Gospe in gospodje! Pričenjam 20. sejo državnega zbora Republike Slovenije. Sklical sem jo na podlagi prvega odstavka 57. člena poslovnika državnega zbora. Prosim, da vsi tisti, ki po 14.00 uri vstopajo v državni zbor, ne motijo njegovega dela, ki se je pravkar začelo. Opravičili so se naslednje kolegice in kolegi: Barovič, dr. Brejc, Cimperman, Čeligoj, dr. Gaber, Horvat, Jelinčič, Kacin, od 17.00 ure dalje danes ne bo navzoč kolega Kavtičnik, sicer pa bodo manjkali kolegi Malovrh, Mamić, Peterle, kolegica Simšičeva, Sušnik, Špindler, Trofenik, mag. Vizjak in kolega Zamernik. Kolega Vizjak je tukaj; vaše opravičilo smo prejeli in ga bomo črtali, vas pa pozdravili med nami. Na sejo sem povabil predstavnike vlade Republike Slovenije k vsem točkam dnevnega reda, predsednika vlade dr. Drnovška k 1. točki, varuha človekovih pravic k 26. točki in predstavnika sodnega sveta k 34. točki dnevnega reda. Vse danes lepo pozdravljam. Prešli bomo na določitev dnevnega reda 20. seje državnega zbora Republike Slovenije. Prosim za pozornost v dvorani. Predlog dnevnega reda je pripravljen skladno z 59. členom poslovnika in ste ga prejeli 15. tega meseca letos. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena poslovnika. Rad bi vas obvestil, da v poslovniškem roku predlogov za umik točke dnevnega reda nisem prejel, sem pa prejel predloge za širitev dnevnega reda. Odbor za finance in monetarno politiko namreč predlaga razširitev dnevnega reda z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o davku od dobička pravnih oseb; gre za predlog po nujnem postopku. Predlog za širitev - prosim za mir v dvorani! - ste prejeli na klop. Želi predsednik odbora besedo? [[Ne želi.]] Želi besedo predstavnik vlade? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Ugotavljam, da ne. Tako bomo prešli na prvo glasovanje danes, na odločanje o predlogu za razširitev dnevnega reda. Glasujemo. 48 navzočih, 39 za in eden proti. [[Za je glasovalo 48]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlog za razširitev dnevnega reda s to točko sprejet in da bomo navedeni predlog zakona obravnavali kot 25.a točko dnevnega reda, in sicer v četrtek, 28. novembra 2002 kot zadnjo točko na dnevnem redu tega dne. Drugih predlogov za širitev nimam. Tako lahko preidemo na odločanje o določitvi dnevnega reda v celoti. Prosim? Kolega Battelli.
Hvala lepa. Proceduralno bi, gospod predsednik, predlagal, da se zakon o maturi preloži na naslednjo sejo ali pa se ponovno sestane matično delovno telo in ga obravnava v drugi obravnavi, in to na podlagi drugega odstavka 13. člena zakona o samoupravnih narodnih skupnostih, ki pravi: "Kadar državni organi odločajo o zadevah, ki se nanašajo na položaj pripadnikov narodnih skupnosti, morajo predhodno pridobiti mnenje samoupravnih narodnih skupnosti." Ker se to ni zgodilo in ker je problematika, ki jo obravnava ta zakon, izrednega pomena za položaj italijanske narodne skupnosti, predlagam, kot sem rekel. Hvala lepa.
Kolega Battelli, umik je bil že omenjen, nihče ni dal pismenega predloga, potem sem šel na širitve. Tako da je možnost za tak predlog že mimo. Prosim, kolega Battelli.
Hvala. Gospod predsednik, jaz sem se ravno z nekaterimi vodji poslanskih skupin dogovarjal o teh stvareh, medtem ko so šli ti umiki mimo, ampak vendarle prosim za razumevanje.
Kolega Battelli, predlagam, da vaše stališče poudarite na začetku obravnave točke in predlagate umik na eno izmed naslednjih sej; to bi bila proceduralno čista situacija.
Hvala lepa.
Hvala. Prosim, kolega Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Na podlagi 65. člena poslovnika bi predlagal, da se 29. točka, razprava o odgovoru ministrice za gospodarstvo dr. Tee Petrin na poslansko vprašanje gospoda Andreja Bajuka v zvezi z nagradami članom uprave Elan, d.d., s petka prestavi na jutri popoldan v istem času, kot so na sporedu tudi poslanska vprašanja. Namreč, gre za odgovor na poslansko vprašanje. Sedaj mi že tako preveč odlašamo. Dovolite, da utemeljim. Mi že tako preveč odlašamo pri razpravi o tako pomembnih zadevah. Drugi parlamenti imajo v ta namen tako imenovano izjavo vlade. Tu gre za tako hud primer, tak vdor v premoženje države, da bi v tem primeru prav gotovo neka stranka v ureditvi v drugi državi zahtevala izjavo vlade, ki je možna takoj in takoj splošna razprava na to točko. In takšne razprave se prav gotovo mora v vsaki demokratični državi udeležiti predsednik vlade. Jaz pričakujem, da bo jutri tu sedel predsednik vlade gospod Drnovšek, ker verjetno ne morebiti indiferenten do tako hudih slučajev, kot so se zgodili v njegovi vladi, ker gre za vladno zadevo. In prosim, da na podlagi 65. člena to točko uvrstimo na dnevni red jutri ob pol štirih, v terminu, ko se običajno začnejo poslanska vprašanja. In jaz sem prepričan, ker gre za tako resno zadevo, da bo tudi nacionalna televizija pokazala neki odnos do tega, da bo nadaljevanje poslanskih vprašanj tudi prenašala. Hvala lepa.
Kolega Jerovšek, malo pred začetkom seje sem se posvetoval s podpredsednico in podpredsednikom o predlogu podobne narave, ki ga daje tudi kolega Podobnik. Namreč tudi on se sklicuje na prvi odstavek 65. člena in predlaga, da bi predlog zakona o parlamentarnem nadzoru premaknili. Naj tukaj opozorim, da kolegij predsednika državnega zbora določa časovni urnik prav zato, da bi bili vsi seznanjeni pred sejo državnega zbora o tem, kdaj bo katera točka na dnevnem redu. Se pravi, naloga kolegija je določiti dnevni red zato, da se ga potem držimo. Seveda 65. člen obstaja. Mi danes lahko začnemo s prakso, da bo državni zbor ob začetku zasedanja spreminjal načrt, ki ga sprejme kolegij. Vendar bomo vnesli s tem v predvidljivost, ki jo želimo, seveda neznanko. Jaz mislim, da to z vidika državnega zbora ne bi bilo dobro. Seveda pa bom dal oba predloga na glasovanje, če bosta pri njima vztrajala. To je legitimen predlog v skladu s 65. členom. Samo moramo se zavedati konsekvenc, kolega Jerovšek, ki jih s tem prinašamo v naše delo. Prosim, kolega Jerovšek.
Gospod predsednik, sklicujete se na konsekvence, ki so za državo slabe.
Ne, zaradi predvidljivosti dela državnega zbora. [[...]] [[Medsebojni pogovor.]] [[...]]
[[...]]tako, da mi o tej splošni razpravi čez en mesec šele odločamo in govorimo, je že tako slabo. To delamo na podlagi, po mojem mnenju, invalidnega poslovnika, ki je v tej točki zelo invaliden, ker ne omogoča normalne procedure v parlamentu. In sedaj pa se sklicujete še na to, kaj je bilo na podlagi tega invalidnega poslovnika na kolegiju sklenjeno.
Kolega Jerovšek [[...]]
Ne morem sprejeti, resnično ne morem sprejeti takšnega argumenta. Navajate zelo slabe argumente, argumente, ki gredo v škodo tej državi. In prosim, jaz upam, da bodo poslanci vsaj toliko odgovorni. Zadnjič smo to izglasovali, da je ta razprava nujna, da to tudi opravimo v nekem roku z udeležbo seveda predsednika vlade. Naj se postavi v bran tako neznosnim stvarem ali pa naj jih odpravi.
Kolega Jerovšek, dal sem vam besedo, čeprav bi lahko kdo menil, da je ne bi smel, zato da razčistimo nekatera vprašanja, ki niso pomembna samo za današnje odločitve, ampak tudi za delo državnega zbora vnaprej. Imate pravico sklicevati se na prvi odstavek 65. člena, in o tem bomo glasovali, tako kot tudi o predlogu kolega Podobnika v zvezi z urnikom. Predlagam pa samo, da ne pozabimo, da bi taka praksa lahko pomenila, da to predvidljivost, ki smo jo dosegli s sejami kolegija, ki se ukvarja z določitvijo datumov in ur, odpravljamo na ta način. No, ta predlog bom dal na glasovanje. Kolega Jerovšek predlaga - prosim, kolega Jerovšek, da bi, če sem pravilno razumel, 29. točko, kajne? - 29. točko premaknili na jutri - jutri ob? - jutri ob 15.30. Samo hipec. Pogledali bomo, ali je to sploh mogoče, namreč, to ni tako enostavno. Torej, jutri popoldan - to je lahko kvečjemu sklep, kajti potem bo treba premikati ure. Torej, kolegice in kolegi, v skladu s prvim odstavkom 65. člena kolega Jerovšek predlaga, da 29. točko dnevnega reda premaknemo na jutri popoldan. Ta sklep dajem na glasovanje. Prosim, da se odločite. Prekinjam glasovanje, nisem opazil roke. Kolega Anderlič, prosim.
Obrazložil bom svoj glas, zakaj bom glasoval proti takemu predlogu
Pri proceduralnih predlogih ni obrazložitve glasu.
A, proceduralni je?
Samo hipec, prosim. Kolega Jerovšek, ko sem vam dal besedo, čeprav sem rekel, da ni nujno, da bi jo dobili, se nihče ni oglasil. In zdaj vas prosim, da mi dovolite toliko, da lahko te diskusije opravimo, ker smo že dostikrat rekli, uveljavljamo nov poslovnik in bi radi vsi razčistili, kako bomo vodili nekatere stvari. Kolega Anderlič.
Seveda sem se javil k besedi zato - ne da bi razpravljal o tem predlogu ali karkoli drugega, ampak mislim, da predlog ni kvalificiran za odločanje, kajti ne upošteva drugega dela, kaj bomo naredili s tisto točko, ki je predvidena ob tej uri jutri popoldan. Niti se nepove, kam jo bomo prestavili, ali bomo podaljšali jutri zasedanje in bomo glasovanje imeli temu primerno dve uri, ali kolikor je pač namenjeno za to točko, kasneje, ali bomo imeli glasovanje v petek, ko je predvidena ta točka. Torej mislim, da predlog ni formuliran tako, da bi lahko po poslovniku šel na glasovanje.
No, kolega Anderlič [[...]]Prosim za mir in za zbranost, ko skušamo ugotoviti, kaj je prav. Odstavek 65. člena pač omogoča ta proceduralni predlog; nanj se sklicujeta tako kolega Jerovšek kot kolega Podobnik. Seveda moramo najprej sprejeti dnevni red in po dnevnem redu bomo potem te točke lahko tudi premikali. Sam sicer menim, prej sem poskušal opozoriti, da bi bilo koristno, če bi državni zbor take predloge zavrnil, kajti to bi pomenilo, da bomo dejansko obveljali pri svojem delu, pri predlogu, ki ga daje kolegij, kajti na kolegiju je možno usklajevati urnike. Dokler pa [[...]]Samo prosim, kolega Jerovšek, samo pravim, tako kot vi, opozarjam na to, na kakšen način je potem lažje voditi delo v državnem zboru, ne da bi se spuščal v politične odločitve. No, prosim, kolega Jerovšek, jaz bom vaš predlog dal na glasovanje, ker menim, da je upravičen. Saj ga ne komentiram. Vsebine sploh ne. Vsebine sploh ne. Prosim. Zdaj bomo glasovali o dnevnem redu, potem pa tudi o vajinih predlogih, kolega Jerovška in kolega Podobnika, bom dal besedo. Jaz bom dal najprej na glasovanje dnevni red, kajti točko o umikih in širitvah smo črtali, potem pa se bomo pogovarjali o predlogih, ki smo jih slišali s strani dveh cenjenih kolegov. Najprej torej dajem na glasovanje dnevni red, kot smo ga sprejeli s spremembami. Prosim, kdo je za ali proti, naj glasuje. 65 navzočih, 54 za in 7 proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 7.]] Dnevni red je sprejet. Zdaj imamo torej dva predloga. Najprej bom dal na glasovanje predlog, ki ga je dal kolega Jerovšek. Ta predlog se glasi, da se 29. točka dnevnega reda premakne na jutri popoldan. To bi pomenilo, da je treba temu primerno spremeniti urnik zasedanja državnega zbora Ta predlog dajem na glasovanje. Glasujemo. 68 navzočih, za 21, 43 proti. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da ni sprejet. Kolega Podobnik, imate predlog?
Hvala predsednik za besedo. Kolegice in kolegi! V poslanski skupini smo danes, ko smo šli skozi dnevni red, ugotovili, da je v sredo zvečer kot zadnja točka v skladu s poslovnikom na dnevnem redu 19. točka - predlog zakona o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb, prva obravnava. Ugotovili smo, da je nekaj kolegov, ki bi želeli biti aktivni pri tej točki, če direktno povem, vezanih na neko drugo dolžnost. To bo čas, ko se bo takrat po Sloveniji volilo v državni svet in nekaj kolegov poslancev je tudi elektorjev. Zato bi predlagal in prosil za razumevanje,da bi se v okviru istega dne, torej srede, ta točka opravila v dopoldanskem delu in se samo torej zamenja vrstni red in mislim, da to ne bi vplivalo na celoten dogovor glede dela državnega zbora. Torej, da se ta točka opravi v dopoldanskem času. Hvala lepa.
V dopoldanskem delu, to pomeni ob deseti uri, kolega Podobnik?
Lahko.
Prav, predlog ste slišali, dajem ga na glasovanje. Prosim, da se glasuje. 66 navzočih, 23 za, 40 proti. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da je tudi ta predlog bil zavrnjen. Kolega Battelli.
Se opravičujem. Prosim samo, da se vzame na znanje, kot ste videli, sem bil tu, da sem glasoval ves čas, ampak mi je naprava začela delati šele pri prejšnjem glasovanju.
To pomeni, da ugovarjate delu zaradi glasovalne naprave?
Ne, ne, sem bil tu in sem pritiskal, ampak ni delalo. Zdaj pa dela.
No, ampak, to ni prav. [[...]] [[Medsebojni pogovor.]] [[...]]kolegica ali kolega takoj opozoriti, kajti morda zdaj kakšno glasovanje ni bilo pomembno, ampak za sam rezultat, lahko pa bi bilo in to je potem lahko velik problem, če se kasneje ugovarja delu glasovalne naprave. Prosim.
Bilo je kar nekaj takih primerov, da je en glas odločal. V tem primeru ni šlo za to, tako da -
Tehnične službe prosim, da zdaj v času do petnajste ure, ko bomo nadaljevali z delom državnega zbora in prešli na 1. točko, pogledajo glasovalno napravo pri kolegu Battelliju. Do takrat, do nadaljevanja seje državnega zbora, ko bomo prešli na 1. točko, prekinjam sejo. Nadaljevali jo bomo točno ob 15. uri. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice in kolegi! Prosim, da zasedete svoja mesta. Spoštovane kolegice in kolegi, prosim, da zasedete svoja mesta. Prešli bomo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave vprašanj poslank in poslancev. Prosim za malo več miru v dvorani. Vrsti red postavljanja poslanskih vprašanj je v skladu s prvim odstavkom 244. člena poslovnika pripravljen tako, da je za dvema poslancema opozicije na vrsti poslanec vladajoče koalicije. Na prva štiri poslanska vprašanja bo podal odgovor predsednik vlade, pri čemer mu bodo poslanska vprašanja zastavili trije poslanci opozicije in nato poslanec vladajoče koalicije. Poslanec lahko postavi največ dve vprašanji. Na voljo ima tri minute. Predsednik vlade, minister ali generalni sekretar odgovorijo na vprašanje največ v petih minutah. Poslanec lahko zahteva tudi dopolnitev odgovora, pri čemer obrazložitev zahteve ne sme trajati več kot dve minuti, dopolnitev odgovora s strani vlade pa ne več kot tri minute. Preden bom povabil prvega od kolegov k besedi, naj vas obvestim, da ste v skladu z odločitvijo na prejšnji seji dobili pregled poslanskih vprašanj in pobud, postavljenih po uveljavitvi novega poslovnika, kar bo, predlagam, poslej postala tradicija, običaj. Mislim, da je prav, da poslanke in poslanci vemo, na katera ustna poslanska vprašanja in na katera pisna poslanska vprašanja vlada oziroma njeni predstavniki niso odgovorili v s poslovnikom določenem roku. Rad bi opozoril, da so se opravičili naslednji ministri oziroma ministrice: ministrica za gospodarstvo dr. Tea Petrin, minister za notranje zadeve dr. Rado Bohinc, ministrica za šolstvo, znanost in šport dr. Lucija Čok in ministrica za kulturo Andreja Rihter. Te štiri predstavnike vlade bodo nadomeščali državni [[...]], teh štirih predstavnikov vlade na tej seji torej ni. Prvo poslansko vprašanje bo postavil dr. Andrej Bajuk. Nanj bo odgovarjal predsednik vlade dr. Janez Drnovšek. Prosim, kolega Bajuk, imate poslansko vprašanje.
Hvala lepa, gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovani gospod predsednik vlade! Moje današnje poslansko vprašanje se nanaša na vašo odgovornost pri zagotavljanju preglednosti ali transparentnosti slovenskih javnih financ v vašem desetletnem vladanju. Vprašanje se glasi: Zakaj v vseh letih svojega vladanja niste spoštovali določb drugega odstavka 146. člena ustave Republike Slovenije, ki pravi: "Država in lokalne skupnosti izkazujejo vrednost svojega premoženja s premoženjskimi bilancami."? Vlade pod vašim vodstvom državnemu zboru in slovenski javnosti vsa leta doslej, in tudi v zaključnem računu za leto 2001, namreč niso predložile premoženjske bilance ali bilance stanja centralne ali ožje države. Vaša vlada nam je pripravljena le povedati, koliko premoženja in po kakšniknjigovodski vrednosti namerava prodati. Na podobno vprašanje, zakaj država ne zagotovi transparentnosti upravljanja z državnim premoženjem, ste na TV nastopu nedavno odgovorili, da vlada poroča o tem, kaj namerava prodati. Toda to ni odgovor na to vprašanje, le malenkostni del potrebnih informacij za vpogled v upravljanje z državnim premoženjem, zato vam ga ponovno zastavljam. Slovenski davkoplačevalci ne vedo, koliko je država imela v vseh minulih desetih letih finančnih sredstev, naložb v podjetjih, zavodih, skladih; ne vedo, s kakšnimi nepremičninami in premičninami, se pravi, s stvarnimi sredstvi razpolaga. Ne vedo, kako se je spreminjala velikost finančnega premoženja, kako je nastajalo, se zmanjševalo ali večalo, komu se je to premoženje odpisalo, komu ni bilo treba vrniti državnih posojil. Ne vemo, kaj se dogaja z nepremičninami in premičninami, s katerimi upravljajo ministrstva in drugi neposredni uporabniki državnega proračuna. Nad tem stanjem v slovenskih javnih financah so se letos v svojem poročilu začudili tudi predstavniki mednarodnega denarnega sklada IMF, ki so v svojem poročilu zapisali: "Država ima obsežno kapitalsko imetje, toda o njem še ne poroča. Ministrstvo za finance spremlja kapitalske deleže države, toda do sedaj niso določeni postopki za zunanje poročanje. Ni poročano o finančnih sredstvih." Računsko sodišče v svojem celotnem mandatu doslej ni niti enkrat revidiralo bilance stanja ali premoženjske bilance državnega proračuna. V sedanjem obdobju se vlada pripravlja na pospešeno prodajo ali privatizacijo državnega premoženja, državljani in državni zbor pa ne vemo, koliko ga je, koliko ga je bilo in tako dalje; za to ni objektivnih razlogov, po naši oceni. Kljub temu želimo slišati odgovor na vprašanje: Zakaj v vseh desetih letih niste spoštovali, po naši oceni, drugega odstavka 146. člena ustave Republike Slovenije? Gospod predsednik, želimo slišati vašo resnico. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega dr. Bajuk. Gospod predsednik vlade, dr. Drnovšek, imate besedo za odgovor. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik državnega zbora! To je drugo vprašanje, kot je bilo najavljeno za današnjo razpravo, zato predlagam, da vlada odgovori na to pismeno.
