God dag, h err talman! Elisabeth Björnsdotter Rahm har frågat arbetsmarknadsministern om ministern har för avsikt att se över det ekonomiska stöd som ges till kultursektorn eller att tillföra nya riktade stöd så att det även omfattar denna bransch och om ministern anser att det är problematiskt att en viktig bransch inom upplevelseindustrin riskerar att försvinna. Interpellationen har överlämnats till mig. Sverige befinner sig fortfarande i ett allvarligt läge efter spridningen av det nya coronaviruset. Många branscher, däribland upplevelseindustrin där ljus- och ljudproduktion ingår, har drabbats ekonomiskt mycket hårt till följd av det nya viruset. Regeringens fokus har i första hand varit att för hindra smittspridningen och rädda människo liv. I Sverige liksom i övriga världen får pandemin, och åtgärderna för att bekämpa den, dock stora följder för ekonomin. Förordningen om förbud mot att hålla allmänna sammankomster och offentliga tillställningar har varit, och är fortfarande, ett viktigt verktyg i kampen mot covid. Gränsen på 50 deltagare ligger i nuläget fast som huvudregel , men regeringen har remitterat två förslag om att förbereda för lättnader i förbudsförordningen. Folkhälsomyndigheten kommer även att få i uppdrag att uppdatera befintliga riktlinjer så att arrangemang kan genomföras på ett smittsäkert sätt. Arbetet med att hjälpa företag i denna svåra situation pågår kontinuerligt och regeringen har vidtagit en rad åtgärder som syftar till att mildra konsekvenserna för jobb och företag ande i vårt land . Ett krispaket till kulturen om en halv miljard kronor sjösattes tidigare i år. I det finns stöd till kulturens arrangörer samt till enskilda kulturskapare och frilansare och andra aktörer inom kulturområdet. Utöver detta har regeringen tagit fram stöd till museer, scenkonstinstitutioner och regional kultur. Sammantaget har ca 1 miljard anslagits för krisstöd till kulturen. Regering spartierna presenterade inom ramen för budgetförhandlingarna den 21 augusti 2020 ett förslag på ytterligare ett stödpaket till kulturen. Det handlar om 1,5 miljarder kronor extra till kulturen för 2020. Pengarna är tänkta att användas både för att mildra den akuta krisen och för att bidra till kulturens återhämtning . Utöver de krispaket som har beslutats kan kulturaktörer ta del av regeringens generella stöd till näringsliv och företagande. Dessutom har de bidragsgivande aktörerna inom kulturområdet anpassat sin ordinarie stödgivning efter den rådande situationen. Regeringen för en kontinuerlig dialog med berörda aktörer och branscher inom näringslivet och kulturområdet om hur situationen utvecklar sig.
Herr talman! Jag hoppas att herr talmannen och näringsministern har haft en bra sommar trots de underliga tider vi just nu lever i. Jag tackar näringsministern för svaret. Vi var många som trots pandemin och alla de restriktioner som finns hade sett fram emot en sommar med upplevelser och andra event. Många företag som arbetar inom upplevelseindustrin hade sett en möjlighet att få sina företag att fortsätta existera. I stället för att vidta åtgärder tog regeringen semester, och alla vi andra fick en sommar utan konserter, evenemang, fotbollsmatcher, festivaler eller Almedalen. Listan kan göras hur lång som helst. Evenemang fick ställas in med kortare eller längre varsel. I Dagens Nyheter från i dag läser jag att en tredjedel av Sveriges artister – vi talar om 2 000 personer – har för avsikt att lägga ned sin verksamhet eller byta arbete. Detta är ett tydligt tecken på att vi har en eventbransch i fritt fall. Gemensamt för alla dessa event och evenemang är att de är beroende av samarbete med företag som arbetar inom upplevelseindustrin. Det här är företag som på grund av alla de restriktioner som i dag finns har förlorat alla sina inkomster. Min interpellation ställdes mycket riktigt först till arbetsmarknadsministern med frågor om hur regeringen tänker vidta åtgärder, och näringsministern besvarar den. Jag tror dock att näringsministern tyvärr inte har förstått mina frågor, då jag ser att han svarar ungefär liktydigt med det svar jag fått på den skriftliga fråga som jag ställt till kulturministern. En bransch som i mitten av mars fick sin dörr stängd och låst är bland annat den för ljus- och ljudtekniker. När gränsen för hur många människor som får träffas sänktes från 500 till 50 murades deras dörrar totalt igen. På den skriftliga fråga som jag ställde till kulturministern fick jag till svar att dessa företag kan söka stöd från Kulturrådet. Men de här företagarna är inte kulturarbetare. De kan inte söka de stöd som regeringen så storstilat har satsat för att behålla kulturen. De är egna företagare. En artist kan inte stå på scen utan scenbyggare, som är egna företagare, inte uppträda utan tekniker, som är egna företagare, inte stå på scen utan ljud- och ljustekniker, som är egna företagare, och så vidare. Listan kan göras lång. Häri ligger problemet. Alla dessa människor arbetar ofta i små specifika företag, och de är inte sådana kulturarbetare som räknas in i Kulturrådets område för att söka bistånd. De är egna företag. Det handlar om små företag, enskilda företagare och frilansare. De kan inte ta del av den halverade egenavgiften, då de inte har någon inkomst. De kan inte permittera sig själva, då de är fåmansföretag eller egna företagare utan anställda. De är många små företag som står långt ifrån regeringens riktade stödpaket. Hur tänker regeringen agera för dessa småföretag?
