Etter ønske frå familie-, kultur- og administrasjonskomiteen vil presidenten foreslå at taletida blir avgrensa til 10 minutt til Kristeleg Folkeparti, 5 minutt til kvar av dei andre gruppene og 5 minutt til statsråden. Vidare vil presidenten foreslå at det blir gitt høve til fem replikkar med svar etter innlegg frå medlemmer av Regjeringa innafor den fordelte taletida. Vidare vil presidenten foreslå at dei som måtte teikne seg på talarlista utover den fordelte taletida, får ei taletid på inntil 3 minutt. – Det er å sjå på som vedteke.
Barnehagen er en viktig arena for lek og læring. Barnehagen stimulerer den sosiale utviklingen og gir nyttig trening i konfliktløsning og samhandling. Barnehagen skal formidle verdier og kultur, gi rom for barns egen kulturskaping og bidra til at alle barn får oppleve glede og mestring i et sosialt og kulturelt fellesskap. De foreldrene som velger å ha barna sine i barnehage, skal kunne stole på at barnehagen tilbyr et trygt og godt miljø for lek og utvikling. Barn tilbringer mye tid i barnehagen, og ofte har barna lengre dager der enn mor og far har på jobb. Da er det avgjørende at personalet er kvalifisert, at det er nok voksne til stede, og at barna har plass til å utfolde seg både ute og inne. Barnehagen skal tilby både god omsorg og et pedagogisk tilrettelagt tilbud. En samlet komite er opptatt av at personalet skal få mulighet til ytterligere kompetanseheving, og ber derfor Regjeringen komme tilbake til Stortinget på egnet måte med en plan for kompetanseheving innenfor barnehagesektoren. Kristelig Folkeparti er tilfreds med at et bredt flertall vil videreføre den kristne formålsparagrafen. Foreldrene har hovedansvaret for barnas oppdragelse. Det er derfor viktig at formålsparagrafen praktiseres slik at foreldrenes rettigheter som oppdragere blir respektert, og slik at barna ikke skal komme i en lojalitetskonflikt mellom hjem og barnehage. Foreldrene har hovedansvaret for barnas oppdragelse, og skal i første rekke lære barna hva som er riktig og galt og veilede dem i viktige etiske spørsmål. Også opplæringsloven har en kristen formålsbestemmelse. Kristelig Folkeparti ser det som naturlig at barnehage og skole har samme verdigrunnlag. Den kristne formålsparagrafen åpner ikke for kristen forkynnelse i barnehagen, det hører hjemme i dåpsopplæringen. Den kristne formålsparagrafen sikrer imidlertid barn som vokser opp i Norge, kunnskap om den kristne kulturarven. Vi mener det er viktig at barnehagebarn lærer hvorfor vi feirer jul og påske. Slik får de kunnskap om viktige verdier og tradisjoner i vårt samfunn. Barnehagen skal bidra til at barna utvikler seg i et sosialt og kulturelt fellesskap med utgangspunkt i det kristne verdigrunnlaget. Barns rett til medvirkning er nedfelt i FNs barnekonvensjon. Dagens barnehagelov har ikke noen bestemmelse om barns egen rett til medvirkning i barnehagen. Kristelig Folkeparti er derfor positiv til å lovfeste barns rett til medvirkning i den nye barnehageloven. Rett til medvirkning er viktig for at barna skal utvikle seg. En samlet komite er enig med departementet i at godkjenningsplikten for barnehager må skjerpes. Et heldagstilbud med klart institusjonspreg skal være omfattet av barnehagelovens bestemmelser. Bemanning, inne- og uteareal og sanitære forhold må være tilrettelagt for den type virksomhet som drives. Barn skal ikke være i institusjonspregede heldagstilbud uten et pedagogisk tilbud med kvalifisert personale. De fleste dagmammaer passer en liten gruppe barn i et privat hjem. Mange dagmammaer er naboer, venner eller slektninger av barnets foreldre, og et bredt flertall i komiteen mener derfor at foreldre selv må kunne velge å organisere pass av barn, uten at dette krever formell godkjenning etter barnehageloven. Institusjonspregede heldagstilbud krever helt andre rammer enn fire toåringer i et privat hjem. Barnepassvirksomheten i asylmottak er av varierende omfang og innhold. Et bredt flertall i komiteen ber derfor Regjeringen kartlegge barnepassvirksomheten i asylmottakene og vurdere om denne virksomheten skal inngå i lov om barnehager. Det er nedsatt en interdepartemental arbeidsgruppe under ledelse av Kommunal- og regionaldepartementet hvor bl.a. Barne- og familiedepartementet deltar. Gruppen skal vurdere tiltak for barn i asylmottak med tanke på å styrke barnas psykiske helse. Kristelig Folkeparti mener spørsmål knyttet til barnepassvirksomheten i asylmottak vil være en naturlig del av denne gruppens arbeid. Barnehageforliket har ført til at kommunene har fått nye, store oppgaver i barnehagesektoren, bl.a. ved innføring av en lovfestet plikt for kommunene til å sørge for et tilstrekkelig antall barnehageplasser og en samordnet opptaksprosess. Videre gir forskriften om likeverdig behandling kommunen et finansieringsansvar overfor private barnehager. Kommunenes myndighetsrolle er med dette betydelig styrket. Selv om kommunens rolle som barnehagemyndighet er styrket, er det viktig at kommunene har noen overordnede statlige normer å forholde seg til ved godkjennings- og tilsynsutøvelsen. Derfor mener Kristelig Folkeparti det er viktig at den veiledende arealnormen, forskriften om pedagogtetthet og forskriften om rammeplan som fastsetter innholdet i barnehagen, blir videreført. Det er kommunene som i dag har tilsynsansvar for den enkelte barnehage. Det kommunale tilsynet er foreslått videreført, men samtidig er det foreslått å innføre forvaltningstilsyn. Fylkesmannen får da ansvaret for å føre tilsyn med at kommunene utfører sine myndighetsoppgaver, herunder påse at kommunene faktisk utfører tilstrekkelig tilsyn. Dette får støtte av en samlet komite som ber departementet følge gjennomføringen av fylkesmannens nye tilsynsrolle. Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet fremmer forslag der de ber Regjeringen følge opp krav til kvalitet gjennom likeverdige lønns- og arbeidsforhold for private og kommunale barnehager, og komme tilbake i statsbudsjettet for 2006 med en plan for hvordan dette skal gjøres. Dette forslaget får ikke støtte av et flertall i komiteen. Kristelig Folkeparti mener at spørsmål om inngåelse av tariffavtaler må være et forhold mellom partene i arbeidslivet, men private og offentlige barnehager skal kunne drive på like vilkår når likeverdig behandling er ferdig innfaset. Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti fremmer forslag om at daglig leder i barnehagen skal ha utdanning som førskolelærer. Dette forslaget får ikke støtte fra et flertall i komiteen. Kompetansekravene til styrere og pedagogiske ledere er ikke nødvendigvis sammenfallende. Barnehager er organisert på ulike måter. Noen er store enheter, andre er små. Styrerens arbeidsoppgaver kan derfor variere en del. For å gi kommunene og andre eiere noe større fleksibilitet enn de har i dag, samtidig som grunnleggende kvalitetshensyn ivaretas, foreslås det å åpne opp for andre utdanningsgrupper med utdannelse på høgskolenivå som gir barnefaglig og pedagogisk kompetanse. Arbeiderpartiet og SV foreslår at departementet gir utfyllende forskrifter om pedagogisk bemanning og antall voksne pr. barn. Dette forslaget får ikke støtte av et flertall i komiteen. Regjeringen har foreslått å videreføre forskriften om pedagogisk bemanning, dvs. pedagognormen. Når det gjelder den øvrige bemanningen i barnehagen, slår forslag til ny § 18 fast at bemanningen må være tilstrekkelig til at personalet kan drive en tilfredsstillende pedagogisk virksomhet. Dette er en videreføring av dagens bestemmelse. SV fremmer forslag der de ber Regjeringen om å komme tilbake i budsjettet for 2006 med ekstra midler til å implementere ny lov om barnehager og rammeplanen. Dette forslaget får heller ikke flertall. Dette er et budsjettspørsmål som Regjeringen vil komme tilbake til. Sosialistisk Venstreparti fremmer også forslag der de ber Regjeringen vurdere begrensninger av muligheten til å ta ut utbytte på barnehagedrift. Kristelig Folkeparti mener at barnehageeier skal ha mulighet til å beregne seg en normal kompensasjon for arbeids- og kapitalinnsats i barnehagen. Men vi ønsker selvfølgelig ikke aktører som skor seg på gode rammebetingelser og en høy offentlig finansiering på bekostning av kvaliteten på tilbudet som barna og foreldrene får. Vi har allerede i dag gode virkemidler for å forhindre nettopp dette. Forskriften om økonomisk likeverdig behandling gir i utgangspunktet kommunen en plikt til å dekke alle kostnader i private barnehager som ikke dekkes gjennom foreldrebetaling og andre offentlige tilskudd. Men kommunen har adgang til å avkorte sitt driftstilskudd dersom barnehagen har vesentlig lavere bemanning eller lønnskostnader pr. årsverk enn det som er vanlig i tilsvarende kommunale barnehager, og eier av barnehagen budsjetterer med urimelig utbytte eller godtgjørelse for egen eller nærståendes arbeidsinnsats i barnehagen. Med urimelig utbytte og arbeidsgodtgjørelse menes at normal kompensasjon for arbeid og kapitalinnsats i barnehagen overstiges.