Pred seboj imam [[...]]Prosim za mir v dvorani! Prosim za mir v dvorani in za strpnost. Kolega dr. Andrej Bajuk je na moj naslov oziroma naslov vlade poslal naslednje poslansko vprašanje: "Predsedniku vlade Republike Slovenije bom na 20. redni seji državnega zbora postavil ustno vprašanje v zvezi z izvrševanjem državnega proračuna za leto 2001, za katero računsko sodišče v revizijskem poročilu ugotovilo, da je bilo v pomembnem neskladju s predpisi." Vprašanje je bilo v tem smislu najavljeno. Prosim, kdo od predstavnikov vlade bo torej odgovoril na to vprašanje? Prosim, gospod minister ali predsednik vlade? Kdo? Minister. Prosim.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. Res je, poročilo računskega sodišča je pripravljeno in v skladu z veljavno zakonodajo vlada tudi pripravlja odzivna poročila posameznih proračunskih uporabnikov. Naj povem, da je v skladu z veljavno zakonodajo vsako ministrstvo pristojno in odgovorno za upravljanje svojega proračuna in je torej tudi dolžno pripraviti posamezno poročilo o tem, kako, zakaj in v kakšnih primerih je prihajalo do nepravilnosti. Vlada je v tem kontekstu že opravila prvo obravnavo poročil in pregleda in se je odločila za skrben pregled vseh ukrepov, vsega tistega, kar so na osnovi poročila računskega sodišča posamezna ministrstva v odzivnih poročilih pripravila. Naj povem, da so ministrstva dolžna do torka naslednjega tedna ta odzivna poročila tudi oddati računskemu sodišču. In preden bodo oddala vsa ministrstva svoja odzivna poročila jih bo, in že pregleduje ta odzivna poročila, natančno pregledala proračunska inšpekcija. Proračunska inšpekcija tudi sicer že pripravlja potreben nabor ukrepov, ki jih bo vlada v svoji koordinativni vlogi tudi sprejela, da bi na koncu dosegla, da bi vsi proračunski uporabniki v celoti upoštevali vse tiste nepravilnosti, na katere računsko sodišče opozarja. In te ukrepe bo vlada predvidoma obravnavala in sprejela ta četrtek na svoji seji, tako da bi lahko do torka potem vse te ukrepe tudi dali na računsko sodišče. Naj povem, da je v tem pregledu nepravilnosti, ki znašajo po navedbah računskega sodišča najmanj znesek 8 milijard oziroma verjetno 12 milijard, kar precejšen del teh napak naveden in najden, zlasti na področju izplačila plač, v delu tudi pri tekočih in investicijskih odhodkih in pri investicijskih transferjih. Gre za nekatere probleme, ki niso povezani samo s tekočim poslovanjem, ampak s sistemsko ureditvijo plač in pa seveda dejstvom, da se je na nekaterih področjih zaposlovalo na začetku devetdesetih let v skladu s predpisi, ki so takrat bili ali pa jih pravzaprav ni bilo in je naknadna zakonodaja zahtevala natančno sistematizacijo in seveda tudi primerno zasedenost določenih delovnih mest. Tako se na primer ugotavlja na ministrstvu za obrambo, da 74 odstotkov vseh nepravilnosti ministrstva za obrambo izhaja iz zaposlovanja v obrambnih silah, približno 300 zaposlenih. In predstavlja na primer ta napaka približno 40 odstotkov vseh napak. In to pravzaprav izvira že iz začetka devetdesetih let. Tudi na drugih ministrstvih prihaja do teh napak, v kar precejšnji meri, zato smo seveda sklenili, da bomo vsem zaposlenim na teh ministrstvih izdali ustrezne in pogojne odločbe, na osnovi katerih bomo v skladu s spremenjeno zakonodajo v tistih primerih, kjer gre za ljudi, ki imajo daljšo delovno dobo, omogočili certificiranje njihovih sposobnosti in seveda tudi priznanje te izobrazbe, kolikor imajo 20 let delovnih izkušenj na tovrstnih delovnih mestih ali tudi več. V drugih primerih pa se bo seveda zahtevala v določenem roku pridobitev izobrazbe in seveda posledično potem izguba delovnega mesta. Skratka tisto, kar želim povedati, je, da bo verjetno ta tema posebej obravnavana tudi na vaši komisiji. Da bomo na vaši komisiji natančno po vsakem od ministrstev, po vsakem od proračunskih uporabnikov, ki je neposredno odgovoren za izvajanje politike, lahko poročali, kaj je bilo [[Opozorilni znak za konec.]] storjeno in kaj bomo seveda v nadaljevanju tudi storili. Dejstvo pa je, da je v letu 2001 bilo prvič pripravljeno poročilo tako, da so se pripravila poročila za vsako posamezno ministrstvo oziroma proračunskega uporabnika in za vlado skupaj. Če primerjamo leti 2000 in 2001 je nepravilnosti v 2001 manj, kar tudi ni tako nepomembno.
Hvala lepa za vaš odgovor. Želite zastaviti dopolnilno vprašanje? Prosim, kolega dr. Bajuk.
Hvala lepa, gospod predsednik. Dejansko to ni bilo moje vprašanje. V zaključnem računu za leto 2001, ki je bil tudi objavljen v Poročevalcu, nas seveda tudi računsko sodišče opozarja na to, da v letu 2001 tudi nismo dobili tega, po čemer sem spraševal, ker nismo dobili še nikoli od vlade Republike Slovenije v ta državni zbor in slovenska javnost ni s temi stvarmi seznanjena. Predvsem je pa to zaskrbljujoče, ker se ravno soočamo s tem, da vlada v teh prihodnjih mesecih pripravlja pospešeno prodajo ali privatizacijo državnega premoženja. In brez teh podatkov ni mogoče dejansko tudi tega oceniti. Ni pa to nobena posebnost. K temu nas vežejo tudi kodeksi fiskalne transparentnosti mednarodnega denarnega sklada in tudi njihov priročnik, ki pa jasno določa, da tudi v teh primerih, kot je Slovenija, ko imamo drugačen računovodski sistem, sicer tako imenovani "cash" sistem, po denarnih tokovih, zahteva vedno takšno poročilo o finančnih naložbah, vse stvarno premoženje ter javni dolg, to se pravi, tudi vse obveznosti. Tega do sedaj nismo dobili. Ocenjujemo, da takšen pristop k transparentnosti javnih financ ni umesten in ni skladen s pravno državo in našim pravnim redom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej sprašujem predsednika vlade. Ali želite vi dopolnilno odgovoriti? Dajete ministru za finance. Prosim, mag. Rop.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Naj povem, da je v okviru ministrstva za finance in vlade še v prejšnjem mandatu bil opravljen natančen popis in pregled vsega premoženja, ki je v lasti države, da je bila tudi ocenjena knjigovodska vrednost tega premoženja, da pa se takrat vlada, zaradi izjemno dragih postopkov, ni odločala za posebno vrednotenje celotnega premoženja. Nedvomno pa, tako kot ste povedali, dr. Bajuk, ministrstvo za finance spremlja finančne naložbe države in jih seveda tudi prikazuje vedno, kadar pripravljamo program prodaje finančnega in stvarnega premoženja, v skladu z zakonom o javnih financah in seveda znotraj in v okviru tega tudi zelo jasno prikažemo knjigovodsko vrednost posameznega premoženja. In ko se izpelje posamezna transakcija izključno in samo v skladu z zakonom o javnih financah in pa programom prodaje, tudi vedno jasno povemo, in ti podatki so na voljo, kolikšna je bila ocenjena vrednost posameznega finančnega premoženja, kolikšna je bila ocenjena vrednost transakcij in seveda tudi, kakšen je iz tega naslova končni izplen. Naj seveda tudi povemo, da moramo v skladu z metodologijo Evropske unije ESA 95 vsako leto, ko se izkazuje primanjkljaj, deficit, in vi dobro veste, da se to vsako leto objavlja v uradnih publikacijah Evropske unije, natančno prikazati tudi oceno povečanja oziroma zmanjšanja vrednosti premoženja in seveda tudi dolga, ki bi eventualno, oziroma zadolženosti, ki bi eventualno iz tega izhajala. Torej pravzaprav to počnemo. Lahko vam pa pripravimo zelo natančen pregled, kjer vam bomo pripravili spisek celotnega premoženja, spisek celotnega finančnega premoženja, knjigovodske vrednosti in seveda tudi vse tisto, kar smo doslej javno in glasno in transparentno pokazali v državnem zboru pri vsakokratnem sprejemanju proračuna, ko smo pripravili program prodaje finančnega in stvarnega premoženja. Glede na to, da danes nismo vedeli, da vas posebej zanimajo te bilance in da vas posebej zanimajo ti podatki, vam nismo mogli pripraviti natančnih številk. Vendar ni prav nobenega problema, mi vam to lahko pripravimo in vam seveda tudi predstavimo.
Hvala lepa, gospod minister. Proceduralno, prosim, kolega dr. Bajuk.
Hvala lepa, gospod predsednik. To niso zahteve enega poslanca. To zahteva naš pravni red, to zahteva naša ustava. Ta državni zbor v vsem, ne samo v tem sklicu, tudi v prejšnjih sklicih, ni nikdar imel od slovenske vlade poročila o tem, kar sem govoril, o finančnih naložbah. Torej v skladu s poslovnikom predlagam, da imamo javno razpravo v tem državnem zboru o tem vprašanju. Hvala lepa.
O tem tokrat ne moremo odločati. Na prejšnji seji je vaša poslanska skupina oziroma vi ste to predlagali, tako da to ni predmet odločanja ta hip. Kolega Sašo Peče ima besedo za vprašanje predsedniku vlade. Prosim.
Spoštovani prisotni! Razlika v slovenskih regijah je občutna. Na to razliko opozarja celo poročilo Evropske unije o prilaganju oziroma vstopanju Slovenije v te evropske integracije. Opozarja nas in nam svetujejo, da pristopimo k tako imenovanemu selektivnemu pristopu pri spodbujanju in oživljanju slovenskih regij, predvsem v smislu zmanjševanja teh razlik. Slovenija je resda nekaj korakov k temu že storila. Zakon o skladnem regionalnem razvoju je žal zakon samo zaradi zakona, ker v sebi ne nosi finančnih virov in nikoli ni mogel zadovoljiti vsebine, ki jo ta zakon nosi. Danes oziroma v teh dneh je v proceduri tudi drug zakon, zakon o pomoči za reševanje in prestrukturiranje gospodarskih družb v težavah. Tudi ta zakon bo, žal, po moji oceni, po oceni Slovenske nacionalne stranke, eden izmed tistih, ki bo zakon zaradi zakona in ne zaradi vsebine. Ker v svoji vsebini ne določa virov sredstev, zaradi tega, ker daje razpršenost odločanja, predvsem na državne uradnike in tisti, ki so zavezani po tem zakonu, enostavno ne bodo vedeli, na koga se obrniti, v kolikšni meri in kako živeti s tem zakonom. V Slovenski nacionalni stranki smo predlagali dve rešitvi. Prvič, da se ustanovi tako imenovani matični sklad, ki bo enoten v okviru enega ministrstva in s sedežem izven glavnega mesta Republike Slovenije, po drugi strani pa s konstantnim virom prihodkov, in sicer 3% davčnih prihodkov proračuna Republike Slovenije. 3% davčnih prihodkov bi znašalo cca 56 milijard, kar pomeni petnajstkrat več, kot vlada Republike Slovenije predvideva s svojim osnovnim zakonom. Toda seveda, ker se bojim, da predloga Slovenske nacionalne stranke ne boste upoštevali in da bo obstoječa regionalna politika podravsko in pa pomursko regijo še potiskala v ozadje in s tem še povečevala razlike, je potrebno poudariti in smiselno povedati, da po statistiki in po vsebini ti dve regiji predvsem izstopata v negativnem povprečju, najsibo po naravnem prirastu najsibo po številu kapitalskih družb najsibo po dobičku. In kot vemo, gospodarske družbe krojijo usodo in pa razvoj posamezne regije. Vprašanje za vas, predsednik vlade: Glede na to, da je bila pred leti seja vlade v Mariboru, na kateri ste načrtovali nekatere rešitve, me zanima predvsem naslednje: Zakaj ni prišlo do oživitve ekonomske cone pod preoblikovanimi pogoji? Drugič: Kje je ideja globalnega razvojnega koncepta za ta del Slovenije? [[Opozorilni ton.]] Takoj bom končal. Kje je projekt mednarodnega kopenskega transportno - logističnega centra in kje je strategija regionalnega industrijskega razvoja, kar so bile osnove v dokumentih oziroma sklepih vlade, ki ste jih sprejeli v mestu Maribor? Hvala.
Hvala lepa, kolega Peče. Gospod predsednik vlade, imate 5 minut za odgovor.
Regionalni razvoj je seveda zelo pomemben. Vlada mu namenja ustrezno pozornost. Čeprav razlika, razvojna razlika med našimi regijami ni tolikšna, kot marsikje v Evropski uniji, se zavedamo resnosti tega vprašanja. Dejstvo je, da bo vprašanje regionalnega razvoja eno izmed najbolj resnih vprašanj prihodnjega razvoja Slovenije. V zadnjem času je bil pripravljen instrumentarij za spodbujanje regionalnega razvoja. Vzpostavljena je tudi institucionalna struktura z agencijo na državnem nivoju in tudi z regionalnimi agencijami. Pripravljajo se regionalni razvojni programi po različnih regijah. Mislim, da so že v sedmih regijah ti programi že bili sprejeti. Drugje so še v pripravi. Marsikje, v nekaterih regijah, na žalost tudi v tistih, ki so morda najbolj izpostavljene, v tem primeru pomurska in pa podravska, prihaja do določenih zamud pri pripravi regionalnih razvojnih programov, tudi zaradi usklajevanja notranjih regijskih interesov, ker to usklajevanje včasih terja preveč časa. Vendar, cel proces je v razvoju. Pričakujemo, da se bo tudi kvaliteta regionalnih razvojnih programov povečevala, da se povečuje strokovna usposobljenost, institucionalna usposobljenost in da bo v naslednjih letih tudi učinkovitost spodbujanja regionalnega razvoja lahko boljša. Ker stvar ni samo v tem, koliko sredstev nameniti posamezni regiji, ampak kako ta sredstva čimbolj učinkovito porabiti. Za to pa so potrebni kvalitetno pripravljeni regionalni programi, ki bodo resnično reševali prava razvojna vprašanja, vprašanja regije. Država je namenjala in še namenja in bo namenjala sredstva za regionalni razvoj po različnih osnovah. Gre za neposredna sredstva za regionalni razvoj, ki jih je v letu 2002 blizu 9 milijard, mislim da 8,8 milijard. Od tega nekaj sredstev tudi sredstev Evropske unije. Potem gre za posredna sredstva, ki jih štejemo za regionalna sredstva, osrednje regionalne spodbude, ki jih je okoli 80 milijard. V širšem smislu gre pa še za dodatnih 140 milijard, ki so tudi usmerjene v regije v različnih osnovah in različnih postavkah. V naslednjih dveh letih, 2003 in 2004, bo teh sredstev še več. Pridružujejo pa se jim tudi sredstva za pospeševanje zaposlovanja, za aktivno zaposlovanje, ki jih je v letošnjem letu, mislim, da okrog 19 milijard in ki so v veliki meri usmerjena v manj razvita območja. Dodajajo se sredstva za pospeševanjekonkurenčnosti gospodarstva, ki jih povečujemo v aktualnih proračunih. In tudi ta sredstva so usmerjena tudi v ta območja. Da ne govorimo torej tudi o sredstvih za prestrukturiranje podjetij. In zakon, ki ste ga omenili, zakon, ki bo omogočal pomoči, enkratne pomoči za podjetja v težavah, bo igral največjo vlogo očitno ravno v teh regijah. Že sedaj vidimo, se pripravlja ustrezen program za Pomurje, pa tudi drugje. Tako da razvojni problem seveda obstaja, vzpostavljeni pa so instrumenti na podlagi zakona, ki je bil sprejet ne dolgo nazaj, vzpostavljene so institucije in pripravljamo se tudi na črpanje sredstev Evropske unije, za kar je tudi potrebna institucionalna usposobljenost države. Hvala.
Želite zastaviti dopolnilno vprašanje? Prosim, kolega Peče.
Pravite, institucije so vzpostavljene, pravite, projekti so narejeni, in pa pravite, da v naslednjih 10 letih se bodo te regionalne razlike zmanjšale. V naslednjih 10 letih. Gospod Drnovšek, mestu Maribor je vlada Republike Slovenije tiste tri projekte oziroma štiri, ki sem jih prej točno imenoval, podala na pladnju pred dvema, tremi leti. Do realizacije ni prišlo. In jaz sem iskreno upal, da mi boste odgovorili tako, kot ste zapisali v sklepu vlade, zaradi neznanja, neelastičnosti in pa slabe odzivnosti. In v zvezi s tem dajem pobudo, da bi se v mestu Maribor, okolici in pa mestu predvsem kot tistem centru, ki za sabo nosi skoraj eno tretjino Slovenije, ti projekti končno začeli odvijati. Toda pristop je drugačen. Ni dovolj, da samo v Ljubljani rečete, imamo projekte in imamo institucije, če jih drugje ne znajo oziroma se jih ne znajo dotakniti in pa realizirati. In jaz od vas, od predsednika vlade ali pa od vlade v celoti pričakujem, da v takih primerih, ko ponujate oziroma ko na podlagi zakona dajete projekte izven mesta Ljubljane, o tem obvestite vsaj predstavnike lokalnih skupnosti, ne župana. V preteklem mandatu je s tem področjem župan bil seznanjen, a ni prišlo do nobenega odgovora s strani aktualnega župana. Več moramo narediti kot tako enostavno komuniciranje. To nas bo pripeljalo k temu, da bomo zmanjšali regionalne razlike dosti prej kot v naslednjih 10 letih. In mislim, da je to cilj in pa interes vseh nas danes tu. Hvala.
Gospod predsednik vlade, želite dodatno odgovoriti na vprašanje. Prosim.
Ja, na kratko. Gospod poslanec je izpostavil torej tisto vprašanje in tisti problem, ki ga tudi sami ugotavljamo. Namreč pomanjkanje programov v samih regijah, včasih premajhna odzivnost regijskih ali občinskih struktur. Potrebno je vzpostaviti partnerstvo med državnimi agencijami in seveda med regionalnimi strukturami. Brez tega seveda ni mogoče iz centra postavljati razvoja posameznim regijam. Vsekakor so potrebne državne institucije, državna sredstva, usmerjena v regije, potrebni pa so programi v regijah. Podravska regija je ena izmed tistih, kjer je bil ta problem do sedaj prisoten, torej premajhna odzivnost in premalo programov. Z državne strani je bilo sicer marsikaj narejenega, tudi na področju infrastrukture, ki je v Mariboru bila deležna kar precejšnjih spodbud in solidnega razvoja. Tudi sicer se je gospodarska situacija stabilizirala po tistem šoku, po izgubi trgov v nekdanji Jugoslaviji, po prestrukturiranju ali propadu nekaterih večjih podjetij, ki niso mogla obstati v novih pogojih. Tako, da opažamo tudi pozitivni trend, tudi zmanjševanje nezaposlenosti, čeprav obstaja dejstvo, da je nezaposlenost v podravski regiji še vedno nadpovprečna in problem še naprej izpostavljen. Vendar, še enkrat, institucije so vzpostavljene, sredstva so na razpolago in se bodo povečevala, naša in evropska. Potrebna pa je poleg državnih prizadevanj tudi samoiniciativnost oziroma iniciativnost v regijah in v občini. Hvala.
Prosim, kolega Peče. Imate proceduralni predlog. Prosim.
Hvala za to možnost. Jaz bom izkoristil priložnost in prosil, če damo na glasovanje, da se ta problematika razvoja mesta Maribor in pa širitve širšega kroga partnerjev, ki bi pri tem sodelovali, torej ne izključno Vlada Republike Slovenije in pa aktualna mestna oblast, kar se je, žal, izkazalo za neustrezno, uvrstimo tudi na sejo državnega zbora in s tem pomagamo preko 200.000 ljudem v tem okolju. Hvala.
Da ne bo takih nesporazumov, kot je bil prej pri kolegu dr. Bajuku, vas sprašujem, ali se sklicujete na drugi odstavek 246. člena. Namreč ta pravi, da poslanec, ki postavi ustno vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru predsednika vlade, ministra ali generalnega sekretarja in da o tem odloči državni zbor brez razprave. Prej smo v času, ko ste postavljali vi, kolega Peče, vprašanje predsedniku vlade, razčistili tudi s kolegom dr. Bajukom, da se je želel sklicevati na isti člen, čeprav tega ni povedal, menil pa je javno razpravo. Zato je prišlo do nesporazuma. Torej oba, kolega dr. Bajuk in kolega Peče želita, da jutri z glasovanjem v večernem delu državni zbor odloči brez razprave, da se na naslednji seji izvede razprava o odgovorih na njuni poslanski vprašanji. Jutri bomo torej zvečer glasovali o vajinem predlogu. Zdaj pa dajem besedo kolegu Janezu Janši. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik! Glede na to, da sem najavil podobno vprašanje kot poslanski kolega, ki je spraševal pred mano, bi nadaljeval z vašo trditvijo, da se je situacija v severovzhodni Sloveniji stabilizirala in da je stanje na poti izboljšave. Vendar, če pogledamo zadnjih deset let in razvojne zaostanke posamičnih regij v Sloveniji v tem času, vidimo, da so se te razlike v desetih letih, kar ste na čelu slovenske vlade, s kratko prekinitvijo, v glavnem povečevale. Ta stabilizacija, ki ste jo omenjali, pomeni, da ima danes Maribor in tudi celotna regija skoraj trikrat več brezposelnih kot Ljubljana in osrednja ljubljanska regija. Stabilizacija na tej točki pomeni katastrofo. Še bolj zanimiva je vaša izjava, ki ste jo dali 4.11., kjer pravite, "upoštevati moramo, da je Maribor bolj depresivno mesto in da je takšna tudi celotna regija". Ali se vam ne zdi nekoliko cinično, potem ko ste bili deset let na čelu vlade, ki je kreirala te razvojne razlike in tudi to depresijo in ki je na nek način torej oškodovala tudi to mesto s takšno politiko, da daste takšno izjavo? Da najprej nekoga oškoduješ, potem pa ga obtožiš, da je depresiven? Zanima me: Kaj natančno ste mislili s to izjavo? In tudi: Kaj konkretno boste kot vlada storili, da se stanje ne bo ustavilo na tej točki, kjer je zdaj stabilizirano? Najlepša hvala.
Gospod predsednik, prosim, imate besedo.
