Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče, dame i gospodo. Svjetska kriza koja je u punoj mjeri buknula u jesen 2008. godine najprije je zahvatila financijska tržišta. Val krize se smjesta osjetio i kod nas padom indexa i povlačenjem štednje i depozita iz banaka i investicijskih fondova. HNB je tada bez oklijevanja djelovanja kontraciklički. Bilo je presudno spriječiti gubitak povjerenja štediša u bankovni sustav, spriječiti tečajnu krizu i zadržati vjerodostojnost monetarne politike. Promptno je ukinuta granična obvezna pričuva a slijedilo je i smanjenje stope obvezne pričuve, smanjenja je stopa minimalnih deviznih potraživanja, proširena je dozvoljena otvorena pozicija a HNB je bila aktivna i na deviznim tržištima. Istovremeno i banke su aktivirale svoje inozemne kratkoročne izvore. Rezultat svega toga bilo je u vrlo kratkom roku oslobađanje ogromne likvidnosti od oko 4 milijarde eura ili gotovo 8% bruto domaćeg proizvoda i time je zadržano povjerenje u sustav, u domaću valutu, osigurana je eksterna likvidnost zemlje ali i mogućnost nesmetanog financiranja državnog proračuna. Zašto smo uopće mogli djelovati kontraciklički? Jednostavno zato što je bankovni sustav imao dovoljno rezervi. Niz smo godina upozoravali na neodrživost rasta zasnovanog na domaćoj potrošnji financiranoj inozemnim zaduživanjem i u tom smo razdoblju, razdoblju vrlo snažnog kreditnog rasta nametali bankama niz ograničenja koja su na kraju rezultirala formiranjem vrlo velikih rezervi likvidnosti i velikim dokapitalizacijama. Tako je bankovni sustav u tim naglo izmijenjenim okolnostima ostao stabilan a također bio je dobro pripremljen i za ono što je slijedilo i što se konačno dešava i dan danas. Bio je dakle pripremljen za naknadni postupni rast nenaplativog dijela aktive što neizbježno dolazi s padom gospodarske aktivnosti i zadržavajući u takvim uvjetima tokom cijelog razmatranog razdoblja zadovoljavajuću adekvatnost kapitala. Financijski sustav je izdržao, međutim svjetska kriza je u nastavku teško pogodila i razgolitila probleme realnog sektora. Početkom godine gospodarska aktivnost se praktično strmoglavila. U prvom kvartalu negativna stopa rasta BDP-a iznosila je 6,7%, u drugom 6,3%. Taj snažni negativni udar došao je sa tri strane. Prvo, uslijed snažnog pada gospodarske aktive u cijelom okruženju i u nizu zemalja s kojima imamo razvijene vanjsko-trgovinske odnose došlo je do snažnog pada inozemne potražnje. Realni proizvod, realni BDP je u prosjeku u Europskoj uniji pao za oko 5% a realni pad našeg izvoza kao komponente hrvatskog BDP-a iznosio je 14,2% u prvom i 19,8% u drugom tromjesečju. Drugo, pala je osobna potrošnja naglo odmah za 9,9% u prvom i 9,4% u drugom kvartalu sve u odnosu na isto razdoblje prošle godine. Treće, nakon niza godina prvi puta su bile zabilježene i negativne kvartalne stope rasta investicija od 12,4 i 12,7% u prvom i drugom tromjesečju. Prema proizvodnoj metodi obračuna BDP-a pad bruto dodane vrijednosti u prvom polugodištu 2009. iznosio je 4%, dakle bio je nešto, zapravo za jednu trećinu niži od pada BDP-a jer je u istom razdoblju zabilježena snažna kontrakcija indirektnih poreza. Stopa promjene bruto dodane vrijednosti bila je negativna praktički kod svih djelatnosti osim kod poljoprivrede, kod usluga financijskog posredovanja i usluga javnog sektora. Kod industrije pad je iznosio 9,4%, kod građevinarstva 2,5% a kod trgovine čak 15,8%. Utjecaj prelijevanja nepovoljnih gospodarskih kretanja na pokazatelja tržišta rada pojavljuje se ipak s određenim vremenskim pomakom pa je tekst približavanjem kraja ovog razdoblja bivao sve očitiji i snažniji. Na kraju lipnja bilo je nezaposlenih oko 11% više nego na kraju lipnja godinu dana prije. Kod plaća su se negativni trendovi očitovali s još većim vremenskim pomakom, zapravo plaće isplaćene tijekom prve polovice prošle godine i nadalje bilježe rast na godišnjoj razini i s obzirom na rast cijena kretanje nominalnih plaća i zaposlenosti može se procijeniti da je realna masa plaća u prvom dijelu godine još uvijek nije bila niža od mase plaća u prvom dijelu 2008. To ukazuje da je na nagli pad potrošnje posebno snažno utjecala zapravo psihologija, utjecao je strah od budućih kretanja i pesimizam te djelom efekt bogatstva zbog pada vrijednosti imovine i donekle stagnacija bankovnih kredita danih stanovništvu što se također dobrim djelom može pripisati pesimizmu tj. manje sklonosti za uzimanjem kredita. U takvim uvjetima inflacijski pritisci bili su relativno slabi i ustvari došlo je do smanjenja godišnje stope inflacije potrošačkih cijena sa 2,9% u prosincu na 2,1% u lipnju što je međutim pretežno bio rezultat baznog razdoblja jer kumulativno u prvih šest mjeseci prošle godine cijene su ipak porasle za 2,9%. Dakle, za centralnu banku održavanje niske inflacije nije bio u središtu pažnje, nije bio problem ali je zato poseban izazov od izbijanja krize pa sve do sredine prošle godine predstavljalo osiguranje eksterne likvidnosti zemlje i stabilnost tečaja koji je bio pod snažnim utjecajem i snažnim pritiskom ne samo zbog inicijalnog odlijeva deviza i zatim otežanog eksternog financiranja nego možda još i više i zbog očekivanja i spekulacija određenih subjekata na financijskom tržištu. K tomu, u 2009. godinu poslovne su banke ušle sa vrlo velikim viškom kunske likvidnosti pa su se tako spomenuta očekivanja i lakše pretočila u deprecijacijske pritiske. Stoga je HNB nakon smanjenja stope obvezne pričuve sa 17 na 14% čime je bilo oslobođeno 5,9 milijardi kuna i 350 milijuna eura, u siječnju 2009. povećao devizni dio obvezne pričuve koji se izdvaja u kunama sa 50 na 75% i time je iz sustava povučeno 5,9 milijardi kuna, ali je i oslobođeno daljnjih 810 milijuna eura. Zatim je početkom veljače Središnja banka spustivši stopu minimalno potrebnih … [[Govornik se ne razumije.]] sredstava sa 28,5% na 25% dodatno poboljšala deviznu likvidnost banaka za oko 840 milijuna eura. To smanjenje bilo je usklađeno s planiranim zaduženjem države kod domaćih banaka. Međutim, potražnja za devizama domaćih sektora bila je i znatna, a međunarodno financijsko tržište je ne zatvorena ali teško dostupna i nepovoljna i zato je HNB još jednom spustila minimalno potrebna devizna potraživanja sa 25 na 20% i time je tada oslobođeno milijarda i 250 milijuna eura. Osim toga, i najveća dopuštena otvorena devizna pozicija banaka povećana je sa dotadašnjih 20 na 30% jamstvenog kapitala. Navedenim promjenama instrumenata u prvom tromjesečju prošle godine HNB je kumulativno oslobodila 3 milijarde eura, a intervenirala je i na deviznom tržištu i time je uravnotežila deviznu ponudu i potražnju i naposljetku zaustavila spekulacije i slabljenje tečaja domaće valute. Osim toga, sa bankama je bio ugovoren jedan devizni … [[Govornik se ne razumije.]] i tim ugovorom je HNB omogućio bankama da u zalog od 261 milijun eura pribave milijardu i 900 milijuna kuna za kreditiranje države. Upravljanje kunskom likvidnošću na otvorenom tržištu tzv., prije svega na obrnutim repo aukcijama, podupiralo je devizne operacije i također je bilo u funkciji stabilizacije prekomjernih fluktuacija tečaja. Kao rezultat tih operacija primarni novac, to je novac koji Središnja banka direktno kreira, u prvom je polugodištu porastao za 11% na 55 milijardi kuna, dok su se bruto međunarodne pričuve na kraju lipnja praktički vratile na razine sa kraja 2008. godine. I to pokazuje da je monetarna politika u ovom razdoblju bila kontraciklička i ustvari ako to standardni neki statistički podaci ne potkrepljuju, bila vrlo ekspanzivna te da kreditna kretanja nisu bila rezultat smanjene likvidnosti bankovnog sustava. Krediti banaka stanovništvu su se u tom razdoblju blago smanjila, krediti poduzećima su skromno porasli, a krediti državi su porasli za preko 20%. Kontrakcija manjka u platnoj bilanci u takvoj situaciji bila je normalna i očekivana. Pad izvozne potražnje doveo je naglo do pada proizvodnje, pad proizvodnje doveo je do pada uvoza, posebno uvoza opreme i repromaterijala, a na pad uvoza dodatno je djelovao i pad domaće potražnje. Izraženo u eurima, uvoz robe se smanjio za preko 27%, a izvoz za 18,7%. Manjak robne razmjene smanjio se za više od trećine. Ukupni manjak tekućeg računa platne bilance u odnosu na isto razdoblje 2008. u prvom polugodištu smanjio se za čak 38%. U isto vrijeme inozemni dug se usprkos bitno pogoršanim uvjetima na svjetskom financijskom tržištu povećao, ipak znatno manje nego u ranijim razdobljima i u istom razdoblju 2008. povećao se za oko 1,5 milijardu ili 3,7%. Kao što je rečeno, eskalaciju financijske krize banke su dočekale s visokim pričuvama i uz navedene mjere HNB-a i povećanje osiguranog dijela štednje bila sačuvana njihova stabilnost. Međutim, u poslovanju banaka tijekom cijele prve polovice godine rasle su poteškoće u naplati dijela dospjelih potraživanja, kao i porast loših plasmana iz čega je proizašla i znatno niža dobit nego u istom razdoblju 2008. godine, pogotovo zbog povećanih rezervacija. Ali je porastao i broj banaka koje su poslovale s gubitkom. Udio loših kredite se povećao sa 4,9% u prosincu 2008. na 6% na kraju lipnja 2009., a broj banaka koje su zabilježile gubitke se povećao sa 7 na 10. Međutim, stopa adekvatnosti kapitala se u prosjeku ustvari povećala i to na 15,9% što je zaista znatno iznad zakonskog minimuma i to zahvaljujući povećanju kapitala s osnove za državne dobiti, nešto manje novim dokapitalizacijama te restrukturiranjem imovine, pri čemu je snažan rast kredita državi povećao udio nerizične u ukupnoj imovini i time podigao izračun adekvatnosti kapitala. Ovo je sasvim kratka rekapitulacija onog što se dešavalo u prvom dijelu prošle godine. Središnja banka je dakle reagirala odmah za naše uvjete zaista velikim sredstvima i likvidnost i solventnost banaka je očuvana, a li je njihova funkcija financijskog posrednika bitno reducirana. Na samom početku godine došlo je do naglog dubokog pada gospodarske aktivnosti. Taj se pad tokom polugodišta nije dalje jače produbljivao. Gospodarstvo u nastavku stagnira na toj nižoj razini, a pokazatelji na tržištu rada s vremenom se sve više pogoršavaju. Taj naš problem nije stvorila svjetska kriza, ona ga je ogolila i potencirala. Ne može se riješiti jednostavnim poticanjem potrošnje i preslikavanje recepata iz nekih drugih gospodarstava koja su u krizu ušla sa sasvim drugom makroekonomskom situacijom i koja su prvenstveno bila orijentirana na spašavanje banaka novcem poreznih obveznika, što mi nismo trebali, i ponegdje poticanjem potrošnje za domaću proizvodnju, što mi u danim okolnostima ne možemo. Samo poticanje potrošnje kod nas bi dovelo do širenja deficita tekućeg računa platne bilance, dovelo bi do širenja deficita proračuna, do daljnjeg ubrzanog rasta vanjskog duga jer se ti deficiti od nekud i s nečim moraju pokrivati, do vrlo izvjesnog smanjenja rejtinga u neinvesticijski, spekulativni rang i to u uvjetima još nesigurnog i skupog pristupa inozemnim, danas vrlo nervoznim financijskim tržištima. Problem bi eskalirao ponovno u vrlo bliskoj budućnosti na višoj razini i uz veće i teže posljedice. Pogledajmo uostalom što se dešava u nekim zemljama u euro zoni koje su rasle po sličnom neodrživom scenariju. Nama u stvari treba rast štednje i smanjenje razlike između domaće štednje i investicija i usmjeravanje investicija u ono što daje brze izvozne rezultate. Jednostavno, sad se pokazuje koliko je potrebno inzistirati na modelu održivog rasta. S ovim dosadašnjim je gotovo i pred nama je razdoblje nužnih i dugo odgađanih snažnih strukturnih promjena. Hvala lijepo.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za financije i državni proračun, predsjednik odbora gospodin Marić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, poštovani vice guverneru, cijenjeni kolegice i kolege. Odbor za financije i državni proračun Hrvatskog sabora raspravio je na svojoj 49. sjednici održanoj 10. veljače 2010. godine polugodišnje Izvješće Hrvatske narodne banke za prvo polugodište 2009. godine i to kao matično radno tijelo. U uvodnom izlaganju predstavnika Hrvatske narodne banke istaknuto je između ostalog u kojim sve okolnostima se odvijala poslovanje Hrvatske narodne banke i provodila monetarna politika i skrenuta pozornost na prelijevanje svjetske ekonomske krize i na hrvatsko tržište, na hrvatsko gospodarstvo. Isto tako istaknuto je da je došlo do problema u naplati potraživanja banaka, da je došlo do povećanja inozemnog duga i to ponajprije zbog zaduženja trgovačkih društava kod inozemnih banaka ili kod povezanih društava u inozemstvu, ali da je istodobno došlo do blagog smanjenja obveza središnje države za 69 milijuna eura u ukupnom dugu. Isto tako, istaknuta su mnoga nepovoljna gospodarska kretanja tako da je i pad BDP-a u prvom polugodištu iznosio 6,2% u Republici Hrvatskoj. U odnosu na euro zonu malo više jer je u euro zoni u istom razdoblju nešto više od 4% bio pad BDP-a. U raspravi na odboru je prihvaćeno sve, izvješće predstavnika Hrvatske narodne banke, ali je i ukazano na nekoliko problema u bankarskom sustavu i gospodarstvu Hrvatske. Pohvaljeno je smanjivanje stope obvezne pričuve nakon toliko apela u javnosti da se počne s tom regulatornom mjerom. Ali isto tako je izraženo mišljenje da nije dobro unificirano smanjenje tih stopa obvezne pričuve, nego da je potrebno selektivno smanjivanje stopa obvezne pričuve kako bi se stimulirala proizvodnja, a destimulirali kreditni plasmani u rizične plasmane pogotovo u špekulativne svrhe na tržište kapitala. Naime, po mnogima u odboru je neprihvatljivo da se smanjuje stopa obvezne pričuve na izdvajanja na kreditne plasmane recimo ... [[Govornik se ne razumije.]] kredita ili kupnju dionica i poslovnih udjela drugih poduzeća u istoj mjeri kao što se smanjuje i za kreditne plasmane za proizvodnju i investicije ili završetak postojećih investicija. Dakle, na odboru je podržano smanjenje stopa obvezne pričuve. Dapače, još žurnije pogotovo smanjenje na dva posto za proizvodnju i poticanje gospodarskog rasta. Ali ne smanjivanje stopa obvezne pričuve na kreditne plasmane koje nisu vezane za investicije i proizvodnju. Isto tako, na raspravi na odboru iznijeto je mišljenje potrebnijeg izravnijeg nadzora u bankarskom sustavu, da je potrebnije što više izravno nadzirati ukupnu aktivu poslovnih banaka. U Izvješću je iskazano da je obuhvaćeno 11 banaka u izravnom nadzoru koji čine određeni postotak ukupne aktive ukupnog bankarskog sustava. Ali je u raspravi na odboru istaknuto da nije baš dobro kad se kaže samo da ukupna aktiva tih banaka čini određeni postupak ukupnog bankarskog sustava nego bi bilo poželjnije kad bi se u izvješću vidjelo koliko posto ukupne aktive svake banke prekontrolirano izravnim nadzorom, a ne koliko aktiva te banke čini ukupnoj aktivi bankarskog sustava. Isto tako, u raspravi na odboru smo se osvrnuli na nelikvidnost bankarskog sustava. Na odboru je iznijeto mišljenje da nije prihvatljiva tvrdnja da se povećala nelikvidnost bankarskog sustava. Dapače, to je se krajem godine i pokazalo koliko je bankarski sustav likvidan i koliko ima viška tih vrijednosnih sredstava. Ali banke u ovoj krizi su povećavale likvidnost, a smanjivale kreditnu aktivnost. Isto tako, u raspravi na odboru u kojem je sudjelovao i predstavnik udruge banaka gospodin Bohaček koji je član odbora, iznijeto je mišljenje da pojava visokih pasivnih kamatnih stopa koja se već duže vremena zadržala u bankarskom sustavu i u gospodarstvu Hrvatske apsolutno neprihvatljiva pojava. Ne samo da je neprihvatljiva. To je i društveno i ekonomski štetna pojava u Republici Hrvatskoj i to je jedinstven stav odbora, jedinstven stav svih članova odbora i vanjskih i redovnih. S tim se složio i predstavnik udruge banaka, pa je zaključak odbora, odnosno razmišljanje na odboru, ako je to štetno, a je onda treba u tom nešto i poduzeti da se takve pasivne kamatne stope više ne održavaju. Razmišljanje je da Hrvatska narodna banka treba uvesti regulatorne mjere, stopu obvezne pričuve na sve depozite na koju poslovne banke daju pasivnu kamatnu stopu iznad 3 i pol posto, odnosno isto tako uvoditi selektivnu. Što je veća kamatna pasivna stopa, veća stopa obvezne pričuve. Time bismo eliminirali da banke same sebi stvaraju dodatne troškove, potičući one koji su ionako iskoristili ovu krizu, koji su u svoje ruke preuzeli ogromnu financijsku, snažnu financijsku polugu, drže desetke milijardi kuna zarađenih i ostvarenih profita u ovim teškim vremenima i na njima ostvaruju kamatnu stopu od 7%. Na tomu se natječu banke tko će veću kamatnu pasivnu stopu platiti i to je jedna nepoželjna pojava kojoj treba stati na kraj. Isto tako u raspravi na odboru je pohvaljeno da je izravni nadzor banaka u ovom izvješću sadržajniji i upravljanje … [[Govornik se ne razumije.]] pričuvama nego u ranijim izvješćima, ali da zbog važnosti upravljanja međunarodnim pričuvama ipak treba malo više pozornosti obratiti način upravljanja međunarodnim pričuvama, po kojim uvjetima, u kojim bankama se drže depoziti i kako se ostvaruje prihod na upravljanju međunarodnim pričuvama. I na kraju Odbor za financije i državni proračun je predložio Hrvatskom saboru zaključak da se prihvati izvješće, polugodišnje izvješće Hrvatske narodne banke za prvo polugodište 2009. godine. Hvala lijepa.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a, gospođa zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, viceguverneru s pomoćnikom, kolegice i kolege. Ovo izvješće potvrđuje da je Hrvatska narodna banka kao središnja monetarna vlast u državi i u prvoj polovini 2009. godine bila na visini zadatka, da je dobro odradila svoju osnovnu zadaću, a to je održavanje stabilnosti cijena i ponovno se eto potvrdila kao najjači faktor održanja financijske sigurnosti naše zemlje u ovim kriznim vremenima. Za razliku od izvršne vlasti koja nije poteze monetarne vlasti popratila odgovarajućim mjerama fiskalne politike, ali nas je zato vrlo uspješno zaduživala. Još dok je hrvatska Vlada bila u fazi upornog negiranja krize, Hrvatska narodna banka je prvi udarni val krize uspješno amortizirala dobro vođenom monetarnom politikom, koja je rezultirala znatnim rezervama likvidnosti u bankarskom sektoru. I upravo su te rezerve korištene potkraj 2008. i početkom 2009. godine i neposredno doprinijele da gospodarski pad ne bude još veći od onoga što jest. Naravno Hrvatska narodna banka ne može popravljati onoliko koliko hrvatska Vlada može pokvariti. Nakon negiranja krize čime se izgubilo previše doista dragocjenog vremena, u drugoj polovici 2009. Vlada je teško stanje u gospodarstvu dodatno pogoršala nekim svojim, pod navodnicima antirecesijskim mjerama, kao što je uvođenje kriznog poreza na osobna primanja i povećanje stope PDV-a. Naime, glavni izvor gospodarskog rasta kod nas bila je domaća potražnja temeljena na rastu osobne potrošnje i investicija. Uvođenjem ovih novih poreza i povećanjem PDV-a osobna potrošnja smanjena je 17%, a investicijska 10%. Vlade i središnje banke nekih drugih zemalja istovremeno su donosile poticajne mjere monetarne i fiskalne politike, usmjerene prvenstveno na smanjivanje porezne presije i jačanje potrošnje, i tu se mjere dakako pokazale učinkovitima, tako da su se već sredinom 2009. godine u globalnoj ekonomiji počele pojavljivati prve naznake gospodarskog oporavka. Na žalost kod nas se gospodarska kriza produbljava. Ovoga trenutka bruto domaći proizvod u padu je više od 6%, vanjski dug iznosi 43 milijarde eura, dakle preko 300 milijardi kuna i gotovo je izjednačen sa bruto domaćim proizvodom. Unutarnja nelikvidnost je izuzetno visoka, dosegla je 27 milijardi kuna, a svakako najdramatičniji kumulativni pokazatelj teškog stanja u državi je brojka od 309 tisuća nezaposlenih, na žalost s tendencijom daljnjeg povećanja. Međutim, nije svima u Hrvatskoj jednako teško. Dok je gospodarstvu i građanima smrknulo, bankama je i dalje relativno dobro. Poslovne banke, mogli bismo reći i dalje kapitaliziraju hrvatsku krizu. Naime, iz izvješća Hrvatske narodne banke za prvo polugodište 2009. iščitavamo da su poslovne banke u tom razdoblju ostvarile operativnu dobit od 4 milijarde kuna, što u odnosu na isto razdoblje 2008. godine predstavlja povećanje od gotovo 11%. I s ovakvim rastom dobiti bankarska industrija je još uvijek vrlo profitabilna djelatnost unatoč izjavama Hrvatske udruge banaka, da profitabilnost banaka pada zbog visokog rasta kamatnih rashoda. Istina je, bankama se poput bumeranga upravo kroz visok rast kamatnih rashoda vratilo napuhavanje pasivnih kamata u sveopćoj jagmi za komitentima, odnosno njihovim novcem, o čemu je dosta opširno govorio predsjednik Odbora za financije. Eto nakon što je Hrvatska godinama bila svojevrsni Eldorado za bankare, sada je visok rast kamatnih rashoda pretvorio hrvatski bankarski sustav, unatoč još uvijek visokoj dobiti, u jedan od najmanje atraktivnih za ulaganja u Europi. No najvažniji razlog za nezadovoljstvo bankara financijskim rezultatima, nisu visoki kamatni rashodi, već su to trostruka povećana rezerviranja za gubitke. Prvenstveno zbog ekspanzije tih rezerviranja dobit prije oporezivanja manje je za 14% nego što je bila u prvom polugodištu 2008. godine. Najmanji pad dobiti pretrpjele su velike banke, negdje oko 10%, pri čemu treba naglasiti da velike banke ostvaruju čak 93% ukupne dobiti svih banaka. Nešto izrazitiji pad zabilježile su male banke 27%, a daleko najveći pad dobiti ima grupacija srednjih banaka, čak 58%. Ovako velike razlike u padu ostvarene dobiti po bankama, obzirom na njihovu veličinu imaju dakako i svoje razloge. Naime, upravo da bi smanjile rizike poslovanja, banke su svoju kreditnu aktivnost usmjeravale prema državi kao sigurnijem, poželjnijem klijentu u odnosu na gospodarske subjekte i u odnosu na građane kod kojih su zbog gospodarske krize teškoće oko povrata kredita bivale sve izrazitije. Tako su tijekom prvog polugodišta 2009. godine krediti plasirani državnim jedinicama povećani 49%, dok su istovremeno krediti trgovačkim društvima porasli tek za 0,3%, a krediti stanovništvu čak su i smanjeni i to za 2,7%. Samim time izmijenjena je i zastupljenost pojedinih sektora u ukupnim kreditima. Zastupljenost države porasla je na 12,7% ukupno danih kredita. Udio kredita trgovačkim društvima pao je na dosad najnižu razinu od 37,3% dok je udio kredita danih stanovništvu smanjen s 49,7 na 47,2%. Najvažniju ulogu u kreditiranju države imaju velike banke i zato su one pretrpjele najmanji pad dobiti. Grupa malih banaka primarno je orijentirana na kreditiranje trgovačkih društava dok srednje banke koje su pretrpjele najveći pad dobiti najveći dio svojih kredita plasiraju stanovništvu. Dakle, velike banke izabrale su državu, a malim i srednjim bankama ostali su oni rizičniji klijenti, gospodarstvo i hrvatski građani. Država se uvođenjem novog poreza na primanja i povećanjem PDV-a pobrinula eto za sebe, a gospodarstvo i građani očito se moraju snalaziti sami. Za razliku od Hrvatske druge su države respektirajući upravo činjenicu da žive od gospodarstva i da postoje radi građana svojim mjerama nastojale pomoći i gospodarstvu i građanima. U tim državama i banke su se povele za primjerom države pa su i one smanjivale i cijenu kreditima ili pak su olakšavale povrat kredita, pogotovo građanima koji su zbog gubitka posla ostali bez stalnih primanja. I klub SDP-a je, da podsjetim, također predlagao niz zakonskih prijedloga usmjerenih rasterećenju gospodarstva i očuvanju ugroženog standarda hrvatskih građana. Dio tih mjera, nažalost, još uvijek nije raspravljan u saborskoj proceduri, a onaj koji jest znamo kako je završio. Dakle, redom su svi zakonski prijedlozi odbijani. Da zaključim HNB je u ovoj recentnoj situaciji hrvatskom gospodarstvu doslovno bila pojas za spašavanje, Vlada mlinski kamen oko vrata. Klub SDP-a podržat će Izvješće HNB-a za prvo polugodište 2009. godine. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo jedan ispravak, gospodin zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolegica Jelaš je kazala da je HNB ostvarila svoj cilj monetarne politike za razliku od Vlade koja nije ostvarila ciljeve fiskalne politike i da je HNB spasila bankarski sustav. Temeljni ciljevi ekonomske politike, a to nije točno, su ostvarenje visoke stope zaposlenosti, visoke stope gospodarskog rasta, monetarna ravnoteža, ekonomska likvidnost, a samo je sredstvo održavanja stabilnosti cijene novca. Održanje stabilnosti cijene novca je sredstvo za postizanje svih ovih ciljeva, a s obzirom kakva nam je situacija u državi, a ekonomska politika je nedjeljiva ne može se govoriti o uspješnosti jedne politike, a o neuspješnosti druge politike. Ne može se govoriti o uspješnosti bankarskog sustava, a o neuspješnosti realnog sektora. Ekonomski sustav je jedinstven. A isto tako ne može se zanemariti da je bankarski sustav spasila Vlada povećanjem osigurane štednje. Da nije bilo te mjere bankarskog sustava u Hrvatskoj danas ne bi bilo. Osigurana štednja je povećana 80%, a kolika je monetarna ravnoteža pokazuje podatak da je štednja porasla, a investicije pale. Toliko o monetarnoj ravnoteži. Hvala lijepa.
Hvala. U ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine zamjeniče guvernera Hrvatske narodne banke, uvažena gospodo zastupnici. Vidite ono što je mene najviše iznenadilo u ovom polugodišnjem Izvješću za 2009. godinu je jedan podatak na strani 40., a on glasi: "Kamatna stopa poslovnih banaka", pa se onda kaže da "vagana kamatna stopa na kratkoročne kredite trgovačkim društvima bez valutne klauzule tako je porasla s 8,98% u prosincu 2008. na 10,25% u ožujku, dok je u lipnju 2009. iznosila 10,46% Vagana kamatna stopa na kratkoročne stanovništvu uključujući i obrtnike bez valutne klauzule iskazala je uobičajenu kolebljivost", zamislite termin kolebljivost "te je nakon rasta s 12,33% u prosincu 2008. porasla na 12,55% u ožujku 2009. do lipnja blago porasla za još 0,1 postotni bod na 12,61%." I onda se dalje kaže da: "slično se kretala i vagana kamatna stopa na dugoročne kredite trgovačkim društvima s valutnom klauzulom pri čemu je najprije porasla sa 6,92% u prosincu 2009. na 7,37% u ožujku 2009., a onda je u lipnju porasla na 7,85%. Tako je stopa tijekom drugom tromjesečja pratila opći trend porasta aktivnosti kamatnih stopa koje su tada dosegnule svoj višegodišnji vrhunac. Vagana kamatna stopa na dugoročne kredite odobrene stanovništvu nastavila je rasti te je u lipnju iznosila 8,36% nasuprot 8,25% u ožujku, odnosno 7,89% koliko je iznosila krajem prethodne godine." Eto, gotov citat iz ovoga godišnjeg izvješća HNB-a. Ako je tome tako, a očigledno da je tome tako, onda si postavljam pitanje pa tko pod takvim uvjetima u RH može još nešto raditi? Ako je tome tako onda se zašto uopće čuditi jednom totalnom krahu hrvatske ekonomije. Gospodin Marić je govorio o pasivnoj kamati koja je u Njemačkoj 2,5%. Čemu se onda mi trebamo čuditi što se je, ne znam, industrijska proizvodnja prepolovila, što je manja od predratne? Ili 2009. čak za 9,4% manja nego 2008. Čemu se čuditi što je trgovina zabilježila pad od 15,8% ili, pazite to nisam mogao niti zamisliti da će sadržavati ovo izvješće, još jedan podatak dozvolite da vam citiram sa str. 18. kaže se Bruto dodana vrijednost područja djelatnosti trgovine pod utjecajem snaženog pada potrošnje kućanstva u prvom polugodištu 2009. imala negativnu stopu od 15,8%“. Ali dobro to je sada manje bitno, onda se govori o hotelijerstvu pa se onda kaže: „Na pad dodatne vrijednosti u ovom području djelatnosti, znači kod hotelijerstva vjerojatno su utjecali smanjeni znaci poduzeća za troškove reprezentacije, te smanjena potrošnja stanovništva vezane uz ugostiteljske usluge itd.“. Ako je to primijetila Hrvatska narodna banka da se u ovoj zemlji čak na reprezentaciju manje jede, manje pije, samo se više u ovoj zemlji puši onda smo svi doista nadrapali. Jednako ili kako da kažem jasno lako je konstatirati ovo stanje, mi smo ovdje dobili u ovom Izvješću stotine tisuće brojka, lako je navoditi podatke iz ovog Izvješća, postavlja se uvijek pitanje što je činiti, i nema izlaza na žalost od danas do sutra. Treba vrijeme, treba optimizam, treba potaknuti investicije, potrošnju, proizvodnju, zaposliti ljude, vratiti kredite, za to treba vrijeme, jasno sve to što navodim, su manje-više fraze, mi ne znamo kako izaći iz krize, to treba priznati. I znate što je najveći problem danas, ma usuđujem se reći, nije ni nelikvidnost, nije ni dug unutarnji, vanjski, nema posla. Jednostavno nema posla, to je bit. Čitam danas u novinama da vis a vis izbjegavanja poreza taj iznos se već približava iznosu od 1,8 milijardi kuna. Ma budite uvjereni, nema tog poduzetnika koji je sve stekao svojim radom, koji je založio svu svoju djedovinu da ne bi platio porez, nego jednostavno u ovakvim vremenima i okolnostima jednostavno nema mogućnosti. Vlada, evo jučer se to dogodilo, ide sa onih 200 milijuna kuna kredita, banke sa 300 milijuna kuna, po stopi od 5 do 5,5%. To je pozitivno jasno, tko će to dobiti, gro će toga ići, ne gro, nego 20% kakvim onim jamstvenim fondom predviđeno za podmirenje postojećih kredita a preostali dio moći će se usmjeravati za plaćanje obveze prema državi. Nelikvidnost eto pratimo podatke 27 milijardi kuna u jednoj godini je skočila za 8,7 milijardi kuna što generira nezaposlenost na današnji dan od 18%, a vjerojatno do početka sezone ona će možda skočiti na 20%. Svi logično traže više iz proračuna državnog, gradskog, županijskog, s druge strane traži se da ti proračuni što je opet logično, budu što manji, ali se opet postavlja pitanje kako, ako je 87% proračuna zadana kada samo za zdravstveni sustav treba osigurati ovakav kakav je, neću reći ni dobar ni idealan ni loš, 28 milijardi kuna, a doprinosa ostvarujemo 19,8 milijardi kuna, ili ako za isplatu mirovina trebamo 35,2 milijarde kuna, a od doprinosa ostvarujemo 19,8 milijardi kuna. Tko će reći u ovoj zemlji da treba manje bolnica, manje škola, manje mirovina, manjih plaća itd. I onda tko je za ovu situaciju u ovoj zemlji kriv? Pa svi, teško da nitko, svi i banke i Hrvatska narodna banka i Vlada, i lokalna uprava i samouprava i poslodavci itd. Jučer sam pročitao, nisam mogao vjerovati jedan, a nije me ništa ni iznenadilo da budem iskren, jedan podatak da u Hrvatsku flotu u narednih godina ući će 22 nova broda i to je krasno. Od 22 broda 14 ih se gradi u inozemstvu uglavnom u Kini i Južnoj Koreji a svega 8 na domaćim navozima, što će reći da će u tom periodu 2010., 2011., 2012. Hrvatski brodari za gradnju svojih brodova u Kini i Južnoj Koreji morati izdvojiti ili iz zemlje iznijeti oko 600 milijuna dolara, najmanje 600 milijuna dolara. Jasno je protiv sam politike izolacionizma ali u ovo vrijeme možda oni koji su sve dobili kroz pretvorbu i privatizaciju mogli bi pokazati malo više patriotizma. Znači vrijeme je takvo da i u tim poslovima bi trebalo iskazati malo patriotizma jer na takav način funkcioniraju ekonomije u našem susjedstvu, ali da su prilike vjerojatno ozbiljne kao možda nikada do sada govori i podatak da je dobit po oporezivanju Hrvatskih banaka u prvih 6 mjeseci 2009. u usporedbi sa 2008. znači tim bankama pala je dobit za 14,3% ili 2008. za 6 mjeseci dobit je poslovnim bankama iznosila 2 milijarde 750 milijuna kuna, a 2009. 2 milijarde 357 milijuna kuna ili tih 14,3% manje. Što još brine, još jedan podatak sa strane 78. i 79. u strukturi kamatnih prihoda od kredita promatrano po institucionalnim sektora najveći broj prihoda i nadalje se odnosio na stanovništvo 51,4%, ali se u odnosu na stanju na kraju prve polovice 2008. taj udio smanjio za 3,1%-tni bod visinom udjela u kamatnim prihodima od kredita slijedili su prihodi od trgovačkih društava 36,2% čiji je udio također smanjen za 0,3%-tna boda jedino povećanje udjela u ukupnim prihodima od kredita imali su prihodi od kredita danim državnim jedinicama i financijskim institucijama sa 6,6% na 9,3% odnosno 1,5 na 2,3%. Čovjek kada prati ove podatke i to govorim krajnje ne cinično nego sad ozbiljno mogao bih sada kazati da nije dobro, nije dobro da i našim bankama u Hrvatskoj ne ide dobro, iako u usporedbi svim ostalim pravnim vjerojatno subjektima posluju neusporedivo uspješnije. Ako su i naše poslovne banke „u problemima“, čitamo i o podacima o otpuštanju zaposlenika itd., e onda neka se i oni i svi u Vladi i u Saboru zamisle kako je tek običnim građanima koji preživljavaju od prosječne plaće i kako je tim malim prije svega poslodavcima, ne onim velikim tajkunima koji su sudjelovali u pretvorbi. Čak bih se usudio kazati da je u ovom trenutku teže tim malim poslodavcima nego čak zaposlenicima koji rade kod njih ako ni zbog čega onda zbog činjenice što „odgovaraju cijelom svojom imovinom“. Što nam je činiti? Evo po riječima gospodina Rohatinskog deficit će u ovoj godini iznositi negdje 12 milijardi kuna, a zbog struktura dospijeća otplate i financiranja deficita treba se zadužiti, znači trebati će zaduživanje države od barem 40 milijardi kuna. Jasno da to nije sve. Kada gledamo i obveze prema inozemstvu u ovoj godini država, plus banke, plus poduzeća prema vani ili stranim partnerima trebaju vratiti preko 11, 12 milijardi eura. No još gore, a nisam slučajno spomenuo tu brodogradnju koja bi mogla biti tempirana bomba, što ako se aktivira koje jamstvo. Ja se nadam da neće. Ali čitam s druge strane danas, kako radnici 3. maja nisu dobili plaću i kako za danas ili za sutra najavljuju štrajk jer im Vlada nije osigurala jamstva od 250 milijuna dolara. Jasno kada govorimo o brodogradnji nemojte dirati Uljanik kada je riječ o pretvorbi i privatizaciji. Dozvolite mi ista tako gospodo da pokušam citirati dva pasusa iz mjesečnika "Banke" gospodina Rohatinskog. Kaže: "Pad depozitnog novaca i novčane mase u 2009. godini ne znači da je monetarna politika bila restriktivna, naprotiv bila je ekspanzivna kakva je trebala biti u uvjetima negativnog eksternog šoka, a pad novčane mase od 17% prije svega je odraz dubine krize u realnom sektoru" itd., itd. Samo da nam se ne dogodi upravo bankrot nacionalne ekonomije. Ja sam još 2008. govorio možda i prvi da će kriza 2009. u zemlji biti bolna, ali da ćemo mi dno doživjeti pred sezonu 2010. No, ako se ne trgnemo sada 2011. vjerojatno će biti još i teža. Okrenut zemlju jasno je nije moguće od danas do sutra, treba vrijeme. Vjerojatno bi trebalo i decentralizirati Hrvatsku i dio odgovornosti prebaciti na niže subjekte ali treba i nešto htjeti, jer mi smo od 2000. do danas otjerali 5, 6 milijardi eura stranih investicija. Ništa nismo htjeli, nitko nije ništa mogao napraviti ili izraditi u Hrvatskoj itd. više ne ide. Danas smo došli u situaciju da nikoga nema tko bi ulagao u Hrvatsku, što će reći da ćemo se sutra jeftinije prodati. Mi moramo u gospodarstvu početi se oslanjati ne samo na velike tajkune, već i na one koji imaju 10, 20, 50 radnika, obrtnike, seljake, koji žive od svoga rada, koji znaju što znači život u ovim okolnostima. Njih treba uzeti savjetničke timove da kažu kako se oni nose sa problemima u ovim okolnostima. Oni veliki isto tako imaju problema, bez njih ne ide. Ali ovi mali ja vas uvjeravam imaju probleme i na kvadrat. Ako je nezaposlenost premašila 310 tisuća u 1. mjesecu, do kraja 5. mjeseca biti će 350 tisuća. Vanjski dug u 5 godina skočit će na 60 milijardi eura. I dosta je došlo vrijeme da se trgnemo. A što se tiče ovoga izvješća Hrvatske narodne banke treba ga prihvatiti, jer u ovom trenutku možda najveće povjerenje građani ali i ljudi iz politike nekako imaju prema guverneru i prema samoj Hrvatskoj narodnoj banci.