Saksordføreren redegjorde greit for innstillingen. Jeg skal kommentere noen av de punktene hvor vi er uenige. For det første mener vi fra vår side at når vi kommer i en situasjon hvor vi får full barnehagedekning, må kommunene i større grad ha adgang til å foreta en helhetlig styring av barnehagesektoren. Jeg tror vi vil komme i en helt annen situasjon, i hvert fall i mange store kommuner, når vi får full barnehagedekning, der vi kanskje setter en grense for at alle skal få en plass innen en rimelig frist – la oss si én måned, tre måneder eller hva slags frist vi setter. Vi risikerer faktisk å få en overkapasitet på barnehagesektoren, og vi må sørge for at ressursene brukes på en best mulig måte. Særlig når kommunene, etter Arbeiderpartiets mening, får en plikt til å innfri en individuell rett til barnehageplass for alle barn, blir det også viktig å gi kommunene større styringsrom. Et annet spørsmål som vi har vært uenige om gjennom hele denne perioden, og hvor kanskje mange hadde hatt forventninger til en statsråd som selv har bakgrunn fra fagbevegelsen, gjelder det å sørge for likeverdige lønns- og arbeidsforhold, også i de private barnehagene. Vi har ønsket oss en slik situasjon som vi har i skoleverket, hvor det sies klart at betingelsene skal være de samme. Særlig nå når 80 pst. av driftsutgiftene skal dekkes av det offentlige, vil det ikke være et urimelig krav at lønns- og arbeidsforholdene må være likeverdige. Vi skiller også lag med regjeringspartiene når det gjelder kompetansekravene. Vi synes det er merkelig at man i proposisjonen, hvor det ellers snakkes om behovet for kvalitet i barnehagen, i et samfunn hvor vi hele tiden øker vår kompetanse og kunnskap, går inn for å svekke kravene til kompetanse i nøkkelstillinger i barnehagene. Vi synes det må være åpenbart at den daglige leder i en barnehage skal ha førskolelærerbakgrunn. Vi mener også at det bør være forskrifter med hensyn til den pedagogiske bemanningen og forholdstallet mellom voksne og barn. Det er ikke slik at en allmennlærer nødvendigvis har den kunnskapen som skal til for å ta seg av barn helt ned til ett år. Det er andre pedagogiske utfordringer som gjelder i forhold til barn i ulike aldersgrupper, og det er derfor vi også har ulik utdanning for folk som skal inn i barnehager som førskolelærere, og folk som skal inn i grunnskolen som allmennlærere. Derimot er vi glad for at hele komiteen har sluttet seg til kravet om å lage en plan for kompetanseheving i barnehagen. Det må også i denne sektoren være et like viktig mål, som på alle andre områder, å øke den samlede kunnskapen og kompetansen hos de ansatte. Det at flere barnehageassistenter kan få muligheten til å etterutdanne seg til førskolelærere, og at folk kan bygge på sin kunnskap og kompetanse, er vesentlig. Så går vi ikke sammen med SV når det gjelder begrensninger i mulighetene til – jeg forstår også fra mediene forbudet mot – å ta ut utbytte i private barnehager. Når det gjelder privatskolene, har vi et felles ønske sammen med regjeringspartiene, så lenge det varer, om å si nei til å ta ut utbytte fra private skoler. Det er fordi vi ikke har noe innslag av kommersielle skoler i den private skolesektoren foreløpig. Når det gjelder de private barnehagers arena derimot, har vi allerede der et ganske stort omfang av private aktører som har investert midler i barnehagesektoren, slik at situasjonen i utgangspunktet er annerledes. Vi tror at det midt i en fase hvor vi kjemper hardt for å få full barnehagedekning og for å få bygd ut flere barnehager, vil være svært uheldig å endre rammebetingelsene og skape ny usikkerhet, så vi er ikke med på det forslaget fra SV. Til slutt litt om kristen formålsparagraf. Vi har heller ikke gått sammen med SV i innstillingen når det gjelder å fjerne den kristne formålsparagrafen. Vi mener at dette må ses i sammenheng med den kristne formålsparagrafen i skolen. Der er det signaler om at det skal foretas et utredningsarbeid med hensyn til hvordan den skal formuleres. Blant annet har flere biskoper og folk fra Kirken foreslått at man går inn for en annen formulering, en formulering som ikke går på dette med å støtte foreldrene i oppdragelsen, men som i stedet omhandler vår kristne kulturarv. Det er et spennende arbeid som også vi vil delta i. Men da vil vi se på formålsparagrafen i barnehagen og i skoleverket for øvrig under ett. Jeg tar opp forslagene nr. 1 og 2.
Representanten Trond Giske har teke opp dei forslaga han refererte til.
Regjeringens forslag til ny barnehagelov er tidsriktig og setter sektoren i stand til å møte nye samfunnsmessige utfordringer. Barnehagene er i dag veletablerte, viktige samfunnsinstitusjoner, og det er derfor av stor viktighet at lovverket legger til rette for god omsorg, pedagogisk kvalitet og lokalt initiativ. Dagens og morgendagens foreldre vil stille store krav til kvalitet i barnehagene, og barnehagens hovedoppgave blir derfor å bistå foreldrene i barnas oppdragelse, gi omsorg og læring. Da departementet sendte forslaget til ny barnehagelov ut på høring, var engasjementet prisverdig stort både fra foreldre, ansatte og ansattes organisasjoner. Høringsnotatet la opp til en bred og allsidig belysning bl.a. av spørsmålene om utdanningskrav til personalet, pedagogtetthet pr. barn og norm for uteareal, med flere alternative modeller. Når mandatet var å skape en lov som er bedre tilpasset dagens og morgendagens krav til barnehager, så Høyre det som meget positivt at det i høringsutkastet ble lagt fram modeller som i noen grad utfordret de bestående normer. Dette gjorde sitt til at både høringsrunden og høringsuttalelsene ble spesielt interessante og viktige for departementets endelige arbeid med loven. Høyre er opptatt av at kommunene må få økt innflytelse over sine egne ansvarsområder, og den nye loven ivaretar en nødvendig tydeliggjøring av kommunenes myndighetsrolle når det gjelder barnehager. Dette er, ikke minst, viktig for å kunne legge til rette for lokal tilpasning og variasjon. Det er bred enighet om at barnehager er viktig, og alle partier har en politikk som setter barn og barnehagesektoren i fokus. Likevel skaper temaet alltid en debatt som synliggjør at partiene har forskjellig tilnærmingsmåte til å skape en barnehage for framtiden. Takket være et godt samspill mellom private og offentlige eiere og utbyggere kan målet om full barnehagedekning bli nådd innen utgangen av 2006. Samspillet mellom offentlige og private barnehager gir også et verdifullt mangfold som gir småbarnsforeldrene valgfrihet. Det er derfor både ønskelig og nødvendig med et godt samarbeid mellom kommunene og de private barnehagene. For Høyre er det viktig at en slik samordning ikke må undergrave mangfoldet i barnehagesektoren, men bidra til konstruktiv konkurranse. Det vil sikre mangfoldet i tilbudet, gi nyskaping, kvalitet for barna og en effektiv drift. Høyre er fornøyd med at loven åpner for at også andre enn førskolelærere kan være relevante for styrerstilling i barnehagene. Kompetansekravene til en barnehagestyrer og til en pedagogisk leder er ikke nødvendigvis sammenfallende. Barnehager er organisert på ulike måter, og derfor kan det i noen barnehager være riktig å ansette andre høyskoleutdannede med barnefaglig kompetanse enn kun førskoleutdanning. Høyre har tillit til at alle barnehageeiere, offentlige som private, driver sin virksomhet på en måte som skaper kvalitetstilbud til barna og trygge arbeidsplasser for de ansatte. Den nye barnehageloven viser at regjeringspartiene setter høye krav til kvalitet i barnehagene. Vi ønsker at barnehagene skal gi barna både omsorg og et godt pedagogisk tilbud.
Når vi i dag behandler endringene i barnehageloven, bør det ses i lys av den store endring som nå skjer i Barnehage-Norge. De siste årene har man bare vært opptatt av barnehagereformen, hvor likebehandling mellom private og kommunale barnehager, full dekning og maksimalpris har vært målene. Nå er vi like ved målet. Ja, faktisk er det slik at i mange områder er flere av målene allerede nådd. Derfor er det ikke overraskende at debatten endres, og at barn, foreldre og samfunnet i stadig større grad vil være opptatt av barnehagenes innhold og kvalitet. Derfor kan det kanskje hende at vi vil få nye revideringer av barnehageloven innen få år. Som man ser av saken, støtter ikke Fremskrittspartiet at man skal øke oppmerksomheten mot likestilling i barnehager. Vi burde kanskje heller ha sett på likestillingen i salen. Det er prisverdig at det er én mann her. Han er fra Kristelig Folkeparti og til overmål også ordfører for saken. Men ellers er vi stort sett representert ved bare kvinner. Vi er enig i at balansen i barnehagene er noe skjev, men Fremskrittspartiet synes at det bør være opp til den enkelte barnehageeier å finne metoder som er egnet til å balansere kjønnsulikhetene. Kjønnskvotering og programmer, slik som MIB, Menn i Barnehagen, kan lett virke mot sin hensikt, ved at ikke nødvendigvis den best kvalifiserte får jobben. Vi kan heller ikke støtte merknaden om at det skal være opp til den enkelte kommune å legge enhetskostnadsmodellen til grunn. Fremskrittspartiet vet at for at det skal bli en reell likeverdig behandling av barnehagene, uavhengig av om de er offentlige eller private, om de er etablert i storby eller småby, er det nødvendig at man legger enhetskostnadsmodellen til grunn. Fremskrittspartiet er glad for at flertallet viderefører den kristne formålsparagrafen, dels fordi det også i opplæringsloven er en kristen formålsbestemmelse, men også fordi dette er forankret i det norske samfunnet. Fremskrittspartiet mener at alle barn har godt av å lære om ulike verdier, uten at det skal være verken ekskluderende eller i strid med menneskerettighetene. Når det gjelder fri etableringsrett, er Fremskrittspartiet svært glad for at det ikke legges begrensninger på etableringsretten. Norge er avhengig av private barnehager. Disse utgjør den største andelen av barnehageplassene i Norge. Skulle vi nå legge føringer eller begrensninger på etablering av private barnehager, tror jeg vi kunne se langt etter tilnærmet full barnehagedekning. At det enkelte ganger kan være både ønskelig og nødvendig med en samordning mellom barnehageeier og kommune, betyr ikke at man skal undergrave mangfoldet. Alle – fra natur- og friluftsbarnehager til livssynsbarnehager – er like nødvendige for å gi foreldrene et valg om hva som er best og mest dekkende for deres barns behov. Fremskrittspartiet har problemer med å forstå hvorfor man drøfter innfasing av likeverdig behandling i denne saken. Etter vår mening burde det ha vært drøftet i saken om evalueringen av maksimalprisen, som Stortinget behandlet tidligere i dag. Når det gjelder kommunen som barnehagemyndighet, mener Fremskrittspartiet at det ved neste revisjon av loven er naturlig å drøfte flere forhold. Kommunene er tillagt en rekke oppgaver som barnehagemyndighet. Samtidig driver kommunene barnehager, ofte i konkurranse med private. Dette betyr at kommunene har flere, til dels motstridende, roller. Vi mener at tiden nå er inne for å skille de ulike rollene, slik at myndighetsutøvelsen reelt blir uhildet.