Hvala. V ekonomiji se uporablja izraz "depresiven" ne v tem smislu, psihološkem, ampak gospodarskem; lahko je kakšno gospodarsko stanje depresivno ali kakšna regija v gospodarski depresiji. In Maribor in podravska regija vsekakor to je bila. Izhajajoč iz objektivnih dejstev, za katera vsi vemo ali bi vsaj morali vedeti, Maribor s staro industrijo je bil pretežno usmerjen na trge nekdanje Jugoslavije ali še naprej, na trge Sovjetske zveze ali pa Iraka. To so vse trgi, ki so s slovensko osamosvojitvijo propadli, dobesedno čez noč jih ni bilo več. Zato je država sicer poskušala reševati nekatera večja podjetja, kot je na primer Tam, in namenjala tudi precejšnja sredstva za to, vendar se je v nekaterih primerih pač pokazalo, da enostavno to ni mogoče, da ob tako velikih šokih, tako nenadnih izgubah trgov podjetij ni možno rešiti, razen če bi jih na dolgi rok vzdrževali z državnimi sredstvi, kar pa seveda ne gre. No, zato so bila opravljena prestrukturiranja, na koncu seveda boleča, vendar tudi že uspešna. Vzpostavljenih je tudi precej novih podjetij, razvijajo se nova mala in srednja podjetja, tudi v Mariboru, in opazen je, čeprav še ne velik, ampak opazen je že pozitiven premik v zadnjem času,vsaj kar se tiče brezposelnosti, torej da je nekoliko zmanjšana, čeprav je res, da je večja od republiškega povprečja, še približno za, mislim, da okrog 50%. To je pa razumljivo, da seveda osrednja slovenska regija pač odstopa v pozitivnem smislu in je totežko vzeti za primerjavo. Objektivni vzroki torej so narekovali težjo startno pozicijo Maribora in z regionalno politiko, s sistemom, z institucijami, sredstvi, ki se vzpostavljajo, mislimo seveda zajeti predvsem takšna območja. V Sloveniji so to predvsem pomurska regija, pa podravska, zasavska in pa spodnjesavska regija. Te so po kombiniranih podatkih tiste, ki so na zadnjih štirih mestih. In vlada se tega problema seveda zaveda. Govoril sem že pri prejšnjem vprašanju o tem, da pa je potreben seveda pristop z obeh strani, iniciativa seveda tudi s strani domače občine, regije, domačih dejavnikov, kadrov in pričakujemo, da so vzpostavljene zelo dobre osnove za to, da se ti razvojni trendi obrnejo oziroma okrepijo v smeri razvoja manj razvitih ali recimo odpravljanje depresivnih regij, če jih tako imenujem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dopolnilno vprašanje, kolega Janša. Se lahko izklopite, gospod predsednik vlade? Hvala.
Pojem depresivnost izhaja iz psihologije, ne iz ekonomije. V ekonomiji se uporablja zelo redko in skoraj nikoli za opis neke regije, ki je nazadovala v ekonomskem in razvojnem smislu. In doslej tega nismo nikjer zasledili. Vendar ni to glavno vprašanje. Glavno vprašanje je: Zakaj vse to, kar ste zdaj naštevali, da se bo zgodilo, ni bilo narejeno že doslej? Kajti šoki, o katerih govorite, sodijo v čas pred osmimi leti. Tako da ti šoki niso bili samo v tej regiji, so bili tudi v nekaterih drugih. Dejstvo pa je, da v tem času do prestrukturiranja ni prišlo. Vlada ni ponudila programov, s katerimi bi okrepila razvoj malega in srednjega podjetništva. Vlada ni zagotovila finančne discipline, kar bi kreiralo bolj ugodno okolje za ta razvoj. In po vsem tem, kjer ni bilo pogojev za takšen razvoj, govoriti o tem, da se ni nič zgodilo in da je treba upoštevati predvsem dejstvo, da je Maribor depresivno mesto in da je takšna tudi celotna regija, kaže ne samo na pomanjkanje nekih idej, razvojnih idej, ampak kaže tudi na zelo ciničen odnos sedanje centralne oblasti do tistih, ki so v tem času ravno zaradi te oblasti nazadovali. Zato še enkrat sprašujem predsednika vlade: V čem bo ravnanje v prihodnosti drugačno od ravnanja v zadnjih desetih letih, zato, da tam stanje ne bo ostalo stabilizirano?
Hvala lepa. Gospod predsednik vlade, prosim.
Slovenija je uspela, glede na druge tranzicijske države, ki so doživljale podobne šoke, sorazmerno uspešno amortizirati takšne težavne probleme, oziroma problemi vsekakor so in bilo bi nerealno pričakovati seveda idealne rešitve, kjer se lahko z neko paličko, čarobno paličko razrešijo vsi razvojni problemi. Izjemno veliko smo v tem času delali, sami veste, pri izgradnji slovenske države, vzpostavljanju vseh institucij, navsezadnje tudi institucij regionalnega razvoja. In tisto, česar v tržnem gospodarstvu ne more biti - ne more biti tega, da bi država vzpostavljala, recimo, neka nova podjetja namesto tistih, ki niso mogla obstati - nujno mora to biti kombinirano z iniciativo iz same regije, iz samega območja. Tako da regionalni razvoj vsekakor je težaven povsod v svetu in mislim, da se resno z njim soočamo in da lahko upravičeno pričakujemo, kot sem že prej dejal, izboljšanje trendov; osnove za to so, je začetek takšnih gibanj, so institucije in so tudi programi sedaj na boljši poti. Morda bi državni sekretar Strmšnik [[...]]
Žal, gospod predsednik, v skladu s tretjim odstavkom 240. člena vam lahko pomaga samo minister ali generalni sekretar.
Dobro, v redu. Potem lahko še kakšna pismena poročila dodamo, da sedaj ne bi vlekel. Ampak bistveno v tem trenutku je, da se - in moram reči, vlada se vsekakor strinja s tem, kot razumem intenco vaših vprašanj - da se na področju regionalnega razvoja čim bolje pripravimo, da bomo lahko koristili tudi sredstva, sorazmerno obsežna sredstva Evropske unije na tem področju. To je eno izmed temeljnih skupnih vprašanj tudi Evropske unije. Obstaja solidarnost na tem področju, zato so že sedaj naša prizadevanja usmerjena, da pridobimo čim več sredstev in da vzpostavimo ustrezne institucije. Na ta način lahko hitreje zmanjšamo tudi razvojni razkorak, kot pa bi ga sicer samo z lastnimi silami. Nobena država v Evropski uniji ni tega storila sama, ampak so to storile z obsežnimi razvojnimi programi oziroma strukturnimi programi Evropske unije in z obsežnimi sredstvi, ki so jih od tam dobile. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, gospod predsednik vlade. S tem smo zaključili tisti del, v katerem ste dolžni odgovoriti na vprašanja kolegic in kolegov vi, kot predsednik vlade, in poslej bodo na vprašanja kolegic in kolegov odgovarjale ministrice in ministri. Najprej na vprašanje kolegice Marie Pozsonec minister za zdravje. Prosim, kolegica Pozsončeva, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vsem prisotnim lep pozdrav! Ministrstvu za zdravje naslavljam naslednje vprašanje: Zakaj zdravniki, ki delajo v komisijah Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije ter odločajo o pomembnih vprašanjih, ki se kratkoročno in dolgoročno odražajo na izidih zdravljenja oziroma zdravstvenem stanju bolnikov, kot na primer v bolniških staležih, invalidskih upokojitvah, ne sodijo pod direkten strokovni nadzor Zdravniške zbornice Slovenije? Po mojem vedenju so zaradi sedanje zakonske ureditve ti zdravniki pri delu v teh komisijah izvzeti iz regulativ oziroma Zdravniška zbornica Slovenije nima nadzora nad strokovnostjo njihovega dela, kar se odraža z manjšo zaščito bolnikov na teh področjih. Na te probleme opozarjajo tudi stranke v poslanski pisarni. Menim, da je tu pravna praznina, ki bi jo bilo potrebno odpraviti tudi s sprejetjem zakonskega dopolnila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, gospod minister, imate besedo.
Gospod predsednik, poslanke in poslanci! Spoštovana gospa poslanka! Mislim, da bom lahko v tem kratkem odgovoru pojasnil, da pravne praznine ni. Zdravnike, in to vse, zavezuje k etičnosti in strokovnosti dela svoje dejavnosti poleg Hipokratove prisege tudi zakon o zdravstveni dejavnosti, ki izrecno pravi, da so vsi zdravniki pri zdravstveni dejavnosti zavezani kodeksu medicinske deontologije in vsem drugim strokovnim in etičnim kodeksom Zakon o zdravniški službi natančno opisuje, kaj je zdravstvena dejavnost in, da skrajšam, lahko povem, v tem opisu je povsem razvidno, da tudi tako imenovano papirnato delo komisij vključuje to definicijo, zlasti ker te komisije lahko predse pokličejo tudi paciente za natančnejšo razjasnitev. Naj dodam še drugo razlago. Vsi ti zdravniki imajo tudi zdravniški dodatek, ki nekako ekonomsko dokazuje, kakšno je njihovo delo, ki ga v tem trenutku opravljajo. Tudi predpisi, ki urejajo delo zbornice, zakon o zdravniški dejavnosti, v ničemer ne izločajo zdravnikov, ki delajo v teh komisijah, da ne bi bili pod pristojnostjo strokovnih nadzorov zbornice. Danes, ob poznavanju vašega vprašanja, smo preverili pri zdravniški zbornici, ki nam je potrdila, da teh izvzetkov ni. Seveda pa gre za praktično posledico, število teh pregledov. Strokovni nadzori se opravljajo pri zbornici zaradi omejenega števila tam, kjer meni, da je smiselno. In naj ob tej priliki povem, da lahko na ustrezno pobudo pride tudi do izrednega strokovnega nadzora, ki ga v tem primeru zbornica mora opraviti. Menim, gospa poslanka, da morda prihaja do posameznih izjem, ki jih poznate, zato smo tudi pregledali število zdravnikov, ki imajo licenco. Preverili smo število zdravnikov z licenco pri zavodu za zdravstveno zavarovanje. Od 51 zdravnikov jih ima licenco 49, za 2 zdravnika nismo mogli uspeti do zdaj izvedeti, ali sta v postopku obnavljanja ali gre za kakšen drug primer. Torej vsekakor bi želel reči, da zakonske podlage obstajajo in da morebitni primeri, ki ste jih omenili, so morda primeri slabe prakse. Nimamo pa konkretnega vprašanja na to temo. Hvala lepa.
Želite dati dopolnilno vprašanje? Ne. Hvala lepa. Preden dam besedo kolegu Soku, naj povem, da bo najprej ponovil vprašanje, ki ga je na prejšnji seji zastavil ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, imel bo 3 minute za to vprašanje, vlade oziroma minister pa 5 minut za odgovor. Prav tako pa bo danes zastavil vprašanje ministru za delo, družino in socialne zadeve ter ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Tudi tukaj 3 minute in 5 minut za odgovor. Imate besedo, kolega Sok. Prosim. Morate pa najprej ponoviti vprašanje, ki je bilo že zastavljeno. Prosim.
Hvala za besedo. Nisem vas povsem razumel. Najprej naj ponovim vprašanje s prejšnje seje. Torej, če čisto na kratko ponovim vprašanje, sem ministra za kmetijstvo vprašal, ali bo ministrstvo za kmetijstvo podaljšalo rok za uveljavitev pravilnika o veterinarsko sanitarnih pogojih, ki začne veljati 25. novembra leta 2002. Gre namreč za to, da so se v skladu s tem pravilnikom nekateri obrati predelovalne industrije uspeli v tem času prilagoditi novim zahtevam pravilnika in so pridobili ovalni žig, ki jim določa oziroma ki jim daje pravico, da se registrirajo kot izvozni obrati in lahko izvažajo tudi izven področja Slovenije, se pravi v države Evropske unije, medtem ko se nekateri drugi obrati, tu sem omenil klavnicona Ptuju, ki je zelo pomembna za to našo regijo, ptujsko-ormoško območje, ti obrati pa se niso uspeli, ker so se prepozno začeli prilagajati zaradi nerešenih denacionalizacijskih in pa drugih postopkov. Torej, spraševal sem ministra za kmetijstvo: Ali bo ministrstvo za kmetijstvo tem obratom podaljšalo rok za eno leto? S tem bi jim omogočilo, da pridobijo status industrijskih obratov in si s tem zagotovijo tudi možnost večje predelave, kajti, sicer bodo končali kot obrtni obrati, kar pa jim ne daje možnosti preživetja v prihodnji skupnosti, se pravi v Evropski uniji. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Sok. Gospod minister za kmetijstvo, mag. But, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa. Za zadnjič se opravičujem, ker sem bil v Bruslju na pogajanjih. Zato nisem bil tukaj prisoten. Kar se tiče dotičnega vprašanja, je seveda zelo pomembno, saj se nanaša na precej visoko število obratov na področju mestne industrije. Prvič bi pa rad poudaril, da so vse te stvari glede obveznega prilagajanja znane od leta 1999 naprej, ko smo kot država sprejeli tudi v tem državnem zboru program prilagajanja pravnega reda in vseh aktivnostih, vezanih na to. V zvezi s tem so vsa podjetja imela veliko aktivnosti, ki smo se jim jih posvečali. Takosmo leta 1999 in 2000 organizirali ustrezne delavnice, na začetku leta 2001 pozvali vsa podjetja, da pripravijo konkreten operativni program, imeli številne bilateralne pogovore s številnimi. Velik del teh podjetij se je prilagodil in uspel prilagoditi. Vto so vložili veliko sredstev. Tudi ministrstvo jim je v okviru nacionalnega programa, zadnje leto tudi v okviru predpristopne pomoči Sapard dovolj spodbudno pomagalo, tudi nekaterim podjetjem iz severovzhodne Slovenije. Nadalje: letos smo imeli 14-dnevno inšpekcijo Evropske unije, ki je bila zelo pozitivna in je potrdila velik napredek od leta 1999 do 2002. Hkrati je naložila državi, da ima možnost, da lahko na osnovi posebnega pravnega okvira operativno ovrednoti stanje priprav na posameznem obratu. V ta namen je v tem tednu že izšel podzakonski akt, na osnovi katerega ministrstvo veterinarsko upravo zadolžuje, da pregleda posamezno, od primera do primera, vsak primer prilagajanja in lahko ustrezno, skladno z eventualnim napredkom ovrednoti, da se je začelo z določenimi aktivnostmi, da iz opravičljivih razlogov te aktivnosti še niso končane in da bodo končane v doglednem roku. Če je temu tako, potem se lahko ta rok tudi podaljša; seveda tam, kjer niso nič postorili in ničesar ukrenili in so pač štiri leta preprosto čakali, v tem primeru teh razlogov na osnovi tega pravilnika ni. Če se je pa kaj zapletlo, na primer pri prostorskih dokumentih ali kakršnihkoli drugih dokumentih, ali je investicija v začetni fazi in je jasno, da bo na primer meseca junija alimaja končana, v tem primeru lahko na osnovi tega pravilnika, ki smo ga uskladili, veterinarska uprava podaljša od primera do primera to prilagoditveno obdobje. Ni pa možnosti, da bi rekli: za eno leto podaljšamo vse skupaj. Ocenjujem pa, da ta uredba pravzaprav v ničemer ne bo v nasprotju s pravicami potrošnikov, bo pa izjemno veliko, visoko stopnjo narejenega pri velikem delu podjetij na nek način potrdila. Tistim, ki pa so resnično iz opravičljivih razlogov bili obremenjeni s postopkovnimi aktivnostmi, na primer pridobitvijo ustreznih dokumentov, in so prepozno začeli z usposodobitvenimi deli, bo pa tudi omogočeno, da na osnovi zelo konkretnih, pa za vse enakih startnih možnosti, do tega tudi lahko prišlo, da se podaljša, vendar mora biti na osnovi programa jasno, da je nekaj že narejenega, da se dela, da se začenja delati, da se izvaja in kdaj bo končano. Hvala.
Hvala lepa, gospod minister. Zdaj dajem besedo kolegu Soku, da postavi vprašanje v okviru 20. seje zbora. Prosim.
Hvala lepa za ta odgovor. Če sem pravilno razumel, bo ministrstvo racionalno pristopilo k reševanju tega perečega problema. Torej, danes pa bi gospodu ministru postavil naslednje vprašanje. Poglejte, slovensko kmetijstvo je pred časom doživelo zelo veliko izgubo zaradi pojava BSE, tako imenovane bovine s pondiforne encefalopatije. Vnos te bolezni do tega trenutka v državo Slovenijo ni bil pojasnjen, prav tako vem vsaj za enega rejca, pri katerem je bila ta bolezen ugotovljena, iz občine Ormož, da do danes ni dobil povrnjenih stroškov oziroma ocenjene škode. Pred nami je že nova afera, ki bo ponovno prizadela kmetijsko proizvodnjo, to je afera s pojavom kloramfenikola v mleku. Sam ocenjujem, da je ministrstvo tukaj ravnalo nekoliko nelogično, kajti med tistimi, ki so utrpeli škodo, med potencialnimi kršitelji, o katerih danes ministrstvo govori, so tudi mnogi tisti kmetje, ki ne spadajo med potencialne kršitelje, pa so prav tako bili skozi to mlečno afero prizadeti. Sedaj sicer ministrstvo nekoliko drugače k temu pristopa, ampak škoda je že narejena. Škoda je nastala zaradi neposredne izgube, ki jo ocenjujete na sto milijonov tolarjev. Škoda je nastala zaradi izgube določenih trgov v naši bivših jugoslovanskih republikah, škoda pa seveda, ki bo še prišla, nastaja zaradi izgube zaupanja potrošnikov tukaj doma. Torej sprašujem, pravzaprav bi to bilo vprašanje za celotno vlado: Zakaj takšen pristop? Zakaj takšen način reševanja tega perečega problema, ko pa bi ga bilo mogoče rešiti na drugi način? Prav tako sprašujem: Ali držijo govorice, da bo v prihodnosti preprečena prodaja kmetijskih proizvodov prek posredništva, prek mreže trgovin? Ali res drži trditev, da bodo kmetje lahko svoje proizvode prodajali le na kmetiji in na najbližji tržnici? Torej to je vprašanje za ministra za kmetijstvo. Ta čas, ki mi je še ostal, pa bom izkoristil še za to, da bom postavil vprašanje ministru za delo, družino in socialne zadeve, in sicer bom vprašanje nekoliko skrajšal. Pred sabo imam dopis delavke - povedal bom v inicialkah - S.D. iz občine Ormož, ki je od leta 1997 pa do danes, torej v roku petih let, prejela kar 33-krat pogodbo o zaposlitvi v podjetju, kjer je delala. Torej 33-krat ji je bilo delovno razmerje s pogodbo na novo vzpostavljeno za določen čas. Novi zakon o delovnih razmerjih, ki bo začel veljati s 1. januarjem, bo sicer takšne načine reševanja zaposlitve za določen čas [[...]] [[Sprožil se je znak za konec.]] Ali moram končati?
Ja, prosim, da zaključite misel.
Dobro, bom potem nadaljeval s tem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej dajem besedo ministru za kmetijstvo mag. Butu, potem pa tudi ministru za delo dr. Dimovskemu. Prosim.
Hvala lepa. Kar se tiče vprašanja prepovedanih antibiotikov, ki ne smejo biti predmet živila, ki ga uživajo ljudje, moram reči, da velja enoten predpis v evropskem prostoru med državami članicami in kandidatkami za vstop. Izvaja se obvezen redni monitoring. Na osnovi tega monitoringa, ki smo ga doslej izvajali dvakrat letno na število predpisanih odvzetih vzorcev, enako kot povsod v evropskem prostoru, nikoli nismo ničesar odkrili. Ko smo po določenih sumih šli v individualno vzorčenje, ki ga seveda ne zahteva evropski pravni red in ga doslej nikoli nihčeni izvajal, razen letos spomladi, ko se je ta problem pojavil v Nemčiji, Nemčija, smo prišli do 16 potencialno okuženih mlečnih prog, ki so bile potrjene od 171 kasneje tudi v referenčnem laboratoriju Vageningenu na Nizozemskem. Torej tisti trenutek, ko smo to prejeli - to je bilo 8. novembra - je bilo treba ukrepati. To pomeni, ukrepati, prepovedati oddajo mleka na tistih progah, kjer je bilo mleko onesnaženo na celotni progi; pred tem so se vzeli individualni vzorci. In ko so individualni vzorci bili potrjeni, so se proge, razen individualnih vzorcev, sprostile. Na osnovi tega je veliko vprašanj, zakaj se je ukrepalo. Mislim, da nobenega drugega možnega načina ni, kot da je bilo potrebno ukrepati, kajti če bi mi še naprej sprejemali mleko s teh prog, v tem primeru bi ravnali proti mednarodnim pravilom, proti pravilom mednarodne zdravstvene organizacije in proti pravicam potrošnikov. To pomeni, da potrošniki imajo pravico, da jim zagotovimo nesporno neoporečno živilo. V ta namen vzpostavimo sistem, sistemmora delovati in stvar države je, da v primeru, če se ugotovi, da se je v obtoku pojavilo okuženo, onesnaženo ali potencialno nevarno živilo, da se to živilo nemudoma odstrani iz obtoka in da se zopet sprosti takrat, ko je za to možnost. Ostalo je pa stvar poslovnih subjektov. Odkriti, zakaj in čemu je do tega prišlo, je najprej stvar tistih, ki so odgovorni za to, da se proizvodnja vrši. To so v prvi vrsti kmetijske zadruge, ki morajo zagotavljati neoporečno in zdravo surovino svojemu kupcu, to je mlekarna. Ampak seveda, tukaj gre za širšo zadevo. Vsi si želimo, da se ta problem čimprej reši. Zato smo k temu pristopili na širši način. Ugotovili smo, da ravno danes, da je bilo večina tistih, ki smo jih doslej dobili, individualnih vzorcev, ki so bili potrjeni kot sumljivi, ki smo jih poslali v referenčne laboratorije, potrjeni kot pozitivni; trije iz Vipavske doline so bili pa sicer potrjeni z isto vsebnostjo, kot jo je potrdil naš laboratorij, hkrati so jih pa predlagali kot negativne. Medtem ko so ostali,tisti, ki smo jih doslej dobili, pozitivni; s tem, da so pač dejali, da naj v državi sami presodimo, kakšna bo potem odločitev. Zdaj je bilo odvzetih 16.000 individualnih vzorcev -prejšnji teden. Če je vseh 16.000 individualnih vzorcev negativnih, potem je odgovor jasen, da je šlo za okužbo prek mleka, ko mleko ni bilo več v živali. Če pa je kateri od vzorcev, pozitiven, pa pomeni, da mora biti vzrok drugje: ali je to zdravljenje živali ali pa je to kakršenkoli drug vzrok. Skratka, v tem tednu bo jasno, ali je izločitveni faktor, da se je okužba oziroma onesnaženo mleko pojavilo, iz živali ali ni prišlo iz živali. To je tisto, kar bo dalo velik del odgovora. V tem trenutku je pa pomembno, da stvar čimprej saniramo, da se enostavno zaščiti vse tri nivoje: en nivo so potrošniki, mislim, da potrošniki lahko z zagotovostjo kupujejo sedaj neoporečno mleko - drugo so kmetje. To, da smo ugotovili dejstvo, ki obstaja, da kloramfenikol v mleku je prisoten, seveda nesporno govori o tem, da imamo dejstvo, nimamo pa še kršitelja. Imamo potencialne kršitelje, zato ne smemo še vse tiste do takrat proglasiti kot kršitelje, dokler jim ni kršitev dokazana. [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]Samo, če dokončam misel. Medtem ko vse tisto, kar je vezano na ostala dogajanja: treba je zaustaviti tudi pogrom nad kmeti, ker večina kmetov je ravno tako poštenih kot večina drugih ljudi in garajo na svojih domačijah, kot pa tudi nad državnimi uslužbenci. Ti izvajajo samo in nič drugega kot z zakoni predpisane ukrepe.
