujemo, tudi javnost, kaj pomeni anemično, zapoznelo reagiranje slovenske vlade ob izdaji ribolovnega pravilnika z zemljevidom. Vlada protestno ni jasno rekla, da gre za eklatantno kršitev. Sploh tega ni rekla! Prav tako pa je hrvaško ravnanje relativiziral in opravičeval tudi predsednik republike v intervjuju na televiziji. In poglejte, kar naprej, kar naprej smo priče nepravilnim, neodgovornim, nestrokovnim in nedržavotvornim ravnanjem državnih organov. V zadnjih dneh ministrstvo za zunanje zadeve, dobesedno še v petek, spodbuja naše turisti, državljane, naj gredo v Egipt, ko že vse druge države delajo drugače! In ko pravite, takšna praksa se je uveljavila, da do določitve meje pa teh pristojnosti opravlja vsak na svojem koncu, zakaj pa potem Slovenija ne opravlja v Savudriji, ki spada v katastrsko občino Piran. To ne bo držalo, gospa ministrica! To je odpovedovanje. In gospod minister, pristojnosti [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Na kratko. Vprašanja, ki jih imate za predsednika republike, predsednika Vlade, zunanjega ministra in še koga, boste moral nasloviti na njih, ker vam jaz o tem ne morem odgovarjati, pa tudi o drugih dogodkih; recimo o tem, kar se dogaja v Egiptu, mislim, da ni moja pristojnost. Lahko vam pa še enkrat povem, da je policija ravnala v skladu s svojimi pristojnostmi in v skladu s prakso, ki se je oblikovala z vsemi sporazumi, ki jih imamo sklenjene, in dobrososedskimi odnosi, in ki je bila enaka tudi v času mandata pred to vlado. Do nikakršne opustitve ni prišlo, nihče ni nikomur ničesar prodajal, razprodajal, odstopil, sklepal anekse. Policija je opravila svoje delo tako kot vedno v takšnem primeru in o tem, da je prišlo do tega na tem območju, je obvestila, ko je opravila svoje delo tudi hrvaška policija, kot je to povsem običajno in popolnoma nič zarotniško.
Gospod minister, želite?
Preiskovalni sodnik v tej zadevi je, potem ko je bil seznanjen, kje leži truplo in da na tem truplu ni znakov nasilja, predlagal, da se o tej najdbi glede na prakso, o kateri je bilo malo prej govora, obvesti hrvaške pristojne organe. Torej, ni šlo za nobeno razprodajo ne ozemlja ne pristojnosti. Naši pravosodni organi so izvrševali svojo pristojnost, so jo tudi izvršili. S tem ni prišlo do nobenega prejudica, zlasti ne glede na tiste določbe arbitražnega sporazuma, ki postavljajo izhodišče za določitev meje in ki izključujejo vsa dejanja, ki bi ta izhodišča presegala kot neveljavna. Tako je ta vaša bojazen povsem odveč, podtikanja o nekem tajnem aneksu k arbitražnemu sporazumu pa seveda kot član Vlade moram ostro in odločno zavrniti.
Dobro. Gospod Jerovšek, imate postopkovni predlog.
Hvala lepa. Spoštovani, če hočemo preprečiti nadaljne akontacije ozemlja Republike Slovenije, potem moramo dobiti natančne informacije in opraviti poglobljeno razpravo, da bomo preprečili takšna ravnanja državnih organov, kot so se zgodila v temu primeru; kot se kažejo v anemičnem ravnanju ministrstev, anemičnih notah, ki ne opozarjajo o kršitvi arbitražnega sporazuma, na eklatantne kršitve. Upravičeno se javnost sprašuje, ali Hrvaška oziroma njihove obveščevalne službe izsiljujejo naše funkcionarje z morebitnimi obremenjujočimi informacijami o žgečkljivih zadevah. Ne znamo si razlagati, zakaj kar naprej podlega, kar naprej se odstopa, kar naprej se ne izvršujejo jurisdikcije nad slovenskim ozemljem in se to celo opravičuje. Zato pričakujem oziroma zahtevam in upam, da se bomo vsi strinjali, da se takšno ravnanje, ki seveda zmanjšuje slovensko nacionalno ozemlje, končna. Zaradi tega, da opravimo razpravo po pristojnem členu poslovnika in da nam ministrstva končno dajo odgovore, kdo je odgovoren, kdo je dal takšna navodila – nič od tega nismo sedaj slišali. Doseči moramo, da se to ne bo ponavljalo, kajti seveda bodo sosedje to s pridom izkoriščali in to delali še naprej, ampak v temu slučaju pa so jih h temu povabili celo slovenski organi. Hvala lepa.
Razumel sem, da ste dali postopkovni predlog. O predlogu poslanca gospoda Jožefa Jerovška, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministrice za notranjo politiko in ministra za pravosodje na njegovo poslansko vprašanje bo Državni zbor odločal jutri, 1. februarja 2011, v okviru glasovanj. Ministru za pravosodje bo postavil poslansko vprašanje gospod Dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Gospod minister, vi ste v času razprave o pravosodju večkrat ponovili, da je pravna država v dobri kondiciji. Zdaj ste še edini, ki to trdi, ker zdaj je tudi že predsednik države opustil to trditev in trdi že drugače. Ampak jaz sem vam najavil poslansko vprašanje na temo nadzora v sodstvu. Poglejte, čisto vsak sistem, kateri koli sistem, pa naj bo to sistem sodstva, naj bo to tovarna, naj bodo to poslanci tukaj, potrebuje določena pravila in potrebuje določen nadzor. Brez tega ne gre! Zadnjič so me novinarji vprašali, ko sem vam postavil eno poslansko vprašanje, pa so rekli, da kaj pa se sedaj dogaja, da ti pomagaš ministru Zalarju. Namreč, spraševal sem vas in vas tudi danes sprašujem: Ali potrebujete kakšne zakonske mehanizme in vse ostalo za to, da boste vi in seveda predsednik Vrhovnega sodišča lahko vršili nadzor navzdol v sodni veji oblasti? Namreč, če pogledate od ptujskega tožilca do murskosoboškega tožilca oziroma ne nazadnje sodnika v Celju, to so stvari, ki zelo jasno kažejo na to, da sodstvo ni nobena izjema z vidika nepravilnosti. In to je, ne vem, normalno bi celo rekel. Čisto normalno je, da se v vsakem sistemu najde škart, povedano po domače, ampak sistem je pa učinkovit, če to pravočasno odkriva in če to zna odpravljati ali če opravlja tako imenovano notranje samoočiščenje, o katerem je tudi predsednik Vrhovnega sodišča govoril. Ampak mene dokumenti prepričujejo v nasprotje; poglejte, lansko leto smo govorili o bulmastifih in o tisti famozni sodbi, za katero dr. Pirnat pravi, da je gnojna bula sodstva, tako nekako je rekel dr. Pirnat. Vi ste lansko leto korektno ukrepali in se vam zahvaljujem, ko ste glede na sorodstvene vezi prenesli to na Vlado. To je korektno in razumljivo, Vlada je dr. Vlačiča pooblastila za pobudo, za nadzor nad tisto odločitvijo. In poglejte, kaj pravi Upravno sodišče. Upravno sodišče pravi, da ne, da Vlada nič ne bo nadzirala. Vrhovno sodišče oziroma Sodni svet, gospod Masleša je podpisan, pa, da je tako prav, da se ne sme nadzirati sodnikov. Torej, takšna situacija postavlja, za moje pojme, Vlado in ministra, pa ne samo vas, tudi tistega jutri in tistega včeraj, v neko situacijo, ko lahko rečemo, da si naš kurirček, da imaš veliko torbo in nam prinašaš denar, ne smeš pa nas vprašati, kaj delamo. Zato vas sprašujem: Ali imate dovolj mehanizmov, da odkrivate nepravilnosti? In v policiji se takšne nepravilnosti, po mojem vedenju, dobro odkrivajo, ne samo zdaj, tudi nekoč so se. Hvala.
Gospod minister Zalar, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod poslanec. Ko gre za tovrstna dejanja, odklone, ki ste jih vi naštevali v zvezi s korupcijo v pravosodnih organih, ki jo seveda globoko obžalujem, potem jaz mislim, da imamo v tej državi povsem ustrezne mehanizme. Najboljši dokaz je ta, da se je tako tožilstvo kot sodstvo samo zelo hitro odzvalo na prve zaznane sume te korupcije, odreagiralo, izprocesiralo zadeve in, kot veste, so ti postopki zdaj v polnem teku. Tako je odgovor: da. Ko pa govorite o vprašanju službenega nadzora, pa bi vas najprej moral spomniti na to, da tu minister za pravosodje nikakor ne more biti v zadregi. Kajti minister je predstavnik izvršne oblasti. In mora spoštovati tako 3. člen Ustave, ki govori o delitvi oblasti, kot 125. člen Ustave, ki govori o neodvisnosti sodstva. Če tega ne bi storil, potem potepta tisto pravno državo, za katero še vedno trdim, da je v relativno dobri kondiciji. Mimogrede, govoril sem o sodstvu in ne o pravni državi kot takšni. Narobe ste me citirali. Torej, službeni nadzor je institut, ki ga imamo že nekaj let in ki v praksi dobro deluje. Ta institut pa ni namenjen temu, da se korigirajo morebitne odločitve sodišč, s katerimi se en del javnosti, lahko tudi stroke, ne strinja. Tu bi spet poteptali elementarno načelo neodvisnosti sodnikov, ki je varovano ne samo v naši ustavi, ampak v vseh mogočih mednarodnih dokumentih, od temeljnih načel Združenih narodov o neodvisnosti sodstva, do priporočil Odbora ministrov Sveta Evrope in tako dalje. To pa je, da je mogoče v sodne odločbe posegati samo v okviru zakonitih pravnih sredstev. To je pač demokracija. Zaenkrat ni še nihče izumil boljšega sistema. Sodne odločbe torej ne moreš spraviti s sveta, če se z njo ne strinjaš, če ne izkoristiš zakonitih pravnih sredstev. Službeni nadzor pa ima drugo funkcijo, torej ne te, da odpravljamo sodne odločbe, ampak to, da se skozi institut službenega nadzora sodniku pregleda njegovo delo skozi daljše časovno obdobje, skozi večje število zadev, ki so pravnomočno končane, da se na osnovi tega potem opravi določena ocena, tudi razgovor s sodnikom, to pa je potem lahko element odločanja o sodnikovi karieri v okviru pristojnosti, ki jih ima večinoma pri nas Sodni svet. To je ta institut. In zaradi tega ste kazali odločitev Sodnega sveta, ki dokončno odloča o tem, ali službeni nadzor dovoli ali ne. Kajti, Sodni svet ni prvič, je že prej večkrat, tudi v času ministra Šturma, zavrnil predlog za uvedbo službenega nadzora, če je bil ta naravnan na samo eno zadevo. Sodni svet izrecno opozarja – ta institut je namenjen temu, da se pregleda večje število zadev v daljšem časovnem obdobju. Ni pa izključeno pregledati tudi samo eno zadevo, ampak seveda v določenih vidikih. Glejte, dal vam bom en dober primer, primer Satex. Vrhovno sodišče se je tu na moj predlog odločilo, ne samo to, da pregleda, kako so predsedniki sodišč izvrševali svoje pristojnosti v zvezi z ukrepi, ki bi zagotovili preprečevanje morebitnega zastaranja kazenskih zadev, ampak tudi, da pregleda reševanje konkretne zadeve, ene zadeve, ki jo je vodil en sodnik – seveda, potem ko bo pravnomočno končana – z vidika tega, ali je ustrezno uporabil zakonska pooblastila procesnega vodstva, kar z drugimi besedami pomeni, ali je dovolj hitro obravnaval to zadevo. Torej, mi imamo mehanizme in prav je, da je ta mehanizem v rokah sodstva samega, ne ministra, kajti potem bi minister zelo hitro prišel v skušnjavo, da bi začel nadlegovati sodnike s temi instituti takrat, kadar bi obravnavali zadeve, ki ministru, ali Vladi, ali pač določeni politični skupini ne bi bile povšeči. Zato imamo načelo delitve oblasti in zato ne more biti minister tisti, ki sme v to posamezno zadevo posegati. Sodstvo pa, seveda ,lahko in to odgovornost nosi sodstvo in te mehanizme sodstvo ima. Hvala.
Gospod dr. Gorenak.
Hvala lepa. Zdaj ste mi naredili predavanje, kot da sem v prvem letniku pravne fakultete, pa nisem. Poglejte, situacija je taka. Jaz krepko, dobro ločim, kaj je ta vaš upravni nadzor in kaj imate vi pristojnosti in kaj ima Sodni svet navzdol pristojnosti. Ampak vprašal sem vas tudi to, ali ima sodstvo, od Vrhovnega sodišča, predsednika Sodnega sveta, dovolj mehanizmov ali ne. Po mojem mnenju ne; ali pa jih noče izvajati. Pred seboj imam zadevo, nekaj podatkov bom javno navedel, ker so mi dovolili. Marta Petkovič. Sodni svet je lani 7. 10. dal pobudo navzdol ljubljanskemu sodišču, da opravi nadzor o tej in tej zadevi. Mimo je 4 mesece – nič! Glejte, tudi Sodnega sveta ne ubogajo! Ga ne ubogajo. Pred seboj imam primer nekega gospoda, ne morem, ne smem povedati imena, ker me je tako tudi prosil, 12 let sodnih postopkov za neko kaznivo dejanje, sum kaznivega dejanja, precej stigmatiziran je bil v kraju glede na naravo kaznivega dejanja. Vse sodne instance, od prve do zadnje, mu odgovorijo, odločijo v obliki sodb, da nič ni kriv, je oproščen – vsega kriv! Po dvanajstih letih izgubil ženo, partnerico ali kaj že, se preselil zaradi vse tiste zadeve in danes mu država Republika Slovenija reče, da ni upravičen do odškodnine zaradi sojenja v nerazumnih rokih. Človek je uničen, pravosodje ga je uničilo. A razumete? Pa ni mehanizmov. Da ne govorim o primeru dekleta, ki vam ga bom jutri poslal, to me je tudi prosilo za to pomoč, ki jo je sodišče pravzaprav poslalo v umobolnico. Potem pa je pogruntalo malo kasneje, da je v bistvu bolj Einsteinu podobna po IQ-ju pa so jo ven vzeli in tako dalje in tako dalje. Zdi se mi, verjamem, da vi ne smete, ampak pravosodje, gospod Masleša ima danes ta organ, pa ne nadzira – ali pa nima mehanizmov.
Gospod minister, izvolite.
Spoštovani gospod Gorenak, imam en dober predlog. Da vse te pritožbe, ki vam jih pošiljajo državljani, posredujete meni nemudoma. Zlasti tiste, ki se nanašajo na zatrjevano predolgo sojenje. Kajti tu spet imamo, mislim, da kar dovolj učinkovite mehanizme, ki omogočijo: prvič, da se preveri, ali je to res, ali gre res za neko neutemeljeno odlašanje s sojenjem oziroma zakaj se to dogaja, in drugič, da se zagotovi pospešitev, vključno s tem, da se po novem sodniku lahko odredi, do kdaj mora razpisati obravnavo, mora odločit o zadevi. Tako da, če želite pomagati državljanom, predlagam, da jim pomagate na ta način, da jim daste verodostojno informacijo, da se lahko obrnejo tako na ministra za pravosodje kot na predsednika sodišča z nadzorstveno pritožbo. Govorim o vidiku prepočasnega sojenja, kjer se to še dogaja. Moram vam pa povedati, da število teh nadzorstvenih pritožb na slovenskih sodiščih pada in to lahko z zadovoljstvom ugotovim. Ko pa gre za vprašanje odškodnin, ki jih državljani terjajo od države zaradi različnih zatrjevanih dejanj države, ne samo pravosodnih organov, pa je seveda vsaka zgodba zgodba zase in je midva tu, v Državnem zboru nikakor ne moreva oceniti, ker imava absolutno premalo podatkov. Tako, da si tu jaz ne bi več jemal časa za razpravo o zgodbi, ki je ne poznam, kajti o vsakem primeru posebej je potrebno pretehtati vse vidike, od protipravnosti, vzročne zveze in tako naprej, da se lahko sprejme ocena, ali je nekdo upravičen do odškodnine ali ne. Hvala.
Gospod dr. Gorenak, postopkovni predlog.
Hvala lepa. Postopkovno res prosim za razpravo na to temo. Hkrati pa bom tako rekel – vem, da ne morete odgovarjati –, da vam ne bi želel vsega pošiljati, zaradi tega ker je tega toliko, da bi potem rabila kombi, ki bi to tja vozil. Nima smisla. Bom pa zagotovo tudi v bodoče za tiste primere, kjer bom sam menil, da lahko kaj naredite, da lahko predsednik Vrhovnega sodišča kaj naredi, pa vam bom absolutno odstopil te zadeve, ker je prav, da se odzivamo, ker veste, tam, kjer je nekdo dejansko zaradi odločitev sodstva v bistvu, ne smem reči ravno čisto na cesti in da mu država ni pripravljena odšteti tistih nekaj tisoč evrov, je pa res hudo. Take stvari moramo reševati. Še vedno pa sem prepričan, pa bom ta čas izkoristil in rekel, da imam še vedno upanje, da bo tudi novi predsednik Vrhovnega sodišča ravnal tako, kot je nekako napovedal, da bo to kontrolo navzdol vršil. Če pa bo menil, da nima zadosti pooblastil, ker očitno sodišče v Ljubljani noče, pa je on to naročil, opraviti tega nadzora; če boste menili, da so potrebni zakonski mehanizmi, pa jaz od vas pričakujem, da boste tudi predsedniku Vrhovnega sodišča omogočili, da bo imel boljše nadzorne mehanizme navzdol. To so pa zadeve, o katerih se pa je treba pogovarjati. To, da se je zgodila korupcija, pa – nimate česa obžalovati. Dobro je, da se to odkrije. Hvala lepa.
O predlogu poslanca dr. Vinka Gorenaka, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za pravosodje na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločal jutri, 1. februarja 2011, v okviru glasovanj. Ministru za okolje in prostor bo postavil poslansko vprašanje gospod Janez Ribič.
Hvala za besedo. Spoštovana gospa ministrica, ministri, poslanke in poslanci! Ob obravnavi revizijskega poročila Računskega sodišča Republike Slovenije Koncesijska dajatev in vodno povračilo za izkoriščanje energetskega potenciala spodnje Save na Komisiji za nadzor javnih financ je predstavnik Vlade napovedal spremembo predpisov, ki se tičejo financiranja graditve elektrarn na spodnji Savi. Zanima me: Ali v okviru teh napovedanih sprememb na ministrstvu razmišljate o alokaciji sredstev Vodnega sklada? Ali razmišljate, da bi sredstva Vodnega sklada primarno namenili varstvu pred poplavami? Ali bi po vašem mnenju sredstva Vodnega sklada lahko namenili tudi za investicije, ki so bile v ustreznih aktih predvidene kot posledica izgradnje hidroelektrarn? Spoštovani minister, zanima me tudi: Zakaj ne odgovarjate državljanom, lokalnim skupnostim in ostalim državnim institucijam na pisma, dopise in pozive, ki jih le-ti naslavljajo na vaše ministrstvo ali osebno na vas? Hvala za odgovore.
Gospod minister dr. Žarnić, prosim.
Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovane gospe poslanke in gospodje poslanci! No, mogoče bi najprej odgovoril na zadnje vprašanje. Da ne odgovarjamo, ni ravno res. Počistili smo tudi vse probleme glede varuhinje za človekove pravice. Glede Iga bom pa potem razložil, ker je mogoče napačna informacija, ker skuša nekdo s takim tolmačenjem domače naloge ne opraviti. Glede zakona, ki je v zaključni fazi priprave, vam lahko na konkretna vprašanja odgovorim. Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o pogojih koncesije za koriščenje energetskega potenciala spodnje Save, ki je v sklepni fazi priprave, gre v tej smeri, da se bodo sredstva sklada za vode uporablja za financiranje ne nalog, ki so skladne s tretjim odstavkom 162. člena Zakona o vodah; ali drugače rečeno: strogo za namene protipoplavne zaščite. Glede na ta zakon vam lahko nekje v časovnici povem, da smo imeli zadnji interni sestanek 23. 12. in računamo v zelo kratkem, da bo osnutek že toliko daleč pripravljen, da bo šel v nadaljnji proces. V časovnici imamo za sprejem v Državnem zboru predviden datum 15. maja, vendar jaz iskreno upam, da boste ta zakon dobili v obravnavo že pred tem datumom. Glede tega, ali primarno namenjamo po tem zakonu za poplavo, za protipoplavne ukrepe, vsekakor je to glavni namen te spremembe, tudi glede kohezijskih projektov na Dravi in Savini, rešitev jugozahodnega dela Ljubljane, Železniki – vse so to konkretne teme, katerim bo ta zakon pomagal k hitrejši rešitvi. Glede tega, ali so neki objekti lahko sofinancirani iz Vodnega sklada, je odgovor tak, da če gre za energetske objekte in infrastrukturo, se sredstva za investicije, ki so bile z ustreznimi akti predvidene kot posledice izgradnje hidroelektrarn, iz sredstev sklada za vode ne morejo uporabiti. Se pravi, povzročitelj plača, je tukaj načelo. Če nekdo pač zgradi nek objekt in se zaradi tega objekta spremenijo neke razmere, mora v okviru investicije tega objekta tudi odpraviti te posledice, katerih sicer ne bi bilo. Potem pa še glede odgovorov glede dravskih elektrarn. Ob upoštevanju tretjega odstavka 162. člena Zakona o vodah se vzpostavitev ustreznega prehoda, mostu ne more financirati iz sklada za vode, kajti to je investicija, ki jo je dolžan financirati investitor HE-SD1 oziroma njegov pravni naslednik, kar je zopet v tem kontekstu, da povzročitelj plača. In zdaj še glede občine Ig. Projekt odvajanja in čiščenja odpadnih voda na območju vodonosnikov Ljubljanskega polja je bil predviden za financiranje v obdobju 2007–2013. Občina Ig je posredovala osnutek vloge za pridobitev sredstev kohezijskega sklada 11. decembra 2009 po elektronski pošti. MOP je dokumentacijo pregledal in 24. februarja 2010 posredoval občini ugotovitve pregleda. Ugotovili smo, da posredovani osnutek vloge ni pripravljen v celoti v skladu z merili za sofinanciranje projektov OP ROPI. Zato je bilo treba vlogo dopolniti. Sestanek z občino smo organizirali 11. 3., kjer smo zopet detajlno obrazložili, v čem je problem. Do danes občina ni odgovorila na naše pripombe, že 23. 4. pa so prosili za ponovni sestanek. Mi smo ugotovili, da na ponovnem sestanku nimamo kaj novega povedati, dokler oni najbolj osnovnih zadev, ki so bile dogovorjene, ne izpolnijo. Hvala lepa.
