Kolegice i kolege, nastavljamo sa radom. Raspravit ćemo - Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim sporovima, drugo čitanje. P.Z. br. 690. Predlagateljica zakona je Vlada RH. Prijedlog akta ste primili. Kod donošenja zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnica predlagateljice dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Poštovana Sandra Artuković-Kunšt, zamjenica ministra pravosuđa. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Poštovani zastupnici, odnosno zastupnice i zastupnici, predlažemo izmjene i dopune Zakona o upravnim sporovima, a to je zakon koji određuje nadležnosti postupak po kojim upravni sudovi odlučuju o zakonitosti odluka javno pravnih tijela. Upravni sudovi su ustrojeni, trebali su prerasti i prerastaju u sudove pune jurisdikcije koji odlučuju na temelju usmene rasprave. U praksi se pokazalo da prvostupanjski sudovi vrlo rijetko koriste svoje reformacijske ovlasti, a upravni se spor zapravo svodi na spor o zakonitosti upravnog akta u smislu da upravni akt zakonit ili nije. Potom slijedi ili kasacijska presuda, dakle presuda kojom se ukida odluka javnog pravnog tijela ili presuda kojom se tužba odbija. Protiv ovih dviju odluka žalba nije dopuštena. Ove pojedinačne i odmah pravomoćne odluke dovode do raznolikosti i neujednačenosti sudske prakse, a time i do nejednakosti građana i pravne nesigurnosti. Ograničavanjem prava na žalbu protiv presuda Upravnog suda, a to je sada propisano člankom 66. stavak 2, dovodi se u pitanje učinkovita sudska zaštita prava građana u upravnom sporu. Dakle, po važećem uređenju žalba u upravnom sporu je moguća samo protiv reformacijske presude, odnosno presude kojom Upravni sud sam odlučuje o pravu, obvezi ili pravnom interesu stranke. Žalba nije dopuštena protiv kasacijske odluke ili odluke kojom sud odbija upravnu tužbu. Mi predlažemo izmjenu i po predloženom rješenju žalba bi bila dopuštena i protiv reformacijske presude i protiv kasacijske i protiv odluke kojom se tužba odbija, jedni kod kasacijske ukoliko se radi o drugoj odluci. Dakle, žalba ne bi bila dopuštena protiv one presude kojom je predmet prvi puta vraćen na ponovni postupak javnom pravnom tijelu nakon poništenja ili oglašenja ništavim odluke toga tijela i protiv presude kojom se nalaže donošenje pojedinačne odluke u propisanom roku te protiv dijela presude ukoliko ona sadrži nagodbu. Osim ovog najvažnijeg pitanja, važeći zakon je podnormiran mnogim odredbama koje se odnose na sam postupak i neke važne institute pa smo u tom smislu promijenili odredbe koje se tiču izuzeća, prekida postupka, pristupa sudu u obnovi spora, u postupku ocjene zakonitosti općih akata, itd. Razlike koje su se učinile u međuvremenu između prvog i drugog čitanja su izvršene na temelju prijedloga Odbora za zakonodavstvo i Odbora za pravosuđe te zainteresirane stručne javnosti. U tom smislu smo obrisali odredbu članka 2. zbog toga da se izbjegne preširoko tumačenje pojma upravni akt, dodan je članak 4. kojim dozvoljeno da prvostupanjsko tijelo zastupa tuženika pred Upravnim sudom, odredili smo objektivni rok nakon kojeg se upravni spor više ne može pokrenuti, a u cilju osiguranja pravomoćnosti upravnog akta, izvršena je jezična usklađenost s obzirom na propise koji uređuju zaštitu osobnih podataka, određeno je kada se postupak prekida, naznačena je suspenzivnost žalbe uređeni institut izvanrednog preispitivanja pravomoćne sudske odluke. Isto tako posebno smo precizirali odredbe o izvršenju sudskih odluka, to je vezano za članak 27. i 28. Isto tako smo na prijedlog zainteresirane javnosti odredili da ovlaštenik podnošenja obavijesti radi iniciranja postupka ocjene zakonitosti općeg akta može biti i pučki pravobranitelj. Odredbe koje se tiču izvršenja sudske nagodbe odgovarajući se primjenjuju i na izvršenje sudske presude. Precizirana je odredba kojom se određuje da se ove izmjene primjenjuju na postupke u tijeku. Naime, radi se o procesnim odredbama, njima se ne zadire u stečene prava pa se prema tome zakon može primjenjivati na postupke u tijeku. Što se tiče onih sugestija ili prijedloga koje nismo prihvatili, nismo prihvatili sugestiju pučke pravobraniteljice da se ocjena zakonitosti statuta propiše u nadležnost Visokog upravnog suda RH budući da je Ustavni sud već ovdje dao svoje očitovanje i izjasnio se i svoj stav argumentirao. Nije prihvaćena sugestija da se Zakonom o upravnim sporovima uredi pitanje edukacije sudaca i službenika, te licenciranje službenika odnosno čelika javnopravnih tijela. Ta pitanja će biti riješena odgovarajućim programima cijeloživotnog obrazovanja i drugim organizacijskim propisima a ne ovim zakonom. I nije prihvaćen prijedlog da se u nadležnost upravnih sporova stavi i postupak prethodnog utvrđivanja diskriminacije. Jer diskriminatorno ponašanje javnopravnog tijela predstavlja nezakonito postupanje, a ono je normirano u definiciji predmeta upravnog spora iz članka 3. Zakona o upravnim sporovima. Zaključno, ovim izmjenama unaprjeđujemo kvalitetu upravnog spora, ujednačavamo sudsku praksu, omogućavamo kvalitetniju kontrolu rada javnopravnih tijela te se time stvara stabilno pravno okruženje i sucima Upravnih sudova pruža kvalitetniji procesni okvir za njihovo postupanje. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba Nezavisnih zastupnika Linića, Vukšića i Hodžića govorit će poštovani kolega Branko Vukšić. Izvolite.
Uvaženi potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena zamjenice ministra, kolegice i kolege ovo će biti vrlo kratka rasprava u ime kluba iz razloga poznatih. Kada Ministarstvo pravosuđa predlaže zakone prije svega sluša saborske zastupnike, uvažava njihove primjedbe i kada se radi o drugom čitanju uglavnom sve ono što je meritum stvari, ono što su čak i zastupnici opozicije predložili ministarstvo uvažava i stavlja u konačan prijedlog zakona. Ono što je uvažena zamjenica ministra govorila o prijedlogu Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim sporovima a vrlo je bitno i radi se zapravo o cjelokupnom pravosuđu i sudskoj praksi, a to je kako ujednačiti sudsku praksu, kako kod sudskih upravnim sporova, zapravo kod upravnih sporova ujednačiti praksu. Najveći problem hrvatskog pravosuđa je upravo ta praksa. Da vi za ista djela kod različitih sudova, kod različitih sudaca a najbolji primjer je upravo presuda u sporu između gospodina Bandića i HRT-a. Znači isti postupak koji je bio, ne radi se o upravnom sporu jasno ali se radi o sudskoj praksi, isti takav spor je vođen za istu stvar, za iste rečenice, za iste riječi u sudskom sporu Banića i RTL-a. Jedan sudac je presudio u korist gospodina Bandića, u potpunosti krivo, zbog čega krivo, zbog toga što ne može medij biti kriv ako prenosi i još k tome uživo intervju političara.
Kolega raspravljamo Zakon u upravnim sporovima. Dajte se vratite na temu.
Slušajte me.
Slušam ja vas pažljivo.
Slušajte jer govorim o sudskoj praksi, prema tome govorim o neujednačenoj sudskoj praksi.
Mi raspravljamo jedan vrlo konkretan zakon i tu u drugom čitanju. Kad se po našem Poslovniku zapravo može govoriti samo o podnesenim amandmanima i razlika u odnosu na prvo čitanje. Ali bar približno se vratite na temu.
Ne znam zašto vaša nervoza. Brzo ćemo završiti jer nema puno zastupnika pa mislim da nema smisla.
Ja uopće nisam nervozan, nego moram obavljati posao ovdje, a to je da opomenem zastupnika koji govori izvan teme,a to ste upravo vi sada.
Pa mislim da nije izvan teme, ali vi imate pravo na intervenciju. Nije, jer govorim o sudskoj, neujednačenoj praksi, a u neujednačenoj sudskoj praksi da ste pročitali obrazloženje zakona, govori se i ovdje isto tako. I govorim da je to problem. Pa eto kako ne bi bili nervozni, klub Nezavisnih zastupnika će podržati. Evo skratio sam vam muke.
Zahvaljujem. U ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista stranke rada govorit će poštovani zastupnik Mladen Novak.
Hvala lijepo uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana zamjenice. Moram priznati da smo bili u dilemi da li uopće raspravljati s obzirom kao što ste i sami rekli da dobar dio iz prve rasprave je uvažen. No, međutim ono što me potaklo je izvješće Odbora za pravosuđe u kojem stoji da istaknuvši da će predloženu odredbu Vlada Republike Hrvatske urediti amandmanom na način da propiše rok za obnovu postupka. Mislim da je malo čudno da predstavnik predlagatelja na sjednici odbora konstatira da se dogodio uvjetno rečeno propust ili nedorečenost određenog zakonskog akta koji će Vlada urediti amandmanom naknadno. Ponavljam ovo je drugo čitanje i mislim da ovo stvarno pomalo da ne kažem šlamperaj ili neozbiljan pristup. Druga stvar koju bih htio napomenuti, vi ste u svom uvodnom izlaganju napomenuli što sve niste uzeli u obzir odnosno niste prihvatili, pa između ostaloga ste se osvrnuli na primjedbe koje je dostavila pučka pravobraniteljica. Pa ja bih se isto malo na to osvrnuo gdje ona kaže da "pitanje edukacije sudaca i službenika te licenciranje službenika odnosno čelnika treba riješiti odgovarajućim programima" odnosno vi to na njezino "odgovarajućim programima cjeloživotnog obrazovanja i organizacijskim propisima, a ne ovim zakonom". Ja se s tim mogu složiti no bit svega je daje pravobraniteljica uputila na mogućnost angažiranja Pravosudne akademije. S obzirom da stvarno točna je ova opaska vaša odnosno odgovor da se to ne rješava ovim zakonom, no međutim moram podsjetiti da smo u veljači 2013.godine upravo upozorili na to da je glavni problem neujednačenost presuda odnosno rada sudaca i sa smo tada sugerirali odnosno kroz zastupničko pitanje u ime kluba zastupnika je postavljeno pitanje funkcije Pravosudne akademije u cijelom tom sustavu. Odgovor koji smo dobili otprilike glasi nije jedan od 11 je predstavnik ministarstva, nije to u toj ingerenciji. Ali ja onda postavljam pitanje čemu uopće sudi Pravosudna akademija, zbog čega ju imamo, zbog čega ju financiramo? I da naglasim pri tome se ne zalažem ajmo ju ukinuti nego ajmo ju staviti u funkciju. Ako stvarno ona postoji zbog ovoga što ste vi naveli u odgovoru na zastupničko pitanje onda je to odgovor dobrim dijelom i na prilog ovog zakona. i ne mogu se onda složiti s tim s konstatacijom jedan je odgovor praktički u odgovoru na zastupničko pitanje, a sasvim drugi u ovom tekstu. Znam da to nije predmet direktno vezan na ovaj zakon i ne odnosi se na članke zakona, ali se itekako odnosi na vaše obrazloženje zbog čega odbijate sugestije odnosno prijedloge pučke pravobraniteljice. Znam da ovo ne možete niti možete sada u ovom trenutku dati odgovor na koje bi praktički odgovorio na u suštini su to dva pitanja, ali korisnim ovu priliku da apeliram na vas da pokrenete nešto po pitanju Pravosudne akademije. Žao mi je što nema ministra tu ali s obzirom da smo s njim imali direktne razgovore vezano na to, čisto da ga podsjetim i na ona neka njegova obećanja upravo uz Pravosudnu akademiju. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HDZ-a govorit će poštovani zastupnik Davorin Mlakar. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa iako ste intervenirali ja neću uopće govoriti o amandmanima na ovaj zakon, govorit ću o dijelovima i o nekim člancima i o ulozi ovog zakona o onome o čemu smo govorili razmišljajući o tome kako poboljšati rad državne administracije, a i svih tijela javne vlasti. Ovaj zakon u drugom čitanju posljedica je reorganizacije rada u državnoj upravi, posljedica je projekta donošenja još uvijek ga nazivaju novog Zakona o opće upravnom postupku, ali nažalost posljedica koja nam se čini iz današnje perspektive da nije postigla svoju osnovnu svrhu. Osnovna svrha i ovog zakona i Zakona o općem upravnom postupku bila je ubrzati, pospješiti rad tijela državne uprave, tijela javne vlasti pravnih osoba s javnim ovlastima, učiniti kvalitetnijim cijeli postupak do donošenja rješenja odnosno u ovom konkretnom slučaju do donošenja sudskih odluka. Moram priznati da bez obzira na ovaj uvod poštovane zamjenice ministra s obzirom da je nositelj izrade ovoga zakona Ministarstvo pravosuđa, a ne Ministarstvo uprave vjerujem da je tijekom odlučivanja na Vladi zatraženo barem mišljenje Ministarstva uprave. Međutim barem prema informacijama koje ja imam ne bi se moglo reći da ste ovaj zakon raspravili i s onima koji taj zakon direktno primjenjuju, a to su suci upravnih sudova prvog i drugog stupnja. Barem koliko je meni poznato njihove nisu imali ni prilike dati ozbiljne prigovore na drugo čitanje ovog zakona. No rekao bih nešto zbog čega mislimo od načela da pospješimo rad državne uprave o kojoj imamo uglavnom uvijek dosta primjedbi i loše ocjene, do toga što smo postigli sa ovim zakonom. Najkraće rečeno izmjenama i ovog zakona i Zakona o općem upravnom postupku mi smo umjesto dosadašnja tri stupanja u rješavanju u upravnim stvarima vjerojatno zbog i efikasnosti postupka dogurali sada a to je i tema ovoga zakona do četiri stupnja upravnog postupanja. Još uvijek postoji Zakon o općem upravnom postupku koji rješava upravne stvari u dva stupnja, nakon toga obraćate se upravnim sudovima koji sada isto imaju dva stupnja. I sada imamo još dva stupnja sudske zaštite u upravnom sudovanju tim više što sada širite nadležnost Visokog upravnog suda da bi trebao rješavati i u predmetima koje do sada prije ove intervencije, za koje nije bio nadležan. Koliko je meni poznato stanje Upravni sud u Zagrebu ima zaostatak predmeta 3 godine a to je upravo i vrijeme koliko on, koliko mi se čini i postoji. Prema tome umjesto tri stupnja rješavanja u upravnim stvarima uvodimo još jedan dodatni stupanj, imamo četiri stupnja, izražavamo ozbiljnu zabrinutost da najblaže kažemo da to nije ispunjenje načela ubrzanja, efikasnosti boljeg vođenja upravnog sudovanja i upravnog postupanja u Republici Hrvatskoj. Dapače, čini nam se da ćemo na ovaj način