Hvala lepa. Tudi gospoda ministra naj opozorim, da imamo po novem v državnem zboru novost. To je novica na displayu, ki kaže, koliko čez dovoljeni čas je govornik šel. Če kdo prekorači čas, se znajde v rdečih številkah. Kolega Sok, verjetno imate dopolnilno vprašanje. Če drugega ne, za ministra Dimovskega, prosim.
Ja, to bi bilo zanimivo, ker to bo še veliko besed potrebnih za razčiščevanje tega problema. Tako da tu danes ni niti čas, da bi lahko to naredili. Zato bi nadaljeval z vprašanjem, ki sem ga začel naslavljati na gospoda Dimovskega, in sicer sem končal s tem, da je delavka v 5 letih 33-krat sklenila pogodbo za določen čas. Novi zakon, ki bo začel veljati 1. januarja, bo sicer to možnost preprečeval, in sicer bo lahko sklenila največ dve pogodbi v roku 2 let, tako govori 53. člen tega zakona, vendar zakon, ki je pred nami, nič ne govori o tem, kako po tistem, če delodajalec delavke ali pa delavca, ki ga je dvakrat zaposlil za določen čas, ne bo zaposli za nedoločen čas. Enostavno se bo pač dogajalo ob naši praksi, ko se sklepajo pogodbe tudi za mesec, dva ali pa tri, da se bodo delavci znašli v izredno težkem položaju in da bo prišlo v praksi velikokrat do odpuščanja delavcev in si bodo, takšni in drugačni, ti delavci morali iskati zaposlitev v drugih delovnih organizacijah. Torej postavljam vprašanje ministrstvu: Kako bo vaše ministrstvo ukrepalo, da bodo delavci v prihodnosti bolj zaščiteni in da ne bodo prihajali v takšen položaj, v takšno pozicijo, kot se je to dogajalo do sedaj, ko so jim dejansko podaljševali pogodbe za določen čas iz meseca v mesec? Hvala lepa.
Hvala, kolega Sok. Odgovor, gospoda dr. Dimovskega.
Hvala lepa za to vprašanje. Seveda, na tako vprašanje je potrebno odgovoriti kar precej široko, ker zadeva stari zakon o delovnih razmerjih in novi zakon o delovnih razmerjih in nekaj podvprašanj, ki ste jih tukaj postavili. Pod eno bi rekel to, da že sama navedba 33-krat podaljševanje delovnega razmerja, kaže na to, da je na tem področju moralo priti do nekega omejevanja, ki ga po prejšnjem zakonu ni bilo. Naj pa takoj povem, da že po prejšnjem zakonu, če je bilo to podaljševanje za določen čas nezakonito, je tako imenovana zakonska domneva - mislim, da je bil to 18. člen starega zakona o delovnem razmerju -, da se taka zaposlitev smatra za nedoločen čas. In enako zakonsko domnevo o nezakonitem upoštevanju določenih pogojev pri zaposlitvi, se po novem zakonu o delovnih razmerju po 54. členu pa šteje kot zaposlitev zanedoločen čas. To je, kar se tega tiče. Če je bilo katerokoli od teh nadaljevanj, da tako rečem, tako imenovanega veriženja, kot mu rečemo v praksi, je seveda lahko prišlo do tega, da bi ta delavka, ali anonimno, ali pa tudi z imenom in priimkom, ali kako drugače, obvestila inšpektorat za delo. Mi smo že večkrat pozvali zaposlene in tudi druge, da če imajo indice določenega nezakonitega ravnanja ali delodajalca ali kako drugače, da prosim, sporočijo to inšpektorju za delo. To je prvi del odgovora, ki semga želel povedati. Drugi del, ga bom na kratko povedal. Novi zakon o delovnih razmerjih je seveda tako prakso veriženja na nek način poskušal omejiti. V tako imenovanih pogajanji med socialnimi partnerji je bilo seveda vprašanje, kako in na kakšen način to doseči. Evropska praksa je na tem območju pravzaprav dosti različna. Obstaja pa nekako, da je omejitev zaposlovanja za določen čas vezana ali na dve leti ali na tri leta. In to so bila pravzaprav tudi ta vprašanja, ki smo si jih socialni partnerji med seboj postavljali. Na koncu je prevladala nekako odločitev, da je zaposlitev omejena na dve leti za določen čas, vendar s prehodnim obdobjem za triletno obdobje za velike delodajalce do 1.1.2007, za male delodajalce pa za triletno obdobje do 1.1.2010. Kar vpraksi konkretno pomeni, da lahko delodajalec 31.12.2006 še sklene pogodbo za določen čas za triletno obdobje. S 1.1.2007 se pa začne tako imenovano obdobje za dve leti za velikega delodajalca. Zakon o delovnih razmerjih je seveda zaradi tega, ker je osnovni tip zaposlitve zaposlitev za nedoločen čas, natančno opredelil v 52. členu tudi, kateri so razlogi, pri katerih pa delodajalec lahko sklene pogodbo za določen čas. [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]Se opravičujem, da ne bi prešel v [[...]]Drugače pa lahko nadaljevanje tega odgovora damo in ga bomo tudi posredovali pismeno.
Ali ste zadovoljni z odgovorom, kolega Sok? Hvala lepa. Zdaj bom dal besedo kolegu Tanku. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Vsem lep pozdrav! Vprašanje naslavljam na ministrstvo za šolstvo, znanost in šport. Nanaša pa se na šolske prevoze, ki so eden večjih problemov, s katerim se srečujejo in ubadajo tako občine kot tudi družine, in sicer ne samo zaradi težav z organiziranjem prevozov, ampak predvsem zaradi plačevanja stroškov. Občine imajo sicer v primerni porabi priznanih nekaj 100 tolarjev na prebivalca za pokrivanje stroškov šolskih prevozov. Med te so vključeni tudi stroški za nevarne poti. Vendar ti zneski niti približno ne zadoščajo za njihovo pokritje. Na stroške šolskih prevozov zelo vplivajo predvsem poseljenost, število in oddaljenost naselij, mreža šol, naložene zakonske obveznosti, v nekaterih okoljih tudi nevarne zveri. Dejanski stroški prevozov so med občinami zelo različni in znašajo od nekaj nad 200 tolarjev na prebivalca do skoraj 13.000 tolarjev na prebivalca v občini z najslabšimi pogoji. Razmerje med skrajnima občinama je torej 1:60. Jasno je, da so stroški šolskih prevozov izrazito višji predvsem v podeželskih, redko poseljenih okoljih, v katerih prevladuje razpršena poselitev in kjer je večje število zaselkov. V povprečju so ti stroški skoraj 10-krat višji kot v bolj koncentriranih urbanih oziroma mestnih občinah. Gre torej za najmanj dva problema, in sicer za izrazito nesorazmerje in veliko razliko med priznanimi stroški prevozov v primerni porabi in dejanskimi stroški v občinah, hkrati pa tudi za neenakomerno obremenjevanje občin; videli smo prej, kakšne so razlike. Bistveno bolj so obremenjene predvsem tiste občine, ki imajo polegteh običajno še druge razvojne in strukturne težave. Zanima me: Kako se namerava ministrstvo za šolstvo, znanost in šport lotiti odprave teh velikih nesorazmerij oziroma neskladij? Hvala.
Kolega Tanko, kot sem v uvodu povedal, ministrice za šolstvo danes ni, se je opravičila. V skladu z 247. členom poslovnika je dolžna na vaše vprašanje odgovoriti pismeno; če z odgovorom ne boste zadovoljni, lahko na naslednji seji vztrajate, da vaše vprašanje ponovite. Danes morate povedati, ali boste vztrajali pri ustnem odgovoru ali ste zadovoljni s pismenim? Prosim, kolega Tanko.
Hvala. Moram reči, da sem razočaran. Vidim, da tudi nekatere druge ministre nadomeščajo državni sekretarji, gospod Strmšnik, recimo, je tukaj [[...]]
Lahko je navzoč, ne more pa nadomeščati ministrice ali ministra.
Dobro, hvala. Bi pa postavil še dodatno vprašanje, bi izkoristil to priložnost.
Ne, kolega Tanko, morate odgovoriti na vprašanje, ali boste vztrajali pri tem, da gospa dr. Čokova odgovori ustno na vaše vprašanje, ali boste zadovoljni s pismenim odgovorom?
Lahko tudi pismeno odgovori, samo v tem primeru bi še dopolnil vprašanje.
Prosim.
In bi prosil za čas dveh minut. Podobne težave, kot so pri prevozih osnovnošolcev, so tudi pri prevozih srednješolcev, le da je mreža šol tu še bistveno redkejša in da breme še precej višjih prevoznih stroškov prevzemajo družine, predvsem podeželske družine. Te družine imajo že tako in tako bistveno nižji standard, v povprečju za okoli 20%, imajo praviloma več šolajočih otrok in pa precej slabše tudi avtobusne povezave. Država sicer delno šolske prevoze srednješolcev subvencionira, vendar so kljub temu stroški izobraževanja podeželskih otrok bistveno višji kot v mestnih naseljih. Za primerjavo: dijaška karta, recimo, iz odmaknjenega Loškega potoka do Kočevja znaša več kot 25.000 tolarjev, do Ljubljane več kot 36.000 tolarjev. In ker imajo običajnopodeželske družine tudi več šolajočih otrok hkrati je strošek tudi večkrat višji. V primeru dveh šolajočih otrok so stroški prevoza višji, kot znaša neto plača zaposlenega delavca v tem okolju. Več družin tega ne zmore in zato je kar nekaj sposobnim učencem onemogočeno izobraževanje. Zanima me: Kako namerava ministrstvo urediti tovrstne težave in omogočiti dijakom iz teh okolij dostop do srednje šole pod enakovrednimi pogoji? Hvala.
Hvala kolega Tanko. Torej, zastavili ste vprašanje in še dopolnilno zraven. Ministrica za šolstvo, dr. Čokova, mora na vaši vprašanji odgovoriti v tridesetih dneh. Na naslednji seji pa nimate pravice vztrajati pri tem, da se na vaše vprašanje odgovori ustno. Kolega Bojan Kontič bo zastavil poslansko vprašanje ministru za okolje, prostor in energijo, prostim.
Hvala lepa, gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade! Šaleška dolina je znana tudi po tem, da je bila poleg še nekaterih pokrajin v Sloveniji ekološko zelo obremenjena. Posledice rudarjenja, ki so na eni strani omogočile gospodarski razcvet Velenja, so hkrati pomenile veliko obremenjevanje okolja in posledice so bile za prebivalce doline več kot očitne. Izginjala so naselja, zapuščali smo svoje domačije, nastajala so ugrezninska območja, ki so se polnila z vodo, posledica je nastanek jezer. Pa to ni bilo in ni vse. V dolini imamo tudi termoelektrarno Šoštanj, ki je v preteklosti zelo, sedaj pa vedno manj, onesnaževala okolico. Prebivalci smo torej ekološki davek za naša delovna mesta več kot preplačali. Ob imenovanju novega direktorja premogovnika je bilo omenjeno, da je na njegovo izbiro vplival razvojni program, v katerem je baje poleg ostalega, zapisana tudi predelava oziroma obdelava odpadkov. Zanima me: Katerih in na kakšen način? To je tudi priložnost, gospod minister, da danes javno zagotovite, da podjetje v državni lasti, niti njegova hčerinska firma v Velenje ne bodo dovažali odpadkov, ki so do okolja neprijazni. Hvala.
Hvala lepa kolega Kontič. Prosim, gospod minister.
Hvala lepa. Poglejte, podjetje premogovnik Velenje že sedaj seveda dodaja odpadni material pri sanaciji odkopnih jam in bo to počelo tudi v prihodnje. Gre za predelavo na primer odpadnega emajla iz podjetja Gorenje pri vgrajevanju teh odpadnih jalovin, skratka jalovin in materiala za polnjenje izkopanega prostora. Sicer pa je v premogovniku Velenje in v Šaleški dolini pravzaprav cela vrsta potreb tudi v zvezi z ravnanjem z odpadki in naj navedem nekatere, ki jih je premogovnik Velenje tudi izpostavil kot potencialne poslovne priložnosti zase. Iz analize obratovanja sortirne linije v premogovniku je razvidno, da je ta sposobna sprejeti dodatne obremenitve v višini količin odpadkov, ki nastajajo na področju mestne občine Velenje. Z minimalnim vložkom, gre za ureditev nadstrešnic, kesonov, prometne ureditve, bi lahko uredili potreben zbirni reciklažni center in povečali izkoristek prebiralne linije in deponijskega prostora ob njem. Razpoložljivi prostorski, energetski in logistični potenciali omogočajo preoblikovanje enega od objektov znotraj obrata klasirnice premogovnika Velenje v zbirno-reciklažni center savinjsko-šaleške regije. Strategija ravnanja za odpadki v Republike Sloveniji predvideva na območju celjske regije izgradnjo regijskega centra za ravnanje s preostankom komunalnih odpadkov, kamor bodo gravitirali tudi komunalni odpadki iz mestne občine Velenje. Seveda, po zaprtju deponije komunalnih odpadkov, ki ta hip obratuje. Smiselno je razmišljati o predelavi preostanka komunalnih odpadkov iz Šaleške doline do te mere, da se količine snovi, primernih za odlaganje na deponijo, zmanjša na minimum. Vse to bi se seveda lahko teoretično opravljalo v proizvodnih obratih oziroma na poslovnih površinah premogovnika Velenje. Ena od poslovnih priložnosti za premogovnik Velenje je tudi reciklaža gradbenih odpadkov. Kot verjetno veste, je odlaganje gradbenih odpadkov neprimerno na lokaciji deponij komunalnih odpadkov. Deponije komunalnih odpadkov so predragocene za to, da bi na njih odlagali gradbene odpadke. Premogovnik Velenje pa tako ali tako potrebuje inertne materiale pri sanaciji vgrezninskega območja. In svojo poslovno priložnost vidi tudi v reciklaži gradbenih odpadkov. Ena od možnosti ali pa priložnosti, ki jo vidi premogovnik Velenje, kot sem obveščen, je tudi v uporabi prostorskih razpoložljivosti, ki jih imajo v klasirnici z 11 tisoč kvadratnimi uporabnih površin, za razširitev dejavnosti ravnanja z elektronskimi odpadki oziroma z belo tehniko. Mišljena je seveda predelava odpadne bele tehnike. Vse to so poslovne priložnosti, ki jih je kot potencialne opredelilo podjetje premogovnik Velenje in ki jih bo, kot sem obveščen, seveda v poskusu potrebnega prestrukturiranja poskušalo tudi realizirati.
Želite postaviti dodatno vprašanje? Prosim. Kontič.
Hvala lepa, gospod minister za odgovor. V začetku odgovora ste govorili o komunalnih odpadkih. Te aktivnosti vodi lokalna skupnost in verjetno bo lokalna skupnost tudi imela ključno besedo pri tem, kako bo s komunalnimi odpadki. Trdno sem prepričan, da bomo morali v Šaleški dolini za svoje odpadke poskrbeti predvsem sami. Hkrati pa močno dvomim, da bomo pripravljeni prevzemati odpadke od drugod, vključno z odpadnimi avtomobili, ki so bili omenjeni v časopisu kot razvojna možnost premogovnika. Odpadki pa se v termoelektrarno Šoštanj že vozijo. Zanima me: Koliko se s sežigom kostne moke zaslužila termoelektrarna Šoštanj in koliko od tega je namenila za komunalno oziroma cestno infrastrukturo lokalne skupnosti?
Gospod minister mag. Kopač.
Tega konkretnega podatka ta hip nimam pri sebi, seveda pa vam ga bomo posredovali pismeno.
Hvala lepa. K besedi vabim zdaj kolega Vnučca, ki ga v dvorani ne vidim, tako da mu besede ne morem dati za vprašanje, zato vabim k besedi kolegico Sonjo Areh Lavrič, ki bo zastavila vprašanje ministrici za gospodarstvo. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani ministri, spoštovane poslanke in poslanci! Kakor vidim, z ministrstva za gospodarstvo tu ni nobenega, in bi, če je možnost, pozvala, naj se udeležijo [[...]]
Kolegica Arehova, že v uvodu sem povedal, da so se nekateri opravičili. Zanje velja, tako kot za nas, 247. člen; če boste zastavili vprašanje, se boste odločili, ali želite naj pismeni odgovor v 30 dneh ali pa boste pri njem vztrajali in so dolžni nanj odgovoriti na naslednji seji.
Bom zahtevala pismeni odgovor.
Prav. Prosim, izvolite.
V letošnjem Uradnem listu številka 28/2002 je bil objavljen javni razpis za spodbujanje uvajanja metod in orodij za povečanje produktivnosti s sofinanciranjem stroškov. Namen razpisa je bila podpora podjetjem pri sistematičnem prenosu znanja in uvajanja metod in orodij za povečanje produktivnosti, s poudarkom na sistemih stalnih izboljšav. Predvidena sredstva javnega razpisa so bila 50 SIT za leto 2002, za leti 2003 in 2004 pa je odvisno glede na odobrena sredstva v prihodnjih letih. Vsi vemo, kako težko slovenska podjetja namenjajo denar za posodobitev proizvodnje: ne, ker se ne bi zavedala nujnosti, ampak enostavno niso sposobna investicij. Državna sredstva, ki se namenjajo v ta namen, so zato še toliko bolj zaželena in potrebna. Z namenom transparentnosti postopkov javnih razpisov, ekonomične in poštene razdelitve sredstev in seveda namena porabe želim vedeti: Kako ministrstvo izbere podjetje? Kako nadzoruje postopke razdelitve, višino sredstev in seveda namen porabe? Konkretno: Kakšni so bili postopki v primeru sredstev javnega razpisa za spodbujanje uvajanja metod in orodij za povečanje produktivnosti? Zanima me tudi: Kaj so ugotovili pri preverjanju in nadzoru? Hvala lepa.
Hvala lepa. Torej, kolegica Lavričeva vztraja pri tem, da ministrica odgovori pismeno v roku 30 dni. Zdaj dajem besedo kolegu Janezu Podobniku, ki bo zastavil vprašanje ministru za zdravje. Prosim, kolega Podobnik.
Hvala, predsednik. Poslansko vprašanje naslavljam prof. dr. Kebru, ministru za zdravje. Sprašujem ga glede odobritve inzulinske črpalke, skupaj s pripadajočim potrošnim materialom, tudi nosečim ženskam diabetičarkam, ne samo torej zavarovanim osebam do dopolnjenega 7. oziroma 15. leta starosti. Inzulinska črpalka in pripadajoči potrošni material je od 20. julija letos, ko so stopile v veljavo spremembe in dopolnitve pravil obveznega zdravstvenega zavarovanja, le pravica zavarovanih oseb do dopolnjenega 7. oziroma 15. leta starosti, če imajo le-te težko vodljivo sladkorno bolezen. Osebam nad navedeno starostjo pa ta pravica ne pripada. Povedati je treba, da obstaja diskrecijska pravica zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije po določbi 263. člena pravil, da zavarovani osebi lahko izjemoma odobri medicinsko-tehnični pripomoček ali zdravilo oziroma povračilo stroškov tudi v primeru, ko to ni pravica, če je taka odobritev medicinsko indicirana oziroma utemeljena. Vprašanje torej gospodu ministru: Katere smernice ste začrtali oziroma katere postopke ste že izpeljali oziroma jih predvidevate glede na pretekle pobude - ker, kot mi je poznano, ste jih nekaj že prejeli -, da se odobri pravica do uporabe inzulinske črpalke tudi nosečim ženskam s težko vodljivo sladkorno boleznijo? Hvala lepa.
Prosim, minister Keber, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani gospod poslanec. Medicinska tehnologija in druge znanosti, ki podpirajo zdravstvo, seveda prinašajo iz leta v leto pomembna odkritja, ki vnašajo tudi nove finančne zahteve. Tudi, ko so finančni plani že sprejeti, se lahko sredi leta pojavi novo pomembno zdravilo ali nov pomemben postopek in ker je način odobravanja novih pravic omejen s starimi pravicami - o tem sem v tem parlamentu že govoril in to tudi želimo spremeniti -, je seveda težko uveljavljati nove pravice v celotnem obsegu, kot bi bilo to potrebno za vse ljudi, ki potrebujejo. Inzulinska črpalka je seveda nedvomno zelo pomembna tehnološka pridobitev za vse bolnike s težko vodljivo sladkorno boleznijo in ne zgolj za otroke, čeprav za otroke seveda daleč najbolj, ker je takih primerov težko vodljive bolezni največ. Postopek, kako priti do ustrezne pravice in tudi do pravice v ustreznem obsegu, je že predviden. Gre za strokovno vprašanje, ne za politično vprašanje, in ustrezen razširjen strokovni kolegij mora predlagati novo doktrino in če je povezana s financami, na koncu o njej razpravlja zdravstveni svet. Naj omenim, da v tem primeru še ni bilo ustrezne pobude za pravico nosečih žensk s težko vodljivo sladkorno boleznijo in zato je v nekaterih primerih doslej bil izkoriščen člen, ki ga poslanec Podobnik že predlagate, namreč, da komisija zavoda izjemno odobri tako zdravljenje. Po naši presoji je ta težka vodljivost tako ali tako individualno vprašanje, ga je treba posebej opredeliti. Prepričan pa sem in tako je tudi mnenje strokovnih teles, da bo prišlo do pobude, ki bo razširila pravico od otrok še na nekatere druge skupine bolnikov s sladkorno boleznijo, tako da bi bil lahko tak postopek reden in ne samo prek izjem. V tem času pa le lahko zagotovim, da bolniki ki potrebujejo ta pripomoček, lahko prek izjemnega postopka ta pripomoček tudi dobijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Podobnik, dopolnilno vprašanje, prosim.