Gospod Ribič, prosim.
Hvala za besedo. Delen odgovor sem že dobil, ampak me zanima. Od izdaje vodnogospodarskega dovoljenja Dravskim elektrarnam Maribor z dne 1. 2. 1964, daleč nazaj, številka 324 itn., je bilo v 7. točki določeno, da je investitor hidroelektrarne Srednja Drava 1 dolžan poskrbeti za ustrezne prehode čez Dravo na območju obstoječih brodov, v kolikor bi pri minimalnih vodah v Dravi ne bil več mogoč prevoz z brodom. Do takšne situacije je zaradi izgradnje hidroelektrarne v Zlatoličju prišlo pod Vurberkom v občini Duplek, vendar most še danes ni zgrajen. Kdo je po vseh teh letih dolžan vzpostaviti prehod, ste dejali. Rad bi pa nastavil še to, da se stara struga reke Drave na nek način zarašča, kajti pretok vode v stari strugi reke Drave je premajhen in se zato tudi odlagajo naplavine. Na to tukaj že dve leti opozarjam – za gradnjo protipoplavnega nasipa, ki je tudi na nek način, bi rekel posledica gradnje te hidroelektrarne. Seveda me zanima: Ali bo s tem novim zakonom, kot ste povedali, možno tudi ta sredstva koristiti za protipoplavne nasipe? Ali bo sedaj ta zadeva kaj hitreje stekla, ker na to čakamo že od leta 1998? Kar se pa tiče odgovorov na podvprašanje glede Občine Ig, pa hvala.
Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Namreč, to zadevo z Dravo bi lahko primerjal z zadevami o starih bremenih. Jasno stališče Računskega stališča je, da stara bremena, če se ugotovi povzročitelja, mora ta poskrbeti za odpravo oziroma financiranje. In ta cela zgodba, ker je gradnja nekega objekta povzročila spremembo v naravi, mora biti ta zadeva odpravljena s strani tistih, ki so povzročili problem.
Ministru za promet ter ministru za okolje in prostor bo postavil poslansko vprašanje gospod Janko Veber. Minister je odsoten.
Hvala. Eden od ministrov je odsoten, tako da postavljam vprašanje samo dr. Roku Žarniću. Gre za 3.a razvojno os, ki predstavlja povezavo Pokolpja z Ljubljano in tudi z avtocestnim križem, torej z evropskimi koridorji, in predvsem v Pokolpju 3.a razvojna os povečuje kočevski del Pokolpja, tako da rešujemo s tem izjemno težek gospodarski in socialni položaj tega območja, ki se srečuje z daleč največjo brezposelnostjo oziroma primerljivo – kot je v Pomurju. Glede na to, da Pomurje že ima avtocesto, seveda ta del Slovenije pričakuje vsaj eno primerno hitro cesto in s tem tudi rešitev mnogih razvojnih potreb in priložnosti, ki jih zagotovo to območje tudi zasluži. Ena največji ovir za realizacijo tega projekta predstavlja Natura 2000 na območju Barja. In naj spomnim, da je bila tudi v času že umeščanja trase v prostor na območju Barja, ko je postopek vodilo ministrstvo pod vodstvom ministra Podobnika in je razširilo območje Nature tudi na tisti del, kamor se to obvoznico tudi umešča. Pomeni, da je Vlada z uredbo hkrati, ko je umeščala traso v prostor, tudi blokirala ne nazadnje umestitev Vodice–Škofljica v prostor. In danes, ko se pogovarjamo o tem, kako bomo zagotovili sredstva tudi v luči novih ukrepov, ki jih Vlada oblikuje in jih bo predlagala tudi Državnemu zboru za učinkovito delo v temu mandatu, bo veliko vlaganj tudi v infrastrukturo. In vlaganja v infrastrukturo so ena tod tistih, ki zagotovo prinašajo nov razvoj in če 3.a razvojna os ne bo vključena v ta program zaradi težav pri prostorskem umeščanju, seveda lahko govorimo, da smo ponovno preložili to investicijo za nek nedorečen čas, kar pomeni seveda še večje razvojne težave na Kočevskem. Zato vas sprašujem, gospod minister: Kako je mogoče, da predstavljajo nadomestni habitati za ptiče in našega znanega metuljčka okarčka na trasi kar 250 hektarjev in stroški za zagotovitve nadomestnih habitatov kar 77 milijonov evrov ob dejstvu, da je ocena stroškov gradnje na območju habitata zgolj 33 milijonov evrov? In ne nazadnje: Kdaj bodo sprejeti državni prostorski načrti tudi za ostale obvoznice na tej osi?
Gospod minister dr. Žarnić.
Spoštovani! Najlepša hvala za vprašanje, za katerega moram po pravici povedati, da se tudi sam sprašujem podobno kot vi. Moji strokovni sodelavci skušajo odgovoriti in so mi tudi pripravili odgovor. Ne vem, kako bom uspešen v tem odgovoru. Vendar bi zadevo mogoče, preden odgovorim, postavil drugače. V zadnjem času, ko sem videl, da je to kar hud problem, tam imamo pač tri trase; dve, kjer rabimo nadomestne habitate, tretjo preko Lisičjega, ki pa je civilne iniciative nikakor ne sprejmejo, sem se vprašal za nazaj, ali ni še četrta možnost korenite rekonstrukcije dolenjske ceste. In so mi pojasnili, da je pred časom bila to tudi varianta in je zaradi raznih takšnih ali drugih vzrokov odpadla. Moje osebno prepričanje je, da so bili nekako vzroki, da je tista varianta odpadla pred leti tudi v tem, da mogoče ta skrb za naravo ni bila tako zaostrena. V nadaljevanju te zgodbe se bom še vedno spraševal in se zavzemal kot tehnično razmišljujoč človek, da bi bila mogoče najhitrejša varianta, da se vi kolikor toliko normalno peljete domov, mogoče pa le dolenjska cesta kot neka rešitev rekonstrukcije, mogoče za bistveno manj denarja, pa potem v nekem nadaljnjem koraku tudi obvoznica, če bi bila potrebna. Vendar taka razmišljanja so danes še v zgodnji fazi. Nekako smo to dali na mizo na enem sestanku med ministrstvi pred nekim dobrim tednom. Glede izračuna in vrednosti habitata, glede na neke strokovne podlage in prakso se pač računajo vplivna področja. Tukaj se gre kar v velike količine hektarjev. In če se enostavno pomnoži cena nekega povprečnega hektarja in števila hektarjev, prihaja do visoke številke. Res pa je, da dostikrat je lahko precej razprav okoli tega, kakšni so kriteriji, kakšna so merila, po katerih osnovah se dela, kajti neke zakonodaje tukaj ni, so pa primeri dobre prakse in izkušenj iz sveta. Tako se tukaj lahko o zadevah vedno strokovno razpravlja. Ta zgodba s tem, ali se površine nadomeščajo v razmerju 1 : 1 ali 1:4, ali za te habitate potem skrbi lokalno prebivalstvo ali država – stvari so zelo kompleksne. Se pa dogaja to, da bomo sedaj na tem primeru nesrečne Škofljice pa mogoče le prišli do dna tem metodologijam in našemu sitnarjenju in zviševanju stroškov cest zaradi upoštevanja habitatov. Glede rokov, pa kot pravim in kar sem že rekel, zelo zelo težko je govoriti o natančnih rokih, ker dokler ne bomo imeli razčiščeno tega, katera trasa, kdo bo pokril stroške habitatov, ali bomo mogoče zopet odprli varianto, po mojem razmišljanju najhitrejše rešitve, z rekonstrukcijo dolenjske, pa mislim, da bomo lahko, upam, v razmeroma kratkem času nekaj več povedali, kajti sedaj se je tudi pod nekako koordinacijo mag. Gasparija, ministra za razvoj, zadeva začela intenzivirati. Kajti, ravno ta primer bomo izkoristili za vajo v tem, kje so tiste ovire, ki nam delajo težave pri podobnih projektih v Sloveniji. Bo to pač nek primer, kjer si bomo lahko marsikaj odgovorili. Pripravljamo natančno časovnico in pot, da bomo to lahko razčistili. Hotel sem povedati, da temu primeru posvečamo veliko pozornosti. Žal pa vam konkretnih številk oziroma datumov ne morem povedati. Hvala.
Gospod Veber.
Moram dopolniti vprašanje. Nekako sem tudi pričakoval tak odgovor, ampak vendarle bi želel, da svoje sodelavce spomnite, da smo v Državnem zboru sprejeli zakon o poroštvu za izgradnjo avtocest, v katerem smo predvideli tudi sredstva za razširitev ceste Malence–Šmarje - Sap. Torej gre za ljubljanski obroč, ki se razširi in s tem se propustnost prometa lahko bistveno izboljša. To je bil eden od zadržkov, zakaj se ta 3.a razvojna os ne priključuje direktno na ta cestni koridor in tam imamo vir zagotovljen. Lahko se takoj prične z umeščanjem v prostor te razširitve tega avtocestnega odseka oziroma ljubljanskega obroča v tem delu. Potem je sestavni del tudi umeščanja v prostor polni priključek v Šmarju - Sap, ki je tudi že v programu in poteka priprava državnega lokacijskega načrta, ki bo po mojem mnenju tudi v letošnjem letu pripravljen in izdelan. To, kar nam vsem skupaj manjka, da se dogovorimo, pa je, da s priključka Šmarje - Sap potem uporabimo glavno cesto G1 Ljubljana–Zagreb, po kateri se s tega priključka v Šmarju - Sap priključimo na to glavno cesto in tam res ni ni potrebno nobenih dodatnih umeščanj v prostor, nobenih dodatnih ukrepov. Potrebno je samo poiskati potem še odsek mimo Lisičjega, tako da se izognemo interesu lokalne iniciative, da zaščitijo to območje in pridemo nekje na območju Pijave Gorice na cesto G2 106 Ljubljana–Kočevje. Torej to je rešitev, ki dejansko pomeni, da lahko takoj pričnemo z umeščanjem v prostor. Predlagam, da svoje sodelavce dejansko opozorite na to možnost in da tudi v nadaljevanju mogoče potem tudi v nekem skupnem sestanku ali pa preko poslanskega vprašanja dorečemo to rešitev. Hvala.
Gospod minister, prosim.
Hvala lepa. Očitno razmišljava dokaj podobno. Ta priključek Šmarje - Sap je zdaj nekako v zaključni fazi DPN-ja in bomo vsaj eno zadevo že imeli pod streho. Računam pa, da ta varianta, o kateri ste govorili, o njej sem tudi že spraševal, pa nekako še čisto jasnih odgovorov nisem dobil. Morate vedeti, da ni to samo zgodba našega ministrstva, je tukaj tudi še Ministrstvo za promet pa tudi za kmetijstvo in očitno so bili še neki drugi razlogi, katerih jaz v tem trenutku ne poznam, da se ni šlo v tej smeri v preteklosti. Vendar glede na vaše aktivnosti tukaj, pa bom imel dovolj podpore za še bolj odločno spraševanje. Hvala.
Ministru za pravosodje bo postavil poslansko vprašanje gospod Miro Petek.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. V aferi Sova, ki je bila v letu 2007 in 2008 označena kot nekakšna afera desetletja, je bilo ugotovljeno znotraj slovenske tajne službe vrsto nepravilnosti. Tega ni ugotavljala samo policija. Nepravilnosti so bile ugotovljene tudi s strani Urada za nadzor proračuna, posebne vladne delovne skupine, Računsko sodišče pa je Sovi izreklo negativno mnenje. Skupaj je uprava kriminalistične policije v zadevi Sova napisala 10 kazenskih ovadb zoper znane osumljence, eno kazensko ovadbo zoper neznanega storilca in 9 poročil. Nekaj od teh zadev je na sodišče prišlo, na primer Vrhovno državno tožilstvo je zoper bivšega direktorja Sove vložilo 4 zadeve za preiskavo oziroma razširitev preiskave zaradi šestih kaznivih dejanj zlorabe uradnega položaja in uradnih pravic. Glede nezakonitega odtujevanja davkoplačevalskih sredstev, povezanih s časom, ko je bil v Sovi direktor gospod Podbregar, pa je Državno pravobranilstvo na Delovno in socialno sodišče vložilo tožbo zaplenitev odtujenih sredstev v višini več kot 61 tisoč evrov. Spoštovani minister, o tem sem vas enkrat že pisno spraševal in takrat ste mi zelo korektno odgovoriti. Med drugimi ste zapisali tudi to, da se je sodišče v Ljubljani odločilo, da ta razvpiti primer Sove zaradi obremenjenosti sodnice ne bodo obravnavali prednostno. Hkrati je bilo povedano, da je sodnica, ki je dobila v reševanje to zadevo, zelo obremenjena in da ima tudi največ nerešenih zadev. V kakšnih treh letih je podpredsednica ljubljanskega okrožnega sodišča vendarle ocenila, da je na začetek odločanja v zadevi Sova bilo vendarle potrebno predolgo čakati in tako je 26. marca lanskega leta bilo odrejeno prednostno reševanje te zadeve. Spoštovani minister, so pa tudi primeri, ko slovensko sodstvo pohiti, nekaj vzame naprej in rešuje prednostno. Zanima me: Kako se slovenski sodniki odločijo, katero zadevo bodo jemali prednostno, katero razvpito afero bodo reševali ažurno? Ali se mogoče odločajo tudi o tem, da bodo kakšnega od teh primerov ali kakšno od afer pustili zastarati? Imate morda podatek, v kateri fazi je sedaj ta sodni proces glede kaznivih dejanj, ki so se dogajala v Sovi? Hvala za vaš odgovor.
Gospod minister Zalar, izvolite.
Hvala lepa. Najprej glede dinamike reševanja sodnih zadev. Po našemu zakonu o sodiščih se zadeve obravnavajo prednostno v tistih primerih, ko tako sam zakon določa in to ne nujno zakon o sodiščih, ampak tudi kateri koli drugi področni zakon. Lahko pa tudi na osnovi 13.a člena zakona sodnik v konkretni oceni zadevi glede na naravo zadeve, glede na pomen zadeve za stranke, da jo bo prednostno obravnaval. Običajno v sodni praksi poteka to tako, da je stranka tista, ki je zainteresirana za to, da sodišče njeno zadevo obravnava prednostno, in zato na sodišče naslovi posebno prošnjo, jo utemelji in potem se sodnik o vsakem posameznem primeru odloči, ali bo to zadevo vzel v prednostno delo ali ne. Sicer pa velja naslednje pravilo. Sodnik mora zadeve obravnavati glede na datum prejema prvega procesnega akta, na primer tožbe ali zahteve za preiskavo ali obtožbe. Prednosti imajo seveda zakonske prioritete, kot sem omenil, in prednosti imajo tiste prioritete, za katere tako odloči sodnik. O konkretni zadevi, glede katere me sprašujete, nimam natančni podatkov, lahko jih seveda pridobim v nadaljevanju, če boste to želeli, in vam v pisnem pojasnilu tudi predstavim tisto, kar mi bo posredovalo sodišče. Bi pa rad v zvezi z dinamiko reševanja zadev opozoril še na nekaj; v zadnjem času me predsedniki sodišč vse pogosteje opozarjajo, da se stranke manj pritožujejo nad zavlačevanjem s sojenjem. In čedalje več je nezadovoljnih strank, po navadi so to tisti, ki so toženi, ali tisti, ki so obtoženi, da sodišče rešuje zadeve prehitro. Zame je to zelo dober signal, ker to potrjuje mojo oceno, da se iz letne statistike o delu sodišč zelo dobro vidi, da se hitrost reševanja slovenskih sodišč močno povečuje in da se zaostanki močno znižujejo, da se število nerešenih pomembnejših in ostalih zadev zmanjšuje. In to je dober signal, očitno pa je v splošni javnosti še vedno neka percepcija da so naši sodni mlini tradicionalno počasni in potem tista stranka v postopku, ki nima interesa, da sodeluje v sodnem postopku, doživi določeno presenečenje. Torej, treba se bo sprijazniti s tem, da naš sodni sistem vendarle postaja učinkovitejši in da so naši sodni mlini ne toliko več počasni, kot s tem, da meljejo vse bolj zanesljivo. In kot minister sem lahko v temu pogledu zmeren optimist, da se bo ta dinamika reševanja zadev nadaljevala. Seveda pa ni vse idealno, daleč od tega; obstajajo področja, recimo, zaradi gospodarske krize so zdaj zelo izpostavljeni gospodarski spori. Obstajajo sodišča, ki se še vedno soočajo s težavami, in tam je običajno tako, da so ti roki reševanja zadev, v povprečju gledano, predolgi. Z zadnjo spremembo zakona smo tukaj naredili pomemben ukrep, ki ga zdaj predsedniki sodišč uporabljajo, tako da premeščajo bodisi sodnike [[bodisi spise]] z manj na bolj obremenjena sodišča in na ta način se izravnavajo obremenitve znotraj celotnih sodnih okrožij. Imamo torej mehanizme, ki omogočajo, da se na ravni cele države postopoma približujemo približno enakim povprečnim časom. Najbrž ne bo mogoče nikoli govoriti o idealnih časovnih standardih, ampak zanesljivo pa se bodo zmanjševali. In povsod tam, kjer pa se bodo zmanjševali. In povsod tam, kjer stranka misli, da sodišče bodisi ni spoštovalo vrstnega reda, načela vrstnega reda reševanja zadev, da je njeno zadevo vzelo naprej in da za to ni imelo utemeljenega razloga in da ni odredilo prednostnega reševanja zadev, po vsem tem se stranka seveda lahko obrne s pritožbo na sodnika, na predsednika sodišča, tudi name kot na ministra, in tam jaz lahko izkoristim svoja pooblastila. In enako velja za tiste primere, kjer stranka misli, da sodišče prepočasi rešuje njeno zadevo. Tudi tam imamo vsi že omenjeni, predsedniki sodišč in minister, določena pooblastila, da dosežemo, da se preveri strankine navedbe in da se potem, če se izkažejo kot utemeljene, tudi zagotovi pospešitev reševanja zadev. Hvala.
Gospod Petek, izvolite.
Še enkrat hvala. Spoštovani minister, dokazov, da lahko sodišča v Sloveniji delajo hitro ali počasi, je ničkoliko. V vašem odgovoru sem med vrsticami tudi razbral zadovoljstvo glede zasebne tožbe, ki jo je zoper Janeza Janšo vložil Franci Perčič zaradi očitkov o udbovski preteklosti in o imuniteti Janeza Janše bomo odločali na tej seji. V tem primeru pa je sodišče bilo resnično ekspeditivno. V dveh mesecih je razpisalo obravnavo, kar je dobro in to je tudi prav. Vendar bi morali, spoštovani minister, enaki vatli veljati prav za vse v tej državi. Glede gospoda Podbregarja pa se je šele po treh letih, odkar je Vrhovo državno tožilstvo vložilo obtožnico, odločalo, da ta primer resnično kaže obravnavati prednostno. Zato se sam nikakor ne morem znebiti občutka, da je v primeru Sove, gospoda Podbregarja očitna namera zavlačevanja ali, bog ne daj, celo zastaranja. Spoštovani minister, ob obravnavanju poročila o delu tožilstva na Odboru za notranjo politiko za obdobje 2009 smo lahko videli, po podatkih tožilstva, da gre v Sloveniji za skoraj 12 tisoč zavrženih ovadb, zaradi zastaranja kazenskega pregona pa je takšnih primerov bilo v letu 2009 251. Tožilstvo navaja, da ti primeri niso zastarali zaradi krivde tožilstva, ergo so zastarali zaradi krivde sodišč, pa takrat primera Satex še ni bilo. Mi, državljani in tudi poslanci pa ne vemo, za katere primere gre, ki na tak ali drugačen način zastarajo. Sam menim, da gre za primere, kjer je vpletena razna gospoda, ne pa siromaki. Torej, tisti, ki imajo denar, ki si lahko privoščijo drage odvetnike. Minister, sprašujem vas: Ali spremljate podatke, kateri primeri na slovenskih sodiščih zastarajo? Hvala.
Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Najprej vas moram popraviti, spoštovani gospod poslanec. V zvezi s kazenskim postopkom zoper Janeza Janšo je danes Okrožno sodišče v Ljubljani demantiralo trditve, ki se že nekaj časa pojavljajo. V tej zadevi glavna obravnava ni bila razpisana, po podatkih sodišča. Sploh ni mogla biti razpisana, ker niti procesnih pogojev za to ni. Vse to piše v sporočilu za javnost, ki ga lahko preberete na spletni strani Okrožnega sodišča v Ljubljani, tako da ta primerjava ni bila posrečena. Tudi primerjava s postopkom, ki teče zoper vašo stranko, ki pa je civilni postopek, ki se tudi omenja v nekaterih medijskih zapisih, da naj bi se hitro obravnavala, sodišče to zanika. In iz podatkov ki jih tu primerjam, 12. november 2008 je bila vložena tožba zoper vašo stranko, obravnava pa je bila razpisana 10. junija 2010. Tu jaz ne vidim kakšne prav neznanske hitrosti sodišča. Ko pa govorimo o kazenskih postopkih in zastaranjih. Zadeva Satex je v določeni meri imela v sebi tudi nekaj pozitivnega. Predvsem je močno zdramila vsa sodišča in njihove predsednike, zato da so skrbno pregledali vse mehanizme notranje kontrole, med drugim smo na Ministrstvu za pravosodje zahtevali tudi vzpostavitev računalniškega programa, ki ga bo pripravilo Vrhovno sodišče, da bodo sodniki in predsedniki sodišč avtomatično v računalniku opozorjeni na približevanje zastaralnih rokov. Torej, na ta način so sodišča tista, ki so dolžna spremljati zastaranje, ne minister. Minister nima dostopa do nobenega sodnega spisa in do nobenih okoliščin v zvezi z odprtimi zadevami, razen seveda če bi vlada imela nek poseben pravni interes kot stranka v postopku, kar pa seveda v kazenskem postopku ne pride v poštev. Tako si bom kot minister seveda prizadeval, da bodo sodišča v letnih poročilih in v načrtih dela, ki jih morajo zdaj po novem sprejemati po zadnji noveli zakona o sodiščih, ki je po moji oceni pomembno prispevala k temu, da se krepi sodni menedžment, morali obvezno ocenjevati tudi ta vidik. Zato pričakujem, da bi v prihodnje zastaranje zadev iz razlogov, ki niso objektivne narave, to poudarjam, kajti v določenem deležu bo še vedno prišlo do zastaranja, vendar iz objektivnih razlogov. Recimo, če je obdolženec pobegnil in ga iščemo s tiralico in podobno. Sicer pa ne. Tako v prihodnje pričakujem tu bistveno izboljšanje stanja.
Gospod Petek, želite postopkovni predlog?
Ja, seveda. Hvala lepa. V upu ali brezup glede stanja v slovenskem sodstvu, ki kot vidimo, je prestreljeno tudi s korupcijo, predlagam, da se v duhu člena 246 Poslovnika Državnega zbora na naslednji seji pogovorimo o odgovoru ministra Zalarja. Spoštovani minister, glede dolgoročnega sojenja v Republiki Sloveniji pa vam bom poslal eno informacijo, pisno informacijo s Koroške, z Raven na Koroškem, kjer je v enem primeru za eno ušivo cesto, ki je dolga 20, 30 metrov, trajalo sojenje 23 let. Hvala.
O predlogu poslanca Mira Petka, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za pravosodje na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločal jutri, 1. februarja 2011, v okviru glasovanj. Ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano bo postavil poslansko vprašanje gospod Milenko Ziherl.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav gospe ministrici, gospodom ministrom, kolegicam in kolegom! V pripravi je dokument Skupna kmetijska politika, ki naj bi definirala evropsko kmetijstvo do leta 2020, in notri so nekatere zahteve pa napotila, ki naj bi zagotavljala varnost preskrbe s hrano, kakovost in raznolikost. Seveda pa stanje v naravi kaže, da bo to kar precej težka naloga, kajti vremenske katastrofe, ki so posledice delno tudi klimatskih sprememb, kot so, recimo, lanskoletni požari v Rusiji, ko je Ruska federacija prepovedala izvoz žita – mimogrede, preseneča me, da Rusija, odkar nima več starega sistema, lahko žito celo izvaža in ga zadosti pridela. Torej, požari v Rusiji, poplave v Avstraliji, suša v ZDA, Argentini, Španiji, vse to bo nabilo cene žit in bo šlo po celi prehranski verigi tudi ostalih živilskih izdelkov. In zdaj obstaja naslednja nevarnost. Rast cen: realni del, oprijemljivi del, opravičljivi del zaradi povečanja povpraševanja ob skromnejši ponudbi, pa seveda oderuški del, ki si ga bodo privoščili razno razni lobiji. Izhajal bi iz cene hlebca kruha, kakor je bilo predstavljeno v medijih. 18 % pripada kmetu, ki se trudi s surovino, žitom, skoraj celo leto: jesenska setev, energenti, delo, njegove ure, skrbi, saj če je morda samo par ur slabega vremena, pa gre letina po zlu. Potem v tej verigi sledi pek, ki si odreže 21 %. Torej, on ima svoje delo narejeno v enem dobrem šihtu, ko kruh speče, ga pripelje do trgovine. In največji delež si pa odreže trgovina, 61 % v ceni. Na Odboru za kmetijstvo smo imeli že razpravo na to temo in tam se je pokazalo, da so dobavitelji ustrahovani s strani velikih trgovskih centrov, da so izsiljevalni, da si ne upajo spregovoriti. Že če se spomnimo zelo daleč nazaj, še v Jankovičevih časih, so dodatno plačevali za posebne police za izdelke, za vidnejše police, kjer so bolj dosegljivi, sponzorstva raznih klubov in razni drugi momenti. Jedilniki nam v bistvu že določajo supermarketi in zato sprašujem: Kje so še rezerve, da se hrana ne draži in je večja možnost samooskrbe v Sloveniji?
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Gospod poslanec, hvala za vprašanje. Pozdrav tudi vsem ostalim poslankam in poslancem. Dejansko razmere niso enostavne, kakor ste pravilno ugotovili. Generalno gledano, mi smo na področju kmetijstva in proizvodnje hrane ugotovili, da moramo izvajati nekatere interventne ukrepe. Lansko leto smo jih izvajali s tremi intervencijami. Ugotovili smo, da je tako slaba likvidnostna situacija, da je nujno potrebno, da tekoče izvajamo za plačila, povezana z SKP. Samo v januarju in februarju želimo izplačati 90 milijonov evrov in večina tega denarja je že bilo izplačana. Generalno pripravljamo zakonodajo, ki bo v bistvu razrešila nekatere težave in glavna slovenska težava je naslednja, da smo leta 1991 imeli 561 tisoč hektarjev kmetijskih zemljišč, konec leta 2009 468 tisoč. Torej, izgubili smo jih slabih 100 tisoč, od tega 20 tisoč hektarjev najboljših njiv in vrtov. Zato je ministrstvo pripravilo spremembo zakona o kmetijskih zemljiščih. Faza sprejemanja je tako daleč, da ga jutri obravnava odbor Vlade za gospodarstvo in upam, da bo v najkrajšem času prišel k vam v parlament. Druga zadeva, ki smo jo smo ugotovili, da v Sloveniji ne more biti dileme, ali je hrana za hrano ali hrana za energijo. Stihijski razvoj na tem področju je naredil v Sloveniji že škodo. Na našo pobudo je bila ustanovljena skupina, ki mora pripravljati strategijo, kje je v Sloveniji prostor na področju kmetijstva, gozdarstva in lesarstva za zeleno energijo, ta prostor obstaja, in kje prostora ni. Ta komisija mora tudi ugotoviti, kaj pa z obstoječimi bioplinarnami oziroma tistimi, ki se odpirajo. V vsakem primeru bo Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dajalo soglasje samo k takšnim predlogom, za katere bo strokovna komisija povedala, da so dobri, in k nobenim drugim. Kar se tiče razmerij v prehranski verigi, bi rad povedal, da mi razumemo, da vsi štirje členi, kmet, proizvajalec hrane, trgovina in potrošnik morajo biti spoštovani, imajo svojo vlogo. Seveda najbolj pomemben je potrošnik, ki ga je potrebno zaščititi. Sami smo opazili, da na tem področju zadeve niso takšne, kot si želimo. Prvo, kar smo opazili, je velika netransparentnost. Do podatkov težko pridemo; podatki, ki jih dobimo, so takšne narave, da tisti, ki nam jih dajo, jih dajo pod strogo zaupno, ker se bojijo potem reakcije, zlasti trgovine. Tisto, kar nas v tem trenutku moti v slovenski prehranski verigi – povsem enako pa velja tudi za evropsko in tudi na evropski ravni intenzivno iščemo rešitve – , je netransparentnost, so plačilni roki, marže, ki niso vidne potrošniku – namreč, pogoj je, da morajo biti vidne zlasti potrošniku – in potem poslovne prakse, ki so sicer še vedno dovoljene, niso pa želene, kot bonitete, ki posameznim gospodarskim družbam predstavljajo večji strošek, kakor so letni stroški plač. Vse to po našem mnenju negativno vpliva na slovensko proizvodnjo hrane in jo duši. Zato sva skupaj z ministrico za gospodarstvo ustanovila komisijo, skupino, kjer so prisotni tako predstavniki kmetijstva, torej kmetje, predstavniki trgovine, predstavniki proizvajalcev hrane in zlasti potrošnikov in še potem nekateri strokovnjaki. Naloga te skupine je, da na podlagi resolucije Evropskega parlamenta iz leta 2010 pripravi kodeks, ki mora biti nadzorovan oziroma mora biti oblikovan tudi sistem kaznovanja, kaj se zgodi, če kodeks ni upoštevan. Dejstvo je, da se do tega kodeksa lahko pride samo na prostovoljni ravni. V Evropi imamo primere dobre prakse, upam, da se bo pokazalo, da je tudi v Sloveniji razvoj poslovnega sistema dogovorov možen in da ga tako uredimo. Če to ni mogoče, pa smo dolžni, to tudi pripravljamo, poseben zakon z zelo jasnim namenom, da poveča preglednost in poveča pravičnost pri razdelitvi dodane vrednosti v celotni verigi. Hvala.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Vsekakor. Jaz se najprej v prvem delu zahvaljujem gospodu ministru za odgovore. Moram tudi sam potrditi, da se je gospod minister precej angažiral v zadnjem času na to temo, saj je bil najprej pri odboru posvet, potem pa še na univerzitetnem nivoju. Meni je bilo zelo žal, da se tega drugega zaradi časovne stiske nisem mogel udeležiti. Vendar se kažejo še druge stvari. Ni samo naloga pri gospodu ministru, zadeva je interdisciplinarna. Vsekakor je cel kup potrebnih ukrepov, ki bi morali biti izvedeni z roko v roki z ministrico za gospodarstvo. O komisijah nimam najboljšega mnenja, vendar če je to en korak proti rešitvi, se lahko reče, da smo začeli na tem področju ukrepati. Vendar je nabor ukrepov lahko še širši, kajti opozoril bi na že ugotovljen sum kartelnega dogovarjanja med veletrgovci. Pregon je nekako zastal, mislim, da jih je takrat informacijska pooblaščenka rešila, pa vendar se še vedno čuti na trgu, da so se nekaj dogovorili. Seveda, če je umetno pomanjkanje in zidanje visokih cen, se da z intervencijskim uvozom z nekih tretjih trgov plasirati več robe na trg. Opozoril bi tudi na inšpekcije, kajti če gremo po supermarketih, vidimo, kakšna slaba roba se včasih prodaja. Recimo, opozoril bi, da se v neki verigi zdaj prodaja meso avstrijskega porekla, ki je datumsko oporečno in se že na prvi pogled vidi, da mu nekaj manjka, pa je morda 10 centov cenejše, pravična cena bi bila pa kvečjemu polovična cena. Vsekakor je treba nadaljevati z akcijami "od vil do vilic", torej, predelava in prodaja na domu. Drugače se pa lahko zgodi tudi državljanska nepokorščina v stilu Ivana Omana, zastonj [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Izvolite, gospod minister.
Hvala. Rad bi povedal, da se dosti pogovarjamo na ravni pristojnih ministrov, ne samo za prehrano, tudi za gospodarstvo, finance in tudi za razvoj. Moram reči, da smo precej enotni v oceni, vsi tudi vemo, kaj moramo narediti. Verjamemo, da bo možno iti po kodeksu, vendar nimamo nobenih zadržkov, da če ugotovimo, da ni možen ta način in da je anomalija trga prisotna, moramo anomalijo trga tudi odpraviti. Kar se mi zdi pomembno, je tudi naslednje. V Sloveniji se pojavljajo različni podatki, ali imamo težave ali ne. Nam kot pristojnemu ministrstvu za potrošnika, prehrano in kmetijstvo so dosegljivi samo delni podatki. Podatki med proizvodnjo hrane in trgovino so nam zelo nedostopni, razen posameznih, ki jih pa ne smemo javno navajati. Zato sem tudi zaprosil za poročilo Urada za varovanje konkurence, da vidimo, kakšne podatke imajo oni na razpolago, kaj so do sedaj naredili in kje moramo iti korak naprej. Hvala.
Hvala. Mag. Borut Sajovic bo postavil poslansko vprašanje ministrici za notranje zadeve.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, za besedo. Prijazen dober večer gospe ministrici in ministroma! Vesel sem, da lahko ob poplavi slabih novic rečemo tudi na kakšnem od področij, da gremo naprej, da se dobro dela in da smo uspešni. Je tako, Milenko? Mineva eno leto, odkar smo ustanovili Nacionalni preiskovalni urad, ki smo mu na začetku rekli "slovenski FBI". Enostavno gre za urad, ki preiskuje organizirane oblike kriminala, najtežje gospodarske in še kakšne prekrške. Ko se je zgodba rojevala, jo je na pot pospremil plaz kritik, pomislekov, da ne rečem še česa drugega. Danes, po enem letu, pa smo lahko dobre volje, kajti ob tej obletnici je bilo v medijih kar nekaj pozitivnih sporočil, predvsem o konkretno opravljenih delih. Kako, gospa ministrica, vi ocenjujete prvo leto te zgodbe?
Hvala. Izvolite, gospa ministrica.
Hvala lepa, predsedujoči. Poslanke in poslanci! Spoštovani poslanec, hvala za vprašanje. Žal so redke prilike, ko bi prisluhnili pozitivnim novicam, še takrat, ko jih napovemo, se jih pričaka z nasmeškom, ki ne deluje ravno iskreno. Škoda, ta družba si zasluži tudi kakšen pozitiven naboj, zavedanje, da se da stvari delati bolje, kot se je delalo v prejšnjih letih. Pregon gospodarskega kriminala, kakorkoli je že to ena od tem, ki so ves čas na dnevnem redu in kjer so ljudje konstantno pa tudi upravičeno nezadovoljni, je ena tistih tem, kjer je bil narejen velik korak naprej. Ne moremo reči, da smo lahko že zadovoljni, še zdaleč ne. Postopki se morajo enkrat tudi končati in ljudje morajo enkrat tudi videti, da je bilo pravici res zadoščeno, toda zadeve tečejo in enkrat bodo prišle tudi do konca. Da se je sočasno z razvojem naše družbe razvijal tudi način, kako zlorabljati nove gospodarske mehanizme, kako zlorabljati prvo, seveda ni več nobena skrivnost. Ena od slabših stvari, ki so prišle po naši osamosvojitvi in tudi z našim hitrim gospodarskim razvojem, so tudi poskusi načina iskanja hitrega zaslužka, lahkega zaslužka in tudi nezakonitega zaslužka. Danes tudi zaradi posledice krize, žal, še marsikatera posledica, ki je še hujša zaradi tega, ker posamezniki na vrat na nos iščejo načine, da bi rešili sami sebe, svoje premoženje, ob tem pozabljajo na delavce, pozabljajo na podjetja, pozabljajo na koncu tudi na državo, ki bi ji morali, recimo, plačevati davke ali delati kakšna druga pozitivna dejanja. Da žal en del trenda razvoja gre tudi v to smer, seveda nismo spregledali na Ministrstvu za notranje zadeve. Ena od glavnih prioritet našega dela je bila izboljšanje načina te vrste pregona, predvsem, ker gre za področje, ki je vsebinsko zelo zahtevno in zahteva zelo dobro znanje in dobro poznavanje določenih postopkov tudi z drugih področij, ne samo klasičnega kriminalističnega. Zato smo lansko leto ustanovili Nacionalni preiskovalni urad. Eno leto ima za seboj, prvo svečko je upihnil in ima kaj pokazati, kljub temu, da je tam praktično do konca lanskega leta delala šele ena tretjina ljudi, ki so bili predvideni za to delo. Z zgolj 25 preiskovalci od skupnih 86, kolikor naj bi jih bilo na koncu pri postopnem dograjevanju zaposlitve tega urada, je ta urad uspel obdelati 17 izjemno kompleksnih zadev, iz katerih izhaja kar 68 kaznivih dejanj. Iz tega je bilo kasneje tudi konkretno vloženih vrsto kazenskih ovadb kar zoper 73 osumljencev. Ponovno poudarjam, urad se šele dobro ogreva, šele dobro začenja delati, pa že takšni konkretni koraki. Poleg tega v Sloveniji velja neko napačno mnenje, da ni možen zaseg protipravno pridobljene premoženjske koristi. Resnica pa je, da je ta ureditev takšna, kot je, in jo bomo tudi še spremenili in nadgradili. To je ena od prioritet te vlade. Omogoča čisto podoben zaseg, kot ga opravljajo, recimo, na Hrvaškem. Na Hrvaškem se velikokrat govori o tem, da se je zamrznilo premoženje bivšega premierja Sanaderja. Ko se to zgodi pri nas, gre kar nekako mimo, ker, kot smo rekli že na začetku, očitno pohvale niso na mestu za to vlado, pa bi včasih bile. Namreč, Nacionalni preiskovalni urad je poleg kriminalistične policije, ki je tudi ločena od njega, predlagal zasege v kar nekaj milijonih evrov višine. In do danes je praktično sodišče v znesku 5,3 milijona evrov tudi že zaseglo, zamrznilo takšno premoženje. Zadnja od takih zadev, kjer je urad podal predlog je tudi medijsko odmevna, vsi jo poznate, vsa kazniva dejanja storjena v povezavi z Merkurjem. Odločitev še čakamo. Poleg tega pa je ob tistih petih, o katerih je bilo že odločeno, poleg tega, kar je že bilo, Nacionalni preiskovalni urad vložil tudi še za dodatnih več kot 10 milijonov evrov pobud za zaseg premoženja, ki pa sedaj na žalost zaenkrat še stojijo na tožilstvu. Namreč, tožilstvo je tisto, ki mora procesirati te predloge, jih dati naprej na sodišče, da o njih odloči. Resnično upam, da bo tej veliki aktivnosti policije znalo slediti tudi tožilstvo, ker če ne bo cela veriga funkcionirala, potem tudi tu ne bo. In tukaj si obetam predvsem boljšega sodelovanja v prihodnje. Toliko zaenkrat.
Hvala. Želite dopolnitev, gospod Sajovic?
Hvala lepa. Res je, dobre novice na tem področju prihajajo. Je pa tudi res, da je seveda zgodba uspešnega dela preiskovalnega urada pokazala, da Slovenke in Slovenci nimamo tako slabe zakonodaje na tem področju, le delati je treba in potem pridejo tudi uspehi. V zadnjem delu vašega vprašanja je bilo omenjeno, da gre tu za večfazen proces. Res je. Če je kaznivo dejanje začetek, potem je uspešna preiskava Nacionalnega preiskovalnega urada prva stopnica, potem pa do obsodilne sodbe običajno mine še nekaj časa, traja še nekaj mogoče celo let in pa treba je veliko natančnega, predvsem pa usklajenega dela na področju različnih državnih organov. Vsi skupaj smo prepričani, da je zgodba lahko še boljša, še hitrejša, še uspešnejša. Kaj mislite, spoštovana gospa ministrica, kaj je v tej verigi še treba storiti, da bomo drugo leto ob temu času še bolj zadovoljni?
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Ja, tako kot ste rekli, za dokončen uspeh, o tem uspehu namreč odloča sodišče, je potrebna celotna veriga. Najprej policija potem tožilstvo in na koncu sodišče. In to, kar danes ugotavljamo na Ministrstvu za notranje zadeve, je, da je policija naredila ogromen korak naprej pri svoji reorganizaciji. Ustanovitev Nacionalnega preiskovalnega urada – in to nam priznavajo tudi vse evropske države, tudi svet Evrope, tudi tujina, sicer zunaj Evrope, nam tukaj ploska – je največja in najbolj obsežna vsebinska reorganizacija uprave kriminalistične policije pri nas. In ta seveda ima konkreten rezultat v veliko predlogih, v veliko pobudah, v veliko kazenskih ovadbah. To, kar pa manjka, je ta isti tempo naprej in na sodišču in na tožilstvu. In če samo za primer pokažem, da ne bo vtisa, da govorim nekaj na pamet, recimo, v zadnjih nekaj letih, ob tem je bil še posebej porast v zadnjih dveh letih, kar 100 % več kot prej v petih, na primer, je bilo vloženih kar 172 predlogov pobud za zaseg premoženja, ki naj bi izhajalo iz kaznivega dejanja. In na naslednji fazi na tožilstvu jih je bilo procesiranih le 18 in na naslednji fazi na sodišču še toliko manj. Torej očitno nesorazmerje je med tem, kako aktivna, kako usposobljena je danes policija, s tem, kako tečejo zadeve naprej. In jaz resnično veliko upanja polagam v to izboljšanje organizacije in jasnega načina dela tako na tožilstvu kot na sodišču, predvsem s področja gospodarskega kriminala. Zadovoljna sem, da je ta vlada dala med svoje prioritete sprejem kazenskega zakonika, zakonika o kazenskem postopku, zakona o sodiščih, ki vsa urejajo dve bistveni zadevi. Ena je ta, da se bo okrepila posebna tožilska skupina, ki bo bistveno večja, kot je sedaj, to bo pravzaprav dvanajsto slovensko tožilstvo, ki bo posebej usposobljeno za pregon hujše oblike kriminalitete, s posebnim poudarkom na gospodarskem kriminalu. Zakon o sodiščih bo prinesel še dodatne mehanizme, da bodo resnično dobro zaživeli posebni senati sodnikov, ki bodo sodili samo te posebno težke gospodarske zadeve. Tako, kot so se morali usposobiti policisti in kriminalisti, se morajo usposobiti tožilci in tako se morajo usposobiti tudi sodniki. In ker gre za absolutno cel paket reform, ki bo na koncu prinesel hitrejše sodne odločbe, tudi hitrejšo pot do pravice, to kar ljudje pričakujejo, resnično računam tukaj tudi na sodelovanje opozicije in na njihovo konstruktivno držo pri sprejemanju teh zakonov. Hvala lepa.