postupke još odužiti, osobito s obzirom na nadležnost prvog i drugog stupnja upravnog sudovanja i da ćemo dobiti još zakašnjelije ili još teže ostvarenje legitimnih prava pred upravnim sudovima u odnosu na ono što imali do sada. A i do sada je ta pravda bila uglavnom spora za većinu stranaka teško izdrživo očekivanje konačnih odluka upravnih sudova. Ono što nam se čini da je ovaj zakon trebao sadržavati a ne sadrži i bio bi prijedlog iako sumnjamo da ćete ga prihvatiti ali je još uvijek moguće u drugom čitanju da se ovim zakonom ograniči mogućnost širenja nadležnosti upravnih sudova što nam čini svaki pojedinačni zakon koji se izglasava u ovom domu. Najkraće rečeno većina zakona koje donosimo želi izbjeći mogućnost otezanja konačnih odluka pa odriče mnogim strankama pravo na žalbu i upućuje ih na podizanje tužbe i vođenje upravnih sporova. I to vam je sada već postala praksa u mnogim zakonima. A ja ću spomenuti samo neke. Recimo Zakon o pravu na pristup informacijama vam kao prvostupanjsko tijelo određuje Visoki upravni sud. Protiv rješenja Visokog upravnog suda ne postoji nikakav pravni lijek i to vam je rješenje i konačno i pravomoćno i gubite mogućnost Ustavom zagarantiranog prava na žalbu na rješenja te institucije. S druge pak strane većina zakona koji žele izbaciti mogućnost žalbe ili prigovora na svoja rješenja u upravnom postupku propisuje mogućnost vođenja upravnog spora i time širi sve više i rekao bih nekontrolirano nadležnost upravnih sudova i na taj način ustvari ponovno odugovlačimo donošenje konačnih i pravomoćnih rješenja koja bismo trebali imati ako želimo efikasniju državnu upravu i javnu upravu. Stoga je ovaj zakon imao priliku ograničiti mogućnost da svakim posebnim zakonom proširujete nadležnost upravnih sudova ili barem propisati kriterije pod kojima neke stvari mogu ići u upravno sudovanje na nekakav restriktivniji način nego što imamo do sada. To je jedna rekao bih od velikih zamjerki u ovom zakonu. Ono što nam se čini da je važno reći uz donošenje ovog zakona osim ove nadležnosti o kojoj smo govorili, da će ovaj zakon, sigurno je, bitno povećati troškove, a ne samo za stranke nego i za tijela državne uprave koja će biti izvrgnuta upravnom sudovanju. Naime, vi propisujete, odnosno već postoji kontradiktornost rasprave sudova u prvom stupnju, to znači da se provodi saslušanje svjedoka, vještaka i sve procesne radnje koje inače su poznate u djelovanju drugih redovnih sudova, to znači gomilanje troškova osobito na upravnom sudovanju jer imamo četiri regionalno podijeljena suda i vrlo često potrebu da se predstavnici tijela državne vlasti u konkretnim postupcima očituju, da sudjeluju tijekom postupka bilo kao svjedoci ili kao vještaci i da će to rekao bih gomilati potrebu plaćanja sudskih troškova a da ta tijela u svojim proračunima takvo određenje, odnosno takve troškove uopće nisu predviđali. Imamo i nekoliko konkretnih primjera, naime ja se ispričavam ako griješim ali imam pročišćeni tekst zakona jer pročišćeni tekst naravno u skladu sa našom dobrom praksom službeni nismo izdali, imate ovdje jedan zgodan primjer kako to izgleda. U članku 9. vašeg zakona Vlada predlaže da u članku 37. stavak 2. riječ: "pojedinac" briše se. U pročišćenom tekstu postojećeg zakona stavak 2. glasi: "Sudac na ročište poziva stranke te svjedoke i vještake.". Pojedinca se u važećem tekstu ne spominje pa je onda vrlo teško odrediti što bi se u tom stavku toga članka trebalo brisati. Ima još nekih tehničkih poboljšica koje bi se dalo predložiti ministarstvu gdje se govori o postupanju sa žalbama, članak 21. nepravodobnih i nedopuštenih žalbi itd., ali to je tehnička stvar, mislim da za ovu našu raspravu nije bitno. Ono što ste u uvodu zakona rekli, rekli ste da se u članku 3. postojećeg zakona riječi: upravni akt brišu. Zbog definicije upravnog akta vrlo često u praksi upravnih sudova bio je problem osobito u radnim sporovima pitanje da li upravni akt ili akt poslovanja su definicije koje se odnose na pojedinačne akte, tijela koja rješavaju o vašim pravima i obvezama iz radnog odnosa ili iz obnašanja dužnosti. I možda je bila prilika da umjesto da brišete definiciju upravnog akta da se točno propiše što se sve smatra upravnim aktom da bi se sutra znalo točno odrediti koja je nadležnost upravnih sudova u prvom i u drugom stupnju. Koliko god bila za pohvaliti ideja da Visoki upravni sud rješava po žalbama o većini predmeta koji će se vodit pred prvostupanjskim sudovima, s obzirom na ove posebne zakone o kojima sam govorio, koji rekao bih multipliciraju nadležnost upravnih sudova, valjalo bi razmisliti da li ova mjera nas dovodi do konačne svrhe upravnog sudovanja da te odluke upravnih sudova budu donesene na vrijeme kako bi se određena prava zaštitila ili mi produžavamo ustvari agoniju tog sudovanja da bismo na koncu desetke godina čekali na pravomoćnost odluka sudova koju očekujemo, a nije se dogodila. To je sve vezano, zato sam i počeo s tim, što smo krenuli u jedan projekt efikasnije državne uprave, a činimo sve da ona postane još neefikasnija. Nakon dva stupnja upravnog postupka imamo dva stupnja upravnog sudovanja i ne mogu vjerovati da će itko predlažući ovaj zakon moći nam obrazložiti da ćemo dobiti efikasniju državnu upravu. Stoga je prijedlog kluba HDZ-a da je moguće još u ovom zakonu barem ograničiti proširivanje nadležnosti upravnih sudova svakim pojedinim zakonom koji bi se predložio Hrvatskom saboru, da se mora ostaviti kao osnovni princip djelovanja tijela državne uprave postupanje u upravnom postupku kako je on riješen Zakonom o općem upravnom postupku, a upravno sudovanje učiniti efikasnijim od ovog što je prijedlog. Proširivanje prava na izricanje i iskazivanje ili podnošenje žalbi, proširivanje nadležnosti Visokog upravnog suda bojim se da je suprotno principima za koja smo se zalagali i ono što želimo postići, a što u konačnici piše i u vašem uvodu i obrazloženju potrebe donošenja ovog zakona. S obzirom da su to načelne primjedbe koje se mogu iskazati i u konkretnoj formulaciji pojedinih članaka ovog zakona, predlažemo da predlagateljica razmisli do glasovanja o ovom prijedlogu, da se barem ograniči nadležnost upravnih sudova jer u protivnom dobit ćemo sudove zatrpane predmetima koji će biti suprotnost od onoga što su naša stremljenja. Evo s tim bih završio i predložio da naše primjedbe uzmete u obzir.
Zahvaljujem. Za repliku se javio poštovani Mladen Novak.
Hvala lijepo. Uvaženi kolega Mlakar, ova vaša rasprava me potakla čisto da spomenem prije par dana, prošli tjedan smo imali jedan zakon koji je u 14 godina doživio 25 izmjena i dopuna. I sad ste vi spomenuli ovaj jedan slučaj, mijenja se termin pojedinac, odnosno briše se pojedinac kojeg uopće i nema navodno u tom članku i počeli ste raspravu ustvari sa efikasnom državnom upravom. Sad postavljam sam sebi, a i vama pitanje na koji način može bit efikasnija ili državna uprava ili bilo koji dio njezin ako su akti koji izlaze iz ovog doma, zakoni, ako su toliko da ne kažem nesređeni, ne postoji neka službena verzija, čisto bih podsjetio na prijedlog Kluba zastupnika koji je već jedno dvije godine da nakon svake tri izmjene i dopune bilo kojeg zakona da se ide obavezno u izdavanje pročišćene verzije, odnosno službenog čistopisa, ne znam kako bih to, koja je prava terminologija u tom pogledu. Stoga mislim da uvažavajući postojeće stanje ne možemo ni očekivat da nam bude efikasnija državna uprava ili lokalna uprava isto tako. Hvala.
Na repliku odgovara Davorin Mlakar.
Hvala lijepa kolega Novak da ste postavili taj problem, iako vidite da je ovaj zakon izazvao nezapamćeno zanimanje, osobito zastupnika u Hrvatskom saboru. Ja nisam htio ništa karikirati, želio sam govoriti stvarno dobronamjerno o tome što mi činimo ovakvim zakonskim rješenjima. Što ste rekli, 20-ak i nešto izmjena i dopuna zakona sugerira jedino to da zakonodavna vlast želi provocirati pravnu nesigurnost u državi. Obveza je izdavanja pročišćenih tekstova i ne treba čekati tri izmjene i dopune da bi se ona dogodila, nego bi to trebala biti praksa, pravilo bez obzira što ćemo čuti sad priče o potrebi saniranja ili reduciranja troškova itd. ovo je preozbiljno pitanje da bi se tako olako preko tog problema prolazilo. Najkraće rečeno do 2003. godine u Hrvatskoj je doneseno preko 25 tisuća zakona i isto toliko izmjena i dopuna zakona. A izdato je 750 pročišćenih tekstova. Jedini zaključak koji ljudi iz toga mogu izvući je da mi širimo pravnu nesigurnost u državi jer nitko živ ne može pratiti sve ove izmjene i dopune. A pod ovim zakonom koji je izuzetno bitan za 80% vaših prava i obveza kao građana RH krije se dodatno usporavanje procesa donošenja odluka i konkretnog rješavanja o vašim zahtjevima. I umjesto onih koji su dosada čekali pet godina na rješenje određenog problema sad će čekati sedam ili osam godina i onda ćemo se čuditi kakvu državnu upravu imamo. S ovakvim propisima ona ne može biti bolja.
U ime kluba HNS-a govorit će poštovana zastupnica Vesna Sabolić. Izvolite.
Poštovane kolegice i kolege, poštovana zamjenice ministra pravosuđa, uvaženi potpredsjedniče Hrvatskog sabora klub zastupnika HNS-a podržava konačni prijedlog izmjena i dopuna Zakona o upravnim sporovima. Kao što smo u raspravi na prvom čitanju rekli držimo da je ovaj zakon od najšire važnosti za građane jer on uređuje sudski nadzor nad radom uprave, odnosno sudski nadzor nad subjektima javne vlasti. Usmjeren je na zaštitu privatnih prava pojedinaca, pravnih osoba ali i na zaštitu javnog interesa. Ne možemo se baš pohvaliti time da se nikada nije događalo da subjekti javne vlasti, bilo da su to razne agencije, škole, fakulteti, policijske ili zdravstvene ustanove, općinske, županijske službe ili službe u uredima državne uprave, javna i komunalna poduzeća, baš sve odluke donosili u javnom interesu odnosno u interesu građana. Nažalost, svjedoci smo zlouporaba položaja u tijelima javne vlasti, a njih ako ukucate na Internet tražilicu tijela javne vlasti vidjet ćete da ima punih 69 stranica. No, sve zlouporabe javne vlasti nisu predmet ovog zakona naravno, predmet ovog zakona kao što je u uvodnom obrazloženju i rečeno su zaštita prava stranaka, zaštita javnog interesa i zaštita objektivne zakonitosti. Naravno govorimo o zaštiti tek nakon što tužbe protiv postupanja ili propuštanja postupanja javno-pravnog tijela tj. nakon nastanka povrede prava građana ili pravnih osoba. Zato sam na prvom čitanju i rekla da se na raspravi o ovom zakonu da bi u raspravama kao i kolege koji su govorili prije mene bi trebao sudjelovati ministar uprave zbog ingerencije Ministarstva uprave u odnosu na postupanje po Zakonu o općem upravnom postupku. U javnoj raspravi spominjala se i preventivna uloga ovog zakona u smislu vjere da će načelo sudske zaštite preventivno djelovati da službenici ili dužnosnici ne prekorače ovlasti izvršne ili upravne vlasti na štetu građana. Iskreno ja sumnjam u preventivno djelovanje ovog zakona iz dva razloga. Prvo, nema jamstva da će sudski postupak trajati dovoljno kratko kako odluke ili šutnja administracije ne bi štetile strankama. I drugo, za neizvršavanje sudske presude propisana je sankcija da sud može izreći novčanu kaznu za čelnika tijela do visine jednomjesečne prosječne neto plaće u RH. Ova sankcija bi djelovala preventivno kad bi se odnosila na službenika ovlaštenog za vođenje upravnog postupka čije je rješenje ukinuto. Zato mislimo da je ova kazna nesvrsishodna. A i za presude Upravnog suda kojima se nalaže državi ili tijelu javne vlasti da naknadi štetu oštećenim građanima uvijek se pronađe neki novi oblik odgode i to državi i javnoj vlasti čini veću štetu od stvarne materijalne štete jer stvara nepovjerenje građana u institucije države. Stoga trebamo efikasan sudski nadzor zakonitosti rada uprave i to je jedno od najbitnijih pitanja upravnog prava svake države. To je jedan od instrumenata kontrole vlasti kojeg u nekim zemljama zovu Zakonom o efikasnosti vlasti, ali kod nas je nažalost još uvijek neefikasan jer je spor. Prošli tjedan, maloprije je kolega govorio i o Zakonu o plaćama sudaca i drugih pravosudnih dužnosnika, i znamo da je Ustavni sud donio presudu tek 5 godina nakon podnošenja žalbe. Pet godina, i kažu mi da je to relativno brzo. Za pet godina se diplomira na Pravnom fakultetu. A upravni sporovi traju i duže. Govorili smo i o tome da sve do 2012. godine građani i poduzetnici u sporovima sa državom nisu imali pravo na nepristrano suđenje jer se na nejavnim sjednicama odlučivalo bez usmenih i kontradiktornih rasprava, a Upravni sud nije ni bio sud s punim ovlastima u suđenju. Naravno zato sad podržavamo izmjene i dopune ovog zakona jer se to rješava. Znamo da u upravnim sporovima imamo 4-stupanjsko postupanje ali se nadamo da će ono biti efikasno. Pa čak i onda kad je potpuno jasno da će sudski spor izgubiti čelnici tijela javne vlasti ili nositelji javne ili izvršne vlasti postupaju na isti način jer znaju da će spor toliko dugo trajati a isplata vjerojatno postati nečija druga briga. Zato se nadamo da će ove izmjene i dopune ipak dovesti do efikasnijeg i bržeg suđenja. Jer je to naravno ključno pitanje za pravnu sigurnost građana. Vjerujemo da ovaj zakon ga djelomično rješava, naravno u svim raspravama smo rekli da je ovo uvod i da će doći i do nekih drugih poboljšanja i donijeti se nove izmjene i dopune zakona. Jer zakonodavac mora pronaći instrumente da se općenito smanji potreba za vođenjem upravnog postupka tj. da službenici koji vode upravni postupak prilikom rješavanja upravne stvari više obraćaju pozornost na utvrđivanje činjenica i okolnosti relevantnih za donošenje zakonitog rješenja, nego na onu narodnu uzrečicu "Veći konja gdje ti gazda kaže." Ove izmjene i dopune držimo korakom prema boljem upravnom sudovanju i zato će klub HNS podržati konačni prijedlog zakona. Hvala.