Herr talman! Jag tror att vi alla önskar att vi inte befann oss i denna situation. Jag tror inte att det finns en enda människa i vare sig vårt land eller utanför våra gränser som inte skulle önska tillbaka en normal vardag med en normal sommar då man kan gå på konserter, precis som ledamoten ger uttryck för. Man har inte kunnat gå på teater eller fritt kunnat umgås med människor i små eller stora grupper. Denna känsla bär vi nog alla. Likväl, herr talman, är det bara att inse att verkligheten inte ser ut så. I verkligheten är vi fortfarande mitt i en pandemi. Det har vi i vårt land nu varit sedan senvintern och början av våren. Vi har försökt hantera denna pandemi utifrån försök att begränsa smittspridningen, rädda människoliv, se till att sjukvården har möjlighet att hantera den enorma anstormning som vi inte minst såg under våren. Där har heroiska insatser gjorts. Samtidigt jobbade vi parallellt med detta väldigt snabbt på ett sätt som vi aldrig någonsin har gjort, varken i riksdagen eller i regeringen, med att ta fram åtgärder för att mildra effekterna på jobb och företagande. Jag säger ”mildra” för att jag tror att vi alla innerst inne inser att det blir effekter, och det är inga positiva effekter. Detta har inneburit att vi har tagit fram nio ändringsbudgetar från mars till juni. Det är fråga om insatser som fortfarande pågår och som hittills omfattat närmare 800 miljarder av skattebetalarnas pengar i lån, garantier och direkta stöd. Vi gör detta därför att det är det riktiga att göra. Det är viktigt att vi håller ihop i en sådan här tid i vårt samhälle, i vårt Sverige. Jag har sett på en rad kommentarer under pandemin att det är många som tycker att det är tufft och svårt men också uppskattar mycket av denna snabba hjälp. Herr talman! Vi blickar framåt mot hösten och ser att vi fortfarande är mitt i denna pandemi. Jag blir lite orolig när jag hör Moderaterna undra varför vi inte bara släpper på. Ta inte lätt på riskerna! De finns där fortsatt. Pandemin är inte borta. Covid-19 är inte borta. I länder där man trodde att man hade besegrat denna fiende, som man kallar den, är den nu på väg tillbaka med kraft – därav den oro som jag tror att vi alla har anledning att känna inför den höst vi har framför oss. Dit ska inte vi. Vi ska fortsätta att hålla i smittspridningen och värna människoliv. Parallellt med detta ska vi naturligtvis också se hur vi kan skapa förutsättningar för att så långt det är möjligt få igång hjulen. Jag har all respekt för stöd – det finns ett antal pågående stöd, och vi utesluter absolut inte att det kan behövas ytterligare justeringar och kanske även nya former av stöd. Men det är viktigt att också fundera över hur vi får igång hjulen. Till syvende och sist tror jag att alla förstår att nästan oavsett hur många hundra miljarder av skattebetalarnas pengar vi ställer till förfogande kommer det inte att räcka om detta pågår en längre tid. Det är mot den bakgrunden, herr talman, som vi tillsammans med branscher, aktörer och näringsliv har tagit initiativ till att se om det går att hitta en ordning där man får möjlighet att bedriva verksamhet, så att till exempel Elisabeth Björnsdotter Rahm kan gå på konsert, utan att för den delen addera till smittspridningen. Ett sådant förslag ligger på remiss. Vi för också en dialog med andra branscher för att se om det här går att göra parallellt, så att vi kan försöka att så långt det är möjligt både begränsa smittspridningen och få fart på hjulen.
Herr talman! Jag tackar återigen ministern för svaret. Regeringen har gjort mycket. Det är jag den första att tillstå. Ministern pekar tydligt på allt som har hänt inom sjukvården. Detta är jag den första att hålla med om, då jag själv har varit verksam inom sjukvården under hela våren och försökt begränsa smittspridningen. Jag kan absolut inte säga att vi tar lätt på riskerna när det gäller att förhindra smittspridningen. Problemet i den här branschen, ljud- och ljustekniker inom upplevelseindustrin, är väldigt komplicerat. Ministern säger att det kommer lättnader under hösten, så att vi kanske kan få gå på konserter. Men den här industrin, som till exempel gäller ljus- och ljudtekniker, har otroligt långa ledtider. Det kan ta fyra till åtta månader att förbereda en konsert, en fotbollsmatch, ett event eller ett arrangemang. Det innebär att de beslut som togs i våras kommer att påverka branschen hela hösten och långt in på nästa år. Många inom branschen har fått rådet att söka a-kassa. Men de är inte per definition arbetslösa. De har ju egentligen hur mycket jobb som helst, men på grund av rådande omständigheter kan de inte utföra sina jobb. Alla som gick med i a-kassan i våras får endast grundersättning, eftersom man måste ha haft ett avbrott i sin arbetslöshet för att kunna få en inkomstbaserad a-kassa. Det här ställer givetvis till problem för dessa företag. Jag funderar på hur regeringen avser att kompensera alla dessa arbetslösa personer inom ljud- och ljusteknikbranschen. De får rådet att omskola sig. Jag pratade med en man som jobbat hela sitt liv med den här sortens verksamhet. Han sa till mig: Vad ska jag göra? Jag är 63 år och har två år kvar till min pension. Vad ska jag omskola mig till? Jag pratade med en man som berättade för mig att hela hans inkomst var beroende av Almedalen. Hela hans årsinkomst försvann i år. Där står han – utan möjlighet till inkomst. Han har heller inte möjlighet att söka bidrag, då han inte är en kulturarbetare utan har ett eget företag som jobbar mot kulturbranschen. Företag efter företag går i konkurs, eftersom det inte finns stöd för den här branschen att söka. Att hänvisa till att regeringen satsar pengar på kulturbranschen och kultursektorn är gott nog, men det hjälper inte dessa företag; det är inte kulturarbetare utan egna företag som arbetar tillsammans med kultursektorn. Om ingenting görs får vi svårt att behålla kompetensen inom det här området, vilket kommer att få stora konsekvenser när vi så småningom kanske kommer att kunna återgå till mer normala former och ordna större evenemang och arrangemang. De statliga stöd som riktas till kultursektorn omfattar som sagt inte denna bransch, men utan stöd kommer hela branschen att försvinna. Vi kommer att stå där utan kompetens och företag inom området, och det kommer att ta lång tid att bygga upp en skadad bransch. Min fråga till näringsministern blir igen: Vad avser ni att göra?