Hvala. Gospod mag. Štefan Tisel, ker ministra za delo, družino ni v dvorani, ali boste kljub temu postavili vprašanje? Ja. Izvolite.
Lep pozdrav spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana gospa ministrica in gospod minister, poslanke in poslanci! Glede na to, da je vsak dan več brezposelnih, lansko leto je proti koncu leta doseglo število 100 tisoč in več, 110 tisoč. V lanskem letu je bilo v programu zaposlovanja preko javnih del vključenih 7 tisoč brezposelnih, za to je bilo namenjenih 35 milijonov, letos se je to drastično zmanjšalo. Na razpolago je samo 16 milijonov in pa predlog za vključitev samo 2 tisoč 600 brezposelnih. Se pravi, da gre za paradoks, toliko več brezposelnih in toliko manjši program in manj sredstev za vključitev v javna dela. Vemo, da je med temi stodesettisočimi 8 tisoč tistih, ki so nekako dve leti ali pa do dve leti pred pokojninsko dobo in so zaradi strahu pred novim pokojninskim zakonom šli na čakanje, da bodo upokojeni po starem načinu. V javna dela bi lahko vključili tudi te, kajti ti so tudi velikokrat visoko strokovni ljudje, spadajo v to rizično skupino brezposelnih nad 50, nad 55 let in bi lahko namesto, da dobivajo nadomestila, še kako pomagali pri javnih delih. Največji paradoks pa se je zgodil pa ravno pri humanitarnih organizacijah, ki so si pomagale z javnimi delavci pri svojem delu, tako tudi pri Rdečem Križu, kajti 56 območnih združen ima po enega redno zaposlenega, v glavnem, ostali pa so pomagali pri zbiranju, skladiščenju in razdeljevanju socialne pomoči tako z obleko, prehrano ravno ti delavci preko javnih del in se je zadeva zelo dobro obnesla. Pri lanskoletnem razpisu za leta 2011 pa so bile praktično vse prošnje zavrnjene razen dveh, posluževali so se tudi žrebanj. Tukaj gre za veliko škodo, kajti Rdeči Križ in druge humanitarne organizacije si ne morejo privoščiti redno zaposlenih in si poleg prostovoljcev pomagajo tudi z javnimi deli. Zato sprašujem ministra za delo, družino, socialne zadeve in invalide gospoda Svetlika: Zakaj so se zmanjšala sredstva? Ali pripravlja ministrstvo kakšne dodatne programe na tem področju, da bodo javna dela omogočala tudi humanitarnim organizacijam, da bodo lahko skrbele za ljudi?
Hvala. Sprašujem še, ali želite, da vam ustno odgovori na naslednji seji? Da. V redu. Vam bo odgovoril na naslednji seji. Gospod Samo Bevk, minister za zdravje je odsoten, boste postavili vprašanje? Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Prvo poslansko vprašanje v zvezi z bolnišničnimi okužbami sem postavil že leta 2001 takratnemu ministru dr. Dušanu Kebru in potem tudi vsem njegovim naslednikom. Nazadnje ministru Borutu Miklavčiču oktobra leta 2009. Takrat sem ministru dal tudi poslansko pobudo, da Ministrstvo za zdravje skupaj s pristojnimi službami pripravi drugo slovensko nacionalno prevalentno raziskavo o bolnišničnih okužbah. V okviru seminarja o bolnišničnih okužbah na Ljubljanski medicinski fakulteti so aprila lanskega leta ugotovili, da le te predstavljajo vse večji problem pri delu z bolniki. Dejstvo je, da je bila prva epidemiološka preiskava po 25. slovenskih intenzivnih oddelkih narejena šele leta 1997. Prevalenca MRSA je bila 75 %. Oktobra leta 2001 je prva nacionalna presečna raziskava bolnišničnih okužb pokazala 61,8 % prevalenco MRSA na intenzivnih enotah ter okoli 30 do 40 % v bolnišnicah na splošno, kar je nakazovalo na obsežnost problema v Sloveniji in nas je uvrščalo ob bok južnoevropskim državam, kjer je stanje najslabše. Z doslednim izvajanjem preventivnih ukrepov, predvsem razkuževanje rok zdravstvenega osebja, smo tudi pri nas dosegli izboljšanje. Kot ugotavljajo v okviru seminarja, so uspeli v intenzivni enoti Klinike za infekcijske bolezni in vročinska stanja Kliničnega centra v Ljubljani znižati število prenosov MRSA na 100 sprejetih bolnikov z 10 na 2 bolnika. Žal pa podatki niso povsod tako dobri. Ministra za zdravje dr. Dorijana Marušiča sprašujem: Kakšno je danes stanje na področju obvladovanja bolnišničnih okužb v slovenskih bolnišnicah? Prav tako pa me zanima: Ali je Ministrstvo za zdravje skupaj s pristojnimi službami že začelo z izvajanjem druge slovenske nacionalne prevalenčne raziskave bolnišničnih okužb? Prejšnji minister mi je namreč to obljubil, da se bodo tega projekta lotili. Zato se ministru že vnaprej zahvaljujem za njegov odgovor na prvi naslednji seji Državnega zbora.
Hvala. Minister vam bo odgovoril na naslednji seji. Sedaj pa Branka Mariniča sprašujem, ali bo kljub temu, da ministra za promet in ministra za finance ni, postavil poslansko vprašanje. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Kljub temu, da spoštovanih ministrov, dr. Patricka Vlačiča in dr. Franceta Križaniča ni, bom postavil ustno poslanko vprašanje, na katerega želim tudi ustni odgovor na prihodnji seji Državnega zbora. Sistem nacionalnega prevoznika Slovenske železnice se vse bolj poglablja tudi v finančno krizo. 16. decembra 2010 je vladna koalicija Državnega zbora sprejela zakona, ki definirata investicije v javno železniško infrastrukturo in novo organiziranost Slovenskih železnic. Tako Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora kot Računsko sodišče sta opozorila predlagatelja, Vlado Republike Slovenije, da je predlagana zakonska sprememba vprašljiva glede na kapitalsko neustreznost sistema Slovenskih železnic. Predsednik Vlade gospod Borut Pahor je 6. novembra 2010 na Otočcu dejal, da bodo Slovenske železnice do konca leta 2010 finančno sanirane. Moje vprašanje je: Na kakšen način je bila izvedena finančna sanacija Slovenskih železnic? V lanskem letu so bile v dobro Slovenskim železnicam priznane obveznosti iz preteklih let, od leta 2003 do leta 2009 v znesku cirka 40 milijonov evrov. Na osnovi kakšne pogodbe s Slovenskimi železnicami bodo te obveznosti poravnane in v kakšnem znesku? In tretje vprašanje: Kako bosta ministrstvi reševali problem prelivanja sredstev iz tovornega prometa na infrastrukturo, gre za cirka 140 milijonov evrov, in v kakšnem času? Hvala lepa za ustne odgovore na prihodnji seji Državnega zbora.
Hvala. Gospod Marijan Pojbič, ministra za delo, družino ni, boste postavili vprašanje? Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, najprej moram izraziti velikansko razočaranje nad tem, kar vidim tukaj pred seboj – 2 ministra, pred tem je bil samo 1 minister. Odnos Vlade do državljank in državljanov in tudi do poslancev je tukaj zelo jasen. Ne morem verjeti, da si Vlada, torej ministri ne morejo vzeti čas, da bi prišli odgovarjati na ključna poslanska vprašanja, ki jih tukaj postavljamo, vsaj enkrat na mesec. Seja Državnega zbora, plenarno zasedanje je enkrat na mesec in traja 5 dni oziroma 6 ali pa 7 in ni mogoče, da bi si ta ministrski zbor, skupaj s predsednikom vzel čas in ugotovil, kdaj je lahko največ ministrov prisotnih tukaj v Državnem zboru in bi takrat uvrstili to točko na dnevni red. Neverjetno je, jaz mislim, da je to sramota, če to Slovenke in Slovenci gledajo zdaj, se lahko edino sramujejo, da so glasovali za tak ministrski zbor in tako vlado. To je nedopustno, skrajno neodgovorno in nesramno. Nesramno do tistih ljudi, ki so dali glasove za vas. Drage članice in člani, gospod podpredsednik, zaključujem. Se opravičujem.
Gospod Pojbič, vprašanje bi prosil.
Se opravičujem. Ampak mimo tega nisem mogel, ker enostavno je to nedopustno. Torej vprašanje imam za gospoda Svetlika in bom poskušal biti zelo kratek, ker enostavno tako ali tako kaj dosti ne morem spraševati, ker če ministrov ni tukaj, je tudi potem jasno, da nekih pametnih odgovorov tako ali tako ne morem dobiti. Torej vprašanje je pa naslednje in namenjeno gospodu ministru za delo, družino, socialne zadeve, invalide, gospodu Svetliku. Sprašujem. Kot sami veste, v medijih lahko dosti beremo in slišimo, da je delo v javni upravi zelo neučinkovito. Po eni strani se navaja, da so delavci tisti, ki naj bi opravljali delo pod pričakovanji, izkoriščali bolniške dopuste in kršili tudi ostale delovne pravne predpise. Po drugi strani pa so delodajalci v javni upravi odgovorni za nespoštovanje in neizvrševanje delovnopravnih predpisov in s tem povzročajo, da se učinkovitost dela v javni upravi zmanjšuje. Vse to vpliva na učinkovitost javne uprave oziroma na različne odzive v javnosti, saj javna poraba in s tem tudi javni uslužbenci predstavljajo velik del porabe proračuna, saj mora biti z vseh vidikov učinkovita. V okviru Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve deluje tudi inšpekcija za delo. Ministra sprašujem: Kolikokrat v zadnjih treh letih so bili kot kršitelji delovnopravnih predpisov obravnavani delodajalci v javni upravi ali javni uslužbenci? Kolikokrat v teh primerih je bila ugotovljena kršitev? Kdo so bili obravnavani kršitelji? Kolikšni so [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Želite na naslednji seji odgovor? [[Da.]] V redu, bo minister odgovoril na naslednji seji. Gospod Danijel Krivec bo postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi, spoštovani minister! Spoštovani minister, oprostite mi, prosim, ker se lotevam vprašanja o možnosti izvajanja Zakona o Triglavskem narodnem parku in vas mogoče na ta način obremenjujem z morda na prvi pogled nepomembnimi vprašanji. Morda je moje gledanje na zadevo preveč črnogledo, vendar razmere kažejo, da so predlagatelji zakona sedaj, ko so uspeli zakon sprejeti, kar pozabili na obveznosti, ki so jih dobili s sprejetjem novega zakona. Tudi osebno me skrbi ta pasivnost, kajti v pripravi zakona sem aktivno sodeloval in tudi odgovarjal ljudem na določena vprašanja. Vlada bi morala v treh mesecih od uveljavitve zakona – zakon je bil uveljavljen 15. 10. lansko leto – uskladiti akt o ustanovitvi javnega zavoda, pa ga še ni. Javni zavod zaradi tega ni mogel do 15. 1. 2011 uskladiti svojega statuta, kar zakon zahteva. Zato stari svet zavoda dela naprej in sprejema tako program dela kot finančni načrt, kar je v neskladju s sprejetim zakonom. Predlog programa javnega zavoda za leto 2011 kaže, da bo 500 tisoč evrov, ki jih je dodatno namenil novi proračun za potrebe Triglavskega narodnega parka, porabljenih za namestitve, nič pa za razvojne potrebe. To potrjuje mojo zaskrbljenost in tudi to, ko tudi v 56. členu sedaj vse bolj kaže, da bodo ta sredstva namenjena v glavnem nalogam iz 42., 43., 44. in 46. člena, kjer so opredeljene predvsem naravovarstvene naloge. Če pa bo kaj ostalo, bo mogoče še nekaj namenjeno tudi razvojnim nalogam, pa še to le, če bo to določeno v programu dela zavoda in v načrtu upravljanja, ki ga še ni. Tako določilo, 50 za razvoj in 50 za varstvene naloge, v bistvu nima vsebine, nima pokritja, kot je bilo obljubljeno. To določbo berem tako, kot je zapisana v 55. členu, "Javni zavod pridobiva sredstva za upravljanje parka," torej so njegova in jih nameni za upravljanje, nikjer pa ni eksplicitno vidnih razvojnih nalog. O njih odloča svet zavoda, ki pa še ni imenovan v skladu z novim zakonom. Zato vas sprašujem, gospod minister: Kdaj bo Vlada uskladila akt o ustanovitvi javnega zavoda, kot določa zakon? Kdaj bo minister izdal upravljavske smernice, kar tudi določa nov zakon? Kdaj bo Vlada sprejela podzakonski akt o načinu dodeljevanja spodbud, kar tudi določa novo sprejeti zakon? Hvala za odgovore.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani! Hvala lepa. Boste videli iz odgovora, da zadeve le niso tako črne, vendar so v rahli zamudi, in bom tudi razložil, zakaj. Izvajanje zakona, ki je začel veljati julija 2010, je ena od prioritetnih nalog našega ministrstva v letu 2011. Sklep o ustanovitvi javnega zavoda, sklep o določitvi začasnih upravljavskih smernic in izvajanje 11. člena, ki je namenjen predvsem spodbujanju trajnostnega razvoja na območju Triglavskega narodnega parka, so problemi, ki so v ospredju in ki ste jih tudi vi izpostavili. Pa grem po vrsti. Na našem ministrstvu je že pripravljen osnutek sklepa o ustanovitvi javnega zavoda in je bil narejen tudi v tistem obljubljenem roku. Vendar je zamuda nastala, ker je bilo treba počakati na določitev znaka javnega zavoda. V ta namen je bil izveden poseben razpis jeseni 2010, zaključen je bil januarja 2011. Osnutek sklepa je ravnokar v fazi usklajevanja. Predlog sklepa bo poslan na Vlado v mesecu februarju, se pravi zelo v kratkem, in pričakujemo, da bo sprejet, če ne v februarju, vsaj na začetku marca. Glede začasnih upravljavskih smernic. Javni zavod Triglavski narodni park je že pripravil strokovna izhodišča za pripravo sklepa o določitvi začasnih upravljavskih smernic, s katerimi se je seznanil tudi svet javnega zavoda na šesti seji. Ministrstvo ravnokar pripravlja dopolnjeni osnutek začasnih upravljavskih smernic. Dopolnjeni osnutek je podlaga za pripravo sklepa o določitvi začasnih upravljavskih smernic, ki ga sprejme minister. In ta postopek bo zaključen najkasneje do konca februarja, se pravi v enem mesecu. Začasne upravljavske smernice so pravna podlaga za upravljanje Triglavskega narodnega parka in začno veljati s podpisom ministra. Uporabljati se začnejo z vročitvijo sklepa upravljavcu Triglavskega narodnega parka, se pravi v februarju se to zgodi. Tretji problem. Da bi dosegali trajnostni razvoj, Zakon o Triglavskem narodnem parku v 10. členu določa razvojne aktivnosti in dejavnosti, ki so skladne s cilji Triglavskega narodnega parka. Z namenom doseganja prednostnega in višjega sofinanciranja projektov v parkovnih občinah 11. člen določa inštrumente, ki omogočajo uveljavljenje prednostnega in višjega sofinanciranja. V osmem odstavku 11. člena je določeno, da Vlada predpiše podrobnejša merila in kriterije za določanje višine sredstev za sofinanciranje projektov, investicij in dejavnosti, ki jih določa 10. člen zakona. Dejstvo je, da je za izvajanje 11. člena nujno medresorsko sodelovanje, saj posamezna ministrstva že sedaj urejajo spodbude in sofinanciranje tovrstnih aktivnosti. Inštrumente, ki jih določa 11. člen, je treba pripeljati v že obstoječe inštrumente drugih ministrstev. Zato smo mi na ministrstvu pozvali k vsebinskemu sodelovanju ostala ministrstva. Potekajo sestanki. Operativna izpeljava programov na posameznih področjih bo odvisna od posebnih okoliščin, ki so v posameznih resorjih različna, nekje so vezana na dolgoročno programsko politiko, drugje na letno operativno politiko vključevanja v pripravo javnih programskih razpisov. V to sodelovanje bodo vključene tudi parkovne občine, s katerimi načrtujemo posebno sodelovanje pri izboru prioritetnih projektov, ki bi jih lahko sofinancirali na podlagi 11. člena zakona. Poleg tega je prioritetna naloga javnega zavoda tudi izdelava načrta upravljanja, ki je temeljni programski dokument, s katerim se opredeli vsebino trajnostnega razvoja. Sklep o pričetku pripravljanja načrta, opravljanju postopku podpisovanja bo predvidoma podpisan do konca februarja 2011. In načrt bo nastal na osnovi tega sklepa. Moram pa še povedati, da imamo pri tem določene težave. Namreč, dostikrat, ko se kakšen zakon tukaj sprejme, so tudi finančne obveznosti, ki pa jih naše ministrstvo dostikrat [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Želite dopolnitev?
Hvala za odgovor, gospod minister. Zelo vesel sem, da ste bili zelo odkritosrčni, vendar sem na nek način malo razočaran nad vašimi odgovori. Kajti gredo ravno v to smer, kot sem izrazil bojazen. Tudi ta zakon bo na koncu mrtva črka na papirju, kot je bil predhodni zakon. V spremembo Zakona o Triglavskem narodnem parku smo šli ravno iz razloga, da je bil prejšnji neoperativen. Vgradili smo v ta zakon precej inštrumentov, ki omogočajo kvalitetno izvajanje nalog ravno ministrstvu, vi ste pa v dosedanjih odgovorih ravno potrdili mojo bojazen, da tudi z novim zakonom nismo naredili nič novega. Vse je bilo, "ko bo", "če bo" pa še en komentar je bil, "ki bi jih lahko financirali" in tako naprej. Mislim, da smo v razpravah, ki so potekale tako v Državnemu zboru kot na odboru pa tudi v javnih razpravah po vseh vrhovnih občinah, zelo eksplicitno nekatere stvari obljubili, predvsem govorim to z vaše strani, s strani ministrstva in pripravljavce tega zakona. Zdaj se te stvari vse bolj odmikajo in mislim, da to ni dobro. Tudi te formalne stvari, ki bi jih morala Vlada in ministrstvo urediti, se pravi organizirati zavod tako, kot zahteva Zakon, kar je najmanj, kar lahko, ker to pomeni tudi nov sestav sveta zavoda, kar pomeni tudi novo operativno usposobljenost v skladu z novim zakonom. Tudi tega še nismo naredili pa je to najmanj, kar bi morali. Tako da imam jaz zelo slab občutek, da bo res tisto, kar so ljudje takrat govorili, da se bo zgodilo edino to, da bodo kazni ostale, da bodo preprečitve ostale, ne bo pa nič novega, nič razvojnega, nič, kar smo v razpravah obljubljali. Tako da pričakujte v prihodnje še kakšno vprašanje z naše strani pa tudi kakšno konkretno pobudo, da se te stvari definitivno uredijo. Vem, da to v teh časih krize lahko ni prva prioriteta, vendar ne bi želel, da tudi ta novi zakon, ki smo ga praktično soglasno sprejeli v Državnemu zboru, ostane neoperativen kot je bil prejšnji zakon in da bo to izgovor za to, da se ne da nič narediti. Inštrumenti so bili vgrajeni, ministrstvo je dolžno, da jih spravi v življenje.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Zopet mislim, da smo malo preveč črnogledi. Okoli teh formalnosti se je nabrala zamuda slabega meseca in mislim, da pri hitrosti izvajanja, ki so sicer pri nas praksa, to ni tak velik greh. Druga zadeva, kar se tiče operativnosti. Operativnost, kot sem povedal, ni samo odvisna od našega ministrstva, ampak tudi od ostalih. Imam pa konkreten problem, recimo, zaradi omejitve zaposlovanja nikakor ne morem priti do štirih obljubljenih inšpektorjev, pri polni zasedenosti naših inšpektorjev. To je ena stvar! 4 milijonov ni v budžetu, ki smo jih obljubili v zakonu. Se pravi so neke zadeve, ki jih sprejemamo v temu parlamentu, ki potem nam kot skrbniku niso dane in je velika težava včasih tudi izpolnjevati zakone.
Hvala. Imate proceduralni predlog, izvolite.