Kvaliteten i barnehagen er det viktigste for SV. Barnehager er en viktig del av mange barns liv, og barnehager er et godt tilbud fordi vi har en barnehagelov og en rammeplan som sikrer kvalitet og et godt barnehagetilbud i Norge. Barnehager er det viktigste offentlige omsorgstilbudet for barn fra null til seks år. Når 72 pst. av alle barn i aldersgruppen ett–fem år hadde barnehageplass ved utgangen av 2004, og vi har barnehagekø, vet vi at barnehagelov og rammeplan er en viktig forutsetning for kvaliteten og innholdet i barnehagen. SV vil sikre økt kvalitet på tilbudet. Utviklingen i samfunnet stiller nye og større krav til barn og barns lek og utfoldelse. Barnehager skal ikke være et oppbevaringssted for barn. Barnehager skal være et kvalitativt godt pedagogisk tilbud for barn under skolepliktig alder. Barnehagene bidrar til barns utvikling, lek, sosial læring, ferdigheter og sosialt samvær. SV vil fjerne den kristne formålsparagrafen i lov om barnehager. Det flerkulturelle Norge er et samfunn med et rikt livssynsmangfold, og det kan virke ekskluderende på minoriteter å skulle ha en lovfestet kristen formålsparagraf. SV mener at barnehager som finansieres av det offentlige, skal være livssynsnøytrale. Derfor stemmer vi imot § 1 i lovforslaget. SV vil stille krav til barnehageeiere om lønns- og pensjonsvilkår for barnehagepersonalet, som et vilkår for å få om lag 80 pst. offentlig støtte til barnehagedriften. Det er uakseptabelt at så mange ansatte som gjør en så viktig jobb i landets private barnehager, ikke har ordnede lønns- og pensjonsavtaler. Det er helt nødvendig at vi får dette på plass, slik at vi får rekruttert og beholdt kompetanse i sektoren. Det er gledelig at mange kommuner rundt omkring i landet setter det som krav. I en utredning fra Sverige peker man på at vilkårene for barns utvikling blir vesentlig dårligere hvis gruppen barna går i, har få voksne rundt seg. Barna lærer dårligere, de blir mer utrygge, og de voksne får mindre oversikt over barna. Dette er viktig kunnskap å ta med seg videre i barnehagereformen. SV mener at barnehagene fortsatt skal ha førskolelærer som pedagogisk leder, fordi vi mener at det er førskolelærere som har den beste kompetansen på barn under seks år. Det er riktig som det er sagt i debatten tidligere, at det er ulike barnehager i dette landet. Noen barnehager er så små at det kun er én leder, og det er styreren. Vedkommende skal selvfølgelig da ha utdanning som førskolelærer. Vi ønsker også at barnehageloven skal ha utfyllende forskrifter om pedagogisk bemanning og antall vokse per barn. Norge har en lavere pedagogtetthet enn våre naboland, og vi i SV ønsker å øke antallet voksne per barn. Vi vil så langt råd er, at det øvrige personalet i barnehagen også skal ha utdanning som barnehageassistenter eller barne- og ungdomsarbeidere. SV ønsker at det skal utarbeides en plan for rekruttering i barnehagesektoren. Blant annet er det viktig å rekruttere flere menn og barnehagepersonell med minoritetsbakgrunn. Barnehagepersonalet skal ha ansvaret for å tilby barna et godt pedagogisk tilrettelagt tilbud og implementere ny lov om barnehager og rammeplan. Det er ikke satt av midler til dette arbeidet. SV – sammen med SenterpartietSe representanten Eli Sollied Øveraas’ innlegg, denne side. – fremmer derfor forslag om at det skal legges inn ekstra midler i budsjettet for 2006 til dette. SV er glad for at vi får flertall for våre forslag om en plan for kompetansevurdering i sektoren og en kartlegging og vurdering av barnepassvirksomheten i asylmottak, og at dette eventuelt skal inngå i lov om barnehager. Vi vet at barn bor på asylmottak i opptil tre–fire år. Mange av disse barna er i barnepassordninger flere timer om dagen fordi foreldrene er på jobb. Disse barnepassordningene fungerer som barnehager uten at de er regulert etter lov om barnehager. Dette er ikke godt nok. Til slutt vil jeg ta opp våre forslag.
Representanten May Hansen har teke opp dei forslaga ho refererte til.
Senterpartiet stør i hovudsak forslaget frå Regjeringa om oppdatering og justering av barnehagelova. Når ein så stor del som 72 pst. av landets førskuleborn har ein barnehageplass, og om lag 15 000 born står på venteliste og dermed ønskjer ein barnehageplass, er det viktig å ha eit kvalitativt godt lovverk som ramme rundt eit tilbod som så mange born nyttar seg av. God omsorg og pedagogisk kvalitet er avgjerande for at barnehagane skal fungere som ein trygg samfunnsinstitusjon for dei yngste innbyggjarane våre. Senterpartiet er samd i at det er viktig at det vert lagt til rette for lokalt initiativ. Vi er også samde i at handlingsplanen for likestilling vert vidareført. Det er viktig å få fleire menn til å søkje arbeid i denne sektoren, som er svært kvinnedominert. Senterpartiet stør Regjeringa sitt framlegg om å vidareføre den kristne formålsparagrafen i barnehagelova. Vi ser det som naturleg at barnehagelova er i samsvar med opplæringslova, og vi meiner det er eit viktig verdival at både barnehage og skule har det same verdigrunnlaget. Vi er difor svært nøgde med at det er fleirtal for å vidareføre denne paragrafen. Men partiet vil også presisere at den kristne formålsparagrafen ikkje må opne for kristen forkynning i barnehagen, men bidra, som saksordføraren sa, til at borna får kjennskap og kunnskap om den kristne kulturarven. Og sjølvsagt må foreldra sin rett til oppdraging respekterast fullt ut. Det er positivt at godkjenningsplikta vert skjerpa, og at barnehagen skal vere eit pedagogisk tilbod med kvalifisert personale. Det er likeins bra at Regjeringa skal styrkje kommunane si rolle som barnehagemyndigheit. Kommunane har det overordna ansvaret når det gjeld barnehagepolitikken, og etter Senterpartiet si meining er det òg kommunepolitikarane som har det beste utgangspunktet og den beste ståstaden for å fatte politiske vedtak som samsvarar med behovet i den einskilde kommunen. Senterpartiet har vore udelt positivt til den såkalla frie etableringsretten innanfor barnehagesektoren. Etter at barnehagereforma vart vedteken i Stortinget, nærmar vi oss målet om full barnehagedekning, og det er til og med enkelte kommunar som har ein viss overkapasitet. Skal kommunane ha det reelle, overordna ansvaret innanfor sektoren, må også kommunane ha moglegheit til å avslå nye søknader dersom det er full dekning i ein kommune. Dette vil vere heilt i tråd med at kommunane skal ha det overordna ansvaret, og vere i samsvar med kommunane sitt heilskaplege barnehagetilbod. Private barnehagar har vore, og er, viktige aktørar for det totale barnehagetilbodet. Eg vil seie det så sterkt at utan privat barnehageutbygging trur eg vi hadde vore fjernt frå målet om full dekning i dag. Senterpartiet meiner det er rett å likestille lønns- og arbeidstilhøva for private og kommunale barnehagar, og vi står saman med Arbeidarpartiet og SV om eit forslag om at dette må Regjeringa følgje opp i samband med budsjettet for 2006. Med så store offentlege midlar som går til private barnehagar, må ein også kunne stille krav til at arbeidstakarane sine rettar vert godt tekne vare på også i den private barnehagesektoren. Når vi har dette i friskulelova, må vi også kunne ha det i barnehagelova. Til slutt: Eg syntest at representanten Hansen refererte til eit forslag frå Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Senterpartiet står ikkje saman med berre Sosialistisk Venstreparti om noko forslag i innstillinga.
Den nye barnehageloven skal styrke forutsetningen for at barnehagen kan gi barna omsorg og et godt pedagogisk tilbud. Jeg er glad for at komiteen i all hovedsak støtter lovforslaget. Barnehagen må utformes med tanke på barns livsutfoldelse og behov for lek, læring og omsorg. Barnehagens virksomhet bestemmes i stor grad av det rådende synet på barn og barndom. Nettopp derfor er det viktig å sikre tilstrekkelig kompetanse i barnehagen. Personalet er barnehagens viktigste ressurs. Utdanningskrav til styrer og pedagogisk leder skal sikre kunnskap om barn og barns utvikling. De ansattes personlige og pedagogiske kompetanse er avgjørende for å skape gode barnehager og for å utvikle barnehagetilbudet i tråd med brukernes behov. Kompetanse er både kunnskaper og ferdigheter og evnen til å bruke dette i praksis. Kompetanse på alle nivåer er en forutsetning også for kvalitetsutvikling. I arbeidet med sikring og utvikling av barnehagens kvalitet står derfor spørsmål om kompetanseheving sentralt. Jeg er også glad for støtten til forslaget om en ny og utvidet innholdsbestemmelse. Bestemmelsen redegjør nærmere for hva et barnehagetilbud skal innebære, og skal bidra til å sikre at alle barn får et fullverdig pedagogisk tilbud uavhengig av bosted. Innholdsbestemmelsen forteller foreldrene hva de kan forvente, og angir nærmere vurderingstemaer for godkjenning og tilsyn. Innholdsbestemmelsen understreker barnehagens forpliktelse til å bidra til den gode barndommen og støtte og ta hensyn til det enkelte barnets personlige og kulturelle bakgrunn i et stadig mer globalisert og multietnisk samfunn. Regjeringen ønsker å videreføre dagens kristne formålsparagraf for å sikre en verdimessig ubrutt linje mellom barnehage og skole. Den kristne formålsparagrafen må praktiseres slik at foreldrenes oppdragerrett respekteres og barna ikke kommer i noen lojalitetskonflikt mellom hjem og barnehage. Den kristne formålsbestemmelsen må ses i sammenheng med lovens øvrige bestemmelser, bl.a. innholdsbestemmelsen. Regjeringen ønsker at barnas stemme skal høres. Vi foreslår derfor at barnets rett til medvirkning i forhold til FNs barnekonvensjon nedfelles i barnehageloven. For å sikre noen av de mest utsatte barna plass i barnehagen foreslår Regjeringen at retten til prioritet ved opptak utvides til også å gjelde barn som barnevernet har fattet vedtak om, i tillegg til barn med nedsatt funksjonsevne. For ytterligere å bidra til å sikre kvaliteten i barnehagene, har Regjeringen også foreslått å innføre et forvaltningstilsyn. Fylkesmannen får ansvar for å føre tilsyn med at kommunen utfører de oppgaver den er pålagt som barnehagemyndighet. Et aktivt og velfungerende tilsynssystem er også viktig for kvaliteten på tilbudet, og ikke minst for tilliten til sektoren. Nasjonale standarder kan virke forenklende på saksbehandling, på godkjenning og på tilsyn. Regjeringen foreslår derfor å videreføre pedagognormen og en veiledende arealnorm. Til sist: Kvaliteten på tilbudet til barnehagebarna må være et mål alle kan enes om. Vi mener forslaget til ny barnehagelov vil styrke småbarns rett til trygge, gode og utfordrende barnehagetilbud.
Det blir replikkordskifte.