Hvala. Dame i gospodo, po nekom našem planu mi bi danas raspravili osim ove točke dnevnog reda Izvješće o radu Državne revizije, potom ćemo preskočiti dvije točke jer nemamo uvjete za raspravu. Ovo Zakon o udžbenicima i Hrvatskom crvenom križu i onda bi prešli na 10. i 11. točku, interpelacijama Vlade jedna i druga. Znači, to bi bio plan danas ako ga budemo u stanju ili ako bude dovoljno vremena. A naravno ne možemo sa sigurnošću kazati jer ne znamo koliko će se javiti zastupnica i zastupnika u ovim raspravama. Gospođo Ingrid izvolite.
Hvala predsjediče. Mislim da nije prilično s obzirnost interpelacija koje smo već i odavno postavili da o njima raspravljamo obnoć. Dakle, ako ste naumili ove naše dvije interpelacije koje smo veća davno predložiti, koje su uvrštene u dnevni red odavno, koje se stalno micalo i pomicale su se ove točke, da ... toga izvijestili da ćemo preskočiti ove dvije točke, a započeti s interpelacijama samo kako bi se rasprava o njima odvijala mimo znanja javnosti.
Dobro, to je vaše mišljenje. Međutim, dvije točke dnevnog reda nemaju uvijete. Inače ja ne preskačem kao što znate i ne možete mi to prebacivati da ja sada preskačem točke dnevnog reda. Ako se ikada išlo po dnevnom redu i najavljivale točke dnevnog reda, onda je to u ovom zasjedanju Hrvatskog sabora. To se usuđujem reći, budući da sam 6 mandata tu u Saboru. Dakle, ako bi imali uvjeta da raspravimo, onda ne bi preskočili nijednu točku dnevnog reda. Pri tom točke dnevnog reda dođu onda kada dođu na red, a ne kada se nekomu svidi jesu li one jako važne ili su manje važne. Prema tome, mi idemo ove točke dnevnog reda mogu doći u tijeku dana ukoliko ne bude 30 prijavljenih za raspravu. A kako ćete vi predvidjeti kada će neka točka dnevnog reda završiti, kada recimo za neku točku se javi dva, a za neku 30 zastupnica i zastupnika. Tko je taj vidoviti koji može predvidjeti kada će pojedina točka u tijeku dana doći na dnevni red. Prema tome, ja ne mogu prihvatiti nikakve insinuacije ili neke takve pretpostavke koje bi željeli pokazati da se namjerno neka točka dnevnog reda usmjerava u ovom ili onom vremenu tijekom dana. Dakle, mi idemo, ako mi ove dvije prve točke raspravimo do jedan sat, onda ćemo u jedan sat nastaviti s ovim točkama dnevnog reda. Dakle, nema nikakvog razloga da se u tom smislu jer onda bi svako mogao reći ova je moja točka dnevnog reda jako važna i nemojte molim vas da se ona raspravlja u večernjim satima. Prema tome, ide se po jednom redoslijedu i nikakvih namjera tu nema, bar što se tiče mene koji kada predložimo dnevni red nastoji da se ide po redu i da se ništa ne preskoči. Ukoliko bi se recimo uvjeti za raspravu o ove dvije točke dnevnog reda ispunili, to znači da odbori daju svoja mišljenja odnosno Vlada mi ćemo ih uvrstiti. Nema nikakvih problema. Dakle, dozvolite mi onda da nastavimo. Na redu je klub HDZ-a i gospodin zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, poštovani viceguverneru, cijenjeni kolegice i kolege. Zbog dinamičnosti promjena u makroekonomskog okružju i sve izraženijih posljedica svjetske ekonomske krize rasprava o ovom polugodišnjem izvješću gubi malo na aktualnosti. Već danas su sasvim druge okolnosti bitno različite od onih koje se spominju u ovom polugodišnjem izvješću i za prvo polugodište 2009. godine. Vidljivo je da je na dan 30. lipnja 2009. godine pad BDP-a u euro zoni iznosio 4,8%, da je pad BDP-a u SAD-u bio 3,6%, u Japanu 7,4, u Hrvatskoj 6,5 a danas ili krajem 2009. su već bitno drukčiji pokazatelji. Negdje su već naznake i oporavka a negdje se i produbila kriza. Godišnja inflacija u lipnju iznosila je 2,1% a nezaposlenost 247 tisuća. Evo, šest mjeseci kasnije nezaposlenost je znatno porasla, prešla i 300 tisuća nezaposlenih. U ovom izvješću se spominje o nelikvidnosti bankarskog sustava a već na kraju godine službeno bankarski sustav je imao ... [[Govornik se ne razumije.]] likvidnosti 4 milijarde kuna i 1 milijardu eura. Inozemni dug u prvih šest mjeseci se povećao za 1,5 milijardu eura, u drugom polugodištu još više ali znatno manje nego u istom razdoblju 2008. godine a središnji dug države se smanjio za 68 milijuna eura. Ono što je važno istaknuti koje su pojave nastupile na financijskom i bankarskom tržištu a koje nisu dobro došle za gospodarstvo, pogotovo za gospodarstvo u uvjetima recesije. Svaki udžbenik ekonomije sadržava rečenicu bar na jednom najmanjem mjestu da u uvjetima inflacije kamatna stopa raste a u uvjetima recesije kamatna stopa pada. To govore udžbenici ekonomi. Što se to događa u Hrvatskoj da je u suprotnosti sa ekonomskim zakonitostima da kamatna stopa u uvjetima recesije raste? Pokušat ćemo dati odgovor na ta pitanja. Jedan od naj po mom mišljenju i najbolji ekonomist svih vremena John Maynard Keynes je razmatrao mjere kako povećati nezaposlenost i kako uspostaviti monetarnu ravnotežu između štednje i investicija i rekao je da je ponudom novca najučinkovitija mjera, najefikasnija mjera kako povećati zaposlenost i kako uspostaviti tu ravnotežu. Što se događa na hrvatskom bankarskom tržištu, na financijskom tržištu da ta mjera ne donosi očekivane i poželjne rezultate? Maloprije sam kazao da se raspravljalo i na Odboru za financije i državni proračun. Podaci koji su ukazivali da se u ovom razdoblju štednja građana povećala 40%, osigurana štednja 80% a ukupni kreditni plasmani pali 1,2%. Očito da banke u ovim najtežim vremenima za hrvatsko gospodarstvo kalkuliraju, špekuliraju a usudio bih se reći i vrlo često zlorabe svoj privilegirani položaj. Banke, poslovne banke svugdje u svijetu, u cijelom gospodarskom životu svijeta bi trebale biti servis gospodarstva. Međutim, banke u Hrvatskoj nisu plasirale sredstva ponajprije zato što su imale načina kako nadoknaditi eventualne manjkove prihoda a te manjkove prihoda su nadoknađivali povećanjem kamatnih stopa na već odobrene kredite. Uvođenjem novih provizija, uvođenjem novih naknada na već otvorene račune i po već odobrenim kreditima. Da je to tako potvrđuje podatak da su ukupni kamatni prihodi uz smanjenu kreditnu aktivnost porasli sa 14 milijardi 888 milijuna kuna u 2006. godini na 18 milijardi 247 milijuna u 2007. godini, pa čak na 21 milijardu i 755 milijuna kuna u 2008. godini i po stopi godišnjoj ukupni kamatni prihodi su rasli od 18 do 22%. Istina je da su i ukupni kamatni rashodi rasli i to sa 7 milijardi na 11 milijardi. Ali zbog čega? Ponajprije zbog samo odluke tih banaka jer su one svjesno išle povećavati i pasivne kamatne stope na depozite koje imaju građani, trgovačka društva kod njih pa su se počeli natjecati, objavljivati oglase a vidimo da i ne prestaju sa oglašavanjem, da nude 7 ili više posto kamatu za depozit. Ja bih samo pitao sve nas zajedno a često smo i u inozemstvu kada je to jedna njemačka banka, primjerice njemačka banka ili austrijska banka na javnoj televiziji objavila oglas da tko donese štednju depozit milijun, 2 ili 5, ili 100 milijuna eura da će dobiti kamatu 5, 6, 7 ili 8%. To je reklama za pasivne kamatne stope izjednačila se sa reklamama sa robom široke potrošnje. Pa ponuda za novcem nije gospodo potražnja za sladoledom. Ne možemo te dvije stvari izjednačavati i tome treba stati na kraj. Ukupni prihodi od provizija i naknada a često sam govorio ovdje kako su banke iskoristile ovu situaciju i uvele 13 različitih vrsta naknada. Sa prihoda od 3 milijarde i 600 milijuna kuna samo od provizija naknada povećao im se prihod na 4 milijarde i 343 milijuna kuna. Milijardu kuna samo povećani prihod na račun novouvedenih naknada i provizija. Pa zašto će onda odobravati nove kredite, izlagat se riziku kad imaju podlogu. Jučer sam dobio informaciju da je Splitska banka, spomenut ću ime, na nekoliko trgovačkih društava jednokratno, u jednom danu povećala kamate 2,5%. To je nešto alarmantno, treba reagirati na takve pojave. Ali zato kad Zagrebačka banka smanji nekomu 0,5% kamatnu stopu onda je na naslovnoj stranici jednog dnevnog lista kako je smanjila 0,5%, a što je prethodno dizala 3, 4% to nismo mogli nigdje pročitati. Ali zato možemo svaki dan, čak i u dnevniku gledati "90 sekundi" kako Zagrebačka banka posluje i kako na milijun i 50 tisuća računa samo povećanim uvedenim naknadama po 5 kuna stotine milijune kuna nanovo zarađuje i prihoduje. Kad se govori o neto dobiti mislim da se špekulira jako sa padom dobiti poslovnih banaka. Dovoljno je jedno knjiženje i rezervacija da se umanji dobit za milijardu, dvije ili tri. Dobit banaka je smanjena sa 4 milijarde 694 milijuna na 3 milijarde i 400, ali treba imati na umu da su samo rezervacije 3 milijarde i 400 milijuna kuna. Što će se dogoditi kad te rezervacije eventualno budu naplaćena? A kako nas iskustvo uči onda vrlo često znamo, bili smo u situacijama da plasmani koji su procjenjivani apsolutno naplativima nisu nikada naplaćeni, a i oni koji su bili procijenjeni u C skupinu kao potpuno nenaplativi kasnije su se naplaćivali. Dakle, treba vrlo oprezno promatrati te podatke o dobiti i o rezervacijama, jer ne zanemarimo i činjenica da mnogima i odgovara u ovoj situaciji umanjiti i rezervirati, a nekima i odgovara zato što možda se time prikaže slabije poslovanje, a kad se to naplati onda će on ispast uspješniji i ostvarit će dobit. To se može iz vrlo uskih interesnih sfera špekulirati. Zato je dobro da nam Hrvatska narodna banka što izravnije i što češće nadzire sve poslovne banke, koliko je god to moguće, u što većoj mjeri. Jer nažalost, neugodno iskustvo nas je naučilo da ne smijemo vjerovati u potpunosti izvješćima poslovnih banaka. Trebamo vjerovati samo u potpunosti izvješćima koja su potkrepljena na izravnom nadzoru Hrvatske narodne banke. Zato i u ovim izvješćima i ja se nadam da će to biti u godišnjem izvješću sigurno obuhvaćeno, što detaljniji prikaz izravnog nadzora svih poslovnih banaka, koje poslovne banke i koliko aktive je obuhvaćeno izravnim nadzorom. Isto tako vjerujemo da će bit obuhvaćeno i izvješće koliko su poslovne banke poštivale odluke o propisanom održavanju stope likvidnosti i izdvajanju obvezne stope pričuve. Znamo da banke se toga baš često i ne pridržavaju. Mislimo da bi ili izvješće trebalo sadržavati takve podatke. Isto tako, s obzirom na sve češće spominjanje tzv. margin kredita mislim da u godišnjem izvješću bi trebalo i izvješće o takvim kreditima koje su poslovne banke su u ovim teškim vremenima tako rizične plasmane davale, komu su davale, pod kojih uvjetima, uz kakva jamstva, da bi ugrožavale bankarski sustav i cijelo gospodarstvo Republike Hrvatske pa pojedincima izlazile u susret. Prema mojoj skromnoj procjeni to je negdje 650 milijuna kuna, ali voljeli bismo kad bismo to mogli i pročitati. O pasivnim kamatnim stopama sam već govorio kao predsjednik saborskog Odbora za financije i proračun. To je apsolutno društveno i ekonomski nepoželjna pojava, ona je štetna i na nju može samo djelovati novo uvedena regulatorna mjera Hrvatske narodne banke i to doista više se ne smije s time čekati. Nedopustivo je da netko tko je ostvario profite od milijardu kuna dobiva sada kamatu od 7%, a da netko plaća na proizvodnju na kredit za dovršenje investicija kamatu od 11, 12 ili 13%. Potreban je selektivni pristup i u stopama obvezne pričuve, ali i u kreditnim plasmanima. Zašto pod istim uvjetima kreditirati, investicije i kupnju dionica. To u ovakvim uvjetima doista nije bitno. Kad se govori o tome je li jedna politika uspješna ili nije, nažalost gospodarska situacija u Hrvatskoj nije nama blistava. Ekonomska politika je jedinstvena, ekonomski sustav je cjelina, njega čini i realni i bankarski sustav i fiskalna i monetarna politika i ne može se govoriti o uspješnom jednom dijelu sektora, a neuspješnom drugom dijelu sektora. I za kraj i o kombinaciji fiskalne i monetarne politike, o njenoj harmoniji, njenoj koordiniranosti. Poznato je da imamo samo pet nota, ali njihovih je varijacija toliko da ih ne možemo sve ni čuti. Poznato je da je samo pet temeljnih boja, ali njihovih je varijacija toliko da ih je nemoguće sve vidjeti. Pet je i osnovnih okusa, a toliko je njihovih kombinacija da ih ne možemo nikada sve kušati.
Zaključite molim.
I samo su dvije makroekonomske politike, fiskalna i monetarna, a toliko je njihovih kombinacija da je pogrešno smatrati samo jednu kombinaciju jedino ispravnom, … [[Govornik se ne razumije.]] učinkovitom i djelotvornom za svako makroekonomsko okružje i za recesiju u kojoj se nalazimo. Hvala lijepo.
Hvala. Klub HNS-a, gospodin zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, viceguverneru, kolegice i kolege. Mi danas raspravljamo o Izvješću Hrvatske narodne banke za prvo polugodište 2009. godine i činjenica da svake godine raspravljamo o poslovanju, o Izvješću Hrvatske narodne banke dva puta godišnje – prvo za prvo polugodište i onda cjelovito godišnje. Drugim riječima, svake godine u dva navrata potenciramo sve pozitivne aktivnosti, pozitivne akcije, pozitivne mjere Hrvatske narodne banke. Ali istovremeno i svake godine dva puta godišnje dajemo primjedbe na određene mjere. Dva puta godišnje spominjemo i posebno naglašavamo pogubnost načina poslovanja i funkcioniranja poslovanja poslovnih banaka. 90% bankarskog sustava je u vlasništvu inozemnih vlasnika i sigurno da ti vlasnici imaju sasvim drugačiju politiku nego ju mi očekujemo, nego ju naše gospodarstvo očekuje. I u tom segmentu definitivno i konačno svi se slažemo sa tim da je uloga i funkcija Hrvatske narodne banke izuzetno značajna, izuzetno važna i ponavljam svake godine dva puta godišnje naglašavamo, potenciramo. Međutim koja je posljedica svega toga? Ne želimo u rad ulaziti i mislim da nema potrebe u ovom trenutku naglašavati važnost, kolega Marić je to u svom završnom dijelu u ime kluba HDZ-a vrlo lijepo rekao bit i značaj funkcioniranja i harmonije između fiskalne i monetarne vlasti. I činjenica je da u vrijeme ove svjetske ekonomske, prije svega financijske krize, upravo zbog špekulacija. A i u našem bankarskom sustavu sasvim sigurno ima špekulacija i prisutne su špekulacije. Činjenica je da je Hrvatska narodna banka odigrala jednu vrlo važnu ulogu u zadržavanju stabilnosti. I čestitke i guverneru, viceguvernerima, svima u Hrvatskoj narodnoj banci. Međutim, stanje u gospodarstvu, mogućnost u stvaranju nove vrijednosti, broj zaposlenih su konačni odraz ili broj nezaposlenih su konačni odraz uspješnosti i monetarne i fiskalne politike. I mislim da u kontekstu ne samo prošle godine 2009. Konkretno ovdje raspravljamo o Izvješću Hrvatske narodne banke za prvo polugodište 2009. ne samo u kontekstu 2008. nego u kontekstu svih godina do sad trebalo bi sagledavati uspješnost i monetarne i fiskalne politike, a koja se reflektirala u broju zaposlenih ili bolje rečeno u broju nezaposlenih u visini i veličini novostvorene vrijednosti itd. itd. Prema tome, mislim da jednu odgovornost prije svega u prikazivanju realnosti uspješnosti i monetarne i fiskalne politike mislim da je izuzetno nužna, da je potrebna i da u tom kontekstu bi trebalo gledati i uspješnost Hrvatske narodne banke u datom trenutku, ali istovremeno i uspješnost izvršne vlasti kad govorimo o fiskalnoj politici i u tom trenutku i svim onim trenucima do sada. Moja rasprava vezano na ovo Izvješće, Izvješće za prvo polugodište 2009. godine uz pohvalu na samu kvalitetu izvješća koje je uvijek standardno, kvalitetno potkrijepljeno sa razno raznim brojkama. Ali se potpuno pridružujem stavu i razmišljanju kolege Marića da uz godišnje izvješće očekujemo daleko preciznije informaciju koju sasvim sigurno Hrvatska narodna banka ima. Jer ako nema onda nešto ne valja u sustavu, a iz kojeg izvješća bi se moglo vidjeti razvidno da li naše poslovne banke sa svojom ostvarenom dobiti ili prikazom ostvarene dobiti stvarno špekuliraju ili je ona realnost njihovog poslovanja na našem tržištu. Da je visoka zaduženost hrvatskog gospodarstva, a to je svima poznato da financijski rashodi koje hrvatsko gospodarstvo ima čine jedan znatan udjel u ukupnim rashodima hrvatskog gospodarstva i da hrvatskom gospodarstvu stvaraju izuzetno veliki, u stvari uzimaju, bolje rečeno uzimaju preveliki dio novostvorene vrijednosti gotovo cjelokupnu. Ali na žalost u zadnje vrijeme i više od novostvorene vrijednosti to je poznato. A isto tako je poznato i razvidno iz ovih izvješća da prema podacima Hrvatske narodne banke prosječna kamatna stopa hrvatskih poslovnih banaka u ožujku 2009. godine iznosila 10,25%, a isto tako je poznato da je to više nego u većini država u kojima monetarna politika u funkciji podrške održavanju i razvoju nacionalnog gospodarstva, da je značajno veći iznos, da je prosječna kamatna stopa kad govorimo o našem sustavu, da je prosječna kamatna stopa u euro zoni u ožujku 2009. bila 1,64, u Europskoj zajednici 1,95, u Češkoj Republici 2,49, Velikoj Britaniji 1,83, Poljska 4,3, Japan 0,62. To je poznato. A isto tako je i poznato da inozemne banke prema podacima koji su raspoloživi da su te inozemne banke i dalje nastavile snižavati kamatne stope pažljivo promatrajući zbivanja u svom gospodarstvu, pa su u svibnju te kamatne stope bile u euro zoni 1,28, Velika Britanija 1,53, Japan 0,53. I uspoređujući kamatne stope u hrvatskim poslovnim bankama može se uočiti da je prosječna kamatna stopa u hrvatskim poslovnim bankama bila 5,2 puta viša nego u Europskoj zajednici ili čak 16 i pol puta viša nego u japanskim poslovnim bankama. I neću reći ništa novo, svima je poznato i to ne danas, ne od jučer već godinama da cijene hrvatskih proizvoda usluga su sve manje ili moglo bi se reći u ovom trenutku gotovo nekonkurentne na svjetskom tržištu, između ostalog i zbog prevelikih rashoda po osnovu troška financiranja, troška financiranja koja je posljedica poslovne politike naših poslovnih, naših banaka. Stoga bi s obzirom na mogućnosti hrvatskog gospodarstva, posebno odgovornosti prema tom gospodarstvu kamatne stope trebale biti niže. S druge strane, s obzirom na ekstremnu visoku … [[Govornik se ne razumije.]] poslovnih banaka, sniženje kamatnih stopa ne bi izazvalo poslovanje s gubitkom u hrvatskim poslovnim bankama, a odgovornost posebno s pozicije društvene odgovornosti bilo bi daleko snažnije i prihvatljivije kad govorimo o poslovnim bankama. Kad govorimo o kreditnoj politici, činjenica je i podaci to govore da gotovo sve poslovne banke, osim Hrvatske banke za obnovu i razvoj, već godinama namjerno zanemaruju kreditiranje investicija u hrvatsku proizvodnju, proizvodnu djelatnost, ja ponavljam namjerno, jer podaci o tome govore, nešto je o tome i kolega Marić govorio. Unatoč tome što veličina ukupnih izvora financiranja bila dostatna za financiranje investicije, ali su pretežit dio plasmana usmjeravale na potrošnju građana i time su one doprinijele između ostalog velikom zaostatku u konkurentnosti hrvatskog gospodarstva. Banke su za financiranje investicija usmjeravale otprilike nešto više od 20% raspoložive domaće štednje i od 33 do nešto više od 50% deviznih financijskih izvora. Preostali financijski razvojni potencijal plasiran je stanovništvu za potrošnju i naravno državi za opću potrošnju. U bankarskom sustavu dakle bio je raspoloživi resurs ukupne štednje kojeg investicijska potražnja gospodarstva mogla apsorbirati u osjetno višem stupnju, ali je angažiran u potpuno druge svrhe, i to je dokaz da je poslovna politika banaka bila suprotna prije svega potrebama, a time i interesima ne samo razvoja nego i održanja na životu hrvatskog gospodarstva i ta politika bila je jedan od snažnih generatora rasta osobne potrošnje i nezaposlenosti. I u tom smislu postoji čitav niz argumenata u stvaranju cjelokupne slike i cjelokupnog mozaika za poslovanje hrvatskog gospodarstva, za vrlo lošu društvenu odgovornost u poslovanju hrvatskih poslovnih banaka, prisutno našem području. I sad dolazimo do jedne vrlo važne stvari, a to je pitanje, a već je nešto i rečeno u tom smislu, i o tome bilo rasprave i na Odboru za financije, to je pitanje kontrole, regulacije, regulacije tog tržišta. I mi u klubu Hrvatske narodne stranke smatramo da je upravo tu ključna uloga Hrvatske narodne banke, pored one osnovne funkcije, a to je kreatora monetarne politike da kroz svoju nadzornu funkciju a posebno kao regulator u sprječavanju prije svega špekulativnog poslovanja bankarskog sektora i umanjivanju moguće štete hrvatskom gospodarstvu kao rezultat poslovanja bankarskog sektora. Da bankarski sektor zloupotrebljava svoj položaj, svoju poziciju to je jasno svima, ništa novo, opće poznata stvar i mi u klubu Hrvatske narodne stranke upravo u tom segmentu podcrtavamo važnost, ulogu i odgovornost Hrvatske narodne banke u smislu stvaranja i ravnoteže s jedne strane, s druge strane i uvjeta da gospodarstvo u svim trenutcima i u zlatnim godinama, u onim popularno rečeno debelim godinama, i onim ostalim godinama, godinama krize da ima mogućnost održanja, razvoja i stvaranja nove vrijednosti. Ja želim samo spomenuti samo jednu stvar koja je po meni, po nama u klubu Hrvatske narodne stranke izuzetno bitna za naglasiti, a to je pitanje visine … [[Govornik se ne razumije.]] Hrvatske narodne banke. Činjenica da je ona povećana, činjenica da je ona daleko iznad uobičajenih u našem okruženju i činjenica da ima znatan utjecaj i na formiranje konačne kamate osnovnog bankarskog sektora, u vrijeme recesije i globalne krize centralne banke u našem okruženju su bitno snizile … [[Govornik se ne razumije.]] stope, pa kad govorimo o federalnim rezervama da je … [[Govornik se ne razumije.]] stopa od 0 do 0,25, Europska centralna banka od 1 do … [[Govornik se ne razumije.]] , Engleska centralna banka 0,5, Japanska centralna banka 0,1, itd., itd. Istovremeno Hrvatska narodna banka primjenjuje … [[Govornik se ne razumije.]] stopu od 9%. I s obzirom da mi ističe vrijeme, želim reći još jednu činjenicu, a to je da u temeljnim zadacima federalnih rezervi piše jedna od činjenica koja je tamo definirana, a to je da federalne rezerve moraju poduzimati mjere za punu zaposlenost u Sjedinjenim Američkim Državama. I sad je moje pitanje.
Molim zaključite.
I sad je moje pitanje upravo u tom pravcu, osiguranja pune zaposlenosti hrvatskog gospodarstva i uloga Hrvatske narodne banke. Hvala lijepa.
Hvala. Pojedinačna rasprava, gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, viceguverneru, kolegice i kolege zastupnici. Prvo šta bih htio napomenuti da kada je ovako važna tema na dnevnom redu, volio bih jednom vidjeti guvernera u sabornici da podnosi izvješće, odnosno da šalje one jake poruke koje tijekom cijelih prošlih godinu i pol, dvije dana šalje preko medija. Mislim da je ovo zbilja relevantno mjesto da se pošalje jedna jaka poruka, a poruka glasi otprilike ovako, ono što on govori je da skup politika treba biti gospodarski planirani kako bi se zemlja izvukla iz recesije i da nije dovoljno sporadično djelovati pojedinim zakonima kako bi se problem riješio. Mi smo svjedoci ovih dana da imamo prijedloge prvih konkretnih mjera koje je Vlada uputila godinu i pol dana nakon što je recesija uzela maha, ali ono što moramo napomenuti te mjere neće izvući hrvatsko gospodarstvo i te mjere neće preokrenuti negativne trendove u kojima se Hrvatska gospodarski nalazi. Znači, poruka treba biti gospodo treba donijeti konkretne gospodarske politike koje će sveobuhvatno pokrenuti hrvatskog gospodarstvo, izvući nas iz ovog gliba u kojem se nalazimo i na neki način ponuditi perspektivu hrvatskim građanima. Ono što je isto nemoguće, raspravljati o Izvješću za prvih 6 mjeseci, a cijela godina je istekla i moramo onda reći kakvi su rezultati aktualne godine, a ne ovih prvih 6 mjeseci. A rezultati su više nego pogubni za hrvatske građane i za hrvatsko gospodarstvo. Govorimo o padu BDP-a otprilike 6,5% i kada to kompariramo, netko je spomenuo u raspravi, sa zemljama EU to je otprilike 2% više nego što je u zemljama EU, a ne smijemo zaboraviti da su njihova gospodarstva visoko razvijena i da neke nisko razvijene zemlje u EU, kao što je recimo Poljska, ostvaraju čak i gospodarski rast u prošloj godini. Hrvatska će ostvariti gospodarski pad od 6,5%. Zbog čega je to tako? Postoje po meni 3 osnovna razloga. Prvi razlog je naravno pad izvoza i tu mogu prihvatiti da je razlog recesija u svijetu, normalno da izvoz pada, da nemamo gdje prodati svoje proizvode i usluge. Ali druga 2, puno važnija razloga, su prije svega pad potrošačkog optimizma, odnosno pad potrošnje u Hrvatskoj koji je iznosio prošle godine 15% i za to je direktno odgovorna ova Vlada. Ona je donijela zakone koji su uzeli hrvatskim građanima 2 milijarde kuna iz džepa i umjesto da donosi antirecesijske zakone ona je donijela prorecesijske zakone koji su još više produbili stanje recesije u Hrvatskoj. Ova Vlada je odgovorna što je pala potrošnja prošle godine za 15% u Hrvatskoj. Druga stvar, koja je isto vrlo, znači jedan od bitnih razloga zbog čega je došlo do gospodarskog pada je, pad poslovnog optimizma. Prije svega, nedostatak mjera, nedostatak pomoći gospodarstvu dovelo je do toga da poslovni dio Hrvatske, gospodarstvo, jednostavno dolazi u probleme. Na neki način država generira nelikvidnost u sustavu, nema konkretnih mjera da se pomogne da se u ovim teškim godinama poslovi održe. I normalno da je, s te strane, pao i poslovni optimizam, odnosno nije bilo mogućnosti da se razina, ja bih rekao, gospodarskog rasta u Hrvatskoj održi. Ono što je bitno također napomenuti, mjere koje danas i ovih dana smo svjedoci u Hrvatskoj su se u zemljama EU počele donositi prije godinu i pol dana. Prije godinu i pol dana su recimo Slovenija, Njemačka donosile slične mjere. Možda ne tehnički identične, ali i ne način na koji se pribavljao novac nije bio identičan. Mi novac nalazimo u okviru Hrvatske, a recimo Slovenija se zaduživala i deficit usmjeravala u pomoć ka gospodarstvu. Ali oni su to napravili prije godinu i pol dana i njihovi rezultati su pozitivni. Njihovo gospodarstvo se već počelo oporavljati i oni u ovom trenutku traže kako riješiti taj deficit, odnosno kako te mjere već polako izbacivati iz prakse u njihovoj zemlji. Radi se već, znači program je bio 5 milijardi eura pomoći slovenskom gospodarstvu, a oni su već konzumirali više od 60% tog iznosa. Znači, ono što drugi primjenjuju već godinu i pol mi smo tek počeli primjenjivati danas. Ono što se također mora reći da svatko tko bi razmišljao kako pomoći hrvatskom gospodarstvu pogledao bi di je najveći pad, odnosno odakle dolaze najveći prihodi? I činjenica je da za pad hrvatskog BDP-a pod navodnicima najodgovorniji pad potrošnje, odnosno pogotovo u turizmu gdje se to izražava sa preko 15%, odnosno pad u građevinarstvu. Znači, što smo mi napravili da zaštitimo hrvatski turizam? Da on održi prihode koje je imao godinu dana ranije, a ne da ima 15% manje prihode, odnosno čak milijardu i 200 milijuna eura na godišnjoj razini. Što predstavlja otprilike pola ukupnog pada BDP-a što će se desiti u prošloj godini. Napravili smo to da smo donijeli opet, reći ću, prorecesijske zakone, povećali PDV, uzeli građanima novac kroz krizni porez i gle čuda najviše je pala potrošnja u turizmu od naših turista, od domaćih turista. 10% manje dolazaka naših sugrađana je u prošloj godini bilo u turizmu. 10% hrvatskih građana zbog toga što je Vlada uzela taj novac, donijela, opet kažem, prorecesijsku politiku, je moglo otići i trošiti u turizmu. I zbog toga je taj pad u turizmu toliko velik. S druge strane, pad građevinarstva, čovjek bi pogledao i rekao: "da u građevinarstvu imamo veliki dio BDP-a" je bio 10%. I tek sada nakon opet godinu i pol, godinu i 7 mjeseci imamo neke prijedloge mjera koje su doduše, ja bih rekao, bačene ovako preko prsta i još se dorađuju, da se pomogne da se ova velika količina neprodanih stanova u građevinarstvu pokuša prodati. Znači mi, nažalost, u Hrvatskoj nemamo sustavnu politiku, nemamo uopće ideje kako izvući Hrvatsku iz ovog gliba. Ja tu ideju u ovoj Vladi ne vidim. Ne postoji ideja na koji način Hrvatskoj pomoći u recesiji. Postoje sporadični zakoni koji prvo, produbljuju krizu i to govore ne samo oporba nego i stručnjaci. To govore i savjetnici premijerke.
Kolega vratite se molim vas na polugodišnje Izvješće Hrvatske narodne banke.
Tema je Izvješće Hrvatske narodne banke, a ne možete govoriti o izvješću ako ne ustanovite zbog čega su podaci iz izvješća takvi. Znači, to je sve povezano. Čak i savjetnici premijerke govore da su ti zakoni doveli do recesije i normalno da onda u izvješću koje nam je HNB ovdje podastrijela, gospodine potpredsjedniče, ne možemo imati bolje podatke. Ono što Hrvatskoj treba, kako Izvješće HNB sljedeće godine ne bi bilo ovakvo kakvo je ove godine i u prvih 6 mjeseci prošle godine, je dramatičan zaokret u gospodarskoj politici, strukturne reforme, smanjenje javne potrošnje, ali nažalost to ova Vlada niti želi niti može raditi. Vratili smo se gospodo u 2003. sa brojem nezaposlenosti, 300 tisuća ljudi je bez posla, ako ovako nastavite ovu godinu ćemo se vratiti u 2000. kada je bilo 370, 380 tisuća ljudi bez posla. Znači vratili ste Hrvatsku 9 godina unazad, više ljudi ne radi sada nego što nije radilo tada. I to su rezultati koje moramo jasno ovdje reći, to su rezultati koji pišu ovdje u Izvješću i na neki način moramo na njih upozoravati. S druge strane volio bih da postoji volja i da se vidi smjer u kojem se cijela ta priča kreće, ali na žalost toga nema. I na žalost bojim se da će sljedeće Izvješće biti još poraznije nego što je ovo. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Jedna replika i jedan ispravak. Ispravak gospođa zastupnica Nevenka Majdenić.
Uvaženi zastupnik gospodin Maras je rekao da država generira nelikvidnost u sustavu. To zaista nije točno jer je Vlada krajem veljače 2009. godine u paketu antirecesijskih mjera između ostalog utvrdila obvezu osiguranja likvidnosti javnih poduzeća, a time i privatnih sektora, skraćenje rokova plaćanja javnih poduzeća te štednja na svim razinama u tim tvrtkama prema tome sigurno da država ne generira nelikvidnost sustava.
Gospodin zastupnik Josip Leko replika.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani predstavnici Hrvatske narodne banke. Pa kolega Maras htio sam kroz institut replike da nešto kažem. Na žalost prema Zakonu o Hrvatskoj narodnoj banci, Hrvatska narodna banka nema obvezu voditi usklađenu politiku između monetarne i fiskalne vlasti. A kada mi raspravljamo u Hrvatskom saboru kojem jedino Hrvatska narodna banka odgovara onda bih ja postavio pitanje. U čijem interesu, dakle, je li u nacionalom interesu i koju grupu građana politika Hrvatske narodne banke podupire zadnjih 15 godina. Je li to podupire visoki kapital recimo u Republici Hrvatskoj i financijski sektor ili razvoj i zapošljavanje radnika svojom politikom. Drugo, da li ta politika Hrvatske narodne banke po našem mišljenju predstavnika građana u Hrvatskom saboru doprinosi da se u Hrvatskoj može bogatiti bez rada kroz financijski sektor. DA li je poslovanje u skladu sa moralom ili je smisao poslovanja maksimalizacija profita hrvatskih banaka. DA li je poslovanje hrvatskih banaka bez sustava i načela u nacionalnom interesu. Ako na ta pitanja odgovorimo onda bih mogao dati pozitivnu ocjenu poslovanju Hrvatske narodne banke svih 15 godina zadnjih, pa i ovom Izvješću, ali ako imamo negativne odgovore na ova pitanja onda koja je to svrha da banka pozitivno posluje a radnika sve više na burzi. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo, gospodine Leko, vaša dvojba možda zahtjeva jednu širu raspravu za koju sada nemamo vremena, ali ono što je bitno Hrvatska narodna banka ne može ništa napraviti sama. Ona mora imati suradnju Vlade i mora imati suradnju korektne Vladine gospodarske politike. Na žalost te su radnje proteklih godina nema, nego uvijek HNB ulazi kao određeni spasioc koji intervenira da li sa tečajem, drži ga čvrsto da li sada kada otpušta novce da bi se mogli ovi krizni fondovi aktivirati. Ona samo dolazi kao neka vrsta spasioca. Na žalost da ima neke konzistentne politike sa strane Hrvatske vlade i HNB bi mogla napraviti više.
Gospodin zastupnik Davor Bernardić. Gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Samo bih još nekoliko osobnih razmišljanja o ovom polugodišnjem izvješću Hrvatske narodne banke za prvo polugodište 2009. godine. Ali iskoristiti ću priliku, najprije ću gospodinu Marasu odgovoriti. Ako smo utvrdili da je pasivna kamatna stopa izvor velikih problema u bankarskom sustavu koji prouzroči visoke kamatne stope, a da je jeftin novac jedino efikasno sredstvo za podizanje proizvodnje, a što to treba Vlada učiniti da Hrvatska narodna banka uvede selektivnu mjeru. Ništa. Hrvatska narodna banka je jedina institucija u državi koja ima potpuno velika ovlaštenja i potpuno je neovisno tijelo. I da donosi mjere koje će poticati zaposlenost, koje će poticati gospodarstvo, koje će smanjivati razinu cijena, u njenim je rukama, samo što je nerazmjer između ovlasti i odgovornosti Hrvatske narodne banke, tu je ključni problem. I gospodine Leko niste u pravu, oprostite što moram kazati ali Hrvatska narodna banka ne odgovara Hrvatskom saboru, ona samo podnosi Izvješće Hrvatskom saboru, a to je razlika. Hrvatska narodna banka se prečesto ponaša kao promatrač, najčešće kao dijagnostičar, a kada će se ponašati da donese neku konkretnu mjeru u okviru svojih ovlasti koji će pripomoći zaposlenosti i porastu gospodarstva, koji će spriječiti da banke ovako posluju, ja sam konkretno govorio koje su to mjere. Jedino Hrvatska narodna banka može smanjiti pasivnu kamatnu stopu i zaradu onih koji su ionako zlouporabili položaj ili ostvarili ekstra profit. Ali ne treba nama izvješće HNB-a kao statističko izvješće, imamo mi previše statističkih podataka, imamo statistički zavod ne treba nam još jedan. Ali ono što često spominjemo, a to su ti špekulativni krediti, pa niti jedne riječi nema u ovom izvješću o špekulativnim kreditima. Tko je dobivao te imagine kredite, koliki su iznosi, kolika su bila jamstva, gdje je taj pregled, čak ni državni odvjetnik ne može dobiti taj podatak. Zašto? Zato što pojedinci su dobijali za špekulacije a proizvodnja i gospodarstvo zjapi i otpuštaju se radnici ali to sve nas treba brigati samo jednu instituciju uopće to se ne interesira. Pa proračun je nacionalni, platna bilanca je nacionalna, ekonomska politika je nacionalna. To je bilo, to je sada i to će biti. I to će biti kada uvedu i nadnacionalni euro. Svi ti problemi će ostati nacionalni. I ne može se nitko ponašati nadnacionalno. Izravni nadzor Hrvatske narodne banke je nužna. Stalno se podatak skriva koliko su aktive poslovne banke obuhvatili u izravnom nadzoru. A nema tri godine koliko ste koje banke obuhvatili izravnim nadzorom? Koje banke nisu održavale stopu likvidnosti? Koje banke nisu izdvajale obveznu stopu pričuve? A ima takvih samo nema u izvješću. Zašto nema u izvješću i detaljnije o međunarodnim deviznim pričuvama, o upravljanju? Zašto Slovenija sa duplo manjim pričuvama ostvari duplo veći prihod od Hrvatske narodne banke? Kod kojih banaka se drže pričuve? Koliko to središnje banke Europe po svom nalogu poslovnim bankama daju da u hrvatskim bankama drže depozit? Ni kune. A mi svoju ušteđevinu držimo pa čak i kod one banke koju tobože tjeramo da se ispriča za ono što je poduzimala, da se javno mora ispričati kako se ponijela u preuzimanju jedne naše banke, a mi kod nje držimo depozit. Koliko u izvješću kaže opravdava se kako banke imaju opravdanja za povećanje kamatnih stopa. Pa kaže da je to dugoročni izvori sredstva, da je manjak dugoročnih izvora sredstava. Pa nije točno. Sa 7 milijardi porasla dugoročni izvori sredstava na 11 milijardi kuna u pasivi. Popele su se sa 2,8 na 3% u ukupnim obvezama. Znači dugoročni izvori sredstava poslovnih banaka rastu. Kratkoročni izvori sredstava padaju sa 7 milijardi na 200 milijuna, zapravo manji su sa 2,4 na 2,2% u tim obvezama. Nema opravdanja nikakvih za povećanje kamata, dapače ima opravdanja za smanjenje i neka bude uzor. Primjerice što se događa u Španjolskoj gdje je primjer nekretninskog balona bio. Ali je banka i to njihova banka ... koja je jedina opstala nije u ovoj krizi morala biti sanirana, a snizuje kamatne stope, daje ... periode svima 2 godine, a onaj koji nije platio potraživanje do 18 mjeseci smatra se prvoklasnim klijentom, jer je situacija takva. A sada je kod nas postalo pomodno da čim netko nije 30 dana naplatio svoju potraživanje ili ratu za kamate, proglašava apsolutno nenaplativim potraživanjem s čime se iskrivljuje slika. Komu trebaju špekulativni krediti u Hrvatskoj? Nikom, osim pojedincima. Hrvatskom gospodarstvu ne trebaju. Hrvatska narodna banka treba uvesti 50% pričuvu na takve kredite, pa neka odobravaju banke. Ali onda pojedinac dobije 200 milijuna kuna i ne vrati, jer tamo je jednu svoju ledinu založio koja ne vrijedi ništa, ali zato trguje po Crnoj Gori i ostalima sa dionicama. Ne može se od svega dignuti ruke i nemamo mi odgovornosti nikakve. Onog trenutka kada sam kazao da je Hrvatska narodna banka na vrijeme reagirala, manje bi posljedice bile u Hrvatskoj poštanskoj banci. Od toga trenutka ja se više ne pozivam na savjete Hrvatske narodne banke. Ali je činjenica da je izostao izravni nadzor, jer da je bio izravni nadzor 2005., 2006., sedme kada su se ti kreditni plasmani događali, danas bi šteta bila manja. I ne može tu nitko izuzet iz odgovornosti Hrvatske narodne banke. Pa to joj je zadaća, to joj je posao. Ja tvrdim da afere Podravke ne bi uopće bilo da je Hrvatska narodna banka reagirala što je morala reagirati. A zašto? Pa ako je imala ograničenje rasta banaka 12% godišnje, a ima podatak da u jednom danu u jednoj sekundi jedna banka naraste više od 100%. A to je takvo crveno svjetlo da treba reagirati. Depozit se uloži u Varaždinsku banku, Podravka 290 milijuna kuna a temeljni kapital manji. Hrvatska narodna banka je morala iste sekunde dati nalog da se taj depozit vrati. Da se to vratilo afere ne bi bilo. I tu je izostao izravni nadzor Hrvatske narodne banke. I ja znam da poslije ovakvih govora slijede kritike na moj račun. Ali to je logično. Ali ako ste spremni jedino da izbjegnete kritike onda ne činite ništa, ne govorite ništa i budite ništa. A ja ne želim to biti. Hvala lijepa.