Hvala za odgovor, gospod minister - in sledim vaši argumentaciji -, bi pa rad povedal, ker sem bil kot poslanec konkretno seznanjen z dvema primeroma, da so v takih primerih pacientke izpostavljene dokaj zapletenim postopkom, v tem primeru velja za zdravniško komisijo druge stopnje, ki določa in odloča o izjemnih primerih v skladu s členom pravilnika, ki smo ga prej citirali. Torej, svetujete tako imenovani individualni princip, bi pa samo prosil, da v okviru pristojnosti, ki jih imate, omogočite, da bodo taki primeri, kadar bodo prišli na ustrezne instance, obravnavani s potrebno občutljivostjo in tudi hitrostjo, kajti žal traja nekaj mesecev, ko nekdo hudo zboli, morda je takrat tudi zaposlen, dela in če se ta bolezen zelo poslabša v nosečnosti in je človek zaposlen, zelo težko opravlja svoje delo. Vsak teden je pomemben. Hvala lepa.
Minister, želite karkoli dodati?
Dovolite, da se samo strinjam, lahko bi dodal argument, da sama nosečnost ne čaka nekaj mesecev, da komisija opravi svoje delo in zato lahko samo soglašam, vendar menim, da v takih primerih preprosto ne bi smelo biti potrebno, da je posebej treba napisati, kako seravna. Ker sama stroka in sama telesa bi morala tudi v smislu te občutljivosti, o kateri govorite, imeti prioritetne postopke in bi se morala zavedati, kdaj morajo pospešiti svoje delo.
Hvala lepa. Kolega Pukšič bo zastavil vprašanje odsotni ministrici za gospodarstvo. Kolega Pukšič, imate besedo.
Hvala lepa. Po sedanjem zakonu o spodbujanju regionalnega razvoja, 60/99 - Uradni list, so nekatere razvojne agencije kot pripravljavci regionalnih razvojnih programov, tako strateških kot izvedbenega dela za posamezne regije, popolnoma nesposobne uskladiti oziroma zainteresirati vse občine za prave skupne projekte na teh področjih. Nekatere regionalne razvojne agencije imajo očitno kratkoročne interese koordinirati med ministrstvi, da pridobijo predvsem sredstva za lastno porabo osebnega nagrajevanja, napredovanja in izobraževanja. Pa še to seveda samo za "ta prave" ljudi. Takšne razmere so še posebej vpadljive tam, kjer si direktorji regionalne razvojne agencije ukvarjajo samo s politiko na račun regionalnega razvoja in ki imajo ambicije spreminjati zakon s podzakonskimi akti in vladnimi predpisi. Namreč, to je bila izjava dr. Čelana na nacionalni televiziji kot predstavnika LDS-a in kandidata za ptujskega župana. Takšno skropucalo zakona o regionalnem razvoju nas bo res pripeljalo tudi na Ptujskem do depresivnosti regije, kot se je izrazil dr. Janez Drnovšek, kandidat za predsednika Republike Slovenije, za mariborsko območje. Zato vas, spoštovana gospa ministrica, sprašujem. Prvič. Kdaj boste predlagali spremembo zakona o regionalnem razvoju? Drugič. Kdaj boste, zaboga, predlagali državnemu zboru obravnavo zakona o zagotavljanju sredstev za spodbujanje skladnega regionalnega razvoja na območju s posebnimi razvojnimi problemi na področju Haloz, Dravskega in Ptujskega polja ter Slovenskih goric? Zakon je bil v državni zbor vložen že aprila leta 2000. Tretjič. Sprašujem vas: Ali boste letos zopet delili sredstva, ne po vsebini, ampak po abecednem vrstnem redu, tako kot se je to zgodilo lansko leto? Koliko sredstev bo namenjenih delovanju regionalnih razvojnih agencij? Koliko projektov po posameznih regijah? Sprašujem vas: Kaj napovedujejo tako čudne izjave LDS-ovega funkcionarja, ki profesionalno deluje na področju regionalnega razvoja? In sprašujem vas: Kaj lahko naredijo občine, če se z deležem, ki ga morajo prispevati regionalnim razvojnim agencijam, ne strinjajo in se predlogov občin sploh ne upošteva?
Hvala lepa, kolega Pukšič. Ali vztrajate pri tem, da vam ministrica odgovori ustno, ali dovolite, da vam odgovori pisno v 30 dneh? Kakšna je vaša odločitev?
Vsekakor pričakujem, da bom dobil sedaj odgovor.
Kolega Pukšič, poslovnik ureja možnost, ko ministra ali ministrice ni, takrat lahko poslanec izjavi, ali želi odgovor v pisni obliki ali ustno. Prosim, za katero od možnosti se odločate? Želite, da vam ministrica odgovori ustno na naslednji seji? Prosim, kolega Pukšič. Prosim za mir v dvorani! Prosim.
Gospod Jakič je očitno želel nekaj predlagati, ampak ni v kontekstu in ne more [[...]]
Prosim, kolega Pukšič. Prosim, povejte, za kaj ste se odločili. Mir!
Glede na to, da ni ministrice, glede na to, da smo danes na podobno vprašanje dobili zelo neodgovorne ali pa zelo neustrezne odgovore, želim, da mi ministrica odgovori pisno, v skladu z 247. členom poslovnika, ali pa tudi, da mi odgovori predsednik vlade na zastavljeno vprašanje. Hvala lepa.
Predsednik vlade vam na to vprašanje ne more odgovoriti, vsaj ne v kontekstu 247. člena. Podobni vprašanji sta bili danes zastavljeni. Jutri bo državni zbor odločal, ali bo o njih tekla razprava. Prosim, kolega Pukšič. Mislim, da smo zdaj proceduralno razčistili. Od ministrice zahtevate, da vam v 30. dneh pisno odgovori na vaše vprašanje.
Vsekakor. Ampak, v 247. členu poslovnika piše, da se lahko tudi predsedniku vlade, izven tistih treh poslanskih vprašanj, ki se naslanjajo na njega osebno, naslovi vprašanje in je dolžan v 30 dneh tudi on odgovoriti.
Ampak vi ste zdaj vprašanje naslovili na ministrico. Tako ste tudi najavili vaše vprašanje, kolega Pukšič. V skladu s poslovnikom je, da se držite tako vsebine kot referiranja ministrice ali ministra, ki mu naslavljate to vprašanje. To smo razčistili.
Gospod predsednik, strinjam se z vami.
Hvala.
Res je, da sem naslovil na ministrico. Res je, da sem upravičeno pričakoval, da bomo dobil danes ustni odgovor od ministrice. Če ne bi bil zadovoljen, bi lahko tudi v skladu z 247. členom poslovnika zahteval, da ga dobim od predsednika vlade. In ker ni danes ne ministrice tu, ker so na podobna vprašanja bili popolnoma neustrezni odgovori in ker je to res problem v tej državi, o tem ugotavljajo tudi poročila Evropske skupnosti, sem prepričan, da imam pravico zahtevati z 247. členom, da dobim odgovor tudi od predsednika vlade. Hvala lepa.
Mislim, da ne, kolega Pukšič. Da ne bi bilo potem kakšnih nesporazumov tudi pri podobnih zahtevah drugih kolegov, moram pojasniti, kaj piše v 247. členu: "Če zaradi časovne omejitve, odsotnosti predsednika vlade, ministra ali generalnega sekretarja vlade ali zaradi drugega razloga predsednik vlade, minister ali generalni sekretar ni mogel odgovoriti na poslansko vprašanje, mora vlada, minister ali generalni sekretar v 30 dneh poslati pismeni odgovor, ki se objavi v glasilu državnega zbora. Poslanka ali poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovoru; v tem primeru se vprašanje uvrsti na naslednjo sejo državnega zbora." Torej ne gre za akumulacijo vaše pravice, da poleg ministra ali ministrice vprašate še predsednika vlade, ampak da v okviru te točke vprašate ali predsednika vlade ali ministra. Mislim, da smo s tem razčistili to vprašanje. Ministrica je dolžna na vaše vprašanje, kolega Pukšič, odgovoriti v 30 dneh. Kolega Mamić bo postavil vprašanje ministrstvu za promet. Prosim. Kolega Mamića ni. Potem dajem besedo kolegu Samu Bevku za vprašanje ministrici za gospodarstvo. Veliko vprašanj je za ministrico, ki je ni, tako da bo morala veliko odgovarjati po pošti. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Nadzorni svet Rudnika živega srebra Idrija v zapiranju je že decembra 2001 sprejel revidiran dolgoročni program preprečevanja posledic rudarjenja v idrijskem rudniku za obdobje 2001-2006. Vlada Republike Slovenije je namreč že leta 1995 zadolžila takratno ministrstvo za gospodarske dejavnosti, da skupaj z rudnikom po letu 2000 pripravi nova dopolnila k programu zapiranja in preprečevanju posledic rudarjenja za obdobje 1996-2006. Nobenega razumnega opravičila ni, da vlada tega do sedaj še ni storila. Revidiran program, poleg zapiranja rudnika in rudarske škode, prvič vključuje tudi program sanacije okolja zaradi posledic rudarjenja in izboljšanja zdravstvenega varstva prebivalcev Idrije in nekdanjih rudarjev. Zakon o preprečevanju posledic rudarjenja v Rudniku živega srebra Idrija v svojem 1. členu določa, da "se zavaruje okolje neposredno nad rudnikom in da se obvaruje mesto Idrija pred posledico posedanja in drugimi posledicami zaradi dolgoletnega rudarjenja v Rudniku živega srebra Idrija in izvede sanacija teh posledic; se s tem zakonom urejajo razmerja skupnega pomena v zvezi s postopnim zapiranjem rudnika ter zagotavljanje sredstev v ta namen" [[konec citata]] . Tako pravi 1. člen zakona. Za razliko od drugih rudnikov v zapiranju moram izpostaviti dejstvo, da je neposredno nad njim zgrajeno mesto Idrija s 6.000 prebivalci, da sta se zaradi zgodovinskih in prostorskih okoliščin rudnik in mesto razvijala skupaj, tako da je danes na ekološko sporni rudniški jalovini in vžigalniških ostankih zgrajenih kar nekaj objektov, med njimi tudi dva otroška vrtca. Tu pa se srečujemo z velikim problemom previsokih koncentracij nevarnega plina radona. Vprašanj je še veliko: od vračanja državnih zemljišč in nepremičnin lokalni skupnosti do tega, da bo zapiranje idrijskega rudnika zaradi pomanjkanja sredstev iz proračuna najbrž treba podaljšati tudi po letu 2006. Ministrico za gospodarstvo, dr. Petrinovo sprašujem: Kdaj bo vlada končno sprejela revidiran program zapiralnih del v idrijskem rudniku, skupaj z ekološko in zdravstveno sanacijo, ter za zadnji del programa zagotovila tudi dodatna finančna sredstva? Hvala lepa.
Kolega Bevk, boste zadovoljni s pismenim odgovorom?
Ja, prosim, ker dr. Petrinove ni tukaj, da posreduje pismeni odgovor. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima zdaj kolega Štemberger, ki bo postavil vprašanje ministru za okolje. Imate besedo.
Hvala za besedo. Svoje poslansko vprašanje torej postavljam ministru za okolje in prostor. Najpogostejši problem pri mladih, ki se poskušajo osamosvojiti, je prav gotovo stanovanjski problem. Redkokateri si lahko kupi svoje stanovanje, zato se večina poslužuje najema stanovanj. Največja težava je predvsem pomanjkanje stanovanj za najem v velikih mestih. To je še najbolj vidno ob začetku akademskega leta, ko si študentje, ki ne dobijo sobe v študentskem domu, morajo poiskati najemniško stanovanje. Vsak, ki je kdaj iskal najemniško stanovanje, ve, s kakšnimi težavami se mora spopadati iskalec. Ne le, da najemodajalci ponujajo v najem prostore, ki so za bivanje popolnoma neprimerni in zanje zahtevajo visoke najemnine, le-ti največkrat nočejo skleniti najemne pogodbe ali pa te nočejo registrirati. Najemniki se nad takim načinom navadno ne pritožijo, saj se bojijo, da bodo ostali brez stanovanja. Medtem ko najemodajalci na račun najemnikov na črno mastno služijo in ne plačujejo dajatev državi, slednjibrez pogodbe nimajo nobenega pravnega varstva. Najemodajalci jih lahko vržejo iz stanovanja kadarkoli se jim zahoče. Brez pogodbe najemniki ne morejo uveljavljati olajšave pri dohodnini, najemnikom pogosto zaračunavajo stroške, ki jih niso dolžni plačevati in podobno. Glede na to, da država registracije najemov davčno ne spodbuja, lahko pričakujemo, da bo število na črno oddanih stanovanj še raslo. Zanima me: Ali imate na ministrstvu oceno, koliko je takih najemov na črno? Koliko denarja se prek najemnin pretaka mimo davčne službe? In: Ali ministrstvo pripravlja kakšne ukrepe, ki bi te nezakonite najeme preprečili? Hvala.
Hvala lepa, kolega Štemberger. Prosim, gospod mag. Kopač, minister za okolje.
Hvala za besedo. Na ministrstvu ocenjujemo, da je v Sloveniji sklenjenih nekje med 6.000 in 6.500 najemnih pogodb ali pač najemnih dogovorov za profitna stanovanja, torej za profitno najemnino, pri čemer seveda zelo velik delež tega odpade na Ljubljano in nekatera druga večja mesta, kjer so visokošolska središča oziroma kjer so šolska središča. Na ministrstvu seveda neposrednega nadzora nad tem nimamo. Edina, ki po veljavni zakonodaji lahko ima nek vpogled v razmere na tem področju, je seveda Davčna uprava Republike Slovenije, ki ima navsezadnje, v skladu z zakonom o davčnem postopku, celo možnost sama določiti potencialno višino najemnine, če najde nekoga, ki stanovanje oddaja na črno. Ni pa mi znano, da bi kakšne take ukrepe izvajala. Vendar, seveda, za to res nisem pristojen. Ocenjujem, da veliko država tu ne more storiti na način prisile, lahko pa več stori na način zagotavljanja dodatne ponudbe vseh mogočih različnih stanovanj. V ta namen prav zagotovo - ali pa s tem namenom prav zagotovo - del tega problema poskuša reševati dodatna ponudba stanovanj vseh vrst, v katero se ta hip spušča ministrstvo za okolje, prostor in energijo skupaj s stanovanjskim skladom. Naj omenim, da ta hip gradimo skupaj v soinvestitorstvu z občinami okoli 735 stanovanj širom po Sloveniji, socialnih in neprofitnih, in da z drugimi ukrepi poskušamo zagotoviti še dodatno ponudbo. Med dejavnosti vlade, s katerimi se poskuša oblažiti ta problem, prav zagotovo sodi tudi dodatna ponudba oziroma načrtovanje dodatne ponudbe študentskih domov. Toliko zaenkrat.
Hvala lepa. Kakšno dodatno vprašanje? [[Ne.]] S tem smo izčrpali to možnost. Kolega Jerovšek ima vprašanje za ministra za zdravje. Prosim, kolega Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani ministri. Gospod minister dr. Keber, v izjavi pred nekaj dnevi ste ocenili, da so razmere v slovenskih bolnišnicah kaotične. Iz konteksta vaše izjave ni bilo jasno, ali se takšna ocena nanaša na celoto razmer v slovenskih bolnišnicah in s tem predvsem naposledice, ki bi jih take razmere imele na pacienta, ki v bolnici rešuje svoje zdravstvene težave, ali pa se je vaša izjava nanašala na ravnanje zdravnikov. Iz poznejših reakcij zdravniške zbornice je mogoče sklepati, da je bila izjava dana v kontekstu vašega merjenja moči in obračunavanja z zdravniško zbornico in zdravniki, kar je samo po sebi tudi zastrašujoče. Iz nekaterih velikih anomalij, razkritih v zadnjih mesecih, z vsemi elementi kaznivih, kriminalnih dejanj, ki se tičejo predvsem pravic državljanov do zagotavljanja zdravstvenih storitev, pa je očitno, da je že dalj časa zelo kaotična strategija in politika na področju zdravstva. To se reflektira tudi v slovenskih bolnišnicah. Na to napeljuje popolno pomanjkanje pravočasnih reakcij ministrstva za zdravje v primeru škandaloznih ravnanj v celjski bolnišnici. Dejstvo, da 3 tisoč odzvetih tkiv za histološke preglede ni bilo pregledanih in na podlagi tega številni pacienti niso bili deležni primernega zdravljenja, priča o škandaloznem ravnanju in drastičnem kršenju zakonov in ustave, temeljnih pravic, in pa tudi strokovne etike. Zato sprašujem: Koliko je med 3 tisoč pacienti, pri katerih pregled rakavih tkiv ni bil opravljen, takih oseb, za katere bo izvid v vsakem primeru prepozen, ker so medtem že umrli? Navedite natančno število. Kdo bo kril v odškodninskih zahtevkih iztoženo škodo zaradi povzročitve nepopravljivih posledic, kot so smrt ali pa slabe možnosti preživetja, zaradi opustitve zdravljenja? Koliko tožb je že vloženih? Zakaj so pri kadrovanju na najodgovornejša mesta v celjski bolnišnici v zadnjih letih, tudi v času vašega vodenja resorja, tako pomembno odločale politične preference? Zakaj pri tako hudi zadevi, kot je afera neopravljene biopsije v celjski bolnišnici, ministrstvo za zdravje tišči glavo v pesek in se spreneveda na račun temeljnih ustavnih pravic, kajti to je zapisano v 51. členu - pravicah do zdravstvenega varstva? Ali je res, da so se izvajale biopsije tkiv samo na podlagi posebnih priporočil? To je po kriteriju statusnega položaja in političnih zvez. Ali vaša izjava o kaotičnih razmerah v slovenskih bolnišnicah napoveduje odkritje podobnih ravnanj kot v slučaju celjske bolnišnice tudi v drugih bolnšnicah? Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, gospod minister za zdravje. Se lahko izključite kolega Jerovšek?
Hvala lepa, spoštovani gospod poslanec. Ker bom kasneje odgovarjal na bolj direktno vprašanje o mojem verbalnem deliktu, bi mogoče to prihranil za poslanca Cukjatija. Natančneje pa seveda o zgodbi v celjski bolnišnici. Najprej temu ministrstvu praviloma očitajo, da se prehitro odziva na anomalije v zdravstvu, ne prepočasi, tudi v vašem kontekstu sem pravzaprav razbral kontradiktornost v vašem vprašanju - prepočasi, prehitro. Drugič, napake. Seveda bi bilo smešno govoriti, da se pojavljajo sedaj. Napake, zmote, nepravilnosti, anomalije so sestavni del zdravstvenega življenja in napaka v Celju, pri čemer seveda ne želim povedati, da zato zanjo na nek način nisem soodgovoren. Kot veste, se je pojavljala osem let in je bila pravzaprav že sama po sebi brez intervencije odpravljena v letošnjem letu, spomladi. Naš odziv je bil takojšen: takoj, ko smo zanj izvedeli. Pač pa nekatere druge strokovne institucije niso odgovorile ustrezno, čeprav so zanjo vedele. Navajate kopico podrobnih vprašanj, ki terjajo, skoraj da vam povem, skoraj: kdo je kriv in v kakšni meri je kriv. Zato mi dovolite, da rečem na splošno, kot velja za take postopke, zlasti, ko gre za odgovornost, ko gre za življenje, ko gre za finančno odškodnino. Lahko seveda odgovorim, kdo bo plačal. Plačalo bo zdravstvo. Če bo prišlo do ustreznih tožb, bo plača bolnišnica, prek nje bo plačal zdravstveni sistem. Odvisno seveda od stopnje zavarovanja bolnišnice in če njeno sedanje zavarovanje pokriva tudi tovrstne odškodnine. Splošno rečeno pa bi rekel to. Pojav v celjski bolnišnici ni mogoče razlagati s posameznikovo napako, ampak je mogoče razlagati natanko s tistim, za kar sem uporabil besedo "kaotičnost". In "kaotičnost" nisem uporabil za ravnanje zdravnikov, ampak za timsko uravnavanje dela. V tej bolnišnici in pri odgovornosti za preiskave sodeluje veliko ljudi. Tisti, ki preiskavo delajo, tisti, ki jo čakajo, tisti, ki pričakujejo, in tisti, ki ustrezno regulirajo, če gre za premajhno delovno silo na tem področju. Odgovor na vprašanje, zakaj vsi ti niso ukrepali osem let, potem pa so ukrepali in so rešili stvar v enem mesecu, brez zunanje intervencije, je zelo pomembno vprašanje, ki ga bomo morali narediti ne samo zaradi celjske bolnišnice, ampak tudi zaradi drugih. Dovolite, ne zato, ker bi hotel posplošiti take primere na vse ostalo, da lahko rečem, ja, upravljanje v javnem sistemu. In bolnišnice so del javnega sistema. Nimamo še takih vzvodov, ko gre za skupinsko odgovornost, da bi dejansko prišlo, da tudi ko je posameznik delno odgovoren, da bi na koncu skupaj odgovarjal za pacienta. V tem kontekstu lahko govorimo tudi o možnosti, da do podobnih, ne v takem obsegu, ampak do posamičnih primerov lahko pride tudi še kje drugje. Če se pogovarjamo o tem, o stopnji odgovornosti samega ministrstva, bi vam najprej želel povedati - ampak to vas verjetno ne zanima - da smo sprožili kopico ustreznih postopkov, ki pa nikakor ne morejo dati odgovora takoj. Napovedali smo, da bo odgovor na tako zahtevno vprašanje trajal mesece, v nekaterih primerih leta; če bo šlo za sodne postopke, bo trajal najbrž zelo dolgo. Najbrž na vsa vprašanja ne bomo odgovorili. Lahko pa že zdaj napovem, zato ker mi to narekuje moja vest, da pri tako množičnem pojavubo gotovo prišlo tudi od razkritij ali pa vsaj do možnosti direktne škode za posameznega pacienta. Tega se zavedamo. Ravno zaradi tega bodo ti postopki še toliko bolj skrbni. Pomembno pa je, da bi iz teh dogodkov ne posploševali, da je celota, kar se tiče zdravstva, taka, ampak da iz teh dogodkov dobimo nauk, kaj vse je treba spremeniti. In moja izjava, z direktorji in ne zdravniki, z upravo slovenskih bolnišnic, je bila namenjena natančno temu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim, kolega Jerovšek, želite dopolniti vprašanje?