Jeg er svært enig i det statsråden sa om trygghet for barna. Arbeiderpartiet har hevdet at det er bedre å bygge barn enn å reparere voksne. Det starter der. Barnehagene er et godt og trygt sted å være for de barna som får barnehagetilbud. Jeg må si at livet kan være vanskelig, ikke minst for unger. Uro og krangel i hjemmet rammer barna. De ansatte i barnehagene er ofte de som blir barnas beste støtte i livet. Det er også de som oppdager vanskjøtsel. De gjør en fantastisk jobb. Derfor mener Arbeiderpartiet at lønns- og arbeidsforhold for de ansatte må være fundamentet i vår barnehagepolitikk. Jeg vil stille statsråden følgende spørsmål: Mener ikke statsråden at det er nødvendig at det stilles krav om likeverdige lønns- og arbeidsforhold for private og kommunale barnehager?
Jeg er veldig enig med representanten i at personalet er utrolig viktig i barnehagene. Vi skal ha et godt og faglig kompetent personale. Når det så gjelder det som også noen av partiene tok opp i forbindelse med at vi inngikk barnehageforliket, nemlig gode lønns- og arbeidsforhold for de ansatte, har vi også nettopp gjennom innfasingen av den likeverdige behandlingen i barnehagene lagt til rette for – litt etter litt, som det heter – at man skal sette private barnehager bedre i stand til å tilby gode lønns- og arbeidsvilkår for sine ansatte. Det forutsetter selvfølgelig at de private barnehagene stadig får bedre økonomi, hvilket de også har fått. Det er gledelig å se at man i større og større grad i de private barnehagene innfører tariffavtaler med de ansatte. Når vi fra 1. august i år ytterligere øker overføringene til de private, vil også flere bli i stand til å gjøre dette.
Det gjelder kravet om at styrer skal være førskolelærer. Det finnes mange ulike barnehager i dette landet, og det har flere vært inne på her. Det er noen enavdelingsbarnehager og noen toavdelingsbarnehager. Det som kan bli resultatet av lovendringen som nå foreligger, er at en enavdelingsbarnehage ikke vil ha den kompetanse som en førskolelærer har, i sin barnehage hvis man ansetter annet pedagogisk personale. Jeg synes dette er bekymringsfullt, for vi har en spesialkompetanse i dette landet, nemlig førskolelærere som har tre års utdanning med etterutdanning, småbarnspedagogikk og ulike kompetansefelt. Det er kjempeviktig at denne kompetansen finnes i enhver barnehage. Er ikke statsråden bekymret for at den lovendringen som nå foreligger, vil medføre at vi får dårligere kompetanse i enkelte barnehager i dette landet?
Vi har også i den nye barnehageloven strenge krav til kompetanse, både når det gjelder pedagogiske ledere og styrere. Når det gjelder styrere, står det: «Barnehagen skal ha en daglig leder som har utdanning som førskolelærer eller annen høgskoleutdanning som gir barnefaglig og pedagogisk kompetanse.» Jeg tenker faktisk stikk motsatt i forhold til representanten May Hansen. Jeg tror at jo mindre barnehagene er, jo mer naturlig vil det være at det faktisk er en førskolelærer som blir styrer, for da må vedkommende også ha ansvaret for hele den pedagogiske virksomheten. Jo større barnehagen er, jo mer vil lederoppgavene i en styrerfunksjon være styrende. I slike tilfeller kan det også tenkes at man kan ha en litt større fleksibilitet i styrerstillingen. Vi skal ikke glemme at det stilles høye krav. Man skal altså ha høyskoleutdanning, man skal ha barnefaglig og pedagogisk kompetanse.
Jeg er glad for at statsråden har tatt fatt i dette med lønns- og arbeidsvilkår og likestiller kommunale og private barnehager. Men når statsråden sier at det skjer «litt etter litt», er ikke jeg helt fornøyd. Arbeiderpartiet synes ikke det er godt nok. Vi mener det kan knyttes opp til godkjenning av barnehager at lønns- og arbeidsforholdet er i orden. Det samme gjelder også dette med pedagogisk utdannet personell – førskolelærer i alle barnehager. Vi mener at det kan gjøres en del for å forsere utdanningen, slik at det blir flere utdannede førskolelærere. Det er en gruppe mennesker som gjør en kjempejobb, og som kanskje ikke får lønn etter det, men de bør i hvert fall ha faglig utdanning og kompetanse for å jobbe med framtidens voksne.
Det blir nesten å gjenta mitt forrige svar, men det er faktisk slik at mange av de private barnehagene allerede er blitt i stand til å gi gode lønns- og arbeidsvilkår, på lik linje med vilkårene til de ansatte i de kommunale barnehagene. Enda flere vil få muligheten når de får 85 pst. av driftskostnadene som de har, fra egen kommune fra 1. august i år. Tariffavtaler er tross alt et forhold mellom partene, og det er gledelig at flere og flere private barnehager inngår tariffavtaler med de forbundene som her er aktuelle. Når det så gjelder utdanning av førskolelærere, har vi òg sett nærmere på hvorvidt vi vil ha nok førskolelærere framover. I forhold til situasjonen slik den er i dag, har vi vurdert det slik at vi har en god utdanningskapasitet på førskolelærere. Det vil selvsagt være avhengig av hvor mange flere vi trenger. Vi har ca. 30 pst. førskolelærere i barnehagene i dag. Jeg tror kanskje vi vil trenge enda flere framover. Til den sist utlyste stillingen i en kommune, som jeg hørte om, var det 80 som søkte på én førskolelærerstilling.
Driften av private barnehager har vært rimeligere fordi man ikke har hatt skikkelige lønns- og pensjonsavtaler for de ansatte. Vi har et mål om at vi ønsker flere menn inn i barnehagene, og det er helt klart at man faktisk må ha lønns- og arbeidsvilkår som er bra og likestilt med dem i kommunale barnehager, hvis man i det hele tatt skal tro at menn vil gå inn i disse stillingene. Det vet vi godt også fra andre yrker, f.eks. fra det yrket som statsråden og jeg har, sykepleieryrket. Jeg lurer faktisk på om ikke statsråden bør ha en plan for hvordan vi skal greie å rekruttere menn til barnehager på et helt annet nivå enn pr. i dag. Har statsråden noen tanker rundt det?
Det er mulig at representanten ikke er klar over at vi har en relativt ny handlingsplan for likestilling i barnehagene som gjelder rekruttering av flere menn. Der har vi tatt en hel rekke nye grep. Det tar selvsagt for lang tid å komme inn på alle. Vi har et nettverk for menn i barnehager. Fylkesmennene har fått et helt spesielt oppdrag med å styre handlingsplanen. En av fylkesmennene har fått et ytterligere oppdrag som går på å tilrettelegge for en del prosjekter. Det viser seg at i de kommuner der man politisk har tatt et grep og sagt at man ønsker flere menn i barnehager, har man også klart å rekruttere flere menn. Jeg viser til Asker kommune, som nå har 25 pst. menn i barnehagene. Jeg viser også til et eksempel fra Oslo, der en barnehageeier på eget initiativ valgte å gjøre noe med arbeidsmiljøet fordi hun ville ha flere menn i barnehagene. Hun klarte å få rekruttert 50 pst. menn i løpet av relativt kort tid. Jeg har også en del andre gode tiltak å vise til.
Fleire har ikkje bedt om ordet til replikk. Dei talarane som får ordet heretter, får ei taletid på inntil 3 minutt.
Jeg måtte ta ordet for å få mulighet til å svare statsråden. Jeg er selvfølgelig klar over at vi har en handlingsplan for å få menn inn i barnehagene. Men jeg sier at det er viktig at vi får likeverdige lønns- og arbeidsforhold både i private og kommunale barnehager, hvis vi skal få den ønskede utviklingen i barnehagene. Jeg syns det er ganske trist at man i et så viktig yrke som det en førskolelærer har, har ganske lav lønn. I over 60 pst. av private barnehager tilbyr man dem ikke skikkelige lønns- og pensjonsavtaler. Det er urimelig når man gjør en så viktig jobb. Jeg vil også utfordre statsråden litt i forhold til de private barnehagene som tar ut store millionoverskudd, mens andre barnehager så vidt greier driften sin. SV har lagt inn et forslag der vi ber Regjeringa vurdere begrensninger i muligheten til å ta ut utbytte på barnehagedrift. Det jeg lurer på, er om statsråden, når vi får full barnehagedekning, tenker seg at man da burde vurdere å få de samme regler som for friskoler. Til slutt vil jeg si at SV ønsker at alle barn skal ha lovhjemlet rett til barnehageplass. Vi ønsker å innføre det fra 1. august 2007. Da regner vi med at vi har tilnærmelsesvis full dekning. Vi ønsker at barn skal få en barnehageplass på lik linje med en skoleplass, for vi mener at barnehager er en del av barns utdanningsløp. Vi har også signalisert at vi faktisk ønsker å flytte barnehagene over til et annet departement, slik at vi får utdanning og barnehager i det samme departementet.
Fleire har ikkje bedt om ordet til sak nr. 1.[[Votering, sjå side 1028]]
Etter ynske frå næringskomiteen vil presidenten foreslå at taletida vert avgrensa til 5 minutt til kvar gruppe og 5 minutt til statsråden. Vidare vil presidenten foreslå at det vert gitt høve til fem replikkar med svar etter innlegg frå medlemmer av Regjeringa innanfor den fordelte taletida. Vidare vil presidenten foreslå at dei som måtte teikne seg på talarlista utover den fordelte taletida, får ei taletid på inntil 3 minutt. – Det er å sjå på som vedteke.