Hvala. 5 replika. Prvi gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Marić rekli ste što može Vlada učiniti da se smanje pasivne kamatne stope. Može učiniti dosta. Dat ću vam nekoliko primjera. Pasivne kamatne stope su visoke zbog toga što su visoke i kamate generalno. Ne bi se nikome isplatilo davati 6% kamate, a da ne može prodati novac sa 10%. Znači Vlada može donijeti lijepo porez na visoke kamate, smanjiti te kamate i onda će biti i pasivne kamatne stope manje. S druge strane, može smanjiti potražnju za novcem na tržištu. Prošle godine je Vlada bila izdašna u traženju novaca od hrvatskih banaka i stvorila je veliku potražnju za novcem i time isto tako dignula pasivne kamatne stope. Znači postoji mnogo načina. Može npr. dati u gospodarstvu preko HBOR-a milijarde kuna, stvoriti više novca na tržištu nego što ga treba. I na taj način smanjiti pasivne kamatne stope. Znači postoje mnoge aktivnosti koje Vlada može poduzeti da bi se smanjile te stope. Ne samo HNB nego i vlada svojim postupcima. Ali nažalost Vlada ništ od toga nije napravila. I zato ja upozoravam da to mora biti kombinacija politike i HNB-a ali i Vlade koja ovih zadnjih dvije godine u situaciji recesije konstantno izostaje.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Kolega Maras vi od činjenica sukladno Nietzsheovom podučavanju interpretirate. Ali ja razumijem, jer od ovoga želite samo politizirati i skrenuti sve na Vladu. Međutim ovo je tema Hrvatska narodna banka i izvješće Hrvatske narodne banke. Ona je neovisno tijelo samostalno i provodi monetarnu politiku. U okviru monetarne politike je bankarski sustav i visina kamatnih stopa. Kamatnu stopu na plasmane odnosno na depozite, pasivnu kamatnu stopu banke plaćaju isključivo ne zbog Vlade nego zbog toga što imaju već postojeću platformu za povećanje troškova onima kojima su već dali kredite, jednostrano mijenjaju klauzule, uvode nove troškove, povećavaju kamatne stope i to mogu činiti samo zbog toga, zbog neselektivne politike instrumenata Hrvatske narodne banke jer je u Hrvatskoj narodnoj banci u njenim rukama su instrumenti kojima se regulira monetarna politika i regulira ponuda novca. Kako vi kažete neka Vlada preko HABOR-a plasira a istodobno optužujete Vladu da se previše zadužuje. Pa Hrvatska ima svoj novac, deponira, samo sa upravljanjem pričuvama treba znati tu ponudu novca regulirati da dođe do monetarne ravnoteže između štednje i investicija a to može se samo selektivnim mjerama. Dakle, ne brani nitko nego je dapače nužno da se uvede obvezna stopa pričuve na visinu iznad 3,5% kamatnu stopu na depozit, na pasivnu kamatnu stopu. I jednostavno rješenje. Ja ne znam nijedno ekonomsko ni racionalni razlog zašto to nije tako i to jednostavno ne smije biti tako.
Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala. Poštovani potpredsjedniče, viceguverneru. Želim replicirati kolegi Mariću koji je rekao zaista točno da nema nikakvog opravdanja za povećanje kamata ali jednako tako svatko se ponaša onako kako može. Hrvatska narodna banka nije čardak ni na nebu ni na zemlji, ona je neovisna po zakonu ali Vlada itekako odlučuje odnosno i predlaže i pravila koja mi ovdje u obliku zakona donosimo kako će se ponašati Hrvatska narodna banka. I ona se ponaša dobrim djelom zato što se i može, odnosno i same poslovne banke ponašati onako kako se ponašaju. Primjerice ovdje, mi od kad smo predložili upravo zakon o povećanju poreza na kamate na stambene kredite i ništa od toga. Evo, to je jedna od mjera koja bi spriječila upravo banke da se tako ponašaju. Izvolite, podižite kamate ali onda ćete platiti dvostruko porez pa ćemo vidjeti hoće li se to bankama isplatiti ili ne. Banke inače imaju povlašteni položaj u društvu. Sjetimo se samo ovrhe. Običan građanin ne može naplatiti ovrhu ali za banke to ide ekspresno putem fiducija. I fiducij ćemo ukinuti jer je to nešto što je alarmantno, nepravedno, ta nepravda vapi do neba. Za jednu neotplaćenu ratu da se oduzima sve ono što je do sada bilo plaćeno. Pa to ni u starom Rimu nisu imali. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Kolegice Antičević, kažete da Vlada treba uvesti porez na kamate na stambene kredite. Pa to bi samo poskupilo ionako već visoku kamatnu stopu i sve troškove. A ima jednostavno rješenje opet u okviru Hrvatske narodne banke koja to treba napraviti da stopu obvezne pričuve na stambene kredite smanji na 2% koliko je stopa u svim zemljama članicama Europske unije a da stopu obvezne pričuve na margin kredite poveća čak a ne da smanjuje sa 17 na 14, sa 14 na 13 i na stambene i jednokratno i univerzalno na sve vrste kredita. Ja govorim da samo selektivnom politikom i selektivnim pristupom Hrvatske narodne banke može se doći do smanjenja kamatnih stopa. I evo vrlo jednostavno rješenje. Zašto na stambene kredite i investicije nije stopa obvezne pričuve 2%? A da se čak i razina obvezne pričuve zadrži na istoj razini u apsolutnom iznosu poveća se na druge kredite, za obrtna sredstva ali za investicije, proizvodnju i stambene kredite mora biti 2% ako želimo dobro Hrvatskoj.
Gospodin zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega Mariću, ja se ne slažem da je izvješće u hrvatskom parlamentu "lar puer lar" diskusija, to ne može biti. Drugo, tko formira hrvatsku monetarnu politiku ako ne Hrvatska narodna banka. Je li Hrvatska ima uopće interesa u monetarnoj politici? Pa ima, naravno. Ako je to već tako a Hrvatska narodna banka još ima škare i sukno da kontrolira sve banke a mi ovdje izražavamo svoje nezadovoljstvo sa načinom kako posluju hrvatske banke. Pa i da dozvolimo da je apsolutno samostalna monetarne politike ali ne može Hrvatski sabor reći da nije zainteresiran za banke za miloga Boga. Pa ne možemo se odreći poluge i reći da smo država a ne možemo nikako utjecati na hrvatske narodne banke ako se ... [[Govornik se ne razumije.]] i toga. A o tome je riječ. Ako ne možemo kroz raspravu zaključke o Hrvatskoj narodnoj banci kad raspravljamo izvještaje onda moramo naći načina da preko Vlade kroz zakonsku regulativu djelujemo na poslovanje komercijalnih banaka jer je očito da je njihov jedini interes za sada samo maksimalizacija profita a radi se o još uvijek hrvatskoj da tako kažem kuni, ne radi se o euri nego hrvatskoj kuni, dakle nismo članovi Europske monetarne unije i nismo članovi Europske unije. Pa ne možemo se odreći tako elegantno, nismo odgovorni za monetarnu politiku ni poslovanje banaka. Onda zaista nema smisla da dolaze ovdje izvještaji Hrvatske narodne banke i da mi zaključujemo da je sve dobro. Pa zaključimo ono što mislimo da nije dobro zaključimo pa makar politički djelujmo na ponašanje. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Kolega Leko da smo se mi odrekli kritike onda ne bismo sada ovako raspravljali. Nismo se mi odrekli rasprave o monetarnoj politici ali Zakonom o HNB-u su jasno definirane ovlasti HNB-a. Ja osobno samo tvrdim da u okviru svojih ovlasti HNB nedovoljno nadzire poslovne banke i da smo skupo platili cijenu takvog ponašanja prije deset godina i da ne bih želio da se ponovi takvo ponašanje, a evo ponovio se slučaj Hrvatske poštanske banke. Da ju se nadziralo a što je u njihovoj ne samo ovlasti nego i nadležnosti i obvezi. Ja tvrdim da nadzor banaka, sektor nadzora banka nedovoljno učinkovito i nedovoljno široko, nedovoljno duboko radi nadzor poslovnih banaka i prepušta im na njihovu volju raditi što čine i da moraju mijenjati regulatorne mjere kako bi spriječile banke da selektivno diskriminiraju hrvatski narod, da potiču pljačku a zatiru proizvodnju. To je diskriminacija. Ako predsjednik uprave banke može pojedincu koji se skriva stvarno kome su se dali ti krediti kao što još uvijek nismo saznali tko je menađerske kredite dobio, kome je dijelila Privredna banka menađerske kredite tako se ne zna sada tko je dobivao te margin kredite. 50 milijuna kuna dobije jedna osoba fizička margin kredita. Taj predsjednik uprave nije dao kredit nekoj proizvodnji, a to može samo izmijeniti monetarna politika. Ja inzistiram na tome i upozoravat ću da to jedino oni mogu i da to trebaju učiniti i da imaju efikasne mjere koje mogu u roku 24 sata promijeniti takvu situaciju. Hvala.
Gospođa zastupnica Dragica Zgrebec.
Hvala, potpredsjedniče. Pa naime, kad raspravljamo o Hrvatskoj narodnoj banci onda zapravo treba uzeti u obzir dva bitna područja koja su u njezinom djelokrugu. To je s jedne strane stabilnost cijena, s druge strane nadzor. Ja sam sigurna da je narodna banka učinila sve da bi jedno od tih područja izvanredno radila, dakle oko stabilnosti cijena, upozoravanje na ono što nas čeka, dakle upozoravanje da je kriza tu, da su njeni korijeni duboki, da se neće tako lako moći riješiti. Slažem se s kolegom Marićem da što se tiče nadzora da tu treba daleko više raditi. Upravo iz ovih iskustava velikih i malih bankarskih kriza koje smo imali u povijesti i ove najnovije, eto jedine banke koja je u državnom vlasništvu. Međutim, mi ne možemo amnestirati Vladu jer je i ona morala poduzimati određene mjere ako se to nije činilo kroz politiku Hrvatske narodne banke. Naime, ako Hrvatskoj nije u interesu štednja nego ulaganje onda država i Vlada mora voditi takvu poreznu politiku da destimulira štednju, a stimulira ulaganje. I upravo kroz uvođenje poreza na kamate, poreza na dohodak od kamata, dakle od kapitala na visoke kamatne stope, jer tko danas ostvaruje 6, 7% profita koliko možete vrlo sigurno dobiti u bankama ako stavite depozit. Dakle, ne možete tu amnestirati hrvatsku Vladu s time što bi ona kroz uvođenje takvih kamata dobila i prihod u proračunu.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Kolegice Zgrebec, maloprije sam kazao da dodatni porez u uvjetima recesije su neprihvatljivi. Upravo vi kritizirate da ne treba dodatno opterećivati gospodarstvo. Porezom na kamatu povećavaju se troškovi. Čuo sam ja i za prijedloge od banaka da kažu smanjite stopu premije kod Državne agencije za osiguranje štednih uloga i sanaciju banaka. Pa što onda imamo time da manje u Fondu za osiguranja štednih uloga imamo manje. A ovdje bez ikakve štete i jedino u nadležnosti Hrvatske narodne banke sa najjednostavnijom mjerom da se osigura i stabilnost bankarskog sustava jer su to rizični plasmani, da se izdvoji što veća stopa obvezne pričuve i na rizične plasmane, a i na štednju iznad određenog postotka. A ja osobno mislim da je kamata na depozite iznad 3,5% u ovim vremenima neprihvatljiva i da je jednostavno za te kamate ako banke hoće davat veću onda izdvoje u obveznu pričuvu pri Hrvatskoj narodnoj banci. Uvijek se Hrvatska narodna banka i bori za pričuvu pa eto joj prilika nek uzme tu pričuvu. Ja ne vidim razloga zašto je neće uzeti. Jedino da ide na ruku bankama.
Gospodin zastupnik Zoran Vinković.
Uvaženi kolega, rekli ste da ne bi bilo afere "Podravke" iako je bilo još niz afera, evo ja iz Đakova dolazim pa smo imali aferu "Đakovština". Da je Hrvatska narodna banka reagirala vjerojatno se ne bi to desilo, ali isto tako smatram da isključivi krivac za te afere nije Hrvatska narodna banka nego jedan ogroman utjecaj politike, odnosno političara koji su sjedili u nadzornim odborima, a sjedili su i u Vladi Republike Hrvatske. Isto tako, otvorili ste i pitanje Hrvatske poštanske banke. Također da je bilo nadzora, kvalitetnog nadzora Hrvatske narodne banke do toga ne bi došlo. Ali ponovno se vraćamo na utjecaj politike i otvara se jedno sasvim logično pitanje. Tko je ustvari i na čiju preporuku je direktor banke došao na to mjesto i kome je dao tih 70 milijuna kuna koji nisu imali uopće pokriće u svemu tome. A slažem se s vama potpuno da ove kamate koje sad imaju poslovne banke i koje su okrenute i prema građanstvu i prema privredi, jednostavno ih mogu nazvat deračinom i hrvatskog naroda i hrvatskog gospodarstva. To najbolje se pokazuje prije svega u izuzetno velikim tim kamatnim stopama koje guše i građane, ali isto tako guše i svaku mogućnost za oporavak gospodarstva. Najnoviji primjeri pokazuju da su te kamate sad pale sa 10 na evo prema ovom natječaju 4,93. Proveo sam i ja jedan takav natječaj, to je negdje na 5,03, ali tu su i dalje visoke kamate s obzirom da su te banke sanirane hrvatskim novcem, novcem hrvatskih građana, a te kamate su znatno povoljnije u zemljama Europske unije. Evo, zahvaljujem.
Odgovor na repliku.
Hvala lijepa. Kolega Vinkoviću, a s ono malo što znam u vezi "Podravke" ja sa sigurnošću mogu kazati da je to jedna monstruozna konstrukcija koju su gore zamišljali pojedinci kako nešto napraviti. I njih ne amnestira ništa od te monstruozne zamisli, ali isto tako ne amnestira Hrvatsku narodnu banku da nije bila dužna činiti ono što je bila dužna. Dužna je reagirati na sve promjene nagle u bankarskom sustavu. Ako je propisala da se ne smije mjesečno rasti nego 1%, a u jednom danu banka primi depozita više od svog temeljnog kapitala, Hrvatska narodna banka u okviru svojih ovlasti, nadležnosti i obveza morala je reagirati. Samo da je reagirala ona bi to spriječila. Kao što sam kazao ja u 6. mjesecu prošle godine na Savjetu Hrvatske narodne banke da se zašto ne izvrši nadzor u Hrvatskoj poštanskoj banci i da se ne dostavi izvješće što se tamo čini, kakvi su plasmani. Da se to redovito radilo, od trenutka kad su plasmani bili jer to nisu plasmani iz prošle godine nego iz prethodnih godina, umanjila bi se šteta. Ali to ne amnestira ako je netko nešto činio nelogično, neposlovno ili čak protuzakonito. Ali Hrvatska narodna banka je obvezna reagirati u svim slučajevima koji narušavaju stabilnost bankarskog sustava jer narušavanjem stabilnosti bankarskog sustava narušava se cijelo gospodarstvo Republike Hrvatske. I ako to itko može nadzirati i ako to itko mora nadzirati i jedino može nadzirati, čak ne može ni nadzirati Državna agencija za osiguranje štednih uloga i sanaciju banaka koja plati sav ceh propusta Hrvatske narodne banke. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Boro Grubišić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospodine kolega Marić, vaše izlaganje, vaš rasprava je toliko suvisla, da je svim građanima Republike Hrvatske potpuno jasno i meni kao laiku u ekonomiji također. Potpuno sam suglasan sa vašim ocjenama o nedostatku regulatornih mjera koje su dovele do određenih, da kažem afera o kojima ste govorili. Ali jednom prilikom u razgovoru sa vama ste spomenuli da je u Hrvatskoj ostvarena dobit određenih subjekata, banaka, da ne govorim i još o nekim firmama u iznosu od 220 milijardi kuna. I rekli ste doslovce da prilikom toga razgovora da je čudno da zemlja u kojoj se ostvari dobit od 220 milijardi kuna ili 70 milijardi eura, pardon 30 milijardi eura, 3 puta 7 dvadeset i jedan. Ispričavam se. Da može biti u ovakvoj krizi i recesiji. Gdje su ti novci? Kamo su otišli? Jesu li plovili putem, dakle majki banaka u zemlje iz kojih su zapravo sjedišta tih banaka diljem Europe, da ne govorimo o kojim se bankama radi i o kojim da kažem poslovnicama u Republici Hrvatskoj. Potpuno sam suglasan s vama da Hrvatska narodna banka nedostatkom regulatornih mjera može i proizvodi i narušava stabilnost bankarskog sustava i gospodarstvo Republike Hrvatske i zapravo pripomaže u neku ruku neposredno pljački hrvatskih građana i osiromašenju ukupnog društva. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku.
Kolega Grubišiću, hvala na opservacijama ali moram ispraviti malo. 222 milijarde kuna neto dobiti, odnosno 30 milijardi i 500 milijuna eura u osam godina. To je hrvatsko gospodarstvo ostvarilo samo je neravnomjerno raspoređeno. A gdje su ti novci pitali ste me? Pa najviše u bankama, u depozitima na koje se upravo sada isplaćuje te pasivne kamatne stope od 7%. Tamo najviše. Opet dobivaju oni koji su najviše i uzeli. A zašto govorim da je regulatorne mjere što ste dobro primijetili u rukama Hrvatske narodne banke? Pa zato što u takvim uvjetima ne bi se smjelo događati da pod istim uvjetima recimo jedan investicijski fond koji ima obvezu ulagati 60% u nekretnine dobije margin kredit i ulaže 60% u dionice i to tvrtke u kojoj je već vlasnik. A o tome nemamo nikada ni u jednom izvješću Hrvatske narodne banke, o takvim devijantnim pojavama. Ne samo da su to prekršaji, nego to je nešto što šteti hrvatskom gospodarstvu. A zašto? Pa razumijem svakoga od postolara do velikih tvrtki jer znam, iz gospodarstva sam i došao i iz znanosti što muči svakoga. Jednostavno u odnosu poslovna tvrtka i banka samo imate 10 tvrtki u Hrvatskoj koji se osjećaju odlično, a svi drugi osjećaju se jadno u odnosu na poslovni odnos sa bankama. Hvala.
Gospodin zastupnik Davor Huška. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, gospodine viceguverneru, kolegice i kolege. Kad raspravljamo o ovom polugodišnjem izvješću iz protekle godine izgleda kao da je prošlo puno vremena od onda. Ali vidimo iz naših rasprava da je poprilično aktualno i polugodišnje izvješće iz protekle godine i sva događanja u međuvremenu, a pogotovo kad se povuče paralela sa današnjim stanjem i na financijskom tržištu i u gospodarstvu Republike Hrvatske. Jasno je iz ovog izvješća da je kriza u razdoblju o kojem danas raspravljamo upravo najsnažnije udarila na Republiku Hrvatsku i na financijski sektor i na gospodarski sektor na ukupno stanje u zemlji. Na to je promptno reagirala Hrvatska narodna banka na različite načine i različitim aktivnostima. Tu je na prvom mjestu ukidanje granične pričuve. Nadalje, tu je smanjenje stope obvezne pričuve za što se zalažemo prilikom svake rasprave o Izvješću Hrvatske narodne banke ovdje u Saboru i u potpunosti prihvaćam i podržavam prijedloge da moramo uvesti politiku diferencirane stope obavezne pričuve za različite vrste kredita poslovnih banaka. Nadalje, intervencijama Hrvatske narodne banke jasno je da je održana ekstremna likvidnost država. Jedna od najznačajnijih posljedica svih ovih aktivnosti i Hrvatske narodne banke i Vlade Republike Hrvatske kroz već spominjano osiguranje štednje građana je to što je zadržano povjerenje građana u banke. U bankarski sustav nije došlo do stampeda na poslovne banke koje su neki pa i ovdje članovi Sabora zastupnici priželjkivali i značajnijeg povećanja povlačenja depozita iz poslovnih banaka. Nego dapače, u drugom dijelu godine dolazi i do suprotnog, tj. do povećane štednje građana i do povećanih depozita u poslovnim bankama. Intervencijama Hrvatske narodne banke povećana je i likvidnost u cijelom financijskom sustavu. Hrvatska narodna banka je intervenirala i na kunskom i na deviznom tržištu i na taj način sačuvala i stabilnu kunu. Kako kaže sam viceguverner financijski sustav je izdržao udare krize, no do većih problema dolazi upravo u gospodarskom sustavu. Dolazi i do pada bruto domaćih proizvoda za oko 5%, dolazi do pada osobne potrošnje, pada izvoza, do pada proizvodnje što uzrokuje i pad uvoza, do negativne stope rasta investicija, do povećanog broja nezaposlenih, do straha od budućih kretanja i među gospodarstvenicima i među građanima. Naravno da mjerama Vlade i mjerama Hrvatske narodne banke stanje se stabilizira, normalizira i na području gospodarstva. A da je u Hrvatskoj financijski sektor stabilan, da gospodarska kriza u Hrvatskoj stagnira vidljivo je i kad se stanje u našoj zemlji usporedi sa nekim zemljama članicama Europske unije koje su nam do ne tako davno nametali kao primjere. Sjetimo se financijskog sloma u Islandu, pogledajmo danas probleme Grčke, Španjolske, Portugala. Sjetimo se idiličnih priča o gospodarstvu Irske, o gospodarskom čudu u Irskoj. I stanje u našoj zemlji je potvrda kad stavimo takvu jednu paralelu i usporedbu sa tim razvijenijim, bogatijim zemljama da mjere Vlade Republike Hrvatske na području gospodarstva ipak daju određene rezultate, a nove mjere na području kreditiranja gospodarstva o kojima slušamo ovih dana, a imali smo priliku donijeti i određene odluke na sjednicama Hrvatskog sabora zasigurno će pripomoći i daljnjem oporavku hrvatskog gospodarstva. Isto tako, to je potvrda da mjere Hrvatske narodne banke garantiraju financijsku stabilnost u državi i u gospodarstvu i među građanima. Dalje, sinhronizirano sinkronizirano djelovanje kroz aktivnosti mjere Hrvatske narodne banke i Vlade Republike Hrvatske zasigurno će doprinijeti daljoj stabilizaciji i financijskog i gospodarskog sustava u našoj zemlji. Na kraju želim reći da je ovo polugodišnje izvješće Hrvatske narodne banke za prvo polugodište 2009. godine kvalitetno napravljeno, da svjedoči o svim aktivnostima Hrvatske narodne banke u promatranom razdoblju, o čijim pozitivnim učincima danas možemo svjedočiti i zbog svega navedenog podržavam ovo izvješće. Zahvaljujem.
Dvije replike. Prva gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Kažete kolega ovdje i govorite o teškoj situaciji u Grčkoj. Sjetite se molim vas kad ste prije 2000. govorili kada je Hrvatska bila zadužena sa 19 milijardi eura, govorili ste o argentinskom sindromu, a sada sa 43 milijarde vi govorite kako je teško u Grčkoj. Mislim da vladajući ne služe zato da se bore sa činjenicama, jer bijeg od činjenica neće nam donijeti ništa dobro. S njima se treba suočiti. Suočimo se samo sa činjenicom o kojima su maloprije govorili i druge kolege, a radi se o Hrvatskoj poštanskoj banci, o državnoj banci koja, o tome je govorio nešto ne spominjući je izravno kolega Marić, gdje se plasiraju dakle neki špekulativni, sumnjivi krediti za kupnju čega? Nekakvih dionica tko zna čiji, tko zna. Možete zamisliti dakle da se tih 100 milijuna kuna stavilo samo u proizvodnju, a vidite kako se to ne događa u poslovnoj banci koja je u privatnom vlasništvu, nego gle čuda u Hrvatskoj poštanskoj banci. Zar se to radi za nečije lijepe oči? Pa naravno da je sprega politike i ovdje odgovornih osoba, da se radi o korupciji, pa to je jasno, jer to se ne događa u pojedinoj poslovnoj banci koja je u privatnoj bazi. Pa vidimo samo trag Hypo-a. I ona također je u državnom vlasništvu, određene savezne države, pokrajine u Austriji. I njoj se događaju malverzacije, sprege kapitala, sprega politike i sumnjivih radnji u toj banci, čiji kraj seže i ovdje. Mislim kad se odmota ta hobotnica, da će mnoge stvari biti jasnije i mnogo ćemo mirnije živjeti.
Odgovor na repliku.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegice Ingrid, pa mislim da je ako ništa drugo barem utješno usporediti se sa tim bogatijim europskim zemljama kao što je Grčka, kao što je Island, i vidjeti da smo mi ipak poduzeli u našoj zemlji i Vlada Republike Hrvatske i Hrvatska narodna banka određene mjere koje nas nisu dovele do situacije koja se događa upravo u tim zemljama koje su članice Europske unije. Kad govorite o problemima u Hrvatskoj poštanskoj banci dobro sjetiti se i nekih drugih banaka, pa evo recimo i Riječke, i ja se u potpunosti slažem sa kolegom Marićem da sustav nadzora i kontrole koji ide sa strane Hrvatske narodne banke prema poslovnim bankama treba unaprijediti, treba biti sveobuhvatan da obuhvati sve aktivnosti poslovnih banaka, ako treba da se i dodatna sredstva osiguraju za rad Hrvatske narodne banke, da imamo kompletan nadzor nad svim poslovnim bankama. Znači nije samo u pitanju Hrvatska poštanska banka, sjetimo se i nekih drugih banaka koje su imale te probleme, uz bolji nadzor, bolju kontrolu koju provodi Hrvatska narodna banka i tome možemo stati na kraj.
Gospodin zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo. Gospodine Huška, u svojoj raspravi ste rekli da su mjere Vlade Republike Hrvatske počele davati rezultate. Ja vas molim da mi kažete prvo koje su to mjere, ako ćete dignuti odgovor za repliku. I s druge strane, koji su to rezultati? Da li je to 310 tisuća nezaposlenih, odnosno 70 tisuća više nego protekle godine? Da li je to pad BDP-a od 6,5%? Da li je to pad potrošnje od 15%? Da li je to pad realnih plaća za 2%? Gospodine Huška, da li ste vi svjesni da je tijekom ove rasprave, tijekom ovog radnog dana će 800 ljudi ostati bez posla? Tijekom ove rasprave dva i po sata 250 ljudi će ostati bez posla, a tijekom vašeg odgovora na moju repliku četiri čovjeka će ostati bez svojeg posla i dobit će radnu knjižicu. Četiri čovjeka dok vi gospodine Huška odgovarate, i onda mi govorite o tome da su Vladine mjere dale rezultat. Kakve mjere gospodine Huška, to valjda samo vi znate.
Odgovor na repliku.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa vi ste vjerojatno zaboravili, o tim mjerama govorimo gotovo na svakoj raspravi kad se govori o gospodarstvu, o problemima u gospodarstvu. Neću ih pojedinačno taksativno nabrajati, već nekoliko puta sam to napravio, ali očigledno to vama ne vrijedi. Reći ću da mjere Vlade su, koje su donešene, koje su u provedbi osiguravaju stabilnost države. Da li jedna plaća koju treba isplatiti državni proračun kasni? Da li ijedna mirovina u Republici Hrvatskoj koja ide iz državnog proračuna kasni ili ima nekih drugih problema u plaćanju koje idu iz državnog proračuna prema proračunskim korisnicima i prema svim ostalima? Ja vjerujem da upravo zbog tih mjera i za vrijeme dok ja vama odgovaram upravo ova četiri radnika neće ostati bez posla. Da ove kreditne linije koje Vlada provodi sa Hrvatskom bankom za obnovu i razvoj poslovnim bankama već danas daju određene rezultate, jer vidimo da je postignut veliki uspjeh na ovoj prvoj aukciji kredita, a zasigurno da će se to događati i sa sljedećim aukcijama koje slijede u narednih 10-ak dana. Hvala.
Gospodin zastupnik Željko Turk. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedavajući. Jasno je da je ovo izvješće za prvo polugodište 2009. godine izvješće koje pobuđuje dosta pozornosti, kako ovdje nas u saborskoj, u saborskim klupama, a isto tako one … [[Govornik se ne razumije.]] uvjetovano čitavim nizom aktivnosti i događaja kako u Hrvatskoj, tako i u svijetu, a kada je riječ prije svega i o gospodarstvu i cjelokupnim aktivnostima vezano uz njih. Jasno je da je ta prva polovina 2009. godine bila obilježena financijskom krizom u svijetu, da je ona obilježena i kontrakcijom svjetskog gospodarskog rasta i međunarodne trgovine, te svakako i pogoršanim uvjetima financiranja, i zbog toga je to razdoblje bilo zaista iznimno zahtjevno razdoblje i za provođenje i poslova i zadataka iz nadležnosti HNB-a. Slično kao i u drugim zemljama, ta nepovoljna globalna kretanja su prouzročila naglašen pad izvoza, i snažan rast cijene inozemnoga zaduženja, što je svakako u našem u ovom prvom tromjesečju 2009. godine i rezultiralo izrađenim deprecijacijskim pritiscima na domaćem tržištu. Tijekom te prve 2009. godine svjetsko gospodarstvo prošlo kroz najtežu fazu gospodarske krize, te je krajem tog promatranog razdoblja se počelo pokazivati prvi znakovi stabilizacije. Samo da podsjetim da je i bruto domaći proizvod u euro zoni pao za 4,8% u odnosu na prethodno razdoblje, SAD 3,5, Japan 7,4. Zbog takve snažne kontrakcije gospodarske aktivnosti Vlade i središnje banke u … [[Govornik se ne razumije.]] zemljama donose dodatne mjere poticanja kroz monetarnu i fiskalnu politiku za vraćanje povjerenja na ta sva financijska tržišta, a toga smo i mi sami bili svjedoci. Znamo da u gospodarstvu 2009., u tom problematičnom razdoblju vrijednost BDP-a pala na godišnjoj razini za 6,5% što je nažalost, prije svega utjecalo i na velik pad volumena izvoza koji je bio također vidljiv u cijeloj regiji. Kao i godišnje smanjenje potrošnje kućanstva. Kada govorimo da je činjenica vezanost tržišta rada, usporavanje i pad same gospodarske aktivnosti dovela i do povećanog pesimizma poslodavaca i to se definitivno pokazalo i na samom tržištu rada, uz jednu onu konstataciju koju i mi danas možemo ovdje izreći, da i u ovim teškim uvjetima privređivanja, zašto ne čudi, dio poslodavaca to je iskoristio, pa je i dodatno, u datim momentima, krenuo u otpuštanje radne snage iako možda nije bilo direktne potrebe da to bude tako, zašto to ovdje ne javno reći. Ali činjenica da je broj zaposlenih osoba išao u odnosu na razdoblje prije toga prema smanjenju. Dakle, nezaposlenih je sve više. Dobro i zgodno je spomenuti da je za razliku od pokazatelja zaposlenosti i nezaposlenosti plaće se sporije prilagođavaju događajima u tom realnom sektoru gospodarstva te je usporavanje rasta od nominalne plaće bilo izraženije od usporavanja inflacija. Temeljem toga se rast realnih plaća također usporio. … [[Govornik se ne razumije.]] i to je normalno i razumljivo da se privatni sektor brže od javnog sektora prilagođava uvjetima u kome se gospodarstvo trenutno nalazi, a poslodavci su te prilagodbe prvo napravili upravo kroz pitanja samozapošljavanja i zaposlenosti. Interesantno je spomenuti da kad govorimo o cijeni i o cijenama da slabljenje inflacije i inflatornih pritisaka u tijeku prvog polugodišta 2009. ostvareno prije svega u uvjetima pada osobne potrošnje, a što je svakako utjecao i taj jedan pad optimizma vezan uz samu potrošnju. A imajući u vidu buduća moguća nepovoljna očekivanja, a vezana uz i samo ekonomsko stanje i samo kretanje na tržištu rada ta su svakako građani u tim uvjetima i slabije trošili. Interesantno je da u tom prvom tromjesečju se bilježi rast cijena sirove nafte i drugih sirovina. One su ipak, te cijene, na znatnoj razini nego u istom razdoblju prethodne godine. Sama aprecijacija tečaja kune prema američkom dolaru ublažila je pritiske koji su dolazili iz tih izvora. Svakako kada govori o tom dijelu i vezano uz sam tečaj u tih 6 mjeseci kuna je prema euru blago ojačala za nepunih 0,5% i HNB je u tom periodu htjela i nastojeći ublažiti sami intenzitet deprecijacije, u sklopu deviznih intervencija je 2 puta intervenirala i poslovnim bankama prodala preko 500 milijuna eura, a sa ciljem promjene instrumenata i tim ciljem i kroz promjenu instrumenata monetarne politike bankama je znatno oslobodila dijelom devizne pričuve koje su onda u tim uvjetima smanjene kunske likvidnosti pojačali su se aprecijacijski pritisci pa je srećom banka se ponovno uključila te je 27. veljače i otkupila od komercijalnih banaka 312 milijuna eura. A onda se nakon toga u drugom tromjesečju ta deprecijacija smirila i tu je tome doveo i sam rebalans proračuna. Kada govorimo o samom tržištu novca onda je i kraj prethodne i sam početak 2009. godine su bili obilježeni napetostima na novčanom tržištu. I s time je središnja banka je bila potaknuta na otpuštanje tih dijela prethodno imobiliziranih inozemnih pričuva samog monetarnog sustava što je bilo i propraćeno i restriktivnim kreiranjem same kunske likvidnosti radi stabilizacije tečaja. Te su navedene mjere održale tečaj stabilnim, ali su pojačale tenzije na novčanom tržištu te dodale dobrim dijelom kroz taj povećani promet na novčanom tržištu došlo je do naglog rasta i do rekordne kolebljivosti kamatnih stopa, dakle određen jednim mjerama u posebnom dijelu dolazi do … [[Govornik se ne razumije.]] to je to kolebanje samih kamata koji smo i mi ovdje prikazali u ovoj današnjoj raspravi kao jedna od interesantnijih segmenata, elemenata. Sa jedne strane usuđujem se reći, dakle, povećavanje samih prihoda i dobiti banaka, a sa druge strane ne kvalitetnim ili ne principijelnom korištenjem sredstava prije svega za oporavak gospodarstva, prije svega proizvodnje. Interesantno je primijetiti da je riječ o štednji tog našeg domaćeg poslovnog sektora. Tu je zabilježen upola sporiji rast štednih i oročenih depozita u odnosu na isto razdoblje prošle godine. Svakako to usporavanje raste, štednja poduzeću, bankama posljedica je prije svega smanjenih depozita poduzeća koja su u uvjetima ovog otežanog pribavljanja likvidnosti inteziviralo trošenje svoje financijske imovine iz nekog proteklog razdoblja. Za razliku od samog depozita poduzeća u prvih 6 mjeseci depozita stanovništva su se nastavili rasti, ali nešto umjerenije nego što je to bilo u prošloj godini. Još je nešto interesantno, da osim umjerenog rasta ukupnih depozita, zapaža se nastavak trenda supstitucije i zamjene kunske štednje deviznom, odnosno povećavanjem određenog stupnja eurozilnosti domaćeg bankovnog sustava, dakle povećana je štednja u samim eurima. U poslovanje banaka u tijeku prve polovice 2009. godine dosta je bilo vidljivih poteškoća upravo u naplati određenih dospjelih potraživanja kao i porast lošijeg plasmana o čemu smo se također u dosadašnjoj raspravi ovdje i mi dotakli. Što je na kraju povećao i broj banaka koje su poslovale sa samim gubitkom. I s obzirom da vrijeme neumitno leti mogao bih ovdje reći da je zaključak da unatoč tim uvjetima u kojima se nalazilo domaće gospodarstvo HNB je i ostvarila svoje osnovne ciljeve i zadatke. Jasno je da je ta stopa rasta samih potrošačkih cijena je bila niska i nije bitno odstupala od onih koji su stvarno euro zoni i nekim drugim usporedivim zemljama srednje Europe. Svakako da u vremenu koje je pred nama, posebno da mi ovdje danas pratimo izvješće za prvo polugodište 2009. godine, imamo jedno vrlo interesantno razdoblje, na žalost gospodarski opterećeno problemima, i drugo polugodište 2009. godine i svakako da ćemo dobiti u saborskim klupama vjerujem da velikim razmišljanjima odnosno sa zanimanjem pratiti i ovo Izvješće za drugo polugodište a i evo za godinu koja je sada započela. Hvala.