Herr talman! En av de finaste saker som vi har anledning att vara stolta över, vad gäller de väldigt svåra omständigheter som vi hade under våren, är att denna riksdag och denna regering tillsammans vidtog ett antal åtgärder och kunde samlas. Jag tror att detta är väldigt viktigt. Vi råkade in i en pandemi som vi inte sett maken till, i alla fall inte någon som lever i dag. Möjligtvis är det någon som är riktigt gammal och kommer ihåg spanska sjukan, men det är tack och lov ett bra tag sedan. Att vi under våren under stor osäkerhet snabbt vidtog ett antal åtgärder för att begränsa smittan – men naturligtvis också för att mildra effekten för jobb och företagande i vårt land – var en styrka. Sedan dess, herr talman, har vi naturligtvis haft en lärkurva. Vi har lärt oss lite mer om detta virus, om än inte tillräckligt, vilket jag tror att vi alla kan se. Man måste vara ödmjuk och konstatera att det finns mycket som vi inte vet. Vi har också naturligtvis lärt oss en hel del om hur de olika stödprogrammen, som totalt kanske omfattar 800 miljarder av skattebetalarnas pengar, har slagit. Vad har fungerat? Vad har inte fungerat? Där för vi naturligtvis en kontinuerlig dialog med dem som detta är riktat till. Vi är naturligtvis också beredda att genomföra de förändringar som krävs allteftersom vi lär oss mer om hur den här sjukdomen utvecklar sig i vårt land och – eftersom det är en global pandemi – i våra grannländer och vårt närområde. Det är mot den bakgrunden vi nu har lagt fram ett antal förslag. Här, herr talman, ser man lite vådan av förskrivna kommentarer och inlägg i en interpellationsdebatt. Sedan denna interpellation skrevs har ju regeringen presenterat ett antal förslag när det gäller ekonomiskt stöd till kulturen och kulturens underleverantörer, men också naturligtvis om hur vi på ett smittsäkert sätt kan få igång verksamhet som jag tror att vi alla innerst inne längtar till. Därutöver finns det som sagt ett antal andra program som vi infört för att stötta vårt näringsliv och se till att rädda jobb. Ett exempel är omställningsstödet. En fjärdedel av dem som har sökt det är egna företagare. Jag möter naturligtvis också många som säger att det här inte hjälper nu, och det är klart att vi tar in även detta i det arbete som vi gör allteftersom vi lär oss mer om både smittan och dess verkningar. Det är mot den bakgrunden, herr talman, som regeringen inte alls utesluter ytterligare åtgärder. Det vore övermodigt att tro att vi är igenom den här pandemin bara därför att vi, tack och lov, har haft en positiv utveckling de senaste månaderna med allt färre som dör i sjukdomen, allt färre som smittas av den och allt färre som blir allvarligt sjuka. Likväl är vi fortfarande mitt i den, och därför behöver vi fortsätta jobba. Jag tror också, herr talman, att det är oerhört viktigt att vi fortsätter att hålla ihop, både i riksdagen och i regeringen. Vi vet ju inte – där bör man vara ödmjuk – vad hösten bär i sitt sköte. Vi ser ju en ganska kraftig ökning av smittspridningen igen i många av de europeiska länderna, länder som hade en positiv utveckling under senvåren och sommaren – Italien, Spanien, Tyskland med flera. Mot den bakgrunden, herr talman, kan jag försäkra ledamoten att vi kommer att fortsätta jobba intensivt när det gäller att begränsa smittspridningen och i dialog med näringslivet, inte minst de enskilda företagare som ledamoten pratar om, se hur vi kan stötta varandra genom den här eländiga krisen.
Herr talman! Det är väldigt positivt att regeringen satsar pengar på kulturen, men då måste jag få upprepa mig: De företag inom upplevelseindustrin som jag nu pratar om är inte kulturarbetare. De är egna företagare, ofta små egna företagare, som saknar möjlighet att söka stöd. Vi pratar om att vi ska införa stöd till kulturen. Ja, det är väldigt positivt. Men med de långa ledtider som dessa företag har för att starta upp sin verksamhet igen och kunna arrangera kulturevenemang, konserter och så vidare har hela det här året gått, och stora delar av nästa år har också försvunnit. Vi ser hur företag efter företag i den här branschen går i konkurs. Vi går miste om stor kompetens och stor erfarenhet. Det kommer att ta lång tid att återuppbygga den kompetens som vi tappar på grund av de konkurser som vi nu kan läsa om varje dag. Därför känner jag att detta är stöd som skulle ha kommit för länge sedan för att kunna förhindra att vi nu står inför det faktum att en tredjedel av Sveriges artister avser att avsluta sin verksamhet och att vi har en upplevelseindustri med företag som inte finns kvar på marknaden längre. Vi kommer att stå som ett fattigt kulturland om vi inte vidtar åtgärder för att rädda dessa företag som stöttar alla kulturarbetare.
Herr talman! Efterklokhet sägs ju vara en av de vanligaste klokheterna. Det är klart att vi alla hade önskat att vi inte vore i det läge där vi är, med en global pandemi som tagit människoliv, gjort människor sjuka och påverkat i princip alla delar av vårt samhälle med den oro och den utslagning det innebär. Vi har flera hundra tusen löntagare som har blivit utan arbete, och vi har företagare som har gått i konkurs och som känner en oro över hur länge detta pågår. Det är dessa förutsättningar vi har. Vi jobbar på, och jag tror som sagt att det är viktigt att vi fortsätter att göra det tillsammans och håller ihop i detta. Jag förstår naturligtvis att det kan vara frestande i opposition – jag har själv suttit i opposition i åtta år i denna kammare – att försöka ta en kortsiktig politisk poäng, men vi är fortfarande mitt i en pandemi. Det är viktigt att påminna sig om det och att inte ta lätt på de risker det innebär. Elisabeth Björnsdotter Rahm tar upp kulturens underleverantörer. Jag känner väl till dem. Jag inte bara känner till dem; jag har ganska nyligen tillsammans med min kollega kulturministern träffat representanter och företrädare för dem för att föra en dialog om hur läget är och ta del av deras förslag. Det är mot den bakgrunden vi också har lämnat förslag om hur man skulle kunna få igång hjulen och även om stöd som faktiskt, om de går igenom i denna riksdag, kan hjälpa underleverantörerna till kulturen, de ljus- och ljudtekniker med flera som ledamoten pratar om. Det innebär inte att vi därmed kan säga att vi löst detta. Vi måste kontinuerligt fortsätta jobba för att se till att hantera både själva sjukdomen och dess verkningar på vårt samhälle, på vårt näringsliv och på våra löntagare. Jag tackar ledamoten för debatten.
Herr talman! Alexandra Anstrell har frågat mig om jag har för avsikt att låta Sverige bryta mot paketresedirektivets tvingande regler och tillåta värdebevis som alternativ till kontant återbetalning, av vilken anledning jag har varit med om att besluta om olika direktstöd till andra näringar men inte till resebranschen och varför de statliga stöd som gått ut till exempelvis flygbolag inte villkorats med att de måste följa lagen om återbetalning. Sverige befinner sig fortfarande i ett allvarligt läge efter spridningen av det nya coronaviruset . Regeringens fokus har varit att hindra smittspridningen och rädda människo liv. Samtidigt har den pågående pandemin haft en betydande påverkan på samhället och svensk ekonomi. Många branscher, däribland flyg- och resebranschen samt dess resenärer , har drabbats ekonomiskt till följd av pandemin . Det finns ett långtgående konsumentskydd i samband med resor, både avseende reguljära resor och paketresor. Regelverket är i hög utsträckning harmoniserat inom E uropeiska unionen . Enligt paketresedirektivet och paketreselag en har resenären rätt till återbetalning inom 14 dagar. Det finns dock inget hinder mot att en arrangör erbjuder ett värdebevis som ett alternativ till återbetalning. Det är upp till resenären att själv avgöra om han eller hon vill godta ett värdebevis . En resenär som inte vill det har rätt till kontant åter betalning. I vissa situationer utgör värdebevis en kompensation som resenären tycker är godtagbar samtidigt som det medför en lättnad för arrangören. Många företag inom bland annat resebranschen är hårt drabbade av det nya coronaviruset. Regeringen har vidtagit ett antal åtgärder som syftar till att mildra de ekonomiska effekterna av det nya coronaviruset för jobb och företag. Regeringen arbetar kontinuerligt med att hj ä lpa f ö retag i denna sv å ra situation och har vidtagit en rad å tg ä rder som syftar till att mildra konsekvenserna f ö r jobb och f ö retag, bland annat genom att lyfta av kostnader och möjliggöra korttidspermittering samt genom l å n, kreditgarantier och omst ä llningsst ö d. De flesta åtgärder är inte branschspecifika och är möjliga även för reseföretag att ta del av. I övrigt har alla företag att följa gällande regelverk för sina respektive verksamheter oavsett om de får statligt stöd eller ej.
Herr talman! Jag får tacka minister Baylan för svaret. Min kollega Elisabeth Björnsdotter Rahm stod precis här och sa: inga event, inga konserter, inga fotbollsmatcher med mera. Vi har heller knappt haft några resor. Mitt första riktiga så kallade fasta jobb var i resebranschen. Jag hade tidigare jobbat säsong inom hotell- och restaurangbranschen och hade ingen erfarenhet av att sälja resor, men det fanns en underbar man som hette Göran Linder och som visst såg någon potential i mig. På dåvarande Linders Resor fostrades jag av Inga, Jeanette, Pierre, Marie Louise med flera. Såklart fick man börja med att sortera fakturor och springa med biljetter, men jag fick också snart lära mig att boka resor – svårt men oerhört lärorikt. Det var en väldigt rolig bransch. Herr talman! Det är självklart inte min karriär i resebranschen jag ska tala om. Jag vill bara lyfta fram att det är en bransch där många unga får det första jobbet, det första riktiga jobbet. Det är en bransch som är ganska bred och komplex men som ändå gör det möjligt att komma in på det första jobbet, växa med uppgiften och komma vidare i arbetslivet. Det är en bransch som är internationell och som även gör det möjligt att få en karriär utomlands. Resebranschen hade vid årsskiftet runt 8 000 anställda. I dag är de anställda runt 5 000, och 83 procent är permitterade. Det kan jämföras med till exempel hotell- och restaurangbranschen där 42 procent är permitterade. Det är en ganska stor skillnad. Enormt många människor är permitterade. Den här pågående pandemin, som i sig är förfärlig – jag vet, för jag har provat på – har drabbat turism och resande på ett skoningslöst sätt, både i Sverige och ute i världen. Många verksamheter har nu fått i princip näringsförbud, och försäljningen har på de flesta ställen åkt i botten. Coronapandemin har slagit hårt mot många verksamheter, men jag skulle säga att resebranschen, med en permitteringsgrad på 83 procent, är väldigt utsatt. Då tycker jag att det är märkligt att regeringen inte vidtar några riktade stödåtgärder alls för denna basnäring som är otroligt viktig för hela Sverige. Herr talman! Vi moderater lade fram ett förslag i civilutskottet om att inrätta en fond för resebranschen, liknande den som exempelvis Danmark har. Det har också SRF föreslagit. Men det sa regeringen och stödpartierna Centerpartiet och Liberalerna nej till. Jag undrar varför. Den skulle ändå finansiera sig själv i framtiden. Jag ska försöka göra en väldigt pedagogisk förklaring av hur det fungerar: En kund köper, för låt oss säga 10 000 kronor, en resa till ett resmål. Förmodligen har man drömt länge om den resan. UD avråder sedan från att resa till resmålet. Kunden vill då avboka resan och har rätt att få tillbaka sina pengar inom två veckor. Under tiden har resebyrån betalat flyg- och hotelleverantörerna och har därför inga pengar kvar. Nu måste resebyrån betala tillbaka pengarna till kunden eftersom kunden inte vill ha en voucher, då kunden är rädd att resebyrån ska gå i konkurs. Kunden får självklart tillbaka sina pengar. Men flygbolaget betalar inte tillbaka några pengar till resebyrån, för de har inte möjlighet att göra det just nu, trots att de får statligt stöd. Det har inte hotellet heller. Resebyrån sitter alltså på svartepetter. Min fråga blir: Av vilken anledning har ministern varit med om att besluta om olika direktstöd till andra näringar men inte till resebranschen?
Herr talman! Det är precis som Alexandra Anstrell säger; vi har alla drabbats av den här krisen. En del har drabbats direkt genom att de har blivit sjuka eller smittade, med allt vad det innebär. En del har tyvärr också mist livet. Men vi har också effekten på vårt samhälle, på vårt näringsliv och på vårt sätt att leva. Den bransch som kanske snabbast märkte av detta var just besöksnäringen och besöksnäringens alla delar: hotell och restauranger men också de som möjliggör resande. Vi hade efter en mycket god dialog med resebranschen och besöksnäringen fått klart en tioårig besöksnäringsstrategi för vårt land som vi skulle klubba i mars. Den hade vi kommit fram till efter en mycket positiv utveckling där vi såg att allt fler människor i vårt land men också från andra delar av världen ville vara i Sverige, med allt vad det innebar. Den bransch vi talar om var alltså verkligen på uppåtgående. Vi ville naturligtvis se till att det kunde öka ytterligare. Det handlar, precis som Alexandra Anstrell säger, om branscher som sysselsätter många unga och många nyanlända i vårt land. Det är en basnäring när det gäller sysselsättning och ökad sysselsättning. Sedan kom pandemin, och vi vet nu effekterna av densamma. Det Alexandra Anstrell säger om resebyråer kan man också säga om hotell, särskilt i våra storstäder, och om restauranger med mera. Herr talman! Det är mot den bakgrunden som vi har gått fram med ett stort antal insatser. Ja, det har varit direkta stöd. Men vi har också möjliggjort de permitteringar som Alexandra Anstrell talar om. Det betyder att företag kan gå ned i arbetstid och få hjälp från skattebetalarna för att kunna göra det. Lägg därtill hyresstöd, omställningsstöd och borttagna arbetsgivaravgifter för företag upp till den 30:e anställda. Vi har också tagit över sjuklöneansvaret. Vi har genomfört ett stort antal åtgärder med skattebetalarnas pengar därför att vi i ett väldigt svårt läge försöker hjälpas åt. Nästan alla dessa insatser har varit generella, av ett mycket enkelt skäl. När denna pandemi kom var tidsaspekten oerhört viktig. Vi behövde snabbt få åtgärder på plats så att inte hundratusentals människor i onödan skulle behöva gå ut i arbetslöshet och så att inte ytterligare tiotusentals företag skulle behöva gå i konkurs i en väldigt svår tid. Sedermera blev läget sådant att pandemin fortsatte. Vi är som sagt fortfarande mitt i den. Vi tittar igenom och försöker se vad ytterligare vi kan göra. Det kan handla om att skruva i de befintliga systemen. Ibland kan det också handla om – det utesluter jag verkligen inte – nya typer av insatser, beroende på vilken bedömning vi gör av utvecklingen. Resebranschen är hårt drabbad. Den har drabbats hårt av pandemin. Men jag tror att den också drabbas av det som allt fler branscher ser, och som höll på att ske redan tidigare, nämligen en strukturförändring till förmån för digitaliseringen. Den tar nu också fart, med allt vad det innebär. Vi har alltså stora utmaningar här. Vi för en dialog. Jag utesluter som sagt inte ytterligare åtgärder. Men, herr talman, jag måste ändå vara ärlig i den här kammaren och säga att nästan oavsett vilka åtgärder vi kommer att vidta kommer det att bli konsekvenser. Den här pandemin är nämligen så omfattande och så långvarig.
Herr talman! Tack, ministern, för svaret! Jag vet inte riktigt hur digitaliseringen skulle hämma resandet, men det kan jag kanske få en vidareutveckling av. Gårdagens beslut från UD om att avrådan från resor till övriga världen ska gälla till den 15 november innebär att resebranschen fortfarande har, och kommer att fortsätta ha, en form av näringsförbud i åtta månader. Det finns ändå några länder inom Europa som UD inte längre avråder från att resa till. Men många i branschen upplever att det i stort sett är omöjligt att arrangera resor till de länderna eftersom myndighetsbeslut kan ändras från en dag till en annan, och kunden har på grund av paketreselagen rätt att få tillbaka pengarna. Man kan undra om regeringen har för avsikt att ändra lagstiftningen. Och hur tänker regeringen om avrådan från att resa till länder som inte har någon större smittspridning och som ändå vill och kan ta emot svenskar? Det finns många små och medelstora företag inom resebranschen. Många är familjeföretag. Många har sedan mars månad förlorat 100 procent av försäljningen och måste samtidigt genom denna tvingande lag återbetala 100 procent till kunderna, trots att både flygbolag och övriga leverantörer inte har betalat tillbaka till dem. Jag skulle säga att det är osjyst. Flygbolag och hotell kan få statligt stöd men utan några krav på sig att återbetala till resebyråerna. I det här fallet blir resebyråerna någon form av försäkringsbolag eftersom deras försäkringsbolag, som de redan har anlitat, har slagit i taket för länge sedan. Nu står resebyråerna med bara skyldigheter och inga rättigheter. Förslaget som vi lade fram i civilutskottet om att skapa en resefond sa regeringen och stödpartierna nej till. I stället kom man med att ett förfarande med vouchrar ska utredas. Visst är det som ministern säger: Det finns inget hinder mot att en arrangör erbjuder ett värdebevis som alternativ till återbetalning. Men många kunder är oroliga för om just den resebyrån kommer att klara sig. Vi ska veta att om resebyrån går i konkurs, vilket flera dessvärre redan har gjort i år och vilket många står inför enligt vad jag har hört från branschen, omfattas inte presentkort av den svenska resegarantilagen. Kunden blir utan pengar och utan resa. Många länder inom EU har infört olika stödåtgärder för resebranschen med anledning av covid-19. Man har ändrat lagar, infört direkta stöd eller en fond. Jag tänker att hålla på med någon form av vouchrar eller presentkort är att skjuta problemet framför sig. Jag blir ganska upprörd och undrar varför regeringen inte gör mer för resebranschen när man har uppfattat att det är en bransch i nöd. Det funkar ju i andra länder. I Danmark har man inrättat en fond och också gett direktstöd, bland annat för hemtagningskostnader. Herr talman! Jag är bekymrad. Vad säger näringsministern till de trötta, ledsna, arga, uppgivna och svikna människorna i resebranschen som finns med oss här i dag? De är engagerade och vill verkligen ha ett hållbart resande, både för miljöns skull och för att man ska kunna resa säkert under en pandemi. Finns det någon möjlighet till direktstöd, eller har ministern för avsikt att ändra den svenska resegarantilagen, så att det blir tillåtet med värdebevis som alternativ för kunden om en resebyrå går i konkurs? Eller finns det andra förslag? Det är inte bara jag som undrar.
Herr talman! Alexandra Anstrell ställde e tt antal frågor. Jag ska försöka gå igenom dem en och en. Den första var vad digitaliseringen har att göra med resor och resebyråer. Jag tror att både de som sitter här som publik i dag och de som lyssnar på oss via televisionen nog känner igen att mer och mer av resebokningar och annat sker via internet och olika hemsidor. Det kommer nog att fortsätta, och jag skulle tro att det under denna pandemi kommer att accelerera av det enkla skälet att vi har uppfattat att den stora risken när det gäller covid-19 är att det smittar människor emellan. På samma sätt tror jag att alla begriper att det vi nu ser, alltså att vi mer och mer har möten via skärm – Skype, Teams och allt vad det nu heter – inte är något som kommer att backa tillbaka hela vägen när pandemin är över. Snarare kommer denna digitalisering nog också att förändra vårt sätt att resa. Det tror jag att alla i grunden begriper, och det kommer naturligtvis också att påverka branschen. Jag tror också att alla förstår att detta innebär att den strukturförändring som redan var på gång kommer att accelerera under pandemin. Den här branschen ställs ju inte bara inför den enorma utmaning som covid-19 innebär utan också inför en ökad acceleration av digitaliseringen. Alexandra Anstrell frågar om jag avser att förändra paketreselagen, väl medveten om att den bygger på ett tvingande EU-direktiv som gäller över hela unionen. Innan ett direktiv ändras kan Sverige inte på egen hand ändra en lag som bygger på detta direktiv. Det vore att bryta mot EU-rätten. Den typen av kaotiskt beteende tror jag inte att Alexandra Anstrell eller Moderaterna är förespråkare för. Jag får också frågan om stöd. Jag ber, h err talman, att få upprepa det jag sa innan när det handlade om stöd till en annan bransch: Vi har infört garantier, lån, likviditetsförstärkningar och direkta stöd för att ta kostnader, hjälpa till med hyror, sjuklöner och arbetsgivaravgifter för små företag. Det har vi gjort just för att mildra effekterna. Som jag sa när det gällde den föregående interpellationsdebatten och alla andra frågor jag får om olika branscher, för tyvärr är det ju inte bara dessa två sektorer vi talar om, utan covid-19-krisen är så bred och djup i hela ekonomin att ett stort antal branscher fortsatt är i ett väldigt svårt läge: Ja, vi för dialog med dem. Ja, vi utesluter inte att det kan behövas ytterligare åtgärder. Det kan handla om förlängningar av redan existerande stöd, om nya stöd och ibland också direktstöd. Man ska dock vara medveten om att när det gäller helt nya åtgärder är de beredningskrav som vi har i vår grundlag, och som också ställs från den här riksdagen, sådana att det alltid tar längre tid än när man ska genomföra generella, bredare åtgärder som till exempel det borttagande av arbets givar avgifter upp till den 30:e anställda som vi genomförde eller borttagandet av sjuklöneansvaret. Herr talman! Jag förstår att det kan vara frestande att försöka ta partipolitiska poänger i en väldigt svår tid, men jag tror att det är viktigt att vi fortsatt jobbar tillsammans för att försöka göra det bästa i en väldigt svår situation.
Herr talman! Jag försöker inte ta politiska poänger. Hela sommaren har gått, men vi har inte hört ett ljud från regeringen angående resebranschen. Jag försöker hjälpa resebranschen. Det vill jag vara tydlig med. Har man ett land i kris kan man inte ta ledigt hela sommaren. Digitaliseringen går naturligtvis i vågor. Att mycket bokning sker via nätet är självklart. Det var länge sedan man började med det. Det var på min tid i branschen. Och jag skulle vilja säga att branschen är ganska väl förberedd digitalt. Jag tror faktiskt att alla åhörare i dag gärna skulle ta emot ministern på besök. Ministern tog upp EU-direktivet och vad vi kan göra eller inte i Sverige. Det finns ju länder som har gjort på andra sätt. Det finns möjligheter. Man har ändrat lagar, infört fonder, gett riktat stöd eller i alla fall brytt sig. Jag uppfattar att ministern och regeringen uppmanar branschen att ge vouchrar men inte vill underlätta för resebranschen. Hur ska man kunna sitta och ha kostnader för både flyg och hotell och betala pengar tillbaka till kunden? Det är ju orimligt. Det fungerar inte i din egen ekonomi och inte i någon annans ekonomi heller. Ursäkta att jag duade ministern. Hittills har regeringen inte gjort någon ansats att hjälpa och stötta Sveriges resebyråer. Jag tror inte att svenskarna kommer att sluta att resa. Om svenska resebyråer försvinner kommer någon annan att etablera sig på marknaden. Förmodligen blir det utländska aktörer. Jag tror inte att det är regeringens vilja. Jag skulle uppskatta om vi kunde få svar. Finns det någon aversion mot resandet i sig eller någon form av politisk prestige i den här frågan? Jag uppskattar verkligen om ni vill jobba tillsammans, men just nu händer det ju ingenting.
Herr talman! Det är h elt okej för ledamoten att säga du till mig. Det är inga problem. Det är länge sedan vi gjorde den reformen. Skattebetalarna har redan sedan mars sett hundratals miljarder av sina skattepengar, närmare bestämt 800 miljarder, ställas till förfogande för olika typer av garantier, lån och krediter för att just mildra effekterna för vårt svenska näringsliv och därmed också rädda svenska jobb. Då framstår det som konstigt att säga att ingenting görs. Sedan är jag den förste att säga att detta inte är tillräckligt i relation till den kris vi är i. Det är det inte av det mycket enkla skälet att den här krisen är bred och djup på ett sätt vi aldrig sett tidigare. Mot den bakgrunden är vi tydliga med att säga att vi kommer att behöva fortsätta jobba, också mot resebranschen och mot en rad andra sektorer i ekonomin. Vi ser förvisso att delar av industrin är på väg upp i en väldigt långsam takt, men fortfarande ser vi att stora delar av ekonomin är på en nivå som gör att ytterligare stöd kan vara aktuella och att man också – jag utesluter inte detta – försöker hitta sätt att få fart på hjulen. Då krävs det att vi skapar en situation där människor känner en säkerhet. Som Alexandra Anstrell kan man försöka plocka politiska poäng och fråga om vi har någon aversion mot resande. Nej, det har vi förstås inte. Men även om vi tillåter resande åt alla håll och kanter ser människor att pandemin pågår. Då är det rationellt att stanna hemma i år. Den stora utmaningen för oss är att skapa en trygghet och begränsa smittspridningen. Då blir det mycket lättare att få fart på hjulen också för resebranschen.
Herr talman! Ali Esbati har frågat arbetsmarknadsministern om hon avser att ta initiativ till att situationen gällande olycksstatistiken och systematiska arbetsmiljöarbetet på Samhall följs upp . Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Regeringen ser i Samhall ett viktigt och väl fungerande verktyg för att personer med funktionsnedsättning som står utanför arbetsmarknaden och som inte kan få annat arbete eller stöd genom andra insatser ska kunna ges möjlighet till jobb. Jag instämmer i Ali Esbatis uppfattning att det på Samhall arbetar människor med särskilda utmaningar och att det är extra viktigt med arbetsgivar ens ansvar för det systematiska arbetsmiljöarbetet . Vi följer bolaget i dessa frågor , och som ett led i att ytterligare tydliggöra vårt engagemang beslutades det på årsstämman om ett direkt uppdragsmål gällande mätning av engagemangsindex hos medarbetarna . Vi har också en dialog med bolaget kring arbete t med arbetsmiljöfrågor. Min uppfattning är vidare att Samhall arbetar löpande med arbetsmiljön och har ett systematiskt arbetsmiljöarbete . Angående hanteringen av c ovid-19 har bolaget tydliga riktlinjer och har genomfört riskbedömningar på central och lokal nivå i verksamheten. Arbetsmiljö och säkerhet ska alltid vara prioriterat och utgör ingen motsättning mot bolagets avkastningsmål och en ekonomi i balans. Målen ska dock vara realistiska och långsiktiga. Som en del i en översyn av bolagets ekonomiska mål beslutade regeringen på årsstämman i april att sänka det marknadsmässiga avkastningsmålet från 7 procent s avkastning på eget kapital till 5 procent.
Herr talman! Tack, Ibrahim Baylan, för svaret! Det är bra om det är så som ministern säger: att vi är överens om vikten av systematiskt arbetsmiljöarbete i allmänhet och på Samhall, där de som jobbar ofta har särskilda medicinska och sociala utmaningar och befinner sig i en mer utsatt position, i synnerhet. Jag tror också att regeringen har den uppfattning som Ibrahim Baylan här ger uttryck för: att man ser Samhall som ett viktigt verktyg för att kunna ge vissa som annars riskerar att stå utanför arbetsmarknaden en plats i arbetsgemenskapen och en plats som innebär en egen inkomst. Men jag måste tyvärr konstatera att jag inte blir helt lugnad av det som jag uppfattar som en ganska obekymrad tilltro till att arbetsmiljöarbetet fungerar bra – att det gjorde det före pandemin och att det gör det under pågående pandemi. Jag måste säga att jag har följt utvecklingen i och diskussionerna om Samhall under en ganska lång tid, vilket också Ibrahim Baylan har gjort från olika positioner. Det som bekymrar mig är att det ibland finns en ganska slående diskrepans mellan det som rapporteras av Samhall centralt, till exempel som resultat av medarbetarenkäterna, och det som kommer fram genom fackliga kontakter. Man kan tänka sig att det skulle kunna vara gnäll från enstaka personer här och där, men detta är återkommande kritik. Det är också något som har lett till ett ganska stort antal undersökande artiklar i bland annat tidningen Fastighetsfolket. Jag tänker att dessa exempel i sig borde leda till en större eftertanke men också till en fundering om huruvida det finns något slags systematiskt problem i hur uppföljningen fungerar. Är det så att medarbetarenkäterna kanske inte förmår fånga in en del problem? Är det så att en del av problemen är väldigt lokala? Är det så att det finns utmaningar när det gäller arbetsledarnas situation och hur den ser ut? Man har ett uppdrag att uppåt se till att avkastningskraven fungerar. Samtidigt ska man se till de anställdas väldigt olika och skiftande situationer. De resonemangen hörde jag inget av i svaret från Ibrahim Baylan. Det är tyvärr så det har varit också tidigare när jag har lyft frågorna runt Samhall med olika ministrar i regeringen. En sak som jag specifikt tog upp i min fråga var arbetssituationen för en del av Samhalls personalstyrka som finns inom lokalvård och städning – det är en del av Samhalls verksamhet som har vuxit väldigt snabbt och som har kommit att bli dominerande. Man kunde till exempel i början av sommaren, den 17 juni, läsa i tidningen Arbetet att andelen olyckor som leder till sjukskrivning generellt är dubbelt så hög på Samhall jämfört med resten av arbetsmarknaden. Vi ser att det är samma förhållande inom fastighetsservice, alltså att det är dubbelt så höga siffror för Samhall jämfört med branschens genomsnitt. Tidningen Fastighetsfolket gjorde i vintras en enkätundersökning bland just klubbordförande och skyddsombud på Samhall – jag nämnde den fackliga insikten där. Den visar att nästan hälften av de fackliga upplevde arbetsmiljön som dålig eller mycket dålig. Det var denna diskrepans som föranledde min fråga till regeringen, om man kan tänka sig att ta initiativ till en uppföljning av olycksstatistiken. Om vi är överens om att detta är ett problem borde vi kunna komma fram bättre med en diskussion om vad staten kan göra för att ta sitt ansvar som ägare och som den som styr den statliga arbetsmarknadspolitiken.
Herr talman! Tack, Ali Esbati, för frågan! Vi har diskuterat detta tidigare. Och sedan vi diskuterade detta har vi genomfört ett antal förändringar, inte minst i den ägarstyrning som jag är ansvarig för i regeringen – det är därför som jag svarar på denna fråga i stället för arbetsmarknadsministern. Vi har gjort detta eftersom jag är övertygad om att vi aldrig någonsin kan tro att vi har gjort allt och att vi därmed inte behöver vidta några ytterligare åtgärder. Samhall är ett stort bolag, som Ali Esbati väl känner till. Det är 25 000 medarbetare som jobbar i olika kunduppdrag på närmare 13 000 arbetsplatser, och dessa arbetsplatser finns runt om i vårt land. Jag är fullt medveten om att det förekommer kritik mot bolaget. Det förekommer medialt, men det kommer naturligtvis också fram i direkt diskussion mellan fack och arbetsgivare, vilket är precis som det ska. Det är mot den bakgrunden vi alltid tar upp detta i vår ägardialog. Det var också mot den bakgrunden som vi på årsstämman gjorde förändringar i vår ägarpolicy, precis som jag redogjorde för. Ali Esbati säger att han inte är tillfredsställd med det svar som jag lämnade. Jag är inte säker på att interpellationer alltid ställs för att man just ska bli tillfredsställd. Men om det är så som Ali Esbati säger, att han känner en oro över att vi inte har vidtagit några åtgärder, kan jag säga att det inte är korrekt att vi inte har vidtagit några åtgärder. Vi har vidtagit åtgärder, och vi kommer att fortsätta att vidta åtgärder. Varför? Jo, för att Samhall är väldigt viktigt. Samhall är väldigt viktigt därför att nästan alla människor som jobbar där är människor som, precis som jag sa tidigare, kanske inte kan hitta jobb på den öppna arbetsmarknaden och som har olika typer av funktionshinder med alla utmaningar det innebär. Det är mot den bakgrunden viktigt för oss att se till att den verksamheten kan utvecklas och att den är stark. Men det handlar naturligtvis också om att göra sitt yttersta för att se till att både arbetsmiljö och trygghet kan garanteras på dessa 13 000 olika arbetsställen. Förekommer det brister? Ja, det förekommer rapporter om det. Det finns en skillnad den här gången, när jag och Ali Esbati diskuterar detta, i de nyhetsartiklar som Ali Esbati tar upp i sin interpellation. Jag kan tyvärr inte som minister gå in i enskilda ärenden, men jag noterar att de som vittnar om brister också vittnar om att Samhall agerar mycket snabbare och mer resolut, om inte lokalt så nationellt, när man till exempel hör av sig till HR-avdelningen. Det är bra. Detta innebär inte att vi därmed kan säga: Ja, men då har vi förebyggt alla problem för framtiden. Med tanke på verksamhetens beskaffenhet kommer det alltid att tillkomma nya arbetsställen, med allt vad det innebär av nya utmaningar. Det är mot den bakgrunden vi ställer krav gentemot företaget och företagsledningen och följer upp hur man systematiskt jobbar med detta men också hur man agerar när det framkommer brister. Det handlar också om att man har en mycket tät och förtroendefull diskussion med sina fackliga motparter. Jag tror att både jag och Ali Esbati i grunden är väldigt angelägna om att denna verksamhet fortsätter att utvecklas och att den utvecklas så att människor som annars har väldigt svårt att hitta en sysselsättning får sysselsättning men på ett säkert och tryggt sätt, så som vi alla har rätt att ha det när vi är på jobbet.
Herr talman! När det gäller själva interpellationens beskaffenhet ska jag säga att jag har haft förmånen att ställa interpellationer om en rad frågor som har med arbetsmarknaden att göra – både till företrädare för denna regering och till andra. Ofta har man en betydligt starkare kritik och en mer konfliktfylld ingång än i den här situationen. Här tror jag att regeringen har en god vilja och en rimlig idé om att Samhall är en viktig institution och ett viktigt företag. Skälet till att jag ställer den här frågan gällande Samhalls olika utmaningar och problem och att jag har gjort det många gånger tidigare är just att jag tänker att det är viktigt att det finns en överensstämmelse mellan det som man säger i mer högtidliga ordalag om Samhall och det engagemang som visas. Jag är den första att säga att jag ser positivt på att regeringen har gjort en del saker på ägarsidan på senare tid. Sänkningen av kravet på marknadsmässig avkastning är ett steg i rätt riktning utifrån den verklighet som har rått. Det går att ha synpunkter på hur snabbt man agerade, men vi kan vara överens om att det var bra att man äntligen lyssnade på en del av den kritik som har funnits under en längre tid. Jag tror att det är viktigt att man inte hamnar i en situation där det i praktiken finns en känsla hos den som jobbar på Samhall att man liksom får ta att det kan vara en problematisk arbetsmiljö, lite riskabelt och så där. Man ska liksom vara lite tacksam över att man har ett jobb, och då får man kanske inte gnälla så mycket på risker och sådant. Jag säger absolut inte att detta är regeringens ingång; det jag säger är att man i en verksamhet med utsatta medarbetare behöver ha en ännu större tydlighet i det systematiska arbetsmiljöarbetet, eftersom det kan vara ganska svårt för personer i en sådan utsatt situation att göra sin röst hörd. Därför blir det ännu viktigare att följa upp signaler från till exempel fackliga företrädare och skyddsombud. Jag tror också att vi behöver ha en lite större diskussion i samhället och i detta lite tydligare visioner från regeringen vad man egentligen vill med Samhall. Som det är nu finns nämligen en ganska stor kritik från en mängd olika håll. Somligt håller jag med om, annat håller jag inte alls med om. Men situationen är att det finns företagarorganisationer som tycker att Samhall ibland konkurrerar ut dem. Civilsamhället och sociala företag vill vara i samma branscher som Samhall och tycker att Samhall får för hög ersättning. Vi har också en kritik från funktionshindersrörelsen som handlar om att människor ibland lämnas lite vind för våg på Samhall. Det kommer naturligtvis alltid att finnas kritik. Därför behövs det också ett aktivt och proaktivt arbete från regeringens sida att ständigt utveckla Samhall, därav mina återkommande påminnelser i detta forum.
Herr talman! Tack, Ali Esbati – jag uppskattar engagemanget av många skäl, kanske inte minst det sista som Ali Esbati gick igenom. Det är precis så komplicerat. Det kan finnas många orsaker till kritik, och kritik finns. Det är också mot den bakgrunden vi ägnar väldigt mycket tid åt att föra en dialog och en diskussion och att ställa krav på ledningen för Samhall, en ledning som jag i många stycken tycker gör ett väldigt bra jobb. Det betyder inte att allting är perfekt. Det betyder inte heller att vi är nöjda och att allting som händer inom Samhall är som vi vill ha det. Därför kommer vi att fortsätta att föra en dialog och en diskussion med ledningen utifrån de brister som ibland framkommer i mediala sammanhang men också i direktkontakter med fackliga företrädare och ibland naturligtvis när vi själva för den dialogen med Samhalls ledning. Likväl är det viktigt att komma ihåg vilken enorm insats Samhall gör. Men den insatsen ska inte, även om vi uppskattar den väldigt mycket, blandas ihop med det som Ali Esbati pratar om, nämligen synen att dessa människor inte har något annat alternativ och därför får vara tacksamma för det de får. Nej! En sådan människosyn ska vi aldrig acceptera. Jag vet att det ibland kan förekomma. Jag har själv i min egen vardag mött det av och till, eftersom jag har en dotter med ett visst funktionshinder. Hon kan mycket väl så småningom bli aktuell för den här typen av jobb, och jag är nog den första att reagera kraftfullt mot den typen av människosyn. Människovärde kan för guds skull inte graderas efter hur man fungerar i olika situationer! I många stycken handlar det faktiskt om hur vårt samhälle är beskaffat och hur arbetsmiljön är organiserad snarare än att varje människa ska vara tacksam för det lilla den får. Jag kan alltså försäkra Ali Esbati om att regeringen, förutom den dialog som vi har här, också har en fortsatt dialog med Samhall om att utveckla. Det kommer ibland att innebära en direktdialog med ledningen. Ibland kommer det, som vi har sett under våren, att innebära skarpa förslag med beslut på årsstämman om förändringar i styrningen av Samhall. Avkastningskravet var ett sådant. Kraven på återrapportering är ett annat exempel. Att vi uppskattar verksamheten betyder inte att vi inte ska förbättra den så långt vi kan.
Herr talman! Jag får tacka för mycket av det som ministern säger. Jag behöver ändå sammanfatta lite grann varför jag ställde frågan och vad som fortfarande finns som en oro och ett bekymmer när jag ser på det som sker på Samhall. Det är just utifrån att vi förhoppningsvis är överens om att Samhall har en viktig roll att spela som det här meningsutbytet sker över huvud taget. Det jag tänker att jag kommer att behöva återkomma till eller följa upp är just diskrepansen mellan att det finns vissa undersökningar och mått som företaget har använt sig av som ser väldigt bra ut och att det verkar finnas ganska tydliga problem som andra typer av undersökningar och samtal pekar på, och det handlar inte om enstaka saker. Som jag nämnde menade ungefär hälften av de fackliga företrädarna inom städbranschen i Samhall att arbetsmiljön var dålig eller mycket dålig. Detta är verkligen någonting som man behöver följa upp för att se hur det egentligen funkar och vad man kan göra. Som jag sa är jag också positiv till sänkningen av avkastningsmålet. Men det finns även andra typer av systematiska utmaningar som behöver följas upp, till exempel vilka det är som får plats inom Samhall och hur den verksamhet fungerar som finns inom de områden som har vuxit, exempelvis städning. Finns det kanske andra områden som Samhall borde ägna sig åt ännu mer än i dag? Vi lär återkomma till de här frågorna senare.
Herr talman! Tack, Ali Esbati, för en angelägen fråga! Jag noterade i sociala medier att någon högerinriktad person förvånades över att Ali Esbati hade läst på Handelshögskolan i Stockholm. Ungefär samtidigt som Ali Esbati pluggade på Handelshögskolan jobbade jag som regionalt skyddsombud och regionombudsman för dåvarande Handelstjänstemannaförbundet. I detta arbete ingick väldigt mycket att arbeta inte minst gentemot den ideella sektorn, och trots all god vilja i världen fanns där ändå brister. Ibland handlade det om att ta strid, och ibland handlade det om att samarbeta, för det var ju inte av illvilja som det blev fel utan helt enkelt för att man inte visste bättre. Därför, herr talman, vet jag av egen erfarenhet att man kontinuerligt behöver återkomma till den här typen av frågor. Det gäller särskilt i en så skiftande verksamhet som Samhall, med så många arbetsställen och dessutom med människor som har funktionshinder och som av det skälet har större utmaningar och ibland kanske inte heller kan ta till vara sina rättigheter. Herr talman! Jag kan försäkra Ali Esbati att vi kommer att fortsätta att jobba på. Jag välkomnar att han återkommer så att vi nästa gång kan redovisa de framsteg som vi gör. Jag tror däremot inte att någon av oss kan lova att allt kommer att vara perfekt, för av egen erfarenhet vet jag som sagt att när det gäller arbetsmiljöarbete behöver man kontinuerligt fortsätta att jobba.