Akvakulturloven bygger på dagens oppdrettslov, som er nærmere 20 år gammel. Det er viktige endringer som i dag gjøres i den nye akvakulturloven, som erstatter dagens oppdrettslov og havbeitelov. Jeg vil takke komiteen for godt samarbeid om akvakulturloven. Komiteen mener det er viktig for verdiskapingen i Kyst-Norge å legge til rette for en bærekraftig marin næring, bestående av lønnsomme og omstillingsdyktige foretak med høy innovasjons- og nyskapingsgrad. Betydningen av å fremme akvakulturnæringens lønnsomhet og konkurransekraft innenfor rammen av en bærekraftig utvikling er av særlig betydning. Målene videreføres, men fokuseringen på hvordan målene bør oppnås, blir endret. I loven foreslås det forenklet søknadsbehandling ved etablering av alle typer akvakultur. Det er positivt. Jeg regner med at de ulike partiene vil ta for seg sine synspunkter på loven, men jeg er glad for å konstatere at Regjeringens framlegg vil bli vedtatt i dag. Utviklingen i akvakulturnæringen har vært svært omfattende. Denne næringen har vokst enormt, og det har vært store endringer på forhold rundt eierskap, struktur, størrelse, lokalisering, produksjonsteknologi, osv. Visse problemstillinger har forsvunnet med tiden, mens andre har kommet til. Det er derfor viktig at loven legger til rette for utvikling og optimalisering av verdiskapingspotensialet i akvakulturnæringen. Kristelig Folkeparti mener at akvakultur vil bli et mer mangfoldig begrep gjennom etablering av virksomhet av hittil uutnyttede produksjonsmuligheter, og som loven også legger godt til rette for. Oppdrettsnæringen er i større grad blitt en del av et globalt marked, med store konkurransemessige utfordringer. Den er også en av de største og mest betydningsfulle eksportnæringene vi har. Vi må ha vilkår og betingelser som er konkurransedyktige, og som gjør oss bedre i stand til å møte de utfordringene næringen opererer i. Konkurransesituasjonen er krevende, men til gjengjeld er potensialet stort. En illustrasjon på dette er laksesaken og de laksetiltak som EU har mot Norge. Den norske oppdrettsnæringen er effektiv og konkurransedyktig, uten noen form for statsstøtte. Det er en tett dialog mellom myndighetene og laksenæringen når det gjelder arbeidet mot antidumpingavgifter på norsk laks. Dette mener Kristelig Folkeparti er viktig. Når det gjelder miljøstatus, er det grunn til å vise til at forvaltningen av norsk akvakulturnæring på flere områder har vært ledende på regulering av næringens miljøpåvirkning. Men nye utfordringer kan stadig dukke opp. Når det gjelder laks, er det viktig å sikre tiltak mot rømming. Kristelig Folkeparti er glad for at Regjeringen jobber sammen med næringen i denne saken og har tatt initiativ til å få ned antallet rømte oppdrettslaks ved at det er innført en sertifiseringsordning for utstyr. Når det gjelder videreføring av antallsbegrensning for laks og ørret, vil en i tillegg til tradisjonell søkerkonkurranse som i dag gi en tilleggsmulighet for myndighetene til å gi tildeling etter en noe enklere modell enn i dag. Alle som er kvalifisert, må tilfredsstille de krav departementet setter, og en kan foreta geografisk fordeling av tillatelsene. På denne måten kan regionale hensyn fortsatt tas i tildelingspolitikken. Verdiskapingen blir gjerne størst når den enkelte næringsutøver selv har frihet til å tilby sine produkter og tjenester i konkurranse med andre tilbydere. I en normalsituasjon vil den enkelte utøver ha et selvstendig ansvar for å regulere produksjon og utbud i forhold til markedet. Samtidig er vi kjent med at norsk oppdrettsnæring lever i en svært krevende og vanskelig handelspolitisk virkelighet som krever et godt og samstemt samarbeid med norske myndigheter. I denne situasjonen synes vi det er riktig å gi myndighetene hjemmel til regulering av produksjonen av laks, ørret og regnbueørret, dersom en mener det skulle være nødvendig. Komiteen ber videre departementet utrede nærmere alternative måter å gi oppdrettsnæringen større handlefrihet til å kunne samarbeide på. Dette kan være frivillige tiltak som næringen ser som hensiktsmessig å samarbeide om, som f.eks. redusert utsetting av smolt. Igjen med utgangspunkt i å få fram en lønnsom næring ser Kristelig Folkeparti behovet for å lovfeste retten til å kunne overføre tillatelser og gi muligheter for panteadgang i alle typer akvakulturtillatelser. Konsekvensen er økt handlefrihet og større forutsigbarhet, og det er ikke uvesentlig når det gjelder næringens kapitaltilgang gjennom økt kredittverdighet for akvakulturselskapene. Ved overførsel av pantsatte akvakulturtillatelser overføres både rettigheter og plikter, og det kan f.eks. være av distriktspolitisk art. Til slutt: SV og Senterpartiet har et forslag, nr. 3, i innstillingen, som jeg håper de vil gjøre om til et oversendelsesforslag. Kristelig Folkeparti vil ikke gi noen signaler om nye konsesjoner nå, ut fra den situasjonen næringen er i. Men hvis det på sikt endrer seg, stiller Kristelig Folkeparti seg ikke avvisende til å se på tiltak som stimulerer kommuner og regioner mer for å legge til rette for akvakultur. Så vi ønsker ikke å lukke døren for tiltak som kan gi kommuner og/eller regioner inntekt av dette, som et alternativ til den statlige konsesjonsavgiften. Jeg tar opp forslaget fra Høyre og Kristelig Folkeparti.
Representanten May-Helen Molvær Grimstad har teke opp det forslaget ho refererte til.
Oppdrettsnæringen er viktig, ikke bare for Norge, men også for EU. Onsdag kunne vi lese i avisene om den ferske rapporten fra SINTEF og FAFO som er utarbeidet etter oppdrag fra LO, om hvilken betydning norsk laks har for EU. Det betyr ikke bare god mat, men også mange arbeidsplasser. Bortimot 25 000 arbeidere i EU er avhengig av en næring som er meget viktig, også for Norge. Hva har så dette med akvakulturloven å gjøre? Jo, for meg er dette et bevis på at vi må ha en næring som er seg sitt ansvar bevisst, som har gode vilkår og som er regulert etter en god lov. Saksordføreren har gitt oss en grei gjennomgang av lovforslaget. Jeg vil derfor konsentrere meg om et par av områdene i loven. Først til problemstillingen rundt hjemmel til å innføre individmerking. Da Stortinget i sin tid behandlet St.meld. nr. 12 for 2001-2002 Rent og rikt hav, diskuterte Stortinget spørsmål knyttet til merking av oppdrettslaks. Da sa flertallet i komiteen i en felles merknad følgende: «Flertallet viser til prosjekt i Fiskeridepartementet for å finne frem til en egnet, rasjonell merking av oppdrettsfisk, og forutsetter at prosjektet fører frem til konkrete forslag til et slikt system, og at næringen så snart som det er praktisk mulig pålegges å gjennomføre slik merking. Merkingen må foregå på en effektiv og dyreetisk forsvarlig måte. Merking skal både ha generell preventiv effekt, og gjøre det mulig å lokalisere anlegg der fisk har rømt fra. Flertallet peker på muligheten for å nytte slik merking som et kvalitetsstempel overfor utenlandske kjøpere.» Dette sa et bredt flertall for et par år siden. Vi kan konstatere at det ennå ikke er forsket fram metoder som ivaretar de kravene vi stilte den gang, og at dette fremdeles er under arbeid. I tillegg er det slik at både næringen selv og myndighetene siden den gang har innført strengere krav til oppdrettsanlegg, propellbeskyttelse på båter som brukes i næringen, og sertifiseringsordning for utstyr. Selv om rapporter viser at rømming fremdeles er et problem, kanskje spesielt i enkelte deler av landet, har vi fra Arbeiderpartiet denne gangen valgt ikke å foreslå at en hjemmel om merking legges inn loven. Nå er det slik at merking av laksen ikke er et tiltak mot rømning, men det vil være mulig å lokalisere hvor laksen kommer fra, og deretter gå inn med tiltak hvis det er oppdrettere som ikke er seg sitt ansvar bevisst. Rømt oppdrettslaks er en trussel mot de ville laksestammene våre, og de kunnskaper vi etter hvert har ervervet oss når det gjelder innføring av «fremmede» arter, viser at det er viktig å bekjempe rømning. Både World Wildlife Foundation og organisasjonen Norske Lakseelver har tatt opp dette, og de viser bl.a. til en rapport som ble publisert av World Wildlife Foundation 12. mai i år, som viser at rømt oppdrettslaks svekker de ville laksestammene i Norge. Så fra Arbeiderpartiets side har vi valgt å sette vår lit til næringen og myndighetene og den jobben de gjør. Samtidig mener vi at vi skal fokusere på fortsatt å forske på mulighetene for identifisering. Så håper også vi at slike triste saker som vi har opplevd nå i det siste i Alta-området, blir løst, og at vi ikke får slike saker som verken næringen eller myndighetene har skyld i. For øvrig er vi godt fornøyd med at det fokuseres på miljø i dette lovforslaget som departementet har lagt fram. I lovforslaget legges det også opp til en forenkling av tildelingsprosessen for laks og ørret. Vi er i hovedsak enig i de tiltak som foreslås, men med en begrensning: Vi ønsker ikke at en skal gjøre bruk av loddtrekning, budrunder eller auksjon. Vi mener at dette kan være prisdrivende, og at det vil kunne begrense deltakelsen på en uheldig måte. Det er trist hvis det er økonomien som skal begrense deltakelsen, hvis det ellers er godt kvalifiserte interessenter. For øvrig har jeg lyst til å ønske næringen lykke til i kampen mot EU og den saken som man sliter med nå. Dette er triste greier.
Saksordføreren har på en utmerket måte redegjort for komiteens arbeid og konkludert med at Regjeringen får flertall for sitt forslag til lovendring og sammenslåing av lover. Flertallet oppnås med vekslende støtte i Stortinget i denne saken som i, prisverdig nok, en del andre saker, og jeg tror at dagens debatt er et bidrag til å fjerne noen tunge ryggsekker fra børene til norsk fiskerinæring, og at man gjør livet enklere for dem som ønsker å delta aktivt og være med på å utvikle norsk akvakulturnæring og norsk fiskerinæring videre. Det er nødvendig, for selv om vi ubetinget er best i verden på dette området – vi er størst, vi har det beste produktet, vi leverer de beste varene, vi har den beste kunnskapen, best kvalitet og best teknologi – så ser vi at det fortsatt er mange utfordringer som gjenstår for å kunne drive denne næringen opp til det nivået som vi ynder å hevde at vi har potensial til. I så måte er dagens sak svært viktig, og jeg synes også det er interessant å se hvordan fisk på børsen nå virkelig er blitt kuler som man legger merke til. Store, tunge norske investorer går nå inn med full tyngde i de store og aktive norske selskapene som har internasjonale forgreninger. At representanter fra enkelte av disse næringene er med og kritiserer norske myndigheter for deres behandling av den konflikt vi har med Den europeiske union, er ikke egnet til å forstå, og jeg kan neppe forstå at dette er noe bidrag til å hjelpe norsk akvakulturnæring, og norsk laksenæring i særdeleshet, opp og frem. Men dette var ikke mitt hovedpoeng i dagens sak. Som saksordføreren har vært inne på, er det viktig at vi lovfester retten til å kunne overføre tillatelser og gi muligheter til panteadgang innenfor denne industrien som innenfor all annen næringsvirksomhet. Det åpner for større muligheter til kapital, til kunnskap, som det alltid vil være behov for å utvikle i denne næringen. Så er jeg glad for at man gir departementet den nødvendige fullmakt til å utvikle alternative strategier når det gjelder handlefrihet, som går på organisering, uten at vi snakker om eller organiserer såkalte POer. Vi bør ha tilstrekkelig erfaring også i det politiske arbeidet til å forstå at vi må ikke gjøre noen verdens ting som kan provosere konkurransemyndigheter i Europa, og heller ikke de trafikkreglene som WTO har på dette området. Til slutt vil jeg advare mot at de sterke merknadene som opposisjonspartiene, Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet, har når det gjelder fokus på videre utredning av individmerking, drives videre. Jeg tror at de konklusjonene som Merkeutvalget har lagt på bordet, skulle være mer enn tilstrekkelig til å legge bort alle tenkelige forslag som skal gå i retning av individmerking. Én ting er at de kostnadene det vil påføre norsk laksenæring, vil bli astronomiske – det vil være et større anslag mot norsk laksenæring enn f.eks. dagens straffetoll, eller i hvert fall i nærheten av de beløp dagens straffetoll representerer for norsk laksenæring. Man konkluderer med ikke å anbefale individmerking av laks. Det er dyreetisk problematisk, det er praktisk problematisk, og økonomisk snakker vi om ca. 2 kr pr. individ, altså totale kostnader på ca. 400 mill. kr, som man åpner muligheten for å påføre norsk laksenæring. Dette advarer Høyre sterkt imot. Det kan neppe være noe bidrag til å hjelpe norsk laksenæring i videre utvikling inn mot det markedet man tross alt skal leve videre og trygt i for fremtiden.