Hvala. Dvije replike. Prva je gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
S pravom postavljate pitanje o plasmanima, odnosno postavljate pitanje zašto se ne daju veći plasmani za proizvodnju. Zašto banke to rade? Zašto postoji u biti isti regulatorni mehanizam, za davanje, za kupnju dionica, a osiguranje za to je ledina i za proizvodnu. Takve stvari su u sustavu već krivo postavljene. Temeljno je pitanje zašto isti regulatorni mehanizam, zašto se ne postavljaju upravo ako se već to tako radi, u plasmanu dionica i za kupnju dionica. Zašto se ne osiguraju onda veće pričuve, veće rezerve za takve totalno rizične i špekulativne plasmane, tu sigurno država i vlast je odgovorna. Hrvatska narodna banka u ovom svom Izvješću, ništa nije sporno, ono što je kolegica Dragica govorila i njezin neupitan uspjeh u stabilnosti monetarnog sustava. Ali jednako tako sporno je i ono što se nije našlo u izvješću. Zbog čega šutnja i što je to pokriveno valom šutnje. Zašto se još ovdje neki boje da će biti pod udarom kritike koji stavljaju ta pitanja. To su ozbiljna pitanja koje mi ovdje zastupnici imamo pravo znati i tražimo odgovor od Hrvatske narodne banke.
Odgovor na repliku.
Jasno je da kada je riječ o gospodarstvu a posebno proizvodnji i svi mi ili vi koji ste imali prilike biti i raditi u proizvodnim tvrtkama znamo da u velikom dijelu slučajeva osim onih koji su možda dijelom vezani uz monopol, raditi u proizvodnji je iznimno teško. Jasno je da su banke prije svega vođene logikom a zašto to i ne reći, logikom zarade, dakle, oni ispred sebe nemaju prije svega društveni interes nego imaju interes ostvarivanje ekonomskih dobiti na svom tržištu kapitala. I svakako je da je tako na nama, normalno na Vladi ali ukupnom politikom same zemlje, i svim njihovim ciljevima osigurati prioritete. A kada govorimo o tome da li je potrebno, da li treba šutjeti, a tu se prije svega mislilo na nas iz vladajućih da šutimo, dapače, pa evo rasprava koja danas govori o tome da na konstruktivan način, sa prijedlozima, saznanjima, želimo utjecati na tijek aktivnosti, prije svega iako je riječ o izvješću HNB-a ali onda i na postupke koji su vezani i na donošenje Zakona, što je obaveza ovdje u saborskim klupama ali onda naravno da i kroz suradnju sa izvršnom vlasti i sa svim onim ostalim mehanizmima koji postoji u državi da bi se ukupno ne pomoglo gospodarstvu nego ostvarili novi bitni preduvjeti za daljnji razvoj pa i u ovim uvjetima krize.
Gospodin zastupnik Goran Marić replika.
Hvala lijepa. Kolega Turk kazali ste o porastu nenaplativih kreditnih plasmana i problemima u kojima se banke nalaze, pa spomenuli ste proizvodnju kao u najtežoj poziciji gospodarska grana. Pa ja ne vjerujem izvješćima poslovnih banaka, ta porast nenaplativih potraživanja vjerovao bih kada bi bila posljedica procjene Hrvatske narodne banke, a ne procjena samih banaka jer oni time utječu na svoje poslovne rezultate, a kasnije mogu i naplatiti to potraživanje. Kao što mogu ne naplatiti ona koja oni procjenjuju da su naplativa. A što se tiče proizvodnje, nema teže grane za raditi u njoj ali nema teže grane ekonomske u odnosu na poslovne banke. Proizvodnja i poslovne banke to su dva odvojena tijela najteži položaji proizvodnje, oni se tako jadno osjećaju, toliko su nemoćni jer banke njima nude istinu uvijek samo na svoj način. A osjećaju se obično kada nazovu svoju poslovnu banku kao da su nazvali automatsku sekretaricu pa im se javlja: „Ako želite novi kredit, pritisnite 1. Ako želite novu kreditnu karticu pritisnite 2. Ako želite novo Internet plaćanje pritisnite 3. a ako želite obrazloženje zašto su vam kamate veće na odobrene već kredite molimo vas spustite slušalicu“. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku.
Hvala kolega Mariću. Potaknuli ste i mene na jedan dodatni segment razmišljanja. Jasno je da su poslovne banke prije svega, u svom radu, u svom osobnom poslu vezane na dobit i na stvaranje novo stvorene vrijednosti i primjereno je da u okvirima ukupnog Hrvatskog gospodarstva te banke, neovisno u čijem su vlasništvu dijele barem jednim dijelom sudbinu tog ukupnog gospodarstva. Točna je i činjenica da i prema rezultatima koje otprilike znamo za godinu koja je iza nas banke to zapravo ne dijele nego su u debelo boljoj poziciji, a onda je jedan od mehanizama, a sami ste to rekli u svojoj raspravi, mogućnost da kroz različite knjižne transakcije tu svoju dobit za to navedeno … smanji kroz nove rezervacije i nešto slično. A kada je riječ o odnosima ulaganja u proizvodnju u odnosu na neke druge od segmenata investiranja, ta priča i tema nije vezana oda nas niti od nas nije vezana čak niti na društveni sustav uređenja, ona je jednostavno vezana uz logiku zarade u biznisu gdje znamo da kroz ulaganje u proizvodnju i kroz tijek od stvaranja nove investicije, pa do realizacije dobiti je ono što banke idu najsporije mogućim novcima kao takvim jer žele prije svega odnosno zadovoljiti svoju temeljnu logiku to je zarada. Jasno je svima nama da nađemo primjerene … uvažavajući zakon slobodnog tržišta i kapitala da upravo razvoj proizvodnje, a on generira novostvorenu vrijednost i razvoj gospodarstva pronađimo te mehanizme koje ćemo u vremenu koje je pred nama dati najkvalitetnije rezultate, dakle ponavljam i u uvjetima krize, ali i u uvjetima izlaska iz krize što se nadam da je pred nama.
Završni osvrt, viceguverner Hrvatske narodne banke Relja Martić. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Pa ja ustvari nisam namjeravao davati zaključnu riječ ali ovdje su izrečene neke konstatacije na koje jednostavno moram reagirati. Jutros je ovdje izrečeno između ostalog da je HNB kriva i za Podravku i da je HNB kriva i za Poštansku banku i nezaposlenost, za pad proizvodnje, čak se čulo da potičemo pljačku i gušimo proizvodnju, da postoji manjak regulative, da zbog tog manjka regulatornih mjera je bankovni sustav praktički na rubu propasti. Međutim, istina je nešto sasvim drugo. Ja sam u uvodnom izlaganju pokušao objasniti kako u kakvom stanju u kakvoj smo se situaciji zatekli početkom 2009. godine u ovom razdoblju za koje izvješće vrijedi. Istina je da zato što smo bili krivi nekoliko godina ranije što smo pokušavali usporavati kreditni rast i usporavati inozemnu zaduženost, zbog toga smo bili krivi, da smo jedino zbog toga moli pretrpjeti onaj prvi udar krize, zatvaranja financijskih tržišta, bitne promjene uvjeta u kojima je bankovni sustav djelovao bez da taj sustav doživi kolaps. I da je zemlja i dalje u takvim uvjetima bila eksterno likvidna. Međutim, ne samo to nego i da u nastavku je cijeli taj financijski sustav bio dovoljno kapitaliziran da spremno dočeka i bori se sa rastućim nenaplativim potraživanjem u aktivi. U suprotnom slučaju mi bismo prošli gore od mnogih zemalja, gore od onih zemalja na Baltiku i još gore jer u tim zemljama došlo je do kao što znate realnog pada plaća stanovništva za više desetaka posto. Prema tome, ono što je problem, problem nije raskorak odgovornosti i ovlasti HNB-a, problem je dometa monetarne politike, same. Ako monetarna politika sama djeluje u gospodarstvu problem je njenih mogućnosti i njenog dometa u uvjetima jedne ovako male otvorenog gospodarstva visokoeurovizirane zemlje sa vrlo velikim ogromnim udjelom stranih banaka u sustavu. Prema tome, mi smo zaista u situaciji da moramo usklađivati te dvije politike. Bilo je ovdje i nekih konkretnih pitanja na koje mogu ovdje i odmah odgovoriti. To je recimo pitanje maržnih kredita. Oni su daleko manji i daleko manje značajni od onoga što se spominjalo. Prema podacima koje ja imam iznose u 6. mjesecu svega nekih 135, 136 milijuna kuna, dakle predstavljaju manje od 0,05% ukupnih datih kredita. Isto tako mogu dati podatak da je i ustanovljeno u izravnim kontrolama svega nekoliko nepridržavanja i manjih nepridržavanja u kraćim razdobljima, mjerama obvezne pričuve i drugim mjerama monetarne politike. Što se tiče samih instrumenata monetarne politike mi ćemo ih i dalje mijenjati. I kada je u pitanju obvezna pričuva koja usput ne može biti obračunata na kredite nego samo na pasivu i obračunava se samo na pasivu i u slučaju eskontne stope koju usput opet spominjem kako stopu koja nema ama baš nikakvog značaja kreiranja cijene novca, jer mi niti ne vršimo eskont. I u nekim drugim slučajevima mi ćemo naše mjere i naše instrumente mijenjati u skladu sa situacijom i u skladu sa našim zakonskim ovlastima i u skladu sa našim zakonskim zadaćama i u našoj najboljoj vjeri da radimo dobar posao. Hvala.
Hvala. Jedan ispravak gospodin zastupnik Goran Marić.
Ispravio bih navod viceguvernera da se ne mogu obračunavati stope obvezne pričuve na aktivu, već samo na pasivu. Istina da se ne mogu sada obračunavati po postojećim propisima, ali može se uvesti i na aktivu i na pasivu. I cijela je rasprava današnja išla u tome da Hrvatska narodna banka treba uvesti stopu obvezne pričuve i na aktivu i na pasivu. Hvala.
Zaključujem raspravu o ovoj točki dnevnog reda.
Prelazimo na polugodišnje izvješće Hrvatske narodne banke za prvo polugodište 2009. godine. Podnositelj Hrvatska narodna banka. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlog saborskih radnih tijela dajem na glasovanje zaključak koji glasi: "Prihvaća se polugodišnje izvješće Hrvatske narodne banke za prvo polugodište 2009. godine". Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovo izvješće je prihvaćeno većinom glasova. 108 glasova za, 2 suzdržana i jedan protiv.
Kao što je predsjednik Sabora najavio zbog toga što nemamo uvjete za točku 9., 8. i 9. preskačemo i prelazimo na točku 10. To je - Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske, o ulozi Vlade Republike Hrvatske na stvaranju uvjeta za smanjenje nelikvidnosti u sustavu Predlagatelj 27 zastupnika kluba SDP-a. Zastupnici Hrvatskog sabora podnijeli su ovu interpelaciju temeljem čl. 190. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prijedlog akta primili ste poštom. Žele li se predstavnici predlagatelja očitovati? Da. Uvažena zastupnica Dragica Zgrebec, izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, državni tajniče sa suradnikom, kolegice i kolege. Klub SDP-a izašao je sa interpelacijom o radu Vlade, odnosno ulozi Vlade koja ima za predmet ulogu Vlade RH na stvaranju uvjeta za smanjenje nelikvidnosti u sustavu. Brine nas što u platnom sustavu nelikvidnost traje jako dugo. 18 mjeseci kontinuirano raste nelikvidnost u sustavu. Mi smo već u 6 mjesecu prošle godine analizirajući negativnosti, odnosno rast nenaplaćenih obveza izašli sa zakonom u kojem smo predlagali da Vlada skraćuje rokove plaćanja koje se odnose na plaćanje iz Državnog proračuna, odnosno da osigura da u kraćim rokovima plaćaju poduzeća, institucije u državnom i pretežito državnom vlasništvu. Nelikvidnost i neurednost plaćanja obveza jedan su od najvećih problema hrvatskog gospodarstva. Iako naš Zakon o obveznim odnosima propisuje rokove plaćanja u poslovnim transakcijama one se ne poštuju i ne sankcioniraju. Vlada je krajem veljače 2009. godine u svom paketu antirecesijskih mjera, između ostalog, utvrdila obvezu osiguranja likvidnosti javnih poduzeća, a time i privatnog sektora, skraćenjem rokova plaćanja javnih poduzeća te štednje na svim razinama u tim tvrtkama. To je bila mjera broj 3. Dakle, vrlo visoko rangirana. Da se ova mjera nije provodila i ne provodi na zadovoljavajući način govore statistički podaci o drastičnom rastu nelikvidnosti u sustavu. Ja ću … [[Govornica se ne razumije.]] samo nekoliko razdoblja u 2009. godini. Tako npr, u travnju 2009. godine 9 mjeseci za redom raste broj insolventnih pravnih osoba. Tada je registrirano gotovo 22 500 insolventnih tvrtki u kojim je bilo zaposleno 41 tisuća radnika. Dospjele obveze tada su dosegnule 16,2 milijarde kuna. U srpnju 2009. godine trend je nastavljen. Broj insolventnih, pravnih i fizičkih osoba ima sve bržu dinamiku u odnosu na prethodna razdoblja. Nepodmirene naloge tada ima već 23 i pol tisuće pravnih osoba sa nešto manjim brojem zaposlenih od 38 tisuća 600. Međutim, iznos dospjelih nepodmirenih obveza tada je već iznosio 18,2 milijarde i u odnosu na isto razdoblje prošle godine bio je povećan za gotovo 6 milijardi ili 48%. Samo u jednom mjesecu, dakle u srpnju u odnosu na lipanj iznos nepodmirenih obveza povećan je za 993,9 milijuna kuna, tada raste i broj insolventnih fizičkih osoba koje su krajem srpnja ih je bilo 34 tisuće 148, a to je uglavnom taj ili nešto veći broj tada nezaposlenih. Njihove su se nepodmirene obveze tada dosegle iznos od 4,6 milijardi kuna. I sada kraj 2009. godine iznos nepodmirenih naloga iznosi 27,1 milijardu kuna. Treba reći da vjerojatno to nije konačan iznos, jer mnogi poduzetnici ne poduzimaju sudske mjere za prisilnu naplatu potraživanja jer to znači prekid poslovnih odnosa. Tada to je bilo, taj iznos iskazalo je 27 tisuća insolventnih pravnih subjekata u kojima je bilo zaposleno 48 tisuća 500 radnika, pa su ta radna mjesta potencijalno ugrožena. Iz njih će se u narednom razdoblju ili već u ovom razdoblju se regrutiraju nezaposleni koji će neko vrijeme zapravo teretiti i proračun jer će se naći na Zavodu za zapošljavanje nekoliko mjeseci primati određeni iznos naknada. U godinu dana broj insolventnih pravnih osoba povećan je za 1/3 broj obrtnika za ¼ a iznos ukupno nepodmirenih tako iskazanih obveza za 50%. Nastavljen je i trend nepodmirenih obveza po osnovi poreza i doprinosa koji su u srpnju u odnosu na lipanj 2009. bile veće za 4,5% i tada su iznosile 9 milijardi kuna. U prosincu one iznose 10.9 milijardi kuna ili 49.6% svih nepodmirenih obveza odnose se na obveze po osnovi poreza i doprinosa, ili drugim riječima to znači da porezna uprava počinje prisilno naplaćivati takve obveze. Međutim, zabrinjava činjenica da je 70% pravnih osoba nelikvidno zbog obveza nepodmirenih duže od godinu dana ali i raste broj insolventnih osoba čije su obveze starije ili su stare do 60 dana, a to znači potencijalno i njihov problem sa likvidnošću. Dugotrajna i visoka nelikvidnost u Hrvatskoj nije zabilježena unatrag 10 godina. Prisjetimo se kraja 99. godine kada je proračun dugovao blizu 10 milijardi kuna i kada u gospodarskom sustavu više nitko nikome nije plaćao. Slična situacija je i danas. Tada je početkom 2000. godina donesen i poseban zakon gdje su se regulirala potraživanja države prema takvim subjektima. To je bilo moguće pravdati tada i na način da je rat završen, da su mnoge pravne osobe u gospodarskom sustavu bile ili nestale u toku rata, ili su imali određene probleme, tada se kroz taj zakon na različite načine su se rješavala državna potraživanja za oko 23 milijarde kuna. Nakon 10 godina nije moguće na isti način to rješavati, a mi smo već sada došli na gotovo 11 milijardi kuna takvih potraživanja. Potencijalno oni će sada rasti brže kako će sve veći broj gospodarskih subjekata doći u situaciju da ne može isplaćivati plaće pa onda ne isplaćuju poreze i doprinose. Ova situacija direktno utječe na smanjenje gospodarske aktivnosti. Povećanje rokova neplaćanja unosi nered u platni sustav, a ne reagiranje na takve pojave ugrožava aktivne i sposobne gospodarske subjekte i dovodi ih u financijske i poslovne probleme. Posljedica toga je dijelom smanjenje bruto dobiti poduzetnika koji su u prvih 9 mjeseci prošle godine imaju smanjenu bruto dobit za 30%, do kraja godine pitanje kako će to izgledati, uskoro ćemo imati prve podatke za poslovanje za 2009. godinu. Zato treba posebni naglasak dati na osiguranje likvidnosti, jačanjem discipline u financijskom sustavu. Izuzetno je značajno da država osigura pravovremeno podmirenje svojih obveza i obveze državnih i javnih poduzeća. To bi posebno trebalo uskladiti obveze sa realnim mogućnostima njihovog financiranja što zahtjeva dodatnu daljnju fiskalnu konsolidaciju. Eto prije samo nekoliko minuta raspravljali smo o nalazu Državne revizije koja u svojim nalazima u pojedinim ministarstvima zapravo konstatira kako se stvaraju obveze koje se u tekućoj godini ne mogu plaćati pa se one prebacuju na sljedeće godine. Činjenica je da 5 velikih državnih poduzeća, mi smo ovdje promatrali HEP, HAC, Hrvatske ceste, Željeznice, INA-u imaju sve veće dugove, koje značajno utječu na likvidnost sustava. Tada smo procijenili po nekim podacima da oni duguju oko milijardu kuna. Istina u svom Izvješću Vlada je to iznijela daleko manji podatak, a ministar Šuker jučer još nešto manje. Međutim, simptomatično je da 4 velika državna poduzeća imaju veće iskazane obveze nego potraživanja, što će dodatno utjecati na njihovo poslovanje. Za uredno održavanje sustava platnog prometa nužno je poduzeti rigorozne mjere za neplatiše jer oni zapravo generiraju nelikvidnost i utječu na one aktivne i sposobne. Posebno se to odnosi na državni proračun i državna poduzeća i institucije. Već sam rekla da smo mi 18. lipnja uputili u proceduru Prijedlog zakona o rokovima plaćanja obveza državnih i javnih poduzeća, državnog proračuna i drugih državnih institucija. Nalazi se prijedlog na dnevnom redu, istina još nije došao na raspravu, nadamo se da će u ovoj godini ipak se o njemu raspraviti. Vlada je na predloženi Zakon dala negativno mišljenje obrazlažući da je u tom smislu poduzela odgovarajuće i dostatne mjere a staje likvidnosti u sustavu to demantira, pa je potrebno činiti dodatne radnje da se ublaži stanje i da se sanira postojeća situacija. To je bio motiv zašto smo mi izašli sa ovom interpelacijom. Na kraju te interpelacije mi ustvari ne utvrđujemo odgovornost niti Vlade, niti pojedinih članova Vlade nego želimo da Sabor o tome raspravi i donosi određene zaključke. MI predlažemo 6 takvih zaključaka, pa ću ih ja ovdje pročitati. Prvo, da se zadužuje Vlada Republike Hrvatske da osigura podmirenje obveza onih iz državnog proračuna i drugih državnih institucija u roku od 30, a državnih i javnih poduzeća u roku od 60 dana. Sljedeće, zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da obveže uprave u javnim i državnim poduzećima te odgovorne osobe u ministarstvima i drugim državnim institucijama da u slučaju nepodmirenja obveza u rokovima iz točke 1. ovih zaključaka sačini plan nagodbe s vjerovnicima i o tome izvijeste nadzorne odbore, odnosno Vladu Republike Hrvatske. 3. Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da obveže članove nadzornih odbora u državnim i javnim poduzećima da utvrde odgovornost uprava radi kašnjenja u podmirivanju obveza utvrđenih planom nagodbe s vjerovnicima i pokreću postupak njihovog razrješenja. Pod 4. Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da kvartalno analizira stanje likvidnosti državnih i javnih poduzeća, državnog proračuna i drugih državnih institucija i o tome izvijesti Hrvatski sabor. 5. Zadužuje se Ministarstvo financija, Porezna i Carinska uprava da ubrzaju postupke naplate dospjelih nenaplaćenih poreza, doprinosa i drugih javnih davanja. I 6. Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od 6 mjeseci izradi i Hrvatskom saboru uputi na raspravu i prihvaćanje prijedlog Zakona o financijskom poslovanju sukladno Direktivi 2000/35 Europskog parlamenta i Vijeća o borbi protiv kašnjenja u plaćanju u poslovnim transakcijama. I sada samo nekoliko rečenica o izvješću koje je dala Vlada povodom ove interpelacije. Vlada vrlo opširno iznosi razloge, odnosno uzroke zašto a ne bi trebalo prihvatiti navode iz ove interpelacije. Međutim, ona ne može negirati postojeće stanje u platnom sustavu. Vlada se poziva na globalnu financijsku krizu. Kaže da je došlo do narušavanja svjetskih financijskih tokova koje je pratio propast velikih i značajnih financijskih institucija. Međutim, to se ne odnosi na Republiku Hrvatsku. U Hrvatskoj nijedna važnija ni banka ni financijska institucija nije zbog ovih razloga došla u probleme ili pak je došlo do njihove propasti. Hrvatsku krizu nije uvjetovala kriza koja se prelila iz svijeta nego je ona u samom sustavu političkom i gospodarskom koji je danas u Hrvatskoj. Još samo jednu konstataciju koja je zapravo zabrinjavajuća. Vlada kaže pozivajući se na broj insolventnih pravnih osoba, poziva se na činjenicu da je među njima i 16 tisuća 51 insolventna prava osoba koja zapošljava samo jednog zaposlenog. Mislim nevjerojatno je da se ona može pozvati na takvu činjenicu i tada reći da to nije zabrinjavajuće, a istovremeno one čine 65% ukupnog iznosa nepodmirenih obveza. Pa to je zapravo problem, jer oni ako nemaju veći broj zaposlenih imaju malu imovinu, a zapravo preko 50% su dužnici i narušavaju platni sustav. Vlada kaže da bi trebalo otvarati, odnosno da takve osobe zatvaraju jedno trgovačko društvo i onda otvaraju drugo trgovačko društvo, a obveze ostaju u trgovačkom društvu koje ode u likvidaciju ili stečaj. Pa mi postavljamo pitanje, ako Vlada zna za takvu situaciju, ako je tako veliki broj koji je alarmantan, zašto ne predlaže određene izmjene zakona da se to ne može dopustiti. I na kraju Vlada iznosi dva prijedloga zapravo ili nas informira da će doći do novog jedinstvenog uređenja sustava provedbe prisilne naplate i da će doći do novog jedinstvenog uređenja evidencije poslovnih udjela. Pa ako će to biti posljedica ove naše interpelacije ipak smo nešto pokrenuli u ovoj državi. Hvala lijepo.
Hvala. Otvaram raspravu. Gospodin zastupnik Gordan Maras pojedinačna rasprava. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolegice i kolege. Gospodine predsjedniče hvala na dvije minute što ste me pričekali. Činjenica od koje danas moramo krenuti u Hrvatskoj da je nelikvidnost glavni generator problema u gospodarstvu i da mnoge hrvatske tvrtke imaju problem zbog toga što država najčešće pošto je sudionik sa pola, otprilike pola, ne samo država odnosno državni proračun što ministar Šuker obično govori da državni proračun ispunjava sve svoje obaveze. Ali državna poduzeća u vlasništvu Republike Hrvatske su generatori nelikvidnosti i svjedoci smo recimo da jedan HEP je u svakom trenutku dužan preko milijardu kuna, da se farmaceutima duguju veliki novci kroz zdravstveni sustav itd. znači država sudjeluje otprilike sa 10 milijardi kuna u toj općoj nelikvidnosti koja je danas 27 milijardi kuna u Hrvatskoj. I sada se postavlja pitanje, da li sve ove mjere koje Vlada poduzima proteklih dana fondovi, otpuštanje novca HNB-a da bi se dalo gospodarstvu, da li bi efekt možda bio bolji da se redovno podmiruju obaveze, da država i njezina poduzeća redovno podmiruju obveze. Jer dolazimo u jednu ja bih rekao nakaradnu situaciju gdje se krug vrti između države i poduzetnika i sada evo kao država preko HBOR-a i preko poslovnih banaka pomaže gospodarstvu. Normalno da to nije dobro, normalno da takvo gospodarstvo ne može ići naprijed. Što se tiče broja insolventnih osoba on je u ovom trenutku veći nego ikada, bez obzira što ministar Šuker govori da se skoro 50% odnosi na one koji nemaju niti jednog zaposlenog, ali bitno je reći ukoliko se taj problem uočava da se treba i zakonski reagirati. Poduzeća kao HEP, HAC, Hrvatske ceste, HŽ, INA ja bih rekao INA jer nemojte zaboraviti da INA je u podjednakom vlasništvu, Hrvatska je u podjednakom vlasništvu INA-e kao i MOL, duguju otprilike 11 milijardi kuna sa ovim ostalim proračunskim obveznicima ili zdravstvenim sustavom što sam rekao za dug za farmaceutsku industriju. Ono što SDP smatra i što smo uputili u ovu proceduru i bilo bi dobro da vlast prihvati jedan prijedlog koji smo mi uputili a to je da se kao što je to u Europi uobičajeno državne obveze moraju ispunjavati u određenom roku. Konkretno, za državu 30 dana, za poduzeća državna 60 dana i tu bi prekinuli lanac nelikvidnosti i možda bi ta pomoć gospodarstvu bila puno veća nego što je u ovom trenutku, odnosno možda bi ta pomoć više značila firmama nego što znači ovih 500 milijuna kuna što je jučer na aukciji pušteno. Tu priču ne smijemo podcjenjivati i na neki način 27 milijardi kuna unutarnjeg duga je apsolutno preveliki problem. Država bi trebala prilikom uvođenja reda na tržište krenuti prvenstveno od sebe. Još jedna stvar koja je vrlo zanimljiva govori o slaboj naplati državnih potraživanja. U ovom trenutku otprilike 10 milijardi kuna država nije uspjela naplatiti doprinosa i poreznih obveza i na neki način možda tu se može naći dio sredstava kojim bi se onda država mogla smanjiti svoj dio u nelikvidnosti. Na kraju naravno da je uvijek lijepo predlagati neke mjere i reći da je uspjeh 500 milijuna kuna ali gospodo 10 milijardi kuna je puno više od 500 što je jučer pušteno a 10 milijardi kuna država duguje poduzećima koja grcaju u problemima i koje naravno zbog toga ne mogu normalno se razvijati, raditi i na kraju krajeva nositi naš gospodarski rast. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo ispravak gospodin zastupnik Andrija Hebrang. Izvolite.
Hvala lijepo. Ispravljam netočan navod kolege, citiram "Broj insolventnih osoba veći je nego ikada.". To nije točno. 2003. godine bilo je 29 tisuća insolventnih osoba pravnih, sad ih je 24, dakle 5 tisuća manje. 2003. u njima je bilo zaposleno 77 tisuća zaposlenih, danas 44. Dakle, broj insolventnih osoba je danas manji za preko 15% a broj zaposlenih preko 30% u odnosu na 2003. Hvala.
Još jedan ispravak gospodin zastupnik Goran Marić.
Hvala lijepa. Kolega Maras kaže generator nelikvidnosti su državna poduzeća. A sami sebe demantirate da državi nije plaćeno 10 milijardi kuna od poduzetnika. Ja bih samo dopunio ne 10 milijardi od 94. do danas poduzetnici u Republici Hrvatskoj i nisu platili 50 milijardi kuna državi. Da su samo pola toga platili država ne bi dugovala nijedan dan nijednom poduzetniku nijedne kune. A što se tiče broja poduzeća i nelikvidnih poduzeća i iznosa obveza samo bih podsjetio da je 99. godine prije 11 godina bilo čak više od 30 tisuća pravnih osoba blokiranih i više od 28 milijardi kuna nepodmirenih obveza. Dakle, nelikvidnost je konstanta hrvatskog gospodarstva s time da su uzročnici upravo poslodavci oni koji najviše prozivaju državu za neplaćanje.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Nenad Stazić. Nema ga. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Nema je. Gospodin zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo. Jedna izuzetno značajna tema, jedan izuzetno vrući krumpir, jedna tema koja je direktno vezana sa korupcijom, sa mogućim prijevarama i jedna tema koju potpuno opravdano su kolege zastupnici iz SDP-a stavili putem interpelacije na dnevni red ovog Sabora a i činjenica da kroz ova dva ispravka navoda na prethodnu raspravu, da ta dva ispravka netočnih navoda manipuliraju. Oni su točni ali manipuliraju sa dimenzijom problema. Naime, reći ću nekoliko stvari vezano na ukupnu nelikvidnost. Kakvo nam je danas stanje to nitko u ovoj državi ne zna, to je broj jedan. Točno stanje koliko je tko dužan, gdje je dužan, zašto je dužan, to nitko ne zna pa čak ni u javnim poduzećima za koje bi trebao biti nekakav jedinstveni registar. Prema podacima FINA-e a to ne znači da je sve, ukupno je to 26 milijardi. Činjenica je da je tromjesečni tempo rasta 20%, prema tome za očekivati je da smo sad već i prešli 30 milijardi. Za očekivati, ali ponavljam točan podatak nitko ne zna. Drugo što je izuzetno bitno za naglasiti i što je vrlo jasan argument svima nama da je to problem s kojim trebamo ne samo Vlada Republike Hrvatske nego gotovo svi i mislim da rasprava o takvom problemu temeljem interpelacije kolega iz SDP-a nije primjerena ukupnom problemu. Svakome od nas je jasno i svima u ovoj državi je jasno da neplaćanje je jedna od poluga za korupciju i žalosna je činjenica da poduzetnik u situaciji mora platiti da bi dobio plaćeno svoju uslugu. Mislim, to je stvarno tragično i definitivno ako ništa drugo iz tog razloga Vlada Republike Hrvatske jer je ona preuzela odgovornost mi smo u Saboru smo spremni ju poduprijeti u svakom zakonskom prijedlogu kojega najavljuje već duže vremena, međutim nema još uvijek registar. Sve ovo što smo imali prilike i iščitati iz ovog odgovora Vlade na ovu interpelaciju. Prema tome, podrška naša uopće nije sporna ali gotovo sigurno da situacija u kojoj poduzetnik mora platiti da bi bilo njemu plaćeno je definitivno nešto što trebamo i osuditi i spriječiti a isto tako da budućnost poduzetnika ovisi o tome da li će mu netko platiti za 60 dana, 80 ili 250 dana jer ako ne plati njegov sustav pada u vodu. Bez obzira što je taj sustav gotovo ili bolje rečeno vrlo vjerojatno taj poduzetnik ima cijenu, ima kvalitetu, ima produktivnost, međutim nađu se jednostavno dva igrača koji registriraju firmu s nekakvim minimalnim temeljnim kapitalom, uzmu robu, nestanu, firma u registru ostane i dug ostane, a poduzetnik mora jednostavno ići u stečaj. I ponavljam, bez obzira na njegovu kvalitetu proizvoda, produktivnost, cijenu i konkurentnost to je potpuno nebitno. Ovaj sustav definitivno je i sustav koji odbija svakog ozbiljnog mogućeg ulagača. Definitivno, sustav koji ne garantira plaćanje, sustav u kojem javna poduzeća nemaju obvezu plaćanja na vrijeme i nikome se ništa ne dešava. Taj sustav gotovo sigurno odbija svakog ozbiljnog igrača ulagača i prema tome nemojmo se čuditi zašto po kriteriju ulaganja zašto se ništa ne dešava. Ali isto tako nemojmo se čuditi zašto imamo čitav niz špekulanata jer upravo ovaj sustav omogućava špekulantima da se bave sa onom aktivnošću koju znaju, a koja je granično, ako ne i unutar kriminala, ali gotovo sigurno granično unutar kriminala. Radi pojašnjenja ukupne i cjelokupne situacije, da ne igramo, ne uljepšavamo sliku sa brojem i solventnih pravnih osoba i zaposlenima jer normalno da je to jedna kategorija koja ima sasvim drugu dimenziju o tome, kategorija koja ima fiksnu brojku. A fiksno govori da smo u 12. mjesecu 1999. imali ukupno nepodmireno 28,6 milijardi. Pa se onda nešto desilo u narednih četiri godine, ponavljam nešto se desilo i 12. mjesec 2003. nepodmireno je bilo 15 milijardi. Ponavljam, 26 koncem 1999. i 15 koncem 2003. I opet se nešto u međuvremenu, od konca 2003. do konca 2009. desilo pa ta brojka je sad 27 milijardi nepodmirenih obaveza. Istu tabelu čitam. Prema tome, to je podatak, nije bitno koliko je brojeva, mislim važno je koliko je ljudi zaposleno, važno je koliki je broj gospodarskih subjekata, ali s obzirom da znamo kakav nam je registar, s obzirom da znamo kako se prati registar, s obzirom da znamo kako se prati i tek sad Vlada ima namjeru urediti taj dio, a to je tko su osnivači. Prema tome, recimo jasno i glasno. Po mnogim elementima imamo sustav koji odgovora špekulantima. I po mnogim elementima imamo sustav koji daje mogućnost tim prevarantima, a s druge strane sprečava svakog ozbiljnog, a i ono malo koliko imamo ozbiljnoga iz dana je u dan je u izuzetnoj velikoj neizvjesnosti i pitanje je da li će sutra moći svoju gospodarsku aktivnost nastaviti ako uđe u lanac nepodmirenih obveza. I na kraju, kolegice i kolege, želio bih podsjetiti i na jedan prijedlog zakona kojega smo u ime kluba Hrvatske narodne stranke uputili u Sabor u lipnju mjesecu 2009. Taj prijedlog još uvijek, zahvaljujući mogućnosti koju daje Poslovnik, taj prijedlog još uvijek stoji u redoslijedu za raspravu. A prijedlog se zove Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnoj nabavi, jedan prijedlog zakona s kojim se obvezuje javni partner da prilikom zaključenja ugovora davaocu usluga, radova, nije bitno kakav tip je, ali bitno da tom davatelju usluga da svoju garanciju plaćanja. Jer ako javni partner ima pravo tražiti od isporučioca usluge, a ima tamo po Zakonu o javnoj nabavi pet raznoraznih garancija, mislim da bi bilo vrlo korektno da javni partner svojem vjerovniku prilikom zaključenja ugovora osim časne riječi i dobre namjere da i vrlo konkretan instrument, a s kojim bi se zaštitio vjerovnik da se i njegova usluga i naplati. Da ne nabrajam ostale mjere koje su predviđene u ovom zakonu, a između ostalog jedna zabrana javnom partneru da ide u raspisivanje bilo kakvog natječaja dok nije podmirio stare obveze, sigurno da u segmentu javne nabave, sigurno da u segmentu javnih poduzeća u kratkom vremenu uvelo bi se puno reda, poboljšao sustav likvidnosti. Međutim, za to treba spremnost, sposobnost i znanje da smo ili da je tehnologija uvrštavanja na dnevni red Sabora pojedinih zakonskih prijedloga omogućila da taj zakonski prijedlog uđe u raspravu. Evo šest mjeseci je prošlo, još uvijek čeka svoj redoslijed. Sigurno da bi imali prilike i o tom prijedlogu raspravljati, ali definitivno smatramo da je to jedan od ključnih mozaika u ukupnom mozaiku slaganja sustava koji daje šansu odgovornima i koji sprečava manipulaciju i zlouporabu špekulanata, a pogotovo onih koji su ili u Lepoglavi ili u nekim ostalim zatvorima, a znamo da iz javnih poduzeća ima ih dosta iz Remetinca. Prema tome, mislim da tu jedna odgovornost svih nas je nužna, prije svega Vlade Republike Hrvatske jer ona je preuzela tu obvezu, a podaci na vrlo jasan način govore o slijedu događaja, o posljedicama, svjesni smo ih svi u svakom trenutku i svakom vremenu. I zato u tom smislu mislim da treba raspravom podržati inicijativu prijedloga interpelacije kolege iz SDP-a. Hvala.
Hvala. Imamo nekoliko replika. Prvo je gospođa zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala, poštovani predsjedniče. Pa kolega Koračević, vi ste apsolutno u pravu i mislim da se ne samo iz današnjeg dana koji je 24.2., a interpelacija je puštena u proceduru iz kluba SDP-a 13. studenog, može vidjeti ustvari neozbiljnost i nevoljkost Vlade da se bavi s ovim vrlo važnim gospodarskim problemom. Naravno da ste vi u pravu i što se tiče odugovlačenja sa puštanjem u proceduru zakona iz oporbenih stranaka, između ostalog ne samo vaših Zakona o javnoj nabavi nego i drugog cijelog niza zakona SDP-a koji se već mjesecima nalaze u proceduri i nikako da se ustvari rasprave. Mislim da se neozbiljnost Vlada i u stvari nevoljkost Vlade da se pozabavi u stvari ovim vrlo važnim problemom vidi i iz sljedećih činjenica. Naime, Vlada ne dopušta na nikoji način prebijanje dugova. Postoji cijeli niz firmi kojima je država u stvari dužna mnogo novaca, a te firme moraju platiti PDV državi bez obzira na to što im država nije platila, znači račune. Zašto se ne omogućava prebijanje dugova meni doista nije jasno, jer bi se na taj način sigurno na neki način olakšalo poslovanje tvrtki. Osim toga, postavlja se pitanje zašto Vlada ne omogući u stvari naplatu tog PDV-a po naplati, a ne po fakturiranju računa. Ja sam dobila odgovor iz Ministarstva financija da je to sukladno direktivama Europske unije u što ja doista ne mogu povjerovati. A mislim da su to mjere kojima bi država, da postoji stvarna volja za rješavanje ovog problema djelomično ipak ublažila probleme sa nelikvidnošću u sustavu.
Hvala. Odgovor gospodin Zlatko Koračević. Izvolite.
Pa kolegice, vrlo jasno i svima nama je jasno o čemu se tu radi. Jednostavno sustav se prilagođava trenutnim potrebama nekoga, nečega. Ali definitivno sustav ne daje onu nužno potrebnu generalnu i vrlo jasnu sigurnost za svakog od našeg poduzetnika i zato je dobro da ova interpelacija, da putem ove interpelacije smo tu temu stavili na dnevni red. Ja imam jedan slučaj, upoznat sam i državni tajnik, na žalost nema ga tu, gospodin Mladineo. Pokušavam ga dobit već dva mjeseca, ali ne mogu dobit termin kod njega. Radi se o poduzetniku koji je ušao u različito tumačenje Porezne uprave u jednom gradu i Porezne uprave u drugom gradu. Porezna uprava u drugom gradu ga stavila u blokadu preko 30 milijuna kuna. Taj čovjek nakon pet godina je odlukom, presudom Upravnog suda dobio zadovoljštinu ili utvrđeno je da je ova Porezna uprava koja ga stavila u minus preko 30 milijuna kuna da nije radila u skladu sa zakonom. I taj čovjek još uvijek ne može konzumirati svoje pravo donešeno odlukom Upravnog suda koja je i pravomoćna. Mene traži pomoć, računa da i mi saborski zastupnici možemo nešto napraviti. Ali evo, ja moram vama reći da ja pokušavam već dva mjeseca dobiti termin kod državnog tajnika Mladinea zajedno sa tim poduzetnikom jer njemu prijeti opasnost da uđe u zastaru, da mu cijeli sustav propadne. Dobro da je tu. Čul je, zna o kojem poduzetniku se radi, zna o kojem se problemu, pa ga ja sad ovim putem molim za termin. Samo za termin, ništa drugo. Evo hvala lijepa.