Želi li predstavnica predlagateljice zaključno se obratiti Saboru? Izvolite Sandra Artuković-Kunšt, zamjenica ministra pravosuđa.
Hvala lijepo. Evo zahvaljujem za raspravu i dobronamjerne sugestije. Ukratko ću reći da naravno amandman Vlade je podnesen i podnesen je sa ciljem da se tekst zakona učini perfektnijim nego što smo ga učinili dok smo ga pisali. I između dva čitanja naravno sve što se može ispraviti i u boljem cilju je dobrodošlo, tiče se odredbe članka 76. i obnove postupka. Naime, prema postojećem zakonu rok za zahtijevanje obnove postupka je ograničen na razdoblje od godinu dana ukoliko je u donošenju odluke sudjelovao sudac koji je trebao biti izuzet. Smatramo da u cilju ustanovljavanja pravomoćnosti odluka ovaj rok treba staviti iza druga dva razloga obnove postupka koje smo u ovim izmjenama predvidjeli a to su razlozi ukoliko je stranka saznala za nove činjenice ili stekla mogućnost da upotrijebi nove dokaze, ili ukoliko zainteresiranoj osobi nije bila dana mogućnost da sudjeluje u postupku. U ta dva razloga također će rok u kojem se obnova postupka može tražiti biti rok od godinu dana. Vi ste govorili o pravosudnoj akademiji, pravosudna akademija je upravo i ustrojena radi izvršavanja poslova edukacije sudaca. Osim sudaca mi smatramo i duboko smo uvjereni da za odgovarajuću primjenu, ne samo Zakona o upravnim sporovima, nego uopće za odlučivanje o pravima u upravnom postupku je potrebna edukacija državnih službenika i namještenika, a to pak uređuje Zakon o ustrojstvu i djelokrugu ministarstava i drugih državnih tijela koji propisuje edukaciju u tom smislu. Prema tome, Zakon o upravnim sporovima nije zakon koji je taj koji će uređivati edukaciju a to ste vi sami napomenuli. Mi smo u očitovanju na primjedbu pučke pravobraniteljice izrazili očitovanje u smislu tko je nadležan za uređenje edukacije a sigurno nismo išli za time da bi onemogućili ili zapriječili edukaciju, naprotiv vrlo smo svjesni da je to nužno i potrebno. Govorili smo o tome da će ovakvo ustanovljavanje prava na žalbu, proširenje razloga zbog koji se žalba protiv akta javnopravnih tijela može podnijeti, da će povećati i učiniti postupke dugotrajnijim i da će zapravo onemogućiti pravodobno za zaključenje predmeta. Ta je shvaćanje koje je možda, ja bi rekla simplificirano. Oni koji razumiju sustav djelovanja pravosuđa malo dublje, vrlo dobro znaju što zapravo znači ujednačavanje sudske prakse. Ujednačavanje sudske prakse nije pojam koji znači da će sada sudovi jednako odlučivati i da će se na tome učinak zaustaviti. Stvar je u tome da će se ujednačavanjem sudske prakse prevenirati daljnje povećanje broja sudskih predmeta. I to je upravo cilj koji želimo ovom odredbom postići. Uveli smo dva stupnja upravnog sudovanja, ne četiri. Upravni spor se sada u većem broju slučajeva rješava u dva stupnja. Time što omogućavamo da Visoki upravni sud izjednačava sudsku praksu mi ćemo prevenirati pojavu novih upravnih sporova upravo zato što će se znati na koji način se određena sporna situacija rješava jer je to tako viša instanca ustanovila kao sudsku praksu. Dakle, u jednostavnom gledanju na stvari mi možemo reći da će se postupci produžiti, ali u dubljem razmatranju kako pravosuđe funkcionira ono će sa ujednačavanjem sudske prakse sigurno dovesti do toga da se broj predmeta generalno smanjuje. Govorili ste da li je sudjelovalo Ministarstvo uprave, da naravno mi smo ovaj zakon donijeli u suradnji sa Ministarstvom uprave i čak smo njihove sugestije zapravo sve koje su postavili prihvatili. Isto tako proveli smo i postupak sa zainteresiranom javnošću i on vam je priložen uz konačni prijedlog. Isto tako govorilo se o članku 35., sada imamo raspravu o konačnom prijedlogu zakona. U konačnom prijedlogu zakona članak 10. mijenja članak 37., a upravo taj članak 37. stavak 2. govori o sucu pojedincu. Prema tome, ovaj konačni prijedlog je što se tiče normiranja odredbi potpuno točno složen. Dakle, mogu zaključiti da sugestije koje ste iznijeli i još samo nešto ako mogu dodati, vi će te se vrlo dobro sjetiti da smo mi uveli Upravne sudove upravo zato da bi građanima RH omogućili da o odlučivanju o njihovim temeljnim ljudskim pravima damo i pravo pristupa sudu sukladno članku 6. Zakona o Europskoj konvenciji za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda. Dakle, građani imaju pravo da im sud nepristrani zakonom ustanovljeni odluči o njihovim temeljnim pravima i zato se proširila odnosno ustanovila nadležnost Upravnih sudova. Da li se i do koje mjere ona može ograničiti s obzirom na članak 6. Europske konvencije, ne bi se složila ali da u određenoj budućnosti i na temelju puno dublje i veće analize koju bi trebalo provesti treba na drugačiji način ustanoviti nadležnost Upravnih sudova, to se slažem. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Sad ćemo čuti replike. Prvo poštovani zastupnik Mladen Novak. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa poštovana zamjenice, ne želim ja osporiti razloge vladinog amandmana da bi on kako ste vi rekli perfektnije uredio članak 76. Nego mi je, čisto sugeriram da s obzirom da je ovo drugo čitanje, da je on mogao biti u tekstu, a ne da se naknadno sa amandmanom to uređuje. A ovo što ste rekli oko pravosudne akademije. Pa ja samo mogu konstatirati da uloga pravosudne akademije čak i iz ovog odgovara kojeg smo mi dobili od vašeg ministarstva, je svjesno na neki način zanemarivana. To se vidi iz broja zaposlenih da je 2011. 3.630, 2012. 1.548,da je drastično smanjen broj radionica i drugih aktivnosti, sa programsko vijeće bezrazložno ne želi neke teme uzeti poput europskog prava uvrstiti u djelatnosti, takve stvari čisto o tome sam ja govorio. Mislim da je na neki način uloga Pravosudne akademije dali svjesno da li nesvjesno, da li je to jednostavno priznavanje nemogućnosti rješavanja problema unutar te institucije, ja to ne mogu tvrditi, ali na neki način se da iščitati iz dosadašnjih rasprava. Hvala vam lijepo.
Na repliku odgovara zamjenica ministra pravosuđa.
Hvala lijepo. Pa ja ću vas morati osporiti upravo se ne radio o tome ponovit ću ono što sam rekla. Mi smo itekako svjesni da edukacija, stalna edukacija sudaca i ne samo sudaca nego i ostalih koji sudjeluju u sudskom postupku je naša primarna aktivnost i jedino će ona u pravom smislu riječi dovesti do onoga što je cilj, a to je unapređenje sustava pravosuđa. I svakako se ne mogu složiti s vama da se radi na tome da se ograniči ili onemogući rad akademije, naprotiv.
Druga replika, poštovani Davorin Mlakar. Izvolite.
Hvala lijepa. Pa ja ću vas demantirati poštovana zamjenice, slabo se ovdje vidi rukopis Ministarstva uprave koji je glavni korisnik usluga sudova o kojima smo govorili, ali nisam se zbog toga javio nego zbog vaše teze da će ujednačavanje sudske praske dovesti do smanjenog broja predmeta pred upravnim sudovima, ja sam govorio o nečem drugom. Ja sam govorio o pojedinačnim zakonima koji svaki da bi izbjegao obvezu davanja prava na žalbu građanima ove zemlje, propisuje nadležnost upravnih sudova odnosno upućuje sve građane nezadovoljne postupanjem tijela državne uprave ili tijela javne vlasti na upravno sudovanje. To vi nikakvom sudskom praksom nećete moći smanjiti. Vi biste morali u ovom zakonu propisati kada se može pokretati upravno sudovanje na neki način obeshrabriti sve autore po pojedinim ministarstvima da izbjegavajući pravo na žalbu propisuju nadležnost upravnih sudova. Drugim riječima, sutra ako ćete imati Zakon o telekomunikacijama koji će reći građanin nema pravo na žalbu ali može pokrenuti upravni spor, dobit ćete novih 5 tisuća predmeta pred upravnim sudovima, o tome sam ja govorio. To nijedno ujednačavanje sudske prakse ne može riješiti, a najmanje nekakve sjednice ili uopće načela koja bi eventualno donio Visoki upravni sud. Zbog toga mislim da je nužno da bi se spriječila poplava predmeta pred upravnim sudovima koji će ih zagušiti u radu propisati kada se može voditi uopće upravni spor.
Zaključujem raspravu po ovoj točki dnevno greda. Glasat ćemo kada se steknu uvjeti.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim sporovima, drugo čitanje, P.Z. br. 690. Rasprava je zaključena. Amandman koji je podnijela Vlada Republike Hrvatske podnesen je u poslovničkom roku pa je postao sastavnim dijelom konačnog prijedloga zakona. Zato dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim glasujte. Glasovanje je završeno. Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 81 glas za i 20 suzdržanih glasova, ništa protiv glasova prihvaćen i donesen zakon o izmjenama i dopunama Zakona o upravnim sporovima u tekstu kako ga je predložila predlagateljica.
Prelazimo na: - Konačni prijedlog zakona o izmjeni Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 756 Predlagateljica zakona je Vlada RH. Prijedlog akta ste primili. Sukladno članku 204. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje, a amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Rasprave su proveli Odbor za zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnica predlagateljice dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Uvažena zamjenica ministra pravosuđa gospođa Sandra Artuković Kunšt.