Ja, seveda. V pomoč gospodu ministru za nadaljevanje učinkovitosti teh nalog pri tem zakonu predlagam, da se v skladu s Poslovnikom opravi razprava o njegovem odgovoru. Mislim, da mu bo to v pomoč. Kar se pa tiče tega o premajhnem številu ljudi in tako naprej, poglejte, uskladitveni akt o ustanovitvi, kar je nek osnovni pogoj, da ta zakon vstopi v veljavo in da začne po novem zakonu tudi svet obravnavati te zadeve in tudi, bi rekel, uskladi svoj statut in požene vse ostale naloge, pa mislim, da ni veze na to, kar ste vi rekli, pomanjkanje kadra. Tudi smernice in upravljavski načrt niso vezani na inšpektorje, to so neki osnovni ukrepi oziroma dejavnosti, ki jih mora ministrstvo izvesti, da pridemo do uveljavitve tega zakona in da nova struktura začne s svojim delom. Ne glede na vse, s čimer se strinjam z vami, da so verjetno problemi glede inšpektorjev, izvajanja nadzora in vsega ostalega, pa ima ministrstvo nalogo, da sploh vzpostavi stanje, ki ga zahteva novi zakon v smislu organov in vseh ostalih pristojnosti. Zato jaz vseeno predlagam, da se o temu odgovoru opravi razprava.
Hvala. O predlogu poslanca gospoda Danijela Krivca, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor na njegovo poslansko vprašanje bo Državni zbor odločil jutri, 1. februarja, v okviru glasovanj. Sedaj bo gospod Mirko Brulc postavil poslansko vprašanje Ministru za pravosodje. Prosim.
Spoštovani gospod minister, se opravičujem za to pozno uro. Vsakodnevne očitke, da je pravna država odpovedala, bomo seveda najlažje demantirali z ažurnim in strokovnim delom pravosodnih organov. Jaz sem optimist, kajti premiki v pozitivno so vidni vsakodnevno. Pred več kot dvema letoma je Goriško presenetila novica, da gre priznana slovenska mesnopredelovalna industrija MIP v stečaj. Brez dela je ostalo več kot 400 delavk in delavcev širšega Goriškega območja. Ukradena je bila dragocena, lahko rečemo tudi zelo dragocena slovenska blagovna znamka MIP. Prejšnji upravi je bilo odobrenega čez 100 milijonov kredita za nakup opreme iz sklada za pomoč drobnemu gospodarstvu Mestne občine Nova Gorica v želji pomagati uspešni in pomembni gospodarski družbi. Po prihodu nove, te zadnje uprave, je bila družba dobesedno uničena. Družba MIP je šla v stečaj in znano mi je, da je vložena cela vrsta tožb proti akterjem, ki so MIP tudi uničili. Sprašujem vas, gospod minister: Ali lahko vsaj okvirno napoveste, kdaj bodo sodišča zadevo MIP obravnavala, da bomo prišli vsaj do enega sodnega epiloga evidentno uničenega družbenega premoženja? In če vam je znano: Ali je bilo premoženje zadnjega lastnika MIP-a tudi blokirano? Hvala za odgovor.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Najprej eno pojasnilo v obrambo Vlade, ker prej to pojasnilo ni prišlo izza zagovorniških pultov. Tistih ministrov, ki jih danes tu ni, jih ni zato, ker imajo zakonite obveznosti v tujini, in to je v skladu s Poslovnikom Državnega zbora in ustaljeno prakso in upam, da to razumete. Spoštovani gospod poslanec, MIP je vsekakor ena od žalostnih, tudi tragičnih slovenskih zgodb, zgodb našega gospodarstva. Sodišče obravnava tiste zadeve v zvezi z MIP-om, ki jih je do zdaj prejelo. V bistvu je prejelo samo predlog za uvedbo stečajnega postopka, govorim za Okrožno sodišče v Novi Gorici, od tam namreč izvirajo moji podatki. Ta stečajni postopek se je začel 7. aprila 2009 in glavni problem v tem stečajnem postopku je v tem, po poročilu sodišča, da so bili vsi dosedanji poskusi prodaje premoženja neuspešni, vsaj glavnine tega premoženja, na primer: obrat Kromberk ali pa recimo umetniška dela, večina mesnic, obrat Tolmin. Glede na to, da je namen stečajnega postopka čim boljše poplačilo upnikov, imajo seveda upniki odločilno vlogo pri oblikovanju izhodiščnih cen za prodajo. Realnost pričakovanj upnikov glede prodaje premoženja stečajnega dolžnika se odraža tudi v samem trajanju stečajnega postopka, to je pač v naravi stečajnega postopka. Sicer pa sodišče poroča, da ne obravnava kakšnih postopkov, ki bi bili povezani s pravdanjem in bi bili povezani z zadevo MIP, tudi negospodarskih postopkov. Dobil pa sem informacijo s tožilstva, da tožilstvo, posebej posebna skupina državnih tožilcev za pregon organiziranega kriminala, usmerja en zelo obsežen predkazenski postopek v zvezi s tem, kar se je dogajalo v MIP-u. Ta predkazenski postopek je po sporočilu državnega tožilstva sestavljen iz treh sklopov. In v dveh sklopih je predkazenski postopek že zaključen s podajo kazenske ovadbe, v enem sklopu pa bo v kratkem zaključen s kazensko ovadbo in za tem bo sprejeta tudi tožilska odločitev. Običajno takšnemu postopku sledi odločitev o bodisi zahtevi za uvedbo sodne preiskave, morda tudi vložitev neposredno obtožnice ali dopolnitev ovadbe, če tožilstvo oceni, da je treba še kaj dopolniti. Sodišče torej v tem delu ta trenutek še ne more storiti ničesar, ker kot veste, tako kot povsod po svetu, brez tožnika ni sodnika. In zdaj je najprej tožilstvo tisto, ki mora v najkrajšem možnem času zaključiti to svojo nalogo, za katero poroča, da je zelo obsežna. Iz podatkov, s katerimi razpolagam, to so podatki Okrožnega sodišča v Novi Gorici izhaja, da predloga za blokiranje premoženja sodišče še ni prejelo. To ne pomeni, da do takšnega predloga ne more priti, verjetno je to povezano z vodenjem predkazenskega postopka in tudi odločitvijo tožilstva o tem, v katero smer se bo ta postopek peljal. Imajo pa upniki – in ta podatek je morda širši javnosti postal bolj znan v zvezi z nedavnim primerom na Okrajnem sodišču v Cerknici, ki je odločilo o blokadi premoženja v zvezi z SCT-jem – imajo pa upniki možnost, da v izvršilnem postopku dosežejo, da se zavarujejo njihove denarne terjatve, če seveda izkažejo za verjetno, da taka terjatev obstoji in da je taka terjatev zoper dolžnika nastala ter seveda če obstaja nevarnost, da bi prišlo do odtujitve premoženja, skrivanja ali kakršnega koli drugačnega razpolaganja s premoženjem. V tem primeru lahko upniki to torej dosežejo v civilnem izvršilnem postopku. Moje priporočilo kot ministra, ne samo v tem primeru, ampak v vseh drugih primerih, kjer je utemeljena bojazen, da bi se kaj takega lahko zgodilo, je, da se upniki tega instituta poslužujejo kolikor je to le mogoče, jasno, običajno po predhodnem posvetovanju s pravnimi pooblaščenci. Hvala.
Hvala. Gospod Iztok Podkrižnik, ministra za delo in ministrice za gospodarstvo [[...]]Ja, je tukaj. Izvolite gospod Podkrižnik, postavite lahko vprašanje.
Hvala za besedo predsedujoči. Spoštovane ministrice, spoštovani minister, spoštovani kolegi in kolegice! Imam ustno vprašanje za ministrico Radićevo. Velika večina visoko izobraženega kadra se po mojih informacijah zaposluje v negospodarstvu. Prepričan sem, da bi ta potencial veliko več doprinesel Sloveniji, če bi bil zaposlen v samem gospodarstvu. Sprašujem: Kaj nameravate storiti, da se bo več visoko izobraženega kadra zaposlovalo v gospodarstvu, da dosežemo ravnovesje intelektualnega kadra? Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica izvolite.
Hvala lepa predsedujoči. Spoštovane poslanke, poslanci! Gospod poslanec Iztok Podkrižnik, hvala za vprašanje. Jaz moram reči, da seveda smo tudi na Ministrstvu za gospodarstvo in na sploh v Vladi zainteresirani, da se čim več strokovnjakov zaposli tudi v gospodarstvu, kajti tudi mi opažamo, da se mladi mnogo raje, kot v gospodarstvu, zaposlujejo v negospodarskih dejavnostih. Seveda moramo najprej vedeti, zakaj se to dogaja. Očitno pri tem je, da je absorpcijska sposobnost gospodarstva, se pravi podjetij, ki bi nudile dovolj zanimive, atraktivne službe, če lahko tako rečem, ali zaposlitve mladim zaenkrat še premajhna. Seveda obstaja še vrsta drugih razlogov. Ker se zavedamo tega, da bo tudi konkurenčnost gospodarstev odvisna od tega, kako kakovostni bodi ljudje, kakšno bo znanje v gospodarstvu, saj to vedno zelo poudarjamo, smo tudi v okviru ukrepov ministrstva, tako Ministrstva za gospodarstvo kot tudi Ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo, pripravili in tudi že izvajamo kar nekaj ukrepov, s katerimi želimo spodbuditi prehod ali pa zaposlovanje mladih strokovnjakov v gospodarstvo. Če na prvem mestu omenim dva razpisa, ki že tečeta in prispevata k zaposlovanju mladih strokovnjakov v gospodarstvu. Prvi je razpis za sofinanciranje zaposlovanja mladih raziskovalcev v gospodarstvu. To je razpis, ki je kar uspešen in tudi s strani gospodarstva zelo pohvaljen ukrep. Potem imamo drug ukrep, kjer sofinanciramo predvsem malim in srednjim podjetjem tako imenovane interdisciplinarne discipline, v katere so vključeni strokovnjaki iz različnih specifičnih področij, ki pomagajo posameznemu podjetju v razvoju določenega produkta ali določenega poslovnega modela. Se pravi, ta dva ukrepa sta namenjena prav temu, da se čim več mladih bodisi direktno iz šol ali pa sedaj iz negospodarstva, iz raziskovalnih inštitucij zaposli v gospodarstvu. Ključno seveda pri privabljanju mladih v gospodarstvo pa je to, kot sem že omenila, da bodo sama podjetja lahko zagotavljala prave in atraktivne službe za mlade raziskovalce. Mi temu rečemo, da mora tudi absorpcijska sposobnost podjetij prava in v ta namen na Ministrstvu za gospodarstvo pravzaprav že dve leti in pol izvajamo različne ukrepe, s katerimi spodbujamo razvojne aktivnosti v podjetjih. Naj sedaj omenim še zadnji razpis, katerega rezultati bodo znani v naslednjih dneh, to je razpis za sofinanciranje razvojnih centrov slovenskega gospodarstva. Ti razpisi, iz katerih bomo sofinancirali najboljše projekte, celovite projekte na različnih tehnoloških področjih, ti razpisi so namenjeni prav sofinanciranju ustvarjanja novih delovnih mest, novih kakovostnih delovnih mest in seveda potem tudi ustanavljanju novih podjetij, ki bodo zagotavljala službe tudi za mlade strokovnjake. Moram pa omeniti še, da se v okviru Ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo v okviru raziskovalne, inovacijske strategije, ki se pripravlja, in v okviru nacionalnega programa visokega šolstva pripravlja kar nekaj ukrepov, ki so namenjeni prav spodbujanju zaposlovanja mladih v gospodarstvu. Med njimi naj omenim, recimo, tudi sodelovanje gospodarstva pri pripravi študijskih programov, kajti vemo, da morajo tudi študijski programi biti taki, da so prilagojeni potrebam gospodarstva, pa danes ni temu najbolj tako. Potem drugi ukrepi vključevanja kadrov iz gospodarstev v visokošolski učni proces, se pravi tudi obratni proces mora biti prisoten. Potem pa imamo še vrsto drugih ukrepov, s katerimi skušamo spodbuditi in tudi zanimirati mlade, šolajoče, da se bodo odločili za zaposlovanje v gospodarstvu. Kar nekaj ukrepov je na to temo in seveda bo še kakšen dober predlog vedno dobrodošel. Hvala lepa.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Ministrica, jaz se vam zahvaljujem za odgovor. Moram reči, da sem delno s tem zadovoljen, nisem pa res v celoti, kajti situacija v gospodarstvu je danes bistveno drugačna. Se pravi, gospodarstvo rabi danes veliko več tehničnega znanja in mi imamo v Sloveniji, bom rekel, strukturo, se pravi, veliko izobraženih ljudi v gospodarstvu in negospodarstvu, v bistvu pa razpolagamo z malo uporabnega znanja. Znanja je veliko, samo ne pravega. Se pravi, mi moramo nekako te ljudi, ki so danes izobraženi, imajo izobrazbo, jih nekako prestrukturirati in dati dodatnega znanja, tistega, ki jim bo v prihodnosti dejansko dajal tudi kruh, da bodo lahko tudi konec koncev normalno preživel. Kakšna naj bo ali naj bi bila Slovenija v prihodnje, je zelo pomembno vprašanje. Obenem pa bi nas vse skupaj moralo skrbeti in spodbuditi tudi k širšemu razmisleku o tem, kaj ta situacija pomeni za našo prihodnost. V svetu namreč danes vlada kriza politike, gospodarstva, vzgoje, izobraževanja in vrednot. Predvsem pa je odvisno od nas samih, v kakšni družbi in kako bi radi živeli v prihodnje. Se pravi, mi moramo nekako te vizije, strategije, ki jih imamo na papirju, tudi v realnem življenju nekako spraviti v življenje. Se pravi, imamo veliko stvari dobro zapisanih, ampak potem, ko gre pa stvar tako daleč, da bi se morala implementirati, se pa nekako vse te stvari izgubijo. Se pravi, za uspešno vodenje nekega podjetja nista dovolj samo teorija in pa sama ekonomija. Tukaj pač potrebujemo veliko tehničnega znanja, ki ga je treba vsak dan nadgrajevati, in to na vseh nivojih v podjetju. Za uspešno vodenje nekega podjetja dejansko rabimo to in če ne bomo v res hitrem času tega nekako preobrnili, bomo imeli v prihodnosti resne težave, kajti danes se podjetja srečujejo z velikimi problemi, imajo naročila, imajo, bom rekel, razvojne time, samo teh kadrov pa dejansko manjka.
Hvala. Gospa ministrica, želite? Izvolite.
Hvala lepa gospod Podkrižnik. Jaz se popolnoma strinjam z vami, tudi mi ugotavljamo, da je, in zavedno tudi poudarjamo, da je znanje tisti ključni dejavnik, ki ga moramo zagotoviti, če želimo narediti slovensko gospodarstvo bolj konkurenčno. In tudi v novi industrijski politiki, ki jo pripravljamo, je en segment namenjen prav delu izobraževanja za potrebe gospodarstva. To je namreč tisto področje, ki je v preteklosti manjkalo v slovenskem prostoru. Dejansko so šli izobraževalni programi proč od tistega, kar gospodarstvo potrebuje, in v tem nacionalnem programu visokega šolstva je poudarek ravno na vključevanju gospodarstvenikov v oblikovanje kurikulumov, se pravi samih programov, in tukaj absolutno ni nobenih razhajanj v mnenjih. Absolutna podpora gre v smeri izobraževanja tehničnih poklicev, kajti to so tisti poklici, ki jih dejansko danes primanjkuje in ki jih gospodarstvo potrebuje. Kot sem že rekla, nekaj ukrepov je čisto konkretnih. Tisto, kar mlade raziskovalce, interdisciplinarne skupine, kar nekaj teh strokovnjakov že spodbuja, da delajo v gospodarstvu. S tem razpisom za razvojne centre slovenskega gospodarstva pa sem prepričana, da se bo še kar precej mladih, predvsem znanstvenikov in strokovnjakov, odločilo raje za delo v gospodarstvu, v podjetjih. Skratka, vsi ukrepi gredo v to smer. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Andrej Magajna bo postavil vprašanje ministrici za javno upravo.
Gospod podpredsednik, kolegice in kolegi, spoštovana ministrica gospa Irma Pavlinič Krebs! V koalicijski pogodbi je bila predvidena tudi reforma volilne zakonodaje in tistega dela medijske zakonodaje, ki se nanaša na volitve. Zakaj? Volivci želijo imeti večji vpliv na določanje in izbiro kandidatov. Novi obrazi, novi kandidati pa najmanj, kar si žele, je, da so enakopravni v volilni kampanji. Pred meseci sem bil tudi v vlogi koordinatorja neparlamentarnih strank vključen v delo posebne delovne skupine, sedaj pa nimam nobenih informacij, ali se na tem področju sploh še kaj dogaja. Prosim za pojasnilo o poteku aktivnosti za spremembo nujne volilne zakonodaje.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Spoštovani podpredsednik, poslanke in poslanci! Spoštovani poslanec Magajna, drži, delovna skupina, ki je pričela z delom že v marcu leta 2009, sestavljena iz predstavnikov ustavnopravne stroke in vseh povabljenih predstavnikov parlamentarnih strank, tako koalicije kot opozicije, in tudi neparlamentarnih strank, tudi Urad za enake možnosti se je pozneje pridružil, skratka, Računsko sodišče, člani protikorupcijske komisije so sodelovali v delu komisije, ki sem jo oblikovala zaradi dveh temeljnih vprašanj. Eno je, potrebna sprememba zakona o volitvah v Državni zbor, kjer je bila ambicija zagotoviti volivcem odločilen vpliv na izbiro poslanca oziroma poslanke. Ustavnopravna stroka je bila pri tem vprašanju soglasna, da taka ureditev, kot danes je, ne ustreza ustavni določbi, da bodo imeli kljub proporcionalnem volilnemu sistemu volivke in volivci odločilen vpliv na izbiro poslanca oziroma poslanke. Rešitev, kot jo zakon predvideva danes, je oblikovana, zagotavlja odločilen vpliv na način, da bodo lahko volivci izbirali z istoimenske liste posamezne stranke ali liste kandidatov 11 v posamezni volilni enoti, tudi med kandidati iste stranke, da poenostavim. Sedaj te možnosti nimajo. V parlament bo prišel tisti poslanec oziroma poslanka, kateremu bodo namenili največ preferenčnih glasov. Gre za absoluten, obvezen preferenčni glas kot rešitev, da zagotovimo odločilni vpliv na izbiro volivca. Ta zakon rešuje tudi druga vprašanja. Rešuje vprašanje izboljšane ureditve za predstavnika poslancev narodnih skupnosti. Zaradi zapletenosti volilnega sistema smo predvideli v soglasju z obema narodnima skupnostim enokrožen večinski volilni sistem, kar ustreza bistveno bolj, kot ta zapleten, ki ga imajo danes. Uredili smo vprašanje, ki ga poznajo države članice Evropske unije, da približamo volitve tudi na način, da omogočimo volitve po pošti slovenskim volilnim upravičencem brez upravičenega razloga. Ta praksa je bila pregledana na podlagi zahteve varuhinje za človekove pravice. In v tem delu ter v ostalih delih volilne zakonodaje, ki je pripravljena, smo odgovorili na vsa relevantna vprašanja aktualnega časa. Kot vsi veste, je za potrditev volilne zakonodaje potrebna pomembna večina, 60 glasov. Jaz upam, da bo v marcu, ko pridemo v parlament s tem zakonom, zaradi pravice volivcev do odločilnega vpliva in zaradi drugih izboljšav ta volilni zakon potrjen. Drugo pomembno vprašanje, na katerega ste opozorili vi, ko ste prišli na delovno skupino, je bilo, kako v okviru Zakona o referendumski in volilni kampanji bolj ustrezno urediti enakopravno nastopanje neparlamentarnih strank v procesu kandidiranja. Že v osnovnem besedilu zakona, ki ste ga tam problematizirali, in ob resni strokovni in javni razpravi smo po moji oceni našli rešitve, za katere lahko ocenim, da dejansko omogočajo tudi neparlamentarnim strankam bolj enakopraven položaj, kot ste ga vi zaznali danes. Pa mogoče v nadaljevanju v dveh minutah predstavim te rešitve, ki so oblikovane, če mi boste zastavili dopolnilno vprašanje. Hvala lepa.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Ravno na tej točki, kjer je gospa ministrica končala, bi dopolnil vprašanje. Neparlamentarne stranke ali pa, recimo, novi kandidati, če so prišli na politično prizorišče s podpisi – zelo težko je priti, skoraj nemogoče – pričakujejo, da so vsaj v času volilne kampanje enakopravni. Dvakrat so diskriminirani. Prvič, štiri leta ne pridejo do mikrofona, kar je razumljivo, niso kooptirani v oblast, in vsaj ta mesec, ko bi pravzaprav morali imeti več časa, če bi že govorili o diskriminaciji, bi morala to biti pozitivna diskriminacija. Volivci se ne bodo odločali za kandidate na prvi pogled, tudi če so jim še tako simpatični, ker jih ne poznajo. Zato bi res želeli, da se ta 6. člen Zakona o volilni in referendumski kampanji opredeli tako, da ne bo možno z Zakonom o RTV določati manjšo minutažo določene oddaje in vse to, kar je bilo sicer s tem zakonom bistveno popravljeno, z ene tretjine na dve tretjini, še vedno pa, če smo dosledni, novi kandidati niso enakopravni z že etabliranimi kandidati. Upam, da se bo v pripravi še kaj v tej smeri izvršilo, da bomo lahko izpolnili ustavno pravico po enakosti.