Hvala. Imamo repliku dalje gospodin zastupnik Luka Denona. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine Koračeviću vi ste naravno u svojoj raspravi dobro primijetili da je ova interpelacija Kluba zastupnika SDP-a koja govori o tome da u Hrvatskoj postoji znači problem likvidnosti ili ne plaćanja, da se s takvim stajalište kluba SDP-a pa i vas na neki način posredno u svom odgovoru složila i Vlada Republike Hrvatske. Jer evo, meni je barem ako ništa drugo zadovoljstvo što nekako sramežljivo priznaju da da, toga ima. Ne možemo se jedino složiti tko je kriv za takvu vrstu nelikvidnosti, pa evo i ova dva sramežljiva prijedloga da će se ipak nešto napraviti, a to znači jedinstveno se urediti sustav provedbe prisilne naplate i uređenja i evidencija poslovnih udjela govori o tome da hajde postoji barem dobra volja da se nešto napravi. I u tvrdnji da je to problem koji traje godinama kao što je kolega Marić rekao. Ja ipak moram reći da je da, problem je dugogodišnji. Da, 2000. godine se problem nelikvidnosti od silnih milijardi koliko je bio ipak probao ili se djelomično ili se dobrim dijelom razriješio, pa to pitajte današnje poduzetnike kojima su dužni. Ali ne znam zašto se sad ovih drugih 6 godina stalo sa takvim načinom i da je sad došla ova insolventnost na te milijarde koje se ne znamo dogovoriti ni što je FINA i što su prave milijarde, ne da se prave milijarde duga. Ali interesantno je tako pravne osobe mogu biti insolventne, mogu imati glavne i pomoćne račune pa im se ne može ući u trag. A kako to da fizička osoba koja je također insolventna pa ne plati struju jedan mjesec, drugi mjesec. Znate šta će im napraviti? Iskopčat će struju. Znači, postoji način kako se to može razriješiti. Ali eto, ja se nadam da će i ova interpelacija biti jedan poticaj da se onda HEP-u isključi struja ako je HEP dužan tu milijardu ili dvije o kojima se već govori.
Hvala. Odgovor gospodin Koračević. Izvolite.
Pa kolega Denona, svi u ovoj sabornici se slažemo sa neću reći vašom konstatacijom. Ali slažemo se sa problemom da problem postoji i sa dimenzijom problema normalno da ovisno o poziciji ili opoziciji da taj problem ili ga prikazujemo realno ili ga pokušavamo uljepšati. Ali gotovo sigurno i ne bih se složio s vama da Vlada ne želi to riješiti. Ona to želi u svim programskim i planskim dokumentima uvijek su najavljivali svoju namjeru da riješi i da ustroji jedan učinkovit sustav sa svim potrebnim efikasnim kontrolnim mehanizmima. Međutim, do sad nisu uspijevali. A sama činjenica da nisu uspjeli govori i u ovom odgovoru piše da će Vlada razmotriti i potrebite izmjene zakonodavstva, okvire za osnivanje novih gospodarskih aktivnosti, suzbijanje sive ekonomije, jedinstveni registar računa, cjelovita slika imatelja udjela u registru. Prema tome, Vlada još uvijek je u najavi i na nivou pisma namjera. Ali računamo da će i prijeći sa pisma namjere na vrlo konkretne akcije i aktivnosti.
Hvala. Imamo još repliku, gospodin Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Koračević, podatke koje ste čitali o insolventnosti su vam točni, jer iz iste tabele iščitavam. Ali kad ste komentirali čini mi se da malo nedostaje hrabrosti i pojave nazad imenom i prezimenom. Da nedostaje hrabrosti nazvati pojave nepoželjne imenom i prezimenom. Pa to je, tko su te neplatiše u Hrvatskoj? Pa zar trebamo skrivati da su to trgovački lanci, pa zar trebamo skrivati da je to INA, da trebamo skrivati da su to velike farmaceutske tvrtke, da trebamo skrivati da je to PAN ili Kiop koji duguju po 700 milijuna kuna. Zar trebamo skrivati da ima tvrtki koje su solventne a ne plaćaju zato što se bave nekim drugim aktivnostima, nenamjenski troše sredstva, zar trebamo. Zašto "Podravka" duguje? Zato što se igrala novcima. Zašto INA duguje? Zato što je vlasnik deponirao nekoliko desetaka milijuna eura u banku. Pa neće onda, onda duguje državi. Zašto, mislimo da neće dobavljač koji su sanirali primjerice Adriatica.net neki dan, to odraziti se na njihove vjerovnike. Za sve te iznose će ostati dužni svojim vjerovnicima. Zato mislim da trebamo imenom i prezimenom nazvati točno određene nepoželjne društvene pojave. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovor gospodin Koračević.
Pa kolega Mariću, stvarno hvala na ovoj replici i ovo je jedinstvena prilika da, a možda i simbolična, evo sjedim u sredini da se slažem i sa vašom raspravom sa desne strane i sa inicijativom kolega sa lijeve strane i potpuno se slažem s vama. Ajmo ih nazvati imenom i prezimenom. I ajmo zadužiti Vladu Republike Hrvatske da, jer ona je ta koja bi trebala imati ta imena i prezimena. Ajmo zadužiti Vladu Republike Hrvatske, evo tu imamo dva državna tajnika, tri državna tajnika. Ajmo zadužiti, ajmo pokrenuti raspravu u Hrvatskom saboru da vidimo koja su to poduzeća privatna, koji su trgovački lanci, koja su javna poduzeća, koje su općine i gradovi. Ajmo to nazvati punim imenom i prezimenom, upravo zato podržavam ovu inicijativu kolega iz SDP-a da se na dnevni red Hrvatskog sabora stavi i ta tema. Žalosno da ta tema na dnevni red Hrvatskog sabora mora doći putem interpelacije, ali ajmo tu priču nazvati punim imenom i prezimenom i zbog nas i zbog naše budućnosti. U svakom slučaju moja podrška vašoj ideji nadam se da će i predstavnici Vlade prihvatiti i dati nam mogućnost da se o tome stvarno provede jedna meritorna rasprava kao što je provodimo naše informacije koja je vrlo jasnu sliku dao o tijeku vremena od '98. do 2009.
Hvala. I zadnja replika, gospodin zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Koračević u raspravi ste dobro primijetili da ovakve stvari ili dolaze putem interpelacije oporbe ili kada predlože klubovi zastupnika određene zakone oni čekaju, čekaju nekada ne dočekaju uopće svoj red. Stvari treba nazvati punim i pravim imenom, a pravo ime za ovu stvar je da vladajuća stranka nema šta reći o ovom problemu, to je pravo ime, i da problem 27 milijardi kuna unutarnje nelikvidnosti ne zaslužuje niti raspravu u ime kluba HDZ-a. To je odnos koji vlast i vladajuća stranka imaju prema ovom problemu i svi građani koji nas iz Hrvatske danas gledaju, svi gospodarstvenici znaju da HDZ to nije briga. Nije briga HDZ šta je 27 milijardi kuna unutarnja nelikvidnost i nije ga briga šta je u zadnjih 10 godina to najveći broj. Treba stvari isto nazvati pravim imenom i prezimenom i reći da je istina da je sada najgora situacija da se u zadnju godinu broj insolventnih osoba povećao za trećinu, da je unutarnja nelikvidnost povećana za 8,6 milijardi kuna, da u tim pravnim osobama ili kod obrtnika radi 70 tisuća hrvatskih građana koji ne mogu, blokirane su firme, ne mogu raditi jer ne mogu naplatiti, ti ljudi ne mogu dobiti plaće. I sve to kolega Koračeviću ne zaslužuje raspravu u ime Kluba zastupnika HDZ-a. Toliko o odnosu vladajuće stranke prema ovom problemu koji mi danas stavljamo na red. Da li treba išta više reći?
Hvala. Odgovor. Ali usput ni jedan klub nije ništa komentirao. Izvolite. Ne samo HDZ, nego ni jedan klub.
Vezano gospodine predsjedniče … [[Govornik se ne razumije.]] tu me stvarno, sam u ime kluba, evo imam i prijavnicu, trebao sam govoriti, međutim jednostavno računajući da će klubovi krenuti u raspravu po toj temi zakasnio sam. Pa zato govorim pojedinačno. Prema tome, taj sustav pripreme teme funkcionira izuzetno dobro i evo ja sam ulovio na taj mamac i morat ću pretrpjeti kritike u klubu zbog nepravovremene reakcije. Ali definitivno ja ne ulazim u to je li, da li klub HDZ-a ima potrebu o tom problemu diskutirati ili nema, sasvim sigurno svatko odgovoran u ovoj državi svoju odgovornost na tu temu, svoj doprinos u rješavanju te teme mora dati i osobno još uvijek želim vjerovati da ćemo dočekati vrijeme da se taj sustav uravnoteži, prije svega zbog naših poduzetnika i ukupnog gospodarstva koje jedino može i jedino stvara novu vrijednost u ovoj državi, a bez nove vrijednosti mi sasvim sigurno kao država ne možemo očekivati realizaciju onoga što očekujemo i što naši građani očekuju, ali definitivno sustav neplaćanja, sustav dugovanja, sustav u kojem moraš kao poduzetnik platiti da bi ti netko platio, jer taj kojemu trebamo suditi i kojega treba riješiti, a za to je zadužena ponavljam izvršna vlast ili konkretno Vlada Republike Hrvatske.
Hvala. Gospodin zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite.
Hvala lijepo predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa prva rečenica u ovoj interpelaciji obrazloženje je upravo da je nelikvidnost i neurednost plaćanja obveza jedan od najvećih problema hrvatskog gospodarstva. Pa mislim da nije to nikakva novina što je to otkriveno, jer i sama uvodničarka gospođa Zgrebec je rekla da i '99. godine ta nelikvidnost je bila vrlo velika i da je u onome vremenu koalicijske Vlade na neki način i određenim zakonskim odredbama, pa i jednom suvislom politikom skinuta ta, odnosno smanjena ta nelikvidnost i neurednost plaćanja, što imao sam prilike iskreno govoreći i čuti i slušati kod gospodarstvenika koji su baš taj, to razdoblje i to vremensko razdoblje spominjali kao jednu od vremena kada je jedna veća količina sredstava bila u gospodarstvu, u tijekovima gospodarstva i kao takvu upravo to plaćanje je bilo mnogo kvalitetnije. Normalno da sadašnje stanje koje je u ovoj situaciji prisutno i da ova nelikvidnost i neurednost plaćanja i ovaj unutrašnji dug koji se spominje od 27 milijardi kuna, normalno da opterećuje poslovanje gospodarstvenika, opterećuje poslovanje pojedinaca, tvrtki i sve to izaziva i velike probleme vezano za opstojnost određenih djelatnosti i grana gospodarstva. Ja bih spomenuo samo jednu, recimo o kojoj evo nešto više i bavim se s tim. To je pitanje odnosa i države po jednom od obveza koje ima prema poljoprivredi, a to su poticaji poljoprivrednicima. Dugovanja koja su prisutna i o kojima govorimo danas i pojedinačno i stranke i ne znam i ovo i ono spominje se da ta dugovanja su od dugovanja za proizvodnju pa sve do onih kapitalnih ulaganja koje je preuzela država da će 50% platiti, da oni dosežu i do jedno milijarde kuna. Naravno, ako gledamo da ta sredstva koja su već trebala biti u tijekovima gospodarstva poljoprivrede da oni izazivaju i veliku nelikvidnost kod poljoprivrednika. Normalno da mnogi zbog toga ne mogu zanavljati proizvodnju pa i ova ovogodišnja proljetna sjetva je pod velikim upitnikom jer tamo likvidnost poljoprivrednika ona izazvala je također i nelikvidnost proizvođača inputa. Normalno da svi oni koji, inputa koji se koristi u poljoprivredi, i to je i sjeno i gorivo i gnojivo i zaštitna sredstva itd, da ako seljaci ne mogu, odnosno poljoprivrednici to platiti da oni neće ulaziti u nova zaduženja i te inpute im ponovno davati ako nisu platili stare inpute. Ja sam imao prilike razgovarati sa tvrtkama koje financiraju proljetnu sjetvu i koji su rekli da jednostavno ne mogu ići više u takav rizik da financiraju proljetnu sjetvu poljoprivrednika ne znajući da li će im se ta sredstva vratiti. Jedan mi je čak rekao da recimo u 10 slučajeva kada su sufinancirali proizvodnju mlijeka u 10 farmi da je tek 1 farma im vratila sredstva, 9 jednostavno ne mogu. Znači, da je ta nelikvidnost koja je krenula od toga dijela da država s obzirom da je nije isplatila ta sredstva, te poticaje na koje se normalno i računa, i računaju ti poljoprivrednici da se taj lanac proširuje i na same proizvođače. Nedavno kada je bilo o ovim poticajima govorio sam o silažnjom kukuruzu, o poticajima koji su podignuti na 2600 i poslije toga smanjeni za 1000 kuna i normalno da u takvom odnosu kada netko prilazi nekom poslu i kada računa na određena sredstva, konkretno govorimo ovdje o državnim poticajima, da onda ne može se svakih 5 ili 6 mjeseci mijenjati taj odnos. Upravo ovakav dio neplaćanja stvarat će i jedan dužnički odnos ovih poljoprivrednika koji računaju na njih, a ta dugovanja će biti prema proizvođačima inputa vezane u tom smislu da ih oni jednostavno više neće htjeti i davati. Drugo je pitanje dugovanja koja su prema raznim djelatnostima vezana za državu. Jedna od takvih je recimo i veterinarstvo. Ovdje imamo konkretno da određene zaštitne mjere država propisuje za zaštitu ljudi i životinja od određenih cijepljenja do deratizacija itd., a u isto vrijeme se poslovi izvrše, a ta sredstva nisu redovito isplaćena. Normalno da i tako jednoj značajnoj službi stvara velike probleme pa kažem imao sam i tu priliku vidjeti da su ta dugovanja vrlo visoka, a u isto vrijeme da i oni ne mogu podmirivati one osnovne svoje potrebe za kupovinu lijekova ili nekih drugih sredstava. I na kraju pitanje u gospodarstvu vidimo, a i u ovim raspravama već bilo je govora, da je taj problem toliko eskalirao da imamo slučajeva prisutnih traženja puteva kako da se dođe do tih sredstava koji su normalno odrađeni, zarađeni i sve. Upravo ti putevi često puta se vezuju već i uz koruptivne aktivnosti. Upravo bilo je govora o tome da često puta se mora dati određena sredstva, određeni postotak da bi ti netko platio posao koji si i zaradio. Mislim da tu poseban je odnos vezan između države i poduzeća ili gospodarstva koje radi sa državom gdje često puta ona uzrečica ako imaš nekoga tamo onda ćeš lakše to naplatiti ili ne znam na koji način. I upravo na kraju bi zato i podržao ove zaključke koje je u ovoj interpelaciji koji su izneseni. Pitanje znači, podmirenja obveza iz Državnog proračuna i državnih institucija u roku od 30 dana, a državnih i javnih poduzeća u roku od 60 dana. Mislim da je to jedno od značajnih stvari da bi se sredstva koja se sada vjerojatno kreću u nekim drugim tokovima vratila u tokove gospodarstva i na taj način stvorila jedan pravni osnov da sve ono što se radi, zaradi da se to i podmiri u obliku onih sredstava koje treba da se i plate za posao koji je izvršen. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo replike. Gospodin zastupnik Zdravko Ronko, izvolite.
Hvala lijepo. Pa evo imali smo prilike čuti 27 milijardi da su nepodmirene obveze krajem 2009. Dakle, kolega Bodakoš pitanje je koliko je to u ovom trenutku i naravno da mi ne znamo pravo stanje stvari. Ja ne bi ovog trenutka vama replicirao u onom smislu da li je neki klub se javio za raspravu ili se nije javio za raspravu. Da li je imao što reći ili ne, ali ovo je zasigurno jedan problem koji sve nas tišti i u ovoj sabornici, a zasigurno tišti i u Vladi. Pa bih ja pokušao u ovoj replici spomenuti ne samo priču o tome kako ćemo mi se potruditi ili kako bi se netko trebao potruditi da riješimo ova nepodmirena dugovanja već kako da prebijemo ta međusobna dugovanja i potraživanja. Mislim da je vrijeme da svi o tome dobro razmislimo i da na neki način Vlada što je moguće prije i u saborsku proceduru pusti prijedlog Zakona o multilateralnoj kompenzaciji. I mislim da bi to bilo itekako potrebno jer bi na taj način zasigurno doprinijeli snažnom smanjenju ove nelikvidnosti u sustavu. Dakako i obvezat sve oni koji to trebaju pridonijeti. Pa, ako bi kojim slučajem evo ova interpelacija i ovi zaključci prošli u ovom Saboru ja bih ipak predložio onda iako sam uvjeren da neće, a predložio bih točku 7. Nisam je mogao predložiti jer me 9 mjeseci nije bilo u ovom Saboru, ali bih predložio i 7. točku da se obveže Vlada Republike Hrvatske da u roku od 90 dana izradi i uputi Hrvatskom saboru raspravu upravo taj prijedlog o provođenju obveze multilateralne kompenzacije i da uključe sva državna poduzeća i pravne i ostale osobe. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor gospodin Bodakoš.
Hvala lijepo predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa kolega Ronko mislim ovo pitanje prebijanja tih dugovanja. Kažem ono je svakako posebno interesantno u ovim dijelovima gdje se radi sa državom. Ovo što sam spomenuo veterinarsku službu. Pa bio sam i vidio sam da mnogi koji su obavili te radnje koje je sama država propisala, govorim to su zaštitne radnje zaštite životinja i ljudi, da u isto vrijeme i oni imaju određena dugovanja prema ne znam putovnica itd. prema državi koje obvezatno moraju uplatiti. Oni moraju to uplatiti. Pokušaj prebijanja a u isto vrijeme čekaju za posao koji su napravili, za posao koji su obavili, posao koji je dao svoj rezultat. Vi kada govorimo o trihinelozi itd. o akcijama koje su radile veterinarske službe i sanirali su određene probleme koji su se javljali i država je bila spremna i rekla je da će to financirati. Oni su to obavljali. Ali dok naplate to duže puno duže vremena prođe nego ono što su oni obvezni dati toj državi. I kada idu na to i traže određeno prebijanje toga dugovanja, normalno država ne prihvaća to nego traži ti plati ovo, ako nisi platio na to idu i kamate idu i sve ostalo, a novce kada dobiješ dobro je kada ćeš ih dobiti. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin Gordan Maras replika.
Hvala lijepo. Kolega Bodakoš vi ste u svojoj raspravi spomenuli da je problem nelikvidnosti izražen i u poljoprivredi ja ću reći i u ribarstvu. Imam nekoliko mailova svjedočanstva ribara koji su isporučili ribu tvornicama ribe konkretno radi se o tvornicama u vlasništvu Podravke, znači za brend Andrija za brend Eva. Nažalost nisu dobili iako su ulovili čak 15% više ribe nego prošle godine. Imaju problem sa naplatom i nemaju čak ni za gorivo da bi nastavili dalje sa izlovom ribe. Ono što svi znamo u Hrvatskoj i što smo svi već, pa govorim o tome sigurno godinama, možda dvije godine da je taj problem izuzetno složen, ministar Šuker je odlučio riješiti sada sa dvije izmjene zakona. Jedna je izmjena Zakona o sudskom registru gdje po njegovim riječima najveći problem u onima koji imaju firmu kada naprave dug se preregistrira nastavljaju raditi, izmjene Ovršnog zakona da se lakše naplate potraživanja. Naravno bilo bi dobro to napraviti možda je već i krajnje vrijeme, možda je prekasno, ali bilo bi dobro da ministar Šuker prihvati ovaj zakon koji je SDP uputio u proceduru i da krene od države. 30 dana za korisnike državnog proračuna, 60 dana za javna poduzeća. I to će biti najbolja pomoć hrvatskom gospodarstvu.
Hvala. Odgovor gospodin Bodakoš. Izvolite.
Hvala lijepo predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa kolega Maras normalno da ovi problemi u svim granama kao što sam i rekao gospodarstvo na neki način. To gospodarstvo i uništavaju i dovode u velike poteškoće. Normalno ako netko tko je obavio posao kao što ste govorili o ribarima, koji je to isporučio tu lovinu i sve ostalo da očekuje i rezultat toga svoga rada, a to je da mu bude i plaćeno. Normalno je i ono što se proteže sve više. Svako to neplaćanje u ovome daljnjem tijeku dovodi do toga da jednostavno taj koji je pošteno radio da on ne može imati svoje osnovne impute za daljnji rad. I što dovodi? Dovodi ga do toga da prestaje raditi, da je dužan onome koji je njemu dao impute, konkretno kada ste govorili o ribarstvu, to je gorivo to su ovi rezervni dijelovi i sve ostalo što ide. A u isto vrijeme on svoja sredstva ne može dobiti. Normalno da u takvoj situaciji upravo ovaj zaključak koji sam spomenuo i kojeg i vi spominjete pitanje obvezatnog plaćanja i rokova od 30 i 60 dana da će to biti jedan bolni potez, ali da će dovesti sigurno do kvalitetnijega života i rada u našem gospodarstvu. Hvala.
Hvala. I replika, gospođa Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani predsjedniče. Pa kolega Bodakoš kada već govorimo o Vladinim mjerama za olakšavanje i uopće preživljavanje poduzeća i gospodarstva u ovim teškim prilikama. Ja bih upozorila na jednu kontradiktornost koja postoji među zakonima hrvatskim. I to se prvenstveno odnosi na opći Porezni zakon koji u članku 118. omogućava obročnu otplatu dugovanja tvrtkama. No s druge strane Zakon o javnoj nabavi onemogućava tvrtkama koje na taj način obročno otplaćuju svoja porezna dugovanja, da sudjeluju u javnim nadmetanjima. Upozorila sam Vladu Republike Hrvatske na ovaj problem i ja se nadam da će Vlada Republike Hrvatske kao odgovor na moje zastupničko pitanje napraviti nekakvu prelaznu mjeru gdje će riješiti ustvari ovu rupu unutar samog zakona i na taj način omogućiti preživljavanje mnogim tvrtkama koje su nažalost bile prisiljene na obročnu otplatu poreznih dugovanja prema državi i da će im omogućiti preživljavanje tako da mogu sudjelovati u javnim nadmetanjima.
Hvala. Odgovor gospodin Bodakoš.
Hvala lijepo predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa kolegice Mirela, normalno da obročna otplata dugovanja da je često puta i potrebna upravo zbog ovih situacija u kojima se nalaze ta poduzeća. Međutim ovdje trebamo biti svakako oprezni jer pitanje je kome se ta obročna otplata dugovanja može davati i tko je taj koji će uistinu to poštivati jer često puta ta obročna otplata dugovanja kod nekih poduzeća ili gospodarstvenika se proteže u nedogled odnosno da ne kažem dok ne dođe na javno zvono, onda se tek to rješava a obično su to i oni koji su bliže da ne kažem državi, Vladi i sve ostalo. Druga je stvar pitanje sudjelovanja na javnim natječajima. Posebno mislim da treba i postojati mogućnost da sudjelovanje na javnim natječajima onih proizvođača koji proizvode proizvode koji se uvoze ili sirovine odnosno koji imaju inpute za neku gradnju ili nešto a kao konkretno i drvna industrija normalno da takvima treba omogućiti i uz određeno ako postoji dugovanje ali kroz takav jedan posao oni će sigurno stvoriti uvjete da bi mogli i otplatiti ta dugovanja a i nešto novo zaraditi. Hvala.
Hvala lijepa. I zaključno u ime predlagatelja gospođa zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Vrlo kratko. Željela bih reći da predlažući ovakvu interpelaciju mi smo pošli od toga da je problem neplaćanja odnosno nelikvidnosti, insolventnosti zapravo problem broj jedan danas u hrvatskom gospodarstvu. Interpelacijom o radu Vlade zapravo smo se mogli koncentrirati samo na onaj dio koji Vlada kontrolira a to je državni proračun, to su državna i javna poduzeća i državne institucije. Vlada bi svojim primjerom trebala pokazati da je odgovorna i kao vjerovnik ali i kao dužnik. Da nisu točne informacije da se iz proračuna ažurno plaća govori podatak koji smo eto da ponovim čuli ponovo od državne revizije da se prekoračuju planirani iznosi, da se određene obveze prenose u slijedeću godinu. Prema tome, nije točno da se s obzirom da i nema kontinuiranog priljeva u državni proračun prihoda nije točno da se naplaćuje na vrijeme. Kad govorimo da bi Vlada trebala biti odgovoran vjerovnik onda se ne bi moglo dogoditi da se kumulira 11 milijardi kuna potraživanja po osnovu poreza i doprinosa i da zapravo se ne reagira na vrijeme. Mi kontinuirano upozoravamo da nije dobro što se mogu davati mogućnosti otplate na rate ili prolongiranje uplate poreza i doprinosa koji se reguliraju godišnjim zakonima o izvršavanju državnog proračuna jer tim se može značajno manipulirati. Dakle, da je država ažurnije naplaćivala poreze i doprinose, da se nije došlo do toga da je kumulirala 11 milijardi kuna ili gotovo 50% ukupno iskazanih nenaplaćenih obveza tada ne bi trebalo uvoditi ni krizni porez, vjerojatno ne bi trebala dizati stopu PDV-a, ne bi trebala uvoditi nove trošarine jer je to daleko veći iznos nego što se planiralo godišnje prikupiti po ove tri osnove. Europska unija ima Zakon o financijskom poslovanju. Prije nešto više od godinu dana donijela ga je i Republika Slovenija. Tim zakonom obuhvaćaju se rokovi plaćanja, sankcije za neplaćanje odnosno za prekoračenje rokova plaćanja, utvrđuju se kamate za prekoračenje rokova plaćanja, reguliraju se ovrhe i reguliraju se stečajevi. Kad govorimo o ovrhama i stečajevima pa poduzetnici ne žele ići na prisilnu naplatu jer taj postupak dugo traje i često mu dužnik i kaže pa tuži me pa ću ti onda eventualno platiti za pet ili šest godina kad dođe sudska presuda. Nažalost, mi još uvijek imamo situaciju u državi da je veća zaštita dužnika nego vjerovnika i to ne olakšava poslovanje već pogoduje prijevari, korupciji i zašto ne reći na kraju i krađi. Ako netko kupuje robu za koju unaprijed zna da ju neće platiti a šta je to drugo nego zapravo prijevara i krađa i tako bi se trebala sankcionirati. I željela bih na kraju reći nešto što je potaknuo u svojoj replici kolega ili u ispravku navoda kolega Marić. Pa zna se tko su najveći dužnici u državi. Oni su grupirani u četiri djelatnosti a te četiri djelatnosti ukupno imaju 83% nepodmirenih obveza. To je trgovina sa 35,5%, prerađivačka industrija sa 22,6, građevinarstvo sa 13,8 i poslovanje nekretninama i iznajmljivanje i poslovne usluge 11,3%. Ako je država vjerovnik u 50% ovakvih potraživanja pa onda točno zna koje su to trgovačke kuće, koje su to prerađivačke tvrtke, koji su to građevinari koji ne plaćaju na vrijeme svoje obveze. Da ovaj iznos od 27,1 milijarda kuna iskazanih nepodmirenih obveza u 12. mjesecu prošle godine zapravo predstavlja tek vrh sante leda, zapravo govori podatak što mi nemamo nikakve evidencije koja su stvarna međusobna dugovanja i potraživanja između gospodarskih subjekata. I to je problem koji će prije ili kasnije buknuti na način jer takve tvrtke ne isplaćuju, ne samo da ne isplaćuju poreze i doprinose, one ne isplaćuju plaće. Ti ljudi će sutra dolaziti na burzu, za njih nisu plaćeni ni mirovinski ni zdravstveni doprinosi. Pitanje je kako će oni ostvariti prava iz zdravstvenog i mirovinskog po osnovi mirovinskog i zdravstvenog osiguranja ako za njih nisu plaćene obveze makar su eventualno dobili isplaćene neke minimalne plaće. I na kraju ću ponoviti. Vlada u svom izvješću na ovu interpelaciju govori o novom jedinstvenom uređenju sustava provedbe prisilne naplate. Ako to omogući da će se brže i ažurnije naplaćivati potraživanja poslovnih subjekata to će značiti zapravo i prvi korak u smanjenju ili likvidiranju inflacije. Novo jedinstveno uređenje evidencije poslovnih udjela također bi trebalo biti u tom smjeru, međutim moramo reći da to nije dovoljno i da treba poduzimati i druge mjere a ne samo u ovom zakonodavnom smislu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Predstavnik Vlade? Ne. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti.
Prelazimo na Interpelaciju o radu Vlade Republike Hrvatske o ulozi Republike Hrvatske na stvaranju uvjeta za smanjenje nelikvidnosti u sustavu. Predlagatelj: 27 zastupnika Kluba zastupnika SDP-a. Rasprava je zaključena. Vlada Republike Hrvatske predložila je Hrvatskom saboru sljedeći zaključak: "Odbija se Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske o ulozi Vlade Republike Hrvatske na stvaranju uvjeta za smanjenje nelikvidnosti u sustavu." Dajem na glasovanje prijedlog zaključka Vlade. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Prijedlog Vlade je prihvaćen sa 77 glasova za, ništa suzdržano i 36 protiv.
Prelazimo na 11. točku dnevnog reda - Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske, o ulozi Vlade Republike Hrvatske u upravljanju i kontroli poduzeća u vlasništvu Republike Hrvatske Predlagatelj: 20 zastupnika Kluba zastupnika SDP-a. Zastupnici Hrvatskoga sabora podnijeli su ovu interpelaciju temeljem članka 190. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Prijedlog akta primili ste poštom. Žele li se predstavnici predlagatelja očitovati? Želi li predstavnik predlagatelja reći par riječi? Uvaženi zastupnik Gordan Maras.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici. Klub zastupnika SDP-a je uputio interpelaciju radu Vlade Republike Hrvatske, o ulozi Vlade Republike Hrvatske u upravljanju i kontroli poduzeća u vlasništvu Republike Hrvatske kao drugu danas na dnevnom redu i nadam se da će ona izazvati malo više pozornosti sa vladajuće strane jer se ovdje radi o još jednom gorućem problemu koji se u Hrvatskoj manifestira, pogotovo proteklih nekoliko godina. Prije svega, zbog čega smo uputili ovu interpelaciju? Jer smatramo da se sa poduzećima u kojima Republika Hrvatska ima ili vlasništvo ili većinski udio ne upravlja na odgovarajući način. To je imovina građana Republike Hrvatske, imovina Republike Hrvatske koje moraju pružati usluge. Neke od njih će se ići naravno privatizirati, ali oni moraju pružati usluge građanima po povoljnim cijenama, kvalitetne usluge i na kraju krajeva imati efikasno poslovanje i ne biti na teret građana Hrvatske preko proračuna Republike Hrvatske. Ono što smo u interpelaciji ocijenili je da nismo zadovoljni sa poslovanjem poduzeća. Podaci koji su ovdje bili izanalizirani, radi se o 2007. i 2008. godini. Podaci u 2007. godini govore da su ta poduzeća, odnosno odabrana javna poduzeća, njih 22 ostvarila dobit od 1,6 milijardi kuna. Ali naravno da se mora uzeti u obzir da su ista ta poduzeća dobila i 2,9 milijardi kuna dotacija iz državnog proračuna, konkretno HŽ i neka druga. Znači, ona su koštala hrvatske građane milijardu i 300 milijuna kuna. Da li je to opravdano, da li se u tim poduzećima efikasno poslovalo? Mi mislimo da ne. Naredne godine rezultat je bio još lošiji. Ovaj put su analizirane 21 tvrtka zbog toga što je INA ispala iz tog društva jer je država i vlasništvo i utjecaj države pao ispod 50%. Ali tih 21 tvrtku je poslovalo sa otprilike 387 milijuna kuna dobiti, što je 1,3 milijarde manje nego protekle godine, s time da je INA te godine imala gubitak od skoro milijardu kuna. Znači, kada bi bila INA pribrojana u tu priču, a moramo reći da je u INA-u cijelu 2008., znači pola 2008. godine Hrvatska imala većinski utjecaj i da je imala i u prvoj polovici godine predsjednica nadzornog odbora, što je bio Damir Polančec, a u drugoj polovici godine, odnosno pardon Ivan Šuker, a u drugoj polovici godine je bio Damir Polančec. Znači, imala je Hrvatska utjecaj. To bi značilo da je te godine tih istih 22 poduzeća ostvarilo gubitak otprilike 600 milijuna kuna, uz naravno opet dotacija od 2 i nešto milijarde kuna. Znači, ovaj put su ta poduzeća koštala hrvatski proračun i hrvatske građane otprilike 3 milijarde kuna. A da li je to objektivno i da li zbilja je opravdano na taj način dotirati ta poduzeća govore mnogobrojne afere kojih smo svjedoci baš u onim tvrtkama koje se najvišu dotiraju. HŽ od namještenih poslova, natječaja, tragedije, neefikasnog upravljanja, dolaska na mjesto putem preporuke bez ikakvih kvalifikacija, menadžerskih plaća, 400 menadžerskih plaća u takvoj jednoj tvrtki koja se dotira iz državnog proračuna itd. Druge tvrtke su također obilježile, ja bih rekao, mnoge korupcijske afere, nepravilnosti, nezakonitosti. Tu bi naveo HEP koji je uz to što smo u prijašnjoj raspravi spomenuli jedan od glavnih generatora nelikvidnosti u Hrvatskoj, ali čija se smjena uprave upravo desila zbog mnogih nezakonitih radnji, ali je nadzorni koji je bio prije toga predsjednik nadzornog odbora postavljen za predsjednika uprave. Znači, onaj tko je trebao nadzirati taj rad i tko je trebao kontrolirati i izbjegavati nezakonitosti u tvrtki postao je novi predsjednik uprave. Usput budi rečeno, nikada pretjeranog iskustva u energetici nije imao i to je jedan pokazatelj kako i na koji način se upravlja hrvatskim tvrtkama. HEP, jedno od najvažnijih hrvatskih poduzeća je dano u ruke vjerojatno političkom preporukom, jer je čovjek istaknuti dužnosnik HDZ-a, a nikada u energetici nije radio. Predsjednik uprave HEP-a. S druge strane, niti je imao neki posebni staž kao menadžer neke druge velike korporacije tvrtke ili nešto slično. S druge strane čujemo deklarativnu podršku premijerke i Vlade Republike Hrvatske u tome da se treba maknuti političare iz nadzornih odbora, da političari i politika nemaju šta raditi u javnim poduzećima i ta poruka se dešava, toliko o dosljednosti, jedan dan prije nego što je na sjednici Vlade za nadzornike, odnosno članove nadzornih odbora u INA-i premijerka predložila ministra Šukera, ministra Ivića i ministra Pankretića. Znači, jedan dan ranije je premijerka rekla da mi ćemo maknuti političare van iz nadzornih odbora i nakon toga u INA-u tri člana Vlade predložila na Vladi i postavila. Neću sad spominjati i recentni slučaj gdje se u nadzorni odbor FINA-e stavila još jedna dužnosnica kabineta premijerke, šta opet govori o tome da nema ozbiljne volje da se bilo šta napravi. Još jedan razlog zbog čega mislimo da jednostavno nema volje da se bilo šta tu napravi je i Prijedlog izmjene Zakona o državnim dužnosnicima gdje se nije stavila procedura u dva čitanja nego se jednostavno čeka sa procedurom, odnosno da se objedini jedno čitanje nego se čeka sa drugim čitanjem. I na kraju krajeva nadzorni odbori će se birati tko zna kada na javnim natječajima i političari će najvjerojatnije, pa čak do sljedećih izbora biti u nadzornim odborima postavljeni i tamo će nadzirati te tvrtke. Kako oni nadziru dovoljno govori danas i izvještaj Državne revizije. Vidjeli smo devet analiza tvrtki u vlasništvu države. Niti jedna tvrtka nije dobila bezuvjetno mišljenje, nego su sve dobile uvjetno mišljenje. I ovdje što mene zanima, tamo su pobrojani ljudi i članovi nadzornih odbora da li su oni na temelju toga izvješća, jer su ga morali dobiti bilo šta učinili u ovih godinu i pol dana. Ja sam poprilično siguran da nisu. I zbog svega toga šta smo naveli u našoj interpelaciji predlažemo sljedeće zaključke. Prvi zaključak je da se zadužuje Vlada Republike Hrvatske da u roku od 60 dana napravi sveobuhvatnu analizu poslovanja poduzeća obuhvaćenih ovom interpelacijom, te da izvješće dostavi na raspravu u Hrvatskom saboru. S druge strane, zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da od skupština poduzeća obuhvaćenih ovom interpelacijom dobije planove poslovanja tih poduzeća za naredne tri godine i da na osnovu tih planova godišnje prati ostvarenje, te o tome sastavi izvješće i dostavi ga ponovo Hrvatskom saboru. U narednih 90 dana Vlada Republike Hrvatske bi trebala napraviti analizu rada nadzornih odbora javnih poduzeća, te izvršiti promjene gdje nadzorni odbori nisu kvalitetno obavljali svoj posao. Ne tražimo nužno da budu javni natječaji, jer smatramo da država mora imati odgovornosti i ovako i onako da postavlja najbolje ljude u ta tijela kako bi mogli čuvati i štititi državnu imovinu. Također tražimo da se zaduži Vlada Republike Hrvatske da u nadzorne odbore najkasnije u roku godine dana raspišu, da nadzorni odbori raspišu javne natječaje za uprave jer to je ono što smatramo da je nužno i pokušava se po našem mišljenju skrenuti pozornost na nadzorne odbore, a uprave će se i dalje imenovati na način na koji se imenovalo do sada. Rekao sam kakav je slučaj bio u HEP-u, ali i u svim drugim tvrtkama u vlasništvu Republike Hrvatske. Croatia osiguranje je tu jedan od isto primjera kako se tu imenuje stranački čovjek, pa ga se onda makne, jer se posvadi unutar svoje stranke itd. Mislimo da s tom praksom treba prestati i da se trebaju raspisivati javni natječaji. Ono što također smatramo i tražimo da se napravi, svjesni smo činjenice da javna poduzeća ostvaruju velike promete ali nisu obvezna i podložna državnoj reviziji svake godine. Tražimo da se za sva poduzeća koja imaju promet veći od 50 milijuna kuna da se revizija obavezno vrši svake godine i da se ta posebna revizija upućuje Hrvatskom saboru jer imamo nelogičnu situaciju, a to je da se kontroliraju svake godine općine od prometa milijun kuna, a poduzeća koja ostvaruju milijarde kuna prometa ne podliježu nikakvom nadzoru niti nikakvoj kontroli. Podliježu, istina je, možete se javiti za ispravak netočnog navoda ali to je istina. Imaju poduzeća nadzor nadzornika, ali vidjeli smo kako rade. Revizija ulazi po programu i planu koji može biti da u pet godina u neko poduzeće koje ostvaruje 3 milijarde kuna prometa neće ući. Ja smatram i mi smatramo da ono mora biti kontrolirano svake godine. I sigurno bi bilo manje malverzacija i manje problema u tim tvrtkama. Možda bi i manje ljudi bilo u Remetincu danas da se adekvatnije kontroliralo te tvrtke. Među njima i Podravku i ove sve koje se sada spominju. Na kraju, zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da za svako poduzeće u većinskom državnom vlasništvu ili vlasništvu fondova RH donese kriterije na temelju kojih će se određivati plaće u pojedinom državnom poduzeću vodeći računa o konkurentnosti poduzeća na tržištu, poslovnim rezultatima, te racionalizaciji poslovanja. Apsolutno smatramo da u Hrvatskim željeznicama uz ovakve dotacije ne smije biti 400 menadžerskih ugovora, da imamo u Holdingu toliko poduzeća, toliko menadžera da su rezultati toliko loši. Ali isto tako smatramo ukoliko se poduzeće bira na javnom natječaju, ukoliko osoba koja preuzima poduzeće ima rezultat, program, reference i sve ono što treba biti za menadžera jedne tvrtke koja upravlja sa milijardama kuna svake godine on mora biti adekvatno plaćen. To ne znači da mora imati plaću 12 ili 13 hiljada kuna, ako će on napraviti korist da umjesto da država gubi 3 milijarde kuna godišnje, da napravi da dobiva 3 milijarde kuna godišnje taj sustav među tih 22 javna poduzeća normalno da menadžeri moraju biti adekvatno nagrađeni. Ali onda se moramo pozdraviti sa stranačkim kadroviranjem i to treba napraviti jer ne smije jedna stranka dobiti u leno Croatia osiguranje, druga Hrvatske šume, Hrvatske vode i na taj način upravljati s imovinom. I normalno da je onda problem oko toga kakvi su rezultati. Kada bi hrvatski građani i hrvatska javnost vidjela da te tvrtke posluju dobro, da ostvaruju rezultat, da imaju kvalitetnu uslugu sigurno ne bi bilo problema da netko bude plaćen na razini onoga što se plaća i na tržištu. I na kraju zadužujemo ispred Sabora i Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske da redovito provjerava sve indicije koje bi mogle upućivati na nezakonitosti u radu javnih poduzeća. Smatramo da je mnogo stvari do sada ja bih rekao spremljeno u ladicu. Slučajevi se nisu otvarali jako dugo. Primjer Brodosplita koji na žalost izgleda putuje prema zastari, zbog toga što nije bilo volje da se istraži uz inicijativu čak i Interpola i međunarodnih, policija drugih zemalja. Na kraju nije bilo volje da se istraži stvar do kraja i da se stvar istjera na čistac. Ono što mi tražimo da Ministarstvo unutarnjih poslova redovito radi svoj posao i šalje izvještaj Saboru kako bi vidjeli da se to zbilja i ostvaruje. Znači, čitav niz zaključaka koje smatramo da se moraju donijeti, jer situacija u javnim poduzećima je po našem stajalištu katastrofalna. Poduzeća posluju loše, poduzeća imaju previše zaposlenih, fiktivno zaposlenih. Napunili su urede ljudima koji su došli kojekakvim vezama. U mnogo slučajeva postoji da ljudi ni ne dolaze na posao, a primaju plaću, stranački postavljeni tako da opravdano hrvatski građani se pitaju zbog čega bi recimo plaćali veću cijenu toplinske energije, struje i drugih stvari kada HEP ne posluje racionalno i mogao bi poslovati racionalnije i na taj način pružiti jeftiniju uslugu hrvatskim građanima. Ta situacija je u svim poduzećima, odnosno u velikoj većini poduzeća – HŽ, Hrvatske ceste da ne spominjem sada poimence. Zbog toga tražimo da Hrvatski sabor usvoji ove zaključke kako bi se stanje u tim poduzećima popravilo. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Franjo Lucić. Izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče. Pa evo ispravio bih kolegu Marasa koji slovi u SDP-u kao ekonomski analitičar. Pa kolega ispravio bih vas da niste točno rekli za revizorska izvješća. Svako srednje poduzeće, a pogotovo veliko obvezno je iskazivati revizorska izvješća, a isto tako, zašto bi državna morala biti. Pa u srednjim i velikim poduzećima revizorske tvrtke su zadužene da svake godine naprave reviziju, dozvolite i da to isto izvješće se pošalje i FINA-i i komercijalnim ovim bankama. Prema tome, ne vidim razloga kakvo bi dodatno revizorsko izvješće po vama trebalo, ako je ovo već zakonskim putem riješeno. I dakle, svako srednje i veliko poduzeće svake godine su obvezni raditi revizorsko izvješće. Molim vas nemojte stalno obmanjivati javnost, a istovremeno se prikazujete kao ekonomski analitičar, a ne znate najosnovniju stvar. Molim vas!
Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, morate reći šta.
Povrijeđen je članak 209. i 210. Znači gospodin Lucić nije čuo šta sam ja govorio. Ja sam rekao da tražim da državna. To je povreda Poslovnika, nije ispravljao moj navod, jer ja nisam rekao da državna poduzeća ne moraju raditi reviziju.
Zahvaljujem.
Ja sam rekao da državna revizija … [[Govornik se ne razumije.]]
To nije povreda Poslovnika. Molim vas.
Kako nije?
Pa znate da nije i nemojte to stalno koristiti. Vi ste inače poznati kao čovjek koji stalno koristi tu institut krivo povrede Poslovnika. Nemojte to raditi. Molim vas prestanite to raditi. Možda je vama u klubu smiješno to, ali bilo bi dobro da ga to upozorite vi iz kluba. Ajmo, Vlada se očitovala u svezi ove interpelacije. Želi li netko nešto reći u ime Vlade? Ne. Otvaram raspravu. Ja ću reći da li ima potrebe ili nema, odnosno predstavnik Vlade. Nemojte biti. Nemojte dobacivati. Dobro je da je dobra atmosfera, ali ajmo ozbiljno raditi. Otvaram raspravu. U ime kluba HNS-a, uvaženi zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, gospođo državna tajnice sa suradnikom. Ovaj ispravak netočnog navoda kolege Lucića je čitava priča oko teme da li treba revizija, ne treba, kad treba, tko je zadužen, tko nije zadužen, potvrđuje jednu našu praksu a to je zadovoljimo formu, a prava istina se otkrije u Remetincu. Naime, i ova interpelacija koju su podnijele kolege zastupnici iz kluba SDP-a o ulozi Vlade Republike Hrvatske o upravljanju i kontroli poduzeća u vlasništvu Republike Hrvatske traži po meni vrlo razumne zaključke iz cijelog niza, da ih sad ne nabrajam poznati su nam svima, i ne vidim razloga zašto i zbog čega, zašto i zbog čega Vlada Republike Hrvatske predlaže Hrvatskom saboru da odbije interpelaciju, drugim riječima i ove zaključke o ulozi Vlade Republike Hrvatske o upravljanju i kontroli poduzeća u vlasništvu Republike Hrvatske. Znači Vlada odbija zaključke Sabora koji su u ovom trenutku i ovom prilikom inicirani od strane kolega iz kluba SDP-a i to interpelacijom, jer druge mogućnosti nije bilo da se o toj temi progovori. Odbija zaključke, zaključke koji daju mogućnost da sustav poslovanja, sustav gospodarenja javnim dobrom, jer javna poduzeća gospodare javnim dobrom, javna poduzeća su i formirana zato da pružaju javnu uslugu građanima Republike Hrvatske, da mi za taj sustav za koji nota bene zahvaljujući predstavnicima medija i mi u Hrvatskom saboru i građani Republike Hrvatske dobe prvu informaciju. Želim vjerovati jednostavno da je i Vlada u istoj poziciji kao i mi zastupnici u Hrvatskom saboru da putem medija saznamo o nečemu. Jednostavno želim vjerovati da se istina zna, ali se prešućuje, prikriva, pa kad ju mediji otkriju onda cijeli sustav se pokrene, sustav kontrole i svi ostali dani postotak. Jednostavno Vlada odbija mogućnost da napravi sveobuhvatnu analizu poslovanja poduzeća, javnih poduzeća, a to je obveza Vlade, i oni to imaju. Vlada to ima. Jer Vlada svake godine jedanput godišnje i raspravlja o poslovanju javnih poduzeća i to u pravilu na zatvorenoj sjednici. Znači nešto što ima ne želi podijeliti sa nama u Hrvatskom saboru. Vlada odbija da se, da ona zaduži skupštine, poduzeća obuhvaćena ovom interpelacijom, da od tih skupština, od tih nadzornih odbora Vlada, a preko Vlade i mi u Hrvatskom saboru dobijemo informacije, jer prije svega Vlada je tu informacije prije svega za Vladu, za nas u Hrvatskom saboru kao informacija, temelj za raspravu, mogućnost da kao predstavnici javnosti, a u ovom trenutku jedino smo mi predstavnik javnosti, jer pored predsjednika države jedino zastupnici u Hrvatskom saboru se biraju direktno od strane građana, da na taj način i Vlada Republike Hrvatske izvijesti hrvatsku javnost koji su to ciljevi u planu poslovanja pojedinog javnog poduzeća. Tu mogućnost Vlada odbija. Vlada odbija mogućnost da napravi analizu rada nadzornih odbora. Ne vidim razloga zašto. Jednostavno ne vidim suvisli, razuman i logičan razlog zašto Vlada odbija mogućnost da napravi analizu, ustvari ona ne odbija tu mogućnost, znači to želim vjerovati i napraviti, ali odbija mogućnost da izvijesti Hrvatski sabor o tome, ona tu mogućnost odbija. Vjerojatno ima razloga. Da li će Vlada raspisati javni natječaj za članove uprava, ne Vlada nego nadzorni odbori, a nadzorni odbor imenuje Vlada. Da li će ti nadzorni odbori javnim poduzećima raspisati natječaje za članove uprava u javnim poduzećima, to isto nećemo znati, jer tu mogućnost Vlada odbija. Kolegice i kolege, kad govorimo o javnim poduzećima mi govorimo o 76, i preko 76, 70 tisuća zaposlenih. Ja imam podatak 76 koji se odnosi na 2007. Da li se nešto desilo u međuvremenu teško mije reći, ali ajmo reći preko 70 tisuća zaposlenih. Ali bez obzira koliko, to je ogroman broj. Javna poduzeća, o javnim poduzećima koja imaju sa svojim ukupnim prihodom skoro 9% učešća u ukupnim prihodima svih gospodarskih subjekata u ovoj državi, mi govorimo o javnim poduzećima koja na godišnjem nivou iz državnog proračuna, znači novaca poreznih obveznika dobiva preko 2,5% ukupnog državnog proračuna. Mi govorimo o javnim poduzećima koja, u kojima učešće plaća, u njihovim ukupnim troškovima je negdje oko 16 i pol posto na bazi vrijednosti iz 2007. godine, koliko je to danas teško mi je reći, ali tu analizu mi u klubu Hrvatske narodne stranke imamo. Mi govorimo o javnim poduzećima u kojima prema podacima iz 2007. godine učešće u bolovanju 23% ukupnog fonda sati ili bolje rečeno negdje oko 17 tisuća zaposlenih u javnim poduzećima je tokom čitave godine na bolovanju, ne radi, prima naknadu za razliku od realnog sektora gdje je učešće u bolovanju na nivou 12%. U javnim poduzećima 24%, u realnom sektoru je to na nivou 12%. Mi u klubu HNS-a smo uputili Hrvatskom saboru, točno prije godinu dana, evo malo više je prošlo, par dana, 17.02. jedan zaključak s kojim bi se obvezala Vlada RH da onu informaciju o poslovanju javnih poduzeća o kojoj raspravlja u pravilu, ponavljam, na zatvorenoj sjednici, da je proslijedi u Hrvatski sabor i da mi u Hrvatskom saboru imali prilike progovoriti, čuti, prije svega čuti tu informaciju i dati svoj stav i svoje mišljenje o uspješnosti poslovanja javnih poduzeća koji su u funkciji zadovoljenja javne funkcije. Vlada je odbila i taj stav. 01.04. prošle godine se provela i rasprava u Hrvatskom saboru o tom zaključku i normalno u skladu sa stavom Vlade da ne informira Hrvatski sabor i zastupnike u Hrvatskom saboru o poslovanju javnih poduzeća i zastupnici većine su podržali taj zaključak kojega je Vlada, ustvari podržali odbijanje Vlade u prihvaćanju takvog zaključka i normalno takav zaključak nije prošao i Hrvatski sabor nije imao priliku raspravljati o jednoj temi koja se zove poslovanje javnih poduzeća. Također želim podsjetiti, a to smo i prilikom rasprave o tom zaključku, mi u klubu HNS-a vrlo jasno rekli. A to je da u teoriji element javnosti u poslovanju javnih poduzeća sadržan je u 3 točke. Prva je, da najvažnije poslovne odluke donosi država kao vlasnik. Vlada RH preko nadzornih odbora koje Vlada RH imenuje. Dobit, odnosno gubici, to je drugi element. Dobit, odnosno gubici poslovanja putem državnog proračuna pripadaju cijeloj zajednici. Ako javna poduzeća ostvaruju dobit preko državnog proračuna to je prihod svih građana ove države. Ako stvaraju gubitak to je gubitak svih građana ove države i taj element javnosti nismo spremni podijeliti ovdje u Hrvatskoj sabornici, nismo. I ovim odbijanjem Vlade na ovaj prijedlog zaključka formiranih interpelacijom kolege iz Kluba zastupnika SDP-a. I treće vrlo važno, javno poduzeće je odgovorno za svoje poslovanje cijelom društvu, odnosno Parlamentu kao krajnjem čuvaru javnog interesa. Međutim Parlament, i evo tom prilikom kad se raspravljalo o toj temi, ponavljam to je bilo 01.04.2009. godine, o prijedlogu zaključka kluba HNS-a, nije dobio tu mogućnost, mogućnost da raspravlja, dobije informaciju, pa čak ne trebamo ni raspravljati, ali bar da dobijemo jednu kvalitetnu informaciju. Ne da informacije iščitavamo iz dnevnog tiska, iz medija elektroničkih bilo kojih nego da dobijemo informaciju ovdje u Hrvatskom saboru. Onu informaciju o kojoj Vlada Republike Hrvatske raspravlja, ponavljam u pravilu na zatvorenoj sjednici. I zato smatram da je odbijanje inicijative, ja razumijem da zbog politikantstva, međusobnog jačanja mišića, stranačkog jačanja mišića, iz pragmatičnih razloga, politički pragmatičkih razloga ne postoji spremnost da se raspravlja o nečemu. Ali kad govorimo o javnom poduzeću i na prethodnoj točki složili smo se svi zajedno o nekoliko vrlo jasnih i bitnih elemenata. I prethodna točka je direktno vezana i sa ovom točkom. Jednostavno ne vidim razumnu odluku zašto i zbog čega se ne omogućuje Hrvatskom saboru da dobije informaciju i dobije vrlo konkretne i da se Vlada Republike zaduži javna poduzeća da preko Vlade, zaboravit ću onaj treći element javnosti, preko Hrvatskog sabora informira i hrvatsku javnost, javna poduzeća informiraju hrvatsku javnost o svojim namjerama, svojoj odgovornosti jer oni gospodare sa nacionalnim blagom, našom zajedničkom imovinom i što je vrlo važno za naglasiti efikasno poslovanje pojedinih javnih poduzeća u značajnoj mjeri definiraju i suverenitet naše države. U značajnoj mjeri definiraju suverenitet naše države, onaj stvarni, ne formalni nego stvarni. I zato smatram da ako već samo zato jer je oporba interpelacijom predložila određene zaključke i po toj osnovi se ti zaključci ne mogu prihvatiti očekujem, a koje zaključke mi u klubu HNS-a podržavamo, očekujemo u vremenu pred nama da će Vlada ipak doći u ovaj Sabor sa informacijom o poslovanju javnih poduzeća. Nije uopće bitno na koji i na kakav način, ali samo nek bude na način da dobijemo informaciju pravovremenu prije nego ta informacija dođe iz Remetinca. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvaženi zastupnik Krunoslav Markovinović. Izvolite.
Evo gospodine potpredsjedniče moram ispraviti netočan navod da prava istina kod nas isključivo dolazi iz Remetinca što nije točno. Mi smo u Saboru u nekoliko navrata u istražnim povjerenstvima otkrili što je prava istina. Iako je meni iz neshvatljivih razloga prije jedno 3,4 godine Povjerenstvo o jednom bivšem ministru otkrilo pravu istinu. A iz meni opet neshvatljivih razloga nije završio u Remetincu što je možda i dobro za HNS jer bi bio obezglavljen inače.
Uvaženi zastupnik Koračević, povreda Poslovnika.
Potpredsjedniče Hrvatskog sabora jednostavno ispravljam ustvari, kolega Markovinović je povrijedio članak 209. i 210. i svi oni članci koji su vezani za čitavu tu priču. I vi osobno i svi ostali i u fonogramu se može provjeriti da li sam izrekao to što je kolega Markovinović ispravljao, a vezano na Čačićevom vezom sa HNS.
Nije to povreda Poslovnika i nije tema za raspravu.
Referiram se na izlaganje kolege Markovinovića.
Ovo nije povreda Poslovnika i molim vas tu rečenicu ste rekli, ispravljena je. I molim vas nemojte to činiti jer to i vi svi uključujući vas osobno činite. Nemojte to raditi. Ajmo dalje sa raspravom. U ime kluba SDP-a uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovana državna tajnice sa suradnikom, kolegice i kolege. Jesu li naša državna poduzeća u vlasništvu potpuno države ili u njezinom većinskom ili djelomičnom vlasništvu društva NN, društva neograničene neodgovornosti? Ili su društva ono što trebaju biti zašto su i osnovana i za čije posljedice odnosno za čije poslovanje ne odgovaraju oni ni onih koji je vode nego svi građani ove zemlje. I zbog toga klub SDP-a smatra da je potrebno otvoriti raspravu i donijeti određene zaključke koji se ovdje u interpelaciji i navode u vezi poslovanja i u vezi nadzora toga poslovanja društava, poduzeća u vlasništvu države ili u većinskom vlasništvu države. Zbog čega smatramo da je to potrebno učiniti i zbog čega smo stvarno začuđeni zašto Vlada na čelu s gospođom Kosor premijerkom to odbija. Koliko puta je ovdje slušamo ali to je vjerojatno samo rezervirano za aktualno prije podne, nemojte kritizirati, predložite nešto, dajte pomognite. Kao odgovorna oporba i predlažemo, kritiziramo, oštri smo to ćemo i dalje nastaviti raditi ali i predlažemo koga bi ovo smetalo i kome je u interesu da se ne otvore ustvari računi? Ili mi smatramo da trebamo jednostavno biti kasica prasica i plaćati za sve tamo te marifetluke koji se sada povlače i razvlače po našim sudovima. Dakle, smatramo prije svega zbog naravi posla kojim se bave kojima je primarna zadaća tih tvrtki. S obzirom na djelatnost koju obavljaju prije svega na energetiku, na infrastrukturu. Prema tome, oni moraju ne samo da mogu jednostavno te tvrtke i moraju biti pokretači razvoja prije svega i zbog nedostatka domaćih izvora energije, odnosno izgradnje infrastrukture, a to su prije svega i ne samo ceste, autoceste, nego željeznice, plinofikacija, navodnjavanje, odvodnja, što su prije svega zaista ključne investicije koje u pravilu svugdje vodi država a ne privatna inicijativa, ne privatna poduzeća jer imaju dug povrat sredstava. Priča nažalost, dakle ignorira se ovaj problem. Neka državno odvjetništvo to istraži, neka sudovi ali to je jedan dio problema, to je onaj najuži dio odgovornosti. Kaznena odgovornost je najuži dio odgovornosti. Postoje mnogo šira. Politička odgovornost, građanska odgovornost za ono što smo prije svega mi zaduženi. Prema tome, nažalost priča o našim državnim poduzećima priča je u biti o jednoj vlasti, priča je to o srozavanju politike. Kako su poslovala naša poduzeća? To dobivamo hrpe pisama. Ljudi koji su iz početka prije nekoliko godina dok je bio premijer Sanader nisu osuđivali zbog posljedica potpisati. Navodili su točno. Dakle to su insajderi ljudi koji rade tamo ne neki slučajni prolaznici. I ljudi nisu tek tako ni slučajno došli. Ali koji su ipak osjetili onu svoju savjest i savjest svoje profesije, bez obzira tko ih je zaposlio da govore o tome kako milijuni cure negdje, kako se zapošljavaju ljudi, čiji su kumovi, čiji su rođaci, po kojim sve linijama, gotovo nacrtali shemu. Dakle, to je priča u biti kroz trgovačka društva ova vidimo upravo u vlasništvu države ova poduzeća vidimo u biti koliko se politika srozava. Jeli konačno došlo vrijeme da te posljedice saniraju državne institucije a da mi ovdje imamo toliko snage za jedan politički konsenzus da kažemo dosta, da ta poduzeća ne mogu figurirati ni biti samoposluge iz kojih se izvlači a kasnije država tj. građani saniraju te manjkove. Da su to mjesta za uhljebljene podobnih a ne sposobnih. Da to jednostavno nisu mjesta koja su rezervirana da ih nazovem tako za mandarinsku oligarhiju. Pitanje je dakle jesu li nam ti upravo ljudi koji su trebali biti najodgovorniji u biti dobro skrojili i krojači hrvatske propasti i trebamo ih jednostavno zaustaviti, jer mjere koje i Vlada koristi ili želi upotrijebiti pitanje je koliko će one više koristiti, odnosno koliko će koštati u odnosu koju će štetu spriječiti šteta koja prijeti. Ukoliko zaista ne shvatite ovo, kao najdobronamjernije i kao neke nove mjere i kao poticaj a da dodate sve ono što je potrebno da bi se zaustavilo sa ovakvim načinom. Jer se kroz ovakvo njihovo neodgovorno ponašanje u biti percipira i sama vlas. A sigurno da nisu svi isti, da ima poduzeća koja dobro i tvrtke koji dobro posluju i sigurno ljudi koji savjesno obavljaju svoj posao. Prema tome, trpati sve u isti koš bila bi velika nepravda i znači da smo digli ruku od identifikacije odgovornosti. Prema tome, zaista je začudno ovo izvješće Vlade u odgovoru na našu interpelaciju gdje se ona u biti bavi nekim brojevima, govori nešto, ... često ne neikondicira sa onim što se ovdje traži. Na ovaj način Vlada troši puno energije da stvori jedan privid. I to je jedna velika greška koju evo ponavlja i još dalje razvija premijerka Kosor, kako ostaviti što bolji dojam, kako stvoriti dojam da se sve radi. Često čujemo sve Vlada radi a nismo čuli onda kad se kaže sve onda ne čujemo ništa. Nabroji dvije, tri mjere, bit će dovoljno. Ne, Vlada sve radi. I Vlada ovo odbija. Prema tome, ona u biti što radi? Ona se bori protiv činjenica a sakrivanje činjenica i borba protiv činjenica može donijeti korist na vrlo kratko razdoblje a onda će opet eventualno doći netko drugi koji će reći e do sada smo stavljali stvari pod tepih a svi smo tu odnosno svi su oni tu negdje. Prema tome, takve priče očito više ne da ne prolaze nego one više neće moći proći uza svu blagonaklonost i strpljenje naših građana. Prema tome, moramo se zaista pitati kroz ova poduzeća hrvatska odakle dolazi tvoja bolest. Pitanje dakle je ovdje i odgovornosti Vlade, direktna odgovornost Vlade jer Vlada je odbila još onaj prijedlog naš dva, tri puta zanovljen, one čuvene novele Kaznenog zakona iz 2003. godine kada smo dobro definirali gospodarske inkriminacije posebno dizajnirane za upravljačke strukture, za kaznenu odgovornost upravljačkih struktura u poduzeću a prije svega članova upravnih i nadzornih odbora bez obzira što postoji ta odgovornost već u Zakonu o trgovačkom društvima. Ali tu bi onda bilo točno i transparentno definirano, ne bi se moglo dogoditi da se često politički onda shvaćaju neki procesi jer zaista kod nas imamo slučajeva da identična ponašanja u pojedinim tvrtkama bilo da su u vlasništvu država ili jedinica lokalne samouprave jesu, podliježu kaznenoj odgovornosti ili bar progonu, vidjet ćemo kako će to na kraju u pojedinim slučajevima proizaći a negdje je to sasvim logično pitanje poslovanja. I mene čudi zašto Vlada to odbija. Sada čujemo odgovore već da eto sprema i izmjenu Kaznenog zakona na tom tragu. Ali zar je trebalo čekati sedam godina? Mi bi to imali u primjeni i naravno stvari bi zasigurno i drugačije funkcionirale iako zakon nije deterdžent, pere sam pa njega treba i znati upotrijebiti i imati prije svega i političke volje da se to i učini. Prema tome, evo da više ne duljim radi naše javnosti što to SDP tako začudno i tako pretjerano traži a Vlada odbija smatrajući da je to bespredmetno. Dakle, tražimo jednu sveobuhvatnu analizu poslovanja poduzeća, tražimo nadzor nad radom nadzornih odbora javnih poduzeća koji ne mora direktno biti odmah kaznena odgovornost ali u kojoj u svakom slučaju jeste odgovornost za rad. Da li ćemo mi i dalje njegovati kult neodgovornosti, dakle zaslužni za sve odgovorni ni za što. Tražimo sasvim opravdano da se zaduži Vlada i da zadužite nadzorne odbore da najkasnije u godinu dana raspišu javne natječaje za članove uprava javnih poduzeća i da na kraju krajeva premijerka obeća, izvrši ono što je i obećala, što je bila i glavna i osnovna zamisao Zakona o sprječavanju sukoba interesa. Istina, uvijek se kaže kad se postavljaju osobe od povjerenja Vladi onda se kaže pa normalno je da je to u vlasništvu države, da Vlada je odgovorna za njih i da ih postavlja. I to zaista drži vodu, ali onda kada se raspletu klupka oko takve osobe koja je to i to radila Vlada kaže mi s tim nemamo nikakve veze. Da, u starom Rimu se govorilo barem to greška u izboru "error in engrendo", ali očito daleko smo, daleko od odgovornosti. Mislim da je ovo šansa Vladi da pokaže da je postala odgovorna dakle na djelu a ne samo na raciji i ne samo u govorima o tome. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a uvaženi zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, poštovana državna tajnice sa kolegom, cijenjeni kolegice i kolege. Pa razumljiva je briga za poduzeća koja imaju ukupno temeljni kapital 58 milijardi 428 milijuna kuna od kojih samo u državnom portfelju ima 16 milijardi 422 milijuna kuna. Nema onoga vjerojatno nijednog odgovornog ni političara ni osobe kojoj nije stalo da ta državna poduzeća posluju što učinkovitije sa što većom profitabilnošću, što poslovnije i sa što manje špekulacija i eventualnih nepravilnosti. Naravno da ta poduzeća kao što smo čuli ovdje ne bi smjela biti samoposluga, to je točno. Kolegica Antičević je kazala da Vlada obično kaže čini sve a onda ispada da ne čini ništa. Pa dajte recite bar dvije mjere što je to Vlada učinila. Neću dvije, evo kazat ću malo i više, tri, četiri. Prvo ako je išta učinjeno u brizi za državna poduzeća onda je više u zadnjih šest mjeseci učinjeno nego u posljednjih deset godina. Je li to dovoljno ili nije to će se pokazati, ali je sigurno više nego u posljednjih deset godina. Konačno je dat nalog da se postupa racionalno na svim segmentima u svim društvima, da se uštede na svim mogućim razinama dovedu. Ono što najčešće smo danas ovdje spominjali ta nelikvidnost, dati nalog državnim poduzećima da se moraju držati roka plaćanja do 60 dana i najnovije izvješće kaže da su u okviru 57 dana rokovi plaćani. Isto tako, porasli su prihodi 4% a rashodi 2%. To znači da brže rastu prihodi nego rashodi što proizlazi da je onda i dobit veća. Vlada je dala nalog i da svim članovima nadzornim odborima naknada bude 2 tisuće kuna. Vlada je dala i preporuku da nijedan član uprave, niti jedna plaća ne može imati veći iznos neto od 17 tisuća kuna iako olako kazasmo ovdje da u HŽ-u postoji prema nekim informacijama 400 menađerskih ugovora. Ja ne znam koliko ih ima jer takva informacija nema službena pa ne bih se koristio nekim informacijama, ali sigurno ih više nema. Nema nijedne plaće u HŽ-u iznad 17 tisuća kuna, ali isto tako znamo da u mnogim poduzećima državnim, do unatrag samo pet mjeseci, imali su gubitaši u upravama plaće od 50 do 60 tisuća kuna neto. I tko je to spriječio, tko je to izmijenio? Upravo ova Vlada. Eto konkretnih mjera što je učinila. Kaže kolega Maras, plaćamo struju HEP-u skuplje nego što bi trebalo. Prosječna cijena utroška električne energije po domaćinstvu, vjerovali ili ne, je 7 kuna dnevno, a koriste se i hladnjaci i televizori i perilice i glačala i ne znam što sve ne. A samo prosječno dnevno na mobitele domaćinstvo troši 35 kuna. Na mobitel sedam puta više nego na utrošak kompletne električne energije u domaćinstvu. Toliko o cijeni električne energije. Čuli smo ovdje i da Vlada zadržava dok se donosi zakon da se državni dužnosnici ne mogu biti u nadzornim odborima, da istodobno imenuje ministra Šukera u nadzorni odbor INA-e. A dok ne nastupi na snagu taj zakon tko bi trebao štititi nacionalne interese u državnoj tvrtki? Možda i tu bivši dekan Ekonomskog fakulteta, znamo gdje je god bio da je bilo ne baš sjajno. Pa tko će bolje štitit do tog vremena nego upravo ministar financija. Pa zar su političari bili u nadzornim odborima Podravke, Riječke banke, Glumina banke, Hospitalije, Adriatica.neta, Kia, Pana, a te tvrtke su završile neslavno, ostale veliki dužnici. Ova interpelacija je neprihvatljiva klubu HDZ-a jer dolazi baš u vrijeme kad su najveće poduzete aktivnosti za što bolje i učinkovitije poslovanje državnih poduzeća. Prema tome, klub HDZ-a podržava prijedlog Vlade da se ne prihvati odnosno da se odbije interpelacija Kluba zastupnika SDP-a o radu Vlade Republike Hrvatske, o ulozi Vlade Republike Hrvatske u upravljanju i kontroli poduzeća u vlasništvu Republike Hrvatske. A vidjeli ste i sami, svjedoci smo da i ono što ste spominjali fiktivna zaposlenja, da je ova Vlada poduzela sve mjere da se takvi eliminiraju i dobili su otkaz, da oni koji su se pokazali nesposobnim menadžerima da su smijenjeni, a zbog povećane pozornosti ubuduće će još biti pod većom lupom i mislim da će se puno kvalitetnije i učinkovitije upravljati državnim poduzećima. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda. Uvaženi zastupnik Nenad Stazić, izvolite.
Kolega Marić kaže nema onog čovjeka koji ne želi da javna poduzeća posluju dobro i to je netočan navod. Ima, ima, kolega Marić. Jedna osoba sasvim sigurno to ne želi, to je predsjednica Vlade gospođa Kosor. Vidim njezin potpis ovdje na prijedlogu da se interpelacija odbije. Nije to samo ona, to je cijela Vlada jer je taj prijedlog da se ova interpelacija odbije ovjeren žigom Vlade Republike Hrvatske. Ali nije to samo ni premijerka ni Vlada, to ste vi gospodine Marić i cijeli vaš klub HDZ-a u čije ime ste sada govorili, koji predlaže da se ova interpelacija odbije… … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
Zahvaljujem. U ime predlagatelja uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege zastupnici, državna tajnice. Evo samo nekoliko kratkih opservacija nakon uvodnog izlaganja klubova zastupnika. Kolega Marić u ime Kluba zastupnika HDZ-a je istaknuo neke stvari koje je Vlada napravila protekle godine. Mi u Klubu zastupnika SDP-a apsolutno ne smatramo da je pozitivno to što je Vlada smanjila naknade na 2000 kuna, a sa druge strane da se članovi nadzornih odbora koji primaju 2000 kuna ipak svaki mjesec pravdaju da ne znaju ništa o poslovnim procesima unutar svojih tvrtki. Znači, da li to da Vlada smanji na 2000 kuna ili na 500 kuna naknadu ili da naknada uopće ne postoji, da li je to opravdanje da članovi nadzornih odbora moraju raditi svoj posao na način na koji mnogi od njih su radili? Pa imate primjere, kolegice i kolege, članova nadzornih odbora koji su rekli da nemaju pojma ništa o poslovima vrijednim milijardu kuna unutar njihovih poduzeća koje su trebale nadzirati. Milijardu kuna. Pa šta onda takvi nadzorni odbori uopće nadziru? Ja zbilja ne znam. Da li je članstvo nadzornog odbora se pretvorilo samo u smisao da imaš neki utjecaj da zapostaviš dva čovjeka da uzmeš tih 2000 kuna ili 3 ili 4000 kuna, a da o poslovanju poduzeća ne znaš ništa. Da li to što netko prima 2000 kuna sada manje nego prije kada je bilo 4 ili 6000 kuna? Znači da ne treba ništa pitati kada dobije informaciju o lošem poslovanju tvrtke. To se nameće iz tog stava zbog toga što sam rekao. Na osnovu ovih 9 izvješća Državne revizije nadzorni odbori nisu puno poduzeli. Štoviše, čak su neki ljudi napredovali iz Hrvatskih cesta u Hrvatske autoceste itd. Znači, činjenica je da to isticati kao neki veliki uspjeh Vlade nije dobro. Smanjiti naknadu ne znači da ako smanjiš naknadu pravdaš nekoga za neodgovornost ili neupućenost u poslovanje tvrtke. S druge strane, kažete da se sada u zadnjih šest mjeseci počelo racionalnije upravljati nego što se to u zadnjih deset godina. Ok, ali zadnjih šest godina HDZ i ova vlast ima odgovornost za te tvrtke. Zbog čega u zadnjih šest mjeseci? To jednostavno isto ne može biti opravdanje na taj način jednostavno priznati da se nije racionalno poslovalo u zadnjih 9 i pol godina, ako se u zadnjih 6 godina nešto konkretno napravilo. Kažete da plaće ne treba paušalno spominjati. HŽ – prosječna plaća u HŽ-u je 8200 kn. Ovaj broj menadžerskih ugovora ne znači da je menadžerski ugovor ako nije veći iznos od 17000 kn. Imaju ljudi 14, 15. Ali isto tako imaju otpremnine 24 mjeseca, 12 mjeseci. Svjedoci smo u svim javnim poduzećima, ljudi koji su ponekad i pod sumnjivim okolnostima morali biti otpušteni imali su pravo na otpremnine. Evo u HEP-u bivša uprava, svi imaju pravo na otpremninu zbog toga šta smo ih promijenili što su radili netransparentno, što su držali čovjeka i još mnogo tih stvari, podijelili stanove, držali čovjeka bez toga da radi a prima plaću, ali imaju pravo na otpremnine. To su menadžerski ugovori i o tim menadžerskim ugovorima sam ja govorio da ih ima apsolutno puno u HŽ-u. Kažete da tko će bolje štititi od ministra financija. To čak i može držati vodu. Ali od glasnogovornice ili zamjenice glasnogovornice Vlade ma to mi je teško povjerovati da ona baš najbolje poznaje problematiku FINA-e, a ona je imenovana prije desetak dana u Nadzorni odbor FINA-e. Tako da, ja bih volio da se ono što premijerka najavi u svojim rasprava dosljedno i poštuje. Ukoliko želite poručiti hrvatskoj javnosti da političari nemaju šta tražiti u nadzornim odborima, hajde možda ministra u ovom prijelaznom razdoblju i možete izgurati. Ali dužnosnika u svojem kabinetu koji nikad nije imao veze sa bilo kakvim poslovanjem FINA-e i onda ga stavite u nadzorni odbor, e to je vrlo teško na bilo koji način opravdati. Na kraju, da li će prijelazno razdoblje biti kratko ili dugo. Ono šta mi iz SDP-a poručujemo da se nama čini da ta inicijativa nije na neki način iskrena i da je sa figom u džepu. Jer da se htjelo sve se moglo odraditi u dva, tri mjeseca. Nema potrebe za rastezanjem dva čitanja, tri čitanja do sljedećeg izbora miče se nadzorne odbore javnih poduzeća iz Zakona o državnim dužnosnicima kako bi se zacementirali oni koji će biti izabrani. A naravno birat će ih opet politika. Ne mora biti ministar, ali izabrat će ga politika. Znači, na neki način tu nema po meni i po nama u Klubu zastupnika SDP-a iskrene namjere nego jednostavno radi se o jednom usmjeravanju pažnje javnosti kao nešto se čini. Mi to želimo, mi ćemo to napraviti, ali nitko ne zna ni kako ni kada. Na žalost, evo i čak nekoliko dana kažem nakon šta se ta inicijativa uputila odmah se djeluje na suprotan način. Tako da Klub zastupnika HDZ-a bilo bi dobro da prihvati ovu interpelaciju zbog toga šta bi onda zbilja, pa i Vlada bi bilo dobro da je prihvatila, ali vidimo da nije, jer bi onda zbilja dokazali da imate iskrene namjere što se tiče politike u javnim poduzećima, a ne da se usmjeri pažnja javnosti. I na kraju krajeva da se ne napravi ono što je najbitnije. A najbitnije je raspisati javne natječaje za uprave poduzeća, jer uprave poduzeća na dnevnoj razini upravljaju tim tvrtkama. To smo ne znam da li slučajno ili namjerno u svim tim inicijativama Vlade zaboravili, jer nadzorni odbor u ime skupštine nadzire tvrtku. Skupština je politika. On može biti ovakav ili onakav, možete staviti boljeg ili lošijeg čovjeka. Ali uprave potpisuju ugovor, imaju određeni mandat i naravno da treba njih staviti da se biraju na javnim natječajima. To nikada nisam čuo niti od premijerke Kosor, niti ispred bilo kakve rasprave u ime HDZ-a. Na žalost vidimo kako se stvari dešavaju sad u državnim tvrtkama, da konačno se mijenjaju ljudi, kako se dovode opet ljudi na najodgovornija mjesta. I na neki način to nas pojačava u uvjerenju da je ovo samo skretanje pozornosti, a ne iskrena želja. Da postoji iskrena želja da se tu stvari poprave podržali bi ovu interpelaciju, jer u njoj nema apsolutno ništa loše. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Evo pa zastupnik Maras je rekao otprilike uz komentar da Vlada radi nešto sa figom u džepu, da je pokrenula inicijativu u smjeru izmjene zakona da dužnosnici više ne mogu biti u nadzornim odborima, odnosno da se biraju natječajem, a da već odmah u roku od tri dana postupa suprotno. Ne, Vlada postupa sukladno postojećem zakonu. Dakle, nedostajećeg člana nadzornog odbora bira po, odnosno imenuje po proceduri kako to kaže današnji važeći zakon. Pokrenuta je i inicijativa. Zakon je u postupku pred ovim Saborom za izmjenu i kada se zakon donese Vlada će tada postupiti prema donesenom zakonu.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Stazić. Izvolite.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Na redu je uvaženi zastupnik Stazić. Izvolite.
Zahvaljujem. I imamo sad po običaju seriju replika. Tko će kome nego svoj svome. Najprije uvažena zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Pa kad smo ostali sami u dvorani, onda moramo sami sebi jel'. Kažete kolega Staziću, odnosno u svojoj raspravi govorite o odgovornosti, odnosno neodgovornosti Vlade i kažete da se vođenje poslova i nadzora tretira kao izborni plijen. Pa s time bi se mogla složiti s obzirom na to kako se postavljaju uprave i nadzorni odbori. Međutim vidite mi kad dolazimo u Sabor i Vladu mi polažemo prisegu i kažemo da ćemo raditi u skladu s Ustavom. A što Ustav kaže o vlasništvu? 48. članak Ustava u stavku 2. kaže vlasništvo obvezuje. Nositelji vlasničkog prava i njihovi korisnici dužni su pridonositi općem dobru. Kako ova državna poduzeća pridonose općem dobru? Tako da odgovorni vlasnik, kojeg predstavlja Vlada postavlja, odnosno formira ciljeve, utvrđuje politiku, postavlja upravu koja donosi programe, planove za realizaciju ovakve poslovne politike, onda ima odgovorne nadzornike koji nadziru kako se ta politika i planovi ostvaruju. Da je to tako onda bi naša državna poduzeća bili veliki investitori, recimo "HEP" u energetici, mi ne bi bili uvoznici ovisni o uvozu energije, ne bi plaćali skupu energiju, ne bi na tržištu plaćali najskuplju struju onda kad je nema. Ne bi te tvrtke stvarale gubitke, one bi možda mogle ne samo investirati nego i pridonositi u državni proračun jer bi plaćali veće poreze. Ljudi bi imali veće plaće i jeftiniju energiju itd. To bi bilo ako bi se mi držali Ustava i odredbe da vlasništvo obvezuje. Dakle, ne obvezuje samo privatne vlasnike, obvezuje i državu. A personifikacija države je Vlada i Parlament.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Vi ste kolegice Zgrebec opisali iz ove naše perspektive zapravo idealnu sliku, a trebala bi biti realna i normalna slika odnosa prema javnom dobru. Prema onome što predstavlja vrijednost koja pripada svim građanima ove zemlje. Ali draga moja kolegice Zgrebec, u istoj rečenici govoriti o odgovornom odnosu prema javnom vlasništvu i spominjati ovu Vladu, znači zapravo reći kontradikciju in … [[Govornik se ne razumije.]]