Hvala lijepo. U trenutku stupanja na snagu Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, a i Zakona o zemljišnim knjigama, a to je bilo 1.siječnja 1997.aktualno zemljišno-knjižno stanje u velikom broju slučajeva je bilo neusklađeno sa stvarnim stanjem nekretnina. Posebna neusklađenost između zemljišno-knjižnog i stvarnog stanja postojala je u pogledu nekretnina koje su bile u bivšem društvenom vlasništvu zbog opće poznatih problema i poteškoća u pretvorbi društvenog vlasništva u privatno vlasništvo. Zemljišne knjige su javni registar stvarnih prava na nekretninama u RH i budući da se stvarna prava na nekretninama kod nas stječu jedino i isključivo upisom u zemljišne knjige, zemljišno-knjižni upisi imaju tzv. publicitetnu funkciju odnosno oni su vidljivi prema vani i djeluju apsolutno te se mogu štititi i ostvarivati u odnosu na sve osobe. Iz ove publicitetne funkcije zemljišno-knjižnih upisa proizlaze i posebni pravni učinci u prometu nekretnina. Dakle upisom zemljišno-knjižnog prava nastaje oboriva presumpcija da je osoba koja je upisana u zemljišne knjige zaista i stvarni nositelj toga prava. Dakle moguće je dokazivati da upisana osoba nije stvarni vlasnik ili nositelj stvarnog prava na nekretnini ali ne uvijek. Naime, na publicitetnoj funkciji temelji se zaštita povjerenja onoga tko je pošteni stjecatelj u istinito i pravno stanje zemljišnih knjiga. Ovdje je moguće dokazivati da zemljišno-knjižni upis nije isti niti zahtijevati ispravak ili brisanje takvog upisa, ali je vrijeme kroz koje se takvo zahtijevanje može tražiti ograničeno. Naime, onaj stjecatelj stvarnog prava na nekretnini koji je postupao sa povjerenjem u zemljišne knjige vjerujući da je ono što je upisano i istinito, on će steći svoje pravo s time da ono može biti osporeno tzv. brisovnom tužbom. Tužba za brisanje, valjanosti upisa može se podnijeti u roku od 60 dana ili u apsolutno roku od tri godine. Nakon proteka tih rokova onaj koji je upisan upisan je neoborivo. Pravni učinci zaštite povjerenja u potpunost zemljišno-knjižnog stanja znači da onaj koji je pošteni stjecatelj da on stječe samo ono što je upisano u zemljišne knjige u smislu opsega onoga što je stekao. Potpuna publicitetna funkcija zemljišnih knjiga je ostvarivanje načela zaštite povjerenja u istinitost i postupnost zemljišnih upisa nije moguća u odnosu na ona stjecanja na kojima je bilo uspostavljeno, onih nekretnina na kojima je bilo uspostavljeno društveno vlasništvo a nije brisano prije stupanja na snagu Zakona o vlasništvu odnosno prije 1. siječnja 1997. Zašto? Zato što potpunu pretvorbu društvenog vlasništva a znamo da se društveno vlasništvo razvijalo od '45. do 90.-te dakle 55 godina nije moguće provesti u predviđenim rokovima dakle do 1. siječnja 2015. Dok taj proces pretvorbe ne bude u potpunosti okončan nije moguće ostvarivati načelo zaštite povjerenja u istinitost i potpunost ovih zemljišno-knjižnih upisa, kao što sam rekla, oni nastaju tada, postaju apsolutni, ako postaju apsolutni moguće je da će nastati štetne posljedice za našu državu i za ostale nositelje bivših prava koji više brisovnom tužbom neće moći reagirati na takve upise. Stoga se zaštita povjerenja u istinitost i potpunost zemljišnih knjiga neće primjenjivati u korist stjecanja do kojih dođe do 1. siječnja 2017. kao što sada predlažemo, ukoliko se takvim upisima stječe nekretnina u koju je bilo upisano društveno vlasništvo a nije bilo brisano prije stupanja na snagu Zakona o vlasništvu i drugim pravnim stvarima. Nositelji prava na nekretninama mogu u prijelaznom razdoblju zahtijevati brisanje nevaljalih upisa a mogu zahtijevati i upis svojih izvanknjižno stečenih prava neovisno o pravilima zaštite povjerenja u zemljišne knjige, odnosno neovisno o tome da bi u ostalim situacijama, dakle pošteni stjecatelj neoborivo stekao svoje pravo. U tom prijelaznom razdoblju niti prema poštenim stjecateljima neće djelovati ova neoboriva … [[Govornik se ne razumije.]] o istinitosti i potpunosti zemljišno-knjižnog stanja. Naglasiti ću da smo odredbom članka 338 stavak 6. iz prosinca 2006. za određene nekretnine propisali iznimku od utvrđenog roka odgode i zaštite povjerenja. Naime iznimka se odnosi na nekretnine koje su katastarskim općinama za koje je otvorena tzv. EOP zemljišna knjiga kao i na nekretnine koje su prema posebnim odredbama Zakona o zemljišnim knjigama unesene u bazu zemljišno knjižnih podataka. Na te nekretnine zaštita povjerenja u istinitost i potpunost zemljišno knjižnih upisa primjenjuje se apsolutno od 1. siječnja 2007. godine. Od ukupno evidentiranih milijun 522 tisuće 356 zemljišno knjižnih čestica koje se vode kao društveno vlasništvo sudovi su na prijedlog državnog odvjetništva uknjižili Republiku Hrvatsku kao vlasnika na milijun i 90 tisuća 004 čestice a u pripremi je sudsko rješavanje još skoro 30 tisuća prijedloga za koje se očekuje da budu dovršeni do kraja godine. Isto tako kod nadležnih ureda za prostorno uređenje podneseno je 17 tisuća 613 zahtjeva za izdavanje potrebnih uvjerenja koja prethode sudskim postupcima radi uknjižbe Republike Hrvatske na poljoprivrednom zemljištu. Za 294 tisuće 649 čestica upisanih kao društveno vlasništvo potrebno će biti izvršiti uknjižbu na jedinice lokalne samouprave. Ovo govorim samo da pokazujem kako nije jednostavna pretvorba društvenog vlasništva ili na druge pravne osobe a za 87 tisuća 647 čestica nema osnova za upis jer se radi o javnom dobru ili općem dobru. Dakle sigurno je da se kroz ovo razdoblje učinio izuzetan napredak u evidentiranju društvenog vlasništva odnosno u upisu titulara vlasništva nad tim nekretninama, no međutim, nije postupak apsolutno i potpuno dovršen. Ostalo je negdje oko 4% nedovršenih postupka pretvorbe društvenih vlasništva i tih 4% nije zanemariva kategorija, ona nam sigurno ne dozvoljava da ustanovljavamo načelo povjerenja u istinitost upisa. I radi tih 4% mi ćemo odgoditi primjenu, odnosno predlažemo odgodu primjene do 2017. godine. Moramo naglasiti činjenicu da su nekretnine koje predstavljaju turističko zemljište većim dijelom upisane kao društveno vlasništvo i svjesni smo problema koji proizlaze iz pretvorbe i privatizacije turističkih poduzeća i unosa, odnosno ne unosa ove imovine u temeljni kapital itd.. U tom kontekstu nužno je zaštiti i te nekretnine odgodom načela zaštite povjerenja jer se radi o vrlo financijski izraženim vrijednostima i procjenjuje se da turističko zemljište obuhvaća preko 20 milijuna kvadrata. Stoga se na temelju objektivne procjene potrebnog vremena za dovršetak postupka usklađenja i obnove zemljišnih knjiga a sa ciljem zaštite postojećih prava i sprječavanja veće štete predlaže da se načelo povjerenja u pravnom prometu nekretnina ne primjenjuje u korist stjecanja nekretnina na kojima je bilo upisano društveno vlasništvo a nije brisano i nisu obuhvaćeni ovim člankom … [[Govornik se ne razumije.]] 8. stavak 6. Zakona o vlasništvu do kojih dođe do 1. siječnja 2017. godine. Hvala.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku. Poštovani Branko Bačić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče,. Poštovana gospođo zamjenice, pažljivo sam vas slušao i iz onoga što ste vi uvodno rekli tvrdite da je ostalo još oko 4% nekretnina koje su bile upisane u državnom vlasništvu za rješavanje. Prema onome što ste rekli i usporedbom sa izmjenom zakona koja je rađena 2009. godine, odnosno krajem 2009. i zakonom koji je stupio na snagu 1. siječnja 2010. godine također je i tada u obrazloženju zakona je pisalo da je ostalo 4%. Iz toga bi se dalo zaključiti da u proteklih, evo pune 4 godine nije riješen niti jedan upis i izbrisano … [[Govornik se ne razumije.]] vlasništvo i upisano bilo na Republiku Hrvatsku, bilo na jedinicu lokalne samouprave. Pa me interesira kako onda ako u tih 6 godina, u ove 4 godine koje su iza nas i u kojemu smo trebali u najvećoj mjeri izvršiti upis … [[Govornik se ne razumije.]] vlasništva na česticama na kojima je upisano … [[Govornik se ne razumije.]] i namjeravate napraviti u iduće dvije godine, kažem kada nismo u 4 godine koje su iza nas gotovo onda upisali ništa jer je tada, tad sam i ja radio na prijedlogu tog zakona, smo bili utvrdili da je preostalo 4% ukupno neriješenih čestica i da je na njima ostalo upisano državno vlasništvo pa onda u tom smislu ili je to realan rok ili je to kratki rok, prekratak rok da bi se moglo riješiti sve ostale dubioze koje su ostale na tim nekretninama.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a govorit će poštovani zastupnik Davorin Mlakar.
Hvala lijepa. S obzirom da nema previše ljudi, možda ćemo stići u ovom vremenu. Volim da mi uzmete malo za dolazak. Moram priznati da je ovo jedan od opsežnijih zakona, ali bez obzira na to zatekao nas je. Što bi volio reći predsjednik Hrvatskog sabora, zbog javnosti reći ću nekoliko stvari, možda da nam bude jasnije. Danas je 2. prosinca 2014. godine i moje pitanje je predlagateljici, Vladi, ne mislim konkretno na gospođu Artuković nego predlagateljici Vladi, što smo radili do 2. prosinca 2014. godine, tko se to kasno probudio pa je shvatio da s 1. siječnja 2015. stupaju na snagu neke odredbe, počinju teći neki rokovi koji nam ne pašu. Nešto je kolega Bačić uvodno rekao o tome koji postotak je ostao za urediti i što se to u protekle četiri godine dogodilo. Čini se da je predlagateljica Vlada Republike Hrvatske kojoj ionako mnogi poslovi nisu interesantni ni bitni, što često čujemo i od njega predsjednika, zaspala pa je shvatila 10 dana pred kraj redovnog zasjedanja Sabora u ovoj godini da dolaze neki rokovi na naplatu i odlučila se jednom normom, zakonom koji ima dva članka reći da se riječi 1. siječnja 2015. zamjenjuju riječima 1. siječnja 2017. i da ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objave u "Narodnim novinama". To je sadržaj ovog zakona. Suština pak ovog zakona je činjenica da je davnih dana netko utvrdio da se vlasništvo u Republici Hrvatskoj stječe ne kupoprodajom nekretnina, ne plaćanjem ugovorene cijene nego tek i jedino nakon što ste sve odradili upisom vašeg vlasništva u zemljišne knjige. I to je postala presumpcija stjecanja vlasništva koja naravno ne vrijedi u svakom slučaju. Praksa Vrhovnog suda i njihovi pravorijeci hvala Bogu su različiti od onog što misle često puta profesori na Pravnom fakultetu u Zagrebu jer po jednima vi ne biste, ovima s fakulteta, stekli vlasništvo nikada, a sud je išao pragmatički utvrdio da bez obzira na ovu presumpciju koja tako čvrsto stoji u zakonu mora poštivati da tako kažem zakonitosti tržišta i svakodnevnih i kupoprodajnih ugovora i poslova, pa je tvrdio da vlasništvo možete steći pod određenim uvjetima i kad nije provedeno u zemljišnim knjigama. S druge pak strane, mi smo već u '90.-im godinama počeli raditi na tome da zemljišne knjige budu dostupne svima i putem internetskih portala. Nažalost, i danas kada gledate pojedine zemljišno-knjižne uloške dobit ćete uputu da oni služe vama za informaciju, ali da nisu dokumenti kojima se možete koristiti u pravnom prometu i taj odavno već započet posao još uvijek nije dovršen. Sada Vlada sugerira da rok koji ističe evo za 28 dana produljimo na još dvije godine jer netko nije stigao obaviti svoj posao, kolega reče 4% od preostalih neupisanih nekretnina na kojima je bilo nekad upisano društveno vlasništvo. Znači DORH nije radio svoj posao. Kad smo govorili o izvješću o radu Državnog odvjetništva onda smo uvijek obasipani njihovim uspjesima u oblasti kaznenog prava. I kada je govorio glavni državni odvjetnik i tada sam rekao, nas zanimaju i druge dvije nadležnosti Državnog odvjetništva: rad u građanskim stvarima i rad u upravnim stvarima. Ali s obzirom da su oni puno manje medijski atraktivni u našoj zemlji od kaznenih postupaka, o tome se vrlo često malo ili nikako govori. I ovo je primjer kako su radili, dakle 4% neupisanih nekretnina u četiri godine nisu uspjeli riješiti i sada Vlada kaže očekujemo da ćemo, očekuje se to riješiti u sljedeće dvije godine. Na temelju čega? Na temelju procjene da u protekle četiri godine nismo upisali niti jednu nekretninu ili se nešto bitno ima promijeniti. Ako se ima promijeniti onda će vjerojatno u ocjeni izvora potrebnih sredstava za provođenje ovog zakona bit označeno da će za provođenje ovog zakona biti potrebna dodatna sredstva u državnom proračunu. Predlagateljica kaže neće. To se da onda zaključiti da vi imate novce na tim pozicijama, a da ih niste koristili pa da su vam svake godine krajem godine te neutrošena sredstva vraćali u riznicu. I time niste ispunili svrhu za koju su ta sredstva na određenim pozicijama bila namijenjena. I tako bismo mogli unedogled pričati o tome što ste vi ovim zakonom predložili, osim što je bjelodano da nitko od onih koji su bili dužni nije odradio svoj posao. I sada se sugerira Saboru donošenje rekao bih najčudnije odluke, a to je da se odgodi princip načela povjerenja u istinitost i potpunost zemljišnih knjiga, primjena načela na dvije godine. Primjena pravnih načela ovog općeg tipa ne može se odgoditi. Povjerenje u javne registre ili postoji ili ne postoji, ono se ne može odgađati. Vi možete donijeti normu u ovom zakonu kojom ćete