Hvala lepa. Gospod minister, ker poznam vaše mnenje o objektivni odgovornosti, me vaš odgovor ni presenetil. Nisem pa zadovoljen s takim odgovorom. Navajali ste, da so v celjski bolnišnici rešili stvar v enem mesecu. Niste pa povedali, kako so jo rešili. Sam sem vas konkretno vprašal, koliko je takšnih ljudi, ki jim izvid lahko pošljejo samo s pomočjo pogrebnega zavoda. Vemo, da takšni ljudje so, ki niso več živi. Izmikanje takšnim odgovorom jepred slovensko javnostjo neodgovorno. V tej zvezi me tudi čudi, da je gospod predsednik vlade, gospod Drnovšek, tako netankočuten v zadevi, ki se je tako široko razpasla, ki ima tako katastrofalne posledice. V tej vladi, izgleda, se nihče ne čuti podobno odgovornega ali pa ne prevzema odgovornosti, kot imamo primere v Belgiji, ko je izbruhnila dioksinska afera; takoj so bile konsekvence, takoj. Vaš odgovor je skušal relativizirati. Postavil sem zelo konkretna vprašanja, šest konkretnih vprašanj, pa na eno vprašanje nisem dobil konkretnega odgovora. Od izbruha afere pa je že izredno dolgo in ne verjamem, da je stvar rešena v celjski bolnišnici, če predstavniki vlade dajete take odgovore, ki so zgolj izmikanje, zgolj izmikanje. Mislim, da je temeljna človekova pravica po naši ustavi, po 51. členu, pravica do enakih možnosti zdravljenja. Ta ustavna pravica je bila kršena. To se pravi, da se ljudje lahko tudi na ustavno sodišče pritožijo, kajti tako neenakih ljudi, kot so očitno sedaj v Sloveniji, še ni nikdar bilo. Mislim, da so to izredno resna, relevantna vprašanja, ki zahtevajo resne odgovore, ne pa posploševanja, relativiziranja in zaokroževanja. Če imate konkretne odgovore, mi jih, prosim, dajte.
Prosim, gospod minister.
Gospod Jerovšek, naj ponovim, da bo konkretne odgovore pri tako občutljivem problemu, kot je v celjski bolnišnici, možno dati, ko bo raziskano v celoti. Moram pač uporabiti vašo lastno kritiko, da je prezgodnje kazanje s prstom na morebitne krivce tudi eden očitkov, ki jih naslavljate ob drugih priložnostih na to ministrstvo. Naj ponovim, da sem vam odgovoril na vprašanje, da bo odgovornost, če bo dokazano, ustrezno izterjana in plačana, in tisti, ki odgovarjajo zanjo, ustrezno poklicani na odgovornost. Naj še povem, da smo dali odredbo, da se v vseh slovenskih bolnišnicah proučijo morebitne čakalne dobe na izvide. Naj pa seveda dodam, da fenomen čakalnih dob, ampak v drugem kontekstu in ne bi šel v podrobnoti, seveda sproža etična vprašanja tudi v tem smislu. Dobro, čakanje na operacije sicer ni krivda zdravnika, ampak je pa krivda družbe. Morda krivda parlamenta, ki se odloči za količino denarja, kot ga daje. Ne želim mešati tega s stvarjo, ki se je odigrala v celjski bolnišnici, kjer dejanskogre na koncu za individualno krivdo, ampak želim reči, da tudi v tem primeru ne bo kriv en sam. To je jasno. Ne more biti kriv samo tisti, ki nekaj ni naredil. Kaj pa so storili v enem mesecu? Seveda, odločili so se, da bodo poklicali na pomoč druge kolege. Preprosta rešitev je bila. V takem primeru bi morala bolnišnica reagirati, pa čeprav bi bilo treba na Dunaj poslati in reševati take izvide. To je moj odgovor. Odgovor je v takem primeru na ravni razmisleka možno v vsakem timskem pogledu na problem razrešiti takoj. Vprašanje, zakaj se to ni zgodilo, je tisto, ki si ga bomo morali postaviti. V tem trenutku pa je preveč občutljivo vprašanje, da bi ga lahko v političnem smislu izustil.
Hvala lepa. Kolega Franci Rokavec bo postavil vprašanje ministru za okolje. Prosim, kolega Rokavec. Imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani prisotni ministri! Poslansko vprašanje naslavljam ministru za okolje, prostor in energijo, gospodu Kopaču. Kakšni so razlogi, da Stanovanjski sklad Republike Slovenije v letošnjem letu še ni objavil javnega razpisa za dodelitev ugodnih kreditnih sredstev za stanovanjsko gradnjo oziroma zagotovitev ustreznih stanovanj neprofitnim stanovanjskim organizacijam? Dejstvo je, da se večina slovenskih občin ukvarja s problemom zagotovitve ustreznih stanovanj, in sicer v obliki obnove starejših objektov, odkupov oziroma novogradenj, saj je interes na tem področju zelo velik. Predvsem je potrebno izpostaviti, da je zelo veliko mladih družin tistih, ki so med drugimi najbolj kričeči prosilci nujne rešitve stanovanjske gradnje, seveda pa nimajo rešenega stanovanjskega problema, niti nimajo potrebnih finančnih sredstev za zagotovitev stanovanjskega problema. Samo v lokalni skupnosti, iz katere izhajam, je denimo 43 takih prosilcev za najem neprofitnega stanovanja oziroma socialnega stanovanja. Predvsem pa so to, kot sem že povedal, prosilci iz mladih družin. Zato sprašujem vas, gospod minister: Zakaj letos ni bil objavljen omenjeni razpis stanovanjskega sklada? Ali bo objavljen še v letošnjem letu in zakaj še ni bil? Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Janez Kopač, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Prav ta hip je objavljen 36. razpis stanovanjskega sklada v višini 3 milijard tolarjev za pomoč mladim družinam, ko si zagotavljajo stanovanje v režiji samogradnje. Dejstvo pa je, da je stanovanjski sklad do sedaj v svojih desetih letih obstoja podelil več kot 60 milijard tolarjev kreditov fizičnim osebam, približno 31.000 je bilo prejemnikov teh kreditov, skratka, več kot 31.000 ljudi si je rešilo stanovanjski problem s pomočjo stanovanjskega sklada. Poleg tega pa je doslej stanovanjski sklad dajal kredite tudi neprofitnim stanovanjskim organizacijam. V glavnem gre za občinske stanovanjske sklade. Takih kreditov je do sedaj dal približno 11 milijard v vseh letih svojega obstoja. Pokazalo pa se je, ker seveda javni skladi, ki jih je ustanovila občina ali pa več občin skupaj, prispevajo k zadolžitvi občine ustanoviteljice, da zadolženost občin dosega limit in da po tej poti ne gre več naprej. Če želimo pomagati občinam pri reševanju njihovih želja za zagotavljanje dodatnih neprofitnih in socialnih stanovanj, smo morali ubrati drugo pot. To pot smo ubrali lansko leto. In to tako, da je šel stanovanjski sklad v razpis, na katerem je iskal občine soinvestitorice za gradnjo neprofitnih in socialnih stanovanj. Približno 40 občin v Sloveniji se je javilo in ustrezalo razpisnim pogojem. Razpisni pogoj je pa bil, da je ponujena cena stanovanja zadosti nizka, da je pod limitom, ki ga je določil stanovanjski sklad. Na ta način ta hip z različnimi slovenskimi občinami gradimo 734 neprofitnih in socialnih stanovanj širom po Sloveniji. Stanovanjski sklad da denar, občina da pa komunalno opremljeno zemljišče. Nekatere občine se še lahko, ampak mnogo občin se pa ne more dodatno zadolžiti, zato jim kredit stanovanjskega sklada neprofitnim stanovanjskim organizacijam ne bi čisto nič pomagal. Na ta način z drugim pristopom, po mojem mnenju seveda še mnogo uspešneje kot prej z delitvijo kreditov neprofitnim stanovanjskim organizacijam, pomagamo razreševati te probleme. S tistimi 11 milijardami kreditov, ki jih je do zdaj stanovanjski sklad dal neprofitnim stanovanjskim organizacijam, je bilo zgrajenih 2 tisoč 810 stanovanj v preteklih 10 letih, od tega je 2 tisoč 339 že vseljenih. Toliko o številkah. Sicer pa je naš problem, kot pravilno ugotavljate poslanec, problem premajhne ponudbe in tega seveda poskušamo s tem novim investitorskim oziroma soinvestitorskim pristopom stanovanjskega sklada tudi ustrezno reševati. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Gospod Rokavec, izvolite.
Hvala, gospod minister, za odgovor v obliki, kakršna je bila mogoča. Na internetni strani sem zasledil, da baje stanovanjski sklad le pripravlja kljub vsemu razpis za sofinanciranje neprofitnih stanovanjskih organizacij pri zagotavljanju ustreznih stanovanj tudi na tem področju. Seveda po informacijah, ki sem jih uspel dobiti, pa ne vedo na stanovanjskem skladu, kdaj bo ta razpis objavljen. Gre pa za to vprašanje, ki ste ga tudi sami omenili. 43 občin se je odločilo za nov način reševanja stanovanjskega vprašanja. Nekatere občine imajo možnost se tudi zadolžiti, ampak tudi to preizkušeno prakso bi lahko samo dogradili z novejšo obliko reševanja stanovanjskega vprašanja. Zato ne vidim razlogov, zakaj ne bi ohranili tudi tisti del pomoči neprofitnim stanovanjskim organizacijam, da bi dejansko hitreje razreševali stanovanjske probleme po Sloveniji. Zato dajem pobudo, da se poskuša tudi na tem področju kljub vsemu nekatere rešitve le dopolniti tudi v tem smislu. Vse občine pa niso prezadolžene v tej državi, da ne bi bilo mogoče tudi na ta način reševati problema. Je pa drugo vprašanje, da je zelo malo prosilcev, predvsem mladih družin, sposobnih se odločiti za samogradnjo. Mislim, da je to ključen problem. Tukaj je potrebno uporabiti kombinacijo reševanja stanovanjskih problemov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite dopolniti odgovor? Gospod minister, izvolite.
Hvala za besedo. Kot sem dejal, ta hip potencialnih sredstev za dodelitev kreditov ni več kot 3 milijarde, ki so razpisane v okviru 36. razpisa. Vsekakor pa na nadzornem svetu - jaz po funkciji vodim nadzorni svet stanovanjskega sklada - si prizadevamo za to, da bi podprli vse oblike dodatnega zagotavljanja stanovanj, torej na ponudbeni strani. Zagotovo tudi kreditiranje neprofitnih stanovanjskih organizacij sodi v ta kontekst in v okviru možnih razpoložljivih sredstev bomo to počeli tudi v prihodnjem letu.
Hvala lepa. Gospa poslanka Majda Zupan bo postavila poslansko vprašanje ministru za zunanje zadeve in ministru za notranje zadeve. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovanje gospodje ministri, predstavniki vlade, spoštovani zbor! Prvi december in z njim drugi krog volitev za predsednika oziroma predsednico Republike Slovenije se nezadržno bliža. Radi rečemo, da so volitve praznik demokracije. Praznik pa naj bi bil tudi za približno 6.000 slovenskih državljanov, ki nimajo stalnega bivališča v Sloveniji, temveč v tujini, ki pa želijo tudi preko volilne pravice ohranjati vezi z matično državo. Njihovo število sicer ni tolikšno, da bi lahko vplivalo na volilni izid, pa vendarle. Tudi letos so imeli Slovenci po svetu marsikje težave pri volitvah. Tako so nam poročali iz Švedske, Nemčije, Švice in še od kje drugje. Nekateri niso pravočasno prejeli glasovalnega gradiva, čeprav so v roku za to zaprosili pristojne organe, veliko ga je bilo tudi poslanega na napačne ali nepopolne naslove. Še ne dolgo nazaj smo v tem parlamentu obravnavali zakon o evidenci volilne pravice. Predstavnik vlade nam je zatrjeval, da pomeni novi zakon korak naprej tudi v tem smislu. Namreč, da bo naša država državo gostiteljico pravočasno in pravilno obvestila, da bo glasovanje na konzularnih predstavništvih, da bodo pravočasno pripravljeni volilni imeniki in da bo evidentiranje volilne pravice omogočeno tako, da se volivec lahko prijavi celo na sam dan glasovanja, čeprav ni v volilnem imeniku, in lahko glasuje s potrdilom. Pa se je kljub temu zgodilo, da slovenska veleposlaništva niso povsod pravočasno poskrbela za ustrezne informacije. Naši ljudje na tujem tako izgubljajo zaupanje do matične države in s tem tudi zainteresiranost za volitve. Menijo, da je to v glavnem posledica odnosa domovine do zdomcev in izseljencev. Čutijo, da sov domovini predvsem s strani uradne politike sedanje oblasti, tudi zaradi zapletenega načina volitev, odrinjeni in prikrajšani. Čutijo žalost, da niso več tako cenjeni, kot so bili v času osamosvojitve, ko si je naša domovina skupaj z njimi prizadevala za mednarodno priznanje. Sprašujem gospoda ministra za zunanje zadeve, tudi za notranje zadeve, vendar ni prisoten. Kaj boste oziroma kaj ste ukrenili, da pri drugem krogu predsedniških volitev Slovenci po svetu ne bodo imeli takšnih in podobnih težav? Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Dimitrij Rupel, izvolite.
Spoštovana gospa poslanka, spoštovani kolegi, kolegice! V zvezi z vašim vprašanjem bi rad rekel naslednje. Prvič, upam, da se boste strinjali tudi potem, ko vam bom povedal, kar vam imam povedati, da naše ministrstvo volitvam predsednika republike posveča precej pozornosti. Mi se zavzemamo, da bi našim državljankam in državljanom, s stalnim ali začasnim prebivališčem v tujini, čimbolj olajšali uresničevanje volilne pravice. Volišča smo odprli na 34 diplomatsko-konzularnih predstavništvih. Poleg glasovanja na volišču imajo naši rojaki, če so za to izrazili željo, možnost glasovanja po pošti ali v domovini. Tistim, ki so izbrali glasovanje po pošti, so okrajne volilne komisije pošiljale volilne karte, ki jih je bilo potrebno overiti. Da bi overjanje čimbolj olajšali, marsikje se namreč pojavlja problem velikih razdalj oziroma oddaljenosti do volišč, je bilo volilne karte mogoče overiti na vseh naših diplomatsko konzularnih predstavništvih, pri pooblaščencih za overjanje volilnih kart, ki jih je s sklepom imenovala republiška volilna komisija, ali pri ustanovah v državi prejemnici, tistih ustanovah, ki imajo pravico ugotavljanja in preverjanja identitete oziroma imajo pravico izdajati oziroma potrjevati javne listine, na primer pri notarjih. V Argentini, na primer, kjer živi največje število volilnih upravičencev, govorim o volilnih upravičencih zunaj meja naše države, je bilo tako imenovanih enajst pooblaščencev za overjanje volilnih kart. Jaz mislim, da je to za majhno državo in majhen sistem, kot je naše ministrstvo, kar precejšen uspeh. Državljanke in državljani naše države, ki so bili vpisani v volilni imenik, so bili osebno po pošti obveščeni o načinu glasovanja in o samem poteku volitev. Naši rojaki so bili o načinu volitev in volilnih opravil prav tako obveščeni s pomočjo slovenskih društev, s pomočjo njihovih glasil, na konzularnih dnevih, medtem ko so številna veleposlaništva obvestila o volitvah objavila v osrednjih sredstvih javnega obveščanja v njihovi državi sprejemnici. Informacije o volitvah so objavljene tudi na spletnih straneh našega ministrstva. Objavila pa so jih tudi vsa osrednja glasila v Sloveniji ter glasila naših izseljencev in zdomcev. Posebnost letošnjih volitev so bile novosti iz novega zakona, ki ste ga sami omenili, zakona o evidenci volilne pravice. Zakon vzpostavlja stalno evidenco volilne pravice državljanov Republike Slovenije, ki nimajo stalnega prebivališča v Republiki Sloveniji. Vsi, ki so vpisani v stalno evidenco volilne pravice, so vpisani v volilni imenik za volitve predsednika republike. Pri ažuriranju omenjene evidence, kjer je naše ministrstvo sodelovalo z ministrstvom za notranje zadeve, so zelo pomembno vlogo odigrala naša diplomatsko-konzularna predstavništva. Z njihovo pomočjo je bilo ažurirano veliko število naslovov naših rojakov, ki imajo stalno bivališče v tujini, pridobljeni pa so bili tudi številni novi naslovi. Da so bili napori v zvezi z obveščanjem naših državljanov v tujini uspešni, potrjuje na primer podatek, da je bilo samo v času razgrnitve volilnih imenikov, ki je potekala pred prvim krogom volitev, v tujini vanje na novo vpisanih prek 800 volivcev. Veliko dela je bilo opravljenega tudi pri oblikovanju seznama državljanov naše države z začasnim bivališčem v tujini. V splošne volilne imenike je bilo tako vpisanih 4.846 izseljencev. Največ volivcev se je udeležilo prvega kroga volitev na diplomatsko-konzularnem predstavništvu v Buenos Airesu Prejšnji teden so bili posredovani volilni imeniki za drugi krog volitev, ki so bili dopolnjeni s spremembami, zbranimi po prvem krogu volitev. Na dan prvega kroga volitev je notranje ministrstvo v sodelovanju z našim ministrstvom organiziralo dežurno službo, in sicer tako, da so bila časovno pokrita vsa naša diplomatsko-konzularna predstavništva. Dežurna služba, ki se je v prvem krogu izkazala za zelo koristno, bo organizirana na enak način, morda še celo boljši, tudi za drugi krog volitev. Iz tega, kar sem povedal, lahko rečem ali pa lahko rečete, da je bila organizacija in izvedba volitev v tujini v prvem krogu uspešna. Naše ministrstvo ni bilo seznanjeno s težavami pri glasovanju naših rojakov v prvem krogu volitev. Volilni odbori na voliščih na diplomatsko-konzularnih predstavništvih so se za prvi krog volitev pripravili zelo dobro in vestno, tako da pritožb na račun dela volilnih odborov in organizacije volitev na naših diplomatsko-konzularnih predstavništvih ni bilo oziroma ministrstvo za zunanjezadeve s temi pritožbami ni bilo seznanjeno. [[Opozorilni znak za konec.]] Celo več, časopis Slovencev v Argentini Svobodna Slovenija je izrecno pohvalil potek volitev [[...]]
Gospod minister [[...]]
[[...]]in še posebej delo uslužbencev veleposlaništva. Hvala lepa.
Hvala lepa za odgovor. Gospa poslanka, želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa. Gospod minister, zahvaljujem se vam za odgovore in upam, da bo v drugem krogu še bolje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ministrstvo za notranje zadeve oziroma minister dr. Rado Bohinc vam bo odgovor na vaše vprašanje poslal pismeno. Ministru za notranje zadeve bo postavil poslansko vprašanje poslanec, gospod Peter Levič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. V preteklih tednih smo bili priče kar precejšnjemu številu ravnanj policistov, ki so ob ravnanju občanov zaradi, kot se je kasneje izkazalo, tudi velikokrat neobstoječih prekrškov prekoračili svoja pooblastila ali pa jih izzvala na, milo rečeno, dokaj nenavaden način. Vse prepogosto je bila uporabljena sila. Kasneje pa smo priče čudnim odgovorom pristojnih, kot je to v primeru kolesarja, kjer je policija v odgovoru, od kod njegove poškodbe, odgovorila, da si je oseba z neobičajno agresivnim udarjanjem glave ob rob policijskega vozila poškodovala ustnico. Ti ekscesi, podkrepljeni z naslovi po medijih, v stilu, nedolžni v lisicah, kolesar brez zoba in tako naprej, vzbujajo v javnosti nezaupanje do dela policije in kvarijo ugled Slovenije, predvsem pa so kršene človekove pravice. Ministra sem hotel vprašati: Ali gre res za samovoljo in neznanje policistov ali pa glava ne ve, kaj delajo roke in tako policija postaja vse bolj agresivna? To pa seveda ne velja za odkrivanje kaznivih dejanj. Ali razmišljate oziroma ali je že kdo razmišljal po zadnjih dogodkih oziroma bo kdo kaj dodatno storil, da se takšni absurdni primeri ne bi dogajali, na primer z dodatnim izobraževanjem in usposabljanjem policistov, strožjim nadzorom in kontrolo dela tudi nadrejenih, ki usmerjajo delo na terenu. Če že generalni direktor policije daje nasprotujoče si izjave o primeru, to verjetno vpliva tudi na policiste na terenu. Res je, da občani v stiku s policisti vedno ne nastopajo prijazno. Vendar menim, da sta moč in represivna sredstva na strani policije. Zato je treba ob minornih prekrških, ki dejansko ne pomenijo družbene nevarnosti, še bolj pazljivo pristopati. Upam, da mi bo minister poslal odgovor v 30 dneh. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dolžnost ministra je, da vam v tridesetih dneh pisno odgovori. Če pa želite, ne želite izjaviti, bi pa lahko tudi ustno odgovoril, ampak na naslednji seji državnega zbora. Pisno. Hvala lepa. Ministru za zdravje bo postavila poslansko vprašanje gospa Silva Črnugelj. [[Je odpovedala.]] Ravno tako ministru za zdravje postavlja poslansko vprašanje poslanec gospod France Cukjati. Izvolite.