Zahvaljujem. Imamo repliku uvažene zastupnice Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine potpredsjedniče koji ste evo i tu ostali, iako je kolega Stazić govorio, pa ste pokazali i svoju samosvijest i odgovornost prema dužnosti i prema toj hrabrosti za razliku od ovih koji se počesto ponašaju kao podanici, a ne kao državni dužnosnici. Htjela bih replicirati mom uvaženom kolegi Staziću koji je evo primijetio po tko zna koliko puta i čudeći se zašto Vlada ne reagira kad tražimo nešto sasvim normalno, kad tražimo nešto što ovako verbalno, čak da nije riječ o ovim našim prijedlozima vrlo konkretnim, Vlada bi to čak načelno i kazala. Pa spominje i ovaj grozomorni slučaj gdje čovjek formalno je to samo kazneno djelo, da bi prehranio 2-mjesečnu bebu upada u apoteku. Nema tu kaznenog djela! To je krajnja nužda! Jer kad imate slučaj "Hrvatske poštanske banke" koja država nije reagirala ni nadzirala na vrijeme, gdje su se davali krediti za kupnju, ne za proizvodnju, ne za ulaganje nego za špekulativne stvari, za kupnju dionica. Založila se ledina, a onda ovaj trguje nekakvim dionicama u Crnoj Gori. Pa koja bi to luda privatna banka davala taj novac? I Vlada to smatra da nije odgovorna. Pa tko je postavio tu osobu? Dakle, očito je da je to pitanje sustava, a ne nekakvih ekscesa koji se Vladi tu i tamo omaknu. Dakle, pokazala se još jednom da je nekorisna koliko je i skupa.
Najprije to što ste rekli da sam ostao ovdje to je moja dužnost i ostat ću, a da li netko drugi treba ostati ili ne to je njegova volja. Prema tome, ne trebate na to se vi niti obazirati, a niti im prigovarati. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Poštovana kolegice, najprije što se tiče ovih što su otišli. Znate oni misle da istina koju oni ne čuju nije istina. To je tako jedno razmišljanje. Ali dobro prepustimo mi njih njihovoj logici i dosezima umnim. Da se ja vratim na vašu repliku. Kažete da Vlada ne reagira. Nije točno Vlada ne reagira. Vlada reagira, glasno i jasno. Odbija se zahtjev da se, da javna poduzeća posluju na korist zajednice. Taj se zahtjev odbija. Pa jel to nije reakcija? To je vrlo jasna reakcija. Vlada je jasno pokazala što neće. Odbija se zahtjev da prestane zapošljavanje po stranačkom ključu. I to se odbija. Slažem se s vama da ovo nije ispad, da ovo nije sporadično. Slažem se s vama da je to sustav. To je sustav koji traje otkad je ova Vlada došla na vlast. Najprije pod Sanaderom, a sada i pod Jadrankom Kosor. Ništa se tu izmijenilo nije.
Dobro, ak ne vidite nemrem vam pomoći. Idemo dalje. Uvaženi zastupnik Gordan Maras, replika. Izvolite.
Kolega Staziću primijetili ste u svojoj raspravi da hrvatski građani plaćaju poreze da bi tako poduzeće i na taj način sada neefikasniji poslovali. I potpuno ste u pravu. Subvencije "HŽ-u", brodogradilištima koje godišnje iznose 3,5 do 4 milijarde kuna svakog zaposlenog u Hrvatskoj mjesečno koštaju 300 kuna. Znači, plaćaju porez na neefikasna javna poduzeća. To je porez koji plaćaju hrvatski građani koji rade, mjesečno 300 kuna za to da te tvrtke mogu funkcionirati ovako kako funkcioniraju i za to da se odbiju ovi zaključci koje ste vi spomenuli. Apsolutno je to nepotrebno. Tih 3,5 do 4 milijarde kuna bi mogle biti usmjerene na mnoge druge stvari na korist hrvatskih građana da oni zbilja vide benefit od toga što plaćaju. 300 kuna svaki mjesec od plaće za neefikasna javna poduzeća.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Kažete kolega Maras da bi ti novci mogli biti usmjereni u neke druge stvari. Mogli bi, ali onda ne bi bili usmjereni gdje su usmjereni sada, a to su privatni džepovi onih koje HDZ, ova HDZ-ova Vlada i Jadranka Kosor poslala u ta javna poduzeća.
Uvaženi zastupniče moram vas upozoriti sljedeće. Ukoliko imate saznanja da se negdje nekome upućuju privatno ti novci da to iznesete nadležnom tijelu. Vi ste odgovoran saborski zastupnik, govorite u Hrvatskom domu i molim vas da imate dostojanstvo prema tom Domu i odgovornost. I još imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Goran Heffer. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Staziću kazali ste u svojoj raspravi na brojne menadžere u javnim poduzećima. To je činjenica, to smo svi vidjeli. No, evo mene je iznenadilo da tamo ima zaista i sposobnih ljudi. Čitajući nalaz Državne revizije interesantno je recimo "HEP-u" usluga objave članaka u 2 inozemna časopisa u vrijednosti milijun 185 tisuća kuna. Ako pogledamo proračun za 2010. kaže da redovno djelatno znanstveno stručnih udruga je 826 tisuća kuna. Očito ili je jedan ili više Tesla tamo u HEP-u samo ih nismo vidjeli ili ih prepoznali, dakle ima i očito ozbiljnih ljudi kada se toliki novci daju za časopise ... Što se tiče odbijanja zapošljavanja po stranačkom ključu, nedavno je potpredsjednik Sabora gospodin Šeks dao izjavu u medijima i da je to sasvim prirodna stvar i da se HDZ toga nema namjeru riješiti da kažem prestati s tim. Ja mislim da je to očito nešto što je uobičajeno pa neće se riješiti iako je to proklamirano zato i jeste odbijeno u ovoj našoj interpelaciji. Hvala.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Nisam vidio tu eksplicitnu izjavu gospodina Šeksa da se ne namjerava HDZ odreći zapošljavanja po stranačkom ključu, ali takvu izjavu je potpisala predsjednica Vlada Republike Hrvatske u prijedlogu da se odbije ova interpelacija naša kojom se upravo to traži. Prestanak zapošljavanja po stranačkom ključu. To se interpelacijom traži to se voljom i potpisom Jadranke Kosor odbija, pa je donekle i logično što onda gospodin Šeks ponavlja tu istu misao.
Zahvaljujem. Idemo dalje sa raspravom, na redu je uvaženi zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Sabora. Pa evo na početku meni je žao što Vlada odbija prijedlog zaključaka ove interpelacije. Ovi zaključci interpelacije nisu radikalni oni su nešto što bi svatko pa usudit ću se reći pristojan na mjestu bilo kakve odgovorne osobe koja obnaša odgovornu dužnost prihvatio. Traži se da se napravi analiza poslovanja poduzeća. Pa zar to nije, pa što je tu sporno? Čega je Vladu tu strah? Traži se da se dobiju planovi da mi koji upravljamo državnim novcem na neki način budući da je Sabor najviše predstavničko tijelo, da se dobiju planovi poslovanja tih poduzeća za naredne tri godine. Pa što je tu sporno? Tko se tu boji? Traži se da se napravi analiza rada nadzornih odbora i da oni odgovaraju vlasniku onome tko upravlja. Pa što je tu sporno? Tko se toga boji? Traži se također da se donesu kriteriji na temelju kojih će se određivati plaće u pojedinom državnom poduzeću. Pa mislim zašto se toga ljudi bojite? Čemu strah? Zadužuje se ministarstvo da provjeri sve indicije koje bi mogle upućivati na nezakonitost. Pa zašto strah od toga? To je ono što je problem i zato se pokazuje odbijanje moje interpelacije elementarno nerazumijevanje onoga što se događa u hrvatskoj ekonomiji. U biti blago rečeno možda je malo težak izraz no nemate pojma. Zašto? Iz vrlo jednostavnog razloga. Realni sektor u Hrvatskoj nažalost nije sposoban financirati sve stvari pogotovo ne javni sektor bez uloge javnih poduzeća. Jednostavna stvar i jednostavan razlog u tome zato što su prihodi realnog sektora na razini 30% bruto društvenog proizvoda. 50% skoro 50% bruto društvenog proizvoda je financirano iz centralne države. Dijelom i zaduženjem. Preko 20% bruto društvenog proizvoda je financirano iz transferima tj. prihodima javnih poduzeća i jedinica lokalne samouprave. Javna poduzeća u Hrvatskoj su u 2009. godini i usporedno sa 2008. godini ostvarila prihode preko 50 milijardi kuna. Skoro 60 milijardi kuna. To je pola državnog proračuna. 70% svega što se događa u Hrvatskoj kontrolira država, 70% svih transfera ili jedinica lokalne samouprave. Realni sektor je težak 30%. Koje su šanse realnog sektora da digne hrvatsko gospodarstvo i hrvatsku ekonomiju? Apsolutno nikakve bez adekvatne uloge države i bez adekvatne uloge javnih poduzeća. U realnom sektoru je zaposleno nešto manje od 800 tisuća ljudi. 750 tisuća ljudi iz dana u dan ljudi u realnom sektoru ostaju bez posla. 750 tisuća ljudi u realnom sektoru trebalo bi zadovoljiti financijske prohtjeve 4,3 milijuna ljudi koliko živi u Hrvatskoj. Znači jedan u realnom sektoru i još pet sa svih strana. Pa mislim da se iz aviona vidi da je to jednostavno neodrživo. E sada ono što bi trebala raditi javna poduzeća. Javna poduzeća mogu biti u razvijenoj državi sa ozbiljnim pristupom generator gospodarskog rasta ukoliko su upotrijebljena u tom smjeru. Mogu biti generatori razvijanja inovacija, razvijanja referenca tvrtki i omogućavanja tih tvrtki koja rade za ta javna poduzeća za izvoz. Mogu biti primjeri uspješnog poslovanja, a ne generatori nelikvidnosti. Nažalost u Hrvatskoj su javna poduzeća upravo sve ovo što nije ovo što bi trebala biti. U tom prilogu govore sljedeći rezultati. Znači za ovo je analizirano 21 poduzeće. Uočeno je da oni imaju 7 milijardi kuna nepodmirenih obaveza. 7 milijardi kuna razno raznih potraživanja. Ukoliko se analizira da je ukupna ajmo to tako reći nelikvidnost kako se to popularno zove prema tvrtkama i obrtnicima u Hrvatskoj na razini 26 milijardi kuna ispada da su javna poduzeća barem ovih 21 negdje dužna trećinu toga iznosa. Podaci usporedbe radi. Preko 60 milijardi znači negdje oko 60 milijardi kuna ukupnih prihoda. Zamislite u godini krize u realnom sektoru da je došlo do porasta zapošljavanja kako je došlo u državnim poduzećima. Autocesta Zagreb-Rijeka porast zaposlenosti 22%, Croatia osiguranje porast zaposlenosti 11%, Hrvatske autoceste porast zaposlenosti 10%, a Hrvatske autoceste dižu kredit i posuđuju novce od Autocesta Zagreb-Rijeka da mogu isplatiti plaće. Pa mislim to je strašno ljudi, to su ozbiljne stvari. A u kriznoj godini ne samo da se zapošljavaju novi ljudi, nego se i dodatno narušava neracionalno poslovanje. U 2008. godini koja je u odnosu na 2009. manje krizna ti poslovni rezultati su bili što se može vidjeti za 2 milijarde kuna slabiji. Za 2 milijarde kuna. 2 milijarde kuna je jedan pelješki most koji nije napravljen i pitanje koliko dugo još neće biti napravljen. To je 2 milijarde kuna, da. Zamislite u realnom sektoru, zamislite tvrtke koje se suočavaju sa krizom koja je djelom uzrokovana poremećajima na općem tržištu ali i koja često služi kao i izgovor za restrukturiranje. Zamislite da oni u tim godinama smanjuju tj. racionaliziraju svoje poslovanje za 5, 10 ili 15%. Da javna poduzeća racionaliziraju poslovanje za 5, 10 ili 15% uštedjela bi 3, 6 ili 9 milijardi kuna. Neka uštede 3 milijarde kuna. 3 milijarde kuna je 8 godina besplatnih udžbenika za sve đake istovremeno, to je 3 milijarde kuna. 3 milijarde kuna je auto-cesta Zagreb-Sisak koja nije napravljena. Znači, neracionalno poslovanje bez odgovornosti. E sad, u takvom poslovanju postavlja se uloga i plaća, visine plaća i svega onoga što su i prethodnici izgovorili. Menađerski ugovori, pa zar hrvatska javnost, zar oni koji na neki način odgovaraju za zakone u ovoj zemlji nemaju pravo znati o kojim iznosima se radi, o kojem broju se radi, koji su kriteriji za te menađerske ugovore u javnim poduzećima. Ljudi koji imaju jako velike plaće a ne odgovaraju nikome. To je ono što je ključni problem. I stoga odbijanje ove interpelacije ja ću još jednom ponoviti je u biti nedostatak elementarnog saznanja o tome što u biti ona je i nema razloga za bojazan oko ovih stvari, analize poslovanja poduzeća. Pa mislim, ja ne razumijem, stvarno ne razumijem čega se tu bojite, evo to mi stvarno nije jasno. Onda, planova poslovanja poduzeća za tri godine. Mislim, ja sad sve opet čitam ali to su zaključci koji se predlažu ovom interpelacijom. Ako se Vlada toga boji onda mi s pravom imamo bojazan šta se sve nalazi u poslovanju tih poduzeća. Znači, da se napravi analiza rada nadzornih odbora, to je najnormalnija stvar u jednoj sređenoj zemlji da se donesu kriteriji ne temelju kojih će se određivati plaće. Javnost, oni koji upravljaju državnim novcem to imaju pravo znati. Nije problem u tome što vi odbijate ovo izvješće nego problem je u tome što ne razumijete da su javna poduzeća sada kočnica Hrvatske a mogu i trebala bi biti generator gospodarskog rasta, no u budućnosti će imati sve manje mogućnosti da to budu. Zašto? Zato jer će nivo potpora otpasti, zato jer ćemo ući na slobodno tržište Europske unije, zato jer je Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja tu jasan i zato jer nećemo imati vremena prilagoditi naše firme zahtjevnoj konkurenciji. I doslovno će se dogoditi.
Zahvaljujem.
Hvala.
Imamo dvije replike. Prvo je uvaženi zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite.
Hvala lijepo, potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Pa kolega Bernardić, ja bih se samo osvrnuo na ovo jedno što ste rekli pitanje analize rada nadzornih odbora. To je jedan od zaključaka ove interpelacije i sigurno da je to jedna potreba koju svi mi koji govorimo i koji smo o tome, u vezi toga raspravljali smatramo da bi sigurno Vlada to trebala podržati. Mislim dapače ne samo da podrži analizu nadzornih odbora, rada nadzornih odbora na nivou države nego bi trebalo i zakonskim prijedlogom na neki način to proširiti da se ona vrši i u samoupravnim jedinicama, lokalnim samoupravnim jedinicama u javnim poduzećima gdje se također ljudi imenuju putem skupština županijskih, gradskih itd. vijeća. Jer, često puta je sve ovo o čemu se govori ovdje na državnom nivou, često puta je to isto jako dobro preslikano upravo i na lokalnom nivou, na nivou županija, gradova, općina i tamo ima zapošljavanja ne po stručnosti nego po političkoj podobnosti. Korupcija, kriminal također su prisutni i mislim da samo jedinstvena akcija i na nivou države i na nivou lokalne samoupravne zajednice mogla bi zaštititi kompletni taj instrumentarij rada javnih poduzeća. I zbog toga mislim da ne bi trebalo odbaciti ovaj prijedlog SDP-a nego bi trebalo raditi i na jednom kompletnom dijelu i lokalnog nivoa a ne samo državnog.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Hvala. Poštovani kolega Bodakoš, dobro ste to primijetili. Ovaj prijedlog SDP-a, ovi zaključci oni nisu remećenje budžetskih stavki, oni nisu mijenjanje iz temelja poslovanja poduzeća. Oni su poziv na pristojnost, doslovno poziv na pristojnost. Odbijanje ovih i ovako napisanih prijedloga i zaključaka je doslovno izrugivanje radu ovog parlamenta. Evo, ja stvarno to mogu reći.
Zahvaljujem. I imamo drugu repliku uvaženi zastupnik Ante Kulušić. Izvolite.
Poštovani kolega Bernardiću, slušajući danas ovu raspravu stvarno je licemjerno slušati jedno, podnijeti jednu interpelaciju a na terenu raditi nešto drugo. Da bi bili vjerodostojni za to što je tamo napisano onda i u Šibeniku, Dubrovniku, Zagrebu treba provesti to što tražite na nivou države vezano za zapošljavanje u gradskim poduzećima. Konkretno, u Šibeniku sve ono što miriši na HDZ je smijenjeno bez ikakvih natječaja, bez ičega gdje su čak direktori tjerani da daju ostavke bez isticanja mandata a mi ovdje danas pričamo kao da smo u Betlehemu. Najprije treba očistiti u svom dvorištu da bi mogli tražiti negdje drugdje. Hvala.
Odgovor na repliku uvaženi zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Treba svugdje, to nije sporno. Evo pričekajte još dva mjeseca pa ćemo vidjeti.
Zahvaljujem. Idemo dalje. Na redu je uvažena zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite. Odustajete? Jako dobro. I onda je na kraju uvaženi zastupnik Vlatko Podnar. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Gospodo državni tajnici, kolegice i kolege. Pa očito da se ovdje radi o odbijanju ove interpelacije iz jednostavnog razloga, zato što i Vlada nema jasnu i određenu politiku prema javnim poduzećima, a pogotovo recimo i prema Hrvatskim šumama koje su u 100%-tnom vlasništvu države i koje gospodare na 47% državnog teritorija. I u samoj raspravi o nalazima Državne revizije također je bilo govora o tome što se sve propušta u Hrvatskim šumama, ali zašto je tome tako? Upravo je Vlada i ministarstvo na kojem se izmijenilo ministri, kad kome treba onda se izmijeni Pravilnik o utvrđivanju naknade za prenesena i ograničena prava na šume i šumskom zemljištu pa se to ne mora platit, pa se mora platit, pa se ovako pa se onako i na taj način se u biti državna imovina pomalo krčmi na različite načine, bez prave naplate i bez pravog traga novca. Također, Hrvatske šume isto dobivaju određena sredstva prema Zakonu o šumama, opće korisne funkcije šuma 0,07% koje su i to je na godišnjoj razini oko 350 do 400 milijuna kuna. A ono što je najgore, nema pravilnika za raspodjelu tih sredstava i na koji način da se ti novci troše. U samoj Energetskoj strategiji gdje je bilo riječi i o biomasi Hrvatske šume su osnovale recimo jednu kćer d.o.o. koja u biti služi za prodaju ogrjevnog drveta. Umjesto da razvija upravo postrojenja i da tu biomasu i energiju koja je raspoloživa u Hrvatskim šumama financira iz ovih sredstava, ona to olako pokriva plaće svojih zaposlenih. Zašto to i nije napravljeno? Jednostavno iz razloga zato što to HDZ-u odgovara, odnosno Vladi odgovara jer prema jednoj izjavi navodno da je bivši predsjednik Vlade rekao pa neću valjda razgovarat sa 16 direktora uprave nego hoću sa jednim, šta će mi to. Očito da upravo to nema politike, nema razmišljanja kud, kako i na koji način sa tim javnim poduzećima poslovat, odnosno kontrolirat ih. Lakše je ovako i cijela priča oko restrukturiranja što bi zasigurno trebalo, ali ne samo restrukturiranja Hrvatskih šuma nego prvenstveno hrvatskog šumarstva jer odnos samog učešća u površinama nije više onaj koji je bio prije. Nije bio ni po Ircima još od 2003., nije bio ni po izbornom programu HDZ-a, a vjerujem da neće biti niti restrukturiranja po novoj studiji Ekonomskog fakulteta od koje je plaćeno isto tako 4 milijuna kuna. Vjerojatno ni od nje nije ništa. Ono što je također bitno, a to je odnos prema drvnoj industriji. Drvna industrija je bila prije u nadležnosti Ministarstva gospodarstva da bi sad prešla u Ministarstvo regionalnog razvoja, šumarstva i vodnoga gospodarstva. A sami razlog govori jednostavno jedna stvar da je 2008. raspoređeno 140 tisuća kubika hrasta, trupaca, kojega nije bilo u proizvodnji Hrvatskih šuma, ali direktno od ministarstva raspoređeno. Znači, nema niti tržišnog natjecanja, nema niti javnih natječaja za prodaju nego se sve to svodi na nekih 5% prodaje putem javnog natječaja, eto tek toliko da nešto možemo reći da ima. U samom izvješću o Državnoj reviziji javna nabava je oko 50% na upravama šuma, a 50% je na direkciji. Interesantno, direkcija nabavlja i pogađa uredski materijal za sve šumarije kojih ima na cijeloj Republici Hrvatskoj oko 170. Davno prije jedan mi je kolega rekao, ej moj kolega kad sam ja dogovarao 200 kg boje u svojoj trgovini onda sam mogao sa tim svojim trgovcem eventualno otići na neko piće. E ali sad kad se nabavlja 170 puta 200 pa ovo pa ono, e onda to više nije samo piće u nekom kafiću. Ono što je također zanimljivo, pitaju me kolege na terenu koja je razlika između jednočlane uprave i peteročlane uprave. Ne, kaže, nema razlike. Jedino što ova donosi pet puta sporije odluke. A i ta uprava je napravljena prema stranačkoj podobnosti i pripadnosti, nadzorni odbori također, a skupština se mijenja prema resornom ministarstvu kad koji ministar je tamo i onda vodi svoju, da tako kažem, malo privatniju politiku prema šumarstvu odnosno prema drvnoj industriji. Evo i to su jedni od razloga zbog čega Vlada ne prihvaća ovu interpelaciju, jer bi s time otkrila i da nema kvalitetne politike prema pojedinim javnim poduzećima, odnosno u državnom vlasništvu. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku. Uvažena zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
U svojoj raspravi kolega najviše ste se doticali Hrvatskih šuma. Hrvatske šume, u biti njihovo poslovanje vrlo su zagonetna stvar. Ona su u biti država u državi, oni imaju poseban jedan specifičan položaj za razliku od svih ovih ostalih poduzeća koja posluju ovako kako posluju i što država brani, odnosno vlast brani da se bilo što tu ispita, ako nešto se već otkotrlja na vidjelo eto ono što se i ne može zataškati. Ali Hrvatske šume i njihovo poslovanje jednim dijelom uprave Hrvatskih šuma, pogotovo u sprezi sa djelovanjem određenih jedinica lokalne samouprave je puno šira tema koja se u konačnici možda svede upravo i na ovo, ne samo kako se posluje, kojom brzinom i na način kako se posluje. Kako zemljište koje je šumsko zemljište odjedanput može postati, i to je način poslovanja, dakle raspolaganja, to je još čak puno opasnije nego gdje će otići novac, jer i to ćemo nekako sanirati. Ali odricanje od onoga što je još Hrvatskoj preostaloj, dakle kao što je bila sudbina devedesetih godina sa društvenim poduzećima. Sada se na takav način umjesto da budu zaštitnici šuma i šumskog područja, dakle preko noći u suradnji sa određenim jedinicama lokalne samouprave i kad se to radi o konkretnoj osobi pretvara se u građevno već prema potrebi.
Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Vlatko Podnar. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa kolegice Ingrid, upravo ste naznačili jedan problem, a to je tko upravlja i tko gospodari državnim zemljištem. I tu je jedan od razloga restrukturiranja hrvatskog šumarstva, ne Hrvatskih šuma, nego hrvatskog šumarstva da se razgraniči tko upravlja, a tko gospodari. Hrvatske šume, odnosno bilo šumska gospodarstva ili nije bitno kako ih nazivamo moraju biti za gospodarenje šumama. A upravljanje državom i državnom imovinom, šumama i šumskim zemljištima mora biti netko drugi, a to je prvenstveno ministarstvo. No međutim, tu imate problem i još jedan drugi. U ministarstvo je maltene Hrvatske šume, a inspekcija vam je pod ministarstvom. I sad iz Hrvatskih šuma dolaze u inspekciju i onda nadziru te iste Hrvatske šume što nema nekako baš logike.
Zahvaljujem. I time je rasprava gotova. U ime predlagatelja, zaključno uvaženi zastupnik Gordan Maras. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo zaključno bih se zahvalio svim zastupnicima koji su sudjelovali ili kroz repliku ili kroz izlaganje u ovoj raspravi. Drago mi je što je za razliku od prošle točke Klub zastupnika HDZ-a rekao svoj stav. Ja bih pozvao ostale klubove s obzirom da nisu učestvovali u raspravi. Možda je još moguće dobiti većinu s obzirom na broj zastupnika koji se još nisu javno opredijelili za ovu interpelaciju jer u njoj zbilja nema ništa loše, ništa sporno. Čuli smo i od strane vladajuće stranke da Vlada radi puno, da želi transparentnost, da ima inicijative. Pa ako bi bilo dobro da u praksi se to i pruži ta mogućnost da se zbilja takve stvari zažive. A da je to zbilja potrebno ja ću pokušati još možda sa nekoliko podataka osvježiti i ovu raspravu. Ali i možda pomoći određenim zastupnicima da promijene možda svoje mišljenje. Kada pogledate podatke za 1000 najvećih kompanija u 2008. godini s obzirom da je to zadnje izvješće koje imamo još za 2009. nisu predana izvješća vidjet ćete da kompanije u vlasništvu Republike Hrvatske ili pod utjecajem ne mora biti u većinskom vlasništvu, ali gdje država ima veliki utjecaj i čak presudnu ulogu zauzimaju visoka mjesta na toj listi. INA industrija nafte na žalost više nema utjecaja, ali tada je imala država. Sada je prepustila upravljačka prava potpuno, samo dva posto dionica ima manje udjela u kompaniji. INA je prva kompanija u Hrvatskoj bila. Ostvarila je milijardu kuna gubitka u toj godini. Nakon toga Hrvatska elektroprivreda 11 milijardi kuna prihoda 13 milijuna kuna gubitka. Kada gledate onda slijede pozitivne firme i prva ili druga negativna koja je po redu je Brodosplit brodogradilište, ovo čuveno brodogradilište gdje smo imali ovu aferu sa 6 milijuna dolara, odnosno 500 milijuna gubitaka. Nakon toga Croatia airlines 90 milijuna gubitaka. Sve tvrtke među, na prvoj stranici među 50 najjačih, a gubitke koje su ostvarili zbilja su impozantni. Kad gledamo recimo i komparaciju sličnih tvrtki, neke su dominantne, neke manje dominantne na tržištu vidi se opet ogromna razlika. Evo, državna tvrtka Croatia osiguranje u kojoj smo sada imali promjenu direktora koji je bio pohvaljen kao izvrstan. Dobio je nagradu menadžera godine vidimo da je tvrtka završila sa 68 milijuna kuna dobiti, a dobit u odnosu na imovinu i na prihode je 2,1 odnosno 1%. Kada gledate komparabilne kompanije, ja ću ovdje uzeti Euroherc ono ima tri puta veću dobit u odnosu na imovinu i u odnosu na prihode. Znači, i tamo gdje tvrtke ostvaruju dobit u državnom vlasništvu ne znači da one ne mogu biti još i efikasnije. Apsolutno mogu biti efikasnije i razlog što tome nije slučaj je zbog toga što nemamo dobru kontrolu nad njima. Nemamo dobru kontrolu iz starta kroz nadzorne odbore, nemamo dobru kontrolu i nemamo efikasne uprave u tim poduzećima. Jer kako objasniti da evo sad napravimo zamjenu u Upravi Croatia osiguranja, dovodimo čovjeka sa strane i očekujemo da će tvrtka opet funkcionirati kao što je funkcionirala i do sada. Znači te stvari, a da se radi o velikom novcu, Croatia osiguranje je 3 milijarde i 200 milijuna kuna godišnje. Znači, mi se jednostavno na razini politike igramo sa takvim vrijednostima i sa imovinom ogromne vrijednosti hrvatskih građana. To jednostavno ne bi trebao biti slučaj u Hrvatskoj i jednostavno bi trebali prestati sa tom praksom. Zbog toga SDP, ali gledajte sad još jednu situaciju koja je vrlo zanimljiva. Kada pogledamo poduzeća gdje vlasnički su povezani neki ljudi iz vlasti ta poduzeća rade vrlo dobro. Evo IGH ima veliku dobit. Znači, kada se brine o vlastitoj imovini IGH radi dobro, ali kada se brine o državnoj imovini ministri nisu na razini zadatka koji bi se od njih očekivao, jer su oni ipak predstavnici i skupštine najčešće u državnim tvrtkama, a negdje i kao predsjednici nadzornih odbora. Zbog toga smatram da, i mi smatramo u Klubu zastupnika SDP-a da zbilja nema ništa loše u ovom materijalu, da i HDZ i SDP i sve stranke u Hrvatskoj imaju interes da te tvrtke posluju što bolje. U ovim zaključcima se traže samo izvješća, traži se plan poslovanja, traži se to da se nadzorni odbori promijene ako ne valjaju. Opet kažem ne inzistiramo na javnim natječajima, jer nadzorni odbor se može mijenjati i skupština je ta koja zastupa interes vlasnika. Tražimo suprotnost tome javne natječaje za uprave što je puno bitnije, jer se potpisuje rekao sam ugovor na određeno vrijeme na koje vodite firmu. Postavljaju se ciljevi itd. To je bitno propisati javnim natječajima. Tražimo od toga da ukoliko ima ikakvih sumnji da nadzorni odbor i određene državne institucije provedu nadzor ja zbilja ne vidim iz čega i zbog čega Vlada odbija ono za što se ona isto navodno zalaže. Ako se zalaže zbog čega ne bi prihvatila ovakav prijedlog. Čitav niz prijedloga je opozicija prihvatila kada su bili u interesu Hrvatske. Ovaj prijedlog je definitivno u interesu Hrvatske i hrvatskih građana. I jedino što se može zaključiti da se a priori odbija zbog toga šta ga je opozicija prihvatila. Ali dobro. U slučaju da ga sad odbijemo prihvatit ćemo ga kad budemo mi imali većinu. Hvala lijepo.
Dobro. Time smo znači zaključili raspravu, i glasovat ćemo kad se steknu za to potrebni uvjeti.
Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske u ulozi Vlade Republike Hrvatske u upravljanju i kontroli poduzeća u vlasništvu Republike Hrvatske. Predlagatelj: 20 zastupnika kluba SDP-a. Rasprava je zaključena. Vlada Republike Hrvatske predložila je Hrvatskom saboru slijedeći zaključak: "Odbija se Interpelacija o radu Vlade Republike Hrvatske u ulozi Vlade Republike Hrvatske u upravljanju i kontroli poduzeća u vlasništvu Republike Hrvatske.". Dajem na glasovanje zaključak Vlade. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Prijedlog zaključka Vlade Republike Hrvatske prihvaćen je sa 77 glasova za, ništa suzdržanih i 37 protiv. ... [[Upadica se ne čuje.]] Izvolite.
... [[Govornik je naknadno uključen, ne čuje se.]] ali zbog čega se u slučaju kad se podnosi interpelacija glasa o zaključku Vlade a ne o prijedlogu interpelacije. Zašto se glasa u ton inverznom obliku? Je li to proizlazi iz nekakvog poslovnika ili iz vaše volje jer bi bilo logično kad je u pitanju interpelacija da se onda glasa najprije o interpelaciji a ne o prijedlogu Vlade.
... [[Govornik nije uključen, ne čuje se.]]
Mi smo glasovali ali zato i nisam htio da ne ometam glasovanje. Ali molim vas, razmislite o tome jer ovo nije logično.