reći da ovo ne možete odraditi u određeno vrijeme, ali princip povjerenja u zemljišne knjige ne može biti princip ako ga ne možemo sprovesti. Pa ukoliko mislite da se vlasništvo ne može steći dok se ne provede u zemljišnim knjigama onda od tog principa trebate odustati a ne od principa da se pojedina pravna načela odgađaju u svojoj primjeni. To rekao bih čak ni logički nije moguće. Ta načela ili postoje ili ne postoje. A ako postoje onda postoje za sve strane u pravnom prometu. I za one gdje postoji pravo vlasništva koje je nedvojbeno jer je iz privatnih ruku išlo iz jedne u druge, a tamo gdje niste postupak proveli niste zamijenili društveno vlasništvo odgovarajućom vrstom vlasništva, morate urediti drugačije. A ne možete odgoditi povjerenje u zemljišne knjige za određenu kategoriju na dvije godine. Odgađanje povjerenja bi značilo nepovjerenje kada bismo sad išli razložiti ono što ste vi nama predložili. To znači da mi ne možemo imati povjerenja u registre, niti u zemljišne knjige, a to pokazuje svakodnevna praksa. Jer ako postoje zemljišno-knjižni izvadci koje ja na internetu mogu pregledati, uputiti se u njih ali se njima ne mogu služiti jer oni nemaju valjanost javne isprave, ako ja mogu vidjeti da u zemljišnim knjigama piše nešto što nije točno i ne mogu se time koristiti onda povjerenje u zemljišne knjige, a osobitu u potpunost i istinitost ne postoji. I to bi bilo s obzirom na godine u kojima čekamo rješenje potpunosti zemljišnih knjiga, to bi bio pravi i pošteni pristup. Ne može se steći ili može steći vlasništvo kao što je to bilo nekad izvanknjižno pa ste imali zbirke položenih ugovora u gruntovnicama. Pitanje stjecanja se može riješiti i na drugačiji način, a ne svaki puta na dvije ili više godina odgađati primjenu načela prihvaćenih od civiliziranih naroda. Zbog toga mislim da je ovo u svojoj suštini kriv pristup, pogrešan pristup, dapače rekao bih i nemoguć jer na ovaj način ne možete govoriti o pravnim načelima kako je to predloženo. Ali može se reći da nije posao potpun posao uređenja zemljišnih knjiga dovršen i da zbog toga se moraju stvari u pitanju vlasništva rješavati na drugi način. Ne želim ulaziti u daljnje rasprave pa da vam kažem što su sve, ustvari pogubno djelovanje naših tijela do čega je dovelo da danas ne možete gospođa zamjenica ministra govorila je o turističkim zemljištima, da vi danas ne možete još uvijek riješiti ni da tako kažem prihode koji su izvjesni jer Grad Zagreb nije u stanju prodati poslovne prostore zato što nije riješeno pitanje vlasništva niti knjiženja na vlasništvima konkretnih prostora. Nije to problem sigurno samo ni Grada Zagreba. Da država recimo s Gradom Zagrebom još uvijek nije riješila pitanje vlasništva tih istih poslovnih prostora u kojima ljudi koji obavljaju djelatnost žele kupiti te poslovne prostore da se riješe ovog dugogodišnjeg ugovora o zakupu i prijenosa prava zakupoprimaca sa jednog na drugi putem komisija što Grad Zagreb već desecima godina dobro radi ali nije došao do konačnih rekao bih zdravih i očekivanih sredstava koja je mogao dobiti prodajom tih prostora. Sve to su problemi koji nastaju zbog nesređenog pitanja zemljišnih knjiga. Međutim, s obzirom da nisu riješene i da je Vlada pred kraj godine priznala da po tom poslu nije gotovo ništa napravila red bi bio da ste umjesto ovog prolongata od 2 godine našli normu kojom ste mogli zamijeniti normu koja glasi da se zasniva na načelu povjerenja u istinitost i potpunost zemljišnih knjiga jer to sukladno Zakonu o vlasništvu i drugim stvarnim pravima jednostavno nije točno. Prema tome, bilo bi ustvari najkorektnije sa stajališta pravne struke da ovaj zakon povučete odnosno da ga zamijenite normom koja bi mogla odgoditi primjenu nekih od instituta iz ovog zakona na odgovarajući način. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Za repliku se javio poštovani Branko Bačić, izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Mlakar tako je, upravo ovo što ste rekli pitanje je da li na ovaj način uopće možemo imati povjerenja u upise koji su u zemljišnoj knjizi. Međutim, ja sam se zbog dvije stvari javio. Prava stvar, znate kako je bilo riječi kad smo donosili Zakon o upravljanju državnom imovinom, kako ustvari prijašnje Vlade, pogotovo HDZ-ova Vlada nije znala upravljati tim zemljištem jer jednostavno nije imala podatke o tome koliko je nekretnina uopće u državnom vlasništvu. A kada danas usporedite ovaj zakon, a pogotovo njegovo obrazloženje sa zakonom iz 2009. godine kada smo u tom zakonu, odnosno u tom obrazloženju upisali koliko je točno podataka u RH, koliko je parcela nekretnina upisano kao državno vlasništvo, koliko ih je riješeno, koliko je ostalo spornih i danas kada vidite obrazloženje u kojemu ne piše niti jedna brojka o broju čestica koje su riješene i koje treba riješiti onda se postavlja pitanje je li bilo sređenije onda kad nije bilo registra ili danas kad postoji registar a mi kao saborski zastupnici nemamo niti jedan podatak iz tog registara koji je objavljen 1. siječnja 2014. godine. To je jedna stvar. I druga stvar, rekla je gospođa zamjenica da je preostalo oko 4%, 4% je u RH negdje oko 480 tisuća čestica. Ako smo ih riješili, a to je maloprije rekla gospođa zamjenica, ako milijun i 100 tisuća, način u proteklih 18 godina otkada je Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima na snazi, riješili smo godišnje oko 60 tisuća. Tom dinamikom bi nama za tih još preostalih 4% odnosno 480 tisuća trebalo još 8 godina. E pa sad postavljam pitanje kako to mi mislimo riješiti u dvije godine, nešto što dinamikom koja je iza nas rješavamo 16 godina? Prema tome, slažem se s vama ili treba ovaj rok izmijeniti ili postaviti drugačiju normu. Jer ćemo vrlo brzo doći u situaciju da ćemo reći ma znate mi bi još prolongirali najmanje 3, 4 godine [[Upadica Stazić: Vrijeme.]] Jer u tom roku nećemo uspjeti riješiti upis na ovih 4% nekretnina u RH. Hvala.
Na repliku odgovara poštovani Davorin Mlakar.
Kolega Bačić, vi ste sad išli u podatke koje ministarstvo, odnosno Vlada ne želi dostaviti jer vjerojatno ni ne raspolaže tim podacima i mene ste ustvari motivirali za repliku da vam kažem a da me potpredsjednik ne bi ukorio, niste u pravu. Mogla bi Vlada i puno u kraćem roku riješiti to pitanje kada bi imala ideju kako i tko bi taj posao obavio. Ja sam zato govorio samo uzgred da je još 90.-tih godina izrađen jedan cijeli projekt u kojem se krenulo obuhvatiti zemljišne knjige u nekakvom informatičkom obliku da bi se svako mogao služiti podacima iz zemljišnih knjiga. Vjerojatno tada s najboljom namjerom predlagatelji nisu znali kakav problem u zemljišnim knjigama postoji, što tamo sve treba utvrditi, rekonstruirati pojedine uloške koji ne postoje i čuda nekih upisa od kriminala pa do propusta zbog nečinjenja koji su se događali tijekom desetaka godina. Međutim, ovo nije način. Mi donosimo neka pravna načela koja koče de facto legalno postupanje svih, osobito privatnih osoba a onda predlažemo u Parlamentu da imao odgodu primjene načela. To je rekao sam već logični nemoguće. Načela ta ili postoje ili ne postoje. A ovaj način kako Vlada nije u stanju riješiti svoj posao na vrijeme je najbolji pokazatelj u ovom kratkom zakonu.
Zahvaljujem. U ime kluba SDP-a govoriti će poštovana zastupnica Vesna Fabijančić-Križanić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, zamjenice ministra, kolegice i kolege. Ja ću u svojoj raspravi biti vrlo kratka, moja rasprava će biti pragmatična i neću filozofski teoretizirati. Zašto ću biti pragmatična? Iz vrlo jednostavnog razloga. Činjenica je da rok koji se prolongira na dvije godine, prolongira se prvenstveno radi zaštite prava vlasništva RH. Da li smo sve društveno vlasništvo pretvorili u vlasništvo RH danas 2. prosinca ili nismo, da li smo obavili posao više ili manje kvalitetno i to ne mislim samo na ovu Vladu? Mislim da ne utječe na to da li ove izmjene i dopune zakona treba donijeti. Mislim da uopće nije upitno da uknjižba prava vlasništva RH, javnih i općih dobara treba napraviti i koliko je od velikog strateškog značenja ta činjenica za državu. Rok ističe 1.1.2015. po postojećem zakonu. Činjenica da moramo taj rok produljiti, činjenica je da o milijun i pol zemljišno knjižnih čestica koje su imale ovaj ili onaj oblik društvenog vlasništva je gotovo milijun i sto riješeno na način da je RH vlasnik i da ovaj, iako ne izgleda puno, 4%-tna veličina je sasvim dovoljna da bi se ovih četrdesetak tisuća čestica koje jesu riješile na adekvatan način i to će sigurno biti napravljeno u ove slijedeće dvije godine. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HDSSB-a govorit će poštovani Boro Grubišić.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Poštovana zamjenice ministra. Kako ste izložili, a ja sam to donekle shvatio da se radi prije svega o produženju roka za upis u zemljišne knjige društvenog u državno vlasništvo i to je nekakvih 44 tisuće čestica koje su ostale, cca oko, rekli ste sami da je ukupno u društvenom vlasništvu bilo milijun i 525, 6 tisuća čestica, da ih je u državno vlasništvo prešlo milijun i 100 tisuća, ajde milijun i 96 i da je ostalo nekih 4% što na milijun i 100 ostaje dakle 44 tisuće otprilike. No ono što sam htio suvislim razmišljanjem kada kao ne pravnik razmišljam o ovoj materiji htio istaći nego pomalo priupitati jer nisam dovoljno vješt u ovim stvarima kao liječnik, je to što npr. vi ste govorili o turističkom zemljištu i da je tu upisano 20 milijuna kvadratnih metara, kada to pretvorimo u hektare to je 200 tisuća hektara turističkog zemljišta ili 20 kvadratnih kilometra, ako pretvorimo milijune kvadratnih metara u kilometre. E sada kada govorimo o tom turističkom zemljištu ja moram priupitati radi li se to i o tome da kada uđete npr. u katastarsku Općinu Vir i onda vidite vlasništvo nad česticama, ono koje je privatno je privatno, ali vrlo često gotovo u 50% upisa piše vlasništvo RH. Naime, radi se i kada se čovjek zainteresira kupac kao privatni investitor da bi nešto radio ili gradio, onda se dobije informacija da zapravo i nije RH u biti vlasnik, ona je upisana u knjigu kao vlasnik RH, a zapravo se radi o bivšem privatnom vlasništvu, gdje se vlasnik nije javio i nije se javljao i upisano je kao vlasništvo RH. Pa ovom prilikom vas pitam, ja znam da ti privatni vlasnici, a privatno vlasništvo je svetinja ili kako rekli Englezi i Amerikanci private property dakle oni mogu pokrenuti postupak ili i za njih datum od 1.siječnja 2015.vrijedi ili pak se i zbog u tom smislu pomiče ovaj datum na 1.siječnja 2017., to je jedno. Drugo što sam htio priupitati, a pitao sam vas pisanim putem dakle Ministarstvo pravosuđe i to prije skoro dva mjeseca, a to je ono što su mi postavili građani koji su nekada živjeli na području Borićevca u Lici iz Borićevca na području Španovice ispod Pupuka, na području Zrina u Zrinskoj gori, kako oni potomci uglavnom, a ima ih preživjelih i živih mogu doći do svog privatnog vlasništva koje je bilo njihovo privatno vlasništvo stotinama godina, a sada ne mogu čak ni doći ili vrlo teško mogu doći na posjede svojih djedova, pradjedova, otaca. Pitao sam koji su to propisi koji njima priječe da povrate svoje privatno ili naslijeđeno vlasništvo, dakle radi se o česticama zemljišnim česticama. Nisam još dobio odgovora. Pa je ovo prilika da s obzirom da raspravljamo upravo o tome o zemljišnim knjigama o pravu na upis itd. vi prije svega spominjete upis pretvorbu društvenog u državno vlasništvo. Dakle to je ona pretvorba koja je bila obilježena mnogo čime koja je bila i dijelova kako je netko rekao ovdje obilježena u nekim slučajevima i kriminalom i krivim upisima itd. dakle evo ja bih ako mi možete odgovoriti na ova pitanja. A s obzirom da je privatno vlasništvo svetinja i s obzirom na to da postoji još tih 4% koji stoje, dakle oni stoje od 2009.kako reče gospodin Bačić, već 4, 5 godina, a stalno stojimo na tih 4% ili 44 tisuće čestica koje se nije mrdnulo nikuda, dakle nije došlo do pozitivnog pomaka. Tu jasno odgovornost snosi dio koji se bavi upravom u DORH-u itd. nije samo kriminal, korupcija i ostalo ono čime se DORH bavi negoli i ove stvari koje se bave državnim vlasništvom odnosno pretvorbom društvenog u državno i gdje DORH daje pozitivno ili negativno mišljenje ili iskazuje svoje mišljenje. Pa s obzirom na ovo što sam izrekao i o ljudima koji su živjeli i protjerani su iz Borićevca, iz Zrinja, ima još mjesta u Hrvatskoj, volio bih znati na koji način ti ljudi mogu povratiti svoje vlasništvo do 1.1.ako ništa drugo 2017., a i kako staviti u funkciju čestice koje ćei nakon 1.1.2017., a bile su u privatnom vlasništvu, a sada upisane na državu Hrvatsku biti stavljene u funkciju. Ljudi žele graditi, raditi privatno investirati, a vi imate upis država Hrvatska. Dakle, kolega Mlakar je teoretičar i to ali evo ja sam par praktičnih stvari iz ovoga zakonskog prijedloga iščitao i stavio na razmišljanje, s time da poštujem da se uredi država kad-tad pa makar i 1.1.2017., dakle zemljišne knjige ako bi to tako bilo. I u dobroj vjeri klub HDSSB-a će biti za ovaj zakonski prijedlog. Hvala lijepa.
Za repliku se javio poštovani zastupnik Davorin Mlakar.