Fremskrittspartiet mener det er positivt med en revisjon og en modernisering av lovverket og rammevilkårene som omfatter havbeite- og oppdrettssektoren. Næringen har hatt en imponerende rask utvikling og er et godt eksempel på hvordan private virksomheter gir sikre og lønnsomme arbeidsplasser langs kysten vår. Men dagens globale konkurransesituasjon forutsetter at næringens betingelser gis en helhetlig vurdering, som betyr at en gis nødvendig frihet til å tilpasse seg endringer i konkurransesituasjonen. Vi er opptatt av å gi næringen et best mulig grunnlag for videre vekst og utvikling gjennom å få etablert internasjonalt konkurransedyktige rammevilkår med muligheter for ekspansjon og verdiskaping med oppdrett av nye arter og større grad av videreforedling. Lovforslaget innebærer en viss liberalisering av rammeverket knyttet til næringen og en normalisering av rammevilkår sammenlignet med andre næringer i Norge. Det fremheves at lovrevisjonen vil gjøre det enklere å profesjonalisere strukturen i et marked der konkurransen er sterk, men det finnes ingen reell begrunnelse for å opprettholde en spesielt sterk regulering når det gjelder oppdrett av laks og ørret, slik vi ser det. Fremskrittspartiet er prinsipielt motstandere av å opprettholde et gammeldags konsesjonssystem i akvakulturnæringen, med antallsbegrensning. Dette er en unødvendig regulering, som kan hemme videre vekst, og som kan ramme mange kystsamfunn som vil tjene på en mer liberal verdiskapingspolitikk. Vi ønsker å avskaffe dette konsesjonssystemet og erstatte det med tillatelser der det er klare avgrensninger av hvilke hensyn det er relevant å legge vekt på, som miljø- og veterinære hensyn. Fremskrittspartiet er uenig i at vernehensyn i så stor grad fremheves på bekostning av hensynet til næringsutvikling. Rammebetingelsene må ta utgangspunkt i markedssituasjonen dersom man skal kunne utnytte vekstpotensialet i akvakulturnæringen, og dersom det skal kunne skapes et grunnlag for videre utvikling av nye oppdrettsarter. Vi mener også at næringen må kunne utvikle seg i de geografiske områder som er best egnet for det, og at en politikk for vern av kystsonen må ta hensyn til dette. Det er positivt at lovforslaget i så stor grad vektlegger hensynet til effektivitet, og at det legges opp til en viss deregulering som vil gjøre næringen langt mer tilpasningsdyktig i en konkurransesituasjon. Akvakulturnæringen har stor betydning for Kyst- og Distrikts-Norge, og i dette ligger mange muligheter for vekst og nye arbeidsplasser dersom næringen gis frihet til å ta landets fortrinn i bruk. Da må det legges rammebetingelser der det er hensynet til effektiv utvikling av næringen som kommer i forgrunnen. Videre må kystsamfunnene få mulighet til selv å definere en aktiv næringspolitikk for sine lokalsamfunn. Da er det lokalt man bør gjøre helhetsvurderingene med hensyn til vekst og vern, og ikke som i dag gjennom sentrale pålegg. Fremskrittspartiet vil i den sammenhengen fremheve betydningen av å skille nærings- og distriktspolitikk. Det er konkurransedyktige rammebetingelser for næringer som vil gi den beste distriktspolitikken ved at det skapes nye bedrifter og arbeidsplasser i distriktene. Stadig sterkere internasjonal konkurranse gjør at vi må gi næringen i Norge rammebetingelser som er på linje med hva våre viktigste konkurrentland har. Vi må ikke gi pålegg om særnorske begrensninger eller reguleringer som skader utviklingen av noe som kan bli en fortsatt vekstnæring for landet og mange norske kystsamfunn. Loven innebærer på flere områder en utvikling i riktig retning ved at man normaliserer rammevilkår og deregulerer. Men samtidig videreføres en rekke unødvendige og begrensende reguleringer, som særlig konsesjonssystemet knyttet til laks og ørret innebærer. Fremskrittspartiet vil fullt ut normalisere næringens rammevilkår i forhold til andre norske næringer. Ved å fjerne konsesjonssystemet og med en lokal arealforvaltning vil næringen virkelig kunne utnytte vekstmulighetene. Jeg vil ta opp Fremskrittspartiets forslag i innstillingen.
Representanten Øystein Hedstrøm har teke opp dei forslaga han refererte til.
Lat meg starte med å seie at eg synest det er positivt at statsråden har hatt to – iallfall eit og eit halvt – opne øyre i høringa og har teke inn ein del av dei innspela som har kome i høringsprosessen, f.eks. innspela om at formålsparagrafen skal ha ein klausul om «innenfor rammene av en bærekraftig utvikling», og at ein har fremma eit forslag om forbod mot oppdrett av framande artar. Det synest eg er bra endringar i forhold til det som var Regjeringas opphavlege lovutkast. Etter saksordførarens innlegg skal eg berre konsentrere meg om ein del ting som vi frå SV si side er ueinige i, for det er jo ein god del som vi er einige om. Vi foreslår bl.a. ein lovheimel for individmerking. Dette er i samsvar med det både Miljøverndepartementet, Sametinget, DN, Fiskeridirektoratet og Mattilsynet har tilrådd i høringa. Vi meiner at det at ein i dag ikkje har blitt einige om kva slags metodar som er best eigna, ikkje er til hinder for at vi skal kunne ta inn ein heimel i loven om at ein skal kunne iverksetje eit sånt krav i den augneblinken ein har ei eigna form for merking. Tvert imot meiner vi at denne heimelen er eit positivt signal om at i den augneblinken vi har tilstrekkeleg utvikla metodar, iverkset vi ein sånn type krav. Det må framleis vere eit mål at ein så fort som det er praktisk mogleg, skal gjennomføre individmerking i oppdrettsnæringa, meiner vi frå SV si side. Vi går imot forslaga i forhold til tildelingsrutinar om loddtrekning og auksjon. Eg har merka meg at det står i proposisjonen at «samfunnsinteressene stopper ved at arealet benyttes til akvakultur og at driften skjer forsvarlig». Men frå SV si side er vi opptekne av å halde ved lag ei form for eigarskapsregulering. Det som ein kallar søkjarkonkurranse, som nokon vitsar med og kallar «skjønnhetskonkurranse», har faktisk eit formål i forhold til at ein er i stand til å finne den best eigna konsesjonshaldaren. Eg hører at ein flyttar fokus frå kven som driv, til korleis det blir driven, men eg vil berre minne om at i førre veke fekk vi ei sak om at hovudkontoret til Fjord Seafood no skal flyttast frå Brønnøysund til Oslo. Det er klart at samfunnsinteressene handlar om noko langt meir enn kor akvakulturproduksjonen faktisk skjer. Samfunnet har heldigvis langt større interesse av oppdrettsnæringa enn som så. Vi er også ueinige i at det skal bli gitt høve til fri overføring og pantsetjing av akvakulturløyve. Dette er ei form for deregulering som vi frå SV si side fryktar vil føre til auka kapitalpress og investeringsbehov i næringa, og vi er spesielt uroa over dei distriktspolitiske konsekvensane av ein sånn type forslag. Vi merkar oss høringsutsegna frå NTNU, der det står at konsekvensane ikkje er vurderte, men dette forslaget vil utan tvil kunne få store negative konsekvensar. Vi har også merka oss at Fiskeridirektoratet i Finnmark meiner at dette favoriserer kapitalsterke oppdrettarar og tappar næringa for eigenkapital, nettopp det same som vi peikar på frå SV si side. Frå SV si side er vi opptekne av at oppdrettsnæringa er ei næring der produksjonen skjer i lokalsamfunn. Vi ønskjer derfor å erstatte statlege konsesjonsavgifter med lokalt fastsette arealavgifter, differensiert etter type oppdrett, som tilfell kommunen, og vi fremjar forslag om det i lag med Senterpartiet. Eg synest det er litt spesielt når ein i proposisjonen argumenterer med at fordi vederlaget var sett for høgt, var det ingen som ville ha søkt på dei utlyste konsesjonane i Finnmark, og derfor må ein bruke auksjon eller loddtrekning som tildelingsmetode. Etter mi meining er det argumentet eit argument mot ei statleg konsesjonsavgift og ikkje eit argument for loddtrekning eller auksjon som tildelingsmetode. Det er eit paradoks, som ein kanskje kunne ha tenkt på om ein skulle snu andre vegen frå departementet si side. Frå SV si side har vi gått imot opphevinga av fôrkvoteordninga, dvs. vi har iallfall uttrykt oss imot, for det er ikkje noko som Stortinget har blitt hørt i forhold til. Vi har også vore ueinige i dei siste tildelingane av konsesjonane. Vi er opptekne av at regulering er nødvendig på grunn av marknadsmessige, miljømessige og distriktsmessige omsyn, og er tydelege i innstillinga på at vi ønskjer å gjeninnføre fôrkvoten som form for produksjonsregulering. Då komiteen var i Skottland, hadde vi alle saman ei litt «utafor kroppen»-oppleving då vi møtte skotske oppdrettarar som skulda oss for å bruke oljefondet til å subsidiere norske oppdrettarar. Det er klart at den handelskrigen som vi er inne i, stadfestar den gamle seiemåten at ingenting er så samlande som ein felles ytre fiende. No ser eg av medierapportar at det kanskje er litt brann i rosenes leir likevel. Vi er opptekne av at det faktisk ikkje berre er store aktørar i denne næringa. Vi ønskjer å bruke eigarskapsreguleringar, vi ønskjer å bruke loven til å stimulere til lokalt eigarskap og lønnsemd i næringa. Til sist vil eg gjerne ta opp dei forslaga som vi står aleine om eller saman med andre om i innstillinga.
Representanten Åsa Elvik har teke opp dei forslaga ho refererte til.