Hvala. Ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Rešitve v Zakonu o volilni in referendumski kampanji, ki po moji oceni ustrezno odgovarjajo na to dilemo, določajo v predlogu sledeče. Mediji so po predlogu zakona dolžni pri določitvi pogojev za izrabo programskega časa oziroma časopisnega prostora v primeru, ko del svojega programskega časa oziroma časopisnega prostora namenijo brezplačni predstavitvi kandidatov in njihovih programov, zagotoviti vsem organizatorjem enako količino tega programskega časa oziroma časopisnega prostora. Tu je enakost popolna. Enako velja tudi v primeru soočenj kandidatov, kjer morajo mediji vsem organizatorjem volilne kampanje omogočiti prisotnost vsaj na dveh tretjinah soočenj, v primerjavi s tistimi organizatorji, običajno sta to vodilni politični stranki ali vodilna kandidata, ki jim je omogočena prisotnost na največ soočenjih. Posebej predlog zakona zavezuje medije, ki so v neposredni ali posredni večinski javni lasti, da pri objavljanju volilnih propagandnih sporočil vsem organizatorjem zagotovijo vsaj eno brezplačno objavo volilnih propagandnih sporočil, in sicer v obsegu, ki zagotavlja snovno informiranje. Z namenom večje informiranosti volivcev o kandidatih in njihovih programih zakon zaradi zagotovitve transparentnosti porabe sredstev v predlogu zdaj določa sledečo rešitev. Pravnim osebam se prepoveduje financiranje volilne kampanje. Zaradi tega se danes povračilo preoblikuje po predlogu zakona v plačilo strankam oziroma parlamentarnim in neparlamentarnim strankam in listam kandidatov, da so upravičene do povračila iz državnega proračuna v omejenem znesku, kot je v zakonu predvideno, do publikacije, v kateri mora biti najmanj 70 % programa posamezne liste, ki nastopa na volitvah. Do povračila tega zneska bo upravičena, če bo dosegla na državnozborskih volitvah najmanj 2 % rezultat. Tudi tukaj gremo v smeri omogočiti bolj enakopravno možnost nastopanja neparlamentarnih strank. Tako da tudi ta zakon bo v mesecu marcu prišel v parlament in seveda ocenjujemo, da rešuje tudi probleme, ki ste jih vi izpostavili v tej delovni skupini.
Hvala. Gospa Alenka Jeraj bo postavila vprašanje ministru za zdravje, ki je sicer odsoten. Boste pa vseeno postavili? Izvolite.
Torej ministru za zdravje sem želela postaviti vprašanje v zvezi z nekim poslom, za katerega se je sicer dogovoril že prejšnji minister Borut Miklavčič, in sicer je podpisal menjalno predpogodbo za stavbo Inštituta za varovanje zdravja na Trubarjevi 2 v Ljubljani za prostore v novem objektu v Dunajski kristali. Glede na to, da podjetje, ki je v ta posel vpleteno oziroma ki to stavbo gradi, krši svoje obveznosti iz te predpogodbe, me zanima, kaj namerava minister narediti? Namreč po menjalni predpogodbi z Ministrstvom za zdravje bi Mabra morala dokončati ta dela že konec avgusta. Potem so se skupaj z ministrstvom dogovorili, da so ta rok podaljšali do konca oktobra, kot vemo pa to delo še vedno ni končano. Zanima me: Zakaj se minister ni odločil za prekinitev pogodbe ali uveljavljanje skoraj 1,3 milijona evrov vredne pogodbene kazni, ki jo vsebuje? Na kakšen način namerava stvar zaključiti? Res ni sprejel aneksov naprej, da bi se stvar dogajala, ampak mene zanima, kaj želi oziroma kaj namerava s tem narediti. Vemo, da je na Urad za preprečevanje pranja denarja naslovil predlog, da oni pregledajo, kaj je bilo s tem poslom glede na to, da je on za to zadolžen, bi verjetno to morala opraviti njegovo ministrstvo. Zato pričakujem ministrov ustni odgovor na naslednji seji.
Hvala. Minister bo torej odgovoril na naslednji seji. Gospod Matevž Frangež bo postavil poslansko vprašanje ministru za pravosodje. Izvolite.
Spoštovani gospod minister, kot veste sem v koalicijsko usklajevanje predložil zakon, ki poskuša urediti položaj družbenikov izbrisanih družb. Zakon o finančnem poslovanju podjetij iz leta 1999 je namreč na podlagi administrativno določenih kriterijev povzročil, da so družbeniki izbrisanih podjetij avtomatično, retroaktivno, brez možnosti ugovora in obrambe postali osebno odgovorni za obveznosti svojih podjetij. To dejanje Državnega zbora predstavlja odmik, če ne celo negacijo mednarodnega korporacijskega prava in njegovega temeljnega načela v ločenosti premoženja in osebnosti družb in njihovih družbenikov. Tisoče zgodb, obsojenih 17 tisoč 80 ljudi, ki so neposredno prizadeti zaradi tega zakona, treba pa je šteti še njihove otroke, družinske člane, dediče, ki so prav tako po črki zakona danes odgovorni za obveznosti izbrisanih podjetij. Te obveznosti ne bi nikoli v stabilnem pravnem okolju, v urejeni pravni državi, v državi, ki ima razvite inštitute ugotavljanja odgovornosti, mogle postati njihove. Zato sem prepričan, da je ureditev iz leta 1999, katere ostanke imamo še vedno v naši zakonodaji, le krinka za zavarovanje upnikov. Če bi bile rešitve te zakonodaje učinkovite, danes ne bi spremljali zgodb kot so SCT, Vegrad in podobne, ampak smo priča zakonodaji, ki je potopila mala podjetja, ki so bila prava nevešči in ki si niso mogla privoščiti dragih odvetnikov, ne pa tudi velikih podjetij, ki so tudi danes izvor finančne nediscipline. Pravi odgovor za jamstva podjetij je gospodarska zakonodaja s pregledom pravne osebnosti. Zanimivo je, da tega instituta pravzaprav v sodni praksi ne poznamo. Zato ni čudno, da imamo namesto dokazovanja odgovornosti, birokratsko določene predpostavke, ki odločajo o krivdi in odgovornosti. V te mreže se velike ribe oziroma morski psi ne ujamejo. Ujamejo se samo mali podjetniki, ki so praviloma tudi prava nevešči. Zato vas, spoštovani gospod minister, vprašujem: Ali so posledice Zakona o finančnem poslovanju podjetij iz leta 1999 za vas problem? Ali ga nameravate reševati? Pri vašem odgovoru ne pozabite na številne državljanke in državljane v naši državi, ki so zaradi hitrih, nepremišljenih sprememb zakonodaje danes obsojeni na bremena, ki ne bi smela biti njihova in obsojeni so brez sodišč, brez možnosti ugovora in zagovora po črki samega zakona.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec, vi zelo dobro veste, da smo na Ministrstvu za pravosodje vselej, tudi nedavno skrbno prisluhnili problemom, ki jih izpostavljajo ljudje v zvezi z odgovornostjo, ki jo uveljavlja zakonodaja. Strinjam se z vašo oceno, da je ureditev, kakršna je veljala oziroma je bila uveljavljena leta 1999, bila neodmerjena. Vendar te ureditve nimamo več in to bi rad posebej poudaril. Imamo torej zakon iz leta 1999, ki ne velja več, zato vanj tudi ne moremo več posegati. Nimamo pa ga več zato, ker je vmes Ustavno sodišče interveniralo prav glede tega vprašanja, ugotovilo, da mora zakonodajalec do določene mere omiliti preostre kriterije, ki jih je vzpostavil leta 1999, in temu je zakonodajalec tudi sledil in insolventni zakon, ki velja danes vzpostavlja bistveno drugačna merila od tistih, ki so veljala takrat. Zakon iz leta 1999 je nastal v situaciji, ko je bila država soočena s spremembo gospodarskega sistema, s prehodom v tržno gospodarstvo. Takrat se je marsikdo v Sloveniji odločil na hitro ustanovit gospodarsko družbo, tudi po principu, "ustanovil jo bom za vsak slučaj". To je bilo namreč takrat zelo poceni, hitro in enostavno, rezultat tega pa je bila zmeda na trgu. Kajti kar naenkrat se je pojavila poplava družb, ki so ostale vpisane v sodni register, dejansko pa niso poslovale, imele pa so neporavnane obveznosti. Imele so neporavnane obveznosti do drugih. V tej situaciji je takrat država morala reagirati. Poudarjam pa še enkrat, reagirala je nekoliko preostro. Namen je namreč ta, likvidacija gospodarske družbe, ki ne posluje, se seveda mora zgoditi zaradi tega, da imamo pregleden promet na prostem trgu. Po drugi strani pa tu seveda ostaja vprašanje, v kolikšni meri so družbeniki odgovorni za dolgove družbe, ki jo tako rekoč puščajo na suhem. V zvezi s tem je bilo po intervenciji Ustavnega sodišča vzpostavljeno načelo, da dolžniki seveda morajo odgovarjati za svoje dolgove in jih v največji možni meri poravnati. Vselej to ni mogoče. In kadar to ni mogoče, kadar bi to ogrozilo preživetje družbenika, je zakonodajalec vzpostavil institut osebnega stečaja, torej ustrezno sorazmerno zmanjšanje možnosti poplačila. Sicer pa velja, da naš pravni red v principu mora varovati upnike, in še zlasti sedaj v času gospodarske krize je to vprašanje izrazito aktualno, ne samo v povezavi s finančno oziroma plačilno nedisciplino, ampak tudi sicer. In ta zaščita upnikov je zagotovljena na način, ki je sorazmeren. Po oceni Ustavnega sodišča je sorazmeren in je v skladu z Ustavo. To vprašanje ureja 442. člen našega insolvenčnega zakona, vzpostavlja solidarno odgovornost družbenikov za dolgove, ki so jih povzročili v zvezi s pravno osebo, v kateri so bili. Vendar to ni kar avtomatična odgovornost. To želim posebej poudariti. Zakon je namreč vzpostavil merilo, da so odgovorni samo, če so imeli možnost vplivati na gospodarsko družbo, na njeno upravljanje in na njeno poslovanje tako, da bi lahko dosegli, da ta družba, ki je sedaj izbrisana, ne bi prišla v stanje plačilne nesposobnosti oziroma insolventnosti. Ta kriterij je torej tisti, ki varuje vse te posameznike, v imenu katerih in za katere si prizadevate za tako imenovano odpravo krivic, ki naj bi jim nastale v zvezi z zakonom iz leta 1999. Ne gre torej kar za nek davek, ki ga plačajo državi, gre za poravnavo obveznosti, pa še to samo za tiste družbenike, ki imajo vsaj 25 % glasovalnih pravic. Torej, gre za postopek, ki se sproži na podlagi neodgovornega poslovanja družbenikov, ki so bili sicer aktivni in ki so lahko zasledovali svoje interese, vplivali na poslovne odločitve. Če pa tega niso mogli, potem pa to seveda lahko dokažejo in so potem v takem primeru tudi prosti kakršnekoli odgovornosti in ne nosijo bremena dejstva, da je družba izbrisana.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Ni res, da te ureditve nimamo več. To ureditev je bolj ali manj po noveli iz Zakona o finančnem poslovanju B iz leta 2006 in potem ko je Ustavno sodišče ocenilo, da ta novela ni ustavna, povzel Zakon o finančnem poslovanju in postopkih zoper insolventnosti. Kriteriji so določeni nekako drugače, ampak še vedno ostaja v tej državi v veljavi, da družbeniki odgovarjajo za obveznosti svojih družb. Res je, da je danes vpeljan instrument aktivnega družbeništva, ki pa nič ne pove o vsebini odgovornosti ali neodgovornosti. Edini instrument, edini pravi instrument ugotavljanja dejanske odgovornosti, krivde družbenikov, ki so ravnali s premoženjem družbe tako, da so oškodovali upnike, je spregled pravne osebnosti po 8. členu Zakona o gospodarskih družbah. Zanimivo je, da Slovenija ostaja praktično edina v evropskem in tudi širšem prostoru, ki ima vprašanje jamstva za obveznosti družbe urejeno tako, kot ga imamo urejeno, torej z negacijo tega temeljnega načela korporacijskega prava. Da se ne bomo narobe razumeli, ne gre za zaščito kogarkoli, gre za to, da moramo težiti k takemu pravnemu sistemu, ki bo omogočal, da preganjamo krive in razbremenimo tiste, ki niso odgovorni. In zato gre v tem primeru. Tudi ugledni avstrijski odvetnik Franz Serajnik je v zadnji številki Pravne prakse zapisal, da je slovenska ureditev jamstva družbenikov moteč poseg v sistem korporacijskega prava, ker uvaja jamstvo družbenika kot princip in ne kot izjemo. V tem pogledu me vendarle zanima: Ali je Ministrstvo za pravosodje ne samo v rešitvah za naprej, ampak tudi v iskanju pravične rešitve za naprej, pripravljeno iskati rešitve, ki bi bile ustavno vzdržljive in ki bi hkrati pripeljale do razbremenitve, po mojem prepričanju, krivo obsojenih družbenikov?
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec, seveda so mi znani različni pogledi, tudi nekaterih pravnikov, na ta institut, ki je specifičen v toliko, kolikor je bil specifičen prehod Slovenije v tržno gospodarstvo in razmere, v katerih se je znašlo in ki sem jih malo prej opisal. In ko ste ravno citirali zadnjo Pravno prakso, naj jo citiram še jaz. V uvodniku te pravne prakse nas pravni strokovnjak dr. Pirnat spominja na dolžnost spoštovanja odločb Ustavnega sodišča. In nespoštovanje teh odločb poimenuje kot "poniglavo uničevanje pravne države". In jaz sem že v prvem delu odgovora pojasnil, da je to vsekakor zahtevno, tudi pravno vprašanje bilo presojano s strani Ustavnega sodišča, bilo pretehtano z vidika skladnosti z ustavo. Ustavno sodišče je dalo jasen napotek zakonodajalcu, kako mora urediti to področje, da bo ustavno skladno. Da bo torej breme odgovornosti sorazmerno preneseno na tiste, ki so deležni tega instituta. To je zakonodajalec storil. Če bi se v kakršnemkoli postopku izkazalo, da je tukaj ostalo še kakšno vprašanje neurejeno, neurejeno na način, ki bi bil lahko vprašljiv z vidika ustave, potem bo seveda Ministrstvo za pravosodje zanesljivo poseglo v tako ureditev, ampak zaenkrat na ministrstvu tega primera neskladnosti z ustavo tega instituta ne vidimo. Ne vidimo tudi po posvetovanju z uglednimi strokovnjaki s področja korporacijskega prava. Hvala.
Hvala. Gospod Aleksander Zorn bo postavil poslansko vprašanje ministrici za kulturo. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovana ministrica, postavil vam bom vprašanje o tisti temi, ki vam je delala toliko skrbi, ko ste bila poslanka v prejšnjem mandatu in ki vam dela zdaj toliko težav, ko ste ministrica, to je film, njegovo financiranje, Filmski sklad in njegova realizacija. V medijih smo namreč lahko zasledili, da je uresničitev načelno v glavnem zaključenega izbora filmskih projektov za leto 2010 odvisna od odločitve Vlade, ali bo potrdila spremembo letnega poslovnega in finančnega načrta Filmskega sklada, ki jo je sprejel Nadzorni svet Filmskega sklada na seji 2. novembra 2010. Vlada naj bi namreč znesek sredstev za sofinanciranje igranih filmskih oziroma avdiovizualnih projektov z milijona in 300 tisoč evrov povečala za milijon in pol. Sprememba pa naj bi bila potreba, ker naj bi bil glede na pretekla leta aktualni filmski program v precej neugodni situaciji, saj naj bi za program 2010 ostalo na razpolago samo še približno 15 % sredstev. Vlada je na svoji 110 seji 2. decembra 2010 sprejela spremembe poslovnega in finančnega načrta Filmskega sklada za leto 2010 in namenila skladu še dodatnih milijon in pol evro sredstev. Glede na to odločitev naj bi šlo v realizacijo na razpisu izbranih osem celovečernih in kratkih igranih filmov. Imam skrbno napisane vse naslove, ne bom vam jih bral. Sprašujem vas tole: Kako to, da je Filmskemu skladu ostalo za leto 2010 samo 15 % sredstev? Kako bodo razdeljena sredstva med izbrane filme, če jih je toliko ostalo, sredstev je pa vendarle malo? Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Kot prvo, najprej naj povem, da me veseli, da se jutri zgodi prva konstitutivna seja sveta, novega organa, ki bo v prihodnje skladno z odločitvijo, sprejeto v Državnem zboru, upravljal in se ukvarjal s slovenskim filmom znotraj samostojne agencije SFC – Slovenskega filmskega centra. To me veseli, zardi tega, ker je bilo potrebnega kar nekaj časa, da smo na nek način Računskemu sodišču povedali, da ne moremo, ker nam je sugeriral, ne moremo jemati filma unikatno v Evropi na ramena in nazaj v okviru Ministrstva za kulturo, tako kot je bilo leta 1990, ampak mora živeti sam in neodvisno, tako kot živi povsod po svetu. Zato smo ustanovili agencijo. Sami ste v Državnem zboru ta organ tudi potrdili. Kot pravim, je 19. januarja Agencija postala "pravnokrvna", jutri ima prvi nadzorni svet, hkrati bodo tudi organi začeli z razmišljanjem o programu za leto 2011, kjer je celotna vsota 6 milijonov 724 tisoč 877 evrov, če govorim samo o filmskem programu, in 250 tisoč evrov za digitalizacijo kinematografov. Kako je bilo z razdelitvijo sredstev za leto 2010 sprašujete. Pri tem bi vas morala opomniti na eno, vam zagotovo poznano dinamiko in kot dramaturgu oziroma nekdanjemu uslužbencu Viba filma jasen proces pri filmskih projektih, ki ne trajajo eno leto, še posebej če gre za celovečerne filme, ampak se običajno razdelijo čez daljše časovno obdobje. tudi ZSFC, to se pravi Zakon o slovenskem filmskem centru, govori o najmanj dveletnih proračunskih zajetjih, da film nastane, ker pač ne more nastati čez noč oziroma v enem letu, prekratek rok je za to. V letu 2010 se srečujemo že s sredstvi, ki jih je obremenilo. V zelo majhni meri so se zvrstile iz leta 2008, sploh iz leta 2009, projekti so nastajali več časa, in zaradi tega je potem v končni konsekvenci prišlo pri razpisu do porabe, do razpolaganja z vsoto 636 tisoč 759 tisoč evri, zaradi tega, ker so se že v letu 2009 zasedla sredstva s projekti, ker so pač ljudje morali vedeti, kaj bodo delali in tudi izvajati ta program, ampak to ne pomeni, da je prišlo do kakršnegakoli zmanjšanja porabe sredstev za širšo filmsko produkcijo, ampak samo, da je porazdeljena med različna leta. Tako pričakujem, da bo v letu 2011 iz prejšnjih let in še najbrž od sedmih načrtovanih v lanskem letu dokončanih pet celovečernih filmov, zagotovo tudi kakšen kratek, in seveda tudi en srednjemetražni, lahko pa tudi več, odvisno je od dinamike avtorjev. Sama poročila za delo Slovenskega filmskega sklada še nimamo, ker se na ministrstvu soočamo s poročili in pridejo v februarju, medtem ko smo se z načrtom na Vladi seznanili v lanskem letu. Naj opozorim, da ne gre samo za ta sredstva, da gre znotraj slovenske filmske produkcije za pomemben delež sredstev tudi iz naslova avdiovizualne produkcije, filmske produkcije, ki sega v razpisu do približno milijon 311 tisoč evrov, to se pravi za kvoto sredstev pride do realizacije približno 30 projektov, ki jih mimogrede v preteklosti niso izvajali, ker te kvote za AV produkcijo niso vzeli resno. Kot se spomnite, pa smo v letu 2009 najprej tukaj naložili sredstva v zakonskih mejah. Kajti v zakonu je napisano, koliko je treba prispevati sredstev za avdiovizualno produkcije, to se pravi za filme, ki niso klasični celovečerni, ampak segajo v širšo produkcijo AV spektra. Hvala.
Hvala. Želite dopolnitev, izvolite.
Hvala lepa. Kljub temu, ministrica, da lahko realizacija poteka tudi po dve leti, pa vendarle, celo več, ali boste s temi 15 %, ki so ostali, zares končali vse filme in to, kar ste dobili. Bo to zadostovalo? Ker o tem sem vas vprašal in tega mi niste odgovorili. In prosim: Kako bodo lahko razdeljena ta sredstva, da bo to sploh končano? Kdaj bo objavljen razpis za financiranje za 2011? In kljub temu, da filmi dolgo trajajo, pa vendarle v vašem mandatu sta bila do zdaj posneta le dva celovečerca – kako to?
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Razpis za leto 2011, ki kot pravim, razpolaga z vsoto 6 milijonov 724 tisoč 877 evrov, plus 250 tisoč evrov za digitalizacijo kinematografov. S tem, da je treba tukaj odšteti že načrtovane filme v letu 2010 in tudi preobremenitve na ta račun. Skratka, ali razumete, da kvota ni manjša, ampak v letu 2010, če hočeš večletno produkcijo izpeljati, potem moraš v prejšnjem letu tudi preobremeniti naslednje leto. To je Filmski sklad želel narediti v letu 2010 in poseči že v 2011, zavedajoč se, da se procesi samih razpisov lahko zavlečejo. Kot sem rekla, jutri se prvič sreča svet, sledi priprava in uskladitev dokumentov, ki pomenijo naravo dela. Zakon, vemo, da določa določeno prehodno obdobje in s tem, ko se sprejmejo tudi pogoji financiranja nove inštitucije, agencije, mislim, da ne bodo bistveno drugačni, kot so bili pri slovenskem filmskem sladu, potem lahko razpis steče. Preden steče pa se kontinuirano dogajajo tudi drugi filmi. Konec koncev tudi Viba ima že sporočen tajming procesov, ki jih zagotavlja kot javni zavod, ki v pomenljivem pomenu pomaga proizvodnji nacionalnega filmskega programa. Lahko bi bilo 11 filmov, lahko jih bodo zaključili. Sama procesov ne poznam, kot pravim, oni so avtonomni, mi se v njihovo delo ne vtikamo, če tudi bi si želeli, lahko, zakaj pa ne, ampak se ne, ker je njihova avtonomnost in usklajujemo samo pravilnost njihovega finančnega zaposlovanja. Zato smo včasih pri usklajevanju dokumentov, ki gredo na Vlado, zelo zahtevni in zelo nečimrni, ker verjamemo, da je potrebno transparentno poslovanje, ki priznajmo, v preteklih letih ni bilo ravno tako. O tem je pričalo Računsko sodišče z vso veliko vehemenco in trditvami, ki so potem rezultirale v popravljalnih ukrepih, ki sem jih izvajala dve leti.