Kolega Grubišić, meni su rekli da vrijeđam kada sam jednog čovjeka nazvao kompozitorom. Nemojte vi vrijeđati mene da sam ja teoretičar, molim vas. To je zavrijedilo opomenu ali dobro ste prošli. Ali ste sugerirali jednu važnu stvar sada mi je palo na pamet. Nije ovo načelo povjerenja u istinitost zemljišnih knjiga, ovo je načelo tko se nije skrio magarac je bio. Jer ovi o kojima vi govorite koji su eventualno mogli od 1.1.2015. računati da bi ostvarili neko svoje pravo temeljem dosadašnjih principa koje smo preuzimali u naše zakonodavstvo sada će čekati još dvije godine kada će državno odvjetništvo ovom brzinom kojom je rješavalo ta pitanja i do sada u dvije godine počistiti tih 4% predmeta koji su im još ostali. Pri tome nitko iz Vlade nije ponudio analizu da se vidi što je to sve unutra, čega tu sve ima, jer nažalost vlasničko pravni odnosi se ne rješavaju niti ovakvim produljivanjem rokova niti dobrim željama. To su obično dugotrajni i komplicirani postupci i zato mi unaprijed sumnjamo da je ovo dobro rješenje. Moglo se to riješiti na drugi način ali najbolje od svega je što je i za ovo 2.12. Vlada riješila još i u hitnom postupku. Prema tome niti možemo puno čitati, jest da je kratak zakon, dosta kratak tekst ali je za pohvaliti da za razliku od inače u ovom slučaju Vlada je drijemala tri godine i sada u hitnom postupku 10 dana pred kraj zasjedanja na ovaj način rješava ovaj problem.
Na repliku odgovara Boro Grubišić.
Hvala lijepa kolega Mlakar što ste me podsjetili, … [[Govornik se ne razumije.]] kada ste mislili i kada ste uvrijedili jednoga gospodina zato što je kompozitor, ja ne znam da li on u ZAMP-u ili gdje bude nemam pojma gdje je ali kada sam ja rekao da ste teoretičar, to je bilo pohvalno za vas, ja sam to sa najboljom namjerom rekao jer vi ste vrstan stručnjak u pravu i poznajete pravo. Ja vas ponekad kada, evo i kada ste sada izlagali gotovo da ne mogu pratiti koliko vi to vrlo stručno i teoretski izlažete. I zato sam rekao da sam ja pragmatičan pa sam iznio konkretne slučajeve, dakle konkretne slučajeve. Vi ste to zaista zamotali ali zato sam očekivao od vas ako već niste teoretičar da imate konkretno bolje rješenje pa da ga ovdje izložite. Evo ja nisam čuo od vas to bolje rješenje, sada ste ponovno spomenuli to pa dajte recite nam. Dajte šapnite im, neka čuju. Hvala lijepa.
Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Poštovani zastupnik Boris Blažeković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, gospođo zamjenice ministra. Ma ovaj zakon je zaista vrlo jednostavan u ta dva članka gdje se prolongira određena rješenja od 1. siječnja koja se trebaju donijeti 1. siječnja 2015. za 1. siječanj 2017. godine. Dvije godine jer nije napravljen posao koji se možda iz objektivnih, subjektivnih razloga, sada ne bih ulazio u to nije napravio. Ja bih iskoristio ovu priliku govoreći nešto za javnost vezano uz samo pravo vlasništva. Pravo vlasništva je stvarno pravo na određenoj stvari koja ovlašćuje svog nositelja da s tom stvari koristi od nje, čini što ga je volja, te da svakoga drugoga od toga isključi ako to nije protivno tuđim pravima ni zakonskim ograničenjima. Vlasnik ima pravo posjedovanja uporabe, korištenja, raspolaganja svojom stvari. Vlasnik stvari ne smije izvršavati svoje pravo vlasništva preko granica koje su svim vlasnicima takvih stvari postavljena na temelju zakona radi zaštite interesa i sigurnosti države, prirode, ljudskog okoliša i zdravlja ljudi. Pravo vlasništva može se odnositi na nekretnine i pokretne stvari. Prema propisu pomorstvu i zračnom prometu, brodovi, avioni makar su očito pokretne stvari zbog visoke su vrijednosti stavljene u pravni režim koji nalikuje onome što ga imaju nekretnine. Udjel u dioničkim društvima, dionice i određene druge tzv. vrijednosnice u pravnom smislu se smatraju pokretnim stvarima slijedom čega mogu biti predmet vlasništva te se onda mogu kupovati, zalagati i slično. Kod izvornih pravnih rješenja iz prošlosti uvijek se izdavao tzv. vrijednosni papir koji je doista bio pokretna stvar. Potom vlasnik ili nositelj ograničenih stvari i prava na vrijednosnom papiru imao stanovita druga ovlaštenja npr. pravo da sudjeluje kod isplate dobiti dioničkih društava. Danas se takvi vrijednosni papiri u fizičkom obliku rijetko izdaju, uglavnom bude riječ o pukim računalnim zapisima kod primjerice središnjeg depozitorija, nematerijaliziranih vrijednosnih papira. Za takve nematerijalne vrijednosne papire uobičajeno je fingirati da su stvarni. Pomoću takve pravne fikcije omogućena je prodaja, zalaganje i slični uobičajeni poslovi sa vrijednosnicama. Vlasničko je pravo koje svojem nositelju daje najširi opseg vlasništva među tzv. stvarnim pravima. Stvarna prava koja su manjeg opsega i dosega naziva pravna struka ograničena stvarna prava. Takav termin se koristi u samom tekstu Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima. Među ograničenim stvarnim pravima najčešće su založno pravo i razne služnosti. Ograničena stvarna prava se smatraju teretom nad stvari koje u stanovitoj mjeri označavaju pravo vlasništva. U principu bi stvar uvijek trebala imati vlasnika a mogu i ne moraju biti opterećena ograničenim stvarnim pravima. Ustav Republike Hrvatske u članku 48. jamči pravo vlasništva uz važan podatak: vlasništvo obvezuje, nositelj vlasničkog prava i njihovi korisnici dužni su pridonositi općem dobru. Slično propisuje i Europska konvencija za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda i opet uz važan dodatak gdje se objašnjava da postoji također pravo države da primijeni zakone koje smatra potrebnima da bi uredila upotrebu vlasništva u skladu s općim interesom ili za osiguranje plaćanja poreza ili drugih doprinosa ili kazni. Pravo vlasništva je vrhunsko ljudsko pravo koje osigurava sigurnost pojedinaca unutar države i društva. Pravo vlasništva omogućuje grupama sigurnost zajedničkih vlasništava. Ono omogućuje pojedincima i grupama realizaciju osobnih ambicija u stvaralačko-poduzetničkim aktivnostima. Pravo vlasništva povećava samosvijest, potvrđuje osobni identitet i osjećaj pripadnosti, ono čovjeku daje snažan osjećaj slobode. Želim se ovdje posebno referirati na važnost vlasništva u poticaju razvoja privatnog poduzetništva. Po mom skromnom mišljenju najkvalitetniji potez HDZ-ove Vlade iz '90.-ih bila je prodaja državnih stanova tadašnjim korisnicima po povoljnim uvjetima, ne ulazeći u ovom trenutku u nepravde koje su se time tada dešavale i koje traju neke i do danas. Hrvatska je time postala država s najvećim brojem vlasnika nekretnina u Europi. Tom je odlukom stostruko povećan kreditni, a time i poslovni potencijal građanima Republike Hrvatske. Privatno poduzetništvo, empirijski je dokazano, jedini je stvarni pokretač gospodarskog razvoja bilo koje države. Za razliku od državnog poduzetništva koje može u vrlo posebnim i specifičnim okolnostima potaknut neke gospodarske procese, ali odluke državnog poduzetništva u načelu su političke a ne gospodarske i ujedno državno poduzetništvo je po svojoj naravi podložno korupciji. Poduzetništvo samo po sebi, a ona i jest po definiciji aktivnost pojedinaca odnosno privatnika, je djelatnost koja zahtijeva znanje, hrabrost, kreativnost, ambiciju te silnu pozitivnu energiju, a za sve te karakteristike neophodan je stvaran osjećaj slobode. Ponovit ću svoje uvjerenje koje sam već nekoliko puta u svojim raspravama za saborskom govornicom rekao, u maloj po broju stanovnika zemlji kao što je naša neophodan je razvoj i poticaj malog i srednjeg poduzetništva, uz sve ekonomske razloge i iz osjećaja pravde i pravednosti. Naime, teško je da se samosvjestan pojedinac može ugodno osjećati ako zna da svi radimo samo za nekoliko super bogataša. Inače, malo i srednje poduzetništvo čini skoro 90% broja poduzetničkih subjekata u Hrvatskoj, ali tzv. veliki poduzetnici i država drže negdje preko 80% ukupne vrijednosti hrvatskog gospodarstva. Po mom dubokom uvjerenju potrebna je promjena paradigme pristupu gospodarstvu u korist sveukupne privatizacije i snažnog poticaja malog i srednjeg poduzetništva. Mišljenja sam da bi plan za postizanje cilja od recimo 35% gospodarskog udjela malog i srednjeg poduzetništva u ukupnom gospodarstvu Hrvatske bio važan za razvoj i snažno poticanje razvoja gospodarstva, ali ne samo gospodarstva, već za ukupan napredak društva. Takav bi cilj neophodno na mala vrata ali u velikim količinama uveo nove tehnologije, suvremene dosege europskih i svjetskih načina poslovanja, uz pozitivan razvoj svih ostalih praktičnih djelatnosti, od bankarskog sektora do javne i državne uprave. Jasno, tako snažan razvoj privatnog poduzetništva potaknuo bi razvoj cijelog društva te podizanje samosvijesti građana, mijenjala bi se klima u društvu u pozitivnom smjeru. A za bilo kakvo poduzetništvo neophodno je u cijelosti riješeno pitanje vlasništva i posebno zemljišnog vlasništva te potpuno uređene i sređene zemljišne knjige. I zbog toga je neobično bitan i Zakon o vlasništvu, a sve njegove izmjene i dopune zahtijevaju našu posebnu pažnju. Hvala.
Imamo jednu repliku. Poštovana Nevenka Benčić, izvolite.
Hvala lijepa. Nije Benčić nego Bečić. Zahvaljujem se. Kolega Blažeković, vi ste u svom izlaganju između ostalog istaknuli da je vlasništvo nešto što čovjeku daje pojam slobode i da je vlasništvo nešto što svaki čovjek posjeduje, posjeduje stvar ili nešto drugo jer to je vlasništvo. Vi ste to u svom izlaganju istaknuli i ja se slažem s vama da bi tako trebalo biti. Međutim, u ovoj državi nije tako jer kako inače objašnjavate činjenicu da još uvijek od osnutka samostalne Republike Hrvatske do danas nije riješeno pitanje vlasništva oko 3000 vlasnika privatnih stanova u koje oni ne mogu ući u posjed, a vi ste istaknuli da vlasništvo garantira posjed stvari ili vlasništva. Ja bih vas molila da mi objasnite kako ste onda i na čemu temeljili tu tezu kad u ovoj državi tomu nije tako. Hvala lijepa.
Morate se javiti ako želite odgovoriti. … [[Upadica se ne razumije.]] Ajde, čim bliže poslovniku ljudi da se ponašamo, što je moguće bliže. … [[Upadica se ne razumije.]] Ajde odgovorite. A kolegice Bečić, prvo se vama ispričavam što sam krivo izgovorio vaše prezime, a drugo zastupnik zastupniku po našem Poslovniku uopće ne može postavljati pitanja. Pitanja se mogu postavljat samo Vladi, ali ajde odgovorite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ispričavam se što se nisam javio, ali mislim da bi mogli uvest jednu drugu praksu, a to je da neki put u zadnjoj riječi čujete da li želite odgovoriti ili ne i onda je dosta teško reagirati u toj zadnjoj riječi, ali ok. Slažem se, praksa je drugačija i poštovat ću je. Ispričavam se ako sam u bilo kakvu neugodnost doveo. Slažem se gospođo Bečić, ja sam govorio o načelima i to je moje, naše rasprave jesu manje-više o načelima i slažem se sa vama da nažalost u Hrvatskoj, Hrvatska nije jedina ali u Hrvatskoj posebno, ona je nama jedino i bitna, postoje brojne nepravde. Te nepravde su nastale od prvog dana nastanka naše domovine i tu smo svi zajedno da ih ispravimo. Ja sam i napomenuo unutar svoje rasprave da smatram da je jedna od, po mom mišljenju, najvrjednijih stvari koje je HDZ-ova vlast '90.-ih donijela jest prodaja društvenih stanova, uz brojne nepravde koje su tada nastale i koje traju i do danas, ali je samim tim Hrvatska postala zemlja sa najvećim brojem vlasnika nekretnina i time je i dobila, odnosno građani RH su dobili jedan ogroman kreditni potencijal za eventualno, bez obzira u koje svrhe, ali i za razvoj gospodarstva. Slažem se s vama da postoje nepravde, i tu smo svi zajedno da te nepravde u što kraćem roku pokušamo ispraviti.