Med tanke på at det gamle lovverket er fra oppdrettsnæringens barndom, er det både prisverdig og fornuftig at fiskeriministeren har foretatt både en modernisering av og en opprydding i det gamle lovverket. Det har vært nødvendig med endring, og det er helt klart at det også er nødvendig å endre lovverket i en retning som tar inn over seg at det er nye arter som nå er på banen, i større grad enn det har vært tidligere. Det er en næring som har hatt en eventyrlig utvikling, og norsk oppdrettsnæring må kunne sies å være en av verdens mest kostnadseffektive oppdrettsnæringer. Men ikke bare det, det er betydelig mindre sykdom i næringen. Det er et lavere fôrforbruk, og på toppen av det hele er det en næring som fortsatt har store utviklingsmuligheter. I løpet av de ti årene vi har hatt oppdrettsnæring i Norge, har den vært gjennom betydelige restruktureringer og konsolideringer. Rundt tusenårsskiftet var det betydelig kapitaltilgang. Det var stor optimisme i næringen, og det var høy prising av konsesjoner. Nedturen som kom etterpå, var dramatisk for mange av dem som først og fremst lånefinansierte sine konsesjonskjøp, og vi har sett etterdønningene av dette i flere år etter de store oppkjøpene rundt tusenårsskiftet. Det viste seg at det var faktisk de små og mellomstore, veldrevne anleggene med lokal forankring som klarte seg best gjennom den vanskelige perioden vi her hadde – bedrifter som ikke hadde brukt millionbeløp på å kjøpe konsesjoner, men som hadde konsentrert seg om å drive på en skikkelig måte de konsesjonene man hadde fått tildelt fra staten. Senterpartiet mener at det fortsatt skal være en sterk lokal forankring i oppdrettsnæringen. Vi er derfor imot en del av de forslag som Regjeringen har fremmet her, bl.a. at konsesjoner skal kunne tildeles gjennom auksjonsprinsippet. Det betyr at det vil være en tildeling hvor pris er avgjørende, og ikke andre kriterier, som kan være vel så viktige, noe vi har sett mange eksempler på i de årene som har gått. Det er på dette området at Regjeringen går for langt i forslaget. En modernisering behøver ikke nødvendigvis å bety at man skal kaste vrak på det som har vært godt med det gamle lovverket, og som har vist at denne næringen er en av de med best utvikling innenfor norsk næringsliv i løpet av så kort tid. Derfor sier vi også nei til fri omsetning og pantsetting av konsesjoner. Jeg er ikke i stand til å slutte meg til den ensidige hylling av det som nå skjer på børsen, som Ivar Kristiansen gir uttrykk for. Jeg tror det er andre forhold innenfor oppdrettsnæringen enn fokus på børskurser og oppkjøp av børsnoterte selskaper som vil være avgjørende for utviklingen. At store aktører med hovedkontor i andre land, som skatter til andre land, og som har en større og større del av aktiviteten sin i andre land, nå er bortimot 50 pst. eier i et av Norges største selskap, og i dagens utgave av Dagens Næringsliv gir uttrykk for ambisjoner om å kjøpe seg ytterligere opp, kan være bra, men det kan også bety at vi ser det samme som vi har sett med Fjord Seafood, som nå har gjort vedtak om å flytte hovedkontoret fra Brønnøysund til Aker Brygge. Det kan fort bli en flytting av hovedkontor, og dermed aktiviteter på viktige områder, ut av landet, noe jeg ikke tror Ivar Kristiansen heller ønsker seg. Siden det er fredag, skal jeg være vennligsinnet, men det er heller ikke riktig at Arbeiderpartiet, SV og Senterpartiet ønsker å påføre denne næringen kostnader i hundremillionersklassen i forhold til merking, som Ivar Kristiansen sier. SV står alene om et forslag om å innføre en hjemmel for merking. Det de tre partiene sier i sin merknad, er at det er viktig å fokusere på rømning, og etter den episoden vi har sett i Altafjorden, hvor en oppdretter er blitt utsatt for sabotasje, og selv er helt uskyldig i det som har skjedd, med store konsekvenser både for oppdretteren og i verste fall også for situasjonen i Altafjorden, burde man utvise en viss ydmykhet i forhold til denne situasjonen. Det er nødvendig å fokusere på det, både fra myndighetenes og fra den enkelte oppdretters side, og det er det som er poenget i den merknaden som vi står i lag om. Her må alle parter være med og dra lasset, og det er ikke snakk om ensidig å påføre næringen store kostnader. Helt til slutt: En enstemmig komite ber også om at en erstatningsordning ved nedslakting blir vurdert. Det er oppdrettere – og dette er noe som kanskje først og fremst går ut over de små oppdretterne – som har fått pålegg om nedslakting, både berettiget og muligens også uberettiget. Men uansett hva som er årsaken til dette, påfører det næringen og enkeltaktører store økonomiske kostnader. Det bør i alle fall gjennomføres en vurdering fra departementets side av om staten på samme måte som man gjør innenfor landbruk, kan være med og ta en del av det økonomiske ansvaret i slike tilfeller.
Jeg er svært tilfreds med den brede enigheten i komiteen om rammene for den videre utvikling av akvakulturnæringen. For det første: Loven er en oppfølging av stortingsmeldingen Den blå åker, hvor også Regjeringen fikk bred tilslutning til at det er nødvendig å vri fokuset fra primærproduksjon til et mer markeds- og forbrukerperspektiv. For det andre: Loven skal fremme akvakulturnæringens lønnsomhet og konkurransekraft innenfor rammene av en bærekraftig utvikling og bidra til verdiskaping på kysten. For det tredje: Akvakulturnæringen har siden midt på 1980-tallet gjennomgått en omfattende utvikling, slik også forrige taler var inne på, og perspektiver på potensialet i marin sektor gjør at man må forvente en høy endringstakt også i årene framover. Med dette bakgrunnsteppet har Regjeringen sett det som viktig at næringen får et oppdatert lovverk som setter rammer for virksomheten, og som også tar hensyn til viktige og grunnleggende erkjennelser. Den første er at næringens lønnsomhet og konkurransekraft er det som skaper verdier i distriktene. Verdiskapingen på kysten er avhengig av at virksomhetene drives lønnsomt og på den måten kan bidra til fellesskapet gjennom arbeidsplasser og økonomisk overskudd. Det er viktigere hvordan virksomheten drives, enn hvem som driver den. Samtidig er det mulig å videreføre regionalpolitiske mål bl.a. gjennom tildeling av tillatelser. Den andre erkjennelsen er at i det øyeblikket forbrukerne velger norsk fisk, skjer verdiskapingen. Derfor må lovverket og de øvrige rammebetingelsene for havbruksnæringen og marin sektor også ivareta slike hensyn. Den tredje erkjennelsen er at næringen har et selvstendig ansvar for miljøet innenfor de rammer som samfunnet setter. Et godt miljø er en viktig forutsetning for lønnsom drift. Bedriftene er derfor av egeninteresse sterkt opptatt av en miljøtilpasset produksjon. Forslaget til ny akvakulturlov viderefører næringens ansvar for miljøet og tilrettelegger for videre utvikling av miljøtiltakene. Mitt inntrykk er at dette er næringen særdeles opptatt av. Den fjerde erkjennelsen er at akvakulturnæringen skal være en inkluderende næring, dvs. at det legges til rette for at næringen skal være en inkluderende næring som ikke støter mot andre brukerinteresser i kystsonen. Det er derfor viktig for næringens utvikling at det foretas avveininger ved etablering og drift, slik at næringen og andre brukere av kystsonen tilpasses hverandre. Verktøy for det finnes i det lovforslaget som nå er til behandling. Den femte erkjennelsen er at næringen sliter med det den opplever som et komplisert og omfattende regelverk, og ber om forenklinger. Lovforslaget er en klar forenkling og effektivisering av saksbehandlingen, hvilket kommer til å være til fordel for næringen. Det er svært positivt at komiteen i hovedsak støtter disse fem pilarene, nemlig lønnsomhet og konkurransekraft, markedsfokus, miljø, bruk av kystsonen og en effektiv forvaltning som grunnlag for videre utvikling og vekst i akvakulturnæringen. Forslagene har – og det synes jeg er et særdeles viktig suksesskriterium – også fått bred oppslutning i de alminnelige høringene med næringsorganisasjonene, miljøorganisasjonene og andre interessenter i akvakulturnæringen. Jeg er selvsagt tilfreds med at det står et bredt flertall bak alle de sentrale elementene i den nye loven. Det er viktig fordi loven dermed gir forutsigbare rammevilkår. Forutsigbarhet og langsiktighet er sentrale forutsetninger også for å håndtere næringens konkurranseutsatte situasjon ute. I denne sammenhengen kan man jo bare vise til den kampen som næringen står oppe i, sammen med myndighetene, for å sikre oss en markedsadgang på vilkår som gjør at vi får lov til å ta ut den konkurransefordelen som en effektiv næring har, og at de urettmessige beskyldninger som rettes mot norsk næring fra EU, blir tilbakevist. Det er en samlet næring som sammen med myndighetene bør stå den kampen ut. Det er jo ting som tyder på at man i næringen nå bør tenke seg om to ganger, om det egner seg å ta den kampen, med den splittelsen som man kan lese om i media. For øvrig viser jeg til innstillingen fra komiteen, som tar opp flere forhold, og som flere av talerne har vært inne på. Jeg skal selvsagt følge opp på vanlig måte, i samsvar med det jeg har sagt i brevveksling, de enkelte elementene og forslagene som er fremmet der.
Det vert replikkordskifte.
I samandraget av hovudinnhaldet i proposisjonen kan vi lese følgjande: «I forlengelsen av at eierskapsregulering utfases, foreslås det å innføre adgang til overføring og pant av tillatelser. Deregulering av eierskapskrav i kombinasjon med rett til overføring og pant vil, etter departementets oppfatning, normalisere næringen i forhold til annen industri og gjøre næringen mer tilpasningsdyktig for å imøtekomme framtidige utfordringer.» Deregulering er altså eit argument for å normalisere næringa i forhold til annan type industri. Det er kanskje farleg å setje statsråden på tanken, men eg lurer på om dette er ein totrinnsrakett. Har statsråden i neste omgang tenkt å normalisere den tradisjonelle fiskerinæringa i forhold til annan type industri, slik at den tradisjonelle fiskerinæringa skal bli betre i stand til å møte framtidig konkurranse?