Hvala za besedo. Gospod minister! Že enkrat omenjeno vprašanje ponavljam v nekoliko drugačnem kontekstu. Mediji so nas seznanili z vašo ugotovitvijo, da so razmere v slovenskih bolnišnicah kaotične. Ker je bolnišnična oskrba pacientov izrazito timsko delo, katerega kvaliteta je odvisna ne le od strokovnosti posameznih delavcev, ampak tudi od kvalitetno urejenih razmer in delovnih pogojev, predstavljajo kaotične razmere v bolnišnicah porušenje vsakršne varnosti pacientov. Zato vas sprašujem: V čem je ta kaotičnost, kaj jo je sprožilo ali kdo in s čim jo je povzročil? Je kaotičnost nastala zaradi drastičnega padca znanja in strokovnosti medicinskega osebja ali pa morda zaradi popolnega porušenja medsebojnega zaupanja in medicinske etike? Težko bi temu pritrdil, saj v dveh letih človek ne more pozabiti vsega znanja ali izgubiti vseh svojih moralnih vrednot. Ali je nastopila kaotičnost zaradi neurejenih kadrovskih in materialnih pogojev bolnišničnega delovanja, zaradi pomanjkanja zdravnikov in sester ali pa zastarele in nezadostne opreme, pri kateri že okvara enega samega CT-ja povzroči zmedo in nevarno daljšanje čakalnih dob? Ali kaotičnost povzročila sprememba delovnega časa, ki ste jo na vrat na nos predlagali državnemu zboru brez sodelovanja bolnišnic in vodstev posameznih klinik navkljub opozorilom zdravnikov? Se vam zdijo vredna pozornosti tudi opozorila travmatologov, da nov delovni čas ne omogoča kvalitetne jutranje predaje službe, tako imenovanega raporta in vizite, zaradi česar vidi travmatolog svoje paciente na jutranji viziti le dvakrat na teden. Tako pravijo travmatologi. Kaotičnost verjetno ni nastopila čez noč in se je čez noč tudi ne more obvladati. Glede na to, da gre na leto skozi slovensko bolnišnično oskrbo 350 tisoč pacientov in je v tem trenutku, ko tu govorim, hospitaliziranih 9 tisoč pacientov, vas z vso resnostjo sprašujem: Kaj ste storili v teh 14 dneh po ugotovitvi kaotičnih razmer za zaščito 9 tisoč pacientov, ki v tem trenutku ležijo v slovenskih bolnišnicah? Hvala.
Hvala lepa. Dr. Dušan Keber, izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani gospod poslanec. Morda najprej o verbalnem deliktu, ki sem ga zagrešil. Izraz kaotične razmere, izražen ustno, ne pomeni odloka pisne izjave. Če bi uporabil anekdotičen primer, v tem današnjem zasedanju parlamentu sem slišal najmanj tako težke izraze, ki so opisovali razmere v tej državi in so bili najbrž v vsej svoji moči neutemeljeni. Navsezadnje gre tudi za sočnost izražanja. In če bomo vztrajali pri tem, tudi ko imamo tako imenovane delovne sestanke, ko imamo delovne načrte, da bomo pazili, da bomo laž imenovali neresnica, da bomo vsakokrat govorili, govorimo samo o odstotku, potem nas bodo obtožili oziroma bomo sami sebe obtožili, da smo postali uradniki, ki prikrivajo resnico. Druga stvar, in v to smer ne bi želel iti, da bi kot mi nekateri svetujejo, češ, saj vendar lahko dokažeš kaotičnost v slovenskem zdravstvu. Ne želim tega dokazati, čeprav številni primeri, ki so še zmeraj samo majhen odstotek tega, kar se v zdravstvu dogaja, številne ljudi spravlja pod vprašanje, kaj se dogaja. Pri tem ne mislim tistih nekaj strokovnih napak, ki so razkrite, ali pa finančne malverzacije ali pa v anketah izražena mnenja o korupciji in o vsem tem. Še zmeraj menim, da zdravstveni sistem, in tudi v tem parlamentu sem že to rekel, v večini primerov deluje dobro in da odnos zdravnik pacient in interakcija med njima deluje v okviru možnosti na način, da nam ni treba se sramovati primerjave z drugimi deželami. Uporaba izraza je bila izrečena na sestanku z upravnimi delavci, z vodstvi bolnišnic, s strokovnimi in poslovodnimi direktorji bolnišnic in pred nabito polno dvorano temu izrazu nihče ni ugovarjal. Pač pa doživljam od neudeležencev sestanka, da me sprašujejo, najpodrobno razložim to kaotičnost, pri čemer, kot sem rekel, ne želim tvegati, da bi ponovno preko posameznosti, ki so se pripetile v tem času, prikazoval, kdo bi bil za to kriv. Kaj je bilo mišljeno pod tem v kontekstu govora? Mišljeno je bilo, in to sem tudi izrecno rekel, delo srednjega in najvišjega menedžmenta v posamezni bolnišnici, delo, ki pravzaprav pripelje do zgodbe v celjski bolnišnici, kjer gre za posamične odgovornosti, kjer pa ne pride do organiziranega pogleda na to, kako se to razreši. Lahko bi govoril o primeru, da 40 let, ne 2 leti, da 40 let ne uredimo čakanja v čakalnicah po več ur, da v javnem sistemu ne uredimo naročanja na uro, čeprav v zasebnem sistemu to lahko vsak zdravnik posameznik uredi v petih minutah. Lahko bi govoril o odgovornosti organizacije dela, kjer so zdravniki še naprej istočasno razporejeni v ambulanto in na oddelek ter na operacijsko dvorano in so nujno na dveh mestih odsotni. Lahko bi govoril o začetku dela in o koncu dela; lahko bi govoril o tem, kako polovica klinike odide na kongres in v tem času zmanjka zdravnikov; lahko bi govoril o tem, da pošta, pa čeprav ima eno samo poštarico, deluje vsak dan, da pa v zdravstvu lahko preprosto so odpovedani dogodki. In na koncu bi lahko rekel, da vsi ti dogodki ali pa večina njih niso odvisni od finančnih možnosti države. V vsakih okoliščinah - in slabše, kot so možnosti, še bolj se je treba truditi, da z ustrezno organizacijo delamo čim bolje. Navsezadnje, tudi v vojnih razmerah imamo teriažo, ki mora delati dobro in ne kaotično. Če je bil posebej izpostavljen delovni čas - samo na kratko bom rekel - se čudim, da vsa Evropa ne sledi našemu zgledu in začenja delati ob sedmih zjutraj; morda bi bilo ob šestih zjutraj še bolje, bi bila še boljša organizacija in še manj bi trpela predaja službe oziroma učinkovitost dela v naših ambulantah. O tem seveda na tej ravni skoraj ne bi izgubljal besed, zakaj je bilo potrebno, in to s številnimi izjemami, premakniti delovni čas na osmo uro in zakaj so ugovori temu preprosto ugovori, ki nimajo vsebinske argumentirane podlage. Na kratko rečeno samo še, če so take razmere, kdo je zanje odgovoren. Vedno se približamo temu in vedno odgovorim na podoben način: ministrstvo za zdravje je odgovorno za ustrezno politiko, in to s številnimi dejavnostmi tudi počne.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora, gospod Cukjati? Izvolite.
Hvala za besedo. No, menim, da ne gre za verbalni delikt ali, v narekovajih, "hecanje za šankom", ampak za resno ministrsko oceno, ki je bila dana pred uradno sklicanim forumom bolnišničnih direktorjev. Tudi ne vidim razlogov, da vaši oceni ne bi verjel, vsaj deloma. Poglejte, bolnišnice še danes nimajo sklenjenih pogodb za leto 2002, pogodb, ki določajo pogoje poslovanja. In ker ni pogodb, je bil na vaš predlog, torej na predlog ministrstva, kliničnemu centru oziroma ginekološki kliniki v Ljubljani pred kratkim kar čez noč zmanjšan program umetnega oplojevanja za 170 posegov, kar pomeni zmanjšanje za 15% letnega programa, in to tistega programa, ki že teče, programa, na katerega so pacienti že pol leta naročeni. Ali to ne diši po kaosu? Ali vsaj zmedi, zmedi, ki jo poraja na nek način zmedena zdravstvena politika? Prav to ponavljamo v teh vprašanjih. Želel bi - verjetno ne bomo dosegli tega odgovora - da bi se vi kot odgovorni nosilec kdaj tega tudi zavedali. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
O stopnji mojega zavedanja bo navsezadnje ob kakšni priložnosti razpravljal parlament ali pa volivci na prihodnjih volitvah. Ne odklanjam tega, da bi vsak hip odgovarjal tudi o svojem zavedanju, in s tistim, kar počnem, skušam odgovarjati na to vprašanje. Številna vprašanja, ki jih nakazujete, seveda ne ustrezajo temu, kar se v resnici dogaja. Dogaja se obratno, da je ministrstvo za zdravje tisto, ki vztraja, da se zdravstvenemu sistemu podeli doslej zadržane 3,5 milijarde tolarjev iz letošnjega že obljubljenega denarja in da zavod za zdravstveno zavarovanje ponovno v svoji koži utemeljeno odklanja ta denar, ker bo s tem povečalo svojo izgubo s 13 na 16 milijard, in da je ta razprava še pred nami na vladi. To pomeni, da prikazujete probleme, jaz bi jih lahko naštel še kopico, ki ne ustrezajo temu, kar trdite. Skušamo si prizadevati, da bi čim manj trpeli bolniki, da bi bilo čimveč opravljenih storitev, da bi bilo delo bolj učinkovito. Delamo reformne spremembe, da bi bil denar uporabljen bolj učinkovito. V našem mandatu se to da dokazati s skrajševanjem čakalnih dob in številnimi drugimi vplivi in tudi z reformo, ki smo jo napovedali, bomo še dodatno prispevali k temu cilje. Na vse podrobnosti seveda mi je v tem trenutku težko odgovarjati. Bo pa gotovo prilika ob kakšni drugi priliki ali pa o vsaki posameznosti, da to odgovorimo. To priliko uporabljam pa ponovno za opozorilo, da zdravstveni sistem, ki sicer rabi s pomočjo zdravstvene politike samospraševanje o svoji učinkovitosti in organiziranosti in ustrezne regulative tudi s pomočjo zdravstvene politike, da tazdravstveni sistem potrebuje tudi zunanjo odločitev državljanov preko vas, v kakšnem obsegu ga želimo podpirati. Ta hip zdravstveni sistemi v mnogo bogatejših državah ječijo pred problemi, ki so zelo podobni našim ob popolnoma drugačnih finančnih predpostavkah. Želim pa vselej trditi, da ni pa za vse, kar imamo slabega v zdravstvu, in tega k sreči ni tako veliko, vedno kriv samo denar.
Hvala lepa. Ministru za delo, družino in socialne zadeve bo poslansko vprašanje postavil gospod mag. Janez Drobnič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Od lanskega septembra so se plače povečale za 10,3%. V tem času so cene na drobno poskočile za 7,2%, v tem istem času pa so se pokojnine povečale za 4,1%. Razlike med plačami in pokojninami so več kot 6%. To je pokojninska reforma, ki je ni bil sposoben nihče uresničiti do letošnjega leta. Uspelo pa je z amandmaji in s spremembo tej vladajoči koaliciji lansko leto za božične praznike. Mi smo na to opozarjali. To ima dolgoročne posledice na prejemanje pokojnin. Upokojenci bodo na letni ravni pravzaprav izgubili okoli 75% pokojnine. Z belo knjigo je bilo sklenjeno, da bodo upokojenci nosili breme stabilizacije, in sicer vsako leto za pol procenta, na osnovi teh zakonov oziroma sprememb zakona v lanskem letu desetkrat toliko. Moje vprašanje pa se glasi: Kako boste rešili problem tistih z najmanjšimi pokojninami? Kot veste, se osnone stvari najbolj dražijo: kruh, mleko, mleko pa zdaj sploh ob tej aferi, ne vemo, kako bo, komunalne storitve in da drugih stvari še ne naštevam. Kako boste torej rešili to stisko in socialno varnost upokojencev z najnižjimi pokojninami? Drugo vprašanje je pa usmerjeno na prejemke na osnovi invalidskega zavarovanja oziroma socialne transfere na osnovi invalidnin. Kot sami dobro veste, nekateri invalidi s 100% invalidnostjo ne dobijo nič, drugi pa preko 350.000 mesečno neobdavčenih prejemkov. Pri nekaterih znaša tudi več kot petsto. Na začetku svojega mandata ste obljubili, da boste te oblike socialnih transferov dali pod drobnogled in pripravili uskladitve, da ne bo podvajanja in ne vem, kaj še vse. Za vami je pravzaprav polovica mandata. V zvezi s temi rezultati jaz nisem še ničesar izvedel, bi pa rad izvedel, kaj ste naredili. Morda meni ni to jasno. Kje vidite podlage in pogoje za takšne velike razlike, ki delajo ta sistem diskriminatoren, pa tudi žaljiv? Hvala.
Hvala lepa. Dr. Vlado Dimovski izvolite. Se lahko izključite? Hvala lepa.
Hvala lepa za obe vprašanji. Seveda obe vprašanji lahko terjata zelo dolg odgovor. Jaz bom poskušal v tem času, ki mi je dan na razpolago, odgovoriti na nekaj teh vprašanj. Sicer bomo pa podrobneje oziroma smo še tudi že pripravili pismen odgovor. Kar se tiče prvega vprašanja, moram zelo jasno povedati, da je tukaj pravzaprav vprašanje statistike. Najprej ste govorili o povečanju plač od lanskega septembra, potem ste pa govorili o povečanju pokojnin od januarja letošnjega leta. Naj takoj na začetku povem, da če vzamemo enako mero, enako osnovo, se pravi, če vzamemo rast pokojnin in rast plač za isto obdobje, od septembra lanskega leta, je bila rast pokojnin večja, kar se do septembra meseca tiče, kot je bila rast plač. Sami veste, da je osnova, ki drži slovenski pokojninski in invalidski sistem, da gre pravzaprav za tako imenovano medgeneracijsko solidarnost. Ta medgeneracijska solidarnost je pravzaprav zagotovljena s sorazmerno rastjo pokojnin in plač. Zato je potrebno gledati tisto, kar je med seboj primerljivo. Če gledamo medsebojno primerljivost in vzamemo januar - september za pokojnine, v primerjavi z januar - december lanskega leta in vzamemo isto osnovo za plače, potem si lahko sami izračunate, lahko pa tudi tukaj dam podatek, da je v bistvu ta rastbila za pokojnine 7,9%, za plače pa je bila nižja, 7,3%. Ker je rast pokojnin in rast plač, kar se mesečnih gibanj tiče, seveda različna, pokojnine se usklajujejo enkrat do dvakrat letno, medtem ko plače, gibanje plač je pa navzgor in navzdol. Se pravi, da imate določene mesece, tako kot je bilo tudi prejšnji mesec, ko je bilo gibanje plač navzdol. Normalno je, da vsak pokojninski sistem želi pravzaprav ta vprašanja uravnotežiti. Zato smo glede na novejša gibanja plač tudi prilagodili oziroma podajamo predlog na tem državnem zboru, da je možna poleg februarske uskladitve in ob februarski uskladitvi tudi marčevska uskladitev. Razlog je seveda ta, da smo v obdobju zniževanja, če tako rečem, inflacije dolgoročno in pa hkrati, da pa gibanje plač pravzaprav imanekatere različnosti, ki jih v prejšnjem letu ni imelo. Naj še povem tisti podatek, ki je najpomembnejši za upokojence, da je v letošnjem letu delež pokojnin v plači, če vzamemo pa delež povprečne pokojnine v povprečni plači narasel, da je 74,7%, lansko leto je bil pa pod 74% oziroma 73,2%. To se pravi, da je na nek način za skoraj več kot eno odstotno točko povečanje, če vzamemo ta delež. Če vzamemo Nemčijo kot primer, je ta delež pod 67% oziroma nekje 67%. Tako je s tega vidika, da tako rečem, makroekonomsko zagotovljeno uravnoteženo gibanje plač in pokojnin. Glede na to, da se pokojninska reforma izvaja postopoma, je jasno, da je potrebno stalno spremljati te podatke gibanja plač, gibanja pokojnin in seveda ustrezno odreagirati takrat, ko je to potrebno. Hkrati je pa seveda potrebno povedati, in to tudi veste, da pravzaprav najnižje pokojnine imajo vedno pravico do varstvenega dodatka. Kar se tega varstvenega dodatka tiče, lahko rečem, da je v bistvu teh upravičencev, to je pa septembrski podatek, nekaj manj kot 50.000 oziroma 47.500, povprečni znesek pa je nekje 16.000 SIT. To vaše vprašanje je bilo bolj vprašanje o poznavanju statistike kot dejansko to vprašanje. Jaz sem želel v tem odgovoru pravzaprav te primerljive osnove med seboj ustrezno primerjati. Vsekakor je pa sigurno za vlado to eno od pomembnih področij in vlada to stalno spremlja. Naj še povem, da pravzaprav v letošnjem letu je iz naslova izplačil za pokojnine bil tudi med letom povečan delež za pokojnine. Pomemben je tudi še en makroekonomski podatek, to se pravi, delež pokojnin v celotnem bruto domačem proizvodu je stabilen in se nahaja nad 12% bruto domačega proizvoda, 12,1%, če gledamo starostne pokojnine. To je, kar se tiče prvega dela odgovora. Te konkretne, natančnejše izračune pa vam bomo tudi pisno posredovali. Drugo je pa vprašanje [[...]]
Gospod minister, žal [[...]]Gospod poslanec bo zahteval verjetno dopolnilni odgovor, pa bo priložnost dana tudi za drugo pojasnilo. Izvolite, gospod Drobnič.
Hvala lepa. Res, dodatno vprašanje. Zdaj imam priložnost, da nagovorim poslušalce oziroma gledalce pred televizijskimi sprejemniki, zlasti upokojence, da pogledajo, kakšna je bila septembrska pokojnina in kakšna je bila denimo zdaj oktobrska pokojnina. Jaz vam povem, da niti 4,1% povečanje ni doseženo, ker se je vmes povečalo še zavarovanje, tako da ni niti teh 4,1%. To, kar se je zgodilo, je sprememba osnove, iz katere se obračunava pokojnina. Temu rečemo pravzaprav matematična prevara, trik. In to ste naredili. Seveda, gospod finančni minister je, kar se tega tiče, zelo zadovoljen, ker je "prišparal" v pokojninski blagajni in proračunu precej sredstev. To je res. Ampak treba je pogledati resnici v oči in videti, kdo je za tem stal. To je pač vladajoča koalicija, izračune so pa naredili v DeSUS-u in pa v društvu upokojencev. Gre za to, da se pove ljudem prava resnica. Tudi ta varstveni dodatek ne gre vsem ljudem. Državne pokojnine zagotovo nimajo varstvenega dodatka. Pa še nekatere druge ne, da ne naštevam. Kako boste posredovali glede tega vprašanja? To vprašanje sem vam postavil. Kako boste to uredili? Glede drugega pa mi niste nič odgovoril, izgleda, da vas je čas prehitel, pa bi vseeno prosil, če ne ustno, pa pisni odgovor. Veliko invalidov me je vprašalo, kako dopusti takšne ogromne razlike. 1 proti 30. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Jaz sem tukaj dolžan še enkrat odgovoriti na tole vaše vprašanje oziroma da pravzaprav operirate s statističnimi kategorijami, ki niso popolnoma primerljive. Naj samo povem, da od letošnjega leta se je delež planiranih transferov, kar se pokojnin tiče, povečal še za dodatnih 15 milijard. To je treba povedati, ker iz vašega dodatnega odgovora je na nek način implicitno sledilo, da so se zmanjšali ti transferji. Ne, povečali so se. In tudi še enkrat povem, da je pokojninski sistem, kar se usklajevanja tiče, tak, da na nek način uravnotežuje pokojnine in pa plače. V letošnjem letu, in če vzamemo to, kar ste vi vzeli kot osnovo, to se pravi, september lansko leto pa letos, in plače september in letošnje leto, so pokojnine zrasle več. Ker do konca leta lahko pričakujemo neko določeno gibanje, je seveda februarska, marčevska uskladitev, ki jo dodatno predlagamo. Kar se septembrskih podatkov tiče, naj še enkrat jasno povem, da je bila rast pokojnin januar-december, januar-september letošnjega leta 7,8, plač pa 7,2. Normalno je, da se zavzemamo v sistemu medgeneracijske solidarnosti za uravnoteženo rast pokojnin in pa plač. Mislim, da je to tisto, kar je na nek način tudi osnova za nek medgenaracijski sporazum in na katere osnovi je tudi zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju predstavljen. Jaz vam bom te podatke seveda posredoval, ki jih je izračunal tudi zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Iz tega bo vidna vsa statistika, kar se tega dela tiče. Kar se pa drugega vprašanja tiče, bi pa povedal samo to, da je osnova za izplačilo posameznih prejemkov in ostalo, kar ste v svojem vprašanju navedli, seveda več zakonov. Je 7 zakonov, ki so bili v različnih obdobjih sprejeti. Naj povem, da mi izdelujemo in smo praktično pri koncu izdelave te analize. Jasno je, da je bilo invalidsko področje eno najmanj urejenih. To se z vami strinjam. Zakoni, ki smo jih v letošnjem letu predstavili, to se pravi zakon o znakovnem jeziku, pa še nekateri zakoni sledijo, ki postopoma urejajo to področje. To, kar je seveda pomembno, in to vaše vprašanje je pravzaprav implikacija zakona, ki ga pripravljamo, to je zakon o izenačevanju možnosti invalidov. So določene kategorije invalidov, ki določenih prejemkov seveda nimajo, tako kot druge kategorije, ki so s temi ostalimi 7 zakoni zajete. In te bodo zaobsežene tudi v zakonu o izenačevanju možnosti invalidov. Jasno je, da v bistvu so te spremembe možne postopno, ker gre za [[opozorilni znak za konec]] različne kategorije in seveda je ob tem pomembno, da z natančno analizo to tudi izvedemo.