Pojedinačna rasprava, poštovani Branko Bačić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo zamjenice ministra. Htio bih na početku možda neke dvojbe oko ovih brojeva predmeta koji su riješeni, parcela, jer mislim da je to važno za ono što želim reći. Naime, u Hrvatskoj je upisano u katastarskim i zemljišnim knjigama 13 milijuna čestica. Od 13 milijuna čestica milijun i 520 tisuća je upisano bilo kad je donesen Zakon o vlasništvu i drugim stvarnim pravima na društveno vlasništvo. Od '96. pa do danas, i vi ste to potvrdili, riješeno je oko milijun i 100 tisuća čestica. Dakle, ostalo je 4% ukupnog broja a to je negdje preko 420 tisuća parcela za riješiti da bismo onda imali sređene čestice koje su nekadašnje društveno vlasništvo, a sada bi trebale biti riješene dijelom na RH dijelom na jedinice lokalne samouprave ili pak na fizičke odnosno pravne osobe. Moje je pitanje bilo vama upućeno na početku u replici kad ste vi to uvodno govorili kako to Vlada Republike Hrvatske misli u iduće dvije godine koliko ovim prijedlogom zakona prolongiramo ovo povjerenje u načelo povjerenja u zemljišnu knjigu kada bi u te dvije godine trebali riješiti 420 tisuća čestica, a godišnje dosada ovom dinamikom rješavamo 60 tisuća čestica. Prema tome, nama bi trebalo još, ovom dinamikom 7 godina. Ne znam što se to dogodilo u državnoj upravi prvenstveno u Središnjem državnom uredu za upravljanje imovinom, pa niti u DORH-u da možemo sustići ovom dinamikom ovaj rok kojega ste nam vi postavili. Stoga je i u ime kluba HDZ-a kolega Mlakar s pravom si postavio pitanje je li taj rok uopće primjeren, ima li on smisla ili treba napraviti nešto drugo da bismo čim prije omogućili da i tih 420 tisuća čestica bude u funkciji gospodarskog razvoja RH. Jer upravo to načelo nepovjerenja u zemljišnu knjigu i to na 4% svih nekretnina u Hrvatskoj je ograničavajući faktor u investiranju u RH. Mnogi pa i političari kada govore o razlozima zbog čega Hrvatska nije za investitore prijateljski raspoložena država spominju izdavanje građevinskih dozvola, lokacijskih dozvola itd., itd. A temeljni razlog, to ja već godinama tvrdim, temeljni razlog zbog čega ne može doći do pravog, punog investiranja u RH dijelom je i ova problematika o kojoj danas govorimo a to su neriješeni imovinsko-pravni odnosi. I to tamo gdje bi možda najprije trebali biti riješeni, a to su one čestice koje su većinom u vlasništvu države. Drugi razlog je svakako nesređeni pravni sustav gdje mi zakone o dohotku, o dobiti i PDV-u mijenjamo jednom godišnje. Prema tome u tom pravnom okruženju tko će investirati u RH ja se doista čudim svakom investitoru koji evo u takvoj šumi izmjena propisa uopće i ulaže u Hrvatsku. Ali ono što mu je ono jedna od temeljnih prepreka u investiranju je ovo o čemu danas govorimo, to su neriješeni imovinsko-pravni odnosi. I stoga me i čudi da ova Vlada već 3 godine uzastopno, pa i danas kada smo usvojili proračun za iduću godinu, uporno smanjuje sredstva na pozicijama Državne geodetske uprave koja sredstva bi trebala omogućiti rješavanje ovoga o čemu mi govorimo. O 3,5 tisuće katastarskih općina u Hrvatskoj, svega ih je 300 u postupku nove geodetske izmjere a od tih 300 svega 100 ima riješen katastar i zemljišnu knjigu i tamo nema spora oko ovog neriješenog imovinsko-pravnog pitanja i povjerenja odnosno načelo povjerenja u zemljišnu knjigu. Prema tome, tu je država upravo na tom dijelu kroz veća sredstva Državnoj geodetskoj upravi, veća sredstva za izradu nove katastarske izmjere za osnivanje nove zemljišne knjige trebala doskočiti ovome o čemu mi govorimo. Posebno je trebala napraviti na onim prostorima u RH gdje su upravo neriješeni predmeti, a postoje potencijalni ulagači koji to mogu riješiti. Ja ću vam dati primjer Općine Dubrovačko primorje iz moje županije. Postoji investitor koji je zainteresiran za ulaganje jednog hotelskog resorta na jednom dijelu Općine Dubrovačko primorje. I to upravo na nekretninama koje su društveno vlasništvo. Koje su prije 1991. odnosno prije donošenja izmjena Zakona o građevinskom zemljištu '91. već tada bili građevinsko zemljište. No kako se u tom dijelu ne provodi ex lege zakon pa prema tome nešto što je bilo građevinsko prije '91. automatski nije upisano na jedinicu lokalne samouprave što je za mene neprihvatljivo postoji otvoreni sudski proces koji se godinama vodi. Gubi jedinica lokalne samouprave i gubi država, gubi taj zainteresirani investitor ili neki drugi koji bi na natječaju mogao ishoditi pravo građenja. I mi takvih primjera imamo veliki broj. Da s jedne strane Državno odvjetništvo odnosno DUDI ne omogućava upis i provedbu zakona da to zemljište doista bude zemljište jedinice lokalne samouprave koja onda može s njime raspolagati pa dijelom i taj svoj projekt realizirati nego iz nemogućnosti da nitko na sebe ne preuzme odgovornost i kaže jest ako je to bilo '91. godine građevinsko zemljište i upisano kao društveno vlasništvo to je danas vlasništvo jedinice lokalne samouprave pogotovo ako je dijelom provedeno svrsi kroz brojne komunalne aktivnosti koje su se tamo događale. Zato bi bilo primjerenije ili reći država priznati poraz, treba Vlada reći jest nama treba još 8 godina da ovom dinamikom riješimo sve zaostale predmete u Hrvatskoj, tih 420 tisuća predmeta, odnosno čestica ili s druge strane mijenjati zakone da se to ubrza. Jer vi ništa osim što ste prolongirali rješavanje, odnosno što ste prolongirali rješavanje upisa niste ništa drugo napravili, a to nije rješenje jer vam to pokazuje i definira proteklih 16 godina koje su iza nas. Trebalo je ići sa novim zakonskim rješenjima koji bi ubrzali proceduru da se utvrdio ko je doista pravni slijednik državnog vlasništva. Je li to jedinica lokalne samouprave, je li to RH što je u najvećem broju slučajeva doista jest, je li to neka pravna osoba ili neko treći, četvrti koji ima, koji može dokazati da je titular vlasništva na društvenom vlasništvu koje je bilo upisano u zemljišnoj knjizi. Zato je s pravom i gospodin Mlakar rekao da mi u klubu protiv ovoga niti možemo niti ne možemo biti, ali ništa nećemo napraviti na ovaj način. A da ne govorim da je sa ustavno pravnog aspekta a mislim da je načelnik općine Mljet podnio tužbu protiv izmjene Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima jer je on prodao državno vlasništvo jednom ruskom oligarhu prije 7, 8 godina, jer je prodao državno vlasništvo a u vjeri da je to vlasništvo općine Mljet. Da ne govorim dakle da je, i znam da je podnio ustavnu tužbu, gdje je to sad ne znam, ali je sustavno pravnog aspekta je gotovo neprihvatljivo da pravo poštivanja načela povjerenja u zemljišnu knjigu vrijedi na 96% parcela, na 4% parcela u Hrvatskoj ne vrijedi. I mislim da je država tu snosi odgovornosti. Mi smo trebali u ovom roku riješiti pitanje tih milijun i 20 tisuća nekretnina koje su upisane kao državno vlasništvo od stvaranja RH do danas što je evo 24 godine ili 25 godina od kada je stvorena RH nismo riješili. Prema tome, ja doista nisam siguran da li će ova izmjena zakona proći provjeru na Ustavnome sudu, to nisam siguran jer je već dosada bilo o tome rasprava da li će se ovo prolongiranje vremena koje sebi priušti država zato što nije u stanju riješiti ovaj vrlo važan problem, da li će to sa ustavnog pravnog aspekta ovakva izmjena Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima proći na Ustavnom sudu. I druga stvar, mi smo donijeli Zakon o zadržavanju bespravno izgrađenih zgrada u prostoru i tim je zakonom propisana naknada za legalizaciju, odnosno za ozakonjenje nezakonito izgrađenih zgrada i ta je naknada bili i promišljena da bude namjenski utrošena na izradu nove katastarske izmjere i novog katastarskog operata, nove zemljišne knjige. Bojim se da niti jedna jednina lipa, niti jedna jedina lipa koja je namjenski bila određena da bude, da čini prihod državnog proračuna neće biti uložena u izradu novog katastra nekretnina koji ustvari jest podloga za sređivanje zemljišne knjige. Jer kao što ste vi u svom uvodu i rekli ova se odredba, ovaj zakon kojim se prolongira povjerenje u zemljišnu knjigu ne odnosi na one katastarske općine u kojima je provedena nova zemljišna knjiga i izrađen katastar nekretnina [[Upadica Stazić: Vrijeme.]] Da je više takvih katastarskih općina onda bi i ovaj problem kud i kamo bio manji. Hvala.
Prelazimo na replike. Prvo poštovani Davorin Mlakar.
Hvala lijepa. Poštovani kolega Bačić, hvala vam na ovoj vašoj diskusiji jer mi se čini sad nakon teoretskog da su čuli jedno praktično izlaganje sa pregršt podataka koje nismo dobili od predlagateljice ali smo dobili od saborskih zastupnika. Ali važnije od toga je što ste vi ovdje samo naglasili što sve tangira ovakva izmjena zakona. Imat ćemo čini mi se za koji dan u saborskoj raspravi i izmjene Zakona o strateškim investicijama. To tako gromoglasno zvuči da sam odmah ostao malen ispod zvijezda ali mislim da je ova praksa koju imamo sad sa ovim odlaganjem rješenja kao što je povjerenje u zemljišne knjige jedan od sjajnih onako imputa odnosno naglasaka o mogućim investitorima što će im se sve dogodit kad uđu u naš pravni sustav. Pa i u ovom neredu koji imamo mi samo još dodatno naglašavamo da bolje da na ništa ne računaju, dakle vi koji dolazite ostavite svaku nadu jer vam se ništa baš dobroga ovdje ne može dogoditi. Samo su uzgred spomenuti problemi s pravom vlasništva vlasnika privatnih stanova na kojima postoje stanarska prava pa ljudi ne mogu doći do svog vlasništva. Dakle, puno bi korektnije bilo od predlagateljice da odustane od ovakve izmjene zakona i ponude nekakva kvalitetna rješenja nego da inzistiraju na nečemu što će rekao bih po domino efektu izazvati još veće i veće probleme u praksi.
Odgovor na repliku poštovani Branko Bačić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. U pravo ste kolega Mlakar. Korektno bi bilo da je Vlada uz ovakvu izmjenu zakona, doduše ne ovakvu u normativnom dijelu, ali uz izmjenu zakona da nam je dostavila podatke iz registra državne imovine. Da nam je to dostavljeno onda bismo možda bili mogli znati koji su to sporovi, koliko od tih 4% jest doista vlasništvo RH ili država predmnijeva da je vlasništvo RH ili jedinice lokalne samouprave ili nekog drugog. Ali kad ste vi spomenuli zakon koji nas ovih dana očekuje u Saboru, to je Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o strateškim investicijskim projektima on je kolega Mlakar na snazi punu godinu dana. Pa s obzirom da smo mi u klubu HDZ-a dvojili oko koristi toga zakona, moram vam reći da nas nažalost za RH nije demantirala praksa. Pa kako ste maloprije rekli da sam ja praktično govorio, pa ću i sad iznijeti par podataka. Dakle, sukladno tom Zakonu o strateškim estetskim projektima znate koliko je tih projekata utvrđeno na listi koje je definirala Vlada RH? Tri projekta. Dakle, u godinu dana je taj zakon omogućio da se brojkom i slovima utvrdi tri projekta koji su od strateške važnosti za RH i to oni koji su bili i bez tog zakona strateški. To vam je LNG, dakle projekt LNG i čini mi se još jedan projekt za izgradnju željezničke infrastrukture. Dakle, od snage tog zakona koji je onako bombastično najavljivan ovdje u Hrvatskome saboru, mi smo u godinu dana samo tri i to projekta … iz javnog sektora proglasili projektima od strateškog značaja za RH. Što se pak tiče privatnih projekata, privatnih investicija, stranih ulaganja, evo, taj zakon takav kakav je doista nije ništa napravio.
Nova replika, poštovani Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Kolega, i ja sam prepoznao, kolega Bačić, kao i gospodin Mlakar, prepoznao konstruktivan prijedlog kako bi se zapravo ova odgoda još mogla poboljšati sa novom zakonskom ili nekom zakonskom regulativom kojim bi se zapravo natjeralo sustav da provede to što treba još provesti i što je ostalo provesti. Dakle, evo i doduše kolega se malo okitio tuđim perjem, ali kad već fraze upotrebljavamo možemo i tu. No ono što sam ja zapazio u vašoj raspravi, zbog čega sam se javio na repliku je to što ste rekli da je dakle čelnik lokalne samouprave na otoku Mljetu u dobroj vjeri, dakle tako ste rekli, u dobroj vjeri prodao društveno zemljište Rusima i sada je to problem spora. Kada vi prodajete, ja, bilo tko od nas, je li vi odete u gruntovnicu pogledati, tamo u knjige, čije je to vlasništvo? Ili ide kupac pogledati također? Meni to nije jasno da je netko u dobroj vjeri, pa ne može da proda, pa ne prodajemo olovku ili ne znam ni ja što. Mislim, ne stoji baš čini mi se ta konstatacija. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, poštovani Branko Bačić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Grubišić, ja se s vama slažem, međutim s obzirom da sam legalist, ja poštujem odluku pravosudnih tijela RH zbog čega on nije procesuiran jer da smo u pravu ja i vi, on bi bio procesuiran, očito bili nismo jer je rečeno da on doista nije prodao, da je on prodao državno zemljište, ali da time nije nastupila šteta RH zbog toga što onaj koji je kupio nije se uknjižio. Shvaćate me? Dakle, on je doduše prodao tuđe, ali po tumačenju nadležnih tijela nije kriv zbog toga što nije nastupila šteta za državni proračun jer onaj kome je on to prodao, a to je jedan Ruski …, nije se mogao uknjižiti u zemljišnu knjigu upravo iz razloga što je bilo upisano društveno vlasništvo pa prema tome, u tom dijelu se slažemo nas dvojica i ja mislim da to je po meni bilo kazneno djelo, ali evo, za to sam rekao da je u dobroj vjeri, da kako bih bio precizan u svom izričaju. A što se tiče ostaloga, mislim da je bilo bolje da smo izmjenom zakona, da smo ovom izmjenom zakona dali Vladi …, alat koji će ubrzati rješavanje ovih preostalih 4% svih nekretnina u RH koji iznose preko 400 tisuća da se ovo ubrza i kod upravnih tijela i prvenstveno kod pravosudnih tijela. Naime, čak ni sudovi, i tu bi možda gospođa zamjenica mogla dati svoj doprinos, mislim da bi sudovi u RH ovakve sporove u kojim se spore jedinice lokalne samouprave sa RH, a koji sporovi teže na nekoliko milijuna kuna trebali imati prioritet, a ne biti otprilike u istom rangu sa utvrđivanjem granice, međe između dva susjeda, da li je 15 centimetara ta međa tamo ili amo, lijevo ili desno, ovakvi bi sporovi trebali biti prioritet Hrvatskome pravosuđu da potaknemo investicije. A ne da one tamo stoje u kancelariji pojedinog suca godinama, da ne kažem desetljećima.