Hvala. Gospod Darko Menih bo postavil poslansko vprašanje Ministrici za javno upravo. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovani ministrici, spoštovani minister, kolegi poslanci, lep dober večer! Spoštovana gospa ministrica, v obdobju prejšnjega mandata je bivši minister za javno upravo dr. Gregor Virant s spremembo podzakonskih aktov uvedel tako imenovano sobotno delo na upravnih enotah. Obisk je bil precejšen. Sprememba uredbe o upravnem poslovanju, ki je bila objavljena v Uradnem listu Republike Slovenije, številka 101/210, z dne 13. 12. 2010 in je začela veljati naslednji dan po objavi, torej 14. 12. 2010, je prinesla več sprememb, ki bodo vplivale na dostopnost upravnih storitev, in sicer se je ukinilo sobotno delo na upravnih enotah, ukinilo se je redno mesečno ugotavljanje zadovoljstva strank, spremenil se je tudi način ugotavljanja zadovoljstva strank. Ob tem sem zasledil tudi, da so se spremenili poslovni čas in uradne ure na krajevnih uradih v upravnih enotah. V zvezi s tem vas sprašujem naslednje: Kako utemeljujete takšne spremembe poslovnega časa na krajevnih uradih v upravnih enotah ter tudi spremembe ukinitev sobotnega dela na upravnih enotah, ukinitev rednega mesečnega ugotavljanja zadovoljstva strank ter spremembe načina ugotavljanja strank? Kako bo to vplivalo na dostopnost do upravnih storitev? Kako predvidevate, da se bo to odražalo v okviru zagotavljanja zadovoljstva strank? Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec, jaz sem na enako vprašanje odgovorila vašemu poslanskemu kolegu gospodu Gorenaku med prejšnjimi poslanskimi vprašanji, zato vas ne želim ponovno obremenjevati s številkami, lahko pa odgovorim na vaše vprašanje, zakaj sem si drznila poseči v nadstandard, ki je bil uveljavljen v prejšnjem mandatu. Verjetno boste pritrdili, da zaradi javnofinančnih razmer, v katerih se je po letu 2008 znašla naša država. Danes vam bom postregla s podatki o obsegu varčevanja, zagotavljam pa sledeče: dostopnost državljanov do upravnih storitev ne bo okrnjena, uradnih ur nismo spreminjali. V nadaljevanju vam želim pojasniti, da pa smo kljub vsemu morali nujno varčevati. O teh barometrih kakovosti, o vsakoletnem izvajanju anket o zadovoljstvu strank so analize in tudi mnenja predstojnikov, načelnikov pokazala, da so ljudje s tem zasičeni, da več ne odražajo realnega stanja. Mi smo to ohranili, ankete, na dve leti, ampak na letni ravni smo z vsemi temi ukrepi prihranili 350 tisoč evrov, kar ni malo sredstev, ob zelo resnih analizah, ali je to tisto, s čimer lahko zmanjšamo stroške, ne na škodo vsega tega, kar ste vi ocenili, da bi se lahko zgodilo. Število javnih uslužbencev – govorim o kompletnem varčevanju na upravnih enotah – se je od decembra 2008 do decembra 2010 znižalo za 92 javnih uslužbencev, z 2 tisoč 759 na 2 tisoč 667, za torej preko 3,3 %. Sredstva za plače v dveh letih so se znižala kljub plačni reformi, čeprav so bili potem seveda dogovori o njeni nedokončni realizaciji, za 2,6 milijona evrov, torej za 4 % v dveh letih. Materialne stroške na upravnih enotah smo s tesnim sodelovanjem z načelniki znižali v letu 2010 glede na leto 2009 za 13 % oziroma za 1,5 milijona evrov, obseg upravnih storitev pa je ostal v vseh teh letih enak. Torej, učinkovitost javnih uslužbencev se je morala povečati tudi v smeri bolj racionalnega trošenja javnih sredstev za materialne stroške. To pa je bilo zelo domišljeno. Zakaj smo ukinili sobotno delo – zaradi tega, ker se je število strank od leta 2007 do 2010 prepolovilo, zmanjšalo za 55 %. Struktura strank – to je bilo skrbno beleženo, smo vse skrbno analizirali v letu 2009 in tudi v letu 2010 – je bila taka, da so obiskovali upravne enote predvsem upokojenci, za katere ne moremo trditi, da čez teden niso imeli časa. Bila je tudi odpravljena krajevna pristojnost, kar pomeni, da lahko študent, kdorkoli v kateremkoli kraju, kjer se nahaja, opravi upravno storitev. Ostali deli državne uprave, ob sobotah ne delajo ne javni zavodi ne občine, nihče, tudi banke ne. Skratka, zato so bile upravne enote vedno manj obiskane. Treba je poudariti še nekaj. S to uredbo, ki smo jo spremenili, smo dali načelnikom upravnih enot v roke orodje, da po potrebi, ob povečani zamenjavi osebnih dokumentov sami odredijo delo v soboto in ljudi za to delo tudi normalno plačajo. Ne pa da ljudje hodijo tja, kljub temu, da obiskov ni. Obiski so bili pa res preskromni za pokritje materialnih stroškov, ki so pri tem delu nastajali. Torej, letno je bilo preko 217 tisoč stroškov po vseh upravnih enotah za eno soboto v mesecu, seveda ob res skromnem obisku. Torej, barometer kakovosti je pomenil prezasičenost. Na letni ravni je stal 25 tisoč evrov, smo pa v ohranili anketo ugotavljanja zadovoljstva strank, ta ni ukinjena, ampak se izvaja zdaj na dve leti, ker je na letni ravni stala skoraj 40 tisoč evrov, ko se je izvedla [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Najlepša hvala za odgovor. Jaz bi samo morda povedal za občino Šoštanj, upravna enota namreč deluje že deset let in ravno pred kratkim smo dobili obvestilo, da bo delala samo dva dni v tednu. To je nas, naše krajane kar prizadelo, kar nekaj negodujejo, vendar na takšno razlago smo tudi sprejemljivi. Jaz sem govoril tudi z gospodom načelnikom, ki je povedal, da imajo kadrovske pa tudi finančne težave, in vprašal sem ga tudi pa tudi vas sprašujem, če bo možno kdaj povečati število uradnih ur, namreč v prihodnje se planira gradnja bloka šest, prišla bo v dolino oziroma v naš Šoštanj od petsto do tisoč judi in verjetno bodo rabili tudi kakšne usluge. Bi morda takrat lahko kaj pomagali s številom dodatnih ur? Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa za možnost, da vam v temu delu še odgovorim. Verjetno ne gre za upravno enoto Šoštanj, ampak za krajevni urad v Upravni enoti Šoštanj. Dejansko se delovni čas niti uradne ure upravnih enot niso spreminjale. Je pa ta ureditev zdaj za soboto, kjer je načelnikom prepuščeno, da sami aktivirajo upravno enoto oziroma delo tudi ob sobotah in drugem času, tudi podaljšajo lahko delovni čas. To, mislim, da je orodje, ki mora biti prepuščeno predstojnikom. Uradne ure v krajevnih uradih so bile v celoti že bile zdaj, pred spremembo, v pristojnosti načelnika upravne enote. Nesporno so krajevni uradi sploh v delih, kjer živijo ljudje oddaljeni od centrov, pač izjemno pomembne, marsikateremu območju to predstavlja edini stik državljana z državo na primarni ravni. Zaradi tega smo v procesu varčevanja, tudi sama osebno večkrat na srečanjih z načelniki upravnih enot, zagovarjali, da se krajevni uradi seveda ne zapirajo, da se skuša dogovoriti z lokalnimi skupnostmi glede na potrebe prebivalstva, glede na depriviligiranost, oddaljenost od urbanih središč, da se te pisarne vzdržujejo še naprej. Je pa res, da se načelniki, če beležijo poslovni procesi in število zadev, ki jih opravi posamezni uradnik na krajevnem uradu tako malo število upravnih zadev, da pride uradnik tja in v celem dnevu nihče ne obišče, verjetno odločajo, da koncentrirajo uradne ure na krajevnih uradih na dva dneva v tednu, ko potem tudi ta uradnik pride na krajevni urad, drugače pač dela na upravni enoti, kjer tudi, kot ste videli, dejansko je manj zaposlenih zaradi omejenih sredstev. Sem pa prepričana, do zdaj mi je to pokazala tudi praksa, da kjer načelniki ne dosežejo soglasja z krajani, z župani, jaz nikoli, kadar soglasje ni bilo doseženo, nisem dala pozitivnega mnenja k ukinitvi krajevnega urada. Ker tukaj želim, da so naši državljani vsaj v približno enakem dostopu do teh javnih storitev. Jih pa racionalizirajo načelniki iz naslova javnofinančnih problemov, sem prepričana, da se boste tudi v Šoštanju lahko dogovorili za najbolj optimalno delovanje za vaše občane. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Milan Gumzar bo postavil poslansko vprašanje ministru za pravosodje. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik Državnega zbora. Gospa ministrica, gospod minister, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! V zadnjem času je v Sloveniji močno opazen porast različnih oblik kriminalitete. Prepričan sem, da tako policija kot pravosodni organi počno vse, kar je v njihovi moči, za pregon in sankcioniranje tovrstnega početja. V zvezi s tem na vas, gospod minister za pravosodje, naslavljam sledeče vprašanje, čeravno smo danes nekaj odgovorov že slišali tako z vaše strani kot s strani ministrice za notranje zadev, mislim, da ni odveč, da postavljamo to vprašanje večkrat: Zakaj v Sloveniji tako redko pride do zaplembe oziroma zamrznitve premoženja ljudem, ki tako ali drugače pridejo do premoženja na nepravni način, ali na podlagi goljufije države, bank, ali delavcev, ali celo do tega, da v času vodenja podjetja ne plačujejo podizvajalcev in seveda tudi ne prispevkov, s tem spravljajo v stisko druge ljudi ter bogatijo svoje premoženje? Ali je problem v delovanju inštitucij, kot so državno tožilstvo, policija in sodišča ali v normativnem okviru, ki ga te institucije morajo spoštovati? Že vnaprej se zahvaljujem za odgovor.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec, najbrž tiči odgovor na vaše vprašanje v dejstvu, da so šele razmere v družbi, ki so zelo zaostrile neenakosti, te neenakosti pa se kažejo v tem, da imamo na eni strani ljudi, ki z delom zaslužijo več kot imajo, na drugi strani pa imamo ljudi, ki imajo več, kot so zaslužili, najbrž so šele te neenakosti pravzaprav vzpostavile zadostno zavedanje vseh, tudi državnih institucij, da je treba dosledno uporabljati ukrepe, ki so naravnani na to, da se nezakonito premoženje, zlasti tisto, ki je kakorkoli povezano s kaznivim dejanjem, zaseže in kasneje tudi odvzame, če je za to podlaga v kazenski obsodilni sodbi. To bi bil moj načelni odgovor. Drugače pa, vsi državni organi, ki sodelujejo v predkazenskem in kazenskem postopku, morajo po uradni dolžnosti ugotavljati, ali obstaja kakšna premoženjska korist, ki je kakorkoli povezana s kaznivim dejanjem, in tako premoženjsko korist seveda tudi odvzeti, ker je to v skladu z načelom, da nihče ne sme obdržati koristi, ki izvirajo iz kaznivega dejanja. In splošno pričakovanje, ki je upravičeno, je, da bodo pristojni državni organi, to pa so policija, nacionalni preiskovalni urad, tožilstva, sodišča, v teh postopkih, ki jih vodijo, v večjem obsegu, kot pa se je to morda dogajalo v preteklosti, uporabljali te ukrepe, ki med drugim preprečujejo tudi neupravičeno bogatenje. Stanje torej še ni zadovoljivo. Res pa je, da se izboljšuje, vsaj če sklepam po zadnjih odločitvah, tako tožilstva kot sodišč, v nekaterih tudi odmevnih primerih, kjer je prišlo že do tudi večmilijonskih zasegov in kasneje verjetno, če bo podlaga za to, tudi odvzemov premoženja. Ministrstvo za pravosodje v zvezi s tem že nekaj časa vodi intenzivno kampanjo, sprejema vrsto ukrepov za to, da bi se obstoječa zakonodaja dosledno uporabljala. V zvezi s tem smo med drugim spremenili uredbo o sodelovanju tožilstva, policije in drugih državnih organov, pa zakon o kazenskem postopku, prav zato, da bi dali tožilcem močnejša pooblastila pri usmerjanju pristojnih organov, tudi ko gre za to vprašanje. Seveda to še ni dovolj. In naslednji korak, ki ga lahko Državni zbor pričakuje v kratkem, bo ta, o katerem se je že odločila Vlada, da se s spremembo zakonodaje zagotovi še dodatna možnost, tako imenovana razširjena zaplemba premoženja po principu obrnjenega dokaznega bremena. Ministrstvo za pravosodje ima kot svojo absolutno politično prioriteto pripravo kazenskega zakonika in zakona o kazenskem postopku ter zakona o državnem tožilstvu. Vsi ti trije zakoni bodo namreč v sozvočju, torej morajo biti koherentni, zagotovili to tako imenovano razširjeno zaplembo, ki ne pomeni nič drugega kot to, da se odvzame vse premoženje, ki je nezakonitega izvora, pa ni nujno povezano s koristniki, ki izvirajo iz kaznivega dejanja. Je pa povezano z dejstvom, da je bilo kaznivo dejanje storjeno. To seveda terja določeno normativno spremembo, ki je tudi občutljiva, zlasti zato, ker posega v ustavno pravico ljudi do zasebne lastnine. Zato je prav, da si vsi skupaj pri načrtovanju in sprejemanju teh določb, vzamemo nekaj časa. Kot je znano, tudi normativni program Vlade in načrt Državnega zbora to predvidevata. Ministrstvo za pravosodje pa ob tem skrbi tudi za to, da bodo institucije, ki bodo imele ta pooblastila, usposobljene. To je po naši oceni bistveno. Nam nič ne pomagajo še tako dobri zakoni, če tisti, ki jih uporabljajo, nimajo dovolj znanj, nimajo dovolj izkušenj, če praksa njihovega odločanja ni usklajena. Zaradi tega se nam zdi izredno pomembno, da to omogočimo skozi specializacijo. To pa nam bo omogočila sprememba Zakona o državnem tožilstvu, ki je tik pred tem, da jo obravnava Vlada, in to nam bo omogoča tudi sprememba Zakona o sodiščih, ki jo pripravljamo in ki jo bo prav tako v mesecu februarju obravnavala Vlada. Ta specializacija pa zagotavlja potem tudi bistveno širšo uporabo teh mehanizmov, ki jih že imamo, in tistih, ki jih bomo, upam, dobili v najkrajšem času. Hvala lepa.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite.
Hvala za besedo. Kot ste dejali, pravzaprav je bilo tudi v naši državi odvzeto nekaj premoženja, ampak v javnosti pravzaprav to ni bilo tako močno predstavljeno kot na primer v primerih sosednje Hrvaške. Zato sprašujem: Kako to, da javnost o teh zadevah ne izve več? V nadaljevanju bi želel dobiti tudi odgovor na vprašanje: Kdaj lahko pričakujemo spremembo zakonodaje na tem področju, da ne bo treba državi dokazovati, kako je nekdo do premoženja prišel oziroma da bo moral lastnik to dokazati sam?
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Mislim, da je razlog, zakaj je pravzaprav širša javnost dolgo časa relativno malo vedela o tem, da Slovenija ima kar dober zakonodajni okvir tudi za zaseg, tudi za zaplembo premoženja povezan prav s tistim, o čemer sem govoril v prvem delu. Namreč v relativno majhnem številu primerov, ko je do tega zasega in odvzema dejansko tudi prišlo. Po drugi strani je to lahko povezano tudi z nekoliko neprofesionalnim prikazovanjem primerov iz tujine, na primer primer bivšega hrvaškega premierja, za katerega je znano, da so mu zasegli določeno premoženje, se je prikazovalo kot primer dobre prakse, ki temelji na zakonu, kakršnega Slovenija nima. Pa to seveda ni res. Kajti na Hrvaškem je bilo to premoženje zaseženo gospodu Sanaderju po praktično identični določbi, kot jo ima Slovenija v Kazenskem zakoniku in v okviru postopka, ki ga ima Slovenija v Zakonu o kazenskem postopku. Tukaj torej sploh ni nobenih omembe vrednih razlik med ureditvama v obeh državah. Mimogrede, Hrvaška je ta zakon sprejela šele konec lanskega leta, Slovenija ga ima že bistveno dlje časa. Torej odgovor na to vprašanje je povezan predvsem s frekvenco uporabe teh mehanizmov s strani organov pravosodja, pri čemer je treba biti iskren in povedati, da sta bila policija in Nacionalni preiskovalni urad v tem pogledu bistveno bolj aktivna kot pa tožilstvo, ki je vložilo bistveno manj predlogov, potem pa seveda pride še do določene selekcije na sodiščih. Glede časovnega načrta pa, ta je znan, je določen, Vlada ga je sprejela. Zakoni, ki bodo omogočili razširjeno zaplembo premoženja z obrnjenim dokaznim bremenom, bodo na Vladi v mesecu februarju.
Hvala lepa. Gospod Milan Čadež, želi postaviti ministru za promet poslansko vprašanje, kljub temu, da je odsoten. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo gospod predsedujoči. Lep pozdrav še v mojem imenu, spoštovani gospod minister, kolegi! Prometne povezave med Gorenjsko in Primorsko so v zelo slabem stanju. Mislim pa predvsem na tiste povezave s škofjeloškega območja, pa najsibo čez Poljansko dolino ali pa po Sevški dolini. Preden nadaljujem pa želim pohvalit tudi premike na projektu škofjeloške in gorenjevaške obvoznice, saj sta obe na tej trasi. Zanima me, v kateri pripravljalni fazi so posamezne trase. Prvič, cesta Zali Log–Davče, ki jo je ob poplavah leta 2007 dobesedno odneslo. Predsednik Vlade je lani maja ob obisku obljubil, da bo zgrajena v enem letu. Vem, da je projektna dokumentacija pripravljena. Zanima me pa, kdaj se bo pričela gradnja. Druga, cesta Trebija–Sovodenj, najslabši del povezave do Cerknega in naprej do Tolmina. Občina Gorenja vas - Poljane je lani avgusta na Ministrstvu za promet oddala identifikacijo projekta. Lanski rebalans je žal odnesel prepotrebna sredstva za sanacijo obornih zidov, vendar se bodo letos dela nadaljevala. Zanima me, kdaj se bo pristopilo k celotni rekonstrukciji petkilometrskega odseka Trebija–Sovodenj. Še tretje vprašanje. Povezava Hotavlje–Cerkno, ki spada pod četrto razvojno os, je zdaj predvidena mimo Hotavelj in ob dolini Kopačnice s tunelom na cerkniško stran. Na tej trasi so trije tuneli v skupni dolžini 5 tisoč 700 metrov in pa dva viadukta, oba po 220 metrov. Poprečna cena za zgrajen kilometer tega odseka do Cerknega je pa dobrih 11 milijonov evrov, kar je skoraj enako kot kilometer izgrajene avtoceste v Sloveniji. Ugotavljamo, da je precej predrago. Zanima me: Ali je tak projekt realen glede na to, da se odpira nova trasa, namesto da bi se izboljšala obstoječa čez Sovodenj, in predvsem ali je gospodarsko upravičen? Hvala lepa.
Hvala lepa. Sporočite nam še, ali želite ustni ali pisni odgovor?
Seveda želim ustni odgovor.
Ustni odgovor na naslednji seji. Hvala lepa. Mag. Franc Žnidaršič bo postavil poslansko vprašanje ministru za pravosodje. Izvolite.
Lepa hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani minister in kolegi! Plačilna nedisciplina je brez dvoma prerasla vse okvire tolerance kljub finančni in gospodarski krizi. V državi imamo na eni strani neštete primere neplačevanja storitev ali dobavljenega blaga, primere plačanega ali nedobavljenega blaga, se pravi neplačnike, na drugi strani množico upnikov, ki niti na podlagi verodostojnih listin in dokazov ne morejo uveljaviti svojih upniških pravic v pogodbenih rokih, niti v razumnem roku po njihovem izteku. Res je, da lahko upniki tožijo dolžnika, vendar je pot dolga zaradi preobremenjenosti sodišč, neskončne možnosti zavlačevanja sodnih postopkov, celo izvršbe problem še dodatno zapletajo. Posledica takih razmer so hude težave delavcev, ki ostajajo brez zaslužnih plač, pogosto tudi brez prispevkov za socialno varnost, podjetja pa brez prihodkov – mislim na upniška podjetja, zaposlovanje – in zato propadajo. Poseben problem je veriga izvajalcev in podizvajalcev, kjer je neplačevanje podizvajalcev doseglo obseg, ki grozi z uničenjem številnih manjših podjetij. Prepričan sem, da je neplačevanje opravljenih storitev ali dobavljenega blaga goljufija oziroma kraja šele potem, ko so iztekli dogovorjeni plačilni roki za poravnavo dolgov. Posebna cvetka v našem pravnem redu pa je dejstvo, da je ob neštetih zlorabah položaja in nezakoniti porabi davkoplačevalskega denarja treba dokazati naklep. Zaradi takega stanja stvari sprašujem: Ali menite, da so mehanizmi sodnega sistema in pravne varnosti upnikov zadostni in če je tako, zakaj ne delujejo? Ali razmišljate o tem, kako skrajšati postopke in odstraniti ovire pri izvršbah? Ali ne bi kazalo v okviru kaznivih dejanj zlorabe položaja ali nezakoniti porabi davkoplačevalskega denarja odpraviti dokazovanje naklepa? Hvala lepa.