Jeg takker for ideen fra representanten Elvik, men jeg tror at representanten gjør den generaltabben som altfor mange gjør, nemlig å sette et likhetstegn mellom den tradisjonelle fiskerinæringen og oppdrettsnæringen. Oppdrettsnæringen er i mye større grad en industriell produksjon og må ha et lovverk som er knyttet til å fremme industriell produksjon. Det å overføre den tradisjonelle fiskerilovgivningen og fiskerireguleringene til oppdrettsnæringen er et feilspor, så jeg håper representanten Elvik ikke vil forfølge en såpass dårlig idé. Så er det også slik at når det gjelder å normalisere næringen og tilpasse lovverket til en industriell produksjon, er det særdeles viktig at man har rammevilkår som gjør at finansieringsinstitusjoner eller investorer synes dette er interessant. Jo flere begrensninger vi legger, og jo mindre sikkerhet investorer, enten det er banker eller private investorer, får for sine investeringer, desto mindre interessant er næringen.
Saksordføreren oppfordret SV og Senterpartiet til å omgjøre forslag nr. 3 til et oversendelsesforslag. Dette er altså forslaget om å erstatte den statlige konsesjonsavgiften med en arealavgift til kommunene. Saksordførerens begrunnelse var at Kristelig Folkeparti ikke var avvisende til å få en vurdering av dette forslaget, fordi det bl.a. kunne gi incitament til kommunene til å drive næringsutvikling, noe som også er forslagsstillernes hensikt med dette forslaget. Jeg synes det er positivt at iallfall ett av regjeringspartiene har dette forslaget til vurdering, så jeg vil gjerne høre fiskeriministerens syn på forslaget før vi tar stilling til hvordan vi skal håndtere det videre.
Med lang erfaring fra Stortinget, også som representant, kan jeg vel erkjenne at et forslag som blir nedstemt, har relativt liten verdi, men det å ha en oversendelse gjør at det selvfølgelig vil bli fulgt opp fra Regjeringen. Skulle det bli en oversendelse, vil jeg selvfølgelig ta den oversendelsen og forfølge forslaget, som er til løpende vurdering, for det er jo ikke noen ny idé at man skulle erstatte den statlige konsesjonsavgiften med en arealavgift til kommunene. Vi skal selvfølgelig følge opp forslag som blir vedtatt i den ene eller andre form i Stortinget, men jeg må jo da se om det blir en oversendelse eller ikke.
Statsrådens svar til meg var betryggande. Utfordringa er jo ikkje at dette er ein idé vi kunne ha komme på. Dette er ein idé som statsråden sjølv kunne ha komme på. Vi er opptekne av at oppdrettsnæringa har ein samfunnsfunksjon langt utover berre det at produksjonen skal skje forsvarleg, slik det er omtalt i proposisjonen. Vi er opptekne av at oppdrettsnæringa faktisk er ei næring som er integrert i ein del lokalsamfunn, og som tener ein så viktig funksjon. Men, som sagt, svaret var veldig betryggande. Statsråden har ikkje tenkt å komme på den ideen, så då får han berre gløyme at eg i det heile teke har sett han på ideen. Eg har eit spørsmål til. Både Norske Sjømatbedrifters Landsforening og FHL havbruk har uttalt seg. NSL gir uttrykk for at ein er mot både fri overføring og bruk av auksjon. FHL havbruk problematiserer auksjon veldig i sitt høringssvar til statsråden. Har statsråden tenkt å lytte til dette når det gjeld val av tildelingsform?
Jeg tror vi først og fremst skal holde fast ved at oppdrettsnæringen er og vil være en distriktsnæring. Det er der vi har arealene. Det er der vi på mange måter har muligheten til å drive denne næringen. Da er det vi fra Regjeringens side sier at det er viktigere å sikre at denne næringen drives på en forsvarlig måte, enn hvem som driver den. Det er kapitalkrevende, og det er kompetansekrevende. Det krever også markedsmakt for å kunne operere. Denne loven åpner til de grader opp for det på en helt annen måte enn det gamle lovverket. I denne sammenhengen er også tildelingskriteriene et ikke uvesentlig element. Vi åpner gjennom dette lovverket for tilleggsmuligheter ved tildeling. Det er fortsatt i henhold til loven full anledning til å ta distriktsmessige hensyn. Det vil være opp til statsråden – hvem det nå enn måtte være som vil være det i tiden framover. Men jeg skal i mange år også vektlegge de distriktspolitiske hensyn samtidig som jeg vurderer det opp mot auksjon og andre former for avgift.
Jeg takker statsråden for at han gjorde meg oppmerksom på at det er forskjell på å få nedstemt et forslag og å oversende det. Nå har jeg fem møtedager igjen av mine tolv år på Stortinget, og jeg har såpass selvinnsikt at jeg er klar over at det er mange ting jeg ikke vet. Men akkurat det hadde jeg riktignok oppdaget. Spørsmålet mitt var altså ikke om det var forskjell mellom å oversende forslaget og å få det nedstemt, men spørsmålet mitt var om statsråden kunne gi sin vurdering av et slikt forslag i lys av det som saksordføreren fra et av regjeringspartiene uttalte i sitt hovedinnlegg, nemlig at dette syntes saksordføreren var en rimelig god idé, som hun ville be om en grundig vurdering av. Dette har selvsagt betydning, for innfører man først en statlig konsesjonsavgift, hvor de som byr på disse konsesjonene og kjøper konsesjoner, skal betale en høy pris for dem, kan man ikke etterpå bare komme og si at man skal ha en kommunal arealavgift på dette. Så jeg vil gjerne høre hvordan statsråden vurderer forslaget.
Jeg takker representanten Enoksen for at han delte sin selvinnsikt med Stortinget. Vi har ikke foreslått å innføre en arealavgift som skulle inngå som en del av en kommunal inntekt. Det er varslet at Regjeringen ikke har vurdert det som et egnet virkemiddel. Når så representanten Enoksen etter tolv år på Stortinget ber meg i en replikkveksling om å foreta «en grundig vurdering» av et slikt forslag, setter jeg spørsmålstegn ved om han ønsker å få det, eller om det er mer for å holde en politisk diskusjon i gang. Men jeg går ut fra at representanten Enoksen er enig i at en grundig vurdering som er grundigere enn den vi har gjort i lovforslaget, er det ikke mulig å gi i en replikkveksling.
Fleire har ikkje bedt om ordet til replikk. Fleire har ikkje bedt om ordet i sak nr. 2.[[Votering, sjå side 1032]]
Siden jeg ikke sitter inne med den lange erfaring som enkelte andre deltakere i dagens fiskeridebatt har, skal jeg holde meg strengt til saken. Det denne saken gjelder, er en endring i eksportloven. Det er en enstemmig komite som går inn for de tilpasningene som departementet foreslår. De endringene som foreslås, går spesielt på to forhold. Det ene er en endring i reglene om godkjenning av eksportører, altså en forenkling av dagens praksis. Det andre går på å omgjøre Eksportutvalget for fisk til et 100 pst. statlig eid aksjeselskap. Eksportutvalget for fisk blir nå et selvstendig selskap og blir ikke som nå direkte underordnet departementet, selv om departementet vil være den institusjonen som det nye aksjeselskapet skal forholde seg til. Endringene vil først og fremst innebære at aksjeloven skal gjelde for selskapet, selv om komiteen forutsetter at selskapet på mange måter skal videreføres som i dag. Endringene gjøres av hensyn til at Eksportutvalget for fisk har endret seg dramatisk fra opprettelsen i 1991, med fem ansatte, til i dag å være et selskap med nærmere 50 ansatte. Det er blitt den av institusjonene i Norge som har den største eksportkunnskapen av samtlige, uansett bransje og næring, og det er representert i et stort antall land i verden. Dette er ikke en stor endring verken fra departementets eller komiteens side, men en nødvendig tilpasning.
Fleire har ikkje bedt om ordet til sak nr. 3[[Votering, sjå side 1038]]
Odelstinget skulle da være klar til å votere.
Under debatten er det satt fram fire forslag. Det er forslag nr. 1, fra Trond Giske på vegne av Arbeiderpartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartietforslag nr. 2, fra Trond Giske på vegne av Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstrepartiforslagene nr. 3 og 4, fra May Hansen på vegne av Sosialistisk Venstreparti
Presidenten vil først la votere over andre ledd i § 1. Sosialistisk Venstreparti har varslet at de går imot.
Til annet ledd i denne paragraf foreligger det et avvikende forslag, under forslag nr. 2, fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti. Forslaget lyder: «§ 17 andre ledd skal lyde:Barnehagen skal ha en daglig leder som har utdanning som førskolelærer.»
Her foreligger et avvikende forslag, under forslag nr. 2, fra Arbeiderpartiet og Sosialistisk Venstreparti. Forslaget lyder: «§ 18 siste ledd skal lyde:Departementet gir utfyllende forskrifter om pedagogisk bemanning og antall voksne per barn.»
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
B og C blir i samsvar med forretningsordenens § 30 fjerde ledd å sende Stortinget.
Under debatten er det satt fram seks forslag. Det er forslag nr. 1, fra May-Helen Molvær Grimstad på vegne av Høyre og Kristelig Folkepartiforslagene nr. 2 og 3, fra Åsa Elvik på vegne av Sosialistisk Venstreparti og Senterpartietforslagene nr. 4 og 5, fra Øystein Hedstrøm på vegne av Fremskrittspartietforslag nr. 6, fra Åsa Elvik på vegne av Sosialistisk Venstreparti
Her foreligger det et avvikende forslag, nr. 2, fra Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet. Forslaget lyder: «I lov om akvakultur[[akvakulturloven]] skal § 4 lyde: § 4 Krav om akvakulturtillatelse Departementet kan gi tillatelse til å drive akvakultur[[akvakulturtillatelse]] etter §§ 6 og 7. Akvakulturtillatelser kan tillates overført til nytt rettssubjekt etter godkjenning fra departementet.Utleie av akvakulturtillatelser er ikke tillatt. Departementet kan i særlige tilfeller gjøre unntak fra forbudet mot utleie.»
Her har Fremskrittspartiet varslet at det ønsker å stemme imot.
Fremskrittspartiet har varslet at de vil stemme imot.
Her foreligger et avvikende forslag, nr. 1, fra Høyre og Kristelig Folkeparti. Forslaget lyder: «I lov om akvakultur[[akvakulturloven]] skal § 7d lyde:utvelgelse av kvalifiserte søkere i henhold til prioriteringskriteriene i bokstav c, herunder trekning mv., og» Fremskrittspartiet har varslet subsidiær støtte til forslaget.
Her ønsker Fremskrittspartiet, Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet å stemme imot.
Her foreligger et avvikende forslag, nr. 6, fra Sosialistisk Venstreparti. Forslaget lyder: «I lov om akvakultur[[akvakulturloven]] skal § 10 annet ledd lyde:Departementet kan i enkeltvedtak eller forskrift gi nærmere bestemmelser for å sikre miljømessig forsvarlig akvakultur, herunder kreve merking av akvatiske organismer og forby utsetting av fremmede organismer.»
Sosialistisk Venstreparti og Senterpartiet har varslet at de vil stemme imot.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det foreligger ikke noe referat.