Završni osvrt, zamjenica ministra pravosuđa, gospođa Sandra Artuković Kunšt. Izvolite.
Hvala lijepo. Kroz ovu malu izmjenu zakona mi govorimo o kapitalnoj i najvećoj promjeni koja se dogodila unutar ovoga društva, a to je promjena vlasničke strukture. Dakle, RH je izašla iz jednog vlasničko pravnog sustava, društvenog vlasništva u drugi sustav privatnog vlasništva. Da je tako jednostavno izvesti tu pretvorbu i da je to posao koji je kratkotrajan, onda mi ne bi imali ni onu odgodu koju smo imali od '97. do 2009.Dakle, već to razdoblje kada smo odgađali načelo povjerenja u zemljišne knjige, pokazuje da ovaj sustav nije tako jednostavno pretvoriti iz jednog u drugi. Ovdje je iznesen netočan podatak, ja ga moram demantirati. Dakle, ja ne mogu obrazlagati i biti odgovorna za podatke koji su se iznosili u prijedlogu izmjena i dopuna, odnosno prolongatu ove odredbe iz 2009., oni podaci koje smo mi iznijeli, a vi ste i kasnije u svojoj diskusiji potvrdili govore točno, dakle od 13 milijuna katastarskih čestica koji su bili vođeni kao društveno vlasništvo, ostalo je oko 400 tisuća njih koje se još trebaju pretvoriti. Ono što je ovdje bitno naglasiti, a čuli smo i određene kritike na račun državnog odvjetništva, većina od ovih 400 tisuća tiče se upisa bivšeg društvenog vlasništva na ime jedinica lokalne samouprave i to nije nužno u nadležnosti, odnosno na taj način u nadležnosti državnog odvjetništva, odnosno hoću reći državno odvjetništvo je za one upise koji se tiču RH u glavnini odradilo svoj poslove, a zašto jedinice lokalne samouprave nisu u tom tempu, možda je dio priče i ovo što smo sada ovdje čuli, a to ja mogu jednostavno i kratko reći, nerazumijevanje pojma vlasničko pravnog sustava kakvog mi sada imamo. Naime, izvan svake sumnje, izvan svake rasprave je to da se vlasništvo može steći jedino isključivo upisom u zemljišne knjige. Svako drugo uređivanje stjecanja prava vlasništva remeti ovaj temeljni sustav koji smo uspostavili 1997.sa novim Zakonom o vlasništvu i drugim stvarnim pravima odnosno sa Zakonom o zemljišnim knjigama. I u tom kontekstu drugačije regulirati pitanje odgode načela povjerenja u zemljišne knjige znači direktno remetiti vlasničko pravni sustav koji imamo i to je nešto što bi svakako htjeli izbjeći jer smo svjesni da će se tim samo još veći problemi stvoriti od onih koji još uvijek imamo u pretvorbi društvenog vlasništva. Govorili ste o dinamici, da naravno, vi možete tako zbrajati pa zaključiti da se takvom matematičkom operacijom dolazi do razdoblja od sljedećih osam godina, a mi tvrdimo da to jednostavno nije tako, dakle već se ustanovila praksa po tom pitanju i govorili ste i o postupcima pred sudovima. Problem i je u tome što dio tih postupaka upisa prava vlasništva jedinice lokalne samouprave uopće do sudova nisu ni došli već su jedinice lokalne samouprave raspolagale sa nečim što su mislile da je njihovo, a uopće nije bilo njihovo pa su se onda stvorili ovdje drugi problemi. Ono što je bitno ova se izmjena ne predlaže zato da se zapriječe investicije, ova se izmjena predlaže zato da se zaštiti pravo vlasništva odnosno ono vlasništvo koje ima RH ili jedinica lokalne samouprave. Nije problem dozvoliti da se ustanovi upis oni koji su stekli od ne vlasnika što ste vi spominjali i onda naravno tužiti RH za naknadu štete. Pa to bi bilo vrlo zgodno jer s jedne strane ste stekli vlasništvo nekretnine, s druge strane još imate pravo na naknadu štete. To je svakako nešto što bi htjeli izbjeći. Postavljano je konkretno pitanje u odnosu na rješavanje prava vlasništva pojedinih fizičkih osoba, ja samo načelno mogu reći da Ministarstvo pravosuđa nije nadležno da rješava pojedinačne slučajeve. Kao i ostali građani postoji struka koja pruža odgovarajuću pravnu pomoć u rješavanju vlasničko pravnih pitanja dakle privatno odvjetništvo, a ukoliko se radi o građanima koji spadaju u određenu grupaciju kojima se vladin ili kroz druge udruge ili slične institucije može pomoći dapače. Govorilo se i o Državnoj geodetskoj upravi, upravo je problem razumijevanja vlasničko pravnog stanja u tome da katastar odražava samo prostorno saznanje i prostornu informaciju o nekretninama, ne odražava vlasničko pravnu. Kao što sam rekla publicitetna funkcija zemljišnih knjiga znači da je vlasništvo samo ono što je upisano u zemljišne knjige. Zemljišne knjige daju podatke i o površini i o ovom katastarskom dijelu i o vlasništvu. Ako budemo dovoljno intenzivno radili da ćemo i podatke o procijenjenoj vrijednosti odnosno o financijskom dijelu o nekretnini, ali ne može samo prostor biti jednak vlasništvu i to je ono što se svakako u ovakvom sustavu vlasničko pravnom sigurno neće dozvoliti da Državna geodetska upravo bude ta koja će preuzimati vlasničko pravne podatke. I zaključno, govorili ste o tome da država nije riješila, upravo u tom i je stvar da je vlasništvo pravo i obveza onoga koji smatra da ga ima. Država ne može sve riješiti i nije uopće ni cilj ovog zakona to. Dakle ako jedinice lokalne samouprave one pretežu u ovim preostalim slučajevima tvrde odnosno pretendiraju na utvrđenje svoga prava vlasništva onda će one same morati podnijeti i odgovornost da to i utvrde. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, poštovani Branko Bačić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Poštovana gospođo zamjenice trebali bi biti malo oprezniji kada govorite o tome da netko iznosi krive podatke, na kraju ste vi iznijeli krivi podatak moram to reći. Najprije nije 13 milijuna čestica koje se vode kao društveno vlasništvo kao što ste vi rekli, nego 13 milijuna čestica je ukupan broj katastarskih čestica u RH, milijun i 520 i nešto tisuća je čestica koje su upisane na društveno vlasništvo i ostalo je za riješiti negdje oko 400 tisuća što iznosi 4% ukupnog broja nekretnina u RH. Ja sam vam samo htio reći da ovakvom dinamikom nećemo riješiti u dvije godine. a da vas samo podsjetim u proteklih pet godina od kada je stupila na snagu ova posljednja prolongacija riješeno je svega 225 tisuća čestica, dakle u proteklih pet godina je riješeno svega 225 tisuća čestica što znači da je to godišnje čak i manje od onog prosjeka iznosi 40 tisuća. Prema tome, naša je, a pogotovo moja rasprava bila potpuno dobronamjerna i išla je u pravcu da ministarstvo odnosno Vlada nađe instrumente, pravne instrumente kako i na koji način ubrzati rješavanje ovih upisa na česticama na kojima je sada u zemljišnoj knjizi upisano društveno vlasništvo. Neka to bude prioritet čak i hrvatskim sudovima da rješavaju tamo gdje postoje sporovi na česticama koje su upisane u društveno vlasništvo ili da se nađu neki novi pravni instrumenti kako ubrzati gdje nama sudskog spora, a da može Državno odvjetništvo upisati RH ili drugu pravnu osobu da se čim prije to riješi, to je bila svrha naše rasprave.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? A to je bilo zaključno. Onda zaključujem raspravu o prijedlogu zakona glasat ćemo naknadno.
Idemo na Konačni prijedlog zakona o izmjeni Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 756. Rasprava o konačnom prijedlogu zakona je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim glasujte. Glasovanje je završeno. Molim rezultat. Utvrđujem da je većinom glasova, 89 za, 19 suzdržanih i ništa protiv donesen zakon o izmjeni Zakona o vlasništvu i drugim stvarnim pravima u tekstu kako ga je predložila predlagateljica.
I još ćemo raspraviti: - Konačni prijedlog zakona o provedbi Uredbe (EU) br. 650/2012 Europskog parlamenta i vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi europske potvrde o nasljeđivanju, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 751 Predlagateljica zakona je Vlada RH. Prijedlog akta ste primili. Sukladno članku 204. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo i odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Zamjenica ministra pravosuđa gospođa Sandra Artuković Kunšt podnijet će uvodno izlaganje.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice, poštovane zastupnice i zastupnici. Budući da dio građana Europske unije trajno boravi i posjeduje imovinu izvan svoje matične države Uredba o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka i prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima te o uspostavi Europske potvrde o nasljeđivanju uvodi jednostavniji pravni režim u nasljednim stvarima sa prekograničnim elementom. U tom smislu Uredba o nasljeđivanju određuje jedinstvena pravila za međunarodnu nadležnost i mjerodavna prava u nasljednim stvarima, olakšava priznanje i izvršenje odluka i javnim isprava u nasljednim stvarima te uspostavlja tzv. Europsku potvrdu o nasljeđivanju. Za osobu koja je u potvrdi navedena kao nasljednik, legatar, izvršitelj odluke ili upravitelj ostavinom se predmnijeva da ima status koji je naveden u potvrdi i ili prava koja su navedena u potvrdi. Da bi se osigurale pretpostavke za primjenu ove uredbe u hrvatskom pravnom sustavu Konačnim prijedlogom zakona o provedbi navedene uredbe definira se mjesna nadležnost, nadležna tijela i postupci u području primjene uredbe. U odnosu na mjesnu nadležnost za odlučivanje o ostavini predviđena je primjena odredaba Zakona o nasljeđivanju, o mjesnoj nadležnosti za provođenje ostavinskom postupka vezano za postupak priznanja i proglašenja ovršnosti odluka i javnih isprava u nasljednim stvarima predviđena je nadležnost općinskih sudova u prvom stupnju i županijskih sudova u drugom stupnju. A u odnosu na nadležna tijela i postupak za izdavanje Europske potvrde o nasljeđivanju predviđa se da potvrdu izdaju sudovi odnosno javni bilježnici kao povjerenici sudova u slučaju kada se ostavinski postupak već vodi pred javnim bilježnikom ili kada je javni bilježnik donio rješenje o nasljeđivanju. Visinu naknade javnog bilježnika pravilnikom određuje ministar pravosuđa po pribavljenom mišljenju Vrhovnog suda i javnobilježničke komore a to je identično kako je uređeno u Zakonu o nasljeđivanju. Vremenski okvir Uredbe o nasljeđivanju je takav da je ona donesena u srpnju 2012. a u punom opsegu se treba primjenjivati od 17. kolovoza 2015. Dakle države članice bile su obvezne do 16. studenog 2014. obavijestiti Europsku komisiju o tome gdje su došle za područjem primjene uredbe pa mi stoga predlažemo da se ovaj zakon hitno donese kako bi stvorili sve preduvjete za primjenu uredbe kako je navedeno. Hvala.
Replika Boro Grubišić.
Hvala lijepo. Gospođo zamjenice ministra rekli ste da se radi o Uredbi Europskog parlamenta i Vijeća od 4. srpnja 2012. dakle o ostavinskom postupku pa je tu u pitanju Zakon o nasljeđivanju, Europska potvrda o nasljeđivanju. Naime, htio sam samo možda dodati a vi niste spomenuli da je hrvatska dijaspora u Europskoj uniji, Njemačkoj, Francuskoj, Austriji i drugdje vrlo velika. Da imamo i drugu generaciju i treću generaciju i da će upravo ova materija koja se razrađuje ovim zakonom da kažem pripomoći tim ljudima da u imovinskim bilo sporovima ili nasljeđivanju upravo sa ovom potvrdom koja dakle važi za cijelu Europsku ostvari svoja prava, što je, mislim da je dobro i podržavam.
Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne žele. Otvaram raspravu. Nemamo prijavljenih. Zaključujem raspravu. O prijedlogu zakona glasati ćemo naknadno. Sutra ćemo nastaviti sjednicu u 9,30 sa Konačnim prijedlogom Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom. Hvala lijepa. Doviđenja.
Sljedeći je Konačni prijedlog Zakona o provedbi Uredbe EU br. 650/2012 Europskog parlamenta i vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka o prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi europske potvrde o nasljeđivanju, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 751. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje konačni prijedlog zakona. Molim glasujte. Glasovanje je završeno. Molim rezultat. Utvrđujem da je jednoglasno sa 109 glasova za, ništa suzdržanih i ništa protiv donesen Zakon o provedbi Uredbe EU br. 650/2012 Europskog parlamenta i vijeća od 4. srpnja 2012. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršavanju odluka o prihvaćanju i izvršavanju javnih isprava u nasljednim stvarima i o uspostavi europske potvrde o nasljeđivanju u tekstu kako ga je predložila Vlada Republike Hrvatske. Poštovane kolegice zastupnice i poštovani kolege zastupnici u Hrvatskom saboru. Nastavljamo u plenarnom zasjedanju 15. sjednice Hrvatskog sabora. Vidim jednu ruku u zraku od jednog zastupnika, uobičajena situacija u Hrvatskom parlamentu. Vidim drugu ruku. Dakle, poštovani zastupnik Boro Grubišić.