Gospod minister Zalar, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec, noben sistem ni tako dober, da se ga ne bi dalo izboljšati. Tudi naš ne. In to Vlada ves čas tudi počne. Bom šel po vrsti, najprej glede izvršbe. Izvršba je pravzaprav zelo problematično sredstvo, kako upnik pride do poplačila svoje terjatve, predvsem zato, ker običajno izvršba pomeni konec poslovnega odnosa. Običajno, ne vedno. Zato so upniki v določeni meri zadržani pri tem, da se sploh lotijo izvršilnega postopka, zlasti takrat, ko gre za manjše upnike v razmerju do velikih sistemov, ker si na ta način, na nek način lahko tudi zaprejo vrata za bodoča pogodbena razmerja. To je problem, ki je znan in ki ga najbrž ne bo noben zakon v celoti odpravil. Pa vendar je Vlada, kot je znano, v zvezi s tem vprašanjem pred kratkim sprejela posebni normativni načrt, pripravila tudi že spremembo zakona, ki bo posegel tudi na to področje, zlasti z obveznim večstranskim pobotom, s skrajšanjem oziroma limitiranjem pogodbenih rokov tudi v zasebnih poslovnih razmerjih, kar je vsekakor skrajna meja, do katere država še lahko gre, ko posega v zasebna poslovna razmerja. Sprejela bo še vrsto sprememb, ki se nanašajo na javna naročila, zlasti v zvezi z dolžnostjo tistih, ki se potegujejo za javna naročila, da bodo imeli poravnane vse zapadle obveznosti do podizvajalcev. Uvajamo tudi ostre sankcije za tiste, ki bodo to pravilo kršili, pa ne samo denarne sankcije. Prepoved potegovanja za posel na javnih razpisih bo nova sankcija, ki jo bo med drugim potrdil novi zakon oziroma novela Zakona o prekrških, ki jo boste obravnavali jutri. Skratka, Vlada tu ves čas poskuša v največji možni meri omiliti nekatere posledice, ki so povezane na eni strani z gospodarsko krizo, na drugi strani pa s finančno nedisciplino kot takšno. Kaj pa izvršba kot taka. Izvršba je bila uvrščena v slovensko izhodno strategijo in eden od ukrepov je bil novela Zakona o izvršbi. Ta ukrep je bil relativno hitro sprejet, sprocesiran in potrjen v Državnem zboru, mislim, celo brez glasu proti. Zato je novela Zakona o izvršbi že nekaj mesecev v veljavi in daje prve rezultate. Ne moremo govoriti o neki zanesljivi analizi učinkov, ker je čas odkar ta zakon velja vendarle še prekratek za to, ampak prvi signali so zelo pozitivni. Razširili smo možnost neposredne izvršbe na podlagi izvršilnega naslova na podlagi sodne odločbe na denarna sredstva. Razširili smo možnost neposredne izvršbe na podlagi menice. Po moji oceni je to največja pridobitev za naše gospodarstvo, kajti zdaj imaš lahko na osnovi tega, ko že sklepaš posel in izposluješ izdajo menice, zagotovljeno, da bo na osnovi tega, če bo prišlo do problema pri izvrševanju tega posla, v zvezi s plačili, lahko na osnovi te menice dosežeš neposredno izvršbo. Dolžnikov ugovor tu več ne zadrži poplačila upnika. Tu smo potem posegli v same sodne postopke, izvršilne postopke. Določili smo izredno oster rok treh mesecev, v katerem mora sodišče izvesti glavno obravnavo, če dolžnik ugovarja, pa gre za izvršbo na podlagi verodostojne listine, torej tam, kjer računalnik pravzaprav v 24 do 48 urah izda sklep o izvršbi, ta del postopka je izredno hiter. Slovenija je v zvezi s tem prejela posebno priznanje Sveta Evrope in Evropske komisije in je bila predstavljena kot vzor drugim državam članicam Evropske unije in Sveta Evrope. To se je zgodilo pred dvema mesecema. Skratka, mi imamo tu, na tem področju, vrsto mehanizmov, ki delujejo in so tudi širše prepoznani kot uspešni mehanizmi. Seveda pa izvršba ne more biti zdravilo, ki ozdravi vse bolezni, zlasti ne takrat, ko dolžnik nima nobenega premoženja. In tudi zato je treba biti previden pri ocenjevanju tega, kaj je kaznivo dejanje in kaj ni, zlasti pa tega, kaj je bilo storjeno, z zavestjo, da si uporabil neko pooblastilo v nasprotju z namenom, kaj pa se je zgodilo kot posledica razmer na trgu. Zaradi tega ne more biti zlorabe brez zavedanja in hotenja, da se ravna tako, da se s protipravnim načinom doseže cilj, to pa pomeni, da naklep mora ostati kaznivo dejanje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Žnidaršič, izvolite.
Lepa hvala. V glavnem sem zadovoljen z odgovori, ki vendar kažejo na to, da se država trudi izboljšati razmere na tem področju. Problem izvršbe sem navedel zato, ker imam v rokah primer izvršilnega postopka, ki je trajal dve leti, pa še vedno ni končan zaradi neštetih ugovorov in pritožb, delno pa tudi zaradi sodišča, ki je v nedopustnih rokih reagiralo na posamezne člene v tem postopku. Na drugi strani pa sem omenil naklep oziroma namen storiti kaznivo dejanje z določenim namenom, zaradi tega, ker poznam primer nezakonite porabe 105 tisoč evrov za plačilo zaposlenih v občinski upravi, ki niso imeli pravice biti tam zaposleni, ker jih je župan zaposlil na lastno pest, mimo sprejetega kadrovskega načrta, in zaradi tega je v proračunu zmanjkalo sredstev. Nezakonito jih je prerazporedil s postavk, česar ne bi smel. In jih seveda porabil. Storil je kaznivo dejanje, storil je torej, po mojem, kaznivo dejanje zlorabe položaja. Odgovor tožilstva pa je preprost: ni mogoče ugotoviti naklepa, zato kaznivo dejanje pač ne obstaja, sum se zavrže in župan lahko veselo dela enako naprej. Mislim, da je to problem, kajti nezakonito ravnanje nekoga bi samo po sebi moralo biti kaznivo na tak ali drugačen način. In ne razumem, kako lahko potem tožilstvo opere roke in tiste, ki smo opazili tako nezakonitost, napoti na zasebno tožbo, kakor da bi bili mi plačani za to, da preganjamo tiste, ki kršijo zakon, ne pa tožilstvo, ki je za to plačano. Hvala.
Minister Zalar, izvolite.
Glede prvega vprašanja, predolgega trajanja konkretnega izvršilnega postopka, lahko dam samo en nasvet. Prizadeti naj se obrne name ali na predsednika sodišča, kjer je prišlo do tega dolgega postopka, ali na predsednika neposredno višjega sodišča, in z natančno analizo se bo dalo ugotoviti, kje so bili razlogi za to, ali se je to res zgodilo, kdo je za to odgovoren, pa tudi, če postopek morda še ni končan, kaj se da storiti za to, da se pospeši, za to imamo ustrezne mehanizme v različnih zakonih. Glede drugega vprašanja težko sodim, pa tudi vprašanje je, če smem soditi, ker je to pristojnost, kot ste pravilno sami ugotovili, državnega tožilstva, ki se prosto, na osnovi kriterijev, ki jih določa zakon, odloča, ali bo neko ovadbo sprejelo v obravnavo in sprocesiralo ali pa jo zavrglo in v tem primeru dalo potencialnim oškodovancem možnost, da sami prevzamejo pregon. Vendar tudi tu ni nemogoče s pravnimi sredstvi, tudi ko gre za zadeve državnotožilske uprave, kar pomeni za zadeve, ki so v pristojnosti vodij državnih tožilstev, preveriti, ali je bilo v takih primerih vse v skladu z zakonom. To sta edina nasveta, ki ju lahko pravzaprav v zvezi s tema dvema primeroma dam in ki ju v zvezi s tema dvema primeroma smem dati kot minister.
Hvala lepa. Gospod Janez Ribič želi postaviti vprašanje odsotnemu ministru za promet. Izvolite, gospod Ribič.
Hvala za besedo. Spoštovani še prisotni! Od uveljavitve novele Zakona o železniškem prometu je minilo že mesec dni. V zakonu so predvidene določene reorganizacije Direkcije za železniške investicije. Do sedaj se na to temo ni praktično še nič zgodilo. Domnevno je v igri še vedno več variant, kako bi naj bilo organizirano novo podjetje za investicije s sedežem v Mariboru. V zakonu je zadeva napisana zelo ohlapno pa tudi dejavnost tega novega podjetja je napisana zelo nedefinirano, ker žal niso bila sprejeta dopolnila Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Novo podjetje bi naj vodilo samo novogradnje, nadgradnje in obnove pa bi naj spadale pod Ministrstvo za promet, ki bi s pomočjo javnih naročilo iskalo izvajalce za posamezne projekte. Na ta razpis bi se lahko prijavile tudi Slovenske železnice, to pa je lahko zelo sporno, saj Slovenske železnice nastopajo v več vlogah istočasno – kot revidenti za dokumentacijo, kot nadzorniki pri izvajanju projekta, včasih tudi kot izvajalci določenih del –, kar ni zakonito in dopustno. Posebej pa je vprašljivo financiranje teh projektov, saj so velikokrat vključena tudi evropska sredstva. Povsem mogoče je, da bi komisija Evropske unije v takšnem primeru ocenila, da gre za prikrito financiranje Slovenskih železnic z evropskimi sredstvi. Neracionalno, neekonomično in nesmiselno je deliti investicije na več delov, na novogradnje, nadgradnje in obnove. Smiselno bi bilo, to podpira menda tudi Ministrstvo za finance, da vse te zadeve vodi novoustanovljena družba, ki mora seveda imeti za to ustrezno usposobljen kader. Ob vsem tem je še posebej negotov položaj delavcev in njihove pravice. Zato vas sprašujem: Kdaj in kako bo izvedeno preoblikovanje in ustanovljena nova družba? Kakšna bo dejavnost te družbe? Kako bo poskrbljeno za prehod delavcev in za pravice za vse zaposlene delavce? Hvala za ustni odgovor, ki bi ga želel od ministra na naslednji seji Državnega zbora.
Hvala, gospod Ribič. Odgovor bo ustni na naslednji seji Državnega zbora. Gospod Ivan Grill bo prav tako odsotnemu ministru za promet postavil poslansko vprašanje.
Najlepša hvala za besedo še enkrat. Tudi jaz bi kar uvodoma prosil, če bi na naslednji seji dobil odgovor na naslednje vprašanje. Moje vprašanje je povezano z vinjetami in z nadzorom nad tem sistemom. Izkazalo se je, da je bila odločitev v prejšnjem mandatu, da se v Sloveniji uvede vinjetni sistem, smiselna, upravičena. Povečala se je varnost na avtocestah oziroma, tudi na vzporednih cestah. Nobenih zastojev oziroma zastoji so bistveno manjši v času dopustov. In ne nazadnje tudi finančna situacija kaže, da se na ta način v proračunu oziroma v blagajni Darsa zbere veliko sredstev, kljub temu pa lahko z veliko verjetnostjo trdimo, da bi se teh sredstev zbralo bistveno bistveno več, če bi bil nadzor nad uporabo vinjet boljši, bolj organiziran. V mislih imam predvsem to, da se lahko večkrat na avtocestah najde predvsem tujce, ki nimajo vinjet, in ves nadzor, ki ga lahko zasledimo, temelji predvsem na tem, da se nadzira s strani teh cestninskih nadzornikov Darsa na takšnih točkah, kjer se lahko praviloma predvsem nadzira uporabnike avtocest s strani slovenskih državljank in državljanov. Ko pa se vozimo po avtocestah, pa lahko vidimo, da zelo veliko tujcev, verjamem, da nekateri nehote, veliko pa verjetno tudi z namenom, da se jim splača riskirati in teh vinjet ne kupujejo. Zato sem trdno prepričan, če bi se ta nadzor bolj sistematično izvajal, bi lahko na ta račun bistveno bistveno več sredstev seveda tudi pobrali. V zvezi s tem me zanima, če lahko dobim odgovor na to: Koliko je bilo s strani cestninskih radarjev v letu 2009 in pa seveda tudi v 2010 ugotovljenih oziroma sankcioniranih tistih, ki niso imeli vinjet? Koliko sredstev se je zbralo? Predvsem me zanima: Ali obstaja podatek, koliko je bilo med prekrškarji tujih voznikov in koliko domačih? Potem me zanima tudi: Ali se načrtuje kakršna koli sistematična ureditev, da bi se ta nadzor povečal? In nenezadnje: Ali obstaja kakršnakoli analiza, ki bi na podlagi vseh teh, do sedaj ugotovljenih neuporabnikov vinjet, ugotovila, kolikšna je pa ocena, da pa se je vozilo, avtomobil brez vinjete, pa se le-tega ni dalo odkriti oziroma tudi sankcionirati, da bi ugotovili, kakšna je oportunitetna škoda slabega cestninskega nadzora? Kajti prav je, da se tukaj predvsem s strani tujcev bolj sistematično izvaja ta nadzor, da se pač z njihove strani v to blagajno zbere več sredstev, ne pa da plačujemo samo slovenski državljani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vaš odgovor bo podal minister ustno na naslednji seji. Gospod Milenko Ziherl je sporočil, da pričakuje pisni odgovor na svoje poslansko vprašanje. Odsotnemu ministru za delo in gospodu ministru za pravosodje bo vprašanje postavil gospod Andrej Magajna. Gospod Magajna, izvolite.
Gospod podpredsednik, spoštovani minister! Že kar dve letni nekako opozarjamo, analiziramo, razpravljamo in govorimo o ukrepih za rešitev problema neplačevanja plač in prispevkov za socialno varnost. Oba ministra sprašujem: Kaj nameravata v okviru svojih resorjev še, poudarek na še, narediti poleg že znanih ukrepov za zajezitev tega pojava, ki je nedvomno v škodo delavcev, proračuna, morda v korist delodajalski strukturi? Minister Svetlik je napovedal, da se bo neplačevanje oziroma prepoved odlogov za socialno varnost, prispevkov, uredilo v novem zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Vendar, kot vemo, dokončen sprejem zakona se odmika, morda je še zelo daleč od njega. Ali namerava Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve v tem prehodnem obdobju vseeno sprejeti določene dodatne ukrepe, ki bi zavarovale delavce? In še vprašanje za gospoda Zalarja. Že pred meseci smo dobili pojasnilo, da so na osnovi strokovnih posvetov pravni strokovnjaki in tožilci skupaj opredelili, da ta dejanja pomenijo kazniva dejanja in da so pregonljiva po uradni dolžnosti. Podobno kot že pri kolegu Žnidaršiču tudi sam sprašujem: Ali je dokazovanje naklepa še vedno postopkovna ovira za sprožitev kazenskega pregona za vse te, ki ne plačujejo plač in prispevkov? Ali je bil v praski sploh uveden, bom malo časovno omejil, v zadnjega pol leta, odvisno od tega, kakšne podatke ima minister pripravljene, ali je bil sploh uveden kazenski postopek na pobudo javnega tožilca?
Gospod minister Zalar.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec, odgovoril bom na svoj del vašega vprašanja. Tako kot ste pravilno ugotovili, večkrat sem že pojasnjeval in še enkrat bom ponovil. Neplačevanje prispevkov za socialno varnost je kaznivo dejanje kršitve temeljnih pravic delavcev po 196. členu Kazenskega zakonika, lahko pa tudi kršitev pravic iz socialnega zavarovanja po 202. členu Kazenskega zakonika. Bolj pomembno od tega, da ministrstvo misli, da je to kaznivo, je, da tudi državno tožilstvo meni, da je to kaznivo. O tem ni nobenega dvoma. Državno tožilstvo je sicer sprva v eni zadevi menilo drugače, pa je kasneje na našo intervencijo to svoje stališče potem ponovno proučilo, pretehtalo in ugotovilo, da je to dejanje kaznivo in da torej ni ovir za to, da se preganja. Seveda pa je od okoliščin konkretnega primera odvisno, kako je s samim naklepom. Tožilstvo je že pred časom opozorilo, da bi oviro v zvezi s tem naklepom lahko predstavljala področna zakonodaja, kadar dopušča odlog plačila teh prispevkov, ni pa seveda mogoče kar vsevprek in na splošno trditi, da zaradi tega teh kaznivih dejanj ni mogoče preganjati. In če sedaj pogledam podatke, ki jih je državno tožilstvo posredovalo danes in se nanašajo na obdobje od 1. junija lani do 31. decembra lani, potem ti podatki potrjujejo to, kar sem ravnokar povedal, da gre za kazniva dejanja in da se ta kazniva dejanja tudi procesirajo. Tožilstvo namreč sporoča, da je bilo v tem omenjenem obdobju, zadnjih sedmih mesecev torej, 53 zadev v fazi preiskovanj, v 23 zadevah pa je tudi že vložilo obtožni akt. Tožilstvo je sporočilo tudi, da je na vrsti posvetovanj, ki so jih imeli, ne samo znotraj tožilstva, ampak tudi z zunanjimi strokovnjaki, prišlo do zaključka, da je smiselno, da v posameznih izbranih primerih, v tako imenovanih vzorčnih zadevah, sodiščem predlaga prednostno obravnavo zato, da bi tudi čim prej prišli do judikata, do pravnomočne odločitve sodišča o tem, kar bi seveda lahko pomembno vplivalo na nadaljnji potek teh postopkov in tudi na izid teh postopkov. Tako da je zdaj seveda na potezi sodišče oziroma sodišča, ker se ti postopki vodijo pred različnimi sodišči, da o teh zadevah tudi razsodijo in upam, da bomo kmalu lahko poročali tudi o prvih končnih odločitvah sodišč. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Magajna, dopolnitev vprašanja. Izvolite.
Zanima me, ali v strokovnih krogih še poteka diskusija okoli pravne kategorija naklepa. Verjetno poteka. To je študijska zadeva, o kateri je bil verjetno narejen tudi kakšen doktorat. Res, vsaj za laike je to malce nenavadno. Saj verjetno noben delodajalec ne dela z nekim slabim namenom, da si bo, ne vem, samo pridobil dobiček. Verjetno je v stiski, tudi ne z namenom, da bi opeharil delavca, vendar se verjetno dobro zaveda, da plače ni izplačal. In kaj v tem etičnem pomenu pomeni naklep, lahko diskutiramo, vendar se mi zdi, da sam pravni razlog, dokazati naklep, se mi zdi zelo vprašljiv iz vidika procesnih postopkov in se mi zdi, če je neko dejanje kaznivo dejanje in je storjeno pri zavesti, da bi morala država tu v korist šibkejše stranke, torej tistega, ki je oškodovan, le ukrepati. Zanima me: Kaj se bo ali se še dogaja okoli pravne kategorije naklepa? Ali je možno, da se bo tudi drugače obravnavalo, kot se zdaj?
Gospod minister, izvolite.
Kot sem že v prvem delu odgovora pojasnil, ni problem v tem, da mora biti za obstoj elementov tega kaznivega dejanja oziroma teh dveh kaznivih dejanj podan naklep. Problem je v tem, ali je tožilstvo sposobno ta naklep dokazati takrat, kadar je delodajalec izposloval odločitev, na primer, davčnega organa o odlogu plačevanja prispevkov v določeno obdobje, pri čemer je to odločitev izposloval v skladu z veljavno, določeno zakonodajo, na primer pokojninskim zakonom. V tem je torej problem naklepa. Ne v tem, da je v Kazenskem zakoniku naklep predpisan kot nujni predpogoj, da gre za tako kaznivo dejanje. Prav nič ni narobe s tem, da je to kaznivo dejanje, če ga je nekdo hotel storiti. Problem pa je lahko nastal v posamičnih primerih takrat, ko je področna zakonodaja omogočala, da je delodajalec izposloval to odobritev in jo je utemeljil s tem, da bo na ta način premostil obdobje nelikvidnosti, se izognil insolventnosti, se izognil grozečemu stečaju, neporavnanim obveznostim. To je seveda stvar vsakega konkretnega primera, ki ga bo pač moralo zdaj presojati tožilstvo. Za naprej bo seveda mnogo lažje, če bo država dosledno izpeljala to, kar je napovedala, in o čemer vam bo verjetno več lahko povedal minister Svetlik, to pa je, da bo odpravila to možnost odloga plačevanja prispevkov.
Hvala lepa. Zaključili smo s postavljanjem poslanskih vprašanj. Predsedniku Vlade, ministricam in ministrom se zahvaljujem za podane odgovore in prekinjam današnjo 24. sejo Državnega zbora. Nadaljevali jo bomo jutri ob 10. uri. Hvala lepa.