Još ćemo jednu točku danas odraditi, a to je točka 12. – - Godišnje izvješće o državnim potporama za 2008. godinu Predlagatelj: Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja podnijelo je ovo izvješće na temelju članka 20. Zakona o državnim potporama. Prijedlog akta primili ste poštom. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli Odbor za gospodarstvo, Odbor za razvoj i obnovu, Odbor za regionalni razvoj, šumarstvo i vodno gospodarstvo i Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu. Žele li predstavnici predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvažena Olgica Spevec, predsjednica Vijeća. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane zastupnice i zastupnici. Ja se nadam da ćete imati još malo strpljenja odslušati o izvješću o državnim potporama. Ako je nešto promaklo ja ću pokušati u ovom kratkom govoru to apostrofirati najvažnije točke izvješća. Dakle, godišnje izvješće sadrži pregled državnih potpora za 2008. godinu i konačne podatke o potporama dodijeljenim u 2006. i 2007. godini, za sve gospodarske sektore uključivo poljoprivredu i ribarstvo, a prema kategorijama i oblicima potpora. Moram vas podsjetiti da sukladno Zakonu o državnim potporama i relevantnoj pravnoj stečevini Europske unije državnim potporama se ne smatraju pomoći građanima, transfer iz državnog proračuna jedinicama lokalne i regionalne odnosno samouprave, sredstva za izgradnju infrastrukture, a niti mjere ekonomske politike kojima se na općoj razini snižavaju porezi, doprinosi ili druga davanja. Također moram naglasiti da Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja sukladno Zakonu o državnim potporama nije nadležno za kontrolu potpora u poljoprivredi, ribarstvu i šumarstvu. Dakle, kada bi na takav način promatrali ovo izvješće onda možemo vidjeti da je tijekom 2008. godine Republika Hrvatska dodijelila državnih potpora u iznosu od 8 milijardi i 810,5 milijuna kuna, što je za oko 18% ili za milijardu i 884 milijuna kuna manje nego u prethodnoj 2007. godini, kada su potpore iznosile oko 10 milijardi i 700 milijuna kuna. Udio potpora u bruto domaćem proizvodu u 2008. godini iznosio je 2,57% što je za oko 24% manje nego u 2007. godini, kada je taj udio iznosio 3,4%. Također važan pokazatelj stvarne visine državnih potpora je i podatak da po zaposleniku u Hrvatskoj državne potpore su iznosile oko 5 tisuća i 670 kuna, a po stanovniku nešto iznad 2 tisuće kuna. Drugim riječima svaki zaposleni građanin Republike Hrvatske odrekao se nešto više od jedne prosječne mjesečne neto plaće za državne potpore, a svaki građanin oko 2 tisuće kuna. Detaljna analiza potpora i njihova struktura u 2008. godini, ali i razdoblju od 2004. otkad agencija prati i izvješćuje ovaj Visoki dom o državnim potporama pokazuju kontinuirani rast potpora namijenjenih poljoprivredi, ribarstvu i šumarstvu, dok se istodobno smanjuje kako apsolutni iznos, tako i udio potpora namijenjenih ostalim sektorima, odnosno sektoru industrije i usluga. Primjerice u 2008. godini potpore poljoprivredi iznosile su 3 milijarde i 537,7 milijuna kuna, one su više za 10,2% nego 2007. godine i čine 40% u strukturi potpora. Istodobno potrebe za industriju i usluge u istoj dakle 2008. godini iznosile su 5 milijardi i 272,8 milijardi kuna i bile su manje za 30% nego u 2007. godini, a njihov udio sad je već pao na 60%. Nadalje, analiza strukture potpora sektoru industrije i usluga pokazuje da je gotovo 70% tih potpora ili oko 3 i pol milijarde kuna usmjereno prema nekoliko sektora, i to sektoru prometa, Hrvatskoj radioteleviziji, brodogradnji, turizmu. Znatno manji dio potpora, dakle oko milijardu i 200 milijuna kuna ili 23% od ukupno dodijeljenih potpora u ovom sektoru industrije odnosio se na potpore namijenjene horizontalnim ciljevima, kao što su istraživanje i razvoj, malo i srednje poduzetništvo, zapošljavanje, obrazovanje i usavršavanje, zaštita okoliša, uštede energije, kultura. Dakle spomenuta pretežito sektorska struktura potpora pokazuje da postojeći sustav potpora još uvijek ne može značajnije utjecati na povećanje izvoza ili promjenu strukture hrvatskog izvoza koja je desetljećima gotovo ista. Kako bi se to postiglo i kroz potpore utjecalo na snaženje hrvatskog gospodarstva omogućilo djelotvorniji učinak potpora na konkurentnost hrvatske industrije, potrebno još s većom odlučnosti mijenjati pristup politici potpora. Drugim riječima, potrebno je provesti nužne reformske zahvate koji će rezultirati restrukturiranjem onih sektora industrija koji unatoč potporama i podršci države nisu u stanju osigurati pretpostavke za dugoročno održivo tržišno poslovanje, a s druge strane povećavati potpore namijenjene uklanjanju tzv. tržišnih neuspjeha, odnosno one potpore kojima država pomaže tamo gdje tržište ne može dati učinke, kao što su već spomenuti horizontalni ciljevi. No, ipak … [[Govornica se ne razumije.]] rekla bih, stvari se kreću. U prethodnoj, dakle u toj 2008. bilježimo i nekoliko pozitivnih trendova. Naime, usklađivanje propisa o potporama sa pravnom stečevinom EU koja potiče upravo dodjelu potpora za spomenute horizontalne ciljeve, te uspostava sustava kontrole potpora koje provodi Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja postupno mijenjaju sliku potpora u Hrvatskoj. Pozitivni trendovi ogledaju se u smanjenom iznosu potpora na općoj razini, dakle one su manje 18% nego što su bile godinu dana prije, i što je još značajnije dolazi do postupnog smanjivanja udjela sektorskih potpora u ukupno dodijeljenim potporama i također ono što je još bitnije rastu horizontalne potpore. Pritom posebno treba izdvojiti rast potpora za malo i srednje poduzetništvo koje su primjerice u 2008. godini za preko 200% više nego u 2007. godini. Također, rast potpora za zaštitu okoliša i uštedu energije koji je bio po stopi do 80% potpora zapošljavanjem, istraživanje i razvoj ukazuje na spomenute pozitivne vjetrove. Dakle, razvidno je da se sustav potpora može i mora mijenjati. Ne samo radi zahtjeva EU već i da bi on dao najbolje rezultate. A koji su to? To su sa što manje sredstava poreznih obveznika i sa što manje negativnih učinaka na tržišno natjecanje u najvećoj mogućoj mjeri osigurati pomoć hrvatskom gospodarstvu kako bi ono bilo uspješnije i konkurentnije. Dakle, radi se o potrebi još odlučnijeg preusmjeravanja potpora na ciljeve koji doprinose gospodarskom rastu i osiguravaju pomoć poduzetnicima. Ne kako bi oni opstali na tržištu već kako bi unaprijedili svoje poslovanje i postali konkurentni. Pritom da bi sustav potpora bio učinkovitiji i transparentniji, pristupačniji korisnicima i u konačnici jeftiniji bit će potrebno sagledati mogućnosti optimalizacije broja davatelja državnih potpora, odnosno provesti veću koncentraciju potpora na jednom ili barem na svega nekoliko mjesta. U Agenciji naime smatramo da je oko 20-ak davatelja potpora na razini države zasigurno previše. Da to dovodi do nepotrebnog rasipanja sredstava, odnosno novca poreznih obveznika, povećava troškove dodjele potpora kako na strani države tako i na strani samih korisnika. Te da u konačnici bitno smanjuje učinkovitost potpora. U isto vrijeme davatelji potpora, osobito kada se radi o dodjeli nepovratnih sredstava kroz subvencije, morat će više pozornosti usmjeriti na sustav kontrole namjenskog korištenja dodijeljenih sredstava, odnosno pratiti učinke dodijeljenih potpora po određenim programima i prema tome vršiti reviziju tih programa potpora. Zaključno, oblikovanje i provedba politike državnih potpora u nadležnosti su državnih tijela, davatelja potpora, dakle na nacionalnoj, općinskoj ili županijskoj razini. Posao agencije je ocjena sukladnosti tih programa sa zakonom kao i kontrola dodijeljenih potpora i nalaganje povrata nezakonito dodijeljenih potpora. I naravno izvješćivanje ovog Visokog doma i hrvatske javnosti o potporama. Polazeći od nacionalnog interesa povećanja konkurentnosti domaćeg gospodarstva, osobito u vrijeme skorog članstva u EU, na jednoj strani, a ograničenih sredstava na drugoj, razvidno je da buduća politika potpora mora biti jasnije definirana i usmjerena na unaprijed utvrđene ciljeve i prioritete. I sa efikasnom kontrolom i ona također mora predstavljati manji teret za sve porezne obveznike. Ne zaboravimo, kod dodjele svake potpore potrebno je imati u vidu da se radi o sredstvima koji su rezultat rada i aktivnosti najboljih i najefikasnijih poduzetnika. Ali da se radi i o sredstvima svih hrvatskih građana, poreznih obveznika. A što im se više uzme to će oni sve manje ulagati u nove tehnologije, nove proizvode i nova tržišta, odnosno sve manje sredstava ostaje za potrošnju koja onda potiče i proizvodnju. Zato pri oblikovanju politike potpora treba imati mjeru i dobro procijeniti mogu li hrvatski porezni obveznici podnijeti pritisak i stalne zahtjeve za što više potpora i državnih intervencija. Treba razmisliti nije li kriza vrijeme kad treba odlučnije mijenjati dosadašnju politiku potpora ili će se kriza koristiti kao dodatni argument kako bi se još više uzelo od onih dobrih i dalo onima čije su šanse za opstanak na tržištu minimalne ili nikakve. I na taj način zaustavilo nužne reformske zahvate. Ne zaboravimo također da solidarnost ne znači samo solidarnost u redistribuciji, raspodjeli zarađenog, već solidarnost podrazumijeva i solidarnost pri zarađivanju i trošenju novca poreznih obveznika. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Želi li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Koliko vidim ne. Onda otvaram raspravu i prvo su na redu klubovi. U ime kluba HNS-a uvaženi zastupnik Zlatko Koračević. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, predstavnici agencije, gospođa ravnateljica sa suradnikom. Državne potpore, Izvješće o državnim potporama za 2008. godinu je točka dnevnog reda u ove kasne sate. Potpore u koje je svaki naš zaposleni uložio jednu svoju prosječnu mjesečnu plaću. Mislim da ta konstatacija zavređuje jednu posebnu pozornost prema ovom izvješću, prema tim sredstvima. Neću da ispadnem, ne želim da ispadne da prigovaram, i vrijeme kad raspravljamo o toj točki, ali mislim da rasprava o toj točci zavređuje jedan sasvim odgovorniji pristup nas u Hrvatskom saboru. Jer svaki građanin, svaki zaposleni izdvaja jednu prosječnu mjesečnu plaću, znači odriče se te plaće, u korist potpora koje su u 2008. godini bile na nivou 8 milijardi i 800, 2007. 10 i 700, 2006. 9 i 400 milijardi. Samo izvješće, i to želim vrlo jasno reći odmah na početku rasprave, da će klub HNS-a podržati ovo izvješće. Izvješće je izuzetno kvalitetno napravljeno, uobičajeno i standardno kvalitetno kao i svih ovih godina jer svake godine raspravljamo o tom izvješću, a posebno iz razloga koji proizlaze kao zaključak agencije vezano na cjelokupni sustav potpora i cjelokupnu našu odgovornost prema tim potporama. I potvrđuju iznova potrebu za jednom temeljitom, koja je doduše prisutne iz godine u godinu sve snažnije, ali temeljitom i raspravom a i temeljitom promjenom sustava davanja potpora, a kada velim sustava davanja potpora to je da za svaku potporu kada se daje, a daje se temeljem nekog plana, temeljem nekih strategija, pitanje da li se ikada napravila bilo koja analiza učinka određene strategije koju su pratile te potpore bez obzira u kom sektoru. Vrijeme koje je pred nama, a to je proces uključivanja u Europsku uniju definitivno nam nameće tu potrebu i to je jedan od razloga zašto i zbog čega treba uložiti dodatni napor za što brže uključivanje u Europsku uniju, pored onih ostalih opcija i potencijala koje nam nosi naš ulazak u Europsku uniju. I prema tome vrlo je jednostavno. Iz ovog izvješća proizlazi nekoliko pitanja. Prvo, koja je učinkovitost tih potpora? Da li je napravljena Cost-benefit analiza bilo od koje potpore? I posebno da li davatelji potpora rade analizu? Prije svega davatelji potpora. Vrlo jednostavno. Nešto smo napravili, košta nas toliko i toliko novaca i da li to što smo napravili smo mogli napraviti za manje novaca? Vrlo jednostavno. I mislim da je to obveza svakog davatelja potpora. I mi u klubu Hrvatske narodne stranke potpuno podržavamo i naš je stav i ne samo sada nego svake godine kada raspravljamo o izvješću, a to je da je potrebno smanjiti broj davatelja potpore, da treba broj davatelja potpore optimalizirati, a da bi učinci potpora u konačnosti dali veći rezultat. Poljoprivreda jedna naša vječita tema koja doduše nije predmet praćenja Agencije za tržišno natjecanje, ali nam je poznata dimenzija godišnjeg davanja potpora iz državnog budžeta, po razno-raznim osnovama i s druge strane učinci u samoj poljoprivrednoj proizvodnji. Područje koje je kao predsjednik Odbora za regionalni razvoj posebno pratim, a imali smo nedavno i Zakon o regionalnom razvoju i uskoro i jučer tematsku sjednicu na temu strategije regionalnog razvoja, govori sljedeće. Mi godišnje negdje oko 5 milijardi kuna izdvajamo za regionalni razvoj, mi imamo negdje oko 275 općina i gradova pod statusom potpomognutih područja bilo posebne državne skrbi, bilo brdsko-planinska, bilo otoci. I to već dugi niz godina. Imamo danas jednu situaciju, a to govori analiza koja je prethodila analizi Strategije regionalnog razvoja, da prema novom sustavu izračuna ili po ovom novom sustavu definiranja potpomognutih područja, to je indeks razvijenosti koji u nekom postotku koji još nije utvrđen jer ga donosi Vlada, koji je u nekom postotku na nacionalni prosjek definira koja općina ili koji grad ulazi u sustav potpomognutih područjima. Prema jednoj procjeni i strategije 84% općina i gradova koji su do sada bili u potpomognutim područjima, područjima od posebne državne skrbi i novom kategorizacijom ulaze u potpomognuta područja. Znači koji su učinci dosadašnjih davanja potpora tim općinama i tim gradovima? Razumijem prvu skupinu, razumijem djelomično drugu skupinu. Ali se postavlja pitanje za treću skupinu općina i gradova koji imaju kategoriju posebne državne skrbi treće skupine. Ili još jedan podatak učinkovitosti potpora u potpomognutim područjima. Sve općine i gradovi koji su uključeni u potpomognuta područja su na 63% nacionalnog prosjeka prihoda po glavi stanovnika. A 160 općina i gradova, 160 jedinica lokalne samouprave koje nisu uključeni u potpomognuta područja su ispod 50% nacionalnog prosjeka. Prema tome, to govori o učinkovitosti financiranja i regionalnog razvoja i politike regionalnog razvoja, a slijedom toga i svih dosadašnjih potpora koje su išla u tom pravcu i daje kompletnu sliku i podršku zaključcima koje smo čuli i od Agencije za tržišno natjecanje i nešto što svi znamo vrlo dobro i što nam je svima poznato. Mi u klubu Hrvatske narodne stranke naglašavamo potrebu kao i uvijek do sada kao i svakom prilikom kada je to moguće, da davatelj potpore napravi Cost-benefit potpori prije nego je daje, učinke potpore da analizira strategije koje imamo da se analiziraju. Isključivo zbog odgovornosti prema poreznim obveznicima koji izdvajaju ta sredstva za potpore, a posebno imajući u vidu ovaj podatak, a to je da svaki zaposleni građanin jednu svoju prosječnu plaću izdvaja za potpore, potpore koje u konačnosti ne daju prave efekte. I tu je sada naša obveza. I zato podržavamo pored ostalog podržavamo i ovo izvješće i upozoravamo na potrebu snažnije odgovornosti i racionalnosti, a posebno izračuna svake potpore koja ide iz centralnog budžeta. Hvala.
Zahvaljujem. Sada je na redu klub HDZ uvaženi zastupnik Dragan Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana predsjednice vijeća. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će Godišnje izvješće o državnim potporama. I evo u ovom uvodnom dijelu možda treba pogledati kakva je situacija s našim potporama u odnosu prema Europskoj uniji, dakle i starim zemljama članicama Europske unije i svih 27. Naime, udio u bruto društvenom proizvodu ako se uzmu u obzir sve potpore osim poljoprivrede, ribarstva i prometa je u Europskoj uniji i 12, i 15 i 27 negdje oko 0,4%. Ono što je važno također kao podatak je da u tih 0,4% udio horizontalnih i regionalnih potpora je 80%. Kod nas je situacija posve drukčija. Dakle, udio u bruto društvenom proizvodu je 1,93% za 2007. godinu dok je udio horizontalnih i regionalnih potpora oko 24%. Sigurno je da sa takvom strukturom ne možemo biti zadovoljni i da u budućnosti takvu strukturu treba mijenjati, dakle treba smanjivati ove sektorske potpore, posebice potpore koje su bile vezane uz sanacije i restrukturiranja ali jasno iz godine u godinu i jačati horizontalne potpore dakle koje uključuju i istraživanje, razvoj, zaštitu okoliša, uštedu energije, potpore prema malim i srednjim poduzetnicima i isto tako jačati i povećavati udio regionalnih potpora. Iako nije agencija nadležna za poljoprivredu i ribarstvo treba kazati da situacija u kojoj 2006. godine imali smo udio poljoprivrede 26% u ukupnim potporama da se to popelo na 40%, da ta situacija nije dobra i nije održiva. Svi smo poticaje u poljoprivredi,n o oni moraju biti efikasniji. Treba spomenuti i činjenicu da kod ulaska u 2004. godine deset tranzicijskih zemalja u Europsku uniju da su one tim ulaskom realizirale samo 25% od ukupnih potpora koje su dobivale stare zemlje članice i to upravo iz razloga da se ne bi uspavalo, da se ne bi strukturne reforme zaustavile i da bi to na neki način bio poticaj da se i dalje radi na strukturnim reformama. Isto tako, pitanje efikasnosti tih potpora. Prema tome, dok se doista do kraja ne ustroji agencija za plaćanje, dok se ne uvede satelitski nadzor usjeva i nasada još uvijek te potpore neovisno o njihovoj veličini neće biti dovoljno efikasne. I samo na kraju bih htio kazati, možda djelom i ponoviti ovo što je predsjednica rekla. Imamo potpore sa 20 razina, sa 20 punktova. Isto tako kada govorimo o državnim potporama na razini jedinica lokalne i područne samouprave onda vrlo često dolazi do duplirana, dakle gdje i na lokalnoj razini i na državnoj se natječu ili poduzetnici ili udruge, ili istraživači, znači natječu se i za državne potpore i za lokalne potpore, dobivaju te potpore i sa jedne i sa druge razine što svakako nije dobro, ta preklapanja treba zaustaviti i sigurno je da treba raditi na daljnjem nadzoru ali moguće je i uspostaviti jedinstveni registar i centralizirati dodjelu potpora kako bi se uveo što efikasniji mehanizam nadzora. I na kraju klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će ovo izvješće.
Zahvaljujem. I sada je na redu klub SDP-a uvaženi zastupnik Davor Bernardić. Izvolite.
Pa evo kada govorimo o Izvješću o državnim potporama, onda se treba osvrnuti na par stvari koji su rekli prethodnici ali i sama izvjestiteljica a vezana je na ono što se s njima želi postići i vezana je na ono na koji način se one primjenjuju i gdje se sve primjenjuju. Sad je kolega iz HDZ-a vrlo jasno rekao da postoji dupliranje državnih potpora i to je isto tako točno i na lokalnoj i na državnoj razini. No međutim, postoji dupliranje državnih potpora raznih oblika subvencije iz predpristupnih fondova Europske unije i centralne države, konkretno za subvencije u poljoprivredi, postoji to. No međutim, čiji je to zadatak pratiti, čiji je to zadatak analizirati, čiji je to zadatak sve obuhvatiti, čiji je to zadatak predložiti. Pa onda između ostalog dolazimo do zaključka da je to upravo i zadatak agencije koja prati tržišno natjecanje od 2003. godine. Prijedlog toga kako da to provede Vlada bi trebao upravo ići vjerojatno od njih, ono što meni zvuči kao logično. Kada govorimo o državnim potporama onda treba napomenuti da je od kad je 2003. godine Hrvatska prihvatila Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju nakon što je osnovana Agencija za tržišno natjecanje mi smo se morali obvezati, prihvatiti pravila igre kakve traži Europska unija i sukladno tome je ova agencija imala zadatak koji nije jednostavan a to je smanjivanje potpora, pogotovo sektorskih potpora koje uglavnom u Hrvatskoj idu nekonkurentnoj industriji a Europska unija preza od toga odnosno ne želi da se gubitašima sektorske potpore poput brodogradnje, poput određenih drugih sektora koji se favoriziraju na taj način da se favoriziraju gubitaši odnosno da ih se stavlja u povoljniji položaj u odnosu na druge koji su na tržištu. Zato i ne čudi ovaj podatak da je preko 50% svih potpora u Europskoj uniji horizontalnih potpora, da je u rastu također i trend regionalnih potpora, znači onih potpora koje se dodjeljuju da bi se zadovoljio ravnomjerniji regionalni razvoj i da je taj negdje podatak ukupan iznos tih horizontalnih potpora kad se zbroje zajedno s regionalnima tu negdje blizu ovog iznosa o kojem je govorio kolega Kovačević oko 80%. Ono što u ovom izvješću također stoji a to je podatak koji se može s time uspoređivati da je kod nas taj iznos horizontalnih potpora negdje na razini 25%. No međutim, 25% to je vjerojatno ste uključili nekakve potpore koje imaju europski karakter budući da sam ja došao do podatka da je taj iznos potpora 13,53%. Samo malo, da vidim, te brojke mi onda ne štimaju. Znači, regionalne potpore i potpore dodijeljene lokalnoj razini, znači prema EU metodologiji. Znači to je vjerojatno ovaj iznos u 2008. uvećan sa 1,2 milijarde na 1,774 milijarde. To vam je stranica 13, evo sam sam se zapitao, sam sam odgovorio. Kad govorimo o potporama ono što također treba brinuti je način dodjele potpora, a u Hrvatskoj je općenito način dodjele potpora najviše putem subvencija. Direktne dotacije iz državnog proračuna su naime transparentniji oblik državnih potpora i one definitivno u sebi sadržavaju diskrecijski kriterij, kriterij koji je sklon selektivnom pristupu, kriterij koji je sklon čak i korupciji, kriterij od kojeg razvijene zemlje bježe. Zato se subvencije na način na koji se dijele u Europskoj uniji dijele više projektno, manje programski i stoga je ovaj nivo odnosa potpora u Europskoj uniji bitno drugačiji. Te horizontalne potpore upravo i na tragu ovoga što je kolega iz HNS-a rekao bi trebale dovesti do stvaranja nove vrijednosti, odnosno one za rezultat u Europskoj uniji imaju upravo ulaganje u proces, znači u višu tehnologiju koja u pravilu ima za rezultat ulaganje tj. stvaranje nove vrijednosti. Kod stvaranja nove vrijednosti to je dobro za sve. To je dobro za onog tko proizvodi budući da će bolje prodati, to je dobro za državu budući da će više ubrat i to je dobro za zapošljavanje budući da će se više ljudi zaposliti. E sada, ono što je glavni problem Hrvatske, što i mi u ovom izvješću, a to je nešto na tragu onog što je kolega Koračević govorio, nemamo način odnosno nemamo prikaz cost benefit analize, na koji način su sredstva upotrijebljena, kome su dala, koliko je nove vrijednosti stvoreno. To je jedan ozbiljniji pristup i to je jedan pristup koji bi sigurno mogao trasirati put za sljedeća izvješća. Stoga i ovo izvješće je skup podataka koje možemo tumačiti na ovaj ili onaj način, ali onog strateškog cilja, cilja cost benefit analize u njemu nema i on se jednostavno ne vidi. Pogotovo se ne vidi kad znamo da je hrvatsko gospodarstvo pogotovo u 2008., a sad u prošloj godini 2009. počelo doživljavati velike probleme i da se bori sa hrpom, mogao bih to tako reći, raznih prepreka i upravo zbog toga takav sustavan pristup dodjeljivanju potpora i izvješću o danim potporama bi trebao postati u budućnosti sastavni dio ovog izvješća. Ja mislim da se to može napraviti. Pitanje je koliki su kapaciteti, no mislim da to ne bi trebao biti problem za sveobuhvatnije raspolaganje potporama. Poljoprivreda i ribarstvo, znači naš udio državnih potpora se u 2008. smanjio što ohrabruje i u 2009. će još past za 500 milijuna što je i temeljni cilj, jedan od temeljnih ciljeva Agencije za tržišno natjecanje upravo da smanji pogotovo ove sektorske potpore u procesu pristupanja Hrvatske Europskoj uniji. No međutim, treba napomenuti da se udio u poljoprivredi i u ribarstvu itekako povećao i to je nešto što definitivno ne ohrabruje i nešto što čini hrvatsku poljoprivredu ovisničkom o dotacijama iz državnog proračuna. Ona nije konkurentna, ona nije poduzetnička već je ovisnička. I nažalost kada dođemo u situaciju da ćemo biti blizu tržišta, jednog jedinstvenog tržišta Europske unije onda će mnogi od naših poljoprivrednika nažalost morati pretrpjeti stvari i suočit se sa stvarima na koje ih nitko do sad nije upozoravao. To je ono što je veliki problem i što će biti veliki problem, pogotovo ako brzo uđemo u Europsku uniju. Također, iščitavajući ovo izvješće može se vidjeti da u strukturi horizontalnih potpora je jako mali dio, to je ujedno i zamjerka na neki način kriteriju dodjeljivanja potpora, izdvojen za zapošljavanje. Znači, zapošljavanje je jedan od važnih segmenata poticanja zapošljavanja, potpore za zapošljavanje svakog razvijenog, pa i onog nerazvijenog gospodarstva, znači svakog gospodarstva. Kod nas je udio tih potpora blizu 0,2% bruto društvenog proizvoda. To je manje i to nekoliko puta manje nego u mnogim tranzicijskim zemljama u regiji. Ne znam da li to znate, ali taj podatak treba reći, mada je to velik dio ovog kolača za horizontalne potpore. Znači, 55% svih horizontalnih potpora, znači preko pola tih svih horizontalnih potpora ide za zapošljavanje. Ali s druge strane taj dio koji ide za zapošljavanje je po nekoliko puta manji nego u tranzicijskim zemljama u regiji, a kamoli u razvijenim europskim zemljama. Evo, mi smo na ovo izvješće koje je objektivno prikazalo u makropodacima ono što su državne potpore. Upućujemo i apel da se upravo s ove strane dupliranja potpora, sveobuhvatne analize, cost benefit analize državnih potpora i sama agencija angažira kako bi u budućnosti mogli imati, pa ja se nadam već i sljedeće godine, ne samo kvalitetniji materijal nego i organiziraniji pristup dodjeli državnih potpora. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prvi je na redu uvaženi zastupnik Gordan Maras. Nema ga. Gubi pravo na raspravu. Na redu je uvažena zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala, potpredsjedniče. Na samom početku izlaganja o Godišnjem izvješću o državnim potporama za 2008. godinu ponovno moram upozoriti na činjenicu da danas na samom kraju veljače 2010. godine raspravljamo o Godišnjem izvješću o državnim potporama za 2008., a ne 2009. godinu što bi vjerujem bilo logično. To se u Hrvatskom saboru nažalost događa redovito pa gotovo sva izvješća raspravljamo s velikim zakašnjenjem, a neka možda nikad ni ne dobijemo, usprkos zakonskim obavezama. Što to pokazuje? To pokazuje odnos Vlade i tijela izvršne vlasti prema Hrvatskom saboru, odnosno marginalizaciju, nepoštivanje Sabora kao zakonodavne vlasti. No tko nam je kriv, sami smo si krivi jer Vladi dopuštamo takvu ignorantski odnos prema nama. No nisu samo rokovi problematični kada govorimo o izvješćima o kojima raspravljamo. Problematični su i sadržaji i struktura ovih dokumenata koji su često iznimno formalnog karaktera. Zakonska je obaveza izvršne vlasti da Sabor izvijesti o provedbi nekih mjera pa to izvršna vlast često čini samo kako bi zadovoljila zakonsku formu, a ne kako bi sadržajnom raspravom o izvješćima eventualno korigirala određena postupanja tijela izvršne vlasti, a što bi trebao biti smisao saborskih rasprava o izvješćima. Što reći o ovom Izvješću? Neću biti maliciozna i reći da je i ovo Izvješće napravljeno kao većina izvješća o kojima raspravljamo u Saboru, odnosno površno i proforma. Ali čini mi se da u ovom dokumentu ipak nedostaje nekih iznimno važnih informacija i detaljnijih objašnjenja. S obzirom na to da mi je područje zaštite okoliša najbolje poznato u svojoj ću se raspravi uglavnom referirati na taj dio Izvješća, a već prilikom površnog čitanja Izvješća neugodno me iznenadila šturost podataka iz poglavlja 4.1.2 koje izvještava upravo o strukturi potpora za zaštitu okoliša i uštedu energije. Vrlo se lakonski izvještava da su 2008. godine za ove svrhe znatno povećana sredstva u odnosu na 2007. godinu, odnosno za čak 80%, odnosno 56% više u odnosu na 2006. godinu, da ukupni iznos potpora iznosi 37,1 milijun kuna i da su to uglavnom bile subvencije, odnosno nepovratno dodijeljena poticajna sredstva. Zbog povećanja u odnosu na 2007. godinu objašnjava se, znači znatnom povećanju u odnosu na 2007. godinu. Objašnjava se većim subvencijama u 2008. godini i sredstava Fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost. No, ono što je izrađivač ovog dokumenta propustio napisati jest za što su sredstva dodijeljena u 2007. i 2006. godini, a za što u 2008. godini, za koje konkretne projekte ne samo kome već i zbog čega i zašto, te postoje li razlike u strukturi dodjele sredstava u ove tri godine ili se cijelo vrijeme radi o zadržavanju da tako kažem istog smjera dodjele potpora. Zbog čega je ovo važno? To je važno jer se upravo iz ovih informacija može vidjeti strategija Vlade, strateško opredjeljenje Vlade za razvoj određenih sektora ili područja. To se u ovom dokumentu i to u cijelom ovom dokumentu ne vidi. Znači, ne samo iz ovog poglavlja o okolišu već i u svim znači drugim poglavljima dokumenta. Nije naime svejedno hoće li se podržati i poticati projekti i energetske učinkovitosti u prehrambenoj industriji, metalskoj ili pak tekstilnoj industriji ili će se sredstva davati za poticanje vjetroelektrana ili pak ravnomjerno svih vrsta obnovljivih izvora energije od energije sunca do malih hidroelektrana, geotermalne energije, biomase ili koje druge. Upravo se iz ovih podataka može vidjeti strateško razvojno opredjeljenje države, a to bi pored kontrole postupanja izvršne vlasti trebao biti i glavni smisao ovog Izvješća. Na žalost ne vidi se ne zbog aljkavosti izrađivača izvješća, već zbog toga što ova HDZ-ova Vlada bez obzira tko je vodi na mjestu predsjednika ili predsjednice Vlade nema nikakvu stratešku razvojnu viziju naše zemlje. Iz Izvješća potom doznajemo da je najveći davatelj potpore u 2008. godini za zaštitu okoliša bio Fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost koji je te godine dodijelio 33,3 milijuna kuna potpora, a subvencionirao je između ostalih tvrtke Koksar, Vindiju, Brković, Itres, odlagalište sirovina, te Salonit. Naravno u Izvješću ne piše za koje su projekte tim tvrtkama dodijeljene subvencije fonda što je začuđujuće. Naime, zaštita okoliša je vrlo široko područje koje može obuhvaćati i projekte sanacije nekih onečišćenih područja, zbrinjavanja industrijskog ili drugog otpada, uvođenje sustava gospodarenja otpadom ili pak sustava čistije proizvodnje. To mogu biti i projekti energetske učinkovitosti, uštede energije, kogeneracije i pročišćavanja otpadnih voda, racionalnijeg korištenja resursa, sirovina, vode i slično, smanjenja emisija štetnih plinova, korištenja okolišu prihvatljivijeg transporta, te da ne nabrajam dalje. Osim toga, ne mogu ne primijetiti disproporciju ukupnih sredstava Fonda za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost koja premašuje 1 milijardu kuna i to ne samo u ovoj godini nego i u prošloj godini, a pretpostavljam i 2007. godine je bilo slično. I navedenih 37 ili 50,6 milijuna kuna potpora kako se prilično nejasno objašnjava u zadnjoj rečenici na 27 stranici dokumenta. S obzirom na to da je definicija potpore za zaštitu okoliša i uštede energije mogu se dodjeljivati za otklanjanje ili sprječavanje šteta nanesenih okolišu i prirodnim izvorima, postizanju standarda zaštite okoliša ili poticanju racionalnog korištenja prirode i njenih dobara iznimno široka i omogućava raznolike interpretacije potpora, ne mogu a ne upitati na koji način je izrađivač dokumenta iz materijala fonda, odnosno realizacije subvencije iz programa fonda izdvojio spomenutih 33,3 milijuna kuna. Naime, iznos subvencija tvrtkama u 2008. godini prema materijalu fonda s kojim raspolažem znatno je, znatno viši. Smatram osim toga da je vrlo lakomisleno sredstvo iskorišteno za sanaciju crnih točaka poput onih za koksaru u Bakru, te Salonita u Vranjicu proglašavati subvencijama, jer bi to značilo i to suprotno najavama dužnosnica i dužnosnika resornog ministarstva i fonda da je država odlučila pokloniti sredstva iskorištena za sanaciju poznatim vlasnicima tih tvrtki. Iskoristit ću ovu priliku i kako bih naglasila da je ovakvom dodjelom subvencija iz sredstva fonda opasno izigrana ideja i razlog utemeljenja fonda. Fondovi zaštite okoliša u cijelom se svijetu utemeljuju kako bi se iz određenih para fiskalnih nameta koje plaćaju korisnici i zagađivači okoliša financirali projekti kojima se popravljaju i unapređuje stanje u okolišu. Takva se sredstva koriste i za sufinanciranje projekata kojima zagađivači postaju znatno manji zagađivači čime se smanjuju i nameti koje takvi subjekti uplaćuju u fond. Ideja vodilja nije povećanje sredstava fonda, već upravo suprotno konstantno smanjenje sredstava fonda, jer to pokazuje učinkovitost državne politike zaštite okoliša. U Hrvatskoj je situacija na žalost dijametralno suprotna i fond svake godine povećava svoje prihode koji se vrlo nenamjenski koriste i iz kojih se ne vide gotovo nikakvi pozitivni pomaci u smislu zaštite okoliša. To je, ako ništa drugo još jedan pokazatelj odsustva strateške razvojne vizije ove Vlade o kojoj sam govorila na početku izlaganja. I na kraju želim se osvrnuti na poglavlje 2.1 koje objašnjava kategorije državnih potpora iz kojih je vidljivo da je nastavljen trend rasta potpora poljoprivredi i ribarstvu, a smanjuju se potpore sektoru industrije i usluga. Na ovaj se način bez ikakve sumnje kupuje lojalnost HSS-a kao najvažnijeg koalicijskog partnera HDZ-a. No ono što više brine jest to što se to povećanje potpora poljoprivredi ne vidi u povećanju poljoprivredne proizvodnje i hrane, a to čini se u Vladi baš nikoga ne brine. Na žalost iz nekog razloga izostaje adekvatna kontrola korištenja potpora bez obzira na to radi li se o subvencijama ili nekom drugom obliku potpora, a to je apsolutno neprihvatljivo. Također je apsolutno neprihvatljivo da u ovom dokumentu izostaje i izvješće o kontroli korištenja potpora i uočenim nepravilnostima. Zbog svega prethodno rečenog ne mogu podržati ovo Izvješće.
Zahvaljujem. Imamo jedan ispravak netočnog navoda, uvažena zastupnica Neda Klarić.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo ispravila bih navod gospođe zastupnice koja kaže ne vide se nikakvi pomaci u zaštiti okoliša. To je netočno gospođo zastupnice upravo iz razloga, ja sam sretna zapravo što je evo i Republički fond za zaštitu okoliša i energetsku učinkovitost pomogao gradu Šibeniku u sanaciji tvornici elektroda i fero legura za zbrinjavanje opasnog otpada. Jer Grad Šibenik nikada ne bi mogao priskrbiti 20 milijuna kuna za takvu vrstu takvoga posla. Evo hvala lijepo. Dosta je kasno, inače bi bilo vremena za repliku. Hvala.
I sad imamo zadnju pojedinačnu raspravu uvažena zastupnica Nevenka Marinovići. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, predsjednice agencije sa suradnikom, kolegice i kolege. Evo ja ću za razliku od kolege Holy započeti svoje izlaganje sa pohvalom. Ja bi zaista pohvalila ovo izvješće jer mi se čini vjerodostojan i pouzdan izvor podataka i informacija o tome tko sve dodjeljuje državne potpore, temeljem kojih programa, koja je namjena potpora koje se dodjeljuju kroz te programe, kolika je ukupna vrijednost potpora sadržanih u određenom programu, te koji su poduzetnici najveći korisnici potpora u Republici Hrvatskoj, osim naravno u sektoru poljoprivrede i ribarstva koji je izuzet od primjene Zakona o državnim potporama, odnosno za koje nije nadležna ova agencija. Pokušat ću i obrazložiti zašto. Evo agencija koristi u ovom svom izvješću metodologiju iskazivanja državnih potpora koja se koristi u Europskoj uniji. Podaci koji se koriste prikazani su u stvarnim iznosima dobivenim od davatelja državnih potpora. Potpore su iskazane u ukupnom iznosu, ali i podjela potpora na horizontalne i sektorske ciljeve. Iako se regionalne potpore u Europskoj uniji prikazuju u okviru horizontalnih ciljeva, zbog njihove velike važnosti za osiguranje ravnomjernog regionalnog razvoja Republike Hrvatske, one se u ovom izvješću prikazuju zasebno. Ja držim da je to dobro jer lakše možemo pratiti rezultate, odnosno učinke ovih potpora, isto kao i potpore dodijeljene od strane jedinica i područne samouprave koje se također izdvajaju za poticanje gospodarstva i čije rezultate također ovako izdvojene možemo lakše pratiti. Evo iz izvješća vidimo da su potpore u 2008. iznosile 8,8 milijardi kuna, što je dakle za 17,6% manje nego u 2007., a posljedica ovakvog smanjenja je u najvećoj mjeri znači smanjenje sektorskih potpora, osobito brodogradnji, industriji čelika i aluminija. Međutim ono što veseli to je da su rasle potpore malim i srednjim poduzetnicima i to u vrlo velikim iznosima, ali i ovo za zaštitu okoliša, zapošljavanje, istraživanje i razvoj. Zato držim da je dobar smjer rasta ovih potpora. Regionalne potpore u apsolutnom iznosu u padu su, one iznose 404 milijuna kuna, ali raste njihov udio u ukupno dodijeljenim potporama. Dodjeljivanje su u obliku subvencija i poreznih olakšica i oslobađanja. Držim da ove potpore bi trebale i u budućnosti rasti i koristiti se za novo zapošljavanje i poticanje ulaganja, i da su dobar, odnosno da su to nekako i najpravedniji i najtransparentniji način dodjele potpora. Najzastupljeniji instrument potpore i nadalje su subvencije i iznose 78%, zatim slijede porezne olakšice. Što se tiče kontrole korištenja potpora, a nepravilnosti svakako ima, treba pozvati znači svih pa i evo sa ovog mjesta na institut prigovora koji smo čuli u raspravama na odborima, da se taj institut prigovora malo koristi, a koji se podnosi agenciji vezano znači i uz veličinu potpora, i korištenje i ulogu. Pa evo držim primjerenim i sa ovog mjesta pozvati znači na korištenje tog instituta prigovora. Ali ukazati na činjenicu da ako se utvrdi nepravilnost, da korisnik vraća potpore i to uvećane za zatezne kamate koje su, evo sad u ovom momentu u Republici Hrvatskoj ne baš male, odnosno iznose 15%. Znači ako je nelegalno dodijeljena potpora strada korisnik. Na odboru smo također čuli da su svi davatelji potpora prihvatili disciplinu potpora što također držim dobro, brzo učimo i dobro učimo, ali smo čuli i prijedlog da bi trebalo izvršiti optimalizaciju potpora što također držim da je dobro. Evo to su nekako razlozi zašto ću podržati ovo izvješće, dakle zato što je metodološki dobro, da je sadržajno dobro, ali i daje određene konkretne prijedloge kako bi ove potpore dale što bolje rezultate. I zaključno slažem se da se sustav potpora mora mijenjati, ali ne samo kako bi opstali neki, nego kako bi se unaprijedilo poslovanje i ostvarila bolja konkurentnost, što držim da je i osnovni cilj ovih potpora. Hvala.
Zahvaljujem. I na kraju u ime predlagatelja uvažena Olgica Spevec, predsjednica vijeća. Izvolite.
Ja se, gospodine potpredsjedniče i poštovane zastupnice i zastupnici, zapravo ispričavam što opet uzimam riječ, ali ipak mislim da neke stvari treba pojasniti. Prije svega zahvaljujem svima koji su imali svoje primjedbe, sugestije i mišljenja vezano za ovo izvješće. Naravno da i ona kojima je sadržana kritika, ja ju prihvaćam i nastojat ćemo da izvješće bude bolje sljedeće godine. Međutim pritom treba imati u vidu nekoliko činjenica. Prije svega Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja nije Vladina institucija. Ovu Agenciju osnovao je Hrvatski sabor. Dakle ovdje nastupamo nezavisno u ime ovog tijela ovdje koje nas je osnovalo i svaki zapravo od vas koji ima kritiku na naše mišljenje dobrodošao, na naša izvješća dobrodošao u agenciju da mu se pojasni metodologija koja nije jednostavna. Nije jednostavno objasniti šta je potpora. Nisu svi transferi fonda za okoliš potpora sukladno ovom zakonu. To jesu transferi, ali nisu potpora. Dakle o tome treba voditi računa. Jednako tako treba ono što je najbitnije voditi računa o činjenici da nije agencija ona koja vodi politiku potpora. Politiku potpora vode davatelji potpora i stoga nije točno da je naš zadatak smanjivati potpore. Naš je zadatak kontrolirati potpore. Ako davatelji imaju novca oni ga mogu davati koliko god žele, ali uz odobrenje agencije. Agencija ne može ulaziti u iznose potpora nego samo u zapravo primjenu pravila o potporama. Izvješće ne može biti ranije, jer izvješće ne ovisi o agenciji. Izvješće kao što znate se priprema temeljem informacija koje dobivamo od davatelja potpora. Neki od davatelja potpora kao što su gradovi, općine i županije i nakon tri požurnice ili četiri požurnice ih ne dostavljaju. Jednako tako i sve manje, ali ima davatelja i na centralnoj razini. Osim toga tek je u lipnju se usvaja izvršenje proračuna, i tek u lipnju 2009. godine ima informacija o tome što se eventualno dodijelilo ili je bio program dodjele za prethodnu godinu. Dakle Europska Komisija je izvješće o potporama dala 7. prosinca 2009. za 2008. Mi smo izašli u studenom. Dakle bili smo prije Europske Komisije. Ovo nisu podaci koji se ubiru jednostavno. Do njih nije jednostavno doći i prigovor o tome da je izvješće kasno, i da dolazi do manipulacije, marginalizacije jednostavno ne stoji. Agencija kao nezavisna institucija bi voljela da izvješće može dostaviti ranije, ali zbog načina prikupljanja podataka, zbog velikog broja davatelja jednostavno nije to sve u našoj moći. Ono što je, … [[Govornica se ne razumije.]] benefit analiza potpora da, ali ne u ovom izvješću. Ovo izvješće je skor bord rađen po metodologiji Europske Komisije, i mi ne možemo, i ne bi bilo u skladu ni sa SSP-om da to izvješće opteretimo i sa kost benefit analizom, pojedinim sektorima, onda bi to bilo vjerojatno oko tisuća stranica analize koja se i ne može raditi iz godine u godinu. Cost-benefit analiza se ne može raditi od godine do godine jer je to jedan posao koji zahtjeva i velike resurse i velika sredstva i zapravo nema potrebe da se svake godine radi. Ono što je rečeno nema tu potrebe za Cost-benefitom ako je 60 do 70 potpora sektorske potpore za poduzetnike koji su uglavnom u teškoćama, za promet to je svi davatelji potpora, a i vi u Hrvatskom saboru koji imate izvještaje o radu tih tijela vrlo dobro znate u što se taj novac i zašto se troši. Tako da Cost-benefit analiza da, ali ona bi mogla ići na ovih milijardu i 200. možda je malo preuranjeno o tome sad govoriti, ali ona po metodologiji ne može biti sastavni dio izvješća. Tako da ako ima potrebe za dodatnim objašnjavanjem, vrata agencije su svima otvorena. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. I time zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se za to steknu potrebni uvjeti. Zaključujem i današnje zasjedanje obavješću da sutra počinjemo sa točkom 13. Prijedlog plana zakonodavnih aktivnosti za završetak pregovora o punopravnom članstvu Republike Hrvatske u Europskoj uniji. U 9,30 da ne bi neko došao prije. Laku noć.
Za slijedeći put kad dođe do ovakve situacije prethodno ćemo se konzultirati koji bi bio postupak pa ćemo primijeniti ono koje bude prihvatljivo. Inače mislim da ponovljeno glasanje ne bi ništa promijenilo. ... [[Upadica se ne čuje.]] Tako da ćemo vidjeti. 11. Godišnje izvješće o državnim potporama za 2008. godinu, predlagatelj: Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje zaključak koji glasi: "Prihvaća se Godišnje izvješće o državnim potporama za 2008. godinu.". Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat? Ovo izvješće prihvaćeno je većinom glasova sa 80 glasova za, 26 suzdržanih i 5 protiv. Dame i gospodo zastupnice i zastupnici. Nastavljamo sa radom. Prelazimo na slijedeću točku. - Prijedlog plana zakonodavnih aktivnosti za završetak pregovora o punopravnom članstvu Republike Hrvatske u Europskoj uniji Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Vlada Republike Hrvatske predložila je ovaj plan na temelju članka 129. stavka 2. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Prijedlog akta primili ste poštom. Raspravu su proveli Odbor za pravosuđe, Odbor za europske integracije. Želi li predstavnik Vlade dodatno obrazložiti? Da. Ministar vanjskih poslova i europskih integracija gospodin Gordan Jandroković. Izvolite.