Gospod minister, hvala lepa. Ministru za finance bo postavil poslansko vprašanje gospod Branko Kelemina. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani vsi skupaj! Financiranje občin v naši državi je neustrezno, posebej v primerjavi s financiranjem občin v Evropski uniji. To neprimerno, neustrezno financiranje občin prispeva k temu, da se prepad med razvitimi deli države in nerazvitimi vedno bolj poglablja. Neštetokrat sem postavljal vprašanje, zakaj morajo župani in pa poslanci hoditi v Ljubljano klečat pred birokracijo in prositi za posamezna sredstva pri določenih projektih in tako naprej, kar bi lahko bilo bistveno ustrezneje urejeno z zakonom o financiranju občin. Tudi strategija gospodarskega razvoja - upam, da jo gospod minister pozna - Slovenije govori o veliki finančni šibkosti občin in o tem, da bo z ustrezno dopolnitvijo zakona o financiranju občin odpravljen temeljni vzrok številnih finančnih problemov lokalnih skupnosti. Poslanci državnega zbora so sprožili pet ali šest predlogov za spremembo zakona. V zadnjih dveh letih so bila postavljena številna poslanska vprašanja in pobude o tem pomembnem vprašanju. Dane so bile obljube gospoda ministra Ropa, da bo ta zadeva ustrezno rešena. Mandat tega sklica državnega zbora se je prevesil v drugo polovico, poslanci pa nismo oziroma niste - tisti, ki ste za to posebej odgovorni v koaliciji - do danes storili ničesar na tem področju. Bomo poslanci še naprej trpeli ignoranco ministra Ropa do tega vprašanja in do vseh, lahko rečem, lažnih obljub, ki jih je gospod minister izrekel že 20.3.2001. Citiram, kaj je povedal: "Jaz računam, da bomo v naslednjih mesecih, v naslednjem mesecu, dveh, prišli do ustrezne rešitve oziroma predloga zakona." Danes smo 25.11.2002, ob 17.43, pa še ni bilo na tem področju narejenega popolnoma nič. Zdaj ne vem, ali gospod minister še vedno misli, da je danes 20.3.2001 ali se je mogoče preselil tudi v današnji čas. Zdaj sprašujem oziroma najprej še nekako svarim poslance, predvsem tiste, ki so župani: Kje ste, kje ste poslanci iz Prekmurja, Štajerske, Dolenjske? Zakaj se poslanci prodajate za drobiž, temeljnih vprašanj, pomembnih za podeželje, pa nočete razrešiti? Ob tem seveda ministra sprašujem, kako dolgo bo še minister, kajti dokler bo on, prav gotovo tega vprašanja ne bo razrešil: Kdo in kdaj bo to pomembno vprašanje v naši državi razrešil? Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Anton Rop, izvolite.
Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Strinjam se, da gre v tem primeru za zelo občutljivo področje, ki je potrebno reševanja. Lahko povem, da smo na ministrstvu za finance pripravili kar nekaj predlogov novega zakona o financiranju občin, vendar se je v diskusijah pokazalo, da je izjemno težko najti soglasje v zvezi s končno obliko tega zakona. Gre namreč za to, da je predvsem v zakonu treba opredeliti po eni strani, kakšen bo odnos do financiranja malih občin, kakšen odnos do velikih občin, kakšen odnos do tistih občin, ki prevzemajo večji del nalog, ki se nanašajo tudi na regije, tudi na širše okolje, na primer občin, ki imajo v svoji sestavi financiranje različnih javnih zavodov na različnih področjih. Pravzaprav je brez dodatne javnofinančne obremenitve možno takšen zakon pripraviti samo na takšen način, da se nekaterim občinam vzame in da se drugim občinam doda. In verjetno je to tudi eden tistih temeljnih razlogov, zakaj kljub različnim variantam nismo uspeli doseči zadostnega soglasja, da bi lahko z zakonom šli naprej. Zato smo bili pravzaprav prisiljeni na ministrstvu za finance, da pripravljamo nove in nove variante tega zakona. Naj povem, da je v vmesnem času prišlo tudi do priprave posebnega projekta financiranja in ustanavljanja pokrajin, kot veste, pri ministrstvu za notranje zadeve, ki je nekatere stvari, kar se tiče financiranja občin, zlasti pa financiranja, če hočete, regionalizma v bodoče v Sloveniji na novo odprlo. Tako se postavlja vprašanje v zvezi s tem zakonom, ali ga ni morda smotrno sprejemati sočasno, ko se bomo opredelili tudi za financiranje pokrajin, za financiranje regij in za prenos določenih pristojnosti, seveda tudi obveznosti, kar se tiče financiranja pokrajine in regije, in s tem tudi določenih originalnih virov sredstev, tako iz občin kot tudi iz same države, seveda pa v kontekstu zlasti večje racionalnosti uporabe javnofinančnih sredstev. Poleg tega pa je prišlo do ene zelo pomembne spremembe, zakaj pravzaprav nismo zelo hiteli pri dokončni opredelitvi tega zakona, ki bo nedvomno povzročil veliko konfliktnost. Zelo veliko poslancev bo proti, zlasti županov ali manjših občin ali velikih, skratka tistih, ki bi bili prizadeti. Gre namreč seveda tudi za finančni paket, glede katerega se pogajamo z Evropsko skupnostjo, in znotraj tega zlasti tistega dela, ki se nanaša na financiranje regionalnega razvoja, če hočete, tudi razvoja podeželja. Jaz upam reči, da smo ravno v zadnjih dneh dosegli določen napredek, kar se tiče zagotovljenih sredstev za razvoj podeželja, torej za regionalni razvoj, in določen napredek, ki se tiče strukturnih skladov. Mi vsi skupaj upamo, da tudi kohezijskega sklada, kar bo seveda ponovno odprlo nekatera vprašanja, ki so zelo zapletena. Zato je naša ocena, da je potrebno skupaj s projektom financiranja pokrajin in regij določiti tudi projekt financiranja občin. Drugače bi pa zelo rad in bi vam z veseljem predstavil nekatere osnutke tudi vam, če vas zanima, da boste videli, kako različne opcije in različne predpostavke so in kako različen odnos je nemudoma različnih županov ob tej temi. Tako lahko ob tem samo rečem, da seusklajevanje nadaljuje in da ga bomo poskušali uskladiti skupaj s tem širšim projektom regionalizma, ki ga bo, upam, da ta koalicija zelo jasno tudi v tej državi predstavila. Projekt regionalizma, projekt regionalnega razvoja, projekt financiranja lokalnih skupnosti in hitrejšega spodbujanja razvoja tistih regij, o katerih je bilo danes govora in ki je bilo očitano predsedniku, izraz depresivne regije, čeprav je popolnoma ustaljen izraz v strokovnih krogih, izraz, ki ga pozna vsak, ki pozna strokovno literaturo, minimalno, na področju ekonomije. Mislim, da se tukaj pripravljajo velike spremembe, ki so še bistveno širše od samega financiranja občin. Ko bomo s tem projektom prišli, bo verjetno tudi razumevanje, zakaj se je tako zavleklo, bolj globoko in globlje.
Hvala lepa. Dopolnitev odgovora. Gospod Kelemina, izvolite.
Hvala. Poglejte, spoštovani gospod minister. Razumem vaša občasna prizadevanja za to, da se to vprašanje reši. Vendar se nikakor ne strinjam z vami s tem, da bomo mi v nedogled čakali, kdaj bomo sploh sprejeli neko regionalizacijo in tako naprej in potem skupaj uredili financiranje občin. Nimamo časa čakati. Ali se zavedate, kakšne razlike se ustvarjajo v financiranju oziroma v gospodarskem razvoju in, na splošno, v razvoju med posameznimi regijami in posameznimi občinami? To je nevzdržno stanje. In zakaj ne poenostaviti stvari na vladnem nivoju in določena finančna sredstva, ki se danes delijo po posameznih resorjih v majhnih obsegih, združiti in jih dati občinam in naj podlagi tega, seveda, najbolj ekonomično in koristno uporabijo ta sredstva za svoj razvoj. In poglejte samo en podatek - Slovenija namenja, to je podatek, gospoda Bevk od njega to prepisujem, kot sem prej povedal, 20.3.2001 je s tem podatkom operiral - jaz ga samo ponavljam zdaj, upam, da mi ne bo zameril - da Slovenija namenja za občine 4,4 bruto družbenega proizvoda oziroma bruto domačega proizvoda je verjetno tukaj mislil, skandinavske države pa, recimo, baje okoli trideset. Ne vem, če je to res, ampak razlika je ogromna. Razlika je ogromna in mi nimamo časa čakati na te stvari, da boste se vi pač spomnili enkrat, da bomo te stvari uredili. Ne vem, zakaj poslanci nočete nič na tem področju narediti - tisti, ki ste za to odgovorni. In zahtevati od vlade, da številne predloge, ki ste jih sami poslali v proceduro - tudi sam jih lahko napišem nekaj, če hočete - niste uspeli, recimo, zahtevati, da bi se čimprej v proceduri tudi poskušali uskladiti in uresničiti. Skratka, mislim, da nimamo časa čakati in gospod minister, povejte, kdaj se bo to zgodilo.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
No mislim, da smo odprli zelo pravo temo, vendar s popolnoma napačnimi številkami. Verjamem, da imajo skandinavske države 30% tovrstnih sredstev, ki so namenjena za financiranje na lokalnem in regionalnem nivoju, vendar imajo seveda zraven tudi pristojnosti, tudi obveznosti, tudi naloge, ki so decentralizirane, ki so prenesene na nižje ravni in seveda imajo zelo pošteno povedano, to je treba tukaj zelo jasno povedati, tudi regije, ki so nekatere tako velike same kot celotna Slovenija. Nedvomno pa je, da je odločenost, jaz trdno verjamem, in koalicije in vlade, da gremo z regionalizmom naprej, in mislim, da je del te diskusije prenesena tudi v okviru diskusije o ustavi in boste tukaj seveda tudi opozicijski poslanci lahko zelo jasno pokazali svojo pripravljenost, svojo voljo, da gremo na tem področju naprej. Tisto, kar vam razlagam, je, dani izhod, da samo slovenske davkoplačevalce obremenjujemo z dodatnimi obremenitvami in s povečevanjem javnofinančnih obremenitev, ampak da prenašamo oboje: prenašamo vire sredstev, prenašamo finančna sredstva in prenašamo naloge, obveznosti in odgovornostpotem za razvoj posameznih regij in za razvoj posameznih občin. Potem je rešitev celovita. In to je tisto, za kar se mi zavzemamo. Mi, ko smo začeli s tem projektom, ko sem vam jaz prvič o tem razlagal, smo de facto pripravili zakon, ki je pomenil prerazporeditev dela sredstev med občinami in več sredstev za tiste občine, ki imajo objektivno več nalog v regiji, zdaj smo pa objektivno v neki drugi poziciji, kjer pravzaprav spodbujanje, financiranje in sofinanciranje občin ni več enak in isti problem. Gremo na drugo kvaliteto regionalnega razvoja, na drugo kvaliteto, če hočete, tudi političnega organiziranega na tem lokalnem nivoju. In v tem kontekstu, po mojem, nam ne preostane drugo, da oboje delamo sočasno: prenašamo obveznosti in naloge financiranja in pa vire sredstev. Potem je rešitev celovita in takrat seveda bova midva 100-procentno na isti strani in upam, da boste te rešitve podprli. Je pa to povezano tako z zakonom o pokrajinah, tako z ustavo in potem tudi s posebnim zakonom o financiranju pokrajin, če hočete.
Hvala lepa. Gospa Marija Ana Tisovic bo postavila poslansko vprašanje odsotni ministrici za šolstvo, znanost in šport. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Z vprašanjem, ki ga postavljam, želim odpreti problematiko neustrezne vladne politike do razmerja plač in materialnih stroškov na celotnem področju znanosti in šolstva. Na področju visokega šolstva in znanosti vlada že nekaj let popušča sindikalnim zahtevam po dvigu plač, problema pa ne rešuje s tem, da bi ustrezno s popuščanjem sindikalnim zahtevam dvigovala tudi proračunske postavke za plače. Namesto tega vali breme, ki ga ustvarjajo nespodobni vladni pogajalci, na bremena univerzitetnih profesorjev, visokošolskih pedagogov in raziskovalcev. Vzporedno z rastjo plač vlada namreč ne dviguje ustreznih proračunskih sredstev v tej dejavnosti. Ker so sindikalno sklenjeni dogovori o plačah zakonsko izterljivi, jih morajo univerze in inštitutiizplačevati na račun materialnih sredstev. Po drugi strani pa so materialna sredstva in plače v zakonsko in pogodbeno določenih razmerjih, zato so uprave teh zavodov, dekani in direktorji ves čas v prekrških, ker morajo za plače porabiti več sredstev, kot jih je dovoljeno z zakoni in pogodbami. Poleg tega se s tem načinom bistveno siromaši materialno osnovo za poučevanje in raziskave. Dogaja se, da določene laboratorijske vaje za študente odpadajo, ker ni materialnih sredstev za njihovo izvedbo. Takšno stanje je postalo nevzdržno, saj v velikih primerih dosegajo plače zelo visok odstotek vseh sredstev, določenih s pogodbami za celotno opravljeno pedagoško in znanstveno delo. V teh pogodbah so namreč sredstva poleg za plače eksplicitno namenjena tudi za materialne stroške, vzdrževanje opreme, manjše investicije in opremo ter amortizacijo. V času, ko ustvarjamo tretjo slovensko univerzo in hkrati poudarjamo pomen vrhunskega znanja za našo mlado državo v vedno hujši mednarodni konkurenci, želimo, da so omenjene najvišje slovenske izobraževalne institucije in javni raziskovalni zavodi eksplicitno navedeni v proračunu s posebnimi postavkami. Zavedamo se, da morajo tudi te institucije dobiti del denarja na trgu, vendar moramo hkrati zagotoviti pregledno rast njihove osnovne infrastrukture, njihovih osnovnih materialnih pogojev in jim s tem zagotoviti osnovno možnost za preživetje. S tem, ko bi bila osnovna finančna sredstva navedena v državnem proračunu taksativno, bi šele lahko začeli argumentirano razpravo oporabljenih sredstvih in hkrati njihovo pregledno politiko do izobraževanja in na najvišjem strokovnem nivoju. Sprašujem torej ministrstvo: V kateri proračunski postavki, s kolikšnimi dodatnimi sredstvi bo vaše ministrstvo v letu 2003 in 2004 zagotovilo sredstva, ki so potrebna tem institucijam, da lahko začnejo normalno delati? Ker gospe ministrice ni, bom prosila, če lahko to vprašanje ponovim prihodnjič.
Hvala lepa. V skladu s poslovnikom lahko izjavite, da vztrajate pri ustnem odgovoru; v tem primeru vam ga bo ministrica podala na naslednji seji. Vztrajate pri ustnem odgovoru? Hvala lepa. Poslansko vprašanje generalnemu sekretarju vlade bo postavil gospod Rudolf Petan. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Torej vprašanje postavljam generalnemu sekretarju, zato ker je on podpisan na dokumentih, o katerih bom govoril. Res pa je, da spada verjetno v katero drugo ministrstvo, verjetno za okolje, kmetijstvo ali pa tudi finance. Gre za pomoč za odpravo posledic suše, pozebe in neurij s točo v kmetijstvu v letu 2001. Vlada je poslala odločbe, ki so datirane na januar 2002 in dodeljujejo sredstva za pomoč za odpravo posledic, ki sem jih imenoval. V teh dneh, se pravi eno leto potem, ko so odločbe o dodelitvi sredstev bile izdane, pa nosilci kmetijskih gospodarstev dobivajo odločbe, da morajo sredstva vrniti, kar vnaša nemir, začudenje in ogorčenje, še posebej, ker že tako in tako ta sredstva znašajo komaj 8% vse škode, kot je tudi navedeno v odločbah. Začudenje pa je toliko večje, ker te odločbe vlade nosijo datum julij 2002. To se pravi, natanko štiri mesece so te odločbe nekje tičale. Sprašujem: Kje so te odločbe tičale štiri mesece in zakaj se razpošiljajo šele sedaj? Marsikdo govori, da ni slučaj, da so bile sedaj razposlane, natanko po volitvah v lokalne skupnosti. In še drugo vprašanje: Zakaj se spreminjajo pogoji? Po tistem, ko so bila sredstva že dodeljena, je ena formula za dodelitev, sedaj pa je obrazloženo, zakaj je treba vrniti, ker je neka druga formula. Se pravi, da so se skozi te dogodke že spreminjali pogoji, kar pa tudi ni običajno. To so vprašanja, ki jih zastavljam generalnemu sekretarju, zato ker je on podpisan. Zdaj, ali je on najbolj odgovoren, da bo na to odgovoril, tega ne morem reči. To mi bo pač on odgovoril. Pričakujem [[...]]Ljudje, ki so se ustavili pri meni in v teh dneh imam tudi nekaj teh odločb, pa seveda pričakujejo odgovor in to eksaktni odgovor na to vprašanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Mirko Bandelj, izvolite.
Hvala lepa. Mislim, da bom lahko odgovoril o sistemu, ki funkcionira, težko pa govorim o tem konkretnem primeru ali pa konkretnih primerih, ki ste jih navajali, če bom pa seveda dobil te odločbe, sem tudi pripravljen raziskati, kako je njihova pot tekla in tudi natančen odgovor tem kmetom, na katere se nanašajo, dati. Moram povedati, da takih odločb pravzaprav nisem podpisal, ampak obstoji moj faksimile, na njih je menda nekaj 10.000, ker je pač v zakonu o državni pomoči za odpravo posledic suše določilo, da na prvi stopnji daje te odločbe vlada, hkrati pa seveda določa četrti odstavek 9. člena tega zakona, da odločbe vročajo kmetompristojni župani oziroma občinske službe. To seveda predpostavlja, ali pa predpostavljam, da je lahko tudi kdaj v tem načinu vročanja prišlo do kakšne diskomunikacije oziroma do odlaganja pri samem vročanju. Čeprav bi bolj rekel, da gre v tem primeru, ki ste ga omenili, za nek drug pojav. Namreč, dejstvo je, da so kmetje dobili in so bili upravičeni do izplačila akontacije za poplačilo škode, ki je nastala po suši, in da je seveda končna odločba potem, ko je bila ta suša izračunana, v bistvu za kmeta manj ugodna od akontacije, ki jo je dobil. Tudi zaradi tega so pristojne službe na ministrstvu za okolje in prostor, še posebej že potem, ko so bile sicer odločbe formalno že izdane, še posebej preverjali, ali so izračuni pravilni. Kajti, dejstvo je, kot ste ugotovili, gre za boleče primere, za kmeta prav gotovo, ker mora denar, ki ga je najprej akontativno dobil, sedaj vračati. Mogoče je tudi v teh primerih prišlo do nekaterih odlaganj pri vročanju. Ampak kot rečeno, če boste natančno ali pa, če me boste seznanili s podatki, za katere primere gre, bomo z veseljem seveda tudi ugotovili, zakaj je bil način vročanja tako dolg, da se šele sedaj vročajo te odločbe. Ob čemer pa seveda obstoji še ena možnost. Z njo sem bil seznanjen pravzaprav danes, ko mi je eden od slovenskih županov vrnil odločbe, ker jih noče vročiti, ker trdi, da niso zakonite. Seveda, s tem je pač prekršil zakon in najbrž res ta rešitev po zakonu, po kateri morajo župani to vročati, ni najbolj primerna, je pa seveda bila, glede na množičnost, zelo operativna. Hvala.
Hvala lepa. Zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala za besedo. To vam lahko izročim, ker konkretno ta primer: človeka sem vprašal, če lahko tudi operiram z imenom. Rekel je: "Lahko daš, saj karkoli bo, pač tako bo." Tako vam bom pripravil kopijo tega in vam bom dal, da boste lahko ugotovili, zakaj je štirimesečni zamik. Postavil sem pa še vprašanje: Zakaj so se pogoji, po katerih se je ta škoda obračunavala, spremenili? Namreč, v tej odločbi je korektno zapisano, na osnovi katerih kriterijev so se delali izračuni, na osnovi katerih se je pač kasneje tudi določalo. Mislim, da je tudi zaradi tega prišlo do drugačnih številk, kot ste omenili, verjetno manj ugodnih in da je tista zgornja meja, kolikor mi je znano, 30.000 tolarjev - pod 30.000 se sploh ne izplačuje. To smo nekako lahko razbrali. In seveda, ta formula, ki je pač zdaj nastala, je pač bistveno bolj ugodna. Namreč, vsaka formula se da tako dopolniti, da dobiš ven tisto,kar želiš. To je jasno. To ni samo, to ni kritika zdaj tega primera, ampak na splošno. Tako vam bom te dokumente skopiral in vam jih bom poslal, pa potem tako, kot ste tudi dejali, pričakujem odgovor. Kajti, ti ljudje, ki so bili pri meni, pač želijo nek odgovor. Verjetno z njim ne bodo zadovoljni v nobenem primeru, če morajo vračati sredstva. Zdaj pa, ker še imam 30 sekund, bi pa še samo svoje mnenje povedal, da razumem, da država mogoče nima toliko denarja, kot bi bilo dobro, ali pravično, ali pošteno, ali toliko, kot bi pričakovali tisti, ki so bili oškodovani s to naravno nesrečo, za katero niso krivi. Vendar pa mislim, da je zelo nerodno se lotiti načina tako, da najprej nekomu daš denar, potem pa ugotoviš, zaradi kakršnikoli razlogov, da mu tega nemoreš dati in mu potem čez eno leto daš odločbo, da mora ta sredstva vrniti. In to bi naj bil poduk za naprej, da takih načinov ne bi več počenjali. Ampak, če rečemo na začetku ni denarja, pač ne moremo dati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod generalni sekretar, izvolite.
Samo mogoče še dva stavka, da ne ostane čisto neodgovorjeno, čeprav, kot rečeno, odgovor bo prišel tudi pisno. Lahko rečem, ni to, da se zakon ni menjal. Že prej sem rekel, zakon najbrž res ni bil najbolj dorečen, ampak z vidika sanacije škode se mi zdi pa prav, da je država zadolžena, da najprej izplača akontacijo. In to je tudi v tem primeru storila. Končni obračun seveda pokaže lahko tudi drugačne številke, drugačno višino škode in temu primerno seveda tudi drugačno odločitev. Seveda gre za strokovne odločitve. Kako so komisije in pristojni delavci to škodo obračunavali, ne morem komentirati. To je pač odvisno od vsakega konkretnega primera. In tudi zaradi tega mislim, da je prav, da dobite dejansko strokoven in konkreten odgovor na to vprašanje pisno. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, dovolite, da se predsedniku vlade, ministrom ter generalnemu sekretarju vlade, najlepše zahvalim za podane odgovore. Hvala lepa. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Najlepša hvala in lahko noč.