Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 21. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne more udeležiti poslanka Ljudmila Novak od 16. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ZA ZAČETEK POSTOPKA ZA SPREMEMBO USTAVE REPUBLIKE SLOVENIJE Z OSNUTKOM USTAVNEGA ZAKONA. Predlog akta je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 26 poslank in poslancev s prvopodpisano mag. Alenko Bratušek. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavnici predlagateljev mag. Alenki Bratušek.
Hvala. Spoštovani predsednik, ministrica, kolegice in kolegi! Ustava je temeljni akt države, zato se vanjo posega z velikim premislekom in zelo tehtno. V Zavezništvu smo pred več kot letom dni začeli iskati podporo za dopolnitev naše ustave z zapisom, da se vodo zaščiti. V strankah Desus, Socialni demokrati in Poslanski skupini Združene levice so takoj spoznali, da je takšen korak potreben, in 16. aprila 2015 smo predlog Zavezništva s 26 podpisi poslank in poslancev vložili v zakonodajni postopek. Hvala vsem za podporo od samega začetka. Brez vode ni življenja, je rek, ki še kako drži. Slovenija je med državami, ki se lahko pohvalijo z najboljšo vodo. Za marsikoga je nepredstavljivo, da lahko v naši državi odpremo pipo in pijemo vodo, ki je celo boljša kot ustekleničena. Za marsikoga tudi v Evropi, ne samo v manj razvitem delu sveta, je voda že dobrina, ki ni tako samoumevna kot pri nas. Slovenija v tem trenutku res še nima velikih problemov z vodo, ne s kvaliteto in ne s količino, vsaj v velikem delu naše države ne, je pa daleč od tega, da bo tako ostalo za vedno. Klimatske spremembe iz leta v leto spreminjajo naše okolje. Območja, kjer bo v nekaj desetletjih veliko suše, se širijo tudi v našo bližino, to dokazuje več analiz. Z vsemi naštetimi trendi so v zadnjem desetletju povezani tudi privatizacijski pritiski, pritiski za privatizacijo vodnih virov. Ker smo v Zavezništvu ocenili, da je treba privatizacijo vodnih virov preprečiti, je pred vami predlog za spremembo oziroma dopolnitev ustave. In sicer želimo, da se na ustavni ravni voda in dostop do vode določi kot splošna in temeljna pravica, da se prepreči privatizacijo vodnih virov in da se prepreči, da bi pitno vodo obravnavali kot vsako drugo blago, oskrba z vodo mora ostati in se izvajati v obliki neprofitne javne službe. Voda je vir življenja, osnovna in hkrati strateška surovina, brez katere ni mogoč niti razvoj niti življenje samo. Z vpisom vode v Ustavo Republike Slovenije kot univerzalne in temeljne pravice pravočasno razmišljamo o izzivih za prihodnost, s katerimi se bodo še bolj izrazito srečevali naši otroci in vnuki. Privatizacijske pritiske in morebitne napačne politične tendence bomo preprečili na najvišji ravni in dali signal tudi Evropi in svetu, da v Sloveniji oskrba z vodo ne bo namenjena pridobivanju dobička. Nikoli! Voda je javna dobrina in mora biti dostopna vsem za vedno. Veseli nas tudi, da je Državni svet soglasno podprl naš predlog, kar se, roko na srce, ne zgodi prav pogosto. Razlogov za spremembo ustave z zapisom vode kot dobrine za vse, ki se je ne bo dalo privatizirati, je več kot dovolj. Pravni strokovnjaki, ustavni pravniki pa naj tekom postopka najdejo najprimernejši zapis, ki bo šel v ustavo. Naš cilj je jasen; voda je javna dobrina, ki je nihče ne sme izkoriščati zaradi svojega dobička. Že v naprej pa hvala vsem, ki podpirate naš predlog.
Predlog akta je obravnavala Ustavna komisija kot matično delovno telo. Besedo dajem članu komisije dr. Mitji Horvatu za predstavitev poročila.
Najlepša hvala za besedo, predsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani vsi ostali, ki sodelujete pri tej seji oziroma jo spremljate! Ustavna komisija je na 3. seji, ko je s svojim delom začela 23. 6. 2015, in na treh nadaljevanjih 3. seje 8. 7. 2015, 25. 5. 2016 in 29. 6. 2016 obravnavala Predlog za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona, ki ga je skupina poslancev vložila 6. 4. 2015 v Državni zbor. Na 3. seji 23. 6. 2015 so člani Ustavne komisije opravili predstavitev predloga, na prvem nadaljevanju 3. seje 8. 7. 2015 ustanovili strokovno skupino za pravico do pitne vode, na drugem nadaljevanju 3. seje dne 25. 5. 2016 opravili prvi del splošne razprave in prešli na odločanje na podlagi 175. člena Poslovnika Državnega zbora, torej o predlogu sklepa, da se začne postopek za spremembo ustave. Na tretjem nadaljevanju 29. 6. 2016 so opravili razpravo o osnutku ustavnega zakona in sprejeli predlog stališča o osnutku za potrebe plenarnega odločanja. Naj povem, da je v postopku bilo veliko udeleženih, vseh ne bom mogel našteti, ker imam preveč omejen čas, zato naj se na tem mestu zahvalim vsem, predvsem pa strokovni komisiji, ki je opravila veliko delo, in v pričakovanju sprejetja današnjih sklepov se toplo priporočamo tudi za nadaljnje korektno in koristno sodelovanje. Na drugem nadaljevanju 3. seje 25. 5. smo po končani razpravi prešli na predlog o glasovanju o naslednjem sklepu: Državni zbor Republike Slovenije sprejema predlog skupine poslank in poslancev z dne 16. 4. 2015 za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona. Ta predlog sklepa je Ustavna komisija podprla s potrebno večino navzočih članov. Na razpravi na drugem nadaljevanju seje je Ustavna komisija najprej odločala o vloženih amandmajih Poslanske skupine Socialnih demokratov, Poslanske skupine Stranke modernega centra in Poslanske skupine Združene levice in po sprejetju amandmajev odločala tudi o osnutku predloga stališča in o osnutku ustavnega zakona, upoštevajoč sprejete amandmaje, in ga v celoti sprejela. Tako sta danes pred nami s strani Ustavne komisije predložena za potrebe plenarnega odločanja v Državnem zboru dva sklepa. Prvi je, da Državni zbor Republike Slovenije sprejema predlog skupine poslank in poslancev z dne 16. 4. 2015 za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona, in v nadaljevanju predlaga Državnemu zboru, da po končani razpravi o osnutku ustavnega zakona glasuje o naslednjem stališču o osnutku ustavnega zakona: V prvem razdelku prvega osnutka ustavnega zakona se predlaga dopolnitev 70. člena Ustave uredi v novem 70.a členu, in sicer v smeri, da ima vsakdo pravico do varne pitne vode, da so naravni vodni viri naravno vodno javno dobro v upravljanju države, da naravni vodni viri služijo prednostno in trajnostno oskrbi prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev in v tem delu niso tržno blago, da oskrbo prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstvo zagotavlja država preko neprofitne javne službe, tako da naravne vodne vire za ta namen izkorišča neposredno ali izkoriščanje prenese v neposredno upravljanje samoupravnim lokalnim skupnostim. Pri pripravi predloga ustavnega zakona naj se proučijo tudi vsi ostali pomembni vidiki, ki jih je treba v zvezi s pravico do varne pitne vode oziroma njenim izvajanjem upoštevati na ravni ustavnega in posledično zakonskega urejanja. In končno, v izvedbenem delu ustavnega zakona naj se določi v okviru obstoječega mandata Državnega zbora rok za uskladitev zakonov, ki urejajo področje oskrbe prebivalstva in gospodinjstva z varno pitno vodo. Hvala.
Za uvodno predstavitev stališča dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci! Najprej bi se rada zahvalila za priložnost za vključitev razprave o varstvu pitne vode v Državnem zboru v obliki predloga za spremembo ustave. Z zadovoljstvom spremljam naraščajoče zavedanje pomena pitne vode kot enega najpomembnejših naravnih virov in seveda pobude, da se varstvo vode povzdigne na ustavno raven. S tem dejanjem tako sledimo najvišjim standardom mednarodne skupnosti, saj so Združeni narodi že leta 2010 pravico do pitne vode potrdili kot človekovo pravico. Za Slovenijo so vprašanja, povezana z učinkovitim upravljanjem vode, pomemben vidik v okviru priprav in izvajanja prav vseh nacionalnih upravljavskih politik. Slovenija poudarja pomen aktivnega sodelovanja pri obravnavi vprašanj varstva in upravljanja z vodo pri oblikovanju politike na ravni Evropske unije in pri načrtovanju čezmejnih prilagoditvenih ukrepov v mednarodnih povodih na subregionalni ravni. Vse predvidene ukrepe in cilje usklajujemo tako v okviru mednarodnih porečij kot tudi s sosednjimi državami. Pomembno in izjemno dobrodošlo je zavedanje pomena varstva vode tako z vidika količin kakor z vidika zagotavljanja njene kakovosti. Slovenija je bogata z vodami, niso pa povsem enakomerno prostorsko in časovno razporejene. Večina naših vodotokov ima povirno lego in hudourniški značaj, zato se pretoki v letu spreminjajo. Ponavlja se vzorec pomanjkanja vode v vegetacijskem obdobju in povečanje količine s poplavami v drugih delih leta. Niha tudi letno obnovljiva količina podzemne vode v plitvih vodonosnikih. Za oskrbo prebivalstva s pitno vodo je v Sloveniji najpomembnejši proces obnavljanja virov podzemne vode. Kar 93 % vode za javno oskrbo s pitno vodo se zajema iz izvirov, vrtin in vodnjakov. Za oskrbo s pitno vodo je pomembna kakovost pitne vode. Mikrobiološko in kemijsko ustrezna je voda, zagotovljena z večjimi vodooskrbnimi sistemi, ki lahko zagotavljajo ustrezno obdelavo vode in kjer so določena vodovarstvena območja. Za oskrbo s pitno vodo in druge uporabe vode porabimo v Sloveniji le manjši delež razpoložljive vode, in sicer okoli 3 % razpoložljivega odtoka vode. Namreč, letno iz Slovenije z rekami odteče okoli 15 milijard kubičnih metrov vode. Glede na delež izkoriščene vode se Slovenija uvršča med države brez vodnega stresa, kar pomeni, da povpraševanje po vodi nikakor ne presega razpoložljive količine vode v določenem obdobju. Voda v slovenskem pravnem sistemu že tradicionalno uživa posebno varstvo, področje voda je bilo že v preteklosti urejeno s posebnimi zakoni. Veljavna ustava varstva voda izrecno ne omenja, opredeljuje pojem javnega dobra, na katerem se lahko pridobi samo posebna pravica uporabe in ne lastninska pravica. Glede na pomen vode pa je ustrezno, da voda dobi svoje mesto tudi v ustavi. Z vidika institucionalnega varstva vode je pomembna opredelitev vode kot javnega dobra. Veljavni Zakon o vodah opredeljuje vodo kot naravno vodno javno dobro, in sicer vodo v vseh oblikah, od celinske vode, morja, podzemne vode kot tudi vodno zemljišče. Vodo uporablja vsakdo pod enakimi pogoji za pitje, kopanje, potapljanje, drsanje ali druge osebne potrebe, za druge rabe vode pa je treba pridobiti vodno pravico. Z vodnimi viri upravlja država. Vodni viri služijo prednostno oskrbi prebivalstva in kot taki ti viri niso tržno blago, kar pomeni, da dobi za ta namen dovoljenje na vodnem viru le država ali občina za oskrbo s pitno vodo, ki je prednostni namen. V primeru ogrožanja oskrbe s pitno vodo pa je mogoče tudi spremeniti ali odpraviti vodne pravice za druge rabe vode. Pomembno je, da se zagotovita varstvo vodnih virov, ki so pomembni za oskrbo s pitno vodo, in ustrezen način izvajanja javne službe oskrbe s pitno vodo. Voda je osnovni pogoj človekovega bivanja in je dobrina, glede katere je Slovenija v prednosti pred marsikatero državo. Oskrba s pitno vodo mora biti deležna vse pozornosti.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Branko Grims.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav na današnji seji! Ko govorimo o ustavi, velja eno temeljno ustavno načelo da je Ustavo treba brati kot celoto. In če to storimo v povezavi s temo, o kateri govorimo danes, potem lahko začnemo že kar s 67. in nadaljnjimi členi. Kaj ta pravi? "Zakon določa način pridobivanja in uživanja lastnine tako, da je zagotovljena njena gospodarska, socialna in ekološka funkcija." To se pravi, ne glede na to, kdo je lastnik, mora spoštovati ustavno načelo, da mora biti spoštovana njena ekološka funkcija, država je pa dolžna zagotavljati vse pogoje in predpise za izpolnjevanje tega člena. Ta člen je bil v Ustavo zapisan na izrecno iniciativo dejanskega očeta slovenske samostojnosti dr. Jožeta Pučnika. Nanj se prepogosto pozablja, toda v Ustavi je in treba ga je spoštovati, pa se večina stvari, o katerih danes govorimo, reši že na ta način. Če gremo po Ustavi še nekoliko naprej, pridemo do 70. člena, javno dobro in naravna bogastva. Najbrž ga ni, ki bi se ne strinjal z načelom, da je naravni vir zdrave pitne vode naravno bogastvo, celo vse redkejše, vse bolj pomembno, vse bolj dragoceno naravno bogastvo. In kaj pravi Ustava? Prvi odstavek je prebrala že predstavnica Vlade, zato preberem naprej, "Zakon določa pogoje, pod katerimi se smejo izkoriščati naravna bogastva." To se pravi, samo v okviru zakona se jih sploh lahko izkorišča. In drugo, "Zakon lahko določi, da smejo naravna bogastva izkoriščati tudi tuje osebe, in določi pogoje za izkoriščanje." Vse torej, kar naj bi danes urejali na ustavnopravni ravni, je na tej ustavni podlagi mogoče, dopustno in celo nujno urediti z zakonom. Ustavna podlaga in, kar je najbolj bistveno, ustavna zaščita naravnega bogastva že obstaja v Sloveniji, gospodje, samo prebrati je treba Ustavo. Potem pa gremo še naprej. Če bi se postavili na stališče, da to zajema samo naravne vire, je tu še 72. člen, ki se glasi, "Vsakdo ima v skladu z zakonom pravico do zdravega življenjskega okolja. Država skrbi za zdravo življenjsko okolje. V ta namen zakon določa pogoje in načine za upravljanje gospodarskih in drugih dejavnosti." In seveda še naprej določa, da če nekdo povzroči škodo, jo je dolžan poravnati in storjeno popraviti. To se pravi, ne samo, da so zaščiteni vodni viri kot naravno bogastvo, zaščitene so vse vode, ker so sestavni del zdravega življenjskega okolja. Vse, torej, o čemer bi danes odločali, je že ustavnopravno zaščiteno. Če pa se tega ne spoštuje, pa je treba povedati, da velja načelo politologije, da je samo eno tretjino pravna norma, dve tretjine je pa tisti, ki pač pravno normo izvaja. Zato je nekoliko nenavadna situacija, da na to stanje opozarja v bistvu "prejšnja vlada", sedanja vlada SMC pa je na nedeljski konferenci to postavila kot svojo največjo nalogo in pridobitev v tem mandatu – zaščititi nekaj, kar je ustavnopravno že zaščiteno, pa se očitno ne izvaja na najboljši možen način. Pri tej zgodbi je bilo tudi veliko demagogije. Veliko se je govorilo o tem, da en tuj pivovarski velikan je sedaj lastnik ne vem koliko vodnih virov v Sloveniji in da je to treba odpraviti in zaščititi in ne vem kaj. To je pač igranje na socialistični refleks, ampak tisto, kar je tragikomično pri tej zgodbi, tako kot argument nima zveze s tem, kar danes obravnavamo; kajti danes obravnavamo vprašanje virov naravne pitne vode. To se pravi, industrijskih in pa tistih, ki so namenjeni za podjetništvo, se to pravzaprav ne dotika. Razen v tistem delu, ko pravi, da imajo pač tam, kjer so dvojni, da je za zasebnike in za ljudi dostop v prednosti. Vse torej je že urejeno, gospe in gospodje. In kaj je to, kar se danes dogaja? Očitno veliko hrupa za nič, kot je zelo znan pisatelj povedal v preteklosti. Na koncu, če zelo dobro preberemo in premislimo te ustavne norme, ki sem jih prebral, in pogledamo, kaj se sedaj predlaga, boste videli, da je vse že zajeto – če to hočemo videti in izvajati. Vse je že zaščiteno; naravna bogastva so zaščitena, zdravo okolje, voda je sestavni del zdravega okolja, vse že uživa ustavnopravno varstvo. Na koncu je pravzaprav edino, kar ostane, tisto načelo notri, kdo naj bi izvajal oskrbo z vodo oziroma transport vode po vodovodih. To naj bi bile lokalne skupnosti. To je edino, kar je v bistvu takega. Je pa to velikansko vprašanje, če je to, prvič, lahko sploh ustavna norma, če to sodi v ustavno normo. O tem bi se dalo zelo veliko reči. Drugo pa, ali bo to zmeraj res idealna rešitev. Sigurno je dobra rešitev. Če bo kdaj kakšna fovšija in medsosedski spori, bo lahko postal problem pod določenimi pogoji. To se pravi, da najbrž ni najbolj pametno to čisto zabetonirati v ustavo. Žal mi je, če sem komu sedaj pokvaril veselje pri tem, kar je bil namen, ampak treba je Ustavo prebrati in potem bi vedeli, da je voda kot naravno bogastvo, se pravi viri naravne pitne vode, že zaščiteni na ustavnopravni ravni. Da celo zakon po ustavni normi lahko določi – se pravi ni nujno –, lahko določi, da smejo naravna bogastva izkoriščati tudi tujci. Samo če jim z zakonom to dovolimo. To že sedaj vse piše v Ustavi, zato ni treba nobene ustave spreminjati. O tem se lahko postavimo na vprašanje, kaj pravzaprav pomeni ustavna norma, da ima vsak pravico do pitne vode. Ustavna norma je potem lahko tudi, da vsak ima pravico do svežega zraka, vsak ima pravico do svetlobe. To so približno enake norme. Ali to sodi res v ustavo? Eni boste rekli, ja, veliko vprašanje pa je, ali je ta odgovor pravilen: ja ali ne. Če je stvar že zaščitena, če je dobrina že zaščitena, če je človekova pravica že zaščitena, zakaj je potem treba iz tega delati politični cirkus, razen seveda za pridobivanje političnih točk? Kajti potem lahko pridemo naprej, potem lahko pridemo še, da vsak državljan in vsaka državljanka ima pravico do zdravorazumske vlade. To bi bila, recimo, odlična ustavna norma. Potem bi se seveda postavilo vprašanje, kako, če potem predsednik na sredi mandata po dveh letih reče, da je Slovenija še vedno mafijska država. To je malo nerodno. Če bi bil kdo drug na oblasti, bi najbrž vsi vpili, da je s tem naredil Sloveniji škodo, šaljivci bi verjetno rekli, naj ne izdaja največjih državnih skrivnosti, realisti bi pa rekli, on že ve, kakšne ljudi je postavil na ključna mesta. Ampak, ali take ustavne norme res sodijo v ustavo? O tem bomo mi danes odločali. V SDS vsekakor menimo, da so sedaj te dobrine že ustrezno zaščitene, da ni potrebna ta sprememba, da je treba samo izvajati določila Ustave in ščiti naravna bogastva in ščititi zdravo življenjsko okolje in biti v tem dosleden in ne bo nobenih težav in nobenih problemov. Zaradi tega se bomo pri glasovanju vzdržali.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Primož Hainz.
Spoštovani gospod predsednik, gospa ministrica, kolegice in kolegi! Dovolite, da vas seznanim s stališčem Poslanske skupine Desus glede Predloga za začetek postopka za dopolnitev Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona. Poslanska skupina Desus je ena izmed podpisnic predloga za začetek postopka za dopolnitev Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona. Namen tega predloga je, da se na ustavni ravni voda, dostop do vode določi kot splošna in temeljna pravica ter da se prepreči privatizacija vodnih virov in obravnava vode kot tržnega blaga. Za zagotovitev vsega naštetega se mora oskrba vode izvajati kot neprofitna javna služba. Dejstvo je, da naša ustava niti v enem členu ne vsebuje neposredne navedbe vode, temveč je ta vključena zgolj v dokaj ohlapen pojem naravna bogastva. 70. člen Ustave določa, da se z zakonom določi pogoje, pod katerimi se ta naravna bogastva smejo izkoriščati in da če zakon tako določi, jo lahko izkoriščajo tudi tuje osebe. Prav zaradi te liberalnosti omenjenega člena in ker voda postaja vse bolj dragocen vir, je po naši oceni nujno, da se v ustavi jasno definira dostop do pitne vode kot splošne in temeljne pravice prebivalcev Republike Slovenije. Prav tako se mora določiti, da se bo oskrba s pitno vodo izvajala kot neprofitna javna služba, s čimer bomo preprečili obravnavo vode in naravnih vodnih virov kot tržno in sprivatizirano blago. Ne moremo in ne smemo si zatiskati oči pred dejstvom, da se bomo zaradi hitrega naraščanja svetovne populacije in posledično povečanih potreb kmetijstva, ki naj bi to vedno večje število ljudi poskrbelo s prepotrebno hrano, srečali s pomanjkanjem vode, kar bo povečalo pritisk na obstoječe vodne vire in kadar nek vir postane redek oziroma težko dostopen, se pojavijo težnje po uzurpaciji tega vira s strani bogatih posameznikov in korporacij. V naši državi imamo sicer zelo dobro zakonodajo s področja varovanja voda, oskrbe s pitno vodo in zagotavljanje kvalitetne vode, žal pa je zakonska ureditev po eni strani podvržena evropskemu pravnemu redu, po drugi strani pa se zakoni lahko hitro in enostavno spreminjajo z vsako novo vlado, zato je tudi po našem mnenju ustava tista, ki nudi najboljšo zaščito dostopa vseh do pitne vode, če so členi seveda ustrezno zapisani. Da bo sprememba ustave res napisana tako kot je prav, je poslancem pomagala strokovna skupina uglednih slovenskih pravnikov, ki prav tako kot mi meni, da sedanja ureditev zaščite vode ni zadostna. Zato so pripravili besedo novega 70.a člena, s katerim se ureja način izvrševanja neprofitne javne službe s strani države oziroma s prenosom v neposredne upravne in samoupravne lokalnim skupnostim, prednostna in trajnostna oskrba prebivalcev s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev ter jasna opredelitev vodnih virov kot netržnega blaga. Po naši oceni se bo s tako dopolnitvijo ustave zagotovil ustrezen, univerzalen dostop do pitne vode, obenem pa še vedno omogočeno gospodarsko izkoriščanje vodnih virov, na primer za polnjenje ustekleničene vode, uporaba za proizvodnjo brezalkoholnih pijač in tako dalje. Zato v naši poslanski skupini menimo, da s spremembo ustave ne bomo onemogočali uresničevanje ustavnega načela svobodne gospodarske pobude. S tem da lahko določni vodni viri pod določenimi pogoji še vedno ostanejo na voljo gospodarstvu, naši državi omogočimo, da izkoristi konkurenčno prednost, ki jo imamo kot dežela, izjemno bogata z vodnimi viri. Kljub temuda so vodni viri še vedno na voljo gospodarskemu izkoriščanju, pa je nujno, da se jasno zapiše tudi to, da ima oskrba prebivalstva s pitno vodo nedvoumno prednost. Šele ko bo poskrbljeno za trajnostno in nemoteno oskrbo s pitno vodo prebivalstva, se lahko dovolijo tudi druge oblike izkoriščanja. Zavedati se moramo, da je vpis pravice do pitne vode v ustavo šele prvi korak pri vzpostavljanju neprofitne javne službe za oskrbo s pitno vodo. Predlagana dopolnitev ustave bo namreč zahtevala večje spremembe Zakona o varstvu okolja, Zakona o vodah, Zakona o gospodarskih javnih službah in Zakona o lokalni samoupravi ter ne nazadnje tudi Zakona o financiranju občin. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus menimo, da je po skoraj dveh letih, odkar smo v ustavo zapisali, oprostite, odkar smo se v parlamentu srečali s prvimi pobudami, napočil čas za vpis pravice do pitne vode v Ustavo. V državi vlada širok konsenz za tako dejanje, ne nazadnje je peticijo za vpis neodtujljive pravice do vode v Ustavo podpisalo več kot 50 tisoč ljudi v samo enem mesecu in pol. Iz vseh teh razlogov bomo v naši poslanski skupini podprli sklep za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona ter tudi stališče v osnutku ustavnega zakona. Hvala lepa za pozornost.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Nemec.
Spoštovani predsednik, ministrica, kolegice, kolegi! Skrb za sočloveka, skrb za državljanke in državljane se začne pri skrbi za naravo okoli nas. Narava in njeni darovi so tisti, od katerih živimo in ki nam omogočajo, da preživimo. Navkljub vsej tehnologiji, napredku in razvoju, navkljub temu, da si človek, ta družba vse prevečkrat predstavljata, da sta od narave neodvisna in samozadostna, da lahko znanje preseže naravo, pa lahko nam žal globalizacija ter napredek kažeta, da imata ta pogosto ravno obraten učinek od pričakovanega. Kajti, namesto da bi se ustvarjali pogoji za skrb in dobrobit človeka, se v imenu kapitala in drugih ozkih interesov uničujejo najbolj elementarni sistemi v naravi, s tem pa se ruši pomembno ravnovesje in v naravi ter v družbi ustvarja prevelike prepade, ki vodijo k slabim stvarem: izsiljevanja, vojne, revščine, lakota in sploh politična in ekonomska nestabilnost. Malokdo v tej dvorani bi pred 100, 50 ali pred 15 leti nazaj razmišljal, da bomo nekoč prišli do točke, ko bo morala ne politika, temveč celotna družba postaviti jasne meje pri zaščiti naravnih dobrin. Tiste, za katere se je še pred kratkim zdelo, da jih imamo v izobilju, to je bilo nepredstavljivo tudi Slovenije, kjer je vode zaenkrat še dovolj. S porastom svetovne populacije in vse bolj intenzivnih globalizacijskih trendih pa je pitna voda pričela pridobivati na vse večji veljavi. Ta trend se je žal razcepil na dve poti; ena pot vodi k vse večji osveščenosti in pomenu skrbi za naravne vire, tudi vodo, druga, katera pa ima žal večje in več finančne podpore, pa gre žal v smeri izkoriščanja vodnih virov, povečini z namenom ustvarjanja dobička. Ta druga pot je svoje bližnjice iskala tudi v Evropi tudi pri tistih, ki bi morali biti na strani nas, nas ljudi, ne pa na strani kapitala. Namreč, kako si lahko razlagamo predlog direktive Evropskega parlamenta o koncesijah iz leta 2012, ki je zelo spretno podala nastavke za privatizacijo vodnih virov? Socialni demokrati smo to direktivo prepoznali kot izjemno škodljivo in sedanji predsednik Socialnih demokratov in takratni predsednik Odbora za kmetijstvo Dejan Židan je to vprašanje umestil na nujno sejo Odbora za kmetijstvo ter Odbora za finance, predvsem da se opravi razprava o stališču Republike Slovenije k Predlogu direktive Evropskega parlamenta in Sveta o podeljevanju koncesijskih pogodb, in sicer k dvema sklepoma: da se na področju storitev javnega dobra ohranja univerzalnost dostopa za uresničevanje temeljnih človekovih pravic ter da se opravi razprava o možnosti spremembe zakonodaje, ki bi preprečila morebitno bodočo privatizacijo in bo še naprej zagotavljala prost dostop do pitne vode vsem državljankam in državljanom. Zakaj se mi zdi pomembno to izpostaviti? Ne gre za nek piar, kdo, kdaj in kako ni zaznal in ni znal odreagirati na neko vsebino, temveč za to, da bomo lahko tudi danes, ko je pred nami predlog za spremembo Ustave, vedeli, da te pobude niso nastale zgolj in samo na podlagi nekih vnaprejšnjih pričakovanj ali reakcij na neke negativne trende, temveč da imajo svoje korenine v konkretnih dejanjih in konkretnih aktih, katerih sprejetje je padlo v vodo ravno zaradi tega, ker so nekatere države Evropske unije ter več kot milijon in pol državljank in državljanov Evrope rekli ne: ne liberalizaciji, ne lastninjenju, ne dobičkonosnosti na račun vodnih virov; in da pravici do pitne vode. Tako se je že tekom prejšnjega mandata pomemben del politike poenotil, da ni dovolj samo upreti se vse večjim pritiskom po težnjah liberalizacije pitne vode. Da je zagon dobila tudi v Evropi, zaščititi pitno vodo kot dobrino, ki mora biti dostopna vsem državljankam in državljanom, je v naši državi dobila prostor diskusija za spremembo ustave. Socialni demokrati pri tej nameri nismo oklevali, da se mora politična volja, v tem primeru elementarne pravice, da zaščitimo naše vodne vire ter navsezadnje naše državljanke in državljane, opolnomočiti preko dopolnitve našega najvišjega pravnega akta, Ustave. Veseli nas, da je ta pobuda oživela tudi z novim mandatom ter da se je k sreči večji del politike sprva preko podpisa k tej pobudi, kasneje preko izkazanega zaupanja ostalih, uspel poenotiti glede dopolnitve ustave. Na tem mestu se zahvaljujemo dobremu in izčrpnemu delu strokovne skupine, ki je delovala v okviru postopka pred Ustavno komisijo. Skupina je pripravila dobro besedilo, ki celostno odgovarja na dvome, vprašanja ter bojazni, povezanimi s pravico do pitne vode. Ravno tako besedilo nastavlja gosto sito vsem morebitnim posegom na tem področju v prihodnje in predvsem v prihodnje. Navsezadnje našim ljudem sporoča, da je slovenska politika dovolj prožna ter odgovorna, da preseže ta politični čas in prostor ter za te in prihodnje generacije ohrani naše naravne dobrine ter pravico do dostopa do le-teh za ljudi, ne pa za kapital. To je za Socialne demokrate ključnega pomena. Ob tem pa naj dodam, da je to prvi korak, ki mu morajo slediti tudi ostali, da se bo ta dopolnitev lahko realizirala v polni meri. V prihodnje moramo sprejeti tudi ustrezne dopolnitve in spremembe področne zakonodaje ter tisto ključno, dosledno spoštovati predvsem vsebino in sporočilo te ustavne spremembe. Zato danes ni čas – pričakujem namreč, da bo dosežena večinska podpora v postopku in tudi pri spremembi ustave –, da to materijo pospravimo na polico kot rešeno, temveč da dobimo vse večji zagon za delo, ki nas čaka tudi v prihodnje; delo, da ostanemo dojemljivi za zaščito našega naravnega bogastva, ki naj služi v dobro vseh naših državljank in državljanov, da bo vsakdo imel pravico do pitne vode. Spoštovani! Menim, da smo priče pomembni prelomni točki, ko bo politika z roko v roki s civilnimi pobudami in glasom ljudi družno postavila trdne temelje ustavne zaščite pitne vode. Danes bomo pokazali, da smo navkljub razlikam odgovorni, zreli in poenoteni v skupni nameri, da slišimo, zaznamo spremembe, ki se dogajajo okoli nas, tako nanje proaktivno in pravočasno odgovarjamo. Socialni demokrati bomo tako postopek spremembe Ustave soglasno podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! V Združeni levici že od samega začetka podpiramo vpis pravice do pitne vode v ustavo. Ker so apetiti po obravnavi pitne vode kot tržnega blaga ter posledično po privatizaciji vodnih virov vedno večji, menimo, da je opredelitev pitne vode na ravni ustave še toliko bolj pomembna. Zaradi tega smo tudi prispevali podpise k predlogu. Ustava določa, da so v Sloveniji vsakomur zagotovljene enake človekove pravice in temeljne svoboščine. Še bolj specifično Ustava opredeljuje pravico, na primer do svobode gibanja, dostojanstva, volilno pravico, pravico do zdravega življenjskega okolja in še bi lahko naštevali. Vendar pa, če je ljudem onemogočen dostop do pitne vode, vse ostale pravice pravzaprav postanejo irelevantne. Voda je temelj življenja, vsi jo potrebujemo in na srečo je imamo v tem trenutku dovolj. A za to srečo ni zagotovil, da bo večna. Strokovno javnost opozarja, da se gladina podtalnih voda niža. V tem trenutku to še ne predstavlja nevarnosti, a v prihodnosti bi se to utegnilo kaj hitro zgoditi. Če poleg opozoril stroke upoštevamo še vedno večje apetite po privatizaciji, po obravnavi pitne vode kot tržnega blaga ter prihajajoče tajne sporazume, kot sta TTIP in CETA, je jasno, da je v zvezi s tem nekaj treba narediti. Na argumente, da gre za strah brez utemeljenih razlogov, ne moremo pristati. Kako veliki so apetiti mednarodnih korporacij po privatizaciji vodnih virov in kako z lahkoto jim Evropska unija sledi, je bilo jasno že leta 2012 ob sprejetju direktive Evropskega parlamenta in Sveta Evropske unije, ki jo je podprla tudi Slovenija. Direktiva je nato naletela na močen odpor v javnosti, peticijo proti njej pa je podpisalo več kot en in pol milijona Evropejcev. A tolažiti se s tem, da je bil to dovolj jasen signal in se podobni poskusi ne bodo nadaljevali, bi bilo izjemno naivno. Tajni sporazumi so pripravljeni, CETA je tako rekoč dejstvo, TTIP pa pred vrati. Neomajno vztrajanje pri začasni uporabi in ustvarjanje lažnih upov, da bo za sprejetje potrebna tudi ratifikacija v nacionalnih parlamentih, pa še bolj jasno kažeta na to, da privatizacija vodnih virov in ogroženost nemotenega zagotavljanja oskrbe s pitno vodo ni nujno vprašanje, ki bo aktualno šele čez dvajset ali trideset let. To je vprašanje, ki je na mestu danes in sprememba ustave je del odgovora, ki je po našem mnenju v tem trenutku vsekakor potreben. Kritiki spremembe ustave za svoje nasprotovanje ali pa nepodporo največkrat navajajo razlog, da sprememba ni potrebna, saj imamo pri nas zakonodajo na tem področju dovolj dobro urejeno, a zakon je materija, ki se na žalost lahko zelo hitro spremeni. Določbe zakona so popolnoma nepomembne, če gre za zakonodajo Evropske unije, ki ima neposreden učinek, in zakonodaja je nepomembna, če gre za mednarodne sporazume, sploh takšne, ki vsebujejo določbo o začasni uporabi. Kot razlog za nasprotovanje se večkrat pojavi tudi argument, da imamo vode v Sloveniji več kot dovolj in zato ni nobene potrebe po spremembah. Že res, da je Slovenija vodnata država, že res, da je vode za oskrbo prebivalstva v tem trenutku več kot dovolj, a ne smemo pozabiti, da se to lahko spremeni v trenutku. Mogoče ne jutri, mogoče ne čez deset let, a glede na zadnje statistike utegne biti že čez dvajset let oskrba prebivalstva dejansko ogrožena. To izhaja tudi iz podatkov Arso, ki opozarja– citiram –, da "ocene količinskega stanja vodnih teles podzemne vode, ki jih izdeluje hidrogeološka služba Arso, kažejo razmeroma dobro stanje. V zadnjih letih pa vzbuja skrb zniževanje gladine v nekaterih predelih vodnih teles podzemne vode." Konec citata. Podatki o stanju podzemne vode so še posebej zaskrbljujoči, saj se iz tega vira oskrbuje kar 97 odstotkov prebivalcev. Trenutno je torej vode za oskrbo prebivalstva s pitno vodo dovolj; dovolj, da lahko vodo koristimo hkrati za oskrbo prebivalstva in hkrati za pijačarsko industrijo, a slednja ima podeljeno koncesijo. Zadnjo uredbo o podelitvi koncesije je Vlada sprejela pretekli četrtek, koncesija pa bo podeljena za trideset let z možnostjo podaljšanja brez javnega razpisa; do leta 2046 torej. In za podjetja s koncesijami prav nikjer ni določeno, da se jim sme koncesija odvzeti ali zmanjšati dovoljenje obseg črpanja, če hkratno koriščenje vode za oskrbo prebivalstva in za pijačarsko industrijo ne bo mogoče. Trenutno pa tudi prebivalke in prebivalci prav nikjer nimajo varovalke, da bodo vodni viri prednostno namenjeni za oskrbo s pitno vodo. Če problem nekoliko ponazorimo. V poletnih mesecih smo pogosto priča novici, da se prebivalke in prebivalce poziva k temu, da naj zaradi suše ne zalivajo vrtov. Ste že kdaj zasledili novico, da naj podjetja zaradi suše zmanjšajo količino izčrpanja vode oziroma zmanjšajo količino proizvodnje ustekleničene vode? In to je eden od poglavitnih razlogov za potrebo po spremembi ustave. S spremembo bomo jasno določili, da vodni viri prednostno služijo oskrbi prebivalstva s pitno vodo. Če želimo ta namen dejansko uresničiti, pa je treba poleg tega tudi jasno določiti, da vodni viri niso tržno blago ter zagotavljanje oskrbe s pitno vodo preložiti v izključno pristojnost oziroma dolžnost države ali občin. In tukaj je stališče Združene levice precej jasno: sprememba ustave mora biti pripravljena tako, da onemogoča podeljevanje koncesij na tem področju. Če povzamem naše stališče v tri ključne točke. Prvič. Voda mora biti dostopna vsem univerzalno, obravnavati jo moramo kot človekovo pravico. Trg in profitni motiv pa, vemo, selekcionirata dostop do dobrin na podlagi premoženja, kar je popolnoma nesprejemljivo, zato moramo vodo zaščititi pred lovom na dobiček in preprečiti kakršnekoli oblike privatizacije. Drugič. Primeri iz tujine dokazujejo, da zasebno lastništvo nad vodo je popolnoma neučinkovito. Preskrba se je poslabšala, cene so se dvignile, skupaj z njimi pa so poskočili tudi dobički peščice posameznikov in korporacij in še tako neoliberalne mestne oblasti in vlade iz dneva v dan bolj ugotavljajo, da to preprosto ne gre, zato se organizacija preskrbe s pitno vodo vrača v naročje javnega, v roke državljanov. Isti razlogi – tržna organizacija, kapital in njegovo lovljenje profitov – ravno na primeru vode kažejo svojo pogubnost za ljudi, a so v resnici na delu tudi v drugih panogah. Tretjič. Javna neprofitna podjetja, ki bi po dovolj jasnem predlogu prevzela nase preskrbo s pitno vodo, edina zagotavljajo univerzalen nediskriminatoren dostop do dobrine prav vsakemu in to pod enakimi pogoji. Hkrati pa odpirajo možnost drugačnega, boljšega upravljanja, kot smo mu bili v Sloveniji priča do danes. Če želimo vse to doseči tudi v praksi, je treba besedilo pripraviti na tak način, da bo jasno in nedvoumno določalo, da ima vsakdo pravico do pitne vode, da vodni viri niso tržno blago ter da vodnih virov ni mogoče privatizirati. Prav tako menimo, da mora sprememba ustave brezpogojno onemogočiti podeljevanje koncesij na področju oskrbe s pitno vodo tako domačim kot tujim gospodarskim družbam. Če besedilo ne bo pripravljeno z upoštevanjem navedenega, bo na koncu nov člen ostal zgolj črka na papirju. Trenutno stališča, ki jih bomo obravnavali kasneje, se bojimo, da gredo vedno bolj v to smer. Tukaj so vsekakor potrebne dodatne izboljšave, a o tem nekoliko več kasneje. Ker imamo v tem mandatu zgolj en sam poizkus, da vpišemo pravico do pitne vode v Ustavo, in ta edina možnost in priložnost je pred nami danes, bomo predlog sklepa, da se začne postopek za spremembo Ustave v Združeni levici podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavcem, drage kolegice in kolegi! 25 let imamo svojo državo, pred kratkim smo praznovali dan državnosti in v tem času gotovo vsi razumemo, kaj je država; tista država, ki smo jo ustanovili ljudje, državljani, zato da bi služila nam. Država je seveda organizirana politična skupnost, ki ima na prostorsko omejenem ozemlju absolutno suvereno oblast. 23. decembra bomo praznovali tudi 25-letnico naše ustave, Ustave Republike Slovenije. To je tudi čas, ko bi moral predvsem najbrž zakonodajalec Ustavo dokaj dobro poznati in ne samo zgolj Ustavo in njene člene, tudi razlago Ustave. To pa je ena takšna debela knjiga oziroma več knjig. Torej, država je ustanovljena zaradi državljanov, da služi državljanom. Torej tudi, da služi državljanom v tem smislu, da jim zagotovi zdravo življenjsko okolje in vse tiste potrebne pogoje, ki so za življenje potrebni, tudi pitno vodo. Zato je oskrba s pitno vodo, pravica do pitne vode pravzaprav stvar normalnosti neke države. Ali je zapisana v ustavo, seveda nič ne škodi, ni pa nujno potrebno. Zavedamo se danes, da tako lokalne skupnosti kakor tudi ljudje sami z nekoč samoprispevki izgrajujejo vodna omrežja in da je danes pitna voda izjemno draga za državljane, tudi tista, ki priteče po vodovodni infrastrukturi, ki je sofinancirana z evropskimi sredstvi. Voda je vir življenja, to smo se učili v osnovni šoli in osnovnošolci razumejo, kakšno vodo mislimo, kakšna voda je vir življenja. In ja, človeško življenje je še posebej dragoceno, je sveto, torej nedotakljivo, od spočetja do naravne smrti je nedotakljivo po našem razumevanju. Kaj pa zrak? Pred nekaj dnevi je Mednarodna agencija za energijo izdala poročilo, ki je zastrašujoče. V tem poročilu izpostavlja vpliv energije iz fosilnih virov na onesnaženost zraka in slabšanje zdravja ljudi ter opozarja na nujnost prehoda na čiste vire energije. Mednarodna agencija za energijo napoveduje, da bo slab zrak vzel vsako leto 4,5 milijona človeških življenj, torej več kot dve Sloveniji vsako leto zaradi slabega zraka. Zapis pravice do pitne vode v Ustavo, kot rečeno, ni nujno potreben, je stvar normalnosti neke države. Materija je solidno urejena v zakonih in podzakonskih aktih, ki se jo da še ustrezno dopolniti, izboljšati, če je treba rešiti morebitne odprte probleme. Tukaj bi rad pokazal na Zakon o vodah, ki je dokaj dobra zakonska materija, in če govorimo o pitni vodi, bi rad tukaj omenil in priporočal branje Pravilnika o pitni vodi, ki v 36 členih zelo natančno pove, govori, kakšna je pitna voda. Zapis pravice do pitne vode v Ustavo je sicer možen, za to ni pravnih ovir. Ob tem je treba opozoriti, da že zgolj zapis pravice v Ustavo, torej zgolj besedilo "vsakdo ima pravico do pitne vode" potegne za seboj pomembne pravne posledice, saj všečna določba nima zgolj programske narave. Teh posledic se moramo prav mi, zakonodajalci, v polni meri zavedati. Sprašujemo se, ali je osnovni namen spremembe ustave v celoti preprečiti zasebnim gospodarskim subjektom, še posebej tujim, pridobitev koncesije za oskrbo prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev. Če je odgovor pritrdilen, potem se mora v ta namen korenito in široko spremeniti sedanji sistem oskrbe, ki naj bi jo poslej zagotavljala država preko neprofitne javne službe. Posledice predlagane ureditve so tu še bolj problematične. Odprtih vprašanj je več, kot se jih ta trenutek mi sploh zavedamo. Argumentacija spremembe oziroma dopolnitve ustavne materije, utemeljena na strahu pred tako imenovano trojko, velikimi gospodarskimi družbami in tujimi korporacijami, še posebej subjekti iz držav članic EU, je politično in ne strokovno vprašanje. Če bi se politika odločila, da Ustavo spremeni, potem gotovo ne sme hiteti in mora skrbno pretehtati vse posledice predlagane ureditve. Naj povem, da poslanci Nove Slovenije podpiramo predlog sklepa, da se začne postopek za spremembo Ustave. Vendar bi tu že takoj želel nakazati smer; torej, v kateri smeri bi eventualna sprememba Ustave sploh naj potekala. Prvič bi zapisali, da ima vsakdo pravico do pitne vode. In morda še, če je potrebno, da so naravni vodni viri naravno vodno javno dobro v upravljanju države; tiste države, katere definicijo sem povedal na začetku svoje razprave. Dejstvo je, da členi ustave morajo biti kratki in razumljivi vsem, vsem državljankam in državljanom te države, saj je ustava namenjena državljanom. Poglejte samo 2. člen Ustave, ki je po mojem mnenju eden najbogatejših in tudi najzahtevnejših; pravi, da je Slovenija pravna in socialna država. Ta člen ustave tangira prav vse zakone, ki so in bodo sprejeti v Državnem zboru, tangira torej več tisoč zakonov in je člen sestavljen samo iz nekaj besed. Torej, mi bomo predlog sklepa, da se začne postopek za spremembo Ustave podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Zakaj razprava o pravici do pitne vode – zato, ker prihaja do kreativnih razlag zakonodaje, ki so lahko korist tistih, ki imajo danes največ denarja. Kdo je to? Multinacionalke. Lahko govorimo o svetu multinacionalk, ne pa o svetu držav. Izhodišča. Ustava kot takšna ne zagotavlja zadostnega ščitenja teh človekovih pravic in slovenska zakonodaja je podrejena evropski zakonodaji, videli pa smo, kaj lahko nekdo, ki ima nadrejenost, implementira na nižji nivo. In seveda zato je treba zaščititi pravico do pitne vode v ustavi, tako da bo jasno določena. Kakšni so trendi v svetu? Privatizacija dobrih podjetij, privatizacija infrastrukture ter privatizacija javnih služb in javnega dobra. In ravno tu je voda strateško, če pogledamo, najbolj pomembna dobrina – nafta v preteklosti, tu so bili največji dobički. Danes je to voda, v prihodnosti bo to zrak ali še kaj drugega. Zato je te dobrine treba zaščititi, kajti interes multinacionalk je, da na teh dobrinah kujejo visoke dobičke. Kaj hočejo te korporativne skupine? Hočejo vzpostaviti sistem deregulacije, zato da bo teh dobičkov čim več in da njihovi dobički ne bodo sledljivi in da bodo od tega plačali čim manj davka in bo posledično prevaljeno na ljudi, da več plačajo za vodo, šolstvo, elektriko in vse ostalo. Znižujejo okoljevarstvene standarde, umazana industrija – zopet na škodo ljudi, ki živijo v območjih, ki so poceni, vendar so okoljevarstveno ogrožena. In okoljevarstveni predpisi. Nekatere interesne skupine pritiskajo, da so takšni, da zopet na eni strani pomeni več dobička za tiste, ki so že sedaj bogati, več stroškov in slab življenjski prostor za druge. Tu je potem funkcija države, da zaščiti prebivalce, da zaščiti male ljudi. Kaj je širša problematika, ne samo voda, za kaj mora država poskrbeti – zaščititi živalske in rastlinske vrste. Tukaj podlegamo multinacionalkam. Trgovina s stvarmi, ki tanjšajo ozonski plašč. Trgovina s kuponi CO₂ – to je vse na račun prihodnosti kvalitete zraka, od katerega smo odvisni. Nelegalno odlaganje odpadkov – veliki dobički v trgovini z odpadki. Izsekavanje gozdov, goloseki in podobno. Nelegalen ribolov, ki uničuje oceane, kar se zopet veže na vodo. Vse skupaj kaže na neke nove trge, na katere vstopajo tisti, ki skušajo uničiti življenjsko okolje in skušajo poslabšati kvaliteto življenja ljudi. Funkcija države je, da zaščiti svoje prebivalce in tukaj se krešejo interesi multinacionalk in interesi ljudi. Država mora poskrbeti za ljudi, kajti od njih je še kako odvisna. Zaščita pravice do pitne vode je ena od teh temeljnih pravic in ustava mora ščititi to pravico; in sicer država mora ščititi interese na ravni lokalnih skupnosti, upoštevati interese nevladnih organizacij, civilnih združenj in te interese ščititi tudi v širšem okolju na ravni Evropske unije in širše. Če preidem na zaključek. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev bomo seveda predlog podprli. Trendi, ki so pred nami, kažejo vedno bolj poslabševanje okolja za ljudi, zato mora država preseči tovrstne dogodke in preprečiti privatizacijo tistih virov, ki so najbolj pomembni za ljudi. Če pogledamo, kaj se v zadnjem času dogaja; dve strateški surovini za Slovenijo: les in voda. Na področju gozdov, lesa je Vlada storila številne napake. Kar vidimo sedaj, da družbena gospodarstva in še posebej podjetje, ki je bilo ustanovljeno za skrb z gozdovi, ne deluje tako, kot bi bilo treba. Niso vzpostavljeni nadzorni mehanizmi in številni ljudje izgubljajo delo. Glede na to, da je predsednik Vlade izjavil, da Slovenijo obvladujejo interesne skupine, se bojim, da bomo s tovrstnimi zaščitami ljudi, še posebej tukaj, ko govorim o pitni vodi, zamudili. Na Vladi je, da se čim prej odloči in zaščiti pravice ljudi. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Simon Zajc.
Spoštovani! Pitna voda je temeljna človekova dobrina, razpolaganje z naravnimi vodnimi viri, ki nam jo dajejo, pa je veliko bogastvo in privilegij. Narava je bila pri tem do naše države radodarna, zato smo v SMC prepričani, da je potrebno vodne vire z najvišjo možno odgovornosti zaščititi tudi v Ustavi Republike Slovenije. V SMC si želimo, da bi bil ta sklic Državnega zbora lahko ponosen na to, da je ne glede na politične razlike dosegel politično soglasje o zapisu pravice do pitne vode v ustavo, saj smo prepričani, da bo ta odločitev ena pomembnejših odločitev za prihodnost. Pozitivne posledice vključitve pravice do pitne vode med ustavne pravice se bodo najbolj pokazale v prihodnosti, ko bo voda postala ključna življenjska dobrina. Treba je zagotoviti, da bo tudi v prihodnje za naše zanamce v okolju na voljo dovolj naravnih vodnih virov, primernih za oskrbo prebivalstva z varno pitno vodo. S tem dejanjem bo Slovenija postala ena redkih držav članic Evropske unije s tako določbo v ustavi oziroma poleg Slovaške šele druga država v EU, ki bo zaščitila vodne vire na najvišji ravni. Slovaška je področje pitne vode uredila tudi na ustavnem nivoju, in sicer da so med drugim tudi podzemne vode in vodni tokovi v lasti države in da je država dolžna varovati in skrbeti za naravna bogastva, vključno z vodo, v imenu svojih državljanov in tudi prihodnjih rodov. Predpisana je tudi prepoved izvoza vode iz države, vključno prek vodovodnega omrežja, izjema od tega pravila je voda, ki je namenjena za osebne potrebe, ustekleničena voda in voda, ki je namenjena za humanitarno pomoč. Na ustavni ravni imajo zapis te pravice v preostalih državah sveta le še v južni Afriki in Urugvaju; pravico do zadostnih količin hrane in vode ima zapisano v 27. členu svoje ustave Republika Južne Afrike, med ustavne pravice je tudi Urugvaj na podlagi referenduma leta 2004 v ustavo vnesel dostop do pitne vode in sanitarij. Druge države, zlasti vse evropske, pa varujejo pravico do pitne vode na zakonski ravni. Zato si želimo, da bi Slovenija sledila zgledu omenjenih držav, ki so se odločile za zaščito vode na ustavni ravni in da bi tudi znotraj Združenih narodov lahko postala tako imenovana lider država, ki se bo tudi na globalni ravni zavzemala za dojemanje pravice do vode kot javne dobrine in temeljne človekove pravice. Sloveniji vsekakor ni treba čakati na nekatere preostale države, ki ravno tako kot mi danes razpravljajo o zaščiti svojega naravnega bogastva. Slovenija mora sama braniti svoje interese, namesto nas tega ne bo počel nihče drug. Na slednje so nas na zadnji razpravi na Ustavni komisiji opozorili tudi predstavniki vodarske stroke, ki si želijo višjega nivoja pravnega varstva, saj se povečujejo grožnje zaradi prihajajočih podnebnih sprememb, s tem povezanih ekonomskih in političnih pritiskov in ostalih svetovnih mega trendov, slednje pa nam bo v prihodnosti omogočalo suvereno odločanje o obvladovanju naših naravnih vodnih virov. V SMC smo se zaradi dejstva, da gre v tem primeru najbolj nazorno za našo skupno stvar in prihodnost – pitna voda je temeljna življenjska dobrina –, odločili, da bomo v ustavnorevizijskem postopku oziroma v postopku spreminjanja Ustave ubrali drugačen pristop, kot je veljal do sedaj, ko so imeli izključno pravico do predlaganja sprememb zgolj poslanci. Pitna voda predstavlja za nas najboljši primer za uveljavitev novih modelov upravljanja javnega vodnega dobra oziroma premik od zagotavljanja individualnih pravic posameznika k skupnostnemu principu oziroma zaščiti pitne vode kot naravnega javnega dobra in skupnostnemu upravljanju. Zato smo se priprave vsebinskega predloga lotili na najširši možen demokratičen način in se zato povezali s civilni iniciativo Za Slovenijo in svobodo ter strokovno javnostjo s področja vodarstva. Skupaj smo na osnovni vsebinskih izhodišč več kot 50 tisoč podpisnikov civilne iniciative pripravili predlog, za katerega verjamemo, da bo predstavljal ustrezno vsebinsko in ustavnopravno osnovo za nadaljnjo politično obravnavo, ki bo v tem primeru izhajala iz neposrednega sodelovanja ter rešitev zainteresirane javnosti in stroke. Slednji pristop za nas ne predstavlja zgolj kvalitativne nadgradnje ustavnorevizijskega postopka, ki bo z udeležbo pravne in vodarske stroke in predstavnikov civilne iniciative omogočil bolj poglobljeno ustavno razpravo in nato odločanje, temveč za premik od ekskluzivnosti politike k inkluzivnosti državljanov, vključevanje državljanskih in strokovnih pobud za kvalitetno iskanje najboljših rešitev. Slovenija bo z ustavnim zapisom postala ena redkih držav, ki so vodne vire zaščitile na najvišji ustavni ravni, želimo pa si tudi, da bo postala sploh prva država, kjer bo ta zapis v ustavo rezultat skupnih rešitev državljanov, stroke in politike v skrbi za naše okolje. Na tem mestu bi se zato tudi radi zahvalili civilni iniciativi in hkrati vsem prebivalcem Republike Slovenije, ki so podpisali peticijo za vpis pravice do pitne vode v ustavo, saj je prav ta angažma odprl živahno ustavno razpravo o eni najpomembnejših slovenskih naravnih dobrin, ki bo v prihodnosti omogočil njeno dodatno varstvo. Za Poslansko skupino Stranke modernega centra podpora zapisa pravice do vode v Ustavo nikoli ni bila vprašanje, saj smo se k temu zavezali že v koalicijski pogodbi. A za nas je bil ključen način zapisa, saj smo želeli slediti cilju, da bo pravica do pitne vode pod enakimi pogoji dostopna vsakomur. Voda kot naravni vir je vitalna dobrina, ki postopoma dobiva vedno večjo vrednost in zaradi tega je tudi izjemno privlačna za korporacije in multinacionalke, ki v izkoriščanju vodnih virov vidijo velike možnosti za zaslužek in imajo tudi interes po privatizaciji te strateške dobrine. Voda je vir življenja in bolj ko bo zaradi podnebnih sprememb in naraščaja števila prebivalstva na planetarni ravni postajala redka dobrina, večja je verjetnost, da bo postala tudi tržno blago. Slovenija bo z zapisom pravice do pitne vode v ustavo sledila tudi Resoluciji Generalne skupščine Združenih narodov o človekovi pravici do vode in sanitarij. Mnenje strokovne skupine oziroma njihov predlog za oblikovanje novega 70.a člena predstavlja zelo dobro osnovo, zato smo ga na Ustavni komisiji podprli. Vseeno pa smo mnenja, da je dopolnitev njihovega predloga, če želimo zagotoviti vsem prebivalcem Republike Slovenije vedno ni v zadostnih količinah dostop do varne pitne vode trajnostno, prednostno in skupnostno upravljanje z naravnimi vodnimi viri nujna, zato smo predlagali amandmaje, ki so bili na Ustavni komisiji z zadostno večino tudi podprti. Poslanska skupina SMC je bila pri pripravi predlogov dopolnitve stališča v osnutku ustavnega zakona zelo pozorna na cilje zapisa te pravice. Že v programu SMC smo vodo in gozdove opredelili kot naša ključna naravna bogastva, ki jim moramo nameniti posebno skrb. Vsi življenjsko potrebujemo vodo, zato se strinjamo s tem, da se še posebej poudari, da naravni vodni viri, ki služijo prednostno in trajnostno oskrbi prebivalstva z varno pitno vodo in vodo za oskrbo gospodinjstev v tem delu niso tržno blago. Naj država neposredno skrbi, da bo varna pitna voda na razpolago prebivalcem oziroma gospodinjstvom in gospodarstvo. Poslanska skupina SMC sledi cilju, da se ne posega istočasno v svobodno gospodarsko pobudo in da v Sloveniji omogočimo hkratno rabo varne pitne vode tako za prebivalstvo oziroma gospodinjstvo kot tudi za gospodarstvo, pri čemer pa gospodarska raba ne sme ogroziti naravnega vodnega vira za oskrbo prebivalstva. Voda bo lahko nemoteno ostala tudi v rabi gospodarstvu, kjer vodo prav tako potrebujejo od pridelovalne do prehrambne industrije, uporabljala se bo lahko za energetske, reaktivne namene in tako naprej, hkrati pa ne smemo dopustiti, da bi si kdo naravne vodne vire lastil oziroma jih olastninil ali pa da bi lahko tudi multinacionalke in zasebniki namesto države in občin gospodarili z naravnimi vodnimi viri in zagotavljali oskrbo prebivalstva z varno pitno vodo. Le na ta način bomo lahko preprečili možne negativne posledice, kot so podražitve oskrbe, zaradi zasledovanja čim večjega dobička zasebnih izvajalcev oskrbe z varno pitno vodo. Slednja se bo lahko zagotavljala samo preko neprofitne javne službe v režiji države oziroma po prenosu bodo opravljanje te javne službe prevzele občine. Poleg tega smo se potrudili, da z besedilom stališča, ki je priloženo, zavežemo vse deležnike, tako uporabnike, najbolj pa državo in občine, k varovanju javnega interesa, varovanju naravnih vodnih virov ter tudi k učinkovitemu upravljanju z njimi in opravljanju oskrbe prebivalstva, ki bo zagotavljala varno pitno vodo. Verjamemo, da je Ustavna komisija pripravila stališče, ki predstavlja dobro podlago za nadaljevanje ustavnorevizijskega postopka jeseni na Ustavni komisiji in da bomo skozi njo dosegli temeljne cilje. To pa so: opredeliti naravne vodne vire vode kot naravno vodno javno dobro, opredeliti način upravljanja naravnih vodnih virov, zagotoviti varno pitno vodo vsem prebivalcem Slovenije, zagotoviti, da vodni viri prednostno in trajnostno služijo oskrbi ljudi, zaščiti naravne vodne vire pred prekomernim izkoriščanjem in možnostjo olastninjenja, zagotoviti tako splošno kot tudi posebne rabe vode in učinkovito upravljanje javne neprofitne službe oskrbe z varno pitno vodo. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev k predlogu sklepa, da se začne postopek za spremembo Ustave. Kot prva se je k besedi javila predstavnica predlagatelja mag. Alenka Bratušek. Izvolite. Za vami pa dr. Milan Brglez. Izvolite.
Najlepša hvala. Spoštovani kolegice in kolegi! Po predstavitvi poslanskih stališč je jasno, da bo predlog, ki je pred nami, dobil zelo široko podporo, česar sem seveda iskreno vesela. Pravzaprav nobena poslanska skupina ni izrazila stališča, da bo glasovala proti, kar je zelo pozitivno. Še posebej sem vesela, da je leto in pol po vložitvi tega predloga s strani Zavezništva tudi največja stranka v tem parlamentu spoznala, da je voda tako pomembna, da je prav, da se jo zapiše v ustavo. Hvala vam v imenu predlagateljev za to. Hvala tudi strokovni komisiji, ki je svoje delo v prvi fazi opravila in v svojem mnenju ugotovila, da je Predlog za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona utemeljen, ter predlaga Državnemu zboru, da predlog sprejme. Bi pa vseeno apelirala na kolegice in kolege. Če ste poslušali mnenje poslanskih skupin, je nekaj nejasnosti glede na vložene amandmaje že na mizi. Upam, da bo postopek v nadaljevanju peljan tako, da bomo vsi skupaj do konca od Nove Slovenije do Združene levice ostali na tem vlaku skupaj; da ne bo zaradi prestiža ene stranke ogroženo vse skupaj. Iskreno si to želim in iskreno upam, da se pri tako pomembni temi, kot je sprememba ustave, poslušamo in da imamo resnično vsi skupaj samo en interes: to je, zaščititi vodo predvsem za naše otroke, naše vnuke in tudi generacije daleč naprej.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Milan Brglez, pripravita naj se mag. Bojana Muršič in mag. Matej Tonin. Izvolite, gospod predsednik.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, kolegi in kolegice! Tudi mene veseli soglasje, ki se danes izraža v Državnem zboru na začetku tega postopka. Seveda je bilo potrebno kar nekaj dela, da smo prišli do sem, in verjamem, da bomo na tem vlaku ostali. Ne gre samo za soglasje političnih sil, ampak mislim, da gre za družbeno soglasje, da je glede naših vodnih virov nekaj treba narediti. Zakaj je takšen položaj? To je prva takšna točka. Zaradi tega ker mislim, da je naloga države, neodvisno od tega kdo vlada v tej državi, da vzpostavi nadzor nad pogoji za razvoj te družbe. Nadzor nad pogoji za razvoj te družbe pa danes pomenijo še zlasti in tudi vključujejo vodne vire, zaradi tega ker voda postaja strateška dobrina. To je nekaj, zaradi česar naj bi – sedaj se vnemajo bolj razprave, ampak prihodnost je negotova – se lahko dogajajo procesi, ki bi bili izven nadzora te države in tudi izven nadzora tega parlamenta, ki kakorkoli že izraža suverenost naše države. Ko govorimo o tem, se takoj postavi vprašanje, ja pa saj koncepti so urejeni že na zakonskem nivoju. Tokrat gre za nekaj drugega. Gre za to, da se dvigne zaščita z zakonske na ustavno raven. To ni nepomembno. Tudi vse tisto, kar je bilo povedano o tem, kako so naravna bogastva do sedaj varovana – vedno so varovana skozi zakon; zakon je relativno preprosto spremeniti, ustavo pa veliko težje. Druga stvar in drugi argument, zakaj je treba brati našo ustavo v celoti, je pa 8. člen Ustave. V 8. členu Ustave mednarodne pogodbe, ki so sprejete, so nad zakoni. Seveda so pod Ustavo, ampak še vedno nad zakoni. Sedaj pa; dokler nismo bili del integracij, še zlasti Evropske unije, na katere smo prenesli izvrševanje dela suverenih pravic, je bil skozi postopek ratifikacije vedno Državni zbor tisti, ki je lahko skozi ratifikacijo premislil, ali bo nekaj dal nad zakonsko ali pa kakršnokoli že drugo ureditev, s tem da je bila navadna večina velikokrat edino merilo, razen tam, kjer je v Ustavi drugače predpisano. Sedaj smo pa v situaciji, ko se lahko nekatere pogodbe, zaradi tega ker se je skozi prenos izvrševanja suverenih pravic izoblikovala lastna pristojnost, še zlasti Evropske unije v pogajanju z vsemi ostalimi, se lahko pojavi situacija, ko pravzaprav te varovalke v pravem času ne bo mogoče vključiti. Zato je postavitev na ustavno raven tako pomembna. To je en del zgodbe. Drugi del zgodbe je naš politični. Mi smo Stranka modernega centra. Stranka modernega centra zagovarja socialno liberalno. Kaj pomeni socialno liberalno – da je skupno in individualno pogojeno drugo z drugim. Ni enega, ki bi imel absolutno prednost pred drugim. Zaradi tega je ta koncept, ki ga poznamo, ga pa nismo postavili zelo jasno na ustavni nivo, brez zakonske osnove – ker zakon ureja vse te pogoje, zaenkrat –; torej javnega dobra, naravno javno dobro kot izhodišče za varovanje naravnih vodnih virov. Zelo zelo pomembna zadeva! Tu gre za nelastniški princip, tudi država si ne sme tega lastiti. Ne gre za preseganje privatno, državno, kakorkoli že gledamo to zadevo, tu je nekaj, kar je nam skupno, brez tega pogoja na daljši rok ne moremo vzdržati. Tisto, kar je iz razprave in kar je iz tistega osnutka, ki je zdaj pripravljen, absolutno jasno, je, da ima raba za oskrbo in za varno pitno vodo prednost pred vsemi ostalimi rabami. In zaradi tega, ker smo bogati z vodo, si lahko omogočamo tudi druge rabe, ampak ta ima prednost. Ne vemo pa, kako se bo zadeva razvijala naprej. Ne poznamo prihodnosti v smislu tega, kako bogati bomo čez 50 let z vodnimi viri in kaj vse bo treba narediti, da bomo to naravno bogastvo, ki ga imamo, ohranili. Tako gre tu spet za previdnostni princip, ki je pri sprejemanju tistih zadev, ki prihajajo iz prihodnosti, pravzaprav najbolj primeren začetek tega, na kakšen način se lahko zavaruješ. Tako se mi to previdnostno načelo zdi zelo pomembno. In, končno, vse to bo pa omogočilo, da bo lahko zagotovljena pravica do varne pitne vode. Ta trenutek se v besedo "varne" ne bi spuščal, ampak čez 50, 100 let bo to koncept. Ta koncept nekateri že uporabljajo, ker niti približno nimajo te kvalitetne pitne vode, kot jo imamo ta trenutek pri nas. In je treba vse to pravzaprav tudi omogočiti. Seveda je ta zadeva v upravljanju države in lokalnih skupnosti, saj država je eno in drugo, nobeden od teh si je pa ne more lastiti in tudi to kot lastnino prenašati naprej, to je pa tudi iz sedanje razprave bilo že zelo jasno razvidno. Torej, kot sem rekel, vesel sem tega soglasja. Povedal sem, zakaj je pomembno glede na ustavno koncepcijo razmerja med mednarodnim pravom, torej med mednarodnimi pogodbami, nad katerimi nimamo več popolnega nadzora, in zakoni pravzaprav ta nivo varovanja postaviti na ustavni nivo, da je ta koncept naravnega javnega dobra zelo pomemben, ker omogoča potem pravico vsakemu do pitne vode. To dvoje je soodvisno in mislim, da je edino pravo. Vsekakor upam, da bo tudi celoten proces – in tudi sam se bom potrudil, da bo celoten proces potekal maksimalno inkluzivno, vključujoč vse, ki jim je mar, da se ta pravica zaščiti na ravni ustave. Hvala.
Besedo ima mag. Bojana Muršič. Pripravita naj se mag. Matej Tonin in dr. Laszlo Göncz.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovana ministrica s sodelavcem, kolegice in kolegi! Po tem uvodnem delu moram reči, da kaj dosti ni dodati. Pa vendar, voda predstavlja najpomembnejšo dobrino, brez katere ni življenja. Vodo potrebujemo za pitje, higieno, rast, razvoj, uporabljamo jo tudi v kmetijstvu, gospodarstvu in še kaj več. Ti vodni viri so neenakomerno in neupravičeno razporejeni med ljudi tako v svetu kot tudi žal pri nas. Nekateri v svetu to vodno dobrino jemljejo kot nekaj samoumevnega, drugje pa se soočajo s pomanjkanjem te vode, kar v najhujših primerih pomeni tudi lahko smrt. Tudi v Sloveniji imamo naselja, v katerih nimajo prebivalci dostopa do zdrave pitne vode, kar nam ne more biti v ponos. Že v prejšnjem mandatu, kot smo slišali iz stališč poslanskih skupin, je bil interes, da se zdrava pitna voda oziroma varna pitna voda zapiše v ustavo. S tem smo nadaljevali zelo intenzivno v tem mandatu in po dobrem letu in nekaj mesecev smo prišli do ključnega momenta, da vpišemo oziroma da pričnemo z ustavno ureditvijo tega člena ustave. Seveda je voda urejena v zakonu, vendar zakonska določila se lahko spreminjajo. Ne glede na to, da je Poslanska skupina SDS navedla, da imamo to urejeno v ustavi, menim, da je treba še bolj konkretno urediti vpis pravice do vode v ustavo. Torej, zgolj ureditev dostopa do pitne vode kot splošne in temeljne pravice v ustavo je edino ključno varovanje pravica do javne oskrbe s pitno vodo. Kaj se želi s tem doseči? S tem se želi preseči morebitno privatizacijo vodnih virov, o kateri sicer delno bi lahko tudi govorili že sedaj, vendar sedaj imamo to urejeno s koncesijo. Slovenija je relativno bogata z naravnimi viri, vendar to ne pomeni, da se lahko obnašamo mačehovsko, ti viri niso trajni in iz vseh analiz kaže, da temu ne bo tako tudi v prihodnje. Klimatske razmere se seveda spreminjajo, zato je tudi v prihodnje pričakovati, da se bomo soočali s pomanjkanjem. Že sedaj se v sušnih mesecih soočamo s pomanjkanjem vode, vendar glede na vso privatizacijo in vse skupaj, kar se dogaja v zadnjem času, je moč slutiti, da bodo veliki koncerni na račun vode želeli pridobiti možnost za monopolne dobičke. Naša infrastruktura je dotrajana, sredstev za obnovo te infrastrukture ni, zato je moč pričakovati, da bo prihajalo in se odločalo, da bosta obnova in upravljanje prehajala v zasebni sektor. Na ta način se bi lahko oblikovale močne korporacije, ki bi krojile prihodnost naše vode in oskrbe s pitno vodo. Privatizacija lahko na ta način močno škoduje varstvu okolja in ljudi, njen cilj pa je večanje dobička vodnih korporacij. Temu je treba odločno reči ne, kar smo pokazale tudi poslanske skupine v današnji razpravi. Glavni problem bi privatizacija pomenila visoke cene vode ali priključkov na privatne vodovode, ki bi s svojimi vlaganji določale samostojno višino cene vode. Ob tem lahko povzamemo tudi to, da imamo ustekleničeno vodo, ustekleničena voda, ki je bistveno bistveno dražja, kot je sedaj, ki priteče po teh vodnih virih oziroma ceveh, zato si marsikateri te vode ne bi mogel privoščiti. Zato je to ključnega pomena, da v ustavo vpišemo in zaščitimo te vodne vire, vsekakor je to ključno in zato podpiram predlog za začetek spremembe Ustave. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Matej Tonin. Pripravita naj se dr. Lázsló Göncz in gospod Janko Veber.
Dober dan, kolegice in kolegi! Gre za predlog, ki mu je težko nasprotovati, ker povejte mi poslanca in poslanko, ki bi lahko nasprotoval temu, da bi državljanom zagotovili dostop do čiste pitne vode. Ga ni! Temeljno vprašanje, v katerem pa se lahko sprašujemo, ali pa je ta vpis dejansko potreben in ali ni že sedanja ureditev ustrezna in primerna in da ni morda ta politična akcija zgolj akcija za mobilizacijo določenih volivcev, ne pa toliko, da bi prišlo do nekih konkretnih sprememb. Ker če pogledate dano situacijo v Sloveniji, boste videli, da ima kar nekaj državljanov še vedno, ali pa več stotin državljanov, še vedno neustrezen dostop do vodnih virov, in to ne zaradi privatizacije, ampak ker javna podjetja, ki upravljajo z vodovodi, ne poskrbijo za infrastrukturo, da bi ti ljudje dostopali do te vode. Če pogledamo nekoliko širše, bi lahko upravičeno dejali, da je Slovenija relativno vodno bogata država, bistvena razlika z nekaterimi afriškimi državami pa tudi azijskimi državami, zato je še toliko bolj žalostno, da še vedno nekateri državljani niti danes, v 21. Stoletju, nimajo dostopa do čiste pitne vode. Zadevo bi tukaj predvsem gledal z drugega vidika; zakaj je temu tako, kje je razlog. Mislim, da smo se stvari lotili z napačne strani, da je ta pritisk za vpis te pravice v ustavo bil zaradi bojazni pred privatizacijo, ki jo dejansko že slovenska zakonodaja onemogoča. Ker če preberete obstoječi Zakon o vodah, ki velja danes, ta v 15. členu piše, da so celinske vode in vodna zemljišča naravno vodno javno dobro. Dokler tega zakona ta parlament ne bo spremenil, teh voda ne bo mogel nihče privatizirati. Torej po domače povedano, govorimo o nečem, kar po danes obstoječi zakonodaji ni mogoče. Vsi tisti, ki ste razpravljali o velikem strahu pred privatizacijo vodnih virov, naj vas pomirim samo s tem, da današnja zakonodaja to onemogoča. Če bi to želeli omogočiti, privatizacijo, bi seveda morali to v tem parlamentu spremeniti. Spremeniti bi morali ti poslanci oziroma ta večina. Če želite, da je to težje, potem nimam problema, da se to zapiše v ustavo, ker za spremembo zakona rabiš navadno večino, medtem ko za spremembo ustave pa rabiš dvotretjinsko večino. V tem duhu in v tem smislu lahko te spremembe podpiram. Dejansko pa danes voda v Sloveniji, hvala bogu, ni privatizirana. Seveda pa imate tudi upravljavce vodnih virov, ki pa so zasebniki. Vam lahko povem dva konkretna primera, ki ju poznam; eden je kamniški vodovod, od koder prihajam jaz sam, tam z vodovodom upravlja zasebno komunalni podjetje, drugi takšen primer je v Laškem. Ampak ti dve podjetji nista privatizirala vodnih virov, ker smo še vedno vsi državljani lastniki teh vodnih virov, ampak imata koncesijo, da s temi viri upravljata oziroma če sem še bolj natančen; na kakšen način bo v Kamniku zasebno podjetje upravljalo z našimi vodnimi viri, je odvisno od tega, kakšno koncesijsko pogodbo bo z njim sklenila lokalna skupnost. Vpliv na koncesijsko pogodbo imajo pa spet ljudje oziroma preko svojih izvoljenih predstavnikov v občinskem svetu. Moje zelo jasno sporočilo bi bilo, da po danes obstoječi zakonodaji privatizacija vodnih virov v Sloveniji ni mogoča, zato bi bilo treba spremeniti zakone in če želimo to kadarkoli v prihodnosti preprečiti, je s tem, da prenesemo ali pa povišamo z nivoja zakona na nivo ustave, da to stvar otežimo. V redu, v tem lahko vidim legitimen in pravilen politični cilj. Da pa bi bili določeni konkretni strahovi že danes realnost, o katerih se govori, s tem se žal ne morem strinjati, ker je treba stvari tudi pošteno predstaviti. Vem, od kod ti strahovi izvirajo. Mislim, da je veliko stvari sproduciranih z dogajanjem zlasti v Afriki, kjer imate multinacionalke, kjer so jim države oziroma tisti parlamenti v afriških državah ne samo dovolili, da z neko koncesijo upravljajo z vodnimi viri, ampak so te multinacionalke postale lastnice teh vodnih virov. V takih primerih je pa to seveda bistven problem in težava. Ampak, kot sem dejal, hvala bogu, da imamo zaenkrat te stvari v Sloveniji mnogo bolje urejene. Še ena stvar, na katero je opozoril predsednik Državnega zbora, ki me je nekoliko presenetila. Ne vem, morda je moje pravno znanje prešibko, ampak izhajam čisto iz načela. Kot je sam dejal, da so mednarodne pogodbe, sprejete mednarodne pogodbe, nad ustavo in nad zakoni in da zato mi sedaj to pravico vpisujemo v ustavo, ker obstaja nevarnost, da bi z neko mednarodno pogodbo te zadeve oziroma upravljanje z vodnimi viri uredili na drugačen način, kar bi bilo lahko problematično za slovenske državljane. To enostavno ne gre skupaj. Če so mednarodne pogodbe nad ustavo in zakoni, potem nam tudi vpis v ustavo popolnoma nič ne pomaga, zdravorazumsko in logično bi jaz tako rekel. Kar se tiče konkretnih stvari, recimo, TTIP je zdaj ena izmed takšnih stvari, kjer so upravičeni določeni strahovi, da bi se s to mednarodno pogodbo določene stvari neprijetno uredile za Slovenijo, morda tudi za upravljanje vodnih virov. Še enkrat bi rad jasno izpostavil, da vse mednarodne pogodbe sprejemamo v tem parlamentu, torej mora ta parlament, domača hiša paziti na to, da ne sprejmemo škodljivih stvari za slovenske državljane. Se pravi, mi smo prvi tisti skrbniki pri sprejemanju mednarodnih pogodb, da tega ne storimo. Ko pa gre za določene prenesene pristojnosti na višji nivo, na nivo Evropske unije, če hočete, smo pa mi del te Unije in mi smo deležniki pri soustvarjanju mednarodnih pogodb, ki jih dela Evropska unija z nekimi tretjimi državami oziroma direktive in uredbe Slovenija soustvarja. Seveda pa za to potrebujemo aktivno zunanjo politiko, tudi aktivno državo na ravni Evropske unije, da pri oblikovanju tovrstnih mednarodnih pogodb s tretjimi državami budno pazi na vse morebitne pasti. Tako poante predsednika Državnega zbora nisem razumel, morda jo bo v nadaljevanju razložil. Da bi vpis te pravice v ustavo pomenil določeno zaščito pred nevarnimi mednarodnimi pogodbami, enostavno ne gre skupaj, če v isti sapi povemo, da pa so mednarodne pogodbe nad ustavo in zakoni. Da ne bo pomote, seveda podpiram vpis te pravice v ustavo. Kot sem dejal, je legitimen način ali pa legitimen političen pristop to, da enostavno s sedanjega zakona, ki privatizacijo vodnih virov onemogoča, dvignemo na višji standard, na nivo ustave zaradi tega, da morebitne vsakršne kasnejše poskuse v kasnejših letih otežimo oziroma preprečimo. Zaenkrat so pa stvari dobro urejene, vsaj kar se tiče zakonodaje. Seveda je pa temeljni problem, da pa tisti, ki upravljajo s temi vodnimi viri, in po Sloveniji je to še vedno velika velika večina javnih podjetij oziroma javnih komunal – sam osebno poznam dve komunali, morda jih kdo pozna več, ena je kamniška, eno je podjetje v Laškem, ki sta zasebni družbi in upravljata s širšo vodno oziroma vodovodno infrastrukturo –, ampak večji del pa še vedno upravljajo javna komunalna podjetja in ta bi bila dolžna zagotoviti infrastrukturo tudi v odročnih vaseh, tudi v odročnih krajih, da bi tudi ti slovenski državljani dobili čisto pitno vodo. Ker nam ne bo popolnoma nič pomagalo, če bomo mi tu s stoodstotnim soglasjem zapisali čisto pitno vodo v ustavo, bo ta pravica zgolj mrtva črka na papirju, če ne bodo lokalne skupnosti, v tem primeru občine, zgradile dolžno in nujno infrastrukturo, da bodo te ljudje lahko prišli do te pitne vode. Vem, kaj bodo rekli župani, ker župani so po zakonu dolžni in odgovorni, da to vodo zagotovijo, da je problem v tem, da se tudi država mačehovsko do njih obnaša pri financiranju samih občin. Da če bi občine imele več denarja, bi tudi vodovodna omrežja in infrastrukturo za zagotovitev čiste pitne vode mnogo lažje zgradile. Sam bi za resnično spremembo na bolje pri naših državljanih rešitve iskal drugje. Mislim, da če bi danes v tem trenutku resnično želeli zagotoviti čisto pitno vodo vsem slovenskim državljanom, potem bi morali predvsem razmišljati, kako povečati določena namenska sredstva slovenskim občinam zaradi tega, da bi lahko zgradile ustrezna vodovodna omrežja. To bi bil mnogo večji doprinos k temu, da imajo slovenski državljani čisto pitno vodo kot pa sam ta vpis v ustavo. Ampak za zaključek, kot sem dejal, da ne bo pomote, jaz to podpiram, da se podpiše zaradi tega, da dvignemo nivo. Imamo pa še marsikaj pred tem za postoriti, da bodo državljani lahko prišli do čiste pitne vode.
Hvala lepa. Dr. Milan Brglez je želel besedo za repliko. Izvolite.
Hvala. Kolega Tonin, žal ste me napačno razumeli. Rekel sem, da je ustava na vrhu, potem pridejo mednarodne pogodbe. Mednarodne pogodbo so pa nad našimi zakoni. Tako je to razmerje absolutno potrebno poznati. Ne gre za to, da bi bile mednarodne pogodbe nad našo ustavo, je pa v razmerju do EU možno nekatere mednarodne pogodbe tudi z začasno uporabo pravzaprav spraviti v delovanje, preden bi mogoče Državni zbor karkoli naredil, in je zapis na ustavno raven napotilo celotni državi, da naredi vse, da se ta nivo, vsaj kar se te pravice tiče, nikakor ne zgodi. To zavezuje vse. Mi smo pa na tej točki tisti, ki igramo vlogo tistega, ki ustavo sprejema in zato je ta nivo ustavne zaščite tako pomemben. Sedanja je takšna, ki to prelaga na zakonski nivo in ta zakonski nivo je pod mednarodnimi pogodbami, pa imeli mi za njih neko možnost ali ne, ampak ustava je pa krona našega pravnega reda in vsi jo moramo spoštovati. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Göncz. Pripravita naj se gospod Janko Veber in gospod Saša Tabaković. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Sam že od začetka, torej od takrat, ko je bil vložen predlog, spremljam to razpravo in to vsebino. Za uvod naj povem, da se že od začetka pojavljata ta dva koncepta oziroma ti dve vprašanji, ali je sedanja ustavna ureditev dovoljšna, da je to vprašanje že urejeno primerno oziroma ali je primerno to nadgraditi. Nedvoumno je, da vsako tako zadevo, vsak tak predlog prejudicira tudi aktualno politično stanje in situacija ali pa torej karkoli, kar je lahko povezano z morebitnimi zlorabami na tem področju – in verjetno je tudi v tem primeru bilo tako –, ampak uvodoma moram povedati, da sem to razumel predvsem kot opozarjanje na strateški pomen pitne vode. Zato sem tudi od prvega koraka najprej poudarjal, da z mojega zornega kota je sprememba ustave nadgradnja sedanje ureditve in sem na stališču tistih, ki podpirajo, da je prav ustavni vidik tisti, kjer moramo to še bolj dosledno postaviti. Seveda, po drugi strani je moč sprejeti tudi razlage, da če gremo prebirat Ustavo in predvsem razlage, da več ali manj je prav ta ustavni nivo že več ali manj zagotovljen, vendar menim, da glede, kot sem že rekel, na strateški pomen vode in na težave, ki se že pojavljajo tudi v našem širšem prostoru [[…]]Ker ne gre samo za Slovaško, kjer so podobne razmere kot so tudi v Sloveniji, tudi v Evropi že imamo težave s pitno vodo; torej je nedvomno, da tudi iz tega elementarnega vidika je ta skrb nekje izražena. Ne bom se spuščal danes v razprave, ki so bile sicer do neke mere začete, v zvezi z morebitno privatizacijo in z zlorabami morebitnimi na tem področju, je pa dejstvo, da se bodo ta vprašanja postavila zelo hitro že pri spremembi zakonov, ki bodo posledica ustavne spremembe. Torej menim, da bo ta prvi korak verjetno narejen – oziroma tudi sam tako ocenjujem, da je neko vzdušje v Državnem zboru, ki prejudicira sam akt spremembe Ustave kot take, vendar bodo pri sprejemanju področnih zakonov s tega vidika pa še zelo tehtne razprave in bodo tudi potrebne te tehtne razprave, da se bo odgovorilo na tista vprašanja, ki se danes pojavljajo še kot vprašljiva. Lahko bi se poglabljali v neke nianse, ki so danes že bile izpostavljena ali pa so bile izpostavljene na Ustavni komisiji, vendar menim, da morda to ohranimo za naslednje razprave. Omenil bi zgolj to, da je strokovna skupina, ki je bila imenovana na Ustavni komisiji, vsaj po moji presoji temeljito opravila svoje delo, je tudi predstavila argumente morebitnega nadnormiranja ali prenormiranja tega področja, tako da je bila čisto dobra podlaga za dejansko razpravo, ampak kar predvsem želim poudariti, je to, da je strokovna skupina pripravila res v tej fazi ustrezno podlago za odločanje o tem vprašanju. Torej bom ta predlog oziroma te predloge podprl predvsem v veri, da se opozori na strateški pomen pitne vode in tudi na to, da pitna voda naj nikoli ne postane osnova za kakršnokoli diskriminacijo ne z gospodarskega, socialnega ali kakršnega drugega vidika, ker žal v določenih primerih in tudi na določenih področjih oziroma območjih sveta se to že dogaja in naj se s tem tudi opozori na ta pomen in na ta vidik. Čisto za konec bi zgolj še poudaril to, da s strogo metodološkega vidika ustavne ureditve in ustave se lahko verjetno tudi postavljajo vprašanja, ali je to dejansko potrebno ali ni potrebno, vendar na tej točki bi se zaustavil. Menim, da je le bolj pomembno, da se to opozorilo na ustavni ravni zapiše in s tem vsi skupaj tudi moralno zadostimo izzivom današnjega časa, ko pa kljub temu žal veliko strokovnjakov ocenjuje strateški pomen pitne vode. Hvala lepa.
Postopkovno gospod mag. Tonin.
Rad bi popravil samo eno napako; državljan Jože Pušnik mi je ravnokar pisal in me opozoril, da z vodo oziroma vodooskrbo v Laškem nič več ne upravlja Pivovarna Laško, ampak Komunalno podjetje Laško. Se opravičujem.
Besedo ima gospod Janko Veber. Pripravita naj se gospod Saša Tabaković in mag. Andrej Šircelj.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Glede na to, da poteka danes razprava v dveh fazah oziroma bo potekala, če bo sprejet sklep z dvotretjinsko večino glasov, da se začne postopek za spremembo Ustave, želim najprej govoriti v tem prvem delu prav o razlogih, zakaj je treba začeti postopek za spremembo Ustave. Dejstvo je, da 70. člen Ustave zelo ohlapno ureja to področje in govori o tem, da zakon določi, da smejo naravna bogastva izkoriščati tudi tuje osebe in določi pogoje za izkoriščanje; torej ta zakon. Torej zelo odprt člen v Ustavi, ki pa lahko postane lahek plen predvsem v mednarodnih finančnih institucijah, ki jih predstavlja tako imenovana, lahko rečem zloglasna trojka: Evropska centralna banka, Mednarodni denarni sklad in Evropska komisija. Namreč, ne glede na pravni red v posamezni državi, si ta trojka vzame pravico in določi pogoje, pod katerimi je treba, recimo, ali sanirati bančni sistem ali, v tem primeru, dodeliti koncesijo zasebni korporaciji, ki bo seveda upravljala potem z vodnimi viri. Treba je spomniti, ta postopek se je v Sloveniji začel tudi zaradi tega, ker se je 2 milijona državljank v Evropi uprlo temu principu, ki ga je sprožila imenovana trojka, zato da bi prišle do koncesijskih pogodb tudi največje svetovne korporacije. Problem je v tem, ko dobijo tako koncesijo, praviloma dvignejo ceno vode in znižajo raven stroškov upravljanja z vodovodnim omrežjem samo z enim razlogom – čim večji profit, čim višji profit. Drugo pa je seveda, ali imajo ljudje sploh denar, da si sploh lahko kupi tisti deci ali liter vode; in to je vprašanje, ki ga moramo rešiti z vpisom, s spremembo ustave. Zato bom seveda podprl ta postopek za spremembo ustave in tudi praktični primeri, ki jih imamo v svetu dokazujejo to tezo, ki sem jo predstavil; namreč zgolj profit je tisti, ki je narekoval, da se podeljujejo koncesije in da ne upravljajo z vodnimi viri državna javna podjetja ali pa lokalna javna podjetja. Ti principi so tudi obrazloženi v samem predlogu za začetek spremembe ustave in naj samo navedem, nekaj podobnega se je zgodilo v Grčiji v Solunu in v Atenah, kjer je korporacija Suez odkupila delež solunskega vodovoda, voda je postala nevarna za zdravje, bistveno dražja, v Parizu ravno tako – bistven dvig cene vode – in Barceloni ravno tako dvig cene vode in problem združevanja vodovodnega sistema v Bolgariji in podobno in tako naprej. Če želimo dejansko zaščiti in omogoči pravico do vode vsem v Sloveniji, je potrebno spremeniti ustavo, zato bom podprl začetek spremembe Ustave na to temo. Hvala.
Besedo ima gospod Saša Tabaković. Pripravita naj se mag. Andrej Šircelj in gospa Irena Grošelj Košnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovano ministrstvo, spoštovani kolegice in kolegi! Tudi sam se pridružujem misli in v resnici sem vesel, da velja danes v Državnem zboru med različnimi poslanci neki širši konsenz o tem, da se uporaba varne pitne vode zapiše v ustavo kot nekaj, kar je naša skupina neodtujljiva dobrina. Če govorim s perspektive liberalnega človeka, torej nekoga, ki politično pripada socialno-liberalni struji, moram poudariti, da globo verjamem, da lahko posameznik razvije neke svoje ustvarjalne in svobodomiselne v resnici potenciale šele takrat, ko ima zagotovljeno neko osnovno dispozicijo, nek osnoven civilizacijski okvir svojega življenja, med katerega spada zagotovo tudi pravica do varne pitne vode. Danes v resnici pravzaprav počnemo prav to, da se s konsenzom odločitve zapisa v ustavo v resnici definira, kaj ta okvir je. Mislim, da je zagotovo danes to prva stopnica k bolj progresivni in pa razsvetljeni sobivanjski politiki in sem v resnici vesel, da sem kot poslanec SMC danes del tega procesa. Tudi zato, ker gre za spremembo v smislu skrbi za prihodnost in vizijo naše skupnosti, ki ni izključno vezana na ta mandat oziroma sklic Državnega zbora. V Poslanski skupini SMC smo s koaliciji vložili amandmaje, ki so bili na samem delovnem telesu tudi potrjeni, so pa zagotovo pomembni z vidika, da so bili naši amandmaji usklajeni tako s stroko kot tudi civilno iniciativo, izključno zato da se zaobjame čim širši kontekst, kako si kot družba zaščito vode tudi predstavljamo. Vsi življenjsko potrebujemo vodo, zato so tudi amandmaji šli v tej smeri, da naravni vodni viri, ki služijo prednostno in trajnostno oskrbi prebivalstva z varno pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev, da pa v tem delu niso tržno blago. To je zelo pomembno, ker pomeni, da je varna pitna voda na razpolago prebivalcem oziroma gospodinjstvom. Hkrati pa – to moram poudariti – se s to spremembo ne posega v svobodno gospodarsko pobudo. Je pa res, da gospodarska raba ne sme ogroziti naravnega vodnega vira za oskrbo prebivalstva. Tako se bo voda še naprej uporabljala za gospodarske namene, torej za prehrambene, energetske, rekreativne namene, hkrati pa se preprečuje, da bi si kdo naravne vodne vire olastninil. Na ta način se zagotavlja, da kadar zasebni lastniki oskrbujejo prebivalstvo z vodo, ne bi šlo pri tem za zasledovanje nekih, kako bi rekel, dobičkarskih interesov. To pomeni, da se bo s spremembo oziroma dopolnitvijo Ustave Republike Slovenije oskrba z varno pitno vodo lahko zagotavljala samo preko neprofitne javne službe pod okriljem države oziroma občin. Dodal bi še, da nas ta sprememba zavezuje k varovanju javnega interesa in varovanju naših naravnih bogastev. Dodal bi še to, kot smo že v stališču poslanske skupine povedali, da podpora zapisu pravice do varne pitne vode v ustavo nikoli ni bila vprašanje in da tega pomembnega dejstva nismo spoznali na pobudo predlagatelja, kot se rado podtakne, ampak smo se k temu zavezali že v koalicijski pogodbi. Je pa res, da je bil za nas ključen tudi način zapisa, ker smo enostavno želeli slediti cilju, da bo pravica do pitne vode pod enakimi pogoji dostopna vsakomur, kar pomeni, da sledimo liberalni politiki Stranke modernega centra. Za konec bi se vseeno dotaknil izjav gospoda Horvata iz Nove Slovenije in gospoda Grimsa iz Poslanske skupine SDS, ki pravita, da bi bilo najbolje, če bi lahko svet, ki nas obdaja, sledil nekim postulatom zdravega razuma in normalnosti. Seveda se s tem popolnoma strinjam, je pa res, da živimo v svetu, kjer si vsak po svoje predstavlja, kaj zdrav razum je in kaj je normalnost. Tako bom danes predlog za spremembo Ustave podprl in želim spremembi v tem procesu nadalje vso srečo. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Andrej Šircelj. Pripravita naj se gospa Irena Grošelj Košnik in gospod Andrej Čuš.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica! Ko danes razpravljamo o vodi, mislim, da za nikogar ni sporno, da je voda strateška dobrina. Žal je ta strateška dobrina pomembna za cel svet, vendar je tu treba povedati, da se je poraba vode v zadnjih 300 letih na svetovni ravni povečala za 35-krat in poraba vode v 20. stoletju narašča 2-krat hitreje kot prebivalstvo. Kar z drugimi besedami pomeni, da je voda kot strateška dobrina vedno bolj omejena in ne nazadnje ima vedno večjo vrednost. Slovenija je dežela, ki ima dovolj pitne vode, ki ima dovolj vode in ni nobene nevarnosti, da bi se v naslednjih desetletjih pitna voda omejila. Menim tudi, da že sedanja ustava in sedanja zakonodaja nudita ustrezno zaščito za to, da bi se poraba vode oziroma sama voda kakorkoli izkoriščala za kakršnekoli drugačne namene. Ne nazadnje, ob primerjavi cen, ko govorimo o cenah vode, pri čemer je mišljena ustekleničena voda, o izkoriščanju in tako naprej, je pa, žal, Slovenija med tistimi državami, kjer je cena te vode precej visoka tudi v primerjavi z nekaterimi drugimi državami pa tudi v primerjavi, če želite, z afriškimi državami. Tako bi tukaj glede cene, in seveda tega, čigava lastnina je in koliko je izkoriščanje, tukaj mislim, da te teze ne držijo. Tudi glede te skrbi, da bo voda postala predraga in tako naprej – mislim, da že danes je dejansko predraga. Drugo pa je upravljanje s to vodo in če gledamo na povprečno porabo v Sloveniji, potem glede na omejenost te dobrine lahko rečemo, da verjetno upravljanje in skrb in varčevanje na drugi strani v tem primeru ni zadostna in ne nazadnje tukaj tudi že obstoječa industrija ali obstoječi lastniki bolj stimulirajo to porabo vode kot ne. Navsezadnje tukaj imamo določene analize, določene ocene, koliko vodo porabi povprečen prebivalec, koliko je poraba vode na osebo, gospodinjstvo in tako naprej. Če jo zaužije od 2 do 3 litre, je pa poraba za vse ostalo približno 150, če ne celo 250 litrov na dan. Verjetno to upravljanje skrbi in seveda skrbi tudi upravljanje, koliko pitne vode se uporabi za hlajenje industrijskih objektov, za hlajenje elektrarn, atomske elektrarne in tako naprej. Ti podatki so zaskrbljujoči glede samega upravljanja tudi danes. Ocenjujem, da se ne najbolje upravlja s to vodo. Tudi danes. In tudi glede na to, da obstaja vedno večja omejitev te vode tudi pri nas, še bolj pa seveda v svetu, kjer 1,2 milijarde ljudi nima zagotovljene pitne vode. Zaradi tega je sedanje stanje, mislim, dovolj dobro, če se bo to vpisalo v Ustavo kot posebna določba, bo napisano, mislim pa, da prevelike skrbi in predvsem strašenja z nekimi multinacionalkami, z nečim, kako nas bo nekdo zaradi tega postavil v nek drugorazredni položaj, kako bodo multinacionalke prišle sem in tako naprej, ne sme postati informacija, ki bo pomenila: tujci ne hodite v Slovenijo, ne tako ne drugače. Tukaj v bistvu gre, oprostite, tudi v današnjih razpravah, za precejšnje strašenje pred tem, da bi tujci sploh prišli v to državo, zaradi tega da bi karkoli tukaj delali, naredili in tako naprej. Mi smo vseeno del Evrope, smo del sveta in te razprave in ta stališča niso namen temu, da bomo pregnali vse tujce. Saj nekateri ste jih že veliko, pa bodite že s temi zadovoljni, pa v imenu nacionalnega interesa, v imenu vsega tega, nekih drugih interesov, parcialnih interesov, domačih interesov. Zaradi tega mislim – poglejte, izkoriščanje te razprave za to, da se preganja tujce in da se jim vnaprej pove, da naj ne pridejo sploh v Slovenijo, kakorkoli, ker ne bodo dobili niti vode, ni na mestu. Vsi delimo vprašanje glede skrbi vode, glede upravljanja z vodo, ne pa zaradi tega, da bomo še bolj zaprti ali pa da nas enostavno tudi tujci ali pa, če želite, mednarodne organizacije in trojka, o katerih se v povezavi s tem toliko govori. Glejte, mislim, da glede tega ni nobene nevarnosti. Seveda spoštujem vse tiste, ki gojijo dejansko skrb za vodo. Bi pa tukaj omenil, da v tej razpravi oziroma tem besedilu za spremembo ustave se pojavlja nek nov izraz, ki lahko naredi precejšnje težave pri pravnih razčlembah posameznih besed, to je "varna pitna voda". Pozanimal sem se in stroka nima razčiščenih pojmov o tem, kakšen pojem je "varna pitna voda" in kaj to dejansko pomeni. Tudi v svetovnem pogledu imamo pitno vodo in nepitno vodo. Jaz bi polagal na srce vsem tistim, ki boste delali na tem besedilo še naprej, da se te zadeve razčistijo, da ne bo kasneje prišlo do različnih nesporazumov. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Irena Grošelj Košnik, pripravita naj se gospod Andrej Čuš in mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala, predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Tudi sama sem vesela, da slišim dokaj enotna mnenja o tem, da je treba pravico do pitne vode in pitnih virov spraviti na višjo raven zaščite, se pravi z zakonskega nivoja na ustavni nivo, in bom zato tudi sama takšen predlog sprememb ustave seveda podprla. Imamo srečo, da živimo v deželi, ki je zelo vodnata in da imamo dobre in kakovostne vodne vire in skorajda večini prebivalstva je pri nas samoumevno, da pitna voda priteče iz pipe. Srednjeročno strokovnjaki opozarjajo, da se lahko pri nas nivo podtalnice, ki že sedaj se nekoliko, vendar vztrajno znižuje, da se lahko ta trend nadaljuje in da bo tudi v svetu vedno manj primernih vodnih virov za oskrbo prebivalstva v primerjavi s potrebami. Takšen srednjeročni trend seveda povzroča, da imajo gospodarske družbe in korporacije pri tem velike težnje, da bi vstopile na ta trg, da bi voda postala tržno blago. Na tem področju, kljub temu da se sama zavzemam za svobodno gospodarsko pobudo, mislim, da je na tem področju potrebna velika previdnost. V državah, kjer so začele upravljati z vodo zasebna podjetja in korporacije, se je namreč pokazalo, da se je kakovost vode znižala, da so se v večini primerov cene zvišale in da je bilo vlaganje v infrastrukturo zelo omejeno in se je zato seveda kakovost zmanjšala. Podobne težnje smo lahko pred kratkim spremljali tudi v poskusu v Evropi, da bi se v storitve oskrbovanja z vodo enakopravno vključevali tudi zasebni pobudniki. To je preprečila državljanska pobuda, saj je peticijo proti takim nameram podpisalo skoraj dva milijona državljanov in zaenkrat voda v Evropski uniji še ni smatrana kot blago. Zato bi še enkrat poudarila, da je treba biti na tem področju zelo previden in zvišati nivo zaščite na ustavno raven. Pravni strokovnjaki so sedaj mnenja, da je sedanja ustavna ureditev pri nas precej liberalna, da omogoča širok prostor za uveljavljanje koncesij in prepušča tudi možnost oskrbe zasebnim pravnim ali fizičnim osebam. Če k temu dodamo še mednarodne pogodbe, ki so nad našimi zakoni, ki sicer primerno ščitijo vodne vire in oskrbo z vodo, je to še en razlog, da takšno spremembo ustave podpremo. Vesela bi bila in tudi v SMC si prizadevamo, da bi z oblikovanjem nadaljnjega besedila teh sprememb dosegli predvsem cilje, da bo voda opredeljena, in vodni viri, kot naravno javno dobro, da ima vsak pravico do pitne vode, da vodni viri prednostno služijo oskrbi s pitno vodo – torej ta oskrba ima veliko večjo težo kot oskrba za industrijo in za gospodarstvo, še posebej to pride v poštev takrat, če bi začeli vodni viri se zmanjševati – in da z vodo in vodnimi viri upravlja neprofitna javna služba. Mislim, da bomo sposobni oblikovati nadaljnja besedila v tej smeri, da bodo ti cilji doseženi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar, pripravita naj se gospe Marija Bačič in gospa Marjana Kotnik Poropat. Izvolite, gospa.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke, poslanci, gospa ministrica! Slovenija je bila in je, podobno kot tudi druge države, po vstopu v Evropsko unijo izpostavljena zahtevam mednarodnih finančnih institucij po liberalizaciji trga storitev, in sicer Evropske centralne banke, Mednarodnega denarnega sklada in Evropske komisije, torej zloglasne trojke. Zahteve po privatizaciji različnih oblik storitev, tudi vode, na primer v obliki podeljevanja koncesij zasebnim podjetjem, so razvidne iz predloga direktiv Evropskega parlamenta in Sveta o podeljevanju koncesijskih pogodb. Včeraj smo v odgovoru na poslansko vprašanje o Luki Koper slišali, naj bi podelitev koncesije zasebniku za opravljanje javne službe ne bila privatizacija. To seveda ne drži. Stroka pravi, da je podeljevanje koncesij le ena izmed oblik privatizacije in načrtovane koncesije pri Luki Koper so v primeru realizacije teh koncesij njena privatizacija. Seveda napačna odločitev, saj bi se moral drugi tir graditi le z javnimi sredstvi, s čimer bi se prihranilo okoli pol milijarde evrov. Znano je, da je zloglasna trojka zahtevala privatizacijo vode v Grčiji, Španiji in na Portugalskem. Tam, kjer so oskrbo z vodo liberalizirali, privatizirali in komercializirali in je skrb za opravljanje te službe prešla v zasebne roke, so se zvišale cene pitne vode, kakovost oskrbe z vodo se je znižala, znižale so se tudi investicije v vodovodno omrežje, povečali pa so se dobički novih upravljavcev. Privatizaciji vode so se pred leti uprli prebivalci Evropske unije, saj je več kot 2 milijona prebivalcev podpisalo peticijo o pravici do vode. Gibanje je bilo uspešno, saj je zaradi njega Evropska komisija iz direktive izključila liberalizacijo storitev na področju vode. Kaj bo v prihodnje z liberalizacijo vode v Sloveniji, je zato odvisno predvsem od nas samih. Veseli me, da so v duhu teh dogajanj v letu 2013 Državni svet, kasneje pa še ostali predlagatelji, podali pobudo za spremembo ustave, s katero bi tudi v Sloveniji zavarovali pitno vodo oziroma vodo, ki naj prednostno služi oskrbi prebivalstva preko nepridobitne javne službe. Ob tem je treba poudariti, da je Slovenija v preteklosti sama pospešeno liberalizirala številne storitve, tudi zdravstvo, socialo, šolstvo, v okviru šolstva predvsem visoko šolstvo, in tudi storitve z vodo. Koncesije za vodo je začela podeljevati leta 1993 z Zakonom o gospodarskih javnih službah. Tako je dopustila zasebnemu kapitalu poseg v vodne vire in udeležbo zasebnega kapitala brez ustreznih omejitev. Z Zakonom o vodah je dopuščeno izkoriščanje vodnih virov vsaki občini brez ustreznega nadzora in brez omejitev, tudi za oskrbo s pitno vodo s pomočjo koncesij, ki so bile podeljene zasebnikom. To pa velja tudi za tujce, saj pravila Evropske unije zahtevajo nediskriminatoren pristop do trga drugim državam. Nikakor se ne bi smelo še naprej dopuščati privatizacijo vodnih virov, zato se zavzemam za prepoved privatizacije vodnih virov in menim, da bi morali v Ustavi poleg predlaganega še določiti, da so nadzemne in podzemne vode z vsemi vodotoki v lasti Republike Slovenije. S tem bi lahko še močneje zavarovali interese Slovenije na področju vodnih virov. Neustrezen je tudi trenutni nadzor nad koncesijami, kar omogoča črpanje vode mimo določb koncesijske pogodbe, neustrezna je tudi možnost pretiranega izkoriščanja vodnih virov, saj gre glede na informacije stroke pri vodah za le delno obnovljivo naravno bogastvo. Ustavnemu zakonu morajo slediti hitre spremembe zakonodaje, s katerim se bo med drugim poskrbelo za izvedbo ustavnih določb, pa tudi za ustrezen nadzor in regulacijo tega področja. Seveda se postavlja vprašanje, kako zanesljivo je s predlagano vsebino 70.a člena Ustave varovanje slovenskih vodnih virov. Ali bo, na primer, realizirana določba, po kateri ima vsakdo pravico do varne pitne vode? Praksa namreč kaže, da imamo v Ustavi zapisanih precej dobrih določb, s katerimi želi Slovenija varovati pravice ljudi, tudi človekove pravice. V praksi pa se te določbe ne izvaja ustrezno. Tako na primer piše v 2. členu Ustave, da je Slovenija pravna in socialna država, pa vendar vemo, da so v praksi velike težave tako na področju zagotavljanja pravne varnostni državljanov kot tudi pri zagotavljanju socialne varnostni prebivalstva. Poglejmo si še 11. člen Ustave, ki določa, da je v Sloveniji uradni jezik slovenščina. Pa vendarle obstoječi 8. člen Zakona o visokem šolstvu evidentno krši Ustavo v določbi, po kateri država univerzam financira programe, v okviru katerih slovenski profesorji na univerzah predavajo slovenskim študentom v angleškem jeziku. To je dovoljeno, kadar univerza izvaja enak program tudi v slovenščini. V petek pa bomo obravnavali novelo omenjenega zakona, ki gre v izrinjanju slovenskega jezika iz visokošolskega študija in s tem slabšanju kakovosti študija še dlje, saj bo takšna deviacija možna že, če ima univerza nek primerljiv program, ki se izvaja v slovenskem jeziku. Skratka, v praksi imamo zakonske določbe, ki negirajo določbe Ustave, Slovenci pa vso to liberalizacijo, privatizacijo in komercializacijo, ki jo poganja pohlep, mirno uveljavljamo v praksi. Pobudniki liberalizacije se običajno pri zagovarjanju svojih finančnih interesov sklicujejo na svobodno gospodarsko pobudo, internacionalizacijo in podobno. Težave imamo, ker smo državo zadnjih 25 let prepustili tistim, ki si prizadevajo predvsem za lastne interese. Ob vpisu pozitivnih določb v ustavo, ki jih bom seveda podprla, bo zato za realizacijo določb potrebna bistveno večja angažiranost tistih, ki nam je mar za skupno dobro. Sicer se lahko dobri nameni spremenijo v sprevržene prakse, ki sem jih nekatere pravkar tudi omenila. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Bačič. Pripravita naj se gospa Marjana Kotnik Poropat in gospod Danijel Krivec. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, ministrica in vsi prisotni! Danes govorimo o zelo pomembni dobrini, in sicer o pitni vodi. Prav gotovo se vsi zavedamo, da je voda nujna za življenje, včasih celo bolj kot hrana, zato mora biti dostop do vode temeljna in splošna pravica vseh državljanov. Zavedati se moramo, da voda ni samo vitalna dobrina, do katere imamo vsi pravico, pač pa da postaja pitna voda vse bolj redka dobrina. Nekatere države se že srečujejo s pomanjkanjem vode, na primer beremo, da v severnem Maliju se zjutraj zbudijo ljudje v skrbi, kje in kako bodo našli vodo. Naša država se s tem pomanjkanjem na srečo še ne srečuje, vendar je pa zapis pravice do pitne vode v ustavo pomembno sporočilo vsem uporabnikom tudi pri varčni porabi vode. Slovenija, ki ima privilegij, da iz skoraj vsake pipe teče pitna voda, bi bila z zapisom te pravice v ustavo ena prvih držav, ki bi to storila na takšen način. Veliko ljudi še vedno brez občutka troši pitno vodo tudi za zalivanje vrtov, pranje avtomobilov tudi po raznih pozivih v suši, ko varčujemo z vodo. Kot ena izmed najbolj vodnatih držav v Evropi se moramo vsi zavedati, da je kakovostna pitna voda privilegij, ki ga je treba ohraniti. Menim, da mora v Sloveniji vsakdo imeti pravico do pitne vode. Zagotoviti moramo, da vodni viri služijo prednostno in trajnostno oskrbi prebivalstva ter da vodni viri, ki služijo tem namenom, niso tržno blago, ampak so namenjeni za skupno dobro. Zato je za zaščito te dobrine, ki mora biti dostopna vsem prebivalcem, nujno, da je tudi z Ustavo varovana. Ker se zavedam pomembnosti pitne vode, bom postopek spremembe Ustave tudi podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat, pripravi naj se gospod Danijel Krivec, za njim pa gospod Simon Zajc. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci, spoštovana ministrica, državni sekretar! Danes obravnavamo izredno pomembno pravico, pravico slehernega državljana oziroma slehernega človeka do zagotavljanja zdrave, čiste pitne vode in o vpisu te pravice v Ustavo Republike Slovenije. Sama sem sopodpisala ta predlog za začetek postopka za dopolnitev Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona. Menim namreč, da je ta temeljna pravica, pravica do pitne vode, tako pomembna, da jo je treba vpisati v ustavo. Vpisati v ustavo zato, kot smo že slišali danes večkrat in bom ponovila, ker je ustavo težje spreminjati kot zakon. To je zelo pomembno. Za spremembo ustave potrebujemo dve tretjini vseh glasov poslancev Državnega zbora, medtem ko zakon, ki danes to pravico sicer zagotavlja, lahko sprejmemo s spremembo zakona z navadno večino poslancev v Državnem zboru. In to je bistvena razlika. Kot sem že rekla, pravica do pitne vode je temeljna osnovna pravica vsakega človeka in zato mora biti zapisana v Ustavi. In sicer zato, da se s tem zagotovi vsakomur pravica do pitne vode, da se zagotovi trajnostna oskrba prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev ter da se vodni viri, ki služijo oskrbi prebivalstva s pitno vodo, zaščitijo v tem smislu, da ne postanejo nikoli tržno blago. To se mi zdi zelo pomembno. Pa poglejmo, kako to pravico do pitne vode urejajo mednarodni akti. Izrecne pravice do pitne vode nimamo zapisane v nobenem mednarodnem aktu. Pravim izrecne pravice. Tudi ne v nobeni mednarodni pogodbi in nobeni uredbi Evropske unije. Pač pa je mogoče to pravico do pitne vode izpeljati iz Splošne deklaracije o človekovih pravicah, ki pravico do vode ne omenja direktno, govori pa o pravici do življenja in pravici do ustreznega življenjskega standarda, zdravja, stanovanja in hrane. Organizacija združenih narodov je sprejela več dokumentov. Med njimi tudi Agendo 21 o varstvu vodnih virov, kakovostne pitne vode in o vodnem ekosistemu. Govorim agendo. Generalna skupščina Združenih narodov je leta 2010 sprejela še Resolucijo o pravici do čiste pitne vode, pri tem pa pripominjam, da gre za resolucijo, ki ni obvezen mednarodni akt. Zaradi zahteve mednarodnih finančnih institucij, tudi o tem smo že danes slišali, tako imenovane trojke, to so Evropska centralna banka, Mednarodni denarni sklad in Evropska komisija, se je v Evropi okrepil pritisk, da se liberalizira trg storitev in med njimi tudi oskrba s pitno vodo, ki naj bi jo na podlagi koncesij opravljala tudi zasebna podjetja. In tu vidim problem. Kot primer bom navedla zadevo, ki se dogaja v Ruandi, kjer je multinacionalka Nestle zakupila vodne vire in je prišlo do velikih sprememb. Ljudje delajo pri tej multinacionalki za majhen denar, vodo morajo pa drago plačevati. Opozorila bi še na to, da si lahko ta film, ki je bil predvajan na RTV Slovenija, ogledate in boste vsi, ki vas to področje zanima, bolje informirani, zakaj je tako potrebno, da preprečimo, da bi se tudi v Sloveniji multinacionalke kadarkoli lahko polastile vodnih virov. Ko je Evropski parlament obravnaval predlog direktive, so tudi poslanci iz Slovenije sprejemali določena stališča v zvezi s tem. In tu bi navedla stališče Iva Vajgla, ki se zavzema za pravico do pitne vode za vse, in na drugi strani nekaterih drugih poslancev, ki jih ne bi poimensko navajala [[…]]Ali pa jih navedem, na primer, gospod Zver je imel intervju, v katerem je menil, da ne bi bilo nobene razlike, če bi omogočili, da se liberalizira izkoriščanje pitne vode, ker bi to zagotovili na nek način. Medtem ko je Mazej Kukovičeva takrat povedala, da se pa ona s tem ne strinja, pač pa zagovarja dejstvo, da ima vsak človek od rojstva do smrti pravico do zdrave, čiste in kvalitetne pitne vode. Toliko o tem, kaj se je dogajalo v Evropskem parlamentu. Ugotovljeno je tudi, da skoraj nobena država nima pravice do pitne vode vključene v ustavo. S tem se enostavno države niso ukvarjale, ker pač ni bilo potrebe, ni bilo nobenih skrb vzbujajočih pritiskov na pitno vodo, da bi bilo to potrebno. Vendar, kot sem že prej omenila primer Ruande, je zadeva zelo problematična, kapital oziroma zasebna kapitalska podjetja, te korporacije so tudi tu ugotovile, da je to lahko velik vir dohodka, in zato se trudijo, da bi izkoriščale v svoj prid vodne vire. Iz podatkov, ki smo jih dobili v gradivu, je razvidno, da sta, na primer, Republika Južna Afrika in Urugvaj primera, ki imata to pravico zapisano v ustavi. Pri tem bi opozorila na to, da je v Urugvaju prišlo do tega vpisa na podlagi referenduma, ki so ga izvedli leta 2004. Tako se tudi v drugih državah državljani zelo zavedajo, kaj pomeni ta pravica do zdrave pitne vode. No, v Indiji pa na primer je ustavno sodišče to pravico do čiste pitne vode vključilo v ustavo. Tako zelo različni so primeri. Ponavljam, jaz podpiram ta predlog za vpis te pravice do pitne vode v našo ustavo in zato bom podprla sklep za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona ter stališče o osnutku ustavnega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danijel Krivec. Za njim naj se pripravi gospod Simon Zajc in gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Tudi sam nimam neke posebne težave, da se ta pravica na nek način vpiše v ustavo, vendar vse te današnje razprave in tudi razprave, ki smo jih imeli na Ustavni komisiji, kažejo, da to ni tako enostavno, kot si nekateri predstavljajo, in ravno današnje obrazložitve temu še kako pritrjujejo. Zdaj smo slišali s strani koalicija, da je očitno v Sloveniji največji problem pitna voda, ukvarjajo se z Urugvajem, Južno Afriko, ki imata sicer to v ustavi, ampak pozabijo povedati, da imata tudi največ problemov z oskrbo s pitno vodo. Istočasno povedo, da nobena druga država niti v Evropi niti širše tega nima zapisanega v ustavi in res me skrbi, če je na strani koalicije res ta pitna voda največji problem v Sloveniji poleg vsega ostalega. To, kar danes poslušamo, je res zelo zanimivo; Ruanda, Mali, ne vem, ali se bomo ukvarjali tam tudi z vsemi vojnimi dejanji, ki se odvijajo nonstop. Ne vem, predlagam, da se koalicija ukvarja z realnimi problemi, ne pa s pitno vodo, ki je v naši državi hvala bogu tudi zaradi primerno sprejete zakonodaje in izvajanja s strani vseh dosedanjih ministrstev, tudi sedanje ministrice, na zelo visokem nivoju. Dejansko smo, kar se tiče vodne oskrbe, prvi v Evropi, če ne prvi na svetu glede kvalitete, glede dostopnosti, glede vsega. In vse, o čemer ste vi govorili, je že zapisano v zakonodaji, ki smo jo na nek način harmonizirali z evropsko zakonodajo, nekatere stvari imamo pa še bistveno, bistveno bolj strogo zapisane kot ostali. Govorili ste o tem, da je treba vodo najprej zagotoviti za oskrbo gospodinjstev in tako naprej. To že zdaj stoji v zakonodaji. Kadarkoli pride do omejitve pitne vode oziroma pomanjkanja vode, se najprej omeji gospodarska izraba. Upam, da živite v kakšni občini, kjer pride občasno do pomanjkanja vode, in točno veste, kaj je obvestilo komunale. Najprej se zaprejo gospodarski subjekti, prepove se zalivanje, prepove se gospodarska izraba vode in tako naprej. To imamo že vse rešeno, vi pa govorite, kot da bi z lune padle in da je to največji problem te naše države. Jasno, da pitna voda je prednostno za oskrbo gospodinjstev in ostalega, to imamo zapisano v zakonodaji. Veliko se ukvarjate s koncesijami in z ostalimi stvarmi. Vodni viri so že zdaj v naši ustavi, v naši zakonodaji zapisani kot javno dobro, noben vodni vir ni sprivatiziran. Če mešate koncesijo in privatizacijo vodnega vira, potem si kakšno stvar tudi bolj podrobno poglejte. Koncesijo je imel prej uporabnik, ki je bil verjetno, vi ves čas greste na zadevo okoli Uniona in Laškega, pa mogoče še kakšnih, ki imajo v gospodarski izrabi posamezen vodni vir, ampak prej je bil en gospodarski subjekt, zdaj je drug gospodarski subjekt, ki črpa to vodo v skladu s pogodbo, ki jo je podpisal z Ministrstvom za okolje in prostor, ki mu je podelilo in količino in čas črpanja, in ko bo to izteklo, bo moral zaprositi za novo koncesijo. Ne vem, kje vi vidite te strahove, da se bo zadeva na nek način razvrednotila. V tej razpravi veliko stvari prelagate, prenašate dejansko na državo, na ministrstvo, na Vlado, ker govorite, da je za oskrbo prebivalstva s pitno vodo neposredno zadolžena država. Če bo to zapisano v ustavi na tak način, kot ste vi tukaj zapisali, po moje bo večina lokalnih skupnosti z veseljem prenesla upravljanje na državo oziroma verjetno v izvedbenemu delu Ministrstvu za okolje in prostor. S tem, ko bo to napisano v ustavi, bo država zadolžena, da poenoti cene vode po vsej Sloveniji, da zagotovi vodo vsem prebivalcem, tako kot pišete v tem členu, in ta dikcija "ali pa prenese lokalnim skupnostim", pač ne bo veljala, ker nobena lokalna skupnost ne bo tako neumna, da bi te obveznosti prevzela, če si jih je v ustavi naložila država. Država si je v ustavi naložila tudi zaščito premoženja prebivalstva, pa v primeru vodotokov vemo, kako to funkcionira. Mislim, da se nobeden državljan še ni odločil, da bi tožil državo takrat, ko mu odnese privatno zemljišče zaradi neizvajanja poplavne varnosti in podobno. Tudi to je zapisano v ustavi, pa se ne izvaja in vi si sedaj predstavljate, da bo ena taka dikcija rešila vse te probleme, ki jih dejansko ni v Sloveniji; saj v tem je problem. Vi navajate primere Afrike in nekih držav, kjer so mogoče res težave, ampak so težave na vseh drugih področjih in ne samo na vodo oskrbi. Kar se mene osebno tiče, mogoče glede na to, da v ustavi ni eksplicitno zapisano, tako kot ni tudi pravica do čistega zraka ali do nekih drugih pravic, ki so neke življenjske nuje, vidim mogoče vpis neke dikcije, da ima vsakdo pravico do varne pitne vode, vsa ostala solata, ki je tukaj predvidena, pa bo povzročila po mojem mnenju veliko težavo pri izvajanju te pravice, ki bi jo želeli opisati.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Simon Zajc. Pripravita naj se gospod Battelli in mag. Bratušek. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Kaj je cilj te spremembe, kaj je namen te spremembe? Cilj te spremembe oziroma tega dodatka v ustavi je to, da tudi čez 30 let, ko bo Slovenec odprl pipo, ga ne bo skrbelo, da bo zatem pristal na oddelku za zastrupitve, in se ne bo držal za glavo, ker ne bo vedel, kako naj to vodo plača, zaradi tega ker je prišel nekdo do tega, da kuje mastne dobičke na račun tega, da oskrbuje prebivalstvo s pitno vodo. Kako to dosežemo? To dosežemo tako, da ni nihče lastnik vodnih virov, zaščitimo jo na najvišji ravni, in to je v ustavi, ampak nihče ni lastnik, tudi država ni lastnica, to je od vseh nas. Če rečemo, da je država lastnica teh vodnih virov, naredimo nasprotje tega, kar želimo; torej damo lastninski princip in ko je enkrat lastninski princip uveljavljen, ni daleč od tega, da ti vodni viri postanejo lastnina nekoga drugega, ki ni nujno država. Kar se tiče koncesij, bi se moral strinjati s svojim predhodnikom in nikakor se ne morem strinjati z gospo Bizjak Mlakar, da je koncesija oblika privatizacije. Če bi to držalo, potem Slovenija ne bi bila več lastnica 20 % slovenskih gozdov, pa vemo, da ko so koncesije potekle, je lastnica naprej, normalno, kot je bila že prej Republika Slovenija. V pogodbi o koncesijah imamo čas, imamo pogoje, kako se neko naravno bogastvo v tem primeru lahko izkorišča. Talo nikakor ne gre za obliko privatizacije in se mi zdi narobe, da se na ta način to podaja. Kako bomo dosegli to, da imamo zaščiteno vodo? To moramo doseči s spremembo ustave. Imamo predlog besedila, ki je dobra podlaga, končno besedilo pa mora biti takšno, da nas ne bo skrbelo v prihodnosti, kakšno vodo pijemo in za kakšen denar pijemo to vodo, da ne bo gospodarstvo skrbelo, kaj se bo z njimi zgodilo. Gospodarstvo mora naprej funkcionirati normalno, kot že sedaj funkcionira. Seveda se mora ob tem zavedati, da njihova izraba vode ne sme ogroziti oskrbe prebivalstva, kar je logično, in mislim, da tudi za vse gospodarstvenike razumno, ker če nekomu ne daš vode, tudi ne bo tvoj potrošnik. Tako je ena logika zadaj, ki si jo da slediti. Sedaj je vprašanje, zakaj se sedaj ta koalicija in ta vlada ukvarjata danes s to problematiko, ko imamo že vse rešeno in dobro rešeno v zakonodaji, ko imamo vode več kot dovolj. Ja, zakaj? Zaradi tega, ker ko je enkrat ne bomo imeli dovolj, bo takrat prepozno to reševati, ko bomo enkrat zapravili svoje vodne vire, bo takrat prepozno imeti to razpravo. Se pravi, danes delamo to, da mislimo za 30, 50 let naprej in zato je potrebno danes to početi. To ne pomeni, da se ne ukvarjamo z drugimi problem in z drugimi težavami, ker danes mislimo za prihodnost in v prihodnosti to zna biti problem in je edino odgovorno od nas, da danes o tem govorimo in da danes sprejmemo ukrepe, ki nas bodo v prihodnosti obvarovali pred marsikaterim glavobolom, ki se nam lahko zgodi, če tega zdaj ne storimo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Alenka Bratušek, za njo gospa Iva Dimic in dr. Matej T. Vatovec. Izvolite.
Najlepša hvala še enkrat. Dejstvo je, da je predlog, ki je danes pred vami, res predlog za prihodnost. Če gledamo z vidika sedanjosti, se lahko v celoti strinjam, da ni potrebne neke panike, da mogoče lahko zgleda tudi, kot da ta zapis v ustavo ni potreben, pa je daleč od tega. Težnje in interesi nekaterih, predvsem velikih gospodarskih družb, so v preteklosti pokazali, kaj si želijo, in mislim, da je prav, da jim v Sloveniji jasno povemo in pokažemo, da te poti pri nas ne bo. Strinjam se z marsikaterim pomislekom, ki je bil dan na mizo. Amandmaji, ki so bili sprejeti na Ustavni komisiji, lahko v predlog vnašajo več zmede kot jasnosti. Zato je bil v osnovi na začetku moj apel namenjen vsem, predvsem pa največji stranki v parlamentu, da ne bi zaradi prestiža, zato da se ve, da je nek amandma, ki ga je pripravila največja stranka, bil sprejet, ogrozil celotnega postopka. V ustavo se ne piše vsake najmanjše podrobnosti. Mislim tudi, da je napačen signal slovenski javnosti, da definiramo v ustavi pravico do varne pitne vode, ker prepričana sem, da mora biti že pitna voda varna, če ne, ne vem, ali se bomo potem spraševali v Sloveniji, ali iz moje pipe teče varna, iz pipe nekoga drugega pa ne varna oziroma manj varna voda. Tako me žalosti, da so ti amandmaji bili sprejeti kljub pomislekom in nasprotovanju strokovne komisije, ampak kot sem že povedala, tudi v nadaljevanju bo čas in mislim, da predvsem čas za strokovnjake in za ustavne pravnike, da povedo, kaj je tisti pravi termin oziroma kaj je tisti pravi člen, ki paše v Ustavo, seveda se pa vsi skupaj, prepričana sem, še posebej na Ministrstvu za okolje in prostor zavedajo, da bo sprememba ustave potegnila za sabo kar nekaj zakonodajnih potreb po kar nekaj zakonodajnih spremembah, ki jih bo nujno treba urediti. Konec koncev tudi ustava, če je ne moremo izvajati, je samo črka na papirju. Prepričana sem, še enkrat, da je predlog zavezništva, ki je pred vami, prava pot, vsi skupaj pa še enkrat razmislimo, strnimo glave in poglejmo, predvsem pa poslušajmo strokovnjake kaj je tisto pravo, kar paše v ustavo, ostalo bomo pa morali urejati z zakoni.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave o predlogu sklepa, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnica predlagatelja. Besedo ima predstavnica Vlade ministrica gospa Irena Majcen, ministrica za okolje in prostor. Izvolite.
Hvala. Razprava, katere priča smo danes, potrjuje, kot je bilo povedano že v uvodu, da je pravica do pitne vode pravica, ki lahko najde oziroma mora najti mesto tudi v ustavi. Je pa res, da sam zapis, kakršen bo sprejet, tisti, ki bo določal, ali je treba v zakonu in podzakonskih aktih karkoli spremeniti. Prav je, da ob takem močnem soglasju, kot je bilo danes tu povedano, pravico do pitne vode zapišemo v ustavo. Želim si, da bi v nadaljevanju tega postopka bili z zapisom v ustavo zadovoljni predvsem naši državljani in državljanke, kajti njim je ustava pravzaprav namenjena. Hvala.
Besedo ima še predstavnica predlagateljev mag. Alenka Bratušek.
Vesela sem, da bo naš predlog danes dobil tako veliko podporo. Pravzaprav nihče – tako so povedali predstavniki poslanskih skupin – ne bo glasoval proti. To je zelo pozitivno in zelo velik signal, ki ga bomo dali tudi Evropi in svetu. Še enkrat pa moj apel, da v nadaljevanju ne bomo ali pa ne boste zaradi raznoraznih preigravanj koga s tega enotnega vlaka v tem trenutku izgubili. Zapišimo v ustavo to, kar je najmanj potrebno, zato da bo pravica do pitne vode dostopna vsem, zato da se vodni viri ne bodo privatizirali in zato da se bo oskrba s pitno vodo vedno izvajala kot neprofitna služba. Vse ostalo pa urejajmo v zakonodaji, ki jo bomo tako ali tako morali spreminjati. Na koncu še enkrat zahvala vsem, ki boste naš predlog danes podprli.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o predlogu sklepa, da se začne postopek za spremembo Ustave. Odločanje o predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, in sicer pol ure po prekinjeni 15. točki dnevnega reda. Če bo Državni zbor predlog sklepa sprejel, bo takoj nadaljeval z razpravo o osnutku ustavnega zakona in o stališču Ustavne komisije ter nato še o amandmajih k stališču Ustavne komisije, in sicer v okviru preostanka skupnega časa poslanskih skupin in nepovezanega poslanca, Vlade in predlagateljev. Amandmaje se lahko vlaga še do konca razprave o osnutku ustavnega zakona in stališču Ustavne komisije. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DEDOVANJU, REDNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, ki jo še pričakujemo. Samo trenutek. Bomo kar nadaljevali z delom. Predlagam, da nadaljujemo, in sicer dajem besedo predsedniku Odbora za pravosodje kot matičnemu delovnemu telesu. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Janu Škobernetu.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Skušal bom biti čim daljši, da bomo pravi čas in vsi prisotni. Odbor za pravosodje je na svoji 24. seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dedovanju, ki ga je v Državni zbor vložila Vlada. Predstavnica predlagatelja, državna sekretarka, je v dopolnilni obrazložitvi poudarila, da je temeljni namen predloga zakona omogočiti učinkovito izvajanje uredbe Evropske unije, ki uvaja evropsko potrdilo o dedovanju in se uporablja za dedovanje po osebah, umrlih od 17. avgusta 2015 dalje. Predlagani zakon tako prinaša nekatere manjše spremembe oziroma dopolnitve, ki so se pokazale za potrebne ob izvajanju veljavne zakonodaje. Tako se med drugim širi možnost sklenitve sporazuma o odpovedi neuvedenemu dedovanju tudi na zakonca oziroma partnerja, spreminja se odgovornost države za zapustnikove dolgove, ko gre za zapuščino brez dedičev, spreminja se ureditev omejitve dedovanja premoženja zapustnika, ki je užival pomoč v skladu s predpisi o socialnem varstvu. Odbor na svoji seji ni sprejel amandmajev poslanskih skupin Združene levice in SDS ter Poslanske skupine Nove Slovenije in je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora po tem, ko so ti amandmaji postali brezpredmetni, glasoval o vseh členih predloga zakona in jih tudi sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika pripravil dopolnjeno besedilo, ki je danes pred vami. Najlepša hvala.
Hvala lepa predsedniku odbora. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavila gospa Marjana Kotnik Poropat. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav, spoštovani poslanke in poslanci, državna sekretarka, sodelavec! Na klopeh imamo danes spremembe in dopolnitve zakona, ki je bil sprejet že daljnega dela 1976, kasneje pa je bil le dvakrat noveliran, in sicer nazadnje pred petnajstimi leti. Dejstvo je, kar je pokazala tudi praksa, da so se želje in potrebe ter interesi ljudi v teh letih spremenili in so določene ureditve zastarele. Korak naprej je s predlogom zakona na podlagi opozoril Notarske zbornice viden predvsem v delu, ki omogoča odpoved dedovanja tudi zakoncem oziroma zunajzakonskima partnerjema in ne zgolj potomcem, kot je to urejala veljavna zakonodaja. Naj ponazorim na primeru. Zakonca ali zunajzakonska partnerja imata otroke še iz prejšnjega zakona, njuna izrecna želja pa je, da se v primeru njune smrti dediči izključno njuni potomci, torej otroci in ne preživeli partner. To željo bosta lahko po novem zapisala v sporazum. V Poslanski skupini Desus takšno spremembo podpiramo. V besedilu predloga zakona ob vložitvi v Državni zbor meseca februarja sta bili upoštevani tudi dve odločbi Ustavnega sodišča, prva sega v leto 2009, s katerima se odpravlja neustavnost na področju dedovanja istospolno usmerjenih partnerjev. A ker je bil v vmesnem času sprejet Zakon o partnerski zvezi kot sistemski zakon, so postale določbe v Zakonu o dedovanju nepotrebne. V Poslanski skupini Desus nas veseli, da je po sedmih letih od prve odločitve Ustavnega sodišča končno tudi z zakonom odpravljena očitna diskriminacija na podlagi spolne usmerjenosti na področju dedovanja. Na matičnem delovnem telesu je potekala razprava predvsem v delu predloga, ki je vsebinsko povezan z zakonom o socialnovarstvenih prejemkih. Ureja se institut omejitve dedovanja premoženja zapustnika, ki je užival pomoč v skladu s predpisi o socialnem varstvu. Seveda je jasno, da določba v zakonu o dedovanju samo sledi ureditvi socialnovarstvenih predpisov in ne zapoveduje nič novega. V Poslanski skupini Desus smo sicer ob sprejemanju Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev in zakona o socialnovarstvenih prejemkih spremenjeno obliko varstvenega dodatka podprli. Razlog za podporo je bilo zavzemanje Desusa, da se pokojninska blagajna očisti vseh izdatkov, ki nimajo podlage v plačilu prispevkov ter, kar je ključno, zaščita najranljivejših upokojencev, tistih brez premoženja, s pokojnino pod pragom cenzusa, določenega za denarno socialno pomoč, kar danes predstavlja znesek 466 evrov. Naj ob tem ponovno še enkrat poudarim, varstveni dodatek ni del pokojnine, nikakor ga ne gre enačiti z letnim dodatkom. Varstveni dodatek je socialni transfer. Omejitev dedovanja v primeru prejemanja varstvenega dodatka se izvaja že vse od leta 1976 in vse skozi od leta 1976 dalje niti država niti občine ne uveljavljajo pravice vračila tega zneska v primeru socialno ogroženih dedičev. Drži, da se je število vlog za ta dodatek v zadnjih letih zmanjšalo. In res je, da s strani posameznikov prihajajo predlogi po spremembi tega instituta v smeri pravičnejše ureditve. Zato smo se v koaliciji zavezali, da bomo prejemnike varstvenega dodatka, ki imajo v lasti nepremičnino v manjši vrednosti, razbremenili prepovedi odtujitve nepremičnine. Kako to narediti, kje postaviti mejo manjše vrednosti, je sicer še vedno odprto vprašanje. V Desusu pa pričakujemo, da bo pristojno ministrstvo v kratkem podalo analizo s konkretnimi podatki in predlog spremenjene ureditve, navsezadnje se je ta obljuba Socialnih demokratov vleče že predolgo. Zato v Desusu vztrajamo, da se najde takšna rešitev, ki ne bo povzročala krivic med populacijo upokojencev, ki bo, poudarjam, zaščitila najranljivejši del upokojencev, in da bo ta oblika pomoči prispevala k zagotavljanju dostojnega življenja. V Poslanski skupini Desus bomo Predlog zakona o dedovanju podprli. Od ministrice za delo, družino in socialne zadeve in invalide pa pričakujemo, da v skladu z dogovori v najkrajšem času pripravi ustrezno zakonodajo. Hvala lepa.
Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Jan Škoberne.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani kolegice in kolegi! Spoštovani Desus, obljube bodo seveda izpolnjene in pripravljene tudi skladno z vašimi željami. Glede na obsežnost zakona o dedovanju in njegove novele, ki je danes pred nami, lahko rečemo, da gre v resnici za manjši poseg v zakon in da se slednji usklajuje predvsem s temeljnimi okoliščinami in pravom Evropske unije. S sprejetjem te novele lahko torej rešitve strnemo v štiri ključne stebre. Torej, učinkovitejše izvajanje uredbe Evropske unije, širitev možnosti sklenitve sporazuma o odpovedi neuvedenemu dedovanju tudi na zakonca oziroma partnerja ter spreminjanje odgovornosti državi za zapustnikove dolgove in spreminjanje omejitev dedovanja premoženja zapustnika, ki je užival pomoč v skladu s predpisi o socialnem varstvu. Po podatkih ministrstva je približno 12,3 milijona državljanov držav članic Evropske unije, ki trenutno živijo v drugih državah članicah. Vsako leto v Evropski uniji umre približno 4,5 milijona ljudi, zaradi smrti pa je obravnavanih približno 450 tisoč dedovanj z mednarodnimi elementi. Osebe, na katere preide premoženje umrle osebe in ki želijo uveljaviti svoje pravice o mednarodnem dedovanju, pa se seveda po obstoječih zakonih in tudi notranji ureditvi Evropske unije soočajo s številnimi težavami. Zaradi različne obravnave oziroma pravil dedovanja se preprečuje polno izvajanje pravice do zasebne lastnine, ki pa je v skladu z ustaljeno sodno prakso sodišča Evropskih skupnosti del temeljnih pravic, ki jih je treba zagotavljati znotraj skupnosti. V praksi se torej vse bolj kaže potreba dedičev po enostavnem izkazovanju svojega dednopravnega položaja, ne glede na to, v kateri državi članici živijo. V tem pogledu je lahko za dediče torej prednost, če prejmejo uradno potrdilo svojega statusa dediča v obliki verodostojne listine, uradnega organa, s katero bodo v drugi državi članici lahko dokazovali svoj status. S predlagano novelo se končno odpravlja ugotovljeno neskladje tudi dveh odločb Ustavnega sodišča, na katero se nanaša ureditev dedovanja za partnerje v registrirani in neregistrirani partnerski skupnosti. Ker gre v resnici za tehničen zakon, ki izboljšuje status in položaj ljudi znotraj postopkov dedovanja, bomo Socialni demokrati predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Obravnavamo zakon o dedovanju in znotraj njega tudi najbolj sporni del, ki je vračljivost socialne pomoči. Ta zakon, ki je pred nami, je najlepši izkaz protisocialne politike, ki jo že vse od začetka mandata vodi ta vlada in njena koalicija. Ta zakon je tudi jasen dokaz, da je koalicija svoj koalicijski sporazum napisala na način, da je na prvi pogled, vsaj v kakšni točki za javnost privlačen, no, v tej točki pa ga njeni lastni avtorji sploh ne spoštujejo. V koalicijsko pogodbo si je namreč koalicije kot ukrep na področju socialne politike in pokojninskega sistema pod točko 12 zapisala, bom citiral: »Prejemnike varstvenega dodatka, ki imajo v lasti nepremičnino v manjši vrednosti, bomo razbremenili prepovedi odtujitve nepremičnine.« Konec citata. Ta citat se sliši silno lepo in v Združeni levici takšno idejo lahko samo podpremo, ampak – in vedno pride ta nesrečna besedica ampak – namesto da bi to zavezo izpolnili, smo danes soočeni s predlogom, ki prinaša popolnoma nekaj drugega, da ne rečem diametralno nasprotnega. Govorim o vračljivosti socialnih prejemkov. Vračljivost je resda določena v Zakonu o dedovanju, ki ga obravnavamo danes, že iz 70. let, ampak ta odločba se v praksi nikoli ni izvajala. V pretekliku. Namreč, zaradi tega, ker se ni izvajala do spremembe zakonodaje, s katero je takratna socialdemokratska vlada, tudi varstveni dodatek opredelila kot socialni prejemek. In to priznava tudi vlada v svojih mnenjih, kjer je sama zapisala, da določb o vračilu socialnih prejemkov ni mogla izvrševati vse do spremembe zakona, ki so se začela uporabljati z letom 2012. In da je bilo s to spremembo res nekaj zelo hudo narobe, se je pokazalo že nemudoma po uveljavitvi. Inštitut za socialno varstvo je že za isto leto, se pravi za 2012, ugotovil, da se je varstvenemu dodatku odpovedalo 16 tisoč 100 oseb, ki so bile po predpisih do njega upravičene. Govorimo o 16 tisoč 100 posameznikih, ki imajo tako zelo nizke dohodke, da jim pripada varstveni dodatek, pa so se tem dohodkom zaradi zastraševalnega učinka vračljivosti odrekli. Ti ljudje so pomoči vsekakor potrebni, nujno potrebni, govorimo pa tukaj o nekaterih izmed najranljivejših skupin. Govorimo o upokojencih, govorimo o ljudeh iz periferije in še posebej so pri vprašanju revščine na udaru starejše samske ženske, ki živijo na slovenskem obrobju. To so ljudje, ki jim je bila odrečena socialna pomoč oziroma varstveni dodatek, čeprav bi ga za golo preživetje nujno potrebovali. Ampak, namesto odprave enega izmed razlogov za porast revščine, ki se skriva v vračljivosti socialne pomoči, je očitno cilj Vlade in koalicije popolnoma drugačen. Namesto, da bi svojo zavezo iz koalicijskega sporazuma uresničila in socialno najšibkejše reveže naše družbe razbremenila, se je odločila, da jih bo raje še bolj obremenila. Poleg vračljivosti socialnovarstvenih prejemkov, tako Vlada in koalicija predlagata stopnjevanje skozi vračilo stroškov pogreba, če je te stroške krila občina. Cilj vlade in koalicije v praksi, ne v besedi, je torej, da se sčasoma vse oblike socialne pomoči in vsak evro, ki ga država nameni socialno najšibkejšim, spremeni v državni kredit. In to je za nas v Združeni levici popolnoma nesprejemljivo. Socialna pomoč je solidarnostni ukrep družbe, z vračljivostjo pa postaja komercialni ukrep, postaja brezobrestni kredit namesto brezpogojna pomoč, ki jo najšibkejši, najbolj izpostavljeni v naši družbi potrebujejo. In zaradi tega smo socialisti vložili amandmaje, ki institut vračljivosti v celoti ukinjajo. Glede na obljube in zaveze vlade in koalicije pred volitvami in potem v koalicijskem sporazumu, bi naši amandmaji vsekakor morali dobiti zadostno podporo. Če že ne zaradi tega, ker bi s to podporo koalicija izpolnila svoje lastne obljube, pa zaradi tega, ker proti ukinitvi do danes ni našla niti enega samega argumenta. Niti enega. In nad to poglabljanje vračljivosti gremo socialisti s protipredlogom, to je črtanje vseh oblik socialne kot kredita, in spremembo socialnega v to, kar bi dejansko moral biti – solidarnostna družbena pomoč. In če naši amandmaji ne bodo sprejeti, tudi tega zakona vsekakor ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Spoštovani predsedujoči, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Nekatere rešitve predloga novele Zakona o dedovanju so dobrodošle. Uvedba evropskega potrdila o dedovanju, stečaj zapuščine brez dedičev ter izenačitev položaja istospolnega partnerja z zakoncem in zakonskim partnerjem zapustnika, kar je posledica odločbe Ustavnega sodišča. Povsem druga zgodba pa je Predlog omejitve dedovanja premoženje osebe, ki je prejemala pomoč v skladu s predpisi o socialnem varstvu. Zdaj Zakon o socialno varstvenih prejemkih to dedovanje zapustnikovega premoženju omejuje na dve tretjini prejete pomoči, medtem ko današnji predlog novele Zakona o dedovanju to dedovanje omejuje do celote, razen če predpisi o socialnem varstvu ne določajo drugače. V Novi Sloveniji poudarjamo, da je v Sloveniji število ljudi, ki so upravičeni do prejemanja socialnovarstvenih prejemkov veliko. Glede na to, da je naša država v skladu z ustavo socialna država, je zaskrbljujoč podatek, da se kljub slabim premoženjskim razmeram in stiskam tem prejemkom še vedno veliko upravičencev odreče, zaradi bojazni, da bodo z uveljavitvijo pravice do njihovega prejemanja prenesli bremena na svoje potomce oziroma dediče. Če so dediči pripravljeni državi oziroma občini, ki je socialno pomoč izplačevala, povrniti izplačano vrednost socialne pomoči, ki jo je prejel zapustnik, potem je prav, da se dedovanje omeji le do določen višine. Torej tako kot v zdaj prehodnih določbah določa Zakon o socialno varstvenih prejemkih. Za Krščanske demokrate je nesprejemljiva tudi širitev omejitve dedovanja do celote na stroške pogreba. Prav je sicer, da se občini, ki je krila stroške pogreba, ti stroški povrnejo, vendar omejitev ne more predstavljati stroškov do celote. To problematiko sicer izpostavlja tudi Državni svet, ki opozarja, da so glede tega tudi občine, na katere je država prenesla odgovornost, v zelo različnem položaju, posebno ob dejstvu, da zapustnikovo premoženje velikokrat ne zadošča za pokritje vseh stroškov. Tukaj trčita skupaj dve problematiki. Na eni strani interes države oziroma občine do povrnitve izplačane socialne pomoči, zlasti zaradi finančnih obremenitev, in na drugi strani vprašanje dedovanja dedičev. Socialna država mora varovati ravno najšibkejše posameznike. Zato je predlagana omejitev dedovanja nesprejemljiva tudi z vidika neenakopravnega položaja zapustnikov in njihovih dedičev. Občine imajo namreč diskrecijsko pravico glede odločanja o morebitni odpovedi pravici do povračila prejete socialne pomoči. V Novi Sloveniji menimo, da bi morala biti omejitev o dedovanju osebe, ki je uživala pomoč v skladu s predpisi o socialnem varstvu, omejena do višine dveh tretjin tistega dela pomoči, ki jo je zapustnik prejemal več kot 12 mesecev. Enako omejitev z amandmajem predlagamo tudi za stroške pogreba, če jih je krila občina v skladu z zakonom, ki ureja pogrebno in pokopališko dejavnost. S tem bi bila višina omejitve dedovanja za zapustnike enaka kot v veljavnem Zakonu o socialno varstvenih prejemkih. Krščanski demokrati bomo predlog novele Zakona o dedovanju podprli, če bo sprejet naš amandma.
Mag. Dušan Verbič bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani poslanke, poslanci, državna sekretarka, prav lep pozdrav! Danes v Državnem zboru obravnavamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dedovanju. Do zdaj je bil noveliran le dvakrat. Od zadnje spremembe je poteklo tako že kar 15 let. Zato je vpeljava uredbe Evropske unije in nekaterih korekcij neizogibna. Vsi dobro vemo, da so v današnjem času pogoste selitve ljudi iz ene evropske države članice v drugo, kot njihova posledica pa nastopijo tudi dedovanja z mednarodnim elementom. Podatki kažejo, da v EU vsako leto umre preko 4 milijone ljudi, pri tem pa od 9 % do 10 % dedovanj vsebuje mednarodni element. V takšnih primerih prihaja do različnih težav in zapletenih vprašanj, saj se nacionalna pravila držav članic o dedovanju med seboj precej razlikujejo. Te razlike so zlasti v organih, ki so pristojni za odločanje o mednarodnem dedovanju, težave pa so tudi v razdrobljenosti zapuščine, v obsegu oporočnega razpolaganja, v možnosti upravljanja zapuščine in še nekatere druge. Osebe, na katere preide premoženje umrle osebe in ki želijo uveljaviti svoje pravice v mednarodnem dedovanju, se pri tem srečujejo s precejšnjimi težavami. Da bodo takšne situacije dedovanja lažje rešljive, novela Zakona o dedovanju v skladu z normami pravnega reda EU določa, da se bo o celotni zapuščini zapustnika odločalo na enem mestu v enem zapuščinskem postopku. Za odločanje o celotnem dedovanju pa bo pristojno sodišče države članice, v kateri je imel zapustnik ob smrti običajno prebivališče. Zagotavlja se torej rešitev, da čezmejno zapuščinsko zadevo usklajeno obravnava en sam organ v skladu s pravom ene države članice. Uporaba prava ene države članice s strani enega samega organa v čezmejnih zapuščinskih zadevah preprečuje vzporedne postopke, v katerih lahko pride do nasprotujočih si sodnih odločb. Sodne odločbe, izdane v eni državi članici, se tako priznajo po vsej Uniji ne da bi bil zato potreben kakršenkoli poseben postopek. Če so do zdaj v Sloveniji o dedovanju odločala krajevno pristojna okrajna sodišča, se zdaj uvaja smiselna rešitev, in sicer po predlagani ureditvi bo zapuščinsko sodišče, ki bo odločalo v zapuščinskem postopku, pristojno obenem tudi za izdajo evropskega potrdila o dedovanju. Evropsko potrdilo o dedovanju bo omogočalo hitro urejanje vsebine mednarodnega dedovanja, njegova prednost pa je zlasti v učinki potrdila, ki je v vseh državah članicah enak. S tem pa bo zagotovljena pravna varnost, vendar pa uporaba evropskega potrdila o dedovanju ni obvezna, stranka se bo lahko še vedno odločila za postopek razglasitve izvršljivosti in tudi za postopek priznanja odločitve za uporabo v drugi državi članici. Poleg temeljnega namena novele Zakona o dedovanju, to je učinkovito izvajanje uredbe, predlagani zakon prinaša tudi nekatere manjše dopolnitve, ki so se pokazale za potrebne ob izvajanju veljavne zakonodaje. Te rešitve so večinoma predlagali nekateri državni organi, sodišča in drugi predstavniki strokovne javnosti oziroma izhajajo iz odločitev Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Tako se med drugim širi možnost sklenitve sporazuma o odpovedi ne uvedenemu dedovanju tudi na zakonca oziroma partnerja. Spreminja pa se tudi ureditev omejitve dedovanja premoženja zapustnika, ki je užival pomoč v skladu s predpisi o socialnem varstvu. Ureja se odgovornost države na zapustnikove dolgove, ko gre za zapuščino brez dedičev, tako da se prenaša možnost zahteve prenosa zapuščine brez dedičev v stečajno maso in možnost vložitve predloga za začetek stečaja zapuščine brez dedičev iz Republike Slovenije na zapustnikove upnike. Poslanska skupina Stranka modernega centra podpira Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dedovanju, saj poleg ostalih dopolnitev prinaša velik napredek pri poenostavitvi čezmejnega dedovanja. Hvala lepa.
Hvala, mag. Verbič. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila gospa Anja Bah Žibert.
Spoštovani! Že ob obravnavi zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dedovanju na matičnem odboru, ki ga je v vladno proceduro vložila Vlada oziroma Ministrstvo za pravosodje, se je izkazalo, da bi zakon morali pravzaprav obravnavati skupaj z Ministrstvom za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Namreč, najbolj problematičen del omenjenega zakona govori o omejevanju dedovanja premoženja osebe, ki je prejemala pomoč v skladu s predpisi o socialnem varstvu, in s tem zadaja nov udarec vsem, ki se znajdejo v stiski, največkrat, žal, ne po lastni krivdi. Tako smo bili priče neki zviti potezi odgovornih in pilatovskemu prelaganju odgovornostni z enega na drugo ministrstvo, državljanke in državljani, ki so se znašli v revščini, pa bodo potegnili najkrajšo. Še več, določila, ki govorijo o omejitvi dedovanja do višine vrednosti prejete socialne pomoči oziroma socialnovarstvenih prejemkov, je nov udarec ustavnemu zapisu, da je Slovenija socialna država. Predsednik Vlade in finančni minister vsako medijsko pozornost izkoristita za hvalisanje s podatki, da so se ekonomske, finančne in gospodarske razmere v državi izboljšale. Javno sprašujem, za koga so se izboljšale? Videti je, da je življenje prav lepo za vse tiste, ki so povzročili krajo našega skupnega premoženja in ugonobili podjetja ter banke. Za sanacijo slednjih je vsak državljan moral nameniti kar 2.500 evrov, nihče za to početje pa še ni bil obsojen. Se mar življenje izboljšuje za vseh 300 tisoč ljudi, ki živijo pod pragom revščine, vas sprašujem. Se življenje izboljšuje za vse tiste, ki so zaradi gospodarske in bančne kriminalitete ostali brez služb in so danes primorani živeti od socialne pomoči, morda za starejše, ki potrebujejo varstveni dodatek. Mnogi od njih so v času zaposlitve dali vse od sebe in državi pustili celo svoje zdravje. Mnogi od njih pa, žal, danes ne zmorejo nuditi svojim odraščajočim otrokom normalnega otroštva. Še tisto, kar so si ti ljudje uspeli ustvariti z odrekanjem in trdim delom, ki so morda tudi s pomočjo dedovanja prišli do strehe nad glavo, bo država vzela njihovim potomcem oziroma dedičem. 6. in 7. člen tega Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dedovanju sta nekaj, kar ne sledi načelu socialne države. 6. in 7. člen sta nekaj, kar jemlje dostojanstvo našim državljanom, ki so se znašli v stiski. 6. in 7. člen sta nekaj, kar ljudi obravnava, žal, kot številke in pretvarja v denar. Zato sta 6. in 7. člen obravnavanega zakona za Slovensko demokratsko stranko nesprejemljiva in jima ostro nasprotujemo. Namreč, dedovanje premoženja osebe, ki je oziroma je bila primorana živeti od pomoči sredstev iz naslova denarne socialne pomoči, varstvenega dodatka, socialnovarstvenih prispevkov in pomoči za družinskega pomočnika, se ne bi smelo omejevati in jemati še tistega, kar potomcem ostane. Če pristajamo na takšne rešitve, potem več ne moremo govoriti o socialnih transferjih, ampak o pomoči ogroženim v obliki kreditov. Podatek, da je prišlo za kar 78 % znižanja upravičencev do prejemkov socialnovarstvenih dodatkov predvsem zato, ker ne želijo bremena pomoči, ki bi jo sicer potrebovali, prenesti na naslednje generacije, je šokanten. Raje živijo v človeku nedostojnih razmerah in revščini, kot da bi bremena prenašali na svoje dediče. Pravzaprav, če pogledamo podrobneje, ravnajo mnogo bolj odgovorno kot naša država, ki se vedno znova kreditira in dopušča, da bodo te kredite vračali svojci. Skratka, pisati in govoriti pamflete, kot so socialna pravičnost in varnost ter skrb za socialno šibke, hkrati pa sprejemati zakonodajo, ki pomeni jemanje dostojanstva in dodatno degradacijo, je za nas nesprejemljivo.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 11. 7. 2016. Amandmaji Poslanske skupine Združena levica k 6., 7. in 18. členu so vsebinsko povezani, zato bomo o njih ter o amandmajih Nove Slovenije in Slovenske demokratske stranke k navedenim členom razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem 6., 7. in 18. člen ter tri amandmaje Poslanske skupine Združena levica, dva amandmaja Poslanske skupine SDS in en amandma Poslanke skupine NSi. Kot prva se je prijavila Tina Brecelj, državna sekretarka na Ministrstvu za pravosodje. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo in prav lep pozdrav vsem! Rada bi samo par poudarkov dala, preden se začne razprava. Še enkrat bi rada povedala, kot je pojasnil tudi mag. Verbič že pred menoj, glavni cilj te novele je uzakonitev postopkovnih določil, ki bodo omogočala učinkovito izvajanje uredbe o dedovanju. Le-ta pa, poenostavljeno povedano, daje dokazno moč mednarodnim listinam o dedovanju, izdanim v državah, ki so pristopile k uredbi. Skratka, novela, ki je pred vami, omogoča, da bo v elementih mednarodnega dedovanja tovrstno dedovanje potekalo enostavneje in bolj pregledno. Drugi pomemben cilj, ki ga novela zasleduje je, da se, ko je govora o dedovanju, izenačijo položaji partnerjev različnih vrst. Tretji, glavni cilj pa je, drugačna ureditev zapuščine brez dedičev. Te glavne tri cilje, ki jim bom dodala še racionalizacijo začetnih opravil v zapuščinskem postopku, katero imamo namen doseči s tem, ko bo smrtovnica oziroma njena vsebina in izpolnjevanje smrtovnice ne več večinoma na bremenu dedičev, ampak bo dobilo sodišče smrtovnico izpolnjeno že iz upravne enote, štejemo namreč, da ima, torej upravna enota, matičar na razpolago številne podatke, s katerimi smrtovnico lahko opremi, da tovrstno izpolnjevanje, iskanje podatkov ne bremeni več sodišč, kar bo po naše, menimo, omogočalo tudi hitrejše in racionalnejše zapuščinske postopke. Torej, na kratko sem omenila osnovne cilje novele. Ker med te pa ne uvrščamo instituta omejitve dedovanja, mi s to novelo samo povemo, da je omejitev dedovanja stvar socialne politike države, torej tisto, kar je država dala ali bo vzela nazaj, če lahko tako rečem, ali ne, in koliko, je stvar zakona o socialnovarstvenih prejemkih in to v tej noveli izrecno še enkrat povemo, čeprav imamo takšno določilo v zakonu o dedovanju že od leta 2013. Skratka, želim poudariti kaj so osnovni cilji, omejitev dedovanja pa je predmet drugega zakona in verjamem, da bo čas za poglobljeno razpravo takrat, ko bo na mizi tisti zakon. Ko sem pri besedi, bi pa za konec še predlagala, upoštevaje postopkovna določila in pogoje, da se danes opravi tudi tretja obravnava predloga zakona. Hvala lepa. Toliko za enkrat.
Hvala lepa. Ker sem zaznal več želj po razpravi, začnem z možnostjo prijavite. Izvolite. Prijava poteka. Predlagam gospod Kordiš, da začneva z dvema, in potem boste vi, kot tretji razpravljali. V redu? Kot prva razpravljavka se je prijavila gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Zdaj je sekretarka povzela tudi druge rešitve, ki so v zakonu. Absolutno nekaj je in nekaj je tudi potrebnih, nenazadnje gre tudi za uskladitev z evropsko zakonodajo oziroma direktivami, ampak vendar mi ostajamo oziroma danes govorimo o 6. in 7. členu. Rečeno je bilo, da ta zakon ne posega v tako imenovane transferje oziroma na to področje. Ni res. Poglejte, kako se glasi 6. člen: "Dedovanje premoženje osebe, ki je uživala pomoč v skladu s predpisi o socialnem varstvu, se omeji do višine vrednosti prejete pomoči, če ni v predpisih o socialnem varstvu določeno drugače." Vi dobro veste, da je nekaj v predhodnih določbah. To je zapis in to bo po novem stalo. Dejstvo je, da je to v tem zakonu. Jaz razumem, da tukaj Ministrstvo za pravosodje ni tisto prvopoklicano, zato sem tudi povedala, da bi veljalo ta dva zakona obravnavati skupaj z Ministrstvom za delo, družino in socialne zadeve, ampak problem, ki ga imamo, ostaja. Seveda je lepo in prav se rešujejo postopki, ki se tičejo tako imenovane širše države, če govorimo o Evropski uniji, ampak glavni problem za naše državljane pa ostaja, in to je, da tisti, ki danes prejemajo socialne transfere, to niso več socialni transferi, to je kredit. Ker je mnogo državljanov ne samo odgovornih, ampak enostavno njihovo dostojanstvo ne dopušča, da bi to bremena puščali svojim potomcem, otrokom, se tega odpovedujejo in zato tukaj še enkrat klic vsaj stranki Desus, da razmislite o podpori temu amandmaju. 78 % ljudi se je temu odreklo ne zato, ker imajo vsega dovolj, ampak zato, ker so na tak način pokazali še tisto mero dodatne odgovornosti, da ne bodo bremena dajali svojim otrokom. Morda so se celo življenje borili, preživeli že tako težke čase skupaj z družino, otroci so se postavili na noge, zdaj pa naj ta bremena puščajo še njim. Nenazadnje so lahko do svoje nepremičnine prišli tudi prej v postopku dedovanja in so nekaj prejeli od svojih prednikov, morda stoletja in to lahko danes izgubijo. Potem je tukaj še drugi problem, 7. člen, kjer govorimo o tem, da se lahko država in občina odpove pravici. Lahko. Seveda ena hiša sredi Ljubljane pa tudi, če bo razpadajoča, se verjetno občina temu ne bo odpovedala. Neki hiši tam, bom rekla, na robu Dolenjske ali pa v Prekmurju se bo pa verjetno občina odpovedala, ker za njo predstavlja višji strošek. To tako ne gre. Se pravi, sedaj delimo tudi ljudi na to kje živijo demografsko. Živijo v bolj bogati občini ali revnejši občini, nenazadnje lahko takšno spremembo odločitve sprejme vsaka nova uprava oziroma vsak novi župan. Danes bo neko nepremičnino nekdo vzel, ker bo smatral, da je to koristno in da se bodo stroški poplačali, jutri bo prišel na to mesto nekdo drug in tega ne bo storil, morda za soseda že. Mislim, da ta rešitev tudi s tem lahko ni v redu in prinaša dodatne zaplete. Še enkrat, morda se bom še oglasila, ampak dejstvo je, da mnogi danes živijo težko in da jim s tem še odrekamo tisto, kar naj bi pomenila socialna država – socialne transfere. To enostavno ni prava pot, še toliko bolj ne, ker pravite, da se stanje v državi izboljšuje. To, kar pa je obljubljal prej poslanec SD, da se bo zadeva rešila in da bo ministrica za to poskrbela – ja, dobro jutro, ne samo, da je dve leti, ta ministrica je že od prej, pa se tega ni rešilo. Oprostite, jaz težko verjamem, da se bo. Ostali bodo pa zapisi, zdaj seveda v tem zakonu, ampak to je tisto, kar je trenutno zagotovo najbolj sporno. In tukaj še enkrat poziv k razmisleku, da se 6. člen spremeni in da se ne jemlje tisto, kar je predmet in kaj naj bi veljalo – socialna država. Potem dajmo to iz ustave ven in napišimo: Smo država, ki nudimo državljanom v stiski kredite. Samo, prosim vas, potem pa najprej poskrbimo, da tisti, ki so jih dobili na nepošten način in ki so jih odobravali na nepošten način, denar vrnejo, ker sicer bo to in je to drobiž proti tistemu, kar so počeli tisti drugi, pa še niso bili pred sodiščem.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovana državna sekretarka! V Novi Sloveniji želimo, da imamo v državi pregledne zakone, ki se medsebojno dopolnjujejo, nadgrajujejo, ne pa da so narejeni in sprejeti tako, da nek zakon neko pravico daje do dve tretjini, potem pa drug zakon to pravico omejuje oziroma odvzema. Zato tudi gre v to smer naš amandma k 6. členu, da se vendarle Zakon o socialno varstvenih prejemkih, kjer omejuje pravico oziroma dedovanje na dve tretjini prejete pomoči, da enako stališče zagovarja oziroma zastopa in daje pravno varstvo tudi Zakon o dedovanju. V nasprotnem primeru lahko prihajamo ponovno do dveh različnih mnenj, do dveh različnih interpretacij zakona. Se mi zdi, da je to velika škoda in da to v našo državo, v naš pravni jezik vnaša ponovno nerazumevanje. Osebe, ki prejemajo socialno pomoč, ki je premajhna, ki s tistimi 260 evri praktično ne omogoča niti dostojnega preživetja, in že tam morajo dediči, če so, pomagati svojim starejšim. Enostavno se mi zdi nesprejemljivo, da se na tak način poskuša potem preko Zakona o dedovanju pravico, ki je bila leta 2013 podeljena, ponovno odvzeti. Bilo je celo rečeno, da se bodo občine samoopredeljevale, kako bodo to peljale. Se mi zdi, da je to popolnoma nesprejemljivo, da ljudje morajo biti v državi vsi enako obravnavani, ne glede kdo pozna župana, kdo ga ne pozna, kdo živi v bolje stoječi občini, kdo ne. Predvsem moramo biti državljani vsi enaki, enakovredni tudi pred zakonom in tudi pred Zakonom o dedovanju. Za to gre. Naš pogoj za podporo k temu zakonu sloni na podpori k našemu amandmaju k 6. členu, ker vsaj z našim amandmajem želimo, da se delno uresniči ustavno načelo, da je Republika Slovenija pravna in socialna država. Govorimo seveda o dveh tretjinah dela prejete pomoči, ki jo je zapustnik prejemal nad dvanajst mesecev, in seveda tudi glede dveh tretjin stroškov pogrebnine. Ljudje, ki se znajdejo na takem pragu, da prejemajo to državno pomoč, se mi zdi, da živijo v težkih situacijah, sem pa še vedno prepričana, da tisti v tej državi, ki jo res potrebujejo, niti ne znajo priti do te denarne socialne pomoči niti je ne želijo prejemati, ker stiska je najhujša. Take stiske, socialne stiske ljudje ne želijo deliti z drugimi, zato prosim za podporo našemu amandmaju.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je Miha Kordiš. Gospod Miha Kordiš, izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo, predsedujoči. Toliko opomb, komentarjev imam na dosedanjo, dasiravno kratko razpravo in na sam predlog, ki je pred nami, da v resnici niti ne vem, kje bi začel. Mogoče je najbolj smotrno začeti pri tem, da imamo v Zakonu o dedovanju 6. člen, h kateremu je kompletna opozicija vložila vsak svoj amandma. Vsi se dotikamo vprašanja vračljivosti socialne pomoči oziroma tega instituta. Potem imamo pa razprave na strani koalicije, ki se tega jedrnega vprašanja, zakaj imamo na današnji seji konflikt, komaj dotikajo. Komaj dotikajo. Je prišla vsaka poslanska skupina gor, predstavila svoje stališče in hodila okrog teme vračljivosti socialnih prejemkov kot mačka okrog vrele kaše. Komaj so se upali te teme dotakniti, s palico, mogoče še najbolj eksplicitno je to naredila tamle gospa sekretarka, ki je šla nekako v smeri, da Zakon o dedovanju tega področja niti ne ureja in da gre za predmet nekega drugega zakona, konkretno Zakona o socialno varstvenih prejemkih. Ja, če bi bilo to res, če bi bilo to res, da Zakon o dedovanju resnično ne tangira vračljivosti socialne pomoči, zakaj pa potem tukaj piše? Zakaj imamo tri opozicijske amandmaje k 6. členu, ki želijo vsi zamejevati vračljivost socialne pomoči, ki želijo vsi omejevati oziroma v primeru amandmaja Združene levice črtati inštitut vračljivosti socialne pomoči? To je navadno sprenevedanje in tako sprenevedanje smo v resnici poslušali že na odboru, ko je bil ta zakonski predlog v obravnavi. Ampak kot rečeno, mogoče najbolj zgovorna slaba vest Vlade in koalicije je njihova tišina. Ne samo, da niso zainteresirani za to, da se vračljivost socialne pomoči odpravi, enega izmed ključnih vzrokov za revščino v naši družbi želi še stopnjevati s tem, da kot vračljivo kategorizira tudi stroške pogreba, če jih krije občina. Že prej v stališču sem poudaril, da ima vračljivost ne samo neposredne učinke na svojce, ampak z zastraševanjem prejemnikov oziroma potencialnih prejemnikov, upravičencev socialnih transferjev, se jih tako zastraši, da se varstvenemu dodatku, denarni socialni pomoči odrečejo. Te določbe so stopile v veljavo efektivno leta 2012. V istem letu je Inštitut za socialno varstvo ugotovil, da se je število upravičencev drastično skrčilo: 16 tisoč 100 ljudi, starejših, ki so bili upravičeni do varstvenega dodatka, se je temu varstvenemu dodatku kratkomalo odreklo. Še enkrat poudarjam, da gre za eno izmed najranljivejših skupin v naši družbi, to so starejši, pogosto starejši na periferiji, še posebej izpostavljena je pa tukaj skupina starejših samskih žensk. In to je profil ljudi, ki jim z restriktivno socialno zakonodajo, ki nekaj, kar bi moralo biti družbena solidarnostna pomoč, obravnava kot puf, omejujemo normalno preživetje, in to ni prav. Hudirja, da to ni prav, že na načelni ravni to ni prav, na čisto praktični ravni pa to sploh ni prav v trenutku, ko beležimo enormno gospodarsko rast. To so ljudje, najranljivejši, najrevnejši, najbolj izpostavljeni, ki jim nobena gospodarska rast ne pomaga pri dostopu do trga dela. Preprosto zaradi tega, ker pogosto niso v stanju, da bi na trgu dela sploh lahko participirali. Edini način, da se tem ljudem pomaga, je skozi redistributivne mehanizme države, da država vzame tam, kjer je, konkretno pri bogatih, pri premožnejših, pa da tistim, kjer nimajo. Vsaj za to, da se za normalno, za golo preživetje izvlečejo skozi življenje. Saj nihče od tega ne bo nekaj strašno profitiral, nihče ne bo nekaj strašno zaslužil, samo vsaj približno nekemu normalnemu dostojnemu življenju se bo približal. Ampak ne! To temo koalicija pri Zakonu o dedovanju efektivno zanika s tem, ko se jo izogiba kot hudič križa. Tukaj se spomnim na argumente koalicije, ki smo jih lahko slišali na obravnavi Zakona o dedovanju na pristojnem odboru. Eden izmed argumentov, ki je prišel, mislim da, s strani največje koalicijske stranke, torej SMC, se je glasil, da so materialne razmere dedičev različne in torej seveda ni pošteno, da bi nekdo, ki že ima dovolj, prejel polno dediščino, da ne bi potem vračal socialne pomoči, ki jo je njegov sorodnik prejemal in tako naprej. Mislim, to je argument, ki ga je pes prinesel na koncu repa in je popolnoma privlečen za lase. Prvič, ali vi resno mislite, da se v naši družbi dogajajo v velikem merilu tako abotne stvari, kot je to, da imamo neke starše, stare starše, upokojence, ki živijo v revščini, ki tolčejo bedo, njihovi menda premožni potomci pa ne premorejo toliko človečnosti, da bi jim pomagali? Ali vi resno mislite, da je ta svet pa ta družba že tako zavožena, da otroci ne bi pomagali svojim staršem, če bi jim že lahko? Veš, da ne. Ne bom izključil, da se sem in tja mogoče zgodi kakšen primer, saj tudi rodijo se biološko nori ljudje, temu se ne da opomoči, ampak to vsekakor ni nek družbeni trend. Če mora nekdo vračati po dedovanju socialno pomoč svojih staršev, svojih starih staršev in tako naprej, je to bolj ali manj zaradi tega, ker je tudi sam v slabem materialnem stanju in že za čas življenja svojim roditeljem ni mogel pomagati. To je prvi koalicijski argument, ki pogrne na celotni črti. Naprej. Če koalicijo iskreno moti neenakost in jo iskreno moti dejstvo, da bi nekdo, ki že ima veliko, ne vračal potem po svojih starših, starih starših socialne pomoči, zakaj pa potem ne posežete po instrumentu dohodnine? Če ste res iskreno zainteresirani, če ne gre za navaden blef, ko omenjate neenakost, ko omenjate nepoštenost v zvezi s tem, da so nekateri v naši družbi silno premožni, drugi so pa na robu preživetja, zakaj potem ne posežete po instrumentu dohodnine in po dvigu obdavčitev za kapital, zaostrovanju dohodninske progresije? Ja, če vam je toliko do tega, potem pa naj tisti, ki že tako imajo več, prispevajo več. Naj prispevajo več. Ampak kakšni so vaši dohodninski plani, draga koalicija? Ravno nasprotni. Tisti, ki že zdaj itak sodijo v višji srednji razred ali so v premožni ali pa celo v top 1 % največjih bogatašev ali pa največjih prejemnikov dohodkov v naši družbi, te ljudi vi hočete razbremeniti. Njim hočete znižati davke, ki imajo že tako denarja toliko, da ne vedo, kaj bi z njim. Potem pa pridemo do vprašanja socialne pomoči, do vračljivosti socialne pomoči, tukaj vas pa kar naenkrat zanima neenakost. Bognedaj, da bi dedoval nekdo po svojih starših, starih starših, ki so prejemali socialno pomoč, in potem te socialne pomoči ne bi vračali. Poglejte, to je hipokrizija, to je kvadrirana hipokrizija in čisto navaden blef. Če želite, da vam kakorkoli verjamemo, potem pa, ne vem, obdavčite kapital vsaj približno toliko, kot je v povprečju obdavčen v Evropski uniji ne pa da je Slovenija, kar se tiče obdavčitve kapitala, na repu Evropske unije, v določenih študijah najdemo tudi formulacijo, da je Slovenija efektivno davčna oaza. Ampak, ne, vi v to ne bi posegali, za vsak cent, ki bi šel za socialno, je pa takoj problem, se pa takoj komplicira. Si dobesedno izmišljujete argumente, tako kot je bilo na odboru, ali pa tako, kot smo soočeni na današnji plenarni seji, greste popolnoma okoli problema in se delate, da ne obstaja. Medtem pa v celotni družbi delate popolnoma drugače, kot se zaklinjate pri Zakonu o dedovanju, da bi bilo pa ja pravilno in pošteno, da se ukrepa. In tukaj se vidi, draga koalicija, da samo iščete izgovore, kako še bolj zatolči reveže. Kot da niso ti v slovenski družbi že itak dovolj na tnalu. Dejanja, vaša dejanja, koalicija, pričajo glasneje od vaših besed. V koalicijski sporazum ste zapisali, da boste odpravili vračljivost socialne pomoči za nepremičnine nižje vrednosti. Danes počnete diametralno nasprotno. Prepričajte me v iskrenost vaših namenov, vaših besed z dejanji. Podprite naš amandma, amandma Združene levic, ki črta vračljivost socialne pomoči. Šele takrat bodo imele vaše besede, vaše trditve kakršnokoli kredibilnost. V tem trenutku zvenijo prazno, odmevajo kot dežne kaplje ob pločevino, ker jim pač nihče ne verjame, ker nima nobene podlage, da bi jim dejansko verjel. Zakaj pa bi jim?! Govorite eno, delate drugo, ali pa kot je primer danes, celo molčite. Naprej smo lahko slišali na odboru, mislim, da je bilo prav tako s strani največje koalicijske skupine, da ne vemo, kakšen so posledice za proračun. Okej, dajmo to postaviti v kontekst. Najprej zelo dobro vemo, kakšne posledice instrument vračljivosti socialne pomoči prinaša za ljudi. In to ne za ljudi na splošno, za tiste, ki so najbolj izpostavljeni v naši družbi, še posebej so tukaj na tnalu upokojenci. Koalicija daje ali pa bi želela podeljevati davčne odpustke bogatim, ampak v tistem slučaju, ko se to dogaja, medtem ko si menda prizadevate za uravnoteženje proračuna, podeljujete davčne odpustke bogatim in vas posledice za proračun ne zanimajo. Zakaj vas posledice, efektivne posledice za proračun ne zanimajo, ko je treba razbremenjevati davčno bogate? Ko pa pridemo do socialnih pomoči, do solidarnostne družbene pomoči tistim, ki so se znašli v revščini, največkrat niti ne po lastni krivdi, takrat pa se kar na enkrat sprašujete o posledicah za proračun. Takrat pa je pomembno, koliko nekaj fičnikov pomeni za proračun. Ko pa se tako stotine milijonov dajejo bogatašem ekstra, kar tako, samo zato ker obstajajo, no takrat pa vas vrtanje proračunske luknje niti minimalno ne zanima. To je še en primer hipokrizije. Ponovno ponavljam, kdo mislite, da vam verjame? Vaša dejanja in vaše besede hodijo vsak k sebi. Ampak v tem primeru proračunskih posledic sem vam šel toliko na roko, in to že pred časom, samo da izbrskam številko, že leta 2015 sem postavil pisno poslansko vprašanje na temo proračunskih posledic skozi institut vračljivosti. Veste, kaj so mi povedali, kaj mi je vlada odgovorila? Za leto 2014 so dobili vrnjenih 216 tisoč evrov iz teh socialnih pomoči in varstvenih dodatkov. 216 tisoč evrov. Manj kot četrt milijona. Manj kot četrt milijona. Slovenski proračun resda ni najbolj bogat proračun med državami tega sveta, sem pa krepko prepričan, da si dobrih 216 tisoč evrov za najrevnejše v naši družbi lahko privošči. Še celo z vidika našega skromnega državnega proračuna je ta denar drobiž. Vlada mi s podatki, koliko so izplenili za prodane nepremičnine, na katere so se usedli, ni znala postreči tega podatka, ga ni imela, ga ni hotela razkriti ali kakorkoli, ampak jaz iskreno verjamem, da ga ni imela, so pa pripisali v svojem odgovoru, da teh sredstev ni nekaj silno veliko. Zdaj pa primerjajmo, dajmo na tehtnico: 216 tisoč evrov je prišlo skozi inštitut vračljivosti nazaj notri v proračun, 16 tisoč 100 upokojencev se je pa že leta 2012 odreklo varstvenemu dodatku, upravičencev do varstvenega dodatka, to so ljudje, ki živijo v revščini, skrajni revščini, ki se stiskajo v nekih malih stanovanjih, po možnosti nekje na periferiji v razpadajočih prostorih, neurejene sanitarije. Ja, tudi ljudje s takimi bivalnimi razmerami se obračajo na nas in nam razlagajo svoje stiske. In to je profil ljudi, ki se je odrekel nujno potrebnemu varstvenemu dodatku, ki jim življenjskega standarda niti ne bi nekaj bistveno dvignil ali karkoli takega, samo njihovo trpljenje bi se malenkost olajšalo. 216 tisoč evrov proti 16 tisoč 100 upokojencem, ki so se odrekli varstvenemu dodatku. Ali se splača, koalicija? Ali se ta račun dejansko splača? Nisem prepričan, da se splača že finančno, v računu kakršnegakoli drugačnega tipa socialnega, družbenega, kohezivnega kakršnegakoli že hočete se pa gotovo ne izplača. Še dva komentarja na izvajanje stališč. Razpravljavka oziroma kdorkoli že, mislim, da je bila gospa Kotnik Poropat, ki je prišla za govornico predstaviti stališče Poslanske skupine Desus, je rekla, da bodo ta zakon podprli, ampak da vseeno pričakujejo zaščito najrevnejših. Ja, kako hudiča boste v Desusu ta zakon podprli? Bom še petnajstič v svoji razpravi poudaril – leta 2012, ko je v prakso vstopila vračljivost socialne pomoči in varstvenega dodatka, se je temu odreklo 16 tisoč 100 upokojencev. Leta 2012 smo, ste kratkomalo pod prag revščine zabrisali dodatnih 16 tisoč 100 upokojencev. V tem zakonu, Zakon o dedovanju s črtanjem člena o vračljivosti skozi amandma, ki smo ga dali v Združeni levici, imate možnost to napako sanirati, imate možnost vrnitve vsaj trohice dostojanstva omenjenim 16 tisoč 100 ljudem. In ne morete trditi, da pričakujete zaščite najrevnejših, pa podpreti zakon, ki je na mizi, kjer je v 6. členu določena vračljivost socialne pomoči. Zakon o socialno varstvenih prejemkih določa samo višino te vračljivosti, kako daleč gre, kako točno se s tem operira, sama vračljivost je določena v tem zakonu, Zakonu o dedovanju v njegovem 6. členu. Mogoče vas je kdo peljal za nos, mogoče vas je lastna vlada ali vaši lastni koalicijski partnerji so vas peljali za nos, kolegi iz Desusa, ker nisem prepričan, da ste nekaj silno navdušeni nad podporo takemu zakonu, če premislite o socialnih posledicah, ki jih je pustil na ljudeh, ki jih je pustil na starejših. In na tem mestu se mi zdi vredno tudi opozoriti predvsem zaradi vas v Desusu, da se ta zakon ne spreminja pogosto, to mislim, da so tudi z vladne ali pa še iz kakšne druge koalicijske strani poudarili, da se je noveliral enkrat, dvakrat v zadnjih letih oziroma v zadnjih 25 letih. In danes imamo unikatno priložnost, da vračljivost socialne pomoči črtamo. Eno izmed najbolj krivičnih in nepoštenih, antisocialnih določb v naši zakonodaji danes lahko črtamo. Ali jo bomo? Odvisno, če bo Državni zbor zbral dovolj glasov za kaj takega. Manjše poslanske skupine, koalicijske poslanske skupine, ste nemara jeziček na tehtnici, ne nič ste nemara, zagotovo ste jeziček na tehtnici, ki je nujno potreben za to, da to vračljivost socialnih pomoči in varstvenega dodatka črtamo. Ker drugače s podporo temu amandmaju, ki vračljivost črta, nekako ne vidim, kako lahko s trohico kredibilnosti in integritete v Desusu podprete Zakon o dedovanju z nedotaknjenim 6. členom. Sedaj ne vem, ali bi rekel, se borite za upokojencev, si prizadevate za upokojence ali bi rekel, naj bi se prizadevali za upokojence, naj bi se borili za upokojence. To bomo pa videli, ko pride do glasovanja o tem zakonu in o amandmaju Združene levice k 6. členu. Za gospo Poropat, ki je predstavljala stališče Poslanske skupine Desus je prišel na vrsto predstavnik SD, ki je začel s svojo intervencijo s tem, da je potolažil kolege iz Desusa, ja, zaščita najrevnejših se bo zagotovo uredila. Ljuba duša, kako se bo uredila? Kdaj se bo uredila? Kdaj se bo uredila? Kje se bo uredila, če je ta določba zapisana tukaj in zdaj v zakonu, ki ga danes obravnavamo? Inštitut vračljivosti socialne pomoči je tukaj notri. Je to, kar imamo danes na mizi, je v tem papirju. Socialno varstvena zakonodaja se ukvarja samo z izpeljavami iz tega določila naprej. In, oprostite, to je navaden blef. Mislim, paradirate z nekimi socialnimi floskulami, a v praksi delate nekaj popolnoma drugega. V redu, saj bi rekel, da je to business as usually v meščanski politiki, samo v tem primeru me pa res zadeva popolnoma razkuri, ker gre, prvič, za male denarje, sem že prej zelo konkretno navedel številke – mislim, niti do milijona ne prilezemo; in drugič gre za hude hude socialne posledice za ljudi, ki že itak nimajo bogvekaj in so starejši, pa si težko pomagajo in tako naprej. Pa jebela, no! Ali se lahko nehamo sprenevedati, ali se lahko nehamo zafrkavati?! Črtanje vračljivosti socialne pomoči nima bistvenih posledic za proračun, ima pa lahko bistvene posledice za življenja ljudi. Kaj pa veš, mogoče bo celo komu podaljšalo življenjsko dobo glede na to, da vemo, kako premoženjska neenakost in revščina vpliva na krajšanje življenja in kako so revščini sploh najstarejši v slovenski družbi podvrženi. Pa bom zaključil svojo intervencijo na tej točki. Nemara se nekoliko kasneje še oglasim. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat je želela besedo, za vami pa gospa Eva Irgl.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani! Jaz moram replicirati, pa bom zelo kratka. Ker take razprave se mi zdijo nedostojne. Razpravljajte o svojem problemu, o svojem videnju zadeve, ne pozivati, kaj je drugi rekel, kaj je tista poslanska skupina, kakšnega mnenja je in tako naprej. No, nekaterim je to pač smešno, ampak jaz mislim, gre za Zakon o dedovanju in povedano je bilo tudi pred tem, preden je prišlo do te razprave, je državna sekretarka gospa Tina Brecelj povedala, da zadeve, ki se nanašajo na socialne transfere bodo obravnavane in so obravnavane v posebnem zakonu. In tudi gospod Škoberne je prej povedal, ker smo v Desusu imeli v stališču poslanske skupine tudi poziv ministrici, da čim prej pripravi zakon o socialnih transferih, te spremembe, da bi ne prihajalo do tega, da te skupine socialno ogroženih ljudi v naši državi ne bi bile prizadete. In ta zakon, tako je povedano, bo ministrica dala na mizo v kratkem času. Za zakon o spremembah Zakona o dedovanju pa smo slišali, katera področja ureja, in ureja predvsem dedovanje. In zato mislim, da ta podatek, da je 16 tisoč upokojencev prizadetih, tudi ni točen, ker se ne nanaša na vseh teh 16 tisoč, ta številka je manjša. Jaz zdaj tukaj nimam pri sebi, da bi lahko s podatkom postregla, ampak zadeve niso take, kot so bile predstavljene. Pozivam pa še enkrat Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve ter invalide, da res pripravi spremembo tega zakona o socialnih transferjih in da bomo potem uredili te stvari. Tukaj pa seveda smo se v koaliciji odločili, da teh sprememb 6., 7. in sprememb Nove Slovenije ne bomo podprli, ker, kot sem rekla, bo to urejeno v Zakonu o socialnih transferjih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dovolite mi, da napovem seznam razpravljavcev v celoti. Repliko ima gospod Miha Kordiš, za njim gospa Eva Irgl in gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Poglejte, kolegica iz vrst Desusa [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ona je imela razpravo by the way, ne replike. Tako da, ali smem nadaljevati? Poglejte, gospa kolegica iz Desusa, jaz se niti nisem jezil na vas oziroma na vašo poslansko skupino, jaz vas nisem nabijal, jaz vas nisem karal, če kaj, sem vas silno silno strastno pozival k podpori našega amandmaja, recite temu izraz zaupanja, ja, v resnici izraz zaupanja, ja, v resnici izraz zaupanja, zaradi tega, ker malo cikam pa se nadejam pa tako, da pa mogoče boste storili ta korak in naš amandma podprli, da ne boste podprli samo Zakona o dedovanju. In nikar imeti takih, bom rekel, bolj strastnih razprav v Državnem zboru za nedostojne. Če je kaj nedostojnega, je revščina v državi Evropske unije v 21. stoletju. To je nedostojno. Revščina upokojencev je nedostojna. Mislim, da je moja razprava tukaj kar na mestu in v ostrini in v tonu, kaj šele po vsebini. Kar se tiče 16 tisoč 100 upokojencev, upravičenih prejemnikov varstvenega dodatka, ki se se mu odrekli, jaz sem tudi prepričan, da ta podatek ni točen. To je namreč podatek Inštituta za socialno varstvo iz leta 2012, ne dvomim, da je takih primerov danes še več in da je situacija še bolj zaostrena. Tako da v tem slučaju se moramo na nek tak hecen način celo strinjati z vami in za zaključek svoje replike vas bom še enkrat pozval k podpori našemu amandmaju. Dajmo izčrtati že to vračljivost socialne pomoči iz Zakona o dedovanju, ki se nahaja v 6. členu. Saj imate vsi papirje, vsi poslanci imate papirje pred seboj, kolikor vidim, odprte zakon in preberite si 6. člen. Tukaj notri je to določeno in ne v Zakonu o socialno-varstvenih prejemkih. Tukaj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Eva Irgl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! V Slovenski demokratski stranki smo vložili dva amandmaja, in sicer k 6. in 7. členu. Zanimivo, da koalicija ni še rekla popolnoma nič na to temo, čeprav gre za izjemno pomembno vprašanje, ki nenazadnje definira to, ali smo v resnici socialna država ali nismo. Se pravi, da nimamo to zapisano samo na deklarativni ravni v Ustavi Republike Slovenije, ampak da se dejansko vprašamo na podlagi tega, kar počnemo v Državnem zboru, ali smo socialna država ali nismo. Bojim se, da danes, če ne bo podpore dobil ta naš amandma, da bomo padli na tem izpitu socialne države, tako kot smo že večkrat. Ampak prav je, da v opoziciji na to opozorimo. Poglejte, mi smo vložili torej amandma k 6. členu, z njim želimo spremeniti obstoječi člen, ki ureja vračilo sredstev iz dediščine za socialne prejemke oziroma oprostitve. Predlagamo namreč, da se dedovanje premoženja osebe, ki je uživala pomoč v skladu s predpisi o socialnem varstvu, ne omeji. In kaj to praktično pomeni v praksi? Da bomo vsi skupaj razumeli, da bomo vedli, zakaj je tako pomembno, da danes koalicija pristopi k temu amandmaju in ga podpre. To pomeni, da v primeru smrti tistega, ki je prejemal socialne transferje, ki jih ni prejemal zato, ker se mu ni ljubilo delati, ali pa zato ker, ne vem, je pač želel živeti na račun države. Ni res. Socialne transferje je pridobival zato, ker mu država dejansko ni omogočila, da bi lahko našel kakšno drugo pot in preživel dostojno svoje življenje. Zato pa imamo zapisano v ustavi, da smo socialna država in zato se moramo vedno znova boriti. V primeru smrti tistega, ki je prejemal socialne transferje, se po tem zakonu zgodi, da sorodniki bodo pač morali plačevati za nazaj vse te socialne transferje, in to je, spoštovani kolegice in kolegi, nesprejemljivo in je nepravično. Socialni transferji so namreč namenjeni za pomoč ljudem. V pomoč so jim. Saj to verjetno vsi razumemo, kaj to pomeni. Socialni transfer je namenjen ljudem v stiski, takrat ko so najšibkejši, ko so ogroženi socialno, zato jim država dodeli pomoč. To ni privilegij. Ampak tukaj, ko govorim pa že o privilegijih, mogoče bi pa koalicija zarezala v nekatere privilegirane pokojnine. Privilegirane pokojnine, ki jih dobivajo nekateri. Pa nekateri so se upokojili že pri 40 in tako naprej pa dobivajo zraven še privilegirane pokojnine. Mogoče bi bilo treba kaj tukaj reči, ne pa da posegate v najšibkejši, zarežete v najšibkejši sloj. To je sramota. In tukaj občudujem pravzaprav držo Desusa. Občudujem to držo, kako močna je ta drža, da se nič ne stori na tem področju. Če ste pokazali odnos do tega, recimo pri interpelaciji ministrice, da ste vedeli, da je objektivno odgovorna za to, kar se je zgodilo v primeru koroških dečkov, pa vendarle pričakujem, da boste tudi tukaj odigrali svojo vlogo. Kajti, moramo vedeti, da v Sloveniji trenutno živi pod pragom revščine približno 300 tisoč ljudi. Okoli 400 tisoč jih trpi socialno izključenost. 400 tisoč. To pomeni, da so stalno nekje na robu, da lahko padejo čez. Vsi ti ljudje potrebujejo pomoč, ki smo jo kot država dolžni tudi zagotoviti. Poglejte, brezposelnost je vedno večja. Če pogledamo samo krog upokojencev, tveganje za revščino je pri mlajših od 65 let okoli 10 %, pri starejših pa več kot 20 % in glavni problem so nizke pokojnine. Nizke pokojnine. Kar 60 % upokojencev prejema manj kot 622 evrov na mesec. 40 % upokojencev ima pokojnino nižjo od 500 evrov. Skoraj 100 tisoč ljudi ima pokojnino nižjo od 400 evrov, zato životarijo, še zlasti če so sami. In danes, kaj počnemo? Ni direktno seveda ta zakon vezan samo na to strukturo ljudi, ampak je pa prav, da takrat, ko se nekdo odloči, da nekega amandmaja ne bo podprl, da se ve, kakšne posledice za socialno državo bo to prineslo in kakšne posledice bo to prineslo za generacijo nad 65 in pod 65. Je pa treba to vedeti. Dejstvo je namreč, da so starejši prebivalci najbolj izpostavljeni največjemu tveganju revščine. Že prej sem omenila, da je okoli 400 tisoč ljudi socialno izključenih, in to na več področjih, od dohodkovnega do materialnega, stanovanjskega, zdravstvenega, do civilne participacije in medosebnih odnosov. In tukaj naj opozorim, da nas vse to uvršča na nečastno drugo mesto med opazovanimi državami. Slovenija je na predzadnjem mestu. Se pravi, potem edina država, ki ima še večji problem glede socialno izključenih posameznikov, ki so po večini starejši, je Madžarska. Vse ostale države imajo to preko različnih transferjev, preko različnih predlogov bistveno bolje urejeno. Dragi kolegice in kolegi, na tem je treba več delati, to je dejstvo. Četudi bodo, ne vem, mogoče v jeseni že predčasne volitve, ponovno. To ne igra vloge, to ne igra vloge. Mi moramo svoje delo opraviti. In da se vrnem nazaj k 6. členu oziroma amandmaju k 6. členu. Veliko se jih odpoveduje socialnim prejemkom ravno iz razloga, ker se bojijo, da bi obremenili svoje potomce, ki po tej zakonodaji morajo potem vračati državi socialne prejemke, ki so jih od države ti ljudje prejemali zakonito in zato, ker je bilo tako prav in pravično, da so lahko preživeli. Sploh ne govorimo več niti o izključno dostojnem življenju, ki bi moralo biti že samo po sebi umevno, ampak o golem preživetju govorimo. In zdaj vi spregledate te momente, te trenutke. To je nepravično. In je daleč od tega, kar je zapisano v Ustavi Republike Slovenije, da smo socialna in da smo pravna država. Spoštovani kolegice in kolegi, jaz vas naprošam, da vendarle razmislite. Vse opozicijske poslanske skupine smo vložile amandma k temu 6. členu z rahlimi variacijami, ampak bistvo je pa nekako skupno pa tista vsebina, ki je ključna. In res vas prosim, da to podprete. Nobene škode ne boste naredili, kvečjemu korist in dobro v korist vsem tistim, ki so najšibkejši v tej državi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani državna sekretarka, kolegice in kolegi! Zanimivo, lahko bi rekel, posrečeno zaporedje točk dnevnega reda današnje seje. Pri prejšnji točki smo govorili o spremembi ustave, vgradili bi neko novo pravico, tukaj pa pravzaprav testiramo. Zdaj smo praktično v tej točki, da testiramo, ali zapisano konkretno v 2. členu Ustave Republike Slovenije deluje. Ta 2. člen, vemo vsi, pravi: »Slovenija je pravna in socialna država.« Zato bom tudi jaz tisti, ki bo glasno izrazil razočaranje, da danes tukaj med nami ni ministrice za socialo, saj vidite, da so te razprave v glavnem socialno intonirane. Res jo pogrešam in upam, da se je borila na Vladi, ko je Vlada sprejemala to novelo Zakona o dedovanju v smeri nekega socialnega čuta, ki bi ga ministrica morala imeti. Gospe in gospodje, Nova Slovenija, kot veste, vsak mesec opravlja regijske obiske, tako da smo de facto blizu ljudem, ne samo na neki deklarativni ravni. Saj vem, da tudi vi poslušate zgodbe kot na primer: »Nekaj, za božjo voljo, v parlamentu naredite, da bo moja penzija nekoliko višja.« Gospa ali pa gospod ima kmečko penzijo, saj veste, koliko je to denarja. Saj veste, da se s tem ne da živeti. Če izračunamo 250 evrov na mesec, je to na leto 3 tisoč evrov. 3 tisoč evrov na leto, za leto 2015 pa je izračunano da je prag tveganja revščine 7 tisoč 111 evrov. 3 tisoč na eni strani, prag tveganja revščine 7 tisoč 111 evrov. No, mimogrede, da vas spomnim, zato smo mi pred časom v Novi Sloveniji Državnemu zboru predlagali novelo Zakona o dohodnini, da bi sprejeli novo, višjo splošno olajšavo, to je 7 tisoč evrov. Dobro bi bilo, kolegice in kolegi, da tako, kot nam ljudje največkrat kličejo, spustite se na naš nivo, da bi se vsi spustili, tudi koalicija, da bi poskušali simulirati, kako se da s 3 tisoč evri na leto leto preživeti. Mi seveda smo tudi odgovorni do državnega proračuna, kar se vidi iz tega našega amandmaja. Mi ne pravimo, da mora socialne prejemke država ali pa lokalna skupnost kar dajati. Ko gre za dedovanje pravimo, dve tretjini mora dobiti država nazaj oziroma lokalna skupnost, ker tudi lokalna skupnost ima premalo denarja, o tem veliko govorimo, predvsem desni blok opozicije. Zato je naša verzija, naša varianta tega amandmaja takšna, ki dejansko na nek način spoštuje 2. člen Ustave – Slovenija je socialna država –, na drugi strani pa skrbi tudi za proračun države in lokalne skupnosti. Nekako bi sprejetje našega amandmaja, amandmaja Nove Slovenije, eliminiralo zmedo v zakonu. Teh dveh tretjin se nismo kar tako spomnili, ampak o teh dveh tretjinah dejansko govori tudi Zakon o socialno varstvenih prejemkih in bi tukaj nekako v tem Zakonu o dedovanju bil v sozvočju s tem Zakonom o socialno varstvenih prejemkih. Ja, tudi sam ugotavljam, kot kolegica pred menoj in tudi drugi, da bi vendarle koalicija morala nekako razumeti ta signal, ta signal, ki ga daje opozicija. Praktično celotna, celotna opozicija je k 6. členu vložila amandmaje, resda gre za različne variante, ampak mi bi si res želeli, da pa, če tudi vi koalicija, predlagate neko rešitev, za katero bi mogoče v tretjem branju, kar bo možnost še na tej seji, da bi morda poskušali najti presečno rešitev vseh teh treh rešitev, ki jih predlagamo tri opozicijske stranke. Predvsem bi si pa želeli mi v Novi Sloveniji, da bi nam prisluhnili. Ali pa vendarle mislite, da smo tukaj zato, da govorimo kar tako v en dan? Naše edino orodje po mojem razumevanje – 25 let že imamo parlamentarno demokracijo – naše edino orodje je razprava. Seveda mora biti ta na visokem kulturnem nivoju, nikogar ne želim žaliti, nikomur kakorkoli delati škodo, gre zgolj za to, da vendarle smo pozorni do te rešitve, ki je zaenkrat zapisana v 6. členu in je po našem mnenju slaba. Je slaba. Dajmo narediti korak naprej, če smo pri prejšnji točki dnevnega reda govorili in ste govorili, kako fajn je, da smo se poenotili, da praktično nihče ne bo nasprotoval spremembi ustave in tako dalje. Dajmo ta korak tudi zdaj narediti. Dajmo ta korak narediti. Kaj nas bo pa stalo. Naredili bomo nekaj dobrega za ljudi. In naredili in dokazali bomo to, da resno mislimo z nekimi zapisi, tudi novimi v ustavo. Če bo zdaj opozicija gladko povožena pri teh amandmajih k 6. Členu, potem bom jaz imel slabe občutke za prihodnost neke pravice, ki bo zapisana v ustavo in bo vezana na pravico do pitne vode.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, nato je na vrsti Vlada in bom dodatno še prijave prevzel. Izvolite, gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. Prej nismo dosti izpostavili, da je včasih žal tako, da tudi potomci tistih, ki prejemajo socialne transferje, socialno pomoč, imajo podobne težave. Zdaj mi pa povejte, dajmo se v njihov položaj. Na primer, da nekako živiš relativno dostojno, hodiš v službo, sicer nisi prejemnik neke oblike socialne pomoči, tvoji starši so, več kot toliko jim ne moreš pomagati, ker moraš preživeti sam. Potem pa, ko usoda ali pa narava naredi svoje, vidiš, da tisto, kar so ti starši zapustili, morda neko hišico ali pa karkoli, kjer si se v njej, ne bom rekla rodil, ampak živel od otroštva, morda je to del tvoje zgodovinske veje, vezan si na njo. Kaj boš naredil, da boš to obdržal, ker ti namerava država vzeti? Ker tvojim staršem ni pomagala, ampak jim je zgolj posojala. Vzeli bodo kredit, da bodo lahko sploh odplačali tisto, kar bi, če smo res socialna država, morali zagotavljati. Naj vas nekaj spomnim, ker se mi zdi, da pač morda ni povsem jasno, o čem pravzaprav danes govorimo. Meni je žal, ker je tukaj sekretarka iz Ministrstva za pravosodje, ker, kot sem povedala, menim da bi tukaj morali biti predstavniki predvsem Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, čeprav je to v tem zakonu, ampak morda je pa namenoma tako, kajti ko bo enkrat to sprejeto in se bo popravljal nek drug zakon, se bo zopet obračalo, ja saj je v tem zakonu nekaj sprejetega in se bo iskalo izgovore. Zakaj imam takšne pomisleke? In da ne boste rekli, da sem vedno črnogleda. 2010 je bil tako imenovani Svetlikov zakon. Ta je opredelil tovrsten način, se pravi, da več ljudem ne pomagamo, ampak jim posojamo. Sicer je šlo in je zapisano v nekih določenih količinah od dve tretjini itn., skratka, različne opcije so. Naj spomnim, tukaj pa želim spomniti predvsem vas, spoštovani poslanke in poslanci Desusa, ki verjamem, da tudi želite nekaj na tem narediti, takrat je aktualna ministrica za delo, družino in socialne zadeve dr. Anja Kopač Mrak izjavila, da je to najbolj socialen zakon. S to spremembo. In od takrat te spremembe, spoštovani, ni bilo. In zdaj verjamete, da bo zasijalo sonce in jutri bomo imeli na mizah obravnavani zakon. Pa še več, v Slovenski demokratski stranki smo predlagali spremembo tega zakona, tega člena. Predlagali smo ga, pa je bil zavrnjen, češ, mi bomo to rešili bolje, celostno in tako naprej, državljanke in državljani pa še naprej tolčejo revščino. Toliko o tem, kaj se bo zgodilo. Nič se ne bo zgodilo. Žal tudi zato, ker pač naša ministrica za delo, družino in socialne zadeve eno govori in drugo dela. Poglejte si to, ta primer, zapis SD na spletni strani: »Socialna politika v državi. Slovenija bo postala zmagovalka v disciplini visoke kakovosti življenja, socialno varna in povezana skupnost.« A bejžite no. Ta povezanost se že zdaj notri vidi, ker nismo sposobni, pa ni pomembno kateri amandma, v Slovenski demokratski stranki ne gre za to, da mora biti sprejet naš amandma, lahko je sprejet katerikoli drug amandma na isto vsebino, ima isto sporočilo. Nam gre izključno za pomoč tem ljudem. Ampak kako lahko nekdo, ki objavlja takšne zapise, na drugi strani ne naredi ničesar. Tukaj seveda sedaj ne morem apelirati na poslance SD, ker pač govorimo o njihovi ministrici. To bi bilo tako, kot bi se zaletavala z glavo skozi zid, ampak na vas, spoštovani Desus, pa apeliram. Prej je gospa Poropat lepo povedala, da pač se dogovarjajo in da naj bi prišlo do spremembe, ampak jaz vas ponovno samo opozarjam, in to breme boste nosili vi, te spremembe bi že lahko bile, če bi bila volja, pa je v tem Državnem zboru ni bilo, da bi prišlo do te rešite. In s tem zapisom v ta zakon gremo pa samo še dlje. In še enkrat vam povem, ne samo, da jemljemo državljanom na nek način smo neka izposojevalnica postali, nimaš, ti posodiš, potem boš pa vrnil. Si predstavljate, kako mora biti to grozno za vsakega posameznika. Ampak gremo še dlje, v 7. člen zapišemo »lahko«, lahko bo tako v eni občini, lahko bo drugače. A je to prava rešitev? Ne gre samo zato, da bodo zdaj ti, med katerimi jih je veliko, in to so ti, ki prejemajo varstveni dodatek, na nek način ta prinaša varnost, ampak zdaj bo še celo pomembno, iz katere občine prihajaš, iz bogatejše ali manj bogate, ker bo tista, ki je manj bogata, seveda naredila vse, da bo pač pobrala in poravnala te obveznosti, to pa zato, ker država zopet bremena daje na občine. Ni bila dosti povprečnina, še to. In seveda bodo revnejše občine zainteresirane, ker tam pač ne morejo slediti samo vsakemu posamezniku, ampak morajo gledati generalno. Bogatejša občina pa bo morda nekoliko bolj usmiljena, bo morda nekdo v tem videl še glasovalno pomoč na naslednjih volitvah. To ni prav! Ne delimo zdaj več ljudi samo še na revne in bogate, zdaj jih že delimo na to, kje v tej državi živijo. Vse povzroča ta zakon in to ni dobra rešitev. Naš predlog za 7. člen je samo, da se beseda lahko odstrani. Naj bo za vse enako. Tudi za to na matičnem odboru ni bilo posluha, seveda predlog Slovenske demokratske stranke – kdo pa nas jemlje tukaj notri resno. Ampak dajete se zdaj malo odmakniti in se vživite v življenje. Ja, zelo dobro, ampak mogoče ne v naša življenja tukaj v tem državnem zboru, ampak v tista odmaknjena, ki velikokrat na glas niti upajo povedati, v kakšnem stanju živijo. In živijo že danes in še bodo v slabšem, ker se bodo tistemu, kar naj bi država, na ven izgleda, da ponuja, odrekli. Si lahko predstavljate, kako jih stiskate ob zid? Mi smo socialna država, lahko imate varstveni dodatek, lahko imate socialno pomoč, potem pa krepko v zid, ampak to bodo vračali vaši otroci. To ni socialna država, to so samo prijetni zapisi, lepe besede, nekateri jih objavljajo po spletnih straneh, realnost je pa kruta in ostaja. Danes imate možnost, jaz se danes nisem niti obračala na SMC, nenazadnje govorimo o stvari, ki je bila prej v zakonu, ampak vi bi jo lahko tudi danes spremenili. Moram povedati, da že s tem, ko smo dali priporočila za neke druge predloge o tem, kako naj se stvari spremenijo in pospešijo, iskanje odgovornih za nastalo bančno luknjo in tudi zato, da danes ne vemo, ali bi teh 100 tisoč dali za socialno šibke, revne, potisnjene na dnu ali ne, niste bili zato. Pač, to je itak vaša etika in morala. Ampak za druge - tukaj bi mogel SD odigrati svoje, če res pišete in mislite tisto, kar pišete in objavljate, potem bi ta amandma podprli. Tukaj apeliram na Desus. Če vam je ta trenutek za upokojence, podprite enega od teh amandmajev, ne čakajte na maj ali pa na lepše čase ali pa na dobro voljo ministrice. Ta bi že lahko bila, pa je ni.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Tina Brecelj, državna sekretarka. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Najprej bi rada povedala v zvezi z amandmaji opozicije. Rada bi rekla, čeprav bom zdaj tukaj povedala nekaj vsebinskih stvari, za katere nisem prva poklicana, to sem vam že pojasnila, ker ni to stvar našega resorja, pa vendarle. Ustavno sodišče je že dvakrat presojalo, ali je pravica, da država dobi nazaj tisto, kar je nekomu dala iz naslova socialnih transferjev, poenostavljeno povedano, protiustavna oziroma v nasprotju z načelom socialne države ali ne. In vselej Ustavno sodišče protiustavnosti ni ugotovilo, še več, ugotovljeno je bilo, če država tega ne stori, torej, da, kadar so izpolnjeni kriteriji, ne pobere tistega, kar je dala, pa sedaj lahko dobi nazaj, povzroči, da se socialna krivica oziroma poenostavljam spet, lahko zmanjka sredstev in so prikrajšani tisti, ki bi bili do socialne pomoči upravičeni. Enkrat je, kot rečeno, Ustavno sodišče o tem odločalo leta 2000. Odločbo imam tukaj pred seboj in berem, če v primeru, da država potem, ko oseba pomoči ne potrebuje več, se torej mora poplačati iz njenega premoženja, ki bi ga sicer dobili dediči. Bom kar točno citirala: »Dopustno je, da se država potem, ko oseba pomoči ne potrebuje več, poplača iz njenega premoženja, ki bi ga sicer dobili dediči. V nasprotnem primeru bi država neupravičeno zmanjševala sredstva za zagotavljanje pomoči drugim, ki to pomoč potrebujejo, ker nimajo drugih ustreznih sredstev za življenje.« Toliko samo v zvezi z ustavnostjo oziroma vsebino amandmajev opozicije. Zdaj pa tisto, za kar sem bolj poklicana, torej Zakon o dedovanju. Naj še enkrat poudarim, da je Zakon o dedovanju postopkovni zakon, ki ureja sodni postopek, komu razdeliti premoženje, ki ostane po zapustnikovi smrti. To je zakon, ki ureja postopek, po katerem sodnik razdeli premoženje, ki je po umrlem ostalo. Zakon ima seveda tudi nekaj materialnih določb, da sodnik postopek lahko izpelje, vendar te določbe se predvsem nanašajo na to, da sodišču pomagajo ugotoviti pravo zapustnikovo voljo, in na to, da sodišču, sodniku povedo, kdo je dedič v konkretnem primeru. V mislih imam določbe o dednih redih, o odstopu pravice, o vstopu v pravico do dedovanja in tako naprej. Institut omejitve dedovanja, tako pri nas kot tudi v številnih drugih državah, seveda obstaja. Vsebino tega instituta, torej do katere višine, kateri prispevki, kdo je zavezanec in kdaj se dedovanje omeji, pa določajo drugi predpisi, torej predpisi o socialni politiki, v našem primeru Zakon o socialno varstvenih prejemkih. To je tisti zakon, ki da institutu omejitve dedovanja vsebino, sodnik pa, ko to vsebino ima, samo ko vodi zapuščinski postopek mora, poenostavljam spet, pokljukati tudi to, ali imam v konkretnem primeru omejitev dedovanja in ali se ta institut zgodi ali ne. Ali se bo zgodil ali ne, v kakšni višini se bo zgodil, komu se bo zgodil, za katere prispevke se bo zgodil pa pa sodniku povedo drugi predpisi. O tem sodnik, pravnik pač ne more te vsebine sam zapolniti. To sem želela še posebej poudariti. Skratka, ravno obratno je, kot je izpostavil gospod Kordiš, tovariš Kordiš, če uporabim njegovo izrazoslovje. Vsebino instituta omejitve dedovanja napolnjuje nek drug zakon, Zakon o socialno varstvenih prejemkih, način izvedbe v zapuščinskem postopku pa je stvar Zakona o dedovanju. Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Replika. Gospa Anja Bah Žibert, izvolite, replika.
Hvala za besedo. Sekretarka je povedala neka izhodišča. Mislim, da noben ni govoril o tem, da je zadeva bila neustavna. Sicer pač verjetno ne bi veljala. Ampak veste, vas bom vprašala drugače. Če bi danes šli na Ustavno sodišče in bi vprašali, ali morajo vsi tisti, ki so pokradli družbeno premoženje, vrniti ta denar? Kakšna bi bila odločitev? Verjetno bi rekli, seveda, saj je šlo za krajo družbenega premoženja. Pa ne samo sedeti, tudi vrniti. In takrat bi bilo tudi verjetno nekaj več denarja in tudi takšne odločbe, kot to, da potem zmanjka denarja za druge, ne bi bile potrebne. Ampak samo še en stavek za razmislek, spoštovani. Trenutno so po tej zadevi najbolj ogrožene samske ženske, ki niso nikoli imele svojega prihodka, vzeli so jim tudi tako imenovano državno pokojnino. Te dobivajo zdaj pomoč, in še, če je kaj, jim bo še potem tisto vzeto. Tudi na to opozarjam.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš, izvolite, replika.
Lepa hvala za besedo, predsedujoči. Ja, konkretna vsebina vračljivosti in tako se nahaja res v drugih zakonih, ampak sam institut in vračljivost kot takšna, pa se nahaja v tem zakonu, ki ga danes obravnavamo. Če opozicija ne bi o tem razpravljala, koliko že, eno uro, dve uri, koliko časa smo že pri tej točki, in je to pač navaden blef, da se zanika dejstvo, da je vračljivost socialnih prejemkov obravnava socialnih transferjev kot kredita namesto kot solidarnostne družbene pomoči najšibkejšim, najrevnejšim, najbolj izpostavljenim in tako naprej, zabetonira, institucionalizirana v tem zakonu, v Zakonu o dedovanju, nikjer drugod. In nikjer drugje tega ne moramo popravljati, nikjer drugje ne moremo tega črtati, to lahko naredimo samo tukaj in zdaj. V Zakonu o dedovanju, ne pa v Zakonu o socialno varstvenih prejemkih in tako naprej. Glejte, to je blef. Celo na sumu imam, da so si na Vladi izmislili ta narativ in to zgodbico zaradi tega, da so ga prodali Desusovim poslancem, ker si drugače ne znam predstavljati, da bi ljudje podprli tak zakon, ki je udaril tako zelo močno, še posebej upokojence. Hvala.
Hvala lepa. Kdo želi razpravljati zdaj? Prosim za prijave. Besedo ima gospa Marinka Levičar, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav vsem, ki spremljate sejo. Glede na to, da je bilo toliko kritik na račun Desusa izrečenih, nisem mogla mimo tega, da se ne bi tudi jaz oglasila v razpravo. Vse to, kar so povedali kolegi, tako z desne kot leve politične opcije, je seveda res, kar se tiče revščine upokojencev, kar se tiče vdov, ki so najbolj prizadete, kar se tiče varstvenih dodatkov, ki so jim mnogi odpovedali, zaradi tega, ker se je spremenil predpis za pridobitev in ohranitev pravice do varstvenega dodatka. Skratka, vse to je res. In zdaj se boste čudili, zakaj pač mi potem smo takšno stališče poslanske skupine napisali, da tega vašega amandmaja oziroma vaših amandmajev k 6. in 7. členu ne podpiramo. Jaz mislim, da je to zaradi tega, to je moje osebno stališče zdaj, seveda govorim o svojem osebnem stališču, ker verjamem temu, kar je rekla gospa državna sekretarka, da bo to urejeno v spremembah Zakona o socialno varstvenih prejemkih. Jaz to verjamem, da bo to res, ampak čudim pa se temu, da ministrica za delo tega ni že prej predlagala. Zdaj so mi kolegi nekako rekli, da bo to do septembra. In jaz mislim, če res ne bo do septembra, da bomo pa, vsaj jaz osebno bom insistirala na tem, da bo Desus vložil predlog sprememb tega zakona, ki bo omogočal omejitev dedovanja. Po tej ureditvi zdaj je omejitev dedovanja do dve tretjini premoženja. Potem naprej pa je tukaj v gradivu zapisano, da se razmišlja o tem, da bi izvzeli premoženje manjše vrednosti. Kaj je to manjše vrednosti, se bomo spet dajali okoli tega. Jaz mislim, da bi morali izvzeti stanovanje oziroma hiše, v katerih ti upravičenci živijo, pa ni važno, koliko so vredne. Ljudje so si pač to zaslužili, v tem živijo in to je njihova lastnina, ki se ji ne morejo odpovedati. jaz ne vem, jaz si ne predstavljam starejšega človeka, ki se bo moral odpovedati svojemu domu zato, da bo dobil varstveni dodatek. Torej, da ne bo izgledalo tako, kot da je Desus popolnoma neobčutljiv na vsa ta socialna vprašanja, ki tarejo starejše, ki tarejo vdove, tako kot ste že povedali. Mi bomo vztrajali, da se bo Zakon o socialno varstvenih prejemkih spremenil, in to v jeseni, torej čim prej. Rada bi pa še kolegici Anji Bah Žibert odgovorila glede državne penzije, da je bila državna penzija izvzeta iz tega sistema, da je tudi prej pripomogla. Res je bila izvzeta, vendar državno penzijo je lahko prejela vsaka oseba, ki ni imela svoje penzije ali svojih dohodkov. Ni se upoštevalo, da pa ima lahko, recimo, zelo visoko penzijo mož. Ni se upoštevalo družinsko stanje, stanje celotne družine, premoženjsko stanje. In zato je bila ta penzija takrat ukinjena. Tako da je zdaj pa nihče nima. Lahko bi se kako drugače spremenilo, samo takšno je dejstvo. No, toliko v bran Desusu. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Šircelj. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegi in kolegice! V temu zakonu se urejajo materialne stvari najrevnejših. In to, kar predlaga Vlada v temu zakonu, je prvovrstna svinjarija. Oprostite za malo težje besede iz mojih ust, ampak res gre za prvovrstno svinjarijo. Ljudem, ki so upravičeni za socialne prejemke, to so tisti, ki imajo najmanj in ki naj bi vse skupaj dobili nekaj čez 400 evrov – se opravičujem, ne poznam točnih številk, ker ni to moje strokovno področje – boste ob dedovanju vzeli še tisto, kar so dejansko dobil, mrtvim oziroma njihovim zanamcem. In to dejansko delate in to dejansko pomeni, da izključujete socialne prejemke iz sistema. Kar pomeni, da mi sploh nimamo socialnih prejemkov, ker jih bodo morali tako ali tako vsi vrniti. Veste, kaj se lahko še bol perfidno spomnite, da je treba vrniti z obrestmi. Samo to se lahko še pomenite. In lahko vam povem, da si nisem mislil javiti za to razpravo, vendar, ko jo poslušam, sem se javil in upravičeno povem, da s tem se dela slovenskim najrevnejšim ljudem največja svinjarija, ki se jo lahko. Gre seveda tudi za nemoralno dejanje, za izprijenost, da bo država tistim, kar je nekaj dala, najrevnejšim, potem pa vzela. In veste, gospa državna sekretarka, vi imate prav, o tem je Ustavno sodišče že nekaj reklo, ampak danes tukaj se urejajo socialni prejemki. Danes, tukaj in zdaj. In tukaj ni ministrice za delo, zaradi mene naj pride predsednik Vlade sem za takšno vprašanje. Tukaj gre za nekaj 10 tisoč ljudi. In ne misliti, da s tem, ko boste pa z zakonom o socialnih prejemkih [[…]]Gospa Levičar, jaz vaše mnenje osebno zelo spoštujem, ampak poglejte, nič ne bo s tem. Prvič, ta september, ne verjeti toliko tej vladi, to je prva zadeva. Drugič, gospa državna sekretarka je za pravosodje in ne za socialne zadev. Vi nimate obljub od ljudi, ki bi vam dali najbrž čisto zelo verodostojne informacije, če je to, je to Ministrstvo za delo. Drugič, enostavno jaz sprašujem, gospa Levičar, vaše mnenje glede tega, ampak delate čisto nekaj drugega. In povem vam, nič se ne bo zgodilo in za socialne, za varstvene dodatke je dala Vlada v letu 2015 okoli milijon in pol, milijon 571 imam napisano., je dala za varstvene dodatke. Nazaj je pa dobila, kot je kolega Kordiš povedal, nekaj čez 200 tisoč evrov. Pa kaj se vi greste tukaj? Ko govorimo o bančnih luknjah, ko govorimo o milijardah in tako naprej, ko govorimo o nekaj 100 tisoč evrih, ki za proračun ne pomenijo nič, boste pa dejansko zdaj oglobili najrevnejši sloj prebivalstva. Pa vi zanikate celotno socialno državo v tej državi, celotno socialno državo, ker socialne države več ni. Gre v bistvu za bankirstvo, bankirstvo, ker bodo dali v bistvu kredit, potem je pa treba vrniti, in to preko dedovanja. In glejte, res, dajte se malo zamisliti, kaj delate. In dajte morda pa res upoštevati ne opozicijo pa SDS pa Združeno levico in ne vem koga, ampak zdravo logiko, bodite pošteni in bodite pravični.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani vsi prisotni! Jaz sem želela neke stvari odgovoriti, pa je državna sekretarka že pojasnila, kako je s tem vračilom teh dodatkov, ki jih dobijo za socialno pomoč tisti, ki potem preminejo in morajo potomci vračati te prejemke. Gre za to, da v tem primeru, ko so dediči morda premožnejši. Vi veste, da smo Slovenci zelo emocionalni do svojega premoženja in da marsikdaj tudi, če smo socialno ogroženi, ne želimo prejemati socialne pomoči in se ji odpovemo, samo da zadržimo tisto premoženje, tudi če je malo, tudi če je borno, ampak ga želimo zapustiti svojim otrokom in rajši živimo v revščini in, kot sem rekla, ne sprejmemo socialne pomoči. Zgodi se tudi, da so dediči premožnejši, in bi bilo nepravično, nepošteno, da bi država v tem primeru ne dobila nazaj to, kar je vložila za socialno pomoč preminulega državljana, če obstaja možnost, da lahko dediči to vrnejo. Ker glejte, Zakon o socialno varstvenih transferjih ugotavlja tudi premoženje oziroma socialni položaj teh, ki morajo vračati premoženje, in je to zelo pomembno. Gospa Tina Brecelj je tudi citirala odločbo Ustavnega sodišča, ko je reklo da bi bilo protiustavno, če država ne bi zahtevala vračila tistega, kar je dala. Seveda pa tudi ko gre za vzdrževanje starejših v domovih, tudi ti otroci ali drugi sorodniki, ki so pač dolžni skrbeti po Zakonu o družinskih razmerjih za starejšega, plačujejo samo toliko oskrbnine, kolikor jim njihov dohodek dovoljuje, preostalo plača za takega starejšega, ki ni več sposoben skrbeti za sebe, samoupravna skupnost, se pravi občina. In tudi v tem primeru, če ima ta starejši neko premoženje, seveda občina je potem upravičena, da se v postopku dedovanja ta njegova dediščina zmanjša za tisti del, ki je bil plačan za oskrbnino za tega človeka. Drugo, kar bi rada tudi odgovorila malo gospe Evi Irgl, ko je razpravljala o tem, da smo pokojninsko blagajno obremenili zato, ker so se upokojili mlajši ljudje. Spomnite se tistega leta 1991, 1992, ko so pri 24 pri 30 in tako dalje letih bili upokojeni ljudje, ki seveda niso vplačali v pokojninsko blagajno toliko, kot je bilo potrebno, in tudi starostne meje niso dosegli, ampak neka vlada je pač tako odločila. To ni bila Desusova Vlada, lepo vas prosim, ne nam obešati te stvari. Pokojninska blagajna se je izkoriščala za stvari, ki niso spadale tja notri, ja, gospa Anja Bah Žibert se zdaj smeje, ampak dejansko je tako bilo. Vprašati se je treba, kdo že je bil takrat, kdo že je to odločil – najprej vlada, potem pa poslanci tistega državnega zbora, tistega sklica takrat – in pokojninska blagajna se je osiromašila še z marsičem, danes pa smo tukaj, kjer smo. In verjemite, Desus je stranka, ki ni zadovoljna, da so starejši v takšnem revnem stanju, velika večina njih, da prejemajo tako nizke pokojnine in seveda njim bomo naredili vse, da se te stvari izboljšajo, ampak poglejte, tudi pred leti, ni še tako daleč nazaj, ko je vaša vlada predložila tako imenovani ZUJF in ko smo tudi ljudi, ja, je bil moment, ko smo ljudi tudi spravili v veliko revščino. Jaz tudi ne bom pozabila tega, ko sem ugotovila, da je v moji soseski neka mati otroka vzela iz šole, iz srednje šole, ker mu ni mogla plačati več prevoza iz Ruš v Maribor. Še danes mi je hudo, ko tega fanta vidim, da je ostal pač neizobražen, ker smo jih pač prikrajšali za ta dodatek, tako za štipendijo in tako naprej. To so stvari, ko ne moreš kar tako, danes je fajn, ko opozicija govori, pa to bi morali pa ono bi morali, ko pa za vse ni denarja in ko je treba pač stvari tudi sistemsko reševati. Ne vem kolikokrat je bilo danes povedano, da o teh zadevah, o socialnih transferih, bomo odločali z spremembo Zakona o socialnih transferih in da je ta zakon Zakon o dedovanju, ki ureja elemente mednarodnega dedovanja, se pravi uveljavljanja evropskega potrdila o dedovanju, o dedičih različnih vrst, da jih ne naštevam, o zapuščini brez dedičev in tako naprej. To ni zakon, ki bi naj reševal socialne probleme, socialne transfere. In povedano je bilo in tudi Marinka Levičar je prej povedala, da Desus bo, če res ne bi, ampak ministrica je ob interpelaciji tukaj v Državnem zboru obljubila, da bo ta zakon pripravila v kratkem času, v čim krajšem času, zdaj so dopusti in treba bo res počakati do septembra oziroma oktobra. Jaz verjamem, da bo to tudi storila. Ne moremo zdaj pa reči zato, ker pač tega zakona ta moment nimamo tukaj na mizi, da bomo zdaj v ta Zakon o dedovanju mešali vse, krompir in čebulo in ne vem kaj še vse. To tako ne gre. In da bomo s tem zakonom črtali neki člen v nekem drugem zakonu. Ja, spoštovani, kakšen kaos bi pa nastal v našem pravnem sistemu, če bi kar v različnih zakonih črtali neke člene drugega, tretjega, četrtega zakona? Sistemsko reševanje stvari mora biti in mora se tako nadaljevati in prosim za strpnost, da zdaj končamo to razpravo in da sprejmemo ta zakon o dedovanju in uredimo te zadeve, ki sem jih malo prej naštela, v tem zakonu in da se s socialnimi transferji srečamo takoj po dopustih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Anja Bah Žibert ima repliko.
Spoštovana Kotnik Poropat, izzvali ste me večkrat. Prvič, o dedovanju in o socialnem varstvu govori ta zakon. Dajte si prebrati 6. člen. Ne mešamo hrušk in jabolk, samo brati je treba. Drugič, vedno znova ven vlečete ta ZUJF. Bili ste del vlade, pa ne samo to, del vlad ste že od leta 2000, vedno jezičen na tehtnici. Prej ste tudi povedali, dajte pustiti čas in bomo to uredili. Mi smo predlagali spremembo tega zakona, pa ni bila sprejeta. In kaj naj še čakamo? Da bodo revni še bolj revni. In samo še za intermezzo in ko mi boste dali ta odgovor, potem vam bom verjela. Kako bodo pa tisti, ki so danes migranti in sploh ne vemo, ali so begunci, vračali vso pomoč, ki jo s strani države dobijo?
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič.
Hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Najprej moram povedati, da sem izredno razočaran, žalosten, ko poslušam razpravo, predvsem Desusa, resnično predvsem Desusa. Ko sem poslušal, da sami ugotavljajo, da je ta zadeva urejena tako, kot je, nepravična, nepoštena in ne storijo ničesar. In trdite, da boste ta problem reševali, ko bo morda prišel kakšen zakon, naslednji, na klopi, ki bo ta problem uredil mogoče drugače. Tega ne razumem. Kako dolgo še? Dve leti ste že na oblasti, že več kot dve leti in še vedno na tem področju ni bilo narejenega nič. Še vedno delate iz ljudi večje reveže, iz dneva v dan z vašimi sprejetimi odločitvami te vlade in te koalicije. Vedno večje reveže delate. Denar, ki je bil pokraden, niti centa ne pride nazaj. Tu pa s takimi majhnimi zadevami poskušamo še tisto vzeti ljudem, kar so si skozi celo življenje prigarali in živijo v eni hišici, ki je vredna ne vem koliko, in zdaj bi to podržavili. Se pravi, država dela isto, kot je delal leta 1945, ko je bilo treba vsem vse pobrati. Potem pa vidite na drugi strani, kako zna država ravnati z državnim premoženjem. Vsi vidite, vsi ocenjujete. Vse, kar je praktično v državni lasti, izjemno slabo funkcionira. Zelo neracionalno in tako dalje, da ne bi govoril v to smer. In kolega Andrej Šircelj je prej zelo jasno povedal, gre za prvovrstno svinjarijo te koalicije in te vlade, prvovrstno, številka ena. In ne govorite več Socialni demokrati in Desus o tem, kako mora funkcionirati socialna država in kako mora biti urejena pravičnost v tej družbi. Veste, kako vi razumete urejeno pravičnost in socialno državo? Da imamo na eni strani ozko skupino ultra bogatašev, ki lahko naredijo vse, kar hočejo, pokradejo vse, kar hočejo, ne dobimo niti centa nazaj. Na drugi strani pa vsak dan večje število revežev, ki ne morejo preživeti. Tako vi razumete socialno državo. Mi pa ne. Jaz ne. V Slovenski demokratski stranki tudi ne. Mi se zavedamo, kaj pomeni socialna država, se zavedamo, kaj pomeni pravičnost, socialna pravičnost. In prosim vas, nehajte s temi vašimi oslarijami zavajati slovensko ljudstvo na tak način, da pridete s takimi zakoni, ki gredo absolutno na škodo tistih, ki so najbolj ogroženi. Na njihovo škodo gre. In ne govorite tega več v parlamentu, tu imamo državno sekretarko iz Ministrstva za pravosodje, ki čista birokratka, ki živi kot mali bog, ji gre zelo dobro na tem svetu, sto procentno, saj se lahko preveri, pa bi lahko dokazali, da živite kot mali bog. In vi danes tukaj krojite usodo tega ubogega ljudstva, ki izjemno težko preživi. Gospa, povejte, koliko imate plače, nobenega problema, pa bodo ljudje vedeli v kakšni vlogi živite vi, pa tisti, ki imajo 300 ali 200 evrov penzije. Povejte, pa nimamo nobenega problema, saj ne rabimo skrivati. Saj tega ne rabimo skrivati, saj nas davkoplačevalci plačujejo. Za mene vsi vedo, koliko zaslužim, s tem, da moram iti vsake dve leti, tri leta ali štiri leta na volitve. Vi pa ste tam zabetonirani kot mali bog. In vi tukaj birokratizirate in govorite take stvari, ko sem vas zdaj poslušal in še to tako vehementno, čujte, Jezus Marija, ne to pa mi moramo strogo tako narediti, sicer bo država šla k vragu. In govorite o vladavini prava. Za vas je vladavina prava to, kar se v slovenski državi dogaja, in si upate tukaj govoriti o vladavini prava. Si sploh upate? Poglejte, kakšne svinjarije se dogajajo, oproščeni so vsi največji banditi v tej družbi, lahko delajo kaj jim na pamet pade. Vsi največji roparji so oproščeni, lahko naredijo kaj hočejo, se jim nič ne zgodi. in vi tukaj govorite, da je vladavina prava za tistega, ki je ukradel škatlo šibic. Lepo vas prosim, pa nehajte se hecati, ne se sprenevedati in ne govoriti, da ne govorim resnice. Ne glede na to, da jo povem na svoj način, ampak ljudje to resnico razumejo. Pojdite med svoj narod, pa boste videli, kaj vam bodo povedali. Točno to, kar sem vam jaz zdaj povedal. To vam bodo povedali. In to je edina prava, konkretna, poštena resnica v tej družbi. In vas več ne bom poslušal s temi fintami, da boste ubogi narod uničevali iz dneva v dan, da boste ubogemu narodu tistemu, ki že tako ali tako nima nič, vzeli tisto, kar že skorajda nima.
Gospod Pojbič, lepo prosim, če se malo umirite ton in tudi izrazoslovje, prosim.
Gospod podpredsednik, imate prav. Zelo žalostno je, da se moram v tej hiši demokracije, ki bi se ji naj reklo hiša demokracije, tako dvigniti glas, ker enostavno tega več ne moreš gledati. Tega ni možno več na tak način požirati, ni možno, zato ker pri nas gredo stvari v napačno smer, ker se povečuje število tistih, ki ne morejo preživeti, in na drugi strani stalno manjša skupina tistih, ki so velikanski lopovi in se jim nič ne zgodi, nič se jim ne zgodi. To pa zaradi teh takih in drugačnih stricev iz ozadja, lobijev iz ozadja in tako dalje. Pred kratkim smo imeli eno tako priložnost, mislim, da jutri zakon v obravnavi tukaj, kjer so, da ne bom govoril kdo vse, ministrstva, Vlada, Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, Zakonodajno-pravna služba Vlade spregledali ključno stvar in da imamo zdaj dva meseca ali tri mesece vmes praznega prostora, da bi tisti, ki so delali svinjarije na koncu lepo skozi prišli, ker so lobiji izkoristili priložnosti in te ljudi pripravili, da so tako odločitev spravili v Državni zbor. Jaz ne rečem, da ste politiki tisti, ki tukaj sedite, to vedeli, ampak definitivno se to ni moglo zgoditi brez tega, da ni bila zadaj zlobirana zgodba. Tega mi ne bo noben rekel, ne trdim pa, da ste politiki, ki tu sedite, to vedeli. Mislim pa, da je to svinjsko, svinjsko, skrajno neokusno za to družbo in to državo, da na tak način funkcionira pravna država. In gospa, glejte, resnično povem, da sem zelo slabe volje, ko vidim tukaj ljudi, ki sedijo toliko časa na neki poziciji in ne poskrbijo in ne storijo čisto nič, da bi enkrat resnično vladavina prava v tej državi funkcionirala in da bi lahko ljudje normalno živeli. Zato bom ta amandmaja, ki smo jih v Slovenski demokratski stranki predlagali, tudi podprl, ker je prav, da je vsaj ena stranka v tem parlamentu, ki se bori za socialno pravičnost.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Državna sekretarka, lep pozdrav! Spoštovani poslanke in poslanci, tudi! Moj začetek, pa bom vseeno naprosil vas, podpredsednik, da boste omogočil meni kot poslancu, da bom lahko normalno poslušal te razprave. Jaz razumem, da spoštovanemu poslancu povzroči marsikaj jezo, vendar nisem dolžan poslušati s tako visokimi toni, zaradi tega kot predstavnik Državnega zbora vseeno menim, da smo na nekem nivoju in temu bi tudi pričakoval, da kot podpredsednik tudi takoj na začetku odreagirate. Pri tej burni razpravi, ki je potekala, moram priznati, da sem močno začuden iz več razlogov. Prvič, zakon, ki je pred nami, ima 19 členov. Vseskozi je debata zgolj o enem členu, pa malce drugem, konkretno 6. ali 7. In tukaj se mi takoj pojavlja vprašanje, ali moji predhodni razpravljavci sploh vedo, o čem se danes pogovarjamo. To je Zakon o dedovanju. In Zakon o dedovanju – tisti, ki ga je prebral – ali sploh Predlog zakona o dedovanju je sestavljen iz dveh delov, en je materialne določbe in drugi procesne določbe. In če lahko pomagam. Materialne določbe so Zakon o dedovanju, pa Zakon o dedovanju kmetijskih gospodarstev pa Zakon o denacionalizaciji, procesne določbe so pa pravdni in nepravdni postopek. In če v tem delu, nekako za uvod predno bom razpravljal, bom nekako zaključil. Sprašujem se v zvezi s 6. členom, ali je danes točka dnevnega reda Državnega zbora sprememba Zakona o socialno varstvenih prejemkih ali pa sem na matičnem odboru za delo, družino in socialne zadeve o tem istem zakonu. Očitno imamo v Državnem zboru velik problem poslanci, ki si posamezne določbe zakona popolnoma drugače razlagamo. Legitimno, ampak v neki smeri posiljevanje lastnih stališč drugim poslancem, mislim, da je neka meja. Preden bom začel razpravo, moram še naslednji stavek povedati. Imam občutek, da marsikateri razpravljavci pred menoj sploh ne vedo, kaj pomeni dedovanje. Sploh pa zaradi tega, kajti s to spremembo zakona se uvajajo neki novi instituti, ki so v predlogu zakona zelo jasno zapisani. V Republiki Sloveniji se še do sedaj nikoli nismo soočili z institutom potrdila o dedovanju z mednarodnim elementom. In moja dolžnost kot poslanca je, da pred sprejemom zakona ne govorim o vseh možnih lumparijah, ker za to so druge točke, drugi odbori, ampak da državljane, državljanke ali kogarkoli, ki je zainteresiran v neki smeri, da ga zanima tovrstno področje, dobi informacijo, kaj zakonodajni organ želi z določenim sprejemom zakona sprejeti. Samo dotaknem se, tisto, kar me je v neki smeri res spodbudilo k temu uvodnemu delu, pa mi je žal, da mi gre čas v ta del, je isto, ki si očitno poslanci med seboj sploh ne razumemo ali pa ne znamo brati, ali pa tisto, kar preberemo, preprosto ne želimo razumeti, kaj je zapisano. Šesti člen, prvi stavek, ki je bil že danes citiran, ga bom še enkrat: »Dosedanje premoženje oseb, ki je uživala pomoč v skladu s predpisi o socialnem varstvu, se omeji do višine vrednosti prejete pomoči …« in zanimivo, zelo polemične razprave, ki so bile koristne, vendar ne za to točko dnevnega reda, velja pa drugo, » … če ni v predpisih o socialnem varstvu določeno drugače.« Se pravi, v drugem predpisu, ki ni predmet današnje razprave, se lahko vse anulira. Smatram, da je današnja razprava zelo koristna, vendar ne za to točko dnevnega reda. Če se vseeno dotaknem, ravno zaradi tega, ker do sedaj sem poslušal preprosto točko dnevnega reda Odbora za delo, družino in socialne zadeve, bom se dotaknil tega, na kar je tudi državna sekretarka dvakrat opozorila – o kom se danes pogovarjamo. Prvič, pogovarjamo se o prenosu uredbe EU, o teh tako imenovanih čezmejnih postopkih glede na to, da smo dejansko člani Evropske unije. Drugič, odprava pomanjkljivosti, ki nekateri, ki se v neki smeri tudi zelo glasno pojavljajo ali izražajo, dolgoletni poslanci. Potem se sprašujem, zakaj se šele s tem zakonom odpravlja neskladja z ustavo iz leta 2009. Zdaj smo vendar 2016. Da ne govorim potem spet o odpravljanju neskladnost z ustavno odločbo iz leta 2013. Vse te besede, ki letijo na mojo, našo poslansko skupino, so popolnoma neopravičene. Če je dolgoletni stas poslancev neka dobra plat, potem bi pričakoval, da bi se tudi določene zadeve odpravljale v preteklosti v razumnem roku, ne pa v šestih, sedmih, osmih letih, vsaj za določene skupine. Nadalje, v tem gradivu, ki je bilo tudi v predstavitvi zelo jasno izpostavljeno, da so še določene manjše spremembe. Te spremembe, ki so ključne za državljane, občane ali nas vse, ki se soočimo z dejstvom, da nekdo preprosto umre ali da je nekdo razglašen za pogrešanega. To sta ti dve ključni zadevi, ki se neposredno dotikata Zakona o dedovanju in takrat se sprožijo postopki. Mislim, da je za tiste, ki se še niso srečali s tovrstnimi postopki, še kako pomembno, kako država te postopke ureja s tem zakonom in temu je tudi namenjeno. In med drugim so te tako imenovane manjše zadeve glede možnosti sklepanja sporazuma odpovedi neuvedenemu dedovanju. Treba je priznati in tukaj kolegi na moji levi strani, se pravi Poslanska skupina SDS, ki toliko govori o odpravi nekih krivic, sam sem bil tudi prisoten nekaj primerov tudi iz tega področja je zelo bolečih, pa se nikoli do sedaj ni nič uredilo. Zavedajmo se pa nekaj, da ta zakon o dedovanju je tretja sprememba. Ali veste, kdaj so bile prejšnje? Zadnja sprememba, druga, je bila pred skoraj dobrimi 15 leti. Kje smo potem vsi tisti ali so tisti, za katere je dolgoletni staž v tem parlamentu nekaj posebnega? Še naslednja zadeva, ki se pa veže tudi na neke trenutne aktivnosti, ki se dotika zlorabe neupravičene pridobitev premoženja, bančne luknje in podobno. Imamo praktično vezavo na stečajne postopke. Ali veste, to so zadeve, ki pa so marsikaterega tudi v tem primeru v preteklih letih močno prizadele in so bile tudi osebne tragedije, ampak o tem se pa ne pogovarjamo. Pogovarjamo se zgolj samo o eni zadevi, in to je čudežna rešitev skladno z Zakonom o dedovanju, tako imenovani socialni prejemki ali transferi. Glede na to, da sem tudi sam pozorno poslušal vse razpravljavce, večina ali ves čas namenjen dobesedno socialnim prejemkom, si bom vseeno dovolil, kajti do sedaj ni bilo nobenih besede o bistvu te spremembe zakona, in to je prenos uredbe, ob tem je prav, da občani, državljani vedo, kaj pomeni prenos te uredbe v naš pravni red. Dejstvo je, da je ta uredba stopila v veljavo leta 2012. Dejstvo je, da se je v tej uredbi določil presečni datum, od katerega se uveljavljajo postopki čezmejnega dedovanja ali teh tako imenovanih dednih postopkov. Ta presečni datum predstavlja 17. avgust 2015. Glede na to, da imamo ne tako malo število vsaj mlajše populacije, ki veliko potujejo, in starejši, da ne govorim najverjetneje tudi z naslova poslovnih priložnosti, življenje je naključje in se lahko marsikaj zgodi in zaradi tega je sila pomembno, da se zavedamo sploh pa njihovi dediči, kaj se v takšnih primerih zgodi, če se pripeti tisto, kar preprosto noben od nas ne želi, vendar to so življenjski dogodki in zakonodajalec mora tovrstne zadeve predhodno urediti, sploh pa če je to vezano na evropske uredbe. Tisto, kar je v zvezi s to uredbo pomembno je, da velja to čezmejno dedovanje za vse države članice Evropske unije razen Irske in Danske. Če smo brali uredbo, je zapisana tudi Velika Britanija, ampak vemo, kako je s to državo. Še ene zadeve bi se rad dotaknil v zvezi s to uredbo, in sicer tistega, kar pa resnično najbolj zadeva vsakega od nas, se pravi občana Republike Slovenije. Evropsko potrdilo o dedovanju, to je tisto, kar sem pogrešal v dosedanji razpravi. To je popolnoma nov institut, ki se ga uvaja. In kaj praktično to potrdilo o dedovanju dokazuje? Dokazuje status ali pravico posameznika, v tem primeru dediča oziroma volilojemnika, zanimivo prav rad bi vprašal, če morda tisti z žolčne razprave glede socialnih pravic, ali se razumemo, kaj pomeni tudi volilojemnik, pa nočem žaliti nobenega, samo to je predmet današnje razprave. To je Zakon o dedovanju. In dejstvo je, da z njimi povezanimi deleži, kajti vemo, da po tej uredbi se preprosto bo odločalo o tako imenovanih zapuščinskih obravnavah na pristojnih sodiščih širom po Evropi kot tudi pri nas in tisto, za kar je zelo pomembno, je, da se združi na eno mesto, se pravi tako krajevno pristojno sodišče kot tudi sam postopek. V enem postopku se bo dobesedno reševalo celotno premoženje zapustnika ali tistega, ki je bil spoznan za pogrešanega. Nadalje dokazuje to evropsko potrdilo dedovanja dodelitev določenega premoženja, ki je del zapuščine dedičev ali volilojemnikov. To je zelo pomembno. Ter tisto, kar se v neki smeri morda v našem slovenskem prostoru še ni toliko pojavilo, bo pa vedno bolj prisotno, da se bomo srečevali tudi z oporokami. Marsikdo o tem je kar dobro seznanjen, mislim pa, da večina o tem ni. In dejstvo je, da v temu evropskemu potrdilu o dedovanju je po tem tudi zelo jasno zapisano, kdo je izvršitelj oporoke ter upravljanje ali upravljavec same zapuščine. Še bi lahko v tem kontekstu nekako razpravljal, ker mislim, da je koristno, da vsem uporabnikom, to so državljani, povemo, kaj s tem zakonom prinašamo novosti in kaj se njih neposredno tiče. Bi pa vseeno nekaj besed namenil še tistemu področju spremembe tega zakona, kot sem uvodoma rekel, devetnajst členov in ne samo en člen. Verjamem, da je zelo pomemben. Ampak očitno se poslanci ne razumemo, da ne moreš v določeno zakonsko materijo spraviti ali stlačiti vseh področij, to tudi ni namen zakonodajalca niti to ni v skladno z nomotehničnimi pravili. Mislim, da kot predstavniki zakonodajne veje oblasti, da se tovrstnih zadev moramo zavedati ne glede na to, ali smo naklonjeni določeni materiji ali ne. Želel sem se dotakniti nekaj besed od teh devetnajstih členov, od 13. do vključno 15. člena, dva ali tri. Zakaj menim, da je to pomembno? Ravno zaradi tega, kajti mislim, da večina državljanov ne glede, kje prebivajo, prebivamo, smo se že srečali z institutom smrtovnica. In dejstvo je, da te smrtovnice so sila pomembna zadeva glede na to, da na podlagi smrtovnice je sploh uveden zapuščinski postopek, v našem pravnem redu je pristojno Okrajno sodišče v Republiki Sloveniji. In te smrtovnice od takrat, ob tistih bolečih trenutkih se dobesedno izpolnjujejo ali opravljajo na pristojnih pravnih enotah. V Republiki Sloveniji vemo, da je to 58 upravnih enot, in temu dodajmo še nekaj deset krajevnih uradov, in to je tisto, ki je servis države v teh tako imenovanih težkih trenutkih za marsikoga. In bistvo teh smrtovnic je nekaj, da matičar, ki je zadolžen v okviru organa državne uprave, da pripravi, opiše in seznani v ta dokument vse potrebne dodatke, informacije, da se zapuščinski postopek lahko čim prej zaključi, predvsem pa v popolnosti. Obstoječi Zakon o dedovanju je imel in ima večino stvari že urejenih, vendar s spremembo tega zakona se dopolnjuje predvsem tiste določbe, ki so se do sedaj ugotovile, da so pomanjkljive, in da pride tudi do zlorab, najsi bo to na naslovu tistih, ki so mislili, da so upravičeni do zapuščine ali tistih, ki so morda v predhodnih fazah tako ali drugače želeli zlorabiti institut oporoke. In to je tisto, za kar menim, da je ključno za spremembo tega zakona in tu se varujejo pravice vsakega, posebno v trenutkih, kot sem omenil, ki niso najbolj rožnati. Dejstvo je, da je v tem 14. členu podrobno dopolnjen obstoječi zakon ravno v zvezi z oporokami. Mislim, da smo se marsikdaj tukaj prisotni v preteklosti že srečali s takšnimi trenutki, in verjamem, da ne s slabimi izkušnjami. Žal pa praksa in vsakdan predvsem tudi pri ljudeh, ki so malce neuki in nimajo sredstev za tovrstna početja še v času življenja, da pride do zlorab. In tukaj pozdravljam tovrstne določbe, da se resnično vpišejo, dopolnijo vse tiste zadeve, za katere so upravni organi ali sodišča v teh zapuščinskih postopkih vsa leta do sedaj ugotovili, da prihaja do zlorab in so tisti dediči, ki so upravičeni do premoženja, v marsikaterem primeru bili zlorabljeni. To je primarna dolžnost nas, kot zakonodajalca v tem primeru. Še eno zadevo za konec. Dotaknil se bom še enkrat 6. in 7. člena, ki sta danes zelo razburkala praktično ta naš državni zbor. Še malo pa bomo vsi lumpi, ali ne vem, kako si lahko razlagam kot član pozicije, če ne sledim neki zadevi, ki si posamezni poslanec lahko razlaga določeno določbo. Zaradi tega ponovim še enkrat. Prvi stavek 6. člena meni kot poslancu zelo jasno daje sporočilo in zavezo, da se predpisi o socialnem varstvu lahko [[…]]se pravi zakon o socialnovarstvenem prejemku določijo vsebine drugače. In če so vsebine drugače določene, v zapuščinskem postopku, ki se vodi na okrajnem sodišču, se to striktno dosledno upošteva. In jaz vse spoštovane kolege Državnega zbora, ki ste razpravljali o tem, prosim, da ste najmanj toliko aktivni in impulzivni tudi na matičnem odboru za delo, družino in socialne zadeve. Hkrati pa kolikor imam informacijo, je ta zakon celo že odprt. In ne vidim razloga, da je zdaj ta žolčna razprava, ki se pa v celoti odmika od vsebine tega zakona. Kar se tiče 7. člena, tudi na matičnem odboru je bila razprava predvsem zgolj »lahko«. Tukaj se pogovarjamo občina oziroma država lahko oprosti nekoga za plačilo tovrstnih stroškov. Sam sem komentiral in tudi tukaj bomo ponovil, v neki smeri pa ne razumem tovrstnega razmišljanja s strani opozicije iz preprostega razloga – kdo pa najbolj pozna socialni status posameznika v nekem lokalnem okolju. Prepričan sem, da je to lokalna skupnost, v tem primeru občina, njegova ekipa, ožji sodelavci, ne pa nekje nek oddaljeni, ki dostikrat govorimo, da je centralizirano, sploh pa urejanje nekih socialnih pravic. In mislim, da so župani s svojimi ekipami, imajo tak socialni čut in zavedanje pomoči svojim krajanom, ki so potrebni tovrstne pomoči, da praviloma sploh ne sme biti problem. Če pa ocenijo, da kljub vsemu njihov socialni položaj ni tako šibek ali pa da bi celo zlorabili, potem je pa prav, da se on odloči drugače, to pomeni, da ne prizna. In tako jaz razumem to besedico »lahko«. Toliko za enkrat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Jaz bi samo to rekel, spoštovani kolega Dušan Verbič, da vsak poslanec pravzaprav sam določa svoj kulturni nivo. Predsedujoči je seveda tisti, ki prekršek piska potem, ko je že storjen, in v tem smislu ima malo težave. Se pa seveda opravičujem gostji, gospe državni sekretarki, to pa nedvomno je pa tisto, kar moram storiti. Repliko ima gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Najlepša hvala. Ker je bila komentirana v sklopu vroče polemike ne vem kakšnih tonov pri tej točki dnevnega reda tudi moja polemika, se vsekakor moram odzvati. To, kar smo ravnokar od predstavnika največje koalicijske stranke, torej SMC, slišali, je navaden blef, je krivica in je svinjarija. Vsem poslancem v tem državnem zboru očitati, da ne vemo, da ne znamo, da ne razumemo, v najbolj elitističnem možnem tonu. In lahko ste prepričani, da ta ton ni letel samo na opozicijske poslance, ampak se je lepo podaljšal do 300 tisoč revnih v naši družbi. Zakaj sem se pa razjezil zaradi takšnega odnosa in zaradi te kobajagi vsebine, ki v zakonu o dedovanju naj ne bi bila, in mi vsi v celi opoziciji naj bi tolkli mimo, vključno mimo nomotehničnih pravil, se mi zastavlja prvo, seveda retorično vprašanje. Ja, če naši amandmaji o črtanju vračila socialne pomoči niso v skladu z nomotehničnimi pravili, zakaj torej Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora pravi, da so ti amandmaji na mestu. Prvič. Naprej, drugič. Če vračljivost socialne pomoči oziroma vračljivost sploh ni predmet tega zakona, zakaj torej pod istim členom, v katerem naj ne bi bila vsebovana vračljivost, vpeljujete vračljivost stroška pogreba, če je nekdo toliko reven, da mu stroške pogreba krije občina, če vračljivost ni predmet tega zakona. Poglejte, to je blef, to je nategovanje in to ni prav. Ni prav, jebemtiš, da ni. To je to. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jan Škoberne. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik! Pa je bila nekoč postavljena teza, da je bila slovenščina skozi stoletno puritanizacijo očiščena vseh zabavnih elementov svojega jezika. Očitno ni bila. Pravzaprav mi je večji del razprave in za to se zahvaljujem, odnesel kolega Verbič, ki je zelo podrobno, taksativno in zelo jasno razložil smisel in namen tega zakona. Jaz bi som postavil retorično vprašanje, kaj bi se zgodilo glede na to, da danes pri zakonu, ki ureja postopek, poslušamo očitke, da bi moral urejati vsebino, če bi recimo pri zakonu, ki ureja slovensko kulturno politiko, sedela ministrica za obrambo in ga predstavljala skozi Zakon o službi v Slovenski vojski. Verjetno bi se kdo vprašal po zdravju in predvsem bi nas vprašali po zdravju, kako sploh lahko o čem takem razpravljamo. Tukaj ta razlika ni tako zelo jasno manifestirana na prvi pogled, je pa skoraj da enako močna in enako vidna in kljub temu poslušamo očitke o tem, da ta zakon ne ureja prave vsebine, pri čemer, če bi urejal to, o čemer je tekla danes razprava, bi tam sedela najverjetneje državna sekretarka Martina Vuk, namesto mene pa bi poročilo odbora predstavil kolega Prikl. Ampak tam ne sedi niti predstavnica Ministrstva za delo in kolega Prikl ni predstavljal poročila Odbora za delo, družino, socialne zadeve, invalide in enake možnosti, ker pač to ni predmet tega zakona. In vsi tukaj se verjetno strinjamo, da je zakon, ki pa ga je razprava naslavljala, treba ponovno premisliti, da ga je v pomemben delu potrebno spremeniti, ker seveda nihče od nas, to verjetno lahko rečem za vse, ne sprejema logike, da je neka nepremičnina, v kateri človek živi, lahko predmet plombe. Za ostale nepremičnine, ki pa se na to zraven nalagajo in ne posegajo v ta eksistenčni okvir, pa ne razumem razloga, zakaj ne bi bile. In če se je v preteklosti v zakonodajnem postopku zgodila napačna ocena, lahko tudi z naše strani, smo popravi te napake naklonjeni, ampak ne v zakonu, ki tega ne ureja. In ne na način, da bomo danes odpirali razpravo o vsem, samo o vsebini zakona, ki je pred nami, ne. Od gospoda Pojbiča smo med drugim slišali, da pregon tistih, ki so sokrivi ali pa soodgovorni za bančno luknjo, ne poteka ustrezno. To pod A ni predmet te točke dnevnega reda, pod B, prejšnji teden smo pa, celo ta teden smo poslušali guvernerja Banke Slovenije, ki se je pritoževal nad tem, zakaj ga preganjajo in zakaj posegajo kriminalisti in tožilstvo v Banko Slovenije zaradi izbrisa podrejencev. Potem smo pri Zakonu o dedovanju poslušali celo analizo in kritiko koalicijske davčne reforme, kar po mojem, spoštovani predsedujoči, tudi ni predmet te razprave. Pa je bilo rečeno, da popuščamo najbogatejšim, kljub temu da je bilo danes na tiskovni konferenci sporočeno, da se ohranja 50 % obremenitev za tiste najbogatejše kolege. Kordiš, a ne? Pa je bilo rečeno, imamo enega najnižjih davkov na kapital. Dvigujemo davek od dohodka pravnih oseb. Kolega Kordiš, a ne? To je, če prav razumem, popolnoma obratno od tega, kar ste govorili. Razbremenjujemo tiste, ki imajo največ. Ne. Ohranjamo 50 % razred, razbremenjujemo pa tiste, ki imajo najmanj, in razbremenjujemo nagrado za uspešnost in trinajsto plačo. S tem se menda strinjate ali ste tudi proti temu? In zdaj, ko smo že pri vseh teh razpravah, ali rečemo še kaj o službi v Slovenski vojski, sicer ni predmet tega zakona, ampak tudi tam verjetno vse ne štima. Ali pa, ne vem, slovenska jezikovna politika. Sicer je ZVIS, ki to delno ureja v enem svojem segmentu na sporedu v petek, ampak dajmo danes kaj reči v plenumu, saj nekaj časa še imamo. In potem dajmo to malo mešano v zakone sprejeti, potem bomo imeli pa, dam glavo stran, če ne, izredno sejo, kako si Vlada lahko privošči, da vlaga zakone, ki posegajo navzkrižno v zakone, kar se ne sme, kar ustvarja zmedo, ker pomeni neizvršljivost v zakonu in kje je tu sedaj pravna država, da bomo državljani lahko vedeli, kateri zakon kaj ureja, iz tega naslova urejali pravice ali urejali svoje stvari na sodišču, upravnih enotah ali kjerkoli je to že treba. Ampak danes v tej razpravi očitno to ni logično. Ali pa je logično samo nam nekaterim na tej strani, četudi se mogoče o sami vsebini socialne politike, ki jo vodi ministrica iz naših vrst, v celoti ne strinjamo. Ampak točno to, o tem se bomo pogovarjali na Odboru za delo in o tem se bomo pogovarjali, ko bo v plenumu zakon, ki zadeva ta resor, ker tudi za to obstaja nek zakon o vladi, da te stvari razmeji in razdeli. In ja, lahko sprejmemo kritiko in jo sprejemamo za neki drugi zakon, ki je vsebinsko lahko celo povezan s tem, pa moramo ene reči tam urediti. In zakaj sem na začetku v predstavitvi stališča poslanske skupine povedal, da bo to urejeno. Zato, ker je to zapisano tudi v normativnem načrtu Vlade. In če prav razumem, ima vsakdo možnost pogledati, kdaj je ta zakon na sporedu. Na sporedu je po parlamentarnih počitnicah. Slovenska demokratska stranka je prijazno, zato da se slučajno ne bi zgodila zamuda, ta isti zakon tudi vložila. In če prav razumem, je na razporedu za splošno razpravo na septembrski seji. In potem se tukaj pri enem drugem zakonu, ki ureja postopek in ne vsebino, odvije cela žolčna razprava in ustvarja vtis, da se mi tukaj na tej strani pa požvižgamo na vse in na vsakogar, hkrati bi bili, pa če bi naredili točno to, kar danes opozicija želi od nas, kritizirani, ker ustvarjamo kaos v pravni državi, ker ustvarjamo kaos znotraj sistema zakonov in ker ne razumemo osnovne razmejitve, kaj je postopek, kaj pa politika, v katerem zakonu se urejajo procesi in skozi katere akte se ureja vsebina politik, ki jo vodi in izvršuje država. In drugega kot to, da zaključim, da jih bomo v vsakem primeru dobili po glavi in da je očitno nekdo narobe izračunal, kdaj bodo predčasne ali redne volitve, ker če bodo jeseni, potem smo po mojem poznavanju, roke zamudili, zdaj pa nismo rokov zamudili, Vlado še vedno imamo, torej jeseni najverjetneje volitev ne bo, razprava je pa ista, kot da imamo še tri dni do volitev in bo v petek konec predvolilne kampanje, v soboto pa molk, v nedeljo pa gremo veselo na volitve, potem pa na dopust. Ampak nič od tega ne drži. Tako kot ne držijo očitki, ki izhajajo pri tem zakonu iz osnovnega nerazumevanja, kaj je danes na mizi, lahko pa tudi iz zavestnega napačnega branja členov, ki so predlagani. Kolega Verbič je to zelo jasno pokazal. Zakon je treba prebrati od začetka do konca. Zelo dobro. Če tega kdo ne naredi, je pa, da prebere vsaj člen, ki ga amandmira, od začetka do konca. Običajno gre za eno poved, lahko večstavčno. In ta zakon danes je iz štirih ključnih točk rešitev, ki jih je podrobneje predstavil kolega Verbič, potrebno sprejeti. In ja, treba se je potem lotiti, pa verjamem, da bomo tudi tam našli razlike, urejanja Zakona o socialno varstvenih prejemkih. In se veselim tiste razprave, pa se veselim tudi današnjih magnetogramov, ker si predstavljam, da bo kdo svoje stališče do takrat in pri tistem zakonu, ko bo dejansko vsebina, lahko tudi v kakšni točki že spremenil. Upam, da ne sicer. Drugače pa ja, zanimiva razprava in z razlogom splošna, ker konkretna je bila samo v primeru kolega Verbiča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Dušan Radič [[…]]Dvignili ste roko, gospod Dušan Radič. Izvolite, gospod Kordiš.
Najlepša hvala. Se moram odzvati na tale izvajanja kolega Škoberneta oziroma predstavnika Social demokratov zaradi tega, ker so bila milo rečeno zavajajoča, da govorimo za brezveze in v prazno o davčni reformi danes, ker temu sploh ni mesta. Poglejte, ko se v debati pojavi argument, da je vračljivost socialne pomoči smiselna zaradi tega, ker so dediči menda premožni, ja, če so pa potem te dediči premožni in če je premoženjska neenakost tak velik problem, da je treba vračati socialno pomoč menda zaradi premožnih dedičev, potem pa stopnjujte progresivno obdavčitev za najbogatejše oziroma za menda te premožne. V takšnemu kontekstu seveda zelo hitro pridemo do davčnih vprašanj. Ampak kar sem pa začel govoriti na to temo, je pa naslednje. Ta vlada zoper rastočo neenakost ni naredila nič v zadnjih dveh letih. Social demokrati, člani te vlade, zoper rastočo neenakost v dveh letih niso naredili nič, razen seveda zavrnili več naših socialnih delavskih predlogov. Nenazadnje v ekonomskem programu SD zelo lepo piše, da bi oni šli razbremenjevati višji srednji razred. To piše tam notri, to ni delavski predlog, poglejte. In ena tiskovna konferenca, nekaj besede nemara praznih besede, dve leti nedelovanja oziroma delanja socialne škode preprosto ne izbriše in ne popravi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima, gospod Uroš Prikl. Izvolite.
Podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegice, kolegi, predstavniki Vlade! Verjemite, res nisem imel namena se oglasiti, ampak, ko slišim Desus pa Desus pa Desus in kako nam je malo mar ali pa nam ni mar za upokojence, jaz vam moram na tem mestu povedati pa ne vem, ker vas mnogih, ki ste razpravljali predhodno, ni več tukaj v dvorani. Tovariš Kordiš, sem vesel, da ste še tukaj, nekaterih pa vas ni. Želim povedati celi slovenski javnost, tisti javnosti, tistim volivkam in volivcem, ki so nas poslali, ki so me poslali v ta Državni zbor: Še kako mi je mar, vsak dan z vsakim trenutkom in povsod. Ko pa slišim, da je ta zakon počelo vsega slabega, da v tem zakonu moramo vse rešiti in razrešiti, kar ni bilo v prejšnjih mandatu in mandatih rešeno, pa moram opozoriti na nekatere strokovne in vsebinske pomanjkljivosti. Če je počelo česa slabega, je to v ZSVarPre – Zakon o socialno varstvenih prejemkih, ZSV – Zakon o socialnem varstvu, nenazadnje pa tudi za ZZZDR – Zakon o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, ki ureja, kako morajo otroci poskrbeti za starše in seveda obratno. Nenazadnje počelo nečesa slabega je tudi v famoznem ZUJF. In če bomo danes naredili napako in vse v isti koš Zakona o dedovanju, oprostite, zaradi časovne stiske ne najdem pravnega izraza, stlačili, strpali, umestili, ja, potem bomo naredili to isto napako, kot smo z ZUJF naredili, ko smo tisoč zakonov reševali vse v enem in istem predpisu. Da smo premalo naredili vsi skupaj v preteklosti za socialno ogrožene, oprostite, to je dejstvo. To je dejstvo. Zakaj smo pa premalo naredili? Zato ker smo bili v dani situaciji, takšna kot je in ker so nas nekateri predpisi, ki se imenuje zlato ali pa fiskalno kakorkoli hočete pravilo, kjer v Desusu nismo bili deležni še možnosti tega, da še eno izjemo damo, in to je tista izjema ob elementarnih nesrečah in drastičnem poslabšanju makroekonomskih kazalnikov, da še damo poslabšanje socialnega položaja ranljivih ciljnih skupin, ta zakon nas stiska in seveda že omenjeni ZUJF in še nekatere druge zadeve. Jaz sem vesel, pa ne bom širil zadeve, da je danes bil dosežen na koaliciji dogovor, da bomo ohranili ta najvišji dohodkovni razred 50 %, da bomo razbremenili tisti srednji sloj in nižji sloj ter da sicer, to je moj pridevnik zraven, nežno pa vendar zvišujemo višji davek od dohodka pravnih oseb. Aja, to sem pozabil povedati, dejstvo je, da smo premalo naredili, bom podkrepil to, za socialno ogrožene. Meni je resnično hudo, ko vidim, da so socialno ogroženi tisti, ki so danes v zasluženem pokoju, ki so 30, 40 pa še več let plačevali v obe blagajni v proračun. Zelo me žalosti, da so socialno ogroženi in da so na robu socialnega minimuma, če že ne pod njim, tisti, ki hodijo v službo in 8 in več ur delajo in da so seveda v zelo slabem položaju tiste ciljne skupine, ki so nekonkurenčne na trgu dela in ne dobijo prve ali sploh zaposlitve. Kaj nam govori v raziskavi Inštitut Republike Slovenije za socialno varnost? Govorijo, da se je v zadnjem času drastično poslabšal položaj v Republiki Sloveniji in da je čedalje večji procent ljudi, ki so socialno ogroženi; oziroma se je procentualno gledano zvišalo tveganje tistih ljudi, ki padejo pod ta prag socialne izključenosti in socialnega tveganja. Vendarle si želim, da v jeseni – ali bo vroča, ali bo hladna, ali bo zamrznjena ali kakorkoli –, nekatere zadeve s preteklosti, ki smo jih dolžni, popravimo, ZUJF rahljamo, počasi pa vendarle, in da na nekatere zadeve opozorimo in jih spremenimo. Govorim o Zakonu o socialnemu varstvu in Zakonu o socialno varstvenih prejemkih, da tovrstni transferi ne bodo krediti, ampak da bo to pomoč tistim, ki si jo dejansko zaslužijo in so jo potrebni. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim, za prijavo. Besedo ima gospod Igor Zorčič.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Danes smo slišali veliko hudih besed na račun Zakona o dedovanju. Novela zakona je, kot smo slišali, prvenstveno namenjena spremembi nekaterih določb, ki se nanašajo na evropsko zakonodajo; oziroma to evropsko zakonodajo nekako implementiramo v ta zakon. Ampak večina razprave se je odvila nekako v smeri, češ da koalicija s sprejetjem tega zakona ne sledi nekim vidikom socialne države, da nekatere prikrajšuje za neke socialne pravice. Jaz moram to zanikati. Meni je žal, da je v tej razpravi prišlo do tako hudih besed, dobesedno do žaljivk, to pa zato, ker je bilo marsikaj spregledanega. Mogoče je bil izpuščen podatek, da se omejitev dedovanja ne nanaša na tistega, ki je v neki socialni težavi, ki prejema socialno pomoč; ampak da ta omejitev dedovanja prizadene njegove dediče. To seveda ni nepomembno, to je pomembno; ampak mi pri sprejemanju tega zakona nimamo nobenih podatkov o tem, kako premožni so ti dediči. Mi imamo lahko celo primere, ko so dediči – se pravi otroci, hčere, sinovi – tisti, na katere je nekdo, ki ima socialno pomoč, prenesel svoje premoženje. Na drugi strani pa moramo nekaj vedeti, omejitev da ali ne, če to omejitev izpustimo, pa imamo primer, ko je tudi otrok, se pravi sin, hči ali kdorkoli, v nekem težkem socialnem položaju, se lahko zgodi, če prejema neko socialno pomoč, če bo podedoval neko večje premoženje, da bo ta socialna pomoč oziroma nek prejemek od države zmanjšan, ker ima večje premoženje, ker ga je več podedoval. Ta omejitev, da ali ne, ne rešuje direktno socialne pomoči potrebnih dedičev. In zaradi tega se mi zdi, da so v tem smislu ti amandmaji celo nekako zavajajoči; da ne govorim o teh očitkih, da ne želimo prisluhniti načelom socialne države. To absolutno ne drži. Z amandmaji se prav tako ne rešuje teh zadev. Tistemu, ki potrebuje socialno pomoč, mora država v prvi vrsti zagotoviti, da takšne pomoči sploh ni potreben. Če pa je že potreben, pa njegovega statusa država ne bo reševala s tem, da bo čim več podedoval, ker mu bo po drugi strani in po drugem zakonu pa spet zmanjšala tiste prejemke, ki mu jih je dodeljevala do trenutka dedovanja. To je ta osnovni razlog, zaradi katerega zavračamo predlagane amandmaje; še zdaleč ne zato, kot slišimo nekatere res nekorektne očitke, ker ne bi imeli posluha za kogarkoli. Ne smemo pa pozabiti, da je ta določba v neki svoji osnovi v Zakonu o dedovanju že od leta 1976. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala. V luči teh treh amandmajev k 6. členu poslanskih skupin Združene levice, Slovenske demokratske stranke in Nove Slovenije bi mogoče veljalo opozoriti na stališče Združenja občin Slovenije, Skupnosti občin Slovenije in Združenja mestnih občin Slovenije, ki so se vsi postavili na stališče, da je treba v primeru dedovanja izpeljati postopek do celotnega zneska dane pomoči. Občine so tiste, ki pač plačujejo oziroma nekako zapolnijo to vrzel, ko posameznik in dediči ne zmorejo tega bremena. Mislim, da bi bilo povsem neprimerno danes sprejeti amandmaje, ki niso usklajeni s tistimi, ki zagotavljajo sredstva za ta namen. In še posebej, ker so te pripombe dali k osnovnemu besedilu zakona. Iz tega razloga preprosto ni mogoče sprejeti teh amandmajev, sicer bomo imeli v naslednji fazi upor, če lahko tako rečem, občin, ki bodo zagotovo protestirale proti rešitvi, za katero so očitno tudi poskušale skozi princip javne razprave doseči, da je besedilo zakona takšno, kot je ta hip zapisano. Moram pa reči, da verjetno bo treba izčistiti tudi Zakon o socialnih prejemkih, kajti po tem zakonu so nekatere stvari zapisane drugače, kot so zdaj zapisane v tem zakonu. In ne glede na to, da se sklicujemo v prvem odstavku na dikcijo, da se izplačuje do višine vrednosti prejete pomoči, če ni v predpisih o socialnem varstvu določeno drugače, nekoliko zapolnita to vrzel; ampak mislim, da bo resnično treba odpreti še ta zakon in v celoti izčistiti ali uskladiti ta zakon in že veljavni Zakon o socialnih prejemkih. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dušan Radič. Izvolite.
Hvala lepa. Kot je že dopoldne povedala gospa državna sekretarka Brecelj, glavni cilj spremembe Zakona o dedovanju je uzakonitev novele mednarodne listine o dedovanju; da bo vse enostavneje in bolj pregledno, o izenačitvi različnih partnerjev ter drugačni ureditvi zapuščine brez dedičev. Potem pa je prišlo na vrsto čisto nekaj drugega. Začeli smo poslušati o svinjarijah, o vreli kaši, potem smo tudi požirali, o jebentiših; toda kaj mora gola in hladna resnica proti bleščečim čerem laži. Poglejmo podatke; število prejemnikov denarne socialne pomoči v Sloveniji se povečuje. Leta 2014 je bilo prejemnikov socialne pomoči 50 tisoč, leta 2015 54 tisoč in maja 2016 54 tisoč 882. Na pristojnem ministrstvu razlog za to vidijo v tem, da pomoči ni več treba vračati. Zato razumljivo več ljudi prosi zanjo. Izredne denarne socialne pomoči se ne vrača, pri denarni socialni pomoči pa se je vračilo pri dedovanju omejilo. Glede dedovanja grde države Slovenije, vse podatke sem izbrskal, država je lani dedovala po 270 prejemnikih varstvenega dodatka ali socialne pomoči. 117 zadev pa je Državno pravobranilstvo, ki v teh postopkih zastopa državo, lani tudi zaključilo. Če imajo prejemniki varstvenega dodatka ali trajne denarne socialne pomoči nepremičnine, se nanje v vrednosti dela prejete pomoči vpiše država, čemur se strokovno reče omejitev dedovanja po 128. členu Zakona o dedovanju. Če so tudi dediči potrebni pomoči, se lahko sodišče odpove pravici države do vračila; vejica, a se to dogaja izjemno redko, da bi tudi dediči bili potrebni socialne pomoči. Sodišča so v večini zadev predlogom Republike Slovenije za omejitev dedovanje ugodila, pravijo na Državnem pravobranilstvu in dodajajo, da so v 95 % dediči terjatev poplačali. Potem pa gremo še k revščini. V Evropski uniji je po zadnjih podatkih pod pragom tveganja revščine živel vsak šesti; v Sloveniji pa vsak sedmi prebivalec. To so res strašljivi podatki, vendar se Slovenija v evropskem merilu uvršča med države z razmeroma nizko stopnjo tveganja revščine. Po podatkih Eurostata je v državah članicah Evropske unije živelo od dohodka, ki je nižji od praga tveganja revščine, 16,6 % ali 83 milijonov ljudi. V Sloveniji pod pragom tveganja revščine živi 14,5 % ali 290 tisoč ljudi. Prepričan sem, da jih bo ob ukrepih sedanje vlade v prihodnje mnogo manj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Gospod Miha Kordiš, izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Nad sprenevedanjem, da ne rečem nad lažmi v tej razpravi, ki letijo s koalicijske strani, sem se že razjezil na to temo, se ne bom še enkrat. Bom samo dajal, če nekdo trdi, da vračljivost socialne pomoči ni predmet tega zakona, to še ne pomeni, da je ta trditev dejansko resnična. Kar se tiče preigravanja na temo premoženja, vidimo, da koalicija poskuša svoje protisocialne ukrepe pošlepati s tem, da se špila na fovšijo. V razpravi smo lahko slišali legitimacijo, da ljudje radi zadržijo premoženje in da zato, citiram, "tudi če je malo, tudi če je borno". Ljube duše, ravno zaradi tega, ker imajo ljudje malo premoženja, ravno zaradi tega, ker je to premoženje borno, ga ljudje želijo zadržati. Restriktivna socialna zakonodaja jih zastraši, da po socialnih transferih, ki jih krvavo potrebujejo, ne sežejo. Slišali smo tudi, da Zakon o dedovanju ni zakon, ki bi reševal socialne probleme. Res je, Zakon o dedovanju je v tem trenutku zakon, ki socialne probleme ustvarja. Zakon o socialno varstvenih prejemkih v resnici določa samo, kako se dela zaznamke na nepremičnine; in če se socialnega pufa, ki je zapisan v Zakonu o dedovanju, ne izčrta, bo tudi pri Zakonu o socialno varstvenih prejemkih v septembru, na katerega nekateri toliko stavite, nastal iz kruha poc; sociala kot puf bo pa ostala. Podprite naš amandma.
Hvala lepa. Smo končali razpravo, dobro. S tem zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 15. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 12. točko dnevnega reda. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O UGOTAVLJANJU KATASTRSKEGA DOHODKA V DRUGI OBRAVNAVI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade mag. Mateji Vraničar Erman. Postopkovno, gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsedujoči, predlagam, da se seja prekine v tej točki, dokler se ne razčisti, zakaj je bil ta amandma, ki smo ga vložili k 17. členu, zavrnjen. Napisali ste, kot da je nepravilno vložen. Če ne razčistimo te stvari, ker gre za ključen amandma pri tem zakonu, je tudi ta razprava na nek način brezpredmetna. Predlagam, da se seja prekine, da se skliče kolegij, da te stvari razčistimo, ker je nesmiselno opravljati razpravo, da se na tak način suspendira ali pa izloči amandma opozicijske poslanske skupine. Predlagam, da najprej uredimo to tehnikalijo oziroma to zadevo; potem pa se začne z razpravo o zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Imam pojasnilo službe, ker je bila to že razprava na delovnem telesu. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke je vložila amandma k 17. členu predloga zakona, ki ste ga prejeli in ki je objavljen v Lotus Notes. V zvezi s tem amandmajem ugotavljam, da je nepravilno vložen, zato o njem ne bomo niti razpravljali niti glasovali. V skladu z drugim odstavkom 135. člena Poslovnika Državnega zbora je namreč mogoče k dopolnjenemu predlogu zakona vlagati amandmaje le k tistim členom, h katerim je matično delovno telo sprejelo amandmaje. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke želi vsebino, ki se nanaša na tretji odstavek 16. člena predloga zakona – to je vrednost katastrskega dohodka in pavšalne ocene dohodka na čebelji pan, ki si pripišeta v posameznih letih – urejati v 17. členu, ki pa se nanaša na prenehanje veljavnosti in uporabe tega zakona. Matično delovno telo namreč k 16. členu ni sprejelo nobenega amandmaja, zato na seji zbora k temu členu amandmajev ni mogoče vlagati. Za takšno ravnanje ni podlage v Poslovniku Državnega zbora. V drugi obravnavi je na seji matičnega delovnega telesa Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke amandma s to vsebino vložila k 16. členu, vendar ni bil sprejet. Če bi razpravo in glasovanje o navedenem amandmaju dopustil, bi bil to pomemben precedenčni primer za nadalje delo Državnega zbora, ki se nanaša na vlaganje amandmajev v drugi obravnavi na seji Državnega zbora k dopolnjenemu predlogu zakona. To bi praktično pomenilo, da ne bi veljale skoraj nikakršne omejitve glede vlaganja amandmajev, s katerim bi se zaobšle odločitve, sprejete na seji matičnega delovnega telesa. V skladu s to ugotovitvijo vašega proceduralnega predloga ne bom sprejel. Izvolite, gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo. Mislim, da je takšno poseganje vodstva Državnega zbora v amandmaje, ki jih vlaga Slovenska demokratska stranka, neprimerno. Popolnoma nobenega razloga ni, da se v obrazložitvi napiše, da je bil že enkrat en amandma vložen v istem besedilu, pa ni bil sprejet. To ni razlog za to, da se vložitev amandmaja suspendira. Mi lahko vložimo vse iste amandmaje, pa tudi Vlada jih lahko vloži, zato ni popolnoma nobenih ovir. Kar zadeva, kam se vlagajo določbe oziroma vsebina, k prehodnim določbam se lahko vlagajo [[…]]Gospod Hainz, prosim, če poslušate. K prehodnim določbam se lahko vlagajo amandmaji, tudi če ni sprejeto določilo. Ni zadržka. Tudi k temu členu ni problem, da se to vloži, ker se s tem urejajo nekatere stvari, ki so povezane s sprejemanjem oziroma uveljavljanjem posameznih določb zakona; isto, kar ureja potem ta 17. člen. Ampak očitno je, da mora koalicija na nek način zakon speljati, da ne dopusti nobene obrazložitve, nobene spremembe določbe člena, ki bi kakorkoli pomembneje vplivala na položaj katastrskih zavezancev, kot je predvidela vlada. Ne pusti se popolnoma nobenega odstopanja od tistega, kar si je vlada namenila. In to, kar ste si privoščili predsedstvo, vodstvo Državnega zbora in službe Državnega zbora, je zelo podobno tistemu, kar je v enem mandatu prej počel nek drug predsednik Državnega zbora, prav tako s FDV, gospod Gantar. Dejal je, da amandmaja ne dovoli vložiti zato, ker če bo ta amandma sprejet, pade zakon. Ali pa ni dopustil vložiti amandmaja zato, ker je amandma diametralno nasproten od vsebine člena; in takšne neumnosti je počel. In to, kar počnete sedaj, je popolnoma enako tistemu, kar se je dogajalo v času, ko je ta državni zbor vodil gospod Gantar. Zato predlagam, da sejo prekinete, da tisti, ki smo za to poklicani, o tej dilemi razpravljamo in se o njej dogovorimo. Če bi bile službe Državnega zbora dobronamerne, pa bi tudi v tem primeru lahko opozorile, da se amandma vloži tudi drugače. Zato so službe Državnega zbora. Predlagam, da prekinete sejo za pol ure, da to dilemo rešimo.
Hvala lepa. Kako je potekala seja v času gospoda Gantarja, ne vem, ampak imam pa analogijo iz 13. seje zbora, ki je že obravnavala podoben primer, ko ste hoteli v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke obravnavati pod drugo točko dnevnega reda. In sicer je bila podobna analogija, pri Predlogu zakona o ukrepih na področju plač in drugih stroškov dela za leto 2016 in drugih ukrepih v javnem sektorju, nujni postopek. Potem je bilo podobno v primeru Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost, nujni postopek, in Predlogu zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2016 in 2017. To je bilo v tem mandatu. Jaz drugače postopati ne morem. V skladu s tistim, kar sem pa prej povedal, da bi bil to nek presedan, ko bi bila možnost vlaganja amandmajev po Poslovniku Državnega zbora, ki omejuje kakršnokoli razpravo na kakršnokoli temo v kakršnemkoli primeru, seveda neomejena. In ne bom prekinjal seje. Proceduralno, gospod Tanko, izvolite.
Gospod podpredsednik. Teh presedanov, kar zadeva kršitve Poslovnika in kršitve Ustave ali kršitve zakonov, ustvarjanje pravnih praznin, ste si vi, ki se na to sklicujete, v tem mandatu privoščili že toliko, da bi morali kolektivno odstopiti. Že toliko ste si jih privoščili. Zato je to vaše vztrajanje na tem, da ste nekaj nekoč odločili in da boste to naprej peljali, nesmiselno. Če niste sposobni prekiniti seje za toliko časa, za pol ure, da se o tem pogovorimo vodje poslanskih skupin in da tudi službe Državnega zbora povedo, zakaj niso bile sposobne opozoriti, da je bil amandma po njihovem mnenju narobe vložen, potem je nekaj v tej hiši narobe. Teorija zarote potem drži, ker v vsakem primeru se komaj čaka, da nekdo nekaj vloži, kjer boste našli neko finto, nek trik, da boste zadevo zavrnili in potem speljali postopek tako, kot ste se namenili. S Pomorskim zakonikom ste odpravili določbe pri Zakonu o delovnih razmerjih, ko se sklicujete na postopkovnost, na sistematičnost, na celovitost, integriteto Jemali ste oziroma ugotavljali prekinitve mandatov in tako naprej. Ko pa zdaj dam pobudo za to, da bi se pogovorili o tem zapletu, vi enostavno tega niti ne odredite. Minimalni standard komunikacije v Državnem zboru je, da se o zadevi dogovorimo, minimalni standard. Ampak če se je koalicija odločila za nasilje, da bo na silo speljala tisto, kar se je namenila, čez Državni zbor in točno tako, kot si je zamislila; potem je to kar problem. Z blokadami amandmajev eliminira in ovira popolnoma vse razprave, ki bi se lahko o tej vsebini lahko odvile. Popolnoma neprimerno je to. Državni zbor je predmet debate in komunikacije, ne pa nekega arogantnega zavračanja vseh pobud, ki so naslovljene na vodenje seje Državnega zbora oziroma tiste, ki sejo vodite. To je, milo rečeno, neprimerno in tudi nespodobno. Predlagam, gospod podpredsednik, da sejo prekinete, gospod predsednik naj skliče posvet, da se bomo o tej zadevi pogovorili, tudi o razlogih, zakaj se je to zgodilo, tudi to je pomembno, ker to je sestavni del parlamentarnega postopka. Večkrat se zgodi, da dobimo kakšno zadevo v dopolnitev ali spremembo zaradi kakšne pomanjkljivosti in bi rad, da tudi o tem prediskutiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. To je neke vrste nasilje s strani vodje poslanske skupine, ampak da ne bo občutka [[…]], predvsem za tiste, ki nas poslušajo zunaj, bom prekinil sejo za pol ure, dobimo se ob 15.35; medtem bo predsednik s strokovno službo še enkrat pregledal zadeve in odločil. Hvala lepa. Vodje poslanskih skupin se zberejo pri predsedniku Državnega zbora.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance mag. Mateji Vraničar Erman.
Spoštovani gospod predsednik, hvala za besedo. Gospe in gospodje poslanci! Pred nami je danes dopolnjen Predlog zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, ki je bil pripravljen ob sodelovanju zainteresirane javnosti. Samo vsebino zakona sem predstavljala že ob prvi obravnavi predloga zakona pred Državnim zborom, zato mi dovolite, da se danes osredotočim predvsem na novosti, ki jih prenaša dopolnjen predlog zakona in so odraz dodatnega usklajevanja z zainteresirano javnostjo, ki smo ga izvedli po opravljeni prvi obravnavi in pred drugo obravnavo na matičnem delovnem telesu. Naj spomnim, že v osnovnem predlogu zakona so bile uveljavljene nekatere rešitve, ki izboljšujejo obstoječi režim ugotavljanja katastrskega dohodka. Tako so iz prihodkov kmetijske dejavnosti, kot jih izkazujejo ekonomski računi, izvzeti prihodki dejavnosti, za katere se dohodki praviloma ugotavljajo na podlagi knjigovodstva; primeroma del prašičereje in perutninarstvo. Izvzeti so tudi prihodki od predelave krme; usklajeni so prihodki od pridelave sadja v intenzivnih sadovnjakih z realno strukturo pridelave. V sistem pavšalnega ocenjevanja dohodka se je vključila tudi pridelava posebnih intenzivnih kultur, kot so intenzivne vrtnine, jagode in druge trajnice na njivah, za katere se je doslej moral dohodek ugotavljati na podlagi vodenja knjig. Uskladili so se količniki za povišanje katastrskega dohodka za proizvodnjo oljčnega olja, vina in posebnih intenzivnih kultur. Priznani stroški za gozd in čebelje panje so določeni na višini 80 % prihodkov. Uredilo se je triletno prehodno obdobje postopnega prehoda na nove zneske katastrskega dohodka. Z amandmaji se je jasneje uredila definicija posebnih kultur, dodatno se je uskladil delež pridelave sadja, ki se upošteva za izračun katastrskega dohodka v intenzivnih sadovnjakih, ter uredil poseben sistem za gozdna zemljišča, ki kot kriterij razporejanja dohodka upošteva rastiščni koeficient in boniteto, s čimer se je delno upoštevalo zahtevo, da se tudi za gozd upoštevajo pridelovalne razmere. Dodatno se je jasneje uredilo, da se katastrski dohodek vinograda za proizvodnjo vina določi kot dvakratnik katastrskega dohodka vinograda za pridelavo grozdja povprečne proizvodne sposobnosti; to je z boniteto med 51 in 60. Dodatno smo v tem času, povezano z novo metodo ugotavljanja katastrskega dohodka, opravili usklajevanja z zainteresirano javnostjo glede nekaterih določb, ki bodo urejene v noveli Zakona o dohodnini. Le-ta je prav danes vložen v javno obravnavo. Vlada ocenjuje, da je dopolnjen Predlog zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka dober, enostaven, pregleden in celovit. Rešuje probleme, na katere se je opozarjalo v zvezi s sedanjim sistemom, in omogoča primerljivo obravnavo vseh vrst kmetijske in gozdarske pridelave. Zakon je usklajen z zainteresiranimi skupinami in zato zagotavlja sprejemljivost novega sistema. Spoštovani, kot sem omenila v prvi in tudi v drugi obravnavi na Odboru za finance, je sprejetje zakona zelo pomembno za nemoteno delovanje cele vrste javnih funkcij, pa tudi za same kmete, saj bi v primeru nesprejetja vstopili v razmerje, ko bi začel delovati obstoječi zakon, katerega izvajanje je zamrznjeno do konca letošnjega leta. Zato je pomembno, da se zakon sprejme tako, da ga bo mogoče uveljaviti že za leto 2017. Če bodo izpolnjeni poslovniški razlogi, Vlada predlaga Državnemu zboru, da se na tej seji opravi tudi tretja obravnava in tako omogoči čim hitrejša uveljavitev zakona ter začetek izvajanja novih rešitev. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Tilnu Božiču.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Predstavniki Ministrstva za finance, kolegice, kolegi! Kot je bilo rečeno, smo na Odboru za finance in monetarno politiko 28. junija obravnavali ta predlog kot matično delovno telo. Za to obravnavo smo prejeli kar nekaj gradiva, najprej zahtevo koalicijskih poslanskih skupin SMS, Desus in SD za sklic nujne seje, prejeli smo mnenje Zakonodajno-pravne službe, prejeli smo tudi mnenje Komisije Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki ta predlog tudi pogojno podpira, ter dopis Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, ki je podala predlog enega izmed amandmajev, ki je bil kasneje tudi predlagan kot amandma odbora. Amandmaje smo k predlogu vložili koalicijske poslanske skupine SMC, SD in Desus, Poslanska skupina SDS, v treh tranšah, se pravi 23. 6., 28. 6. in tudi neposredno na seji; ter Poslanska skupina NSi. Prav tako, enega sem že prej omenil, sta bila na seji predložena dva amandmaja odbora. V uvodni dopolnilni obrazložitvi, ki jo je podajala sekretarka na Ministrstvu za finance, so bile predstavljene predvsem aktivnosti, ki so tekle med vlado in zainteresirano javnostjo. Potekalo je namreč intenzivno usklajevanje z interesnimi združenji in nevladnimi organizacijami s področja kmetijstva. Nadalje so bile predstavljene glavne rešitve, izpostavljeno tudi prehodno obdobje, ki je potrebno zaradi takšnih sprememb. Po mnenju sekretarke so našli ustrezne kompromisne rešitve za teme, ki so bile v času vložitve tega predloga zakona še odprte. Sekretarka iz Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je izpostavila bistvene prednosti sprejetja tega zakona, ki so poleg preglednosti in posodobljenosti tudi še možnost pavšalnega izračuna dohodka za intenzivne kulture ter tudi možnost, da bo do manjšega obsega predelave osnovnih pridelkov dohodek vključen v katastrski dohodek. Sledila je predstavitev Zakonodajno-pravne službe, kjer je bilo pojasnjeno, da vloženi amandmaji odpravljajo pomanjkljivosti, na katere so opozorili v svojem mnenju. Sledila je tudi predstavitev predstavnika Državnega sveta. Ta je povedal, da predlog zakona pogojno podpirajo. Povedal pa je tudi, da so bili njihovi predlogi večinoma sprejeti. Imeli pa so en zadržek, to je ravno tisti amandma, ki je bil potem dan kot amandma odbora. Nadalje se je oglasil tudi predstavnik Zveze lastnikov gozdov. Ta je povedal, da gozd ne opravlja le gospodarske funkcije, pač pa tudi socialno in ekološko funkcijo. Bilo je izpostavljeno, da gozdove lahko pri nas uporabljamo vsi, notri nabiramo gobe, gozdne sadeže, tudi divjad, kar je pa seveda v lasti države. Izpostavil je, da gre za dvig katastrskega dohodka v tem primeru, in izrazil določeno skrb nad morebitnim povišanjem pristojbin za vzdrževanje gozdnih cest. Sledila je razprava poslancev, kjer je prišlo do nekaterih opozoril, predvsem glede morebitnih negativnih posledic za manjše kmetije, družinske in tudi hribovske kmetije. Izpostavljeno je bilo, da samooskrba pada, da se zemljišča zaraščajo. Kar se tiče zvišanja katastrskega dohodka, ki bo sprva res ugodnejši, ampak kasneje, se pravi v tem prehodnem obdobju, se dviga. Na razpravi so polemizirali o tem, ali bi si mladi sploh še želeli nadaljevati z delom na kmetiji. Dodatno so izpostavili še morebiten vpliv zaradi povečanja dohodnine oziroma dohodkov na višino socialnih prejemkov, ki bi bili v takem primeru odmerjeni oziroma dodeljeni. Nasprotno so drugi člani in članice odbora rešitve predloga zakona podprli, prisluhnilo se je številnim deležnikom in tudi skoraj v celoti je usklajen s Kmetijsko gozdarsko zbornico. Poudarjeno je bilo tudi, da je bil po ugotovitvah strokovne skupine katastrski dohodek do sedaj ocenjen prenizko, zato so te spremembe potrebne, saj gre za pravičnejšo razporeditev bremen. Po opravljeni razpravi je odbor sprejel amandma redakcijske narave k 2. členu ter tudi amandmaje koalicijskih poslanskih skupin; preostali amandmaji niso bili sprejeti. Nato je odbor glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. In kot običajno, je tudi tokrat besedilo dopolnjenega predloga zakona sestavni del tega poročila. Hvala.
Ker je zbor na 20. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 11. 7. 2016. V razpravo dajem 6. člen ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije in amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Amandma smo povzeli po amandmaju, ki ga je na matičnem delovnem telesu predlagala Kmetijsko gozdarska zbornica in je bil na matičnem delovnem telesu 28. 6. 2016 tudi posvojen kot amandma odbora. Žal ni dobil zadostne podpore, zato sem vesel, da skupaj s kolegicami in kolegi Slovenske demokratske stranke ponavljamo vajo. Tu želimo apelirati na razmislek, da bi vendarle ta amandma sprejeli. Potem bi lahko Državni zbor rekel, da smo upoštevali praktično vse, kar je zahtevala Kmetijsko gozdarska zbornica. Gre za to, da podatki knjigovodstva po metodologiji FADN izkazujejo razliko med vrednostjo pridelave in stroški za obdobje zadnjih petih let v višini 94 %, zato se predlaga upoštevanje tega podatka. V sedanjem šestem odstavku 6. člena imamo to številko na višini 90 %. Se pravi, da gre praktično za spremembo, ki je pravzaprav različna v niansi. Predlagani novi sedmi odstavek pa je potreben, ker se višina stroškov v osnovni kmetijski pridelavi določa različno za kmetijska zemljišča brez evidentirane podrobnejše dejanske rabe in kmetijska zemljišča, na katerih so trajni nasadi; za slednje znašajo 90 %. Kolegice in kolegi, z veseljem sem nekje prebral, da je že aprila gospod Dejan Židan, ki je na nek način varuh slovenskega kmetstva, izjavil, da ne bo dopustil, da bi se katastrski dohodek povečal za več kot 100 % v primerjavi s trenutnim stanjem. Takrat, ko sem to prebral, sem si dejal: dobro, to bi najbrž kmetje še nekako premogli. Vendar prav za Pomurje ugotavljamo – in tu sem prosil za posebne izračune Kmetijsko gozdarsko zbornico Slovenije, ki jih imam tule pri sebi in si jih lahko tudi ogledate ali pa vam jih pošljem, kolegice in kolegi –, to so izračuni stroke, za pomursko regijo velja, da se bo glede na trenutno stanje tja do leta 2020 katastrski dohodek dvignil za 500 %, torej za faktor 5. Pustimo zdaj absolutne številke, ampak se sprašujem in vas sprašujem – in upam, da se sami sprašujete –, kako je možno načrtovati neko poslovanje, ko se vam tako drastično dvignejo obremenitve?! Jaz to dobro razumem, to ni davek, to je zgolj osnova za davek, to je katastrski dohodek. Ampak posledično si lahko izračunamo, da se bo tudi davek od katastrskega dohodka dvignil, kar je povsem normalno. Pomurje je zelo izrazita pokrajina tako po kmetijskih površinah kot tudi po deležu kmečkega prebivalstva. Čeprav Pomurje obsega le 6,6 % slovenskega ozemlja, ima 22,3 % slovenskih njiv in vrtov; 12,7 % sadovnjakov in 11,7 % vinogradov. V primerjavi s Slovenijo imamo manjši delež travinja, le 4,5 %, in gozdov le 3,5 %. Gre za neko specifiko, za katero na žalost ugotavljam, pa se ne vtikam v odnose in razmerja znotraj Kmetijsko gozdarske zbornice; ampak ugotavljam, kar sledi iz dopisa območne enote Kmetijsko gozdarske zbornice Murska Sobota, ki je bil med drugim naslovljen na pomurske poslance, da tudi znotraj Kmetijsko gozdarske zbornice niso bile upoštevane zahteve posameznih območnih enot; konkretno območne enote Murska Sobota. Vi veste, da na primer v Pomurju, ki je med drugim znano tudi po bučnem olju, tisti, ki prideluje buče na njivah, ne sme direktno prodajati bučnega olja, kar za oljke ne velja. Tukaj mi enostavno neke logike ne vidimo, to enostavno ni bilo upoštevano in zato sem tudi vesel, da je državna sekretarka na Odboru za finance potrdila, kar sem tudi sam vedel, da obstaja možnost, da bi naredili informativni izračun za zavezance za vsa leta, ko se bo začel izračun katastrskega dohodka po novi metodologiji, oziroma za leto 2016, 2017, 2018, 2019 in leto 2020. Torej informativni izračun po letih za vse zavezance na podlagi trenutnega stanja, trenutnih podatkov, da bi kmetje videli, kaj jih čaka. To je nujno, če želite poslovanje davčno optimirati. To pobudo sem tudi v pisni obliki dal Ministrstvu za finance in Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Upam, da bo tej moji pobudi tudi ugodilo. Dobro bi bilo, da se ta informativni izračun za zavezance izračuna in izračun objavi na spletni strani, če je treba, seveda pod neko zaščito. Mislim, da je tudi po obravnavi poročila o stanju v kmetijstvu, ki smo ga opravili prejšnji teden na Odboru za kmetijstvo, zelo jasno vidno, kam gre slovensko kmetijstvo in kje so ključni problemi. Dobro je, da je to poročilo, čeprav delno, ne za celo leto 2015, bilo obravnavano pred današnjo obravnavo tega Predloga zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka. Tam smo jasno videli, iz poročila namreč jasno izhaja, da cene kmetijskih proizvodov padajo, in to drastično padajo, v primerjavi z letom 2014 za 4,5 %. To je na letni ravni velik padec. In če bo ta trend šel naprej, kako bomo mi, poslanke in poslanci, imeli obraz, da bomo lahko danes pri glasovanju o zakonu pritisnili tipko "za", ki bo katastrski dohodek konkretno za Pomurje povečal do leta 2020 za 500 %, za faktor 5. Je nekaj dobrih trendov za kmetijstvo, ki izhajajo iz tega poročila, nisem pesimist, sem realist. Je pa nekaj takšnih, ki so pa slabi, ki so skrb zbujajoči in bi zaslužili pozornost tega visokega zbora, ko sprejema ključne odločitve za slovensko kmetijstvo. In ena od ključnih rešitev je gotovo tudi Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka. Prosim za razmislek o našem amandmaju in seveda prosim za podporo. Hvala.
Besedo ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Ta amandma k 6. členu, ki sta ga vložili poslanski skupini Slovenske demokratske stranke in Nova Slovenija, sta v bistvu identična. Preden grem na razpravo o tem amandmaju, bi rada samo to povedala, da v Združeni levici menimo, da je sprejemanje tega zakona do danes potekalo na način, po katerem bi morali potekati vsi zakoni. Bila je burna javna razprava, med katero smo imeli tudi sejo Odbora za kmetijstvo in na kateri smo praktično obravnavali ta zakon, še preden je prišel v Državni zbor. In ko je prišel, je bilo v njem že upoštevanih kar precej pripomb različnih kmečkih organizacij. Nato so bile nekatere dodatne pripombe upoštevane pri razpravi na odboru in zakon je bil ustrezno amandmiran, tako da je zdaj precej bolj sprejemljiv tudi za kmete. V Združeni levici menimo, da bi bilo precej bolje, če bi se zakon sprejemal skupaj s spremembami Zakona o dohodnini. V tem bo namreč treba nujno določiti količnik znižanja katastrskega dohodka glede na ekonomsko moč kmetije, s čimer se bo davčno razbremenilo tiste manjše, ekonomsko šibkejše in socialno ranljivejše kmete. Ti so namreč še posebej občutljivi tudi na manjša povišanja katastrskega dohodka, zato je po našem mnenju nesprejemljivo, da se Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka sprejema danes, hkrati pa se v neko nedoločeno prihodnost postavlja proučitev možnih rešitev za popravek obremenitve kmetij v okviru sistema dohodnine. Če bi se stvari lotili bolj sistemsko in celovito, o čemer v koaliciji vedno govorite, bi se Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka sprejemal skupaj s spremembo Zakona o dohodnini. To priznava tudi vlada v uvodnem delu predloga zakona, kjer je zapisano, da je ocena katastrskega dohodka pavšalna in da ni mogoče pričakovati, da bo ta odražala realno raven letnega dohodka vsake kmetije, za katero se bodo podatki upoštevali. Zato se bo v okviru predpisov o dohodnini proučilo možnost korekcije pavšalno ocenjenega letnega dohodka glede na velikost kmetije. Žal, očitno je potreba po celovitosti in sistemskosti nekako zahtevana samo za zakone, ki prihajajo iz opozicije. Glede amandmaja k predlaganemu 6. členu pa menim, da to, da bi se stroški za kmetijska zemljišča brez evidentirane dejanske rabe upoštevali v višini 94 % namesto v višini 90 %, ne bi pomembno vplivalo na prihodke v proračun. Bi pa verjetno precej razbremenilo kmete; še zlasti tiste manjše, ki večinoma kmetujejo prav na takšnih zemljiščih in imajo malo hmeljišč, intenzivnih sadovnjakov in ostalih trajnih nasadov. Za te bodo stroški še vedno znašali 90 %. Mislim, da je številka 94 % dobro utemeljena s tem, da je razlika med vrednostjo pridelave in stroški v zadnjih petih letih 94-odstotna. Zato bomo v Poslanski skupini Združena levica ta amandma podprli. Hvala.
Besedo ima gospod Franc Laj.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka, poslanke in poslanci, vsem skupaj prav lep pozdrav! Že na prejšnji seji sem povedal, da je Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka pomemben zakon, s katerim se zasnuje davčno okolje za kmeta. Poleg tega je zelo pomembno, da bi danes prav zaradi tega obravnavali ta zakon skupaj z Zakonom o dohodnini, ker so tudi pomembni deležniki, ki so bili v tej pogajalski skupini, izrazili zahtevo, da se uveljavi kapica, to se pravi poseben mehanizem, ki bi preprečil enormni porast katastrskega dohodka. Ali se bo to zgodilo ali ne, tega ne vemo, zagotovil ni. Prav zaradi tega imam občutek, ko danes sprejemamo ta zakon, oziroma bo tudi ta zakon najverjetneje sprejet, da bomo sprejeli mačka v žaklju. Ali lahko kdo da zagotovilo, da bo ta poseben mehanizem res sprejet? Drugo, kar je pomembno, če ta mehanizem ne bo sprejet, potem katastrski dohodek več ni samo vsebinsko vprašanje, ampak je tudi pravno vprašanje. Ker enormna enkratna porast katastrskega dohodka bi morala temeljiti na nekih realnih, oprijemljivih dejstvih. In tega trenutno jaz osebno ne vidim. V primeru, da bo zakon sprejet v tej obliki, kot je, to se nanaša tudi na predlog amandmaja na 6. člen, da se priznani stroški tržnega prihodka določijo na devetdesetih odstotkih, pomeni, da bi se najmanj polovici kmečkih gospodinjstev katastrski dohodek povečal med 50 in 300 %. To ima lahko zelo močne negativne učinke na kmetijska gospodarstva; praktično lahko ogrozi tudi marsikatero majhno kmetijo. Prav zaradi tega, da se vrnem na amandma, bom ta amandma podprl, ker menim, če ga podpremo, da bomo na nek način zagotovili bolj zmerno prihodnost tudi za manjše kmetovalce; po drugi strani pa zagotovo ne bo katastrofalnega izpada za državni proračun. Naj povem poleg vsega tega, kar sem sedaj izpostavil, Kmetijsko gozdarska zbornica je imela tudi zahtevo za investicijsko olajšavo pri nakupu kmetijskih zemljišč. Tudi s tem bi lahko omilili takšno povečanje katastrskega dohodka. Vendar tudi za to nimamo nobenih zagotovil, da bo ta olajšava vgrajena v Zakon o dohodnini. Tako bi rekel, da trenutno zagotovo drži dejstvo, če ta zakon ne bo sprejet, bo situacija izredno kritična, ker bi se uveljavil obstoječi sistem, ki je neustrezen; in bi zelo močno obremenila že takoj v naslednjem letu kmetijska gospodarstva. Ko pa sedaj to sprejemamo, ker to dobesedno izgleda tako, da je pod nujo treba sprejeti, da na nek način preložimo to odgovornost, ki bo nastopila v letu 2020, ko se bo v celoti uveljavila višina katastrskega dohodka. Mislim, da to ni čisto pošteno, zato bi še enkrat povedal, da bi bilo zelo nujno, da bi že danes obravnavali spremembe Zakona o dohodnini. Če pa tega ne bomo mogli zaradi tega, ker ni v proceduri, pa bi apeliral na vlado, da z vso odgovornostjo pristopi čim prej, da kmetijska gospodarstva ne bodo živela v negotovosti in prepuščena nejasni prihodnosti. Upam, da z današnjim vročim dnem, ko so visoke temperature, ne bomo povzročili vroče prihodnosti za naše kmetovalce. Hvala.
Besedo ima gospod Zvonko Lah.
Hvala, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Tudi jaz bi želel, preden pridem k amandmaju k 6. členu, še malo uvoda. Veseli me, da smo danes vse opozicijske poslanske skupine enotne, kar se tiče tega zakona in kar se tiče tudi mnenja o amandmaju k 6. členu. Splošna razprava je bila sicer že opravljena, tudi na Odboru za finance smo obširno razpravljali o tem. Mnenje naše poslanske skupine je, da je v teh petih letih, kar smo podaljševali neko staro stališče in staro stanje, komisija imela od leta 2013 tri leta časa, da ustvari nek nov izračun oziroma novo metodologijo izračuna davka oziroma dohodka iz kmetijskih zemljišč in gozdov. Pa je vseeno to prišlo v neko časovno stisko tik pred časom, ko mora biti ta zakon sprejet; in je bilo potem treba usklajevati na nek način na trdo. Sicer je tukaj vlada popuščala, ampak po našem mnenju se nam zdi tudi ta metodologija izračuna katastrskega dohodka kot osnovo za obdavčitev preko dohodnine nepoštena in nepravična; predvsem do tistih malih kmetov, ki jih imamo v Sloveniji nič koliko. Še enkrat bi rad poudaril, kar večkrat poudarjam, da imamo nezavidljivo situacijo na področju samooskrbe s hrano, da smo v zadnjih sto letih izgubili približno polovico kmetijskih zemljišč za pridelavo hrane. Pred sto leti se je obdelovalo v Sloveniji preko milijon hektarjev kmetijskih zemljišč, sedaj samo še 477 tisoč, se pravi manj kot polovica; da se je samooskrba s hrano zadnjih petdeset let tudi skoraj prepolovila, da smo na nekaterih področjih v zelo nezavidljivem stanju, kot je prašičereja, vrtnine, zelenjava in še drugo. In namesto da bi stimulirali naše kmete, da bi se pridelava povečala, da bi se samooskrba povečala, mi povečujemo katastrski dohodek in s tem povečujemo tudi avtomatsko obdavčitev kmetijskih zemljišč in gozdov. To, da se bo katastrski dohodek povečal po preteku prehodnega obdobja za preko dvakrat, se nam zdi nepošteno. Glede na nenehno padanje cen, posebej pa še v zadnjih dveh letih, ko so zaradi ruskega embarga in zaradi ukinitve mlečnih kvot cene tako padle, da nič več ne dosegajo lastnih cen pridelave in prireje. Zato se nam zdi tako povečanje katastrskega dohodka nepravično, gre za odvračanje predvsem mladih kmetov po prevzemu kmetij, po nadaljnjem kmetovanju, ker si ne morejo izračunati neke svetle prihodnosti. To se je pokazalo tudi na posvetu o prireji mleka, kjer praktično nobeden od kmetov, tudi tisti večji, ki imajo najboljše pogoje za prirejo mleka, ne bodo dosegali s prodajno ceno svoje lastne cene. Tudi tisti največji ne, velika večina malih kmetov pa nikakor ne. Mislim, da je pred nami še pospešeno opuščanje kmetovanja in hkrati s tem tudi zaraščanje kmetijskih zemljišč. Ta zakon, čeprav ga je vlada zavila v prehodno obdobje, da bodo pravi učinki tega zakona prišli šele po tem mandatu, da bo prvi izračun, ki bo prišel v letu 2018, prve odločbe za leto 2017, nižji, kot je sedaj; se pravi tik pred volitvami, če ne bodo volitve prej. To ni pošteno, prelagati na neko drugo vlado, na drugo obdobje, kot je bila recimo ukinitev starostnih pokojnin, ki jo je vlada sprejela z uveljavitvijo v naslednjem mandatu. In potem so vsi mislili, da je to sprejela naslednja vlada. Po drugi strani imamo pa še upanje in nekaj časa, da tudi ta zakon spremenimo, ker ni pošten, ni pravičen. Posebej ne za tiste male kmete, ki jim kmetijstvo ni edina dejavnost. Kmetov, ki so obvezno pokojninsko in zdravstveno zavarovani kot kmetje, imamo samo okrog 9 tisoč v Sloveniji, s tem da se prijavi za subvencije okrog 70 tisoč kmetov v Sloveniji. Vsi ostali od 9 do 70 tisoč morajo imeti še neko drugo dejavnost, da preživijo. Večina teh hodi še v službo in enostavno se katastrski dohodek prišteje k dohodku oziroma plači, potem gre to v obračun dohodnine in vpliva na več kot deset zakonov o socialnih prejemkih. Tudi izračuni pokažejo, da bodo mladi kmetje, ki imajo nekaj mladoletnih otrok, učencev, dijakov ali v vrtcu, glede otroškega dodatka, plačila vrtca, štipendij bistveno prikrajšani; pa tudi če gre za manjše povečanje skupnega dohodka za obračun dohodnine. Zato tudi mi menimo, da bi bilo pošteno, da se tudi spremembo Zakona o dohodnini sprejema istočasno, da ti mladi kmetje, ki si znajo izračunati, kaj bo katastrski dohodek pomenil leta 2020 in tudi naprej, mogoče do njihovih pokojnin oziroma ko otroci že odrastejo in ne prejemajo več socialnih prejemkov. Oni si izračunajo, koliko bodo oškodovani. In če si izračunajo, da se to ne splača, se ne bodo odločali za prevzem kmetije, za modernizacijo kmetije, za razvoj in tako naprej. Zato gre po mojem mnenju za strašenje in delamo ravno obratno, kar bi morali, če hočemo povečati samooskrbo. In ni pošteno, tudi recimo pri raznih ujmah, naravnih nesrečah, pred kratkim smo obravnavali tudi interventni zakon, ko lahko nekemu kmetu toča, ki vzame ožji pas, povzroči škodo manj kot 2 milijona in pol evrov, nekaterim lahko popolnoma uniči pridelek, uniči trajni nasad in je škoda večletna. Mi lahko pomagamo tem kmetom samo, če je škoda tako velika, da je ocenjeno kot naravna nesreča, to se pravi, da je škoda večja kot 2,5 milijonov evrov. Potem moramo sprejeti interventni zakon, da lahko tem oškodovancem pomagamo. Pri interventnem zakonu je tudi Zakonodajno-pravna služba povedala, da je treba sistemsko rešiti kmetijstvo, preko zakona o odpravi škode po naravnih nesrečah. Zato je po mojem treba sistemsko reševati kmetijstvo, čisto drugače kot pa ostalo gospodarstvo, ker je kmetijstvo strateško pomembna panoga. Gre za pridelavo hrane in samooskrbo. In če to zanemarimo; do sedaj, gospe in gospodje, nisem opazil, da bi kje razbremenili kmete administrativnih ovir, birokracije ali bi jih stimulirali na nek način, da bi se trend obrnil. Zaenkrat, kolegice in kolegi, ne. Damo s tem prehodni odločbi nek učinek, ki naj bi bil v letu ali dveh, pokazal naj bi se v letu 2018, ampak to samo za tiste, ki si znajo izračunati, kaj bo prišlo leta 2020. Zato smo mi dali ta amandma k 6. členu, ker je izračun pokazal na osnovi stroškov in cen preteklih let, da bi bilo prav, da bi upoštevali 94 % stroškov tržne cene pri proizvajalcu. Moramo se zavedati, da si proizvajalci ne morejo postavljati kar tako tržne cene, da se morajo prilagajati konkurenci, da je konkurenca huda in da konkurenca prihaja iz držav, ki imajo bistveno boljše pogoje kmetovanja kot pri nas. Moramo se zavedati, da imamo skoraj 80 % vseh kmetijskih zemljišč na področju z omejenimi dejavniki, kjer so stroški kmetovanja bistveno večji. In če tržna cena ne dosega lastne cene, zakaj mi v zakon pišemo, ker po mojem mnenju bi moral biti vsaj za tri četrtine naših pridelkov katastrski dohodek negativen, kjer so stroški pridelave večji, kot je prodajna cena; kljub temu da dobivajo subvencije. Pa še to, 70 % subvencij gre avtomatsko v obračun dohodnine in sedaj prav subvencije bistveno bolj vplivajo na izračun dohodnine kot pa sam katastrski dohodek. Nekateri kmetje obupujejo in pravijo: ali bo žena nehala hoditi v službo, ker to, kar zasluži, ker hodi v službo, toliko več imam ali pa pol toliko vsaj plačam potem dohodnine, ker to direktno pride v izračun dohodkov družine. S tem zakonom sistemsko ne rešujemo situacije, ne dajemo pozitivnega signala našim kmetom; da ne omenjam zakonov, kot so davčne blagajne in podobno, kjer postavljamo še dodatne ovire kmetom pri njihovi dejavnosti. Mislim, da bi bilo prav, da tudi pozicija ta amandma potrdi, da damo vsaj majhen signal temu, da ne bo katastrski dohodek toliko višji. Čeprav jaz sem prepričan, da preden se bo to pojavilo, da se bo pokazalo breme tega katastrskega dohodka v letu 2019, da bo nujno potrebno, če hočemo povečati samooskrbo in tudi dohodke v kmetijstvu, ta zakon temeljito prevetriti in ga narediti bolj poštenega. Da moramo tudi kmetom dati neko stabilno poslovno okolje, kot je v sosednjih državah, kjer se ta zakonodaja ne spreminja že 30 in več let. Pri nas pa vsakih nekaj let na novo postavljamo samo cokle kmetom. Če ne bomo tega storili v kratkem, ko se bo začela kmetijska zemlja še bolj zaraščati, ko se bodo začeli trajni nasadi opuščati, nihče več ne bo tega nazaj rekultiviral. Bomo lahko samo z žalostjo ugotavljali, kaj smo storili in bomo potem odvisni od nekvalitetne tuje hrane, tujih pridelkov z gensko spremenjenimi organizmi, ker drugega ne bo. Kmetje bodo primorani kupovati, uvažati krmo, ki jo že sedaj uvažajo, živinorejci polovico krme uvozijo iz tujine; postali bomo prehransko odvisni od uvoza. In tega verjetno si ne želimo. Vsaka pametna vlada si tega ne bi dovolila. Na svetu imamo že preko 40 držav, ki niso v Evropski uniji, ampak ravno zaradi tega, ker znatno subvencionirajo svoje kmetijstvo, da ga obdržijo v kondiciji, so prepovedali izvoz hrane, ker s tem izvažajo tudi subvencije. Dobičke, dohodke, ki jih ustvarja ostalo gospodarstvo, dajejo kmetom; kmetje pa potem svoje pridelke izvažajo s to državno pomočjo. Jaz upam, da se bomo streznili. Predlagam tudi kakšno sejo Odbora za kmetijstvo, ki bi se moralo pri tej zakonodaji bistveno bolj postaviti za kmete, kot se je. Da kakšno sejo naredimo tudi v takih krajih, kot so Haloze ali podobno, da se sami prepričamo, kako tem kmetom gre. Tako bomo lažje razumeli te kmete, zakaj opuščajo kmetovanje in se selijo v mesta, čeprav tudi tam ni rožnato; ali pa selijo čez našo mejo s trebuhom za kruhom, doma pa ostaja kmetijska zemlja neobdelana, kar je velika škoda. Ne gre tukaj moja razprava samo zato, da oponiramo nekemu zakonu, ki ga je pozicija pripravila; ampak zato, ker nam je mar za to, kakšno bo naše podeželje, kakšna bo naša oskrba. Če ne bomo ohranili podeželja, je tudi kaj malo upanja, da bomo razvili tako perspektivno gospodarsko panogo, kot je turizem. Sedaj se še lahko hvalimo z lepim podeželjem. Če bomo postavili taka bremena kmetom, mislim, da bo tudi njim zadosti in tega več ne bodo delali; ker iz pridnega človeka je lahko naredili lenuha, obratno pa zelo težko.
Zopet odpiram razpravo, če želi še kdo? Potem ima besedo državna sekretarka na Ministrstvu za finance mag. Mateja Vraničar Erman.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Najprej v zvezi z amandmajem. Podatki, ki so osnova po dogovoru znotraj strokovne skupine, podatki, ki so osnova za pripravo zakona o katastrskem dohodku, kažejo, da je na kmetijskih zemljiščih dejanskih stroškov nekje med 84 in 85 %. Da bi v bistvu pripoznali pomen kmetijske dejavnosti, smo predlagali in tudi do določene mere uskladili z zainteresirano javnostjo, da se normirani stroški za kmetijska zemljišča določijo na ravni 90 %. To je bilo v prvi fazi usklajeno, naknadno smo bili soočeni z dodatnimi zahtevami, ki so oblikovani tudi v obeh amandmajih k 6. členu. Argument, da so dejanski stroški višji od 90 %, v bistvu ni podprt z dejanskimi številkami. Dejanske številke, razpoložljivi podatki, kot rečeno, kažejo na stroške nekje med 84 in 85 %. Če bi se v nadaljevanju dejansko zgodilo to, na kar opozarjajo predlagatelji, da bi se prihodki znižali, se bo to odrazilo v ravni katastrskega dohodka, v izračunih za naslednje obdobje. Še en podatek bi rada navedla, v letu 2013 je bila po statističnih podatkih ocena tržnega dohodka zasebnega sektorja 240 milijonov evrov. Katastrski dohodek, vključen v odmero dohodnine, je znašal 31,4 milijona ali 13,1 %. Po predlaganem zakonu izhajamo iz povprečnega obsega ocene tržnega dohodka zasebnega sektorja, govorimo o 259 milijonih, čeprav podatki za leto 2015 kažejo na znatno višjo številko. In od tega bo v prehodnem obdobju vključenega v katastrski dohodek za odmero dohodnine 19,45 milijonov. Po končni rešitvi v letu 2020 pa 64 milijonov ali 24,8 %. Če pogledamo nekaj let nazaj, bomo ugotovili, da smo v preteklosti v dohodninsko osnovo vključevali med 40 in 42 % ocenjenega tržnega dohodka zasebnega sektorja. To v bistvu kaže na to, da novi predlog zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka zmanjšuje razkorak med dejanskim dohodkom zasebnega sektorja iz kmetijske dejavnosti in tistim dohodkom, ki je vključen v odmero dohodnine; pa vendar se še vedno manjši delež katastrskega dohodka dejansko tudi vključi v davčno osnovo za odmero dohodnine. V uvodnih razpravah je bilo veliko govora o stabilnosti, tudi v razpravah, ki smo jih opravili z zainteresirano javnostjo, je bilo veliko govora o stabilnosti. Ocenjujejo, da jim predlagani zakon daje to stabilnost. Rešitev, kakršno poznamo danes, ko se iz leta v leto podaljšuje zamrznjeno stanje iz leta 2013, ne koristi nikomur. In tiste prednosti, ki jih prinaša ta zakon, ko se določene predelave iz dopolnilne dejavnosti obravnavajo po novem kot osnovna kmetijska dejavnost, ko se nadgrajujejo rešitve še v Zakonu o dohodnini, so kmetje prepoznali kot ugodne oziroma stimulativne, tudi za mlade kmete. Še enkrat bi rada poudarila, da predloga zakona nismo pripravljali z mislijo na javnofinančne prihodke iz naslova kmetijske dejavnosti; ampak z željo, da pripravimo sistem ugotavljanja katastrskega dohodka, ki bo primeren, pravičen in bo enakomerno zajel vse različne vrste kmetijske pridelave; hkrati pa bo na eni strani upošteval posebnosti kmetijske dejavnosti, na drugi strani pa prepoznal, da je tudi kmetijska dejavnost ena od ekonomskih dejavnosti. V zvezi z očitkom, da ni nobenega zagotovila, kakšne rešitve so vključene v Zakon o dohodnini, naj opozorim, da je prav danes, kot sem omenila že uvodoma, dan v javno obravnavo predlog novele Zakona o dohodnini, ki vključuje tudi rešitve na področju kmetijstva. In sicer gre v celoti za rešitve, ki so zaenkrat vključene, ki so povezane z Zakonom o ugotavljanju katastrskega dohodka in so tudi usklajene z zainteresirano javnostjo. V času javne razprave bomo nadaljevali razpravo le še glede tega, kolikšen je dejansko lahko minimalni obseg predelav prve stopnje kmetijskih pridelkov in gozdarskih pridelkov, za katere se dohodek ne bo dodatno posebej ugotavljal; ampak se bo štelo, da je dohodek do te vrednosti že vključen v katastrski dohodek. Predlog Zakona o dohodnini vsebuje tudi prehodno določbo in vsebuje rešitev, po kateri so kmetje, ki pridelujejo vino, ne glede na površino vinogradov, ki jih imajo v uporabi oziroma v lasti, lahko obravnavani preko ugotavljanja katastrskega dohodka. Danes je bilo veliko govora tudi o subvencijah. Naj ponovim, da davčna obravnava subvencij nima nobene povezave z ugotavljanjem katastrskega dohodka in ne spreminjamo v ničemer obstoječe ureditve na področju subvencij, kjer so vse investicijske subvencije izvzete iz obdavčitve. Med dohodkovnimi pa jih je približno polovica takšnih, ki se vključujejo v davčno osnovo pri fizičnih osebah. V celoti so med dohodkovnimi subvencijami iz obdavčitve izvzete subvencije za kmetijsko pridelavo na območjih z omejenimi možnostmi pridelave, tako imenovana OMD plačila, in plačila za ekološko pridelavo. Žal vsi v svojih razpravah povezujemo rešitve, ki jih prinaša ta zakon, z rešitvami, ki so vključene oziroma ki jih poznamo v Zakonu o dohodnini, zato naj samo še enkrat povem, da ima Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka zgolj namen, da se na ustrezen, stabilen način določi način, kako se ugotavlja katastrski dohodek; kakšna je pa njegova davčna obravnava, je pa potem stvar Zakona o dohodnini. In ocenjujemo, da je prav, če vse davčne zavezance obravnavamo po njihovi ekonomski moči, da to pripoznamo tudi za davčne zavezance, ki opravljajo kmetijsko dejavnost. Hvala lepa.
Je bil prej še interes za razpravo; prosim, da se prijavite. Besedo ima gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovana državna sekretarka! Nova Slovenija povzema amandma k 6. členu, in sicer gre v smer, da za kmetijska zemljišča brez evidentiranja podrobnejše dejanske rabe znašajo stroški 94 % tržnega prihodka. To je povzeto po Kmetijsko gozdarski zbornici, ki ima te podatke, kako poteka in na kakšen način se ugotavljajo tržni prihodki. In podatki knjigovodstva po metodologiji FADN izkazujejo razliko med vrednostjo pridelave in stroški za obdobje zadnjih petih let v višini 94 %, zato se tudi predlaga upoštevanje tega podatka. In sedaj smo pri metodologiji FADN. Kaj pa je metodologija FADN? FADN morajo voditi vsi kmetje, ki se kolikor toliko resno ukvarjajo s kmetijstvom v Sloveniji, ki se prijavljajo na nekatere subvencije, ki prejemajo subvencije; in seveda tudi za investicijske naložbe. FADN je sistem evropskega merila, kot smo razbrali, je priznana metodologija, ki govori o tem, da se zadnjih pet let priznava stroške v višini 94 %. Zato vas sprašujem, spoštovana državna sekretarka, če lahko poveste, po kateri metodologiji znašajo ocenjeni stroški nekje od 84 do 86 %. Katera metodologija v Slovenije je, pravno gledano, enako močna in enako sigurna, kot je metodologija FADN? Kolikor jaz poznam metodologijo FADN, vnašanje podatkov v to metodologijo je nadzorovano preko naših inšpekcij oziroma nadzornikov, tako da to ne more biti kar nek podatek, ki si ga je Kmetijsko gozdarska zbornica sama od sebe spomnila; ampak je to preverljiv podatek. Jaz resnično ne razumem, zakaj v Sloveniji ne moremo zajemati baze podatkov iz ene skupne baze podatkov. Zakaj je to težava, zakaj kmetje vodijo ta FADN program, če pa vi pravite, da imate vi nek svoj program, po katerem po vašem podatku je ta priznan strošek skoraj deset odstotnih točk nižji?! Ne razumem, zakaj morajo potem biti slovenski kmetje obremenjeni s to birokracijo, če ne zaleže nikomur, če mi ne znamo teh podatkov zajemati in jih implementirati v lastno zakonodajo. Zato vas sprašujem, spoštovana državna sekretarka, povejte, od kje vaš podatek, da je za našega kmeta dovolj med 84 in 86 %, ker ves čas prejemanja katastrskega dohodka pa že iz leta 2012 govorijo, da je katastrski dohodek je v naši državi podhranjen, kmetje ga premalo plačujejo. Pa ponovno sprašujem, kdo to govori, kdo si to upa trditi?! A tisti kmet, ki obdeluje in predeluje hrano, tudi ekološki kmetje, ki morajo ročno koruzo vkopati in vse ostalo; ali to govorijo ljudje, strokovnjaki, ki sedijo v takšni poletni vročini v klimatiziranih pisarnah? Resnično sprašujem, ker me zanima, ker jaz še nisem nikogar srečala, ki bi rekel – veš kaj, saj jaz bi pa tej državi res lahko dal še ne vem koliko zraven. Vsak evro, ki ga dobijo, je prigaran in ne vem, kdo si to upa trditi, da je katastrski dohodek v naši državi tako grozno prenizek, da mora država tukaj urediti in pobrati tisti višek, ki ga naši kmetje ustvarjajo. Mislim, da država pobira denar tam, kjer bi ga dejansko morala deliti, ker smo pred tem imeli v obravnavi Zakon o dedovanju. Kdo je najbolj ogrožen? Samske podeželske ženske, ki imajo dve njivi in mogoče hiško. Ne morem razumeti, zakaj se je težko v naši državi normalizirati in poenotiti neko zajemanje podatkov in hkrati vse to, kar sledi; vendar moja razprava tokrat bi šla čisto v druge vode. Spoštovana državna sekretarka, jaz sem prepričana, da ste tudi na Ministrstvu za finance seznanjeni, da je okrog leta 2010 ob prehodu iz ročne v elektronsko zemljiško knjigo prišlo do nekih izpadov. Sama že dve leti opozarjam ministra za pravosodje, da v Sloveniji obstajajo izbrisane gozdne parcele, teh parcel je okrog 140 hektarjev. Zanima me, komu se bo odmeril katastrski dohodek, tudi na kakšnih podlagah in kdo bo prevzel odgovornost za to? Govorim o gozdnih parcelah, 172 lastnikov je takšnih, kolikor jih jaz poznam, pa sem prepričana, da je ta problem širši. Kako se bo pobiral davek od teh 140 gozdnih parcel? Komu se bo odmeril, če ni urejenosti. Ali bo tukaj država rekla: Ah, tukaj pa ne grem teh 140 hektarjev urejati, bom jaz to pustila. Pa država s tem ne bo imela dela, kot Ministrstvo za pravosodje, saj je prekomplicirano, da bi se to v enem mandatu razrešilo; pa se to kar pusti in čaka. Mene zanima, če ima vlada namen pobirati davke, mora to tudi delati. In narediti vse podlage, da se bo lahko sledilo pobiranju davkov. In urejenost zemljiške knjige je izjemno pomembna, ker zemljiška knjiga je edina uradna zbirka listin, ki je osnova za odmero davka posameznemu lastniku. Ker davek se ne odmeri na parcelo, ampak se davek odmeri na lastnika. Ne na parcelo, ampak davke se odmeri lastniku, tistemu, ki je lastnik določene parcele. In če se je pri prenosu iz ročne zemljiške knjige v elektronsko zgodil nek nonsens, jaz mislim, da bi bilo nujno po šestih letih to najprej urediti. Zato vas sprašujem, kaj bo s temi parcelami? Lastniki teh gozdnih parcel so bili že recimo ob žledolomu in zdaj ob sanaciji podlubnikov, enostavno ne morejo priti do sanacijske faze, niti ne do čiščenja, ničesar, tudi ne do prodaje lesa, ker so uradno ob tem prenosu izpadli. To so dejansko izbrisane parcele. Me zanima, kako boste ta davek tem sivim lastnikom, če lahko tako rečem, odmerili; oziroma ali ga sploh ne boste. Hvala zaenkrat.
K besedi se je javila državna sekretarka na Ministrstvu za finance mag. Mateja Vraničar Erman.
Hvala lepa. Naj kar takoj odgovorim na postavljena vprašanja. Dogovorjeno izhodišče znotraj delovne skupine, v kateri je sodelovala tudi zainteresirana javnost oziroma nevladne organizacije s področja kmetijstva, je bilo, da je osnova ekonomski račun za kmetijstvo, to je statistični instrument, statistični podatki. Na to so bile dogovorjene različne korekcije. V postopku priprave novega zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka smo razmišljali tudi o možnosti, da bi uporabili FADN knjigovodstvo, vendar smo od te namere odstopili. Razlogov je več; prvič, FADN knjigovodstvo je namenjeno zgolj zelo ozkemu vzorcu komercialnih kmetijskih gospodarstev. V Sloveniji ga vodi, če imamo točne podatke, okrog 3 tisoč oseb, medtem ko ekonomski račun zajame širšo populacijo oziroma širši nabor informacij ter lahko zaradi tega tudi niveliramo posamezne rešitve za točno določene vrste kmetijske pridelave. Poleg tega naj vas opozorim še na poročilo Evropskega računskega sodišča o smotrnosti oziroma učinkovitosti FADN sistema. Objavljen je na spletni strani europa.eu; to je poročilo iz letošnjega leta, Evropsko računsko sodišče ugotavlja, da je sistem ekonomskega računa poenoten na ravni Evropske unije in glavni statistični vir spremljanja dohodkov kmetov na makroekonomski ravni. Za sistem FADN ugotavljajo, da ima pomembne omejitve ravno zaradi majhnega vzorca, na katerem se zadeve vodijo. Ugotavljajo, da so informacije o dohodkih, zbrane na podlagi FADN knjigovodstva, nepopolne, da se podcenjujejo prihodki in precenjujejo stroški. Uporabili smo uradni podatek, ki je na razpolago v Republiki Sloveniji, to so statistični podatki iz ekonomskega računa. In to izhodišče, da se uporabi ekonomski račun, je, kot rečeno, bilo dogovorjeno znotraj delovne skupine. Kar se tiče urejenosti zemljiške knjige oziroma zemljiškega katastra, bi v prvi vrsti opozorila na odgovornost lastnikov; vendar tudi osebe, ki niso lastniki, so pa uporabniki zaradi mogoče določenih nepravilnosti, lahko za davčne namene zadeve uredijo. Ta problem, ki ste ga omenjali, ne bi smel biti ovira za to, da se ugotovi pravilni katastrski dohodek in da se tudi pripiše tistemu, ki dejansko posamezno parcelo uporablja oziroma je njen dejanski lastnik. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Simon Zajc.
Hvala, gospod predsednik. Dajmo se najprej vprašati, zakaj sploh rabimo nov zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka. Po stari metodi, ki je temeljila na podatkih, ki se več ne zbirajo in niso ažurni, katastrskega dohodka ne moremo več ugotavljati. Teh podatkov niti več ne zbiramo in so bili napačni. To je en del razloga, zakaj potrebujemo nov zakon. Drugi del, ugotovljeno je bilo, da je bil dozdajšnji katastrski dohodek podcenjen. Vprašanje je bilo, kdo pa je to ugotovil. Ugotovila je strokovna skupina, ki se s tem ukvarja in v kateri so bili tudi predstavniki sindikata kmetov ter tudi Kmetijsko gozdarske zbornice. Če je problem v tem, da ni bilo v tej skupini tistega kmeta, ki ima 6,6 hektara zemlje in je zdaj zunaj na vročini, jaz ne vem. Že tako se pritožujejo kmetje, da jih obremenjujemo z birokracijo; ali bi zdaj radi, da jim damo še popisane metode za ugotavljanje katastrskega dohodka?! Mislim, da ne. Mislim, da je dovolj, če so njihovi predstavniki oziroma predstavniki kmetijskih organizacij sodelovali v tej skupini, ki je ugotovila, da je bil katastrski dohodek do zdaj podcenjen. To so bile ugotovitve. Na tej točki bi se rad malo obregnil tudi ob številke. Rečeno je bilo v eni od prejšnjih razprav, da govorimo o 500-odstotnem povečanju, 300-odstotnem povečanju. Raje ne govorimo o številkah, ampak o procentih. Kaj zares pomeni za tistih malo več kot 10 %. Sicer za 3 % se jim bo povečal; za več kot 300 % [[...]]To govorimo, da se jim bo iz 40,9 evra dvignilo na 263 evrov, če sem si jaz prav zapisal na seji Odbora za finance. Torej govorimo o tem, da se bo večjim kmetom ugotovilo, da imajo dohodka, ne dobička, dohodka 263 evrov. O tem govorimo. Mi ne govorimo o tem, da bodo imeli kar naenkrat 500 tisoč evrov katastrskega dohodka. Govorimo nominalno o takšnih številkah. Procentualno – to pa izhaja iz tega, da je bil zdaj podcenjen – se pa to več sliši. Ampak to se bo reševalo za tiste, ki se jim res poveča za več kot dvakrat z Zakonom o dohodnini, ki je danes prišel v javno razpravo. Seveda si vsi želimo, da bi bil že zdaj na mizi in tudi v zakonodajnem postopku. Glede na to, kaj v tem zakonu že piše, lahko verjamemo, da se bo vlada držala teh zavez, ki jih je dala v pogajanjih. Zdaj nimamo razloga, da ne bi temu verjeli. Bilo je omenjeno tudi, da je problem, da cene padajo, stanje v kmetijstvu res ni najbolj rožnato, ampak to se bo odražalo v katastrskem dohodku. Saj zato pa imamo po dogovoru z zainteresiranimi ta sistem, da se na vsake tri leta ugotavlja za pet let. Zakaj za pet let, zakaj ne za tri leta; to je bil dogovor. Ker se je bilo treba odločiti, je bilo danes tudi rečeno; če kmetuješ, če prevzemaš kmetijo, moraš imeti eno jasno sliko o tem, kaj te čaka. In če hočeš dovolj robustno narediti ta sistem, je treba vzeti daljše obdobje. Lahko bi bilo tri leta, ampak so se dogovorili za pet in v teh petih letih oziroma v tem povprečju se bo odražalo tudi to, da cene padajo. Jaz ne bi mogel pristati na to, da bo ta zakon odvračal mlade od tega, da bi prevzemali kmetije. Jaz bi kvečjemu rekel, da je ravno nasprotno, ta zakon bo pomembno birokratsko razbremenil kmeta. Zdaj se mogoče marsikdo ni odločil za zelenjadarstvo oziroma vrtnine ali za jagode; zdaj si bo pa rekel: Zdaj pa tukaj nimam več teh problemov, kar se tiče knjig, nimam več problemov, kar se tiče računov. To pa je mogoče zdaj opcija, ko jaz od očeta prevzamem kmetijo, da bom zdaj šel v gojenje jagod, ker mogoče to vidim kot dober posel. Na ta način jih kvečjemu spodbujamo. Ni problem v tem, da mladi nočejo prevzeti, da bo katastrski dohodek realen in pravičen; veliko drugih vzrokov je. In tudi ta katastrski dohodek ni razlog za to, da nam samooskrba pada, pač imamo določeno strukturo kmetij v Sloveniji in glede na majhnost so rešitve v tem, da se povezuje. Ampak to zdaj ni tema tega zakona. Zakaj je prehodno obdobje, ali je to fer, ali je to neka všečna poteza zaradi volitev; to kar naprej poslušamo. Ampak ta novi zakon je sprememba in vsaka sprememba nasploh v življenju prinese s seboj nek določen stres, potrebuje obdobje, da se prilagodiš novi spremembi, da se navadiš nanjo, da prilagodiš vse svoje aktivnosti, kar se tega tiče. Iz tega vidika je to za kmeta zelo dobrodošlo. Prvo leto itak ne bo velike razlike oziroma bo razlika v njegovo korist; potem pa se bo postopno lahko odločal, dobil bo izračune, to je tisto, o čemer smo prej govorili. Proti koncu leta bo Geodetski institut to izračunal in bo videl, koliko bo katastrskega dohodka in kaj ga čaka. In to je tisto, kar je pomembno za kmete, kar vedno govorimo – predvidljivost. Ta metodologija je robustna, je enostavna in je predvidljiva; zato je dobra. Kar se tiče pa amandmaja, skozi cel zakon imamo eno metodologijo, imamo statistične podatke v ekonomskem izračunu v kmetijstvu. Tukaj, kjer bi pa radi še malo popravili vse skupaj oziroma zmanjšali ta znesek, se bomo pa obesili na drugo metodologijo in s to metodologijo dokazovali, da je stroškov več. Ampak smo že prej dobro slišali, mislim, da je sekretarka bolje pojasnila, kot bi to znal jaz, da se je treba držati ene stvarnosti, ene realnosti. V celem zakonu se uporabljajo takšni podatki, ti podatki kažejo – in tudi Evropsko računsko sodišče temu pritrjuje –, da so upravičeni stroški okoli 84–85 %. Ker se zavedamo pomena kmetijstva, ker prepoznavamo tudi težave, ki jih kmetijstvo trenutno ima, se je šlo nasproti in se je potegnilo črto pri 90. Ampak najbolje bi bilo, da je 100 %, da rečemo, da sploh ni nobenega dobička, da so sami stroški; ampak to ne gre tako; nekje je treba postaviti črto. Pri vseh ostalih zahtevah, ki so jih kmetje imeli, se jim je prisluhnilo, so dali argumente na mizo, argumenti so pili vodo in so bili upoštevani. Tudi zaradi tega je zakon toliko boljši, kakor je bil na začetku dan v obravnavo. Ampak v tem primeru pa se je treba ustaviti oziroma je treba biti realen. In to je po našem mnenju dober procent, 90 %; je 5 več, kot kažejo podatki. In s tem razlogom tudi mi ne bomo podprli tega amandmaja, ga pa razumemo in je legitimen. Ampak če si v opoziciji, je to lažje podpirati in predlagati; je pa treba videti, kaj je realnost in kaj pije vodo, kaj pa ne. Hvala.
Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik, za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka, je ni več; kolegi, kolegice! Miro Cerar je večkrat rekel, da ne bo novih davkov. Potem pa reče državna sekretarka, da je katastrski dohodek do sedaj ocenjen prenizko in je potrebna ustrezna prerazporeditev bremen. Beri – kmetje bodo preko katastrskega dohodka posredno bolj obdavčeni, preko davkov; kar pa ima še dodatne negativne vplive, to pa je socialna pravičnost. Oziroma jaz ji bom rekel socialna nepravičnost za slovenskega kmeta, ki je sporna oziroma problematična predvsem iz enega dejstva, ker katastrski dohodek je ocena, jaz pravim fikcija, kaj letos izmerijo, kaj bo kmet drugo leto delal. In potem rečejo koalicijski poslanci: ja, je neka stabilnost, kaj kmeta čaka, je neka predvidljivost. Seveda je predvidljivost – povišanje katastrskega dohodka, ki bo v letu 2017 še nekako všečen; potem pa bo, kar bo. Ampak te vlade ne bo, to je gotovo dejstvo. Še enkrat bom prebral uvod, ki ga je Ministrstvo za finance napisalo. O čemer pa sem sam osebno zgrožen, pa je, da je minister Židan čisto tiho. Kot pri davčnih blagajnah, udarijo po kmetu; minister za kmetijstvo Židan, podpredsednik Vlade, je tiho. Ampak on nima nobenih problemov s tem, ko Ministrstvo za finance napiše, citiram: "Okoli tretjini kmečkih gospodinjstev ob obdavčitvi se bo katastrski dohodek ob upoštevanju nove lestvice ob koncu prehodnega obdobja povečal do 50 %; približno polovici kmečkih gospodinjstev med 50 in 300 %, približno desetim odstotkom pa se bo katastrski dohodek povečal za več kot trikrat." Minister Židan pa je tiho. Skratka, vsi vemo, kaj čaka slovenskega kmeta potem, ko te vlade ne bo več. Leta 2018, ko bodo predčasne volitve, bodo kmetje dobili izračun za leto 2017 in glede na prehodno obdobje naj bi bilo celo malo boljše, kot je sedaj. Ampak če bi vlada resno mislila s tem zakonom, bi poslanci koalicije na seji matičnega delovnega telesa, torej Odbora za finance, sprejeli amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, kjer smo predlagali, da to, kar bo veljalo za leto 2017, velja tudi za naslednja leta. Ampak koaliciji je mar samo do naslednjih, takšnih ali drugačnih, volitev; potem pa naj se s kmetijstvom ukvarja naslednja vlada. Ker ljudje itak nimajo nekega občutka, kdo je kaj sprejel, bomo imeli verjetno v letu 2020 10 tisoč kmetov na Trgu republike, ki bodo kričali: dol z vlado, dol z vlado. Težko bo kdo spomnil kakšnega kmeta in mu dopovedal, da je bila vlada Mira Cerarja preko poslanskih skupin SMC, SD in Desus tista, ki si je za predvolilni čas dala, kako že rečemo, predvolilni bombonček; potem pa Udri brigu na veselje oziroma kot jaz pravim, ubij me nežno. Da ne govorimo še o naslednji stvari, ki bo verjetno skupaj s katastrskih dohodkom po letu 2019 oziroma po 2020 uničevala slovenskega kmeta oziroma vsaj tistega, ki ni po volji ministru za finance in ministru za kmetijstvo, ki imata željo po ohranitvi le največjih kmetov. Veliko se govori o davku na nepremičnine; pa ne bom, predsednik, veliko govoril, da ne bo kakšne jeze, ampak katastrski dohodek, davek na nepremičnine, potem pa koalicijski poslanci govorijo, da kmeta čaka predvidljivost. Ja, nedavno smo imeli na seji Odbora za kmetijstvo letno poročilo o stanju kmetijstva za leto 2015, ki je vsaj solidno, če že ne katastrofalno. Seveda pa vsi pozabljamo, da je bilo leto 2015 na srečo kolikor toliko prizanesljivo s slabimi vremenskimi pojavi, ki so bili veliko bolje izraziti v letu 2014, tudi že v letu 2016, pa smo komaj na polovici leta. In zato je prav, da prisluhnemo amandmaju, ki je napisan na podlagi Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, da se ta metodologija nekako spremeni. Danes je bilo večkrat rečeno s strani državne sekretarke in poslancev koalicije – zadeve rešujemo sistemsko s posebnostmi. Zadeve rešujemo sistemsko s korekcijami ali pa s posebnostmi, kakorkoli rečemo. Ta vaša sistemskost se zelo izgublja in me zelo spominja na ta primer davčne blagajne – vsi enotni; ampak čez čas ste pa spremenili malo dejstva pa ste rekli, da za nekatere pa naj bo tisto, kar je ves čas kričala opozicija. Tukaj pa ste že sedaj dali malo posebnosti za čebelarje, malo za gozdarje, malo za intenzivne, za ekstenzivne, za vino, za oljke. Vsak si je malo izpogajal svojega, da ne bo do leta 2018 že popolno opustošenje oziroma to, kar smo brali tudi v poročilu stanja kmetijstva. Mi dvigujemo katastrski dohodek, ki je po mnenju ministrstva do zdaj ocenjen prenizko, imamo pa poročilo o stanju kmetijstva v letu 2015. Dokaj drastično se vsako leto zmanjšuje obseg površin v kmetijstvu, cene padajo, samooskrba, če gledamo zadnjih pet let, pada; mi pa za nagrado dajemo kmetu višji katastrski dohodek. Pričakoval sem, da bo danes vsaj kakšnih tisoč kmetov prišlo in vprašalo koga po zdravi kmečki pameti pred državnim zborom, če že ne pred vlado; in kakšno vpitje, zakaj uničujemo slovenskega kmeta. Ampak očitno so kmetje zadovoljni, ker so verjetno bili prepričani, da je ta bombonček za leto 2017 in 2018 toliko dober, da bodo že preživeli. Ali pa gre za to, da tudi kmetijstvo oziroma različna združenja obvladujejo največji kmetije, za njih bo verjetno tako ali drugače preskrbljeno. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke tega zakona ne bomo podprli, ker smo že od prve obravnave naprej povedali en pogoj, ki je bil skoraj ključni, da bi sploh razmislili o tem, da bi morda eventualno podprli ta zakon;in sicer da stanje za leto 2017 ostane tudi kot stanje za naprej. Torej ko daste bombonček, da ta bombonček daste tudi naprej, ker vse ostalo je pa čista politična matematika vladajoče koalicije, da zdržijo do leta 2018 brez kmetov na ulicah, potem pa kar bo. Če se bo pa naslednja vlada ukvarjala z novim katastrskim dohodkom, kjer metodologija morda kljub tem posebnostim ne bo zdržala, se boste takrat v verjetno zelo drugačni sestavi s tem ukvarjali. Skratka, prestavili ste reševanje kmetijske politike na naslednjo vlado in to je zelo neodgovorno. Še več, kot je bilo danes rečeno, katastrski dohodek je do zdaj ocenjen prenizko; po drugi strani pa govorimo o nekih dobičkih v kmetijstvu. In ko kmetje po posameznih panogah govorijo, kakšno bi moralo biti nulto stanje, da bi se jim sploh lahko zaračunal ta katastrski dohodek oziroma tisto, kar jim potem lahko gre v osnovo za dohodnino ali pa za socialne transferje; ne. Tudi če je cena mleka pod mejo znosnega, "so what" – rečejo nekateri politiki. In zato je ključen ta 6. člen, ki govori o metodologiji izračuna katastrskega dohodka, kjer so kot v nekaterih drugih členih posamezne, kako smo že rekli, posebnosti in korekcije; kaj se omogoči vinarje, kaj se omogoči oljkarjem, kaj se omogoči gozdarjem in tako naprej. Ta vaša fama o sistemskosti se podreja skoraj znotraj vseh deležnikov na področju kmetijstva. In jaz ne bi problematiziral teh posebnosti, ampak ta vlada je pri vsakem zakonu, predvsem tistih s strani opozicije, alergična; češ to ni sistemsko, mi bomo uredili sistemsko. Ampak če se že greste metodologijo, zakaj po tem niste vse enako vžgali s katastrskim dohodkom?! Dali ste korekcije, kar pa nikakor ni sistemsko, tako da jaz upam, da od danes naprej oziroma od jutri naprej vlada in poslanci koalicije ne bodo več govorili o sistemskosti zakonodaje, ker bomo že v petek obravnavali sicer nujno potreben zakon o interventnih ukrepih zaradi pozebe v zadnjem tednu aprila, ki je popolnoma nesistemski. Pa brez skrbi, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ga bomo podprli, ker je potreben; ampak če kdo kdaj prebere kakšno mnenje Zakonodajno-pravne službe, ga je raztrgala v prafaktorje o tem, kako je nesistemsko. Resnično prosim, da o tej sistemskosti počasi prenehate govoriti. Želeli smo na predlog Kmetijsko gozdarske zbornice urediti še tisto, kar so tudi poslanci koalicije na seji odbora rekli, če je še kaj odprtega, še kakšna malenkost, pa bomo to uredili. In ko želi Kmetijsko gozdarska zbornica zapreti še eno poglavje, za malenkost spremeniti to oceno v metodologiji glede podatkov in razlike med vrednostjo pridelave in stroški med 90 in 94 %, je pozicija bolj kot ne tiho, predvsem pa je proti. Eno so besede Mira Cerarja, da ne bo novih davkov; drugo pa je dejanska praksa te vladne koalicije, ki daje nove in nove obremenitve, predvsem finančne pri tem zakonu, da ne bomo nepošteni. Določene birokratske ovire se malenkost zmanjšujejo, ampak predvsem finančni učinki bodo okoli leta 2019, 2020 še ob upoštevanju davka na nepremičnine uničujoči za tistega kmeta, ki ni največji, pa očitno tudi ni po volji ministra za finance in ministra za kmetijstvo. In moram reči, da me je zelo strah, ko bomo naslednja leta poslušali poročilo o stanju v kmetijstvu, ko bodo verjetno ti trendi še bolj šli dolvodno glede zmanjšanja obdelovalnih površin in glede nizkih cen. Pa me resnično zanima, kakšni bodo izgovori tistih poslancev, ko bodo obravnavali tisto poročilo, kdo vse je kriv za takšno stanje na področju kmetijstva. Odgovor bo zelo enostaven. Eden izmed ključnih argumentov je tudi nov Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka, ki ga sam v takšni obliki na žalost ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Bojan Podkrajšek. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, hvala za dano besedo. Cenjena državna sekretarka s sodelavko, kolegice in kolegi! Ko govorimo o tem predlogu katastrskega dohodka, sem tudi sam kot poslanec Slovenske demokratske stranke prepričan, da je nepošten in da udarja malega človeka in slovenskega kmeta na podeželju. Prihajam iz podeželja in z vsem spoštovanjem do tistih, ki živijo v mestih; smo v času, ko smo praznovali 25. obletnico slovenske državnosti. En teden po tem je predsednik Vlade, prvi človek naše države, govoril o mafijski državi, ali bomo dopustili, da bo mafijska država ostala ali pa postala. Spoštovani kolegice in kolegi ter državna sekretarka, v zadnjem času, ko smo poslušali o mafijskih poslih, je bila koalicija razdeljena. Celo danes sem nekje zasledil, da so si zopet ponudili zvestobo za v prihodnje. Ampak poudarjam, ko gre pa za malega človeka, ko gre za slovenskega kmeta, ste pa enotni; ampak seveda v negativnem smislu. Jaz povsem razumem državno sekretarko, ko prinaša to v državni zbor, seveda zavito v celofanu, v takšnem celofanu, da se ne vidi. Spoštovana državna sekretarka, vi znate zelo dobro povedati, veliko govorite strokovno. Tisti, ki to malo bolj na rahlo poslušajo, mislijo, da je to stvar, ki je pozitivna za prihodnost. Tukaj vam je tudi zelo dobro pomagal gospod kolega Simon Zajc, ki zna tudi dobro povedati, ampak dejstvo je, da gre to v slepo ulico za vse tiste, ki delajo na kmetijah. Na zadnjem srečanju največje koalicijske stranke je predsednik vlade tudi govoril, da se je dvignila gospodarska rast in zmanjšala brezposelnost. Naj povem, ker na tej točki govorimo o slovenskem kmetu, o Ministrstvu za kmetijstvo in o ministru Židanu, da od 1. julija preko tisoč slovenskih državljanov, ki so delali v gozdu, ostaja brez službe. Če bo kateremu od teh omogočeno, da bo delal v prihodnje, je to možno, da se skleni pogodba samo do konca leta. Minister za kmetijstvo in gozdarstvo Republike Slovenije je nedavno govoril v Državnem svetu, da vsi tisti, ki imajo težave z mlekom, se bodo morali organizirati tako, da bodo delali iz mleka tudi izdelek. To slovenski kmetje nekako razumejo. Naj pa tudi povem, ko pa dajemo razpise za slovenskega kmeta, včeraj sem govoril o enem primeru, ko kmet kandidira za minimalna sredstva za napravo, da lahko hrani teleta, ki stane od 5 do 10 tisoč evrov, pa mora na koncu, da lahko poda zahtevek, pridobiti uporabno dovoljenje. In jaz mislim, da vsi v dvorani vemo, kaj pomeni pridobiti uporabno dovoljenje za hlev, ki je star 20 ali 25 let. Kaj hočem povedati s tem predlogom zakona? Da se norčujemo iz slovenskega kmeta. Včasih imam celo občutek, kot da iz njih delamo hlapce ali pa želimo iz slovenskega kmeta narediti pastirja, ki pase samo ovce ali krave in poskrbi samo za sebe. Ampak pozitivno do tega vzdevka pastir in do dela, ki ga opravljajo. Zavedati se moramo, da slovenski kmet ne skrbi samo za sebe, ampak skrbi za vso družino. In s tem predlogom zakona o katastrskem dohodku močno posegamo, še enkrat ponavljam – v celofanu zavito, v slovenskega kmeta. Jaz mislim, da je to nepošteno, neupravičeno in da bi vsi tisti strokovnjaki, ki ste na Ministrstvu za finance, tisti, ki vodite to koalicijo, ki ste v tej koaliciji, morali iskati rešitve za prihodnost v Republiki Sloveniji kje drugje. Mogoče pri tistih, o katerih je govoril predsednik Vlade v nedeljo. Zato, spoštovana državna sekretarka, poslanke in poslanci v koaliciji, še enkrat vam polagam na srce v imenu slovenskega podeželja, v imenu slovenskih kmetov, v dobrobit slovenske krajine, da teh bremen ne nalagamo slovenskemu kmetu. To je nespodobno, to breme bo prišlo v novem mandatu, ko bo nova vlada. Sam takšnega zakona ne morem podpreti. Pozivam pa vse, da razmislite o amandmaju, ki je na mizi. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovani, sprašujem, ali želi še kdo razpravljati o 6. členu in amandmaju? Vidim, da ja. Gospod Zvonko Lah, izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa. Tukaj smo kar nekaj slišali o usklajevanju ministrstva in predstavnikov kmetov. Kako je to usklajeno z njimi, čeprav je bilo treba zadnja dva meseca precej popuščati s strani predlagateljev, čeprav so bili v tej skupini, ki je pripravljala ta zakon, tudi predstavnikov kmetov, sindikata kmetov, Kmetijska gozdarska zbornica in tako naprej. Med tem so bile tudi volitve v Kmetijsko gozdarsko zbornico. Koliko članov je šlo na volitve? Sedem odstotkov. Katerih članov? Tisti, ki imajo pod 5 hektarjev zemljišč, niso šli na volitve, niso šli, vam povem, da ne. Koliko predstavnikov je v upravnem odboru Kmetijsko gozdarske zbornice malih kmetov pod 5 hektarjev? Niti enega! Koliko je teh kmetov v območnih kmetijsko gozdarskih zbornicah, upravnih odborih? Jaz ne poznam niti ene. Govorili smo o tem, da katastrski dohodek najbolj obremenjuje tiste male kmete, ki morajo poleg dohodka iz kmetijstva imeti še druge dohodke, kot je služba, ali je eden od družinskih članov v službi ali celo dva. In se k temu prišteje potem še katastrski dohodek in nekatere subvencije, polovico teh subvencij. 70 tisoč je teh kmetov, ki se prijavijo na subvencije. In kaj je cilj teh večjih kmetov, ki imajo premalo kmetijskih zemljišč, da bi lahko povečevali kmetije in bi bili konkurenčni tujim kmetijam? V Avstriji je povprečna kmetija 15 hektarjev, pri nas pa 6,6 hektara. Pridobiti kmetijska zemljišča, pridobiti najboljša kmetijska zemljišča od malih kmetov, saj drugje jih ne more, saj ne more iti na Hrvaško, ne da se zemlje pripeljati. Cilj teh večjih kmetov je, da tukaj mali kmetje prenehajo s kmetovanjem in oni prevzamejo del tistih kvalitetnih kmetijskih zemljišč, ki se dajo obdelovati z velikimi stroji. Kaj pa tista zemljišča, terasaste njive, široke pet, šest metrov ali pa še manj, ko ne moreš obrniti traktorja. Tisti traktor, ki kosi 9 metrov, ena čelna kosa, dve bočni, nima kaj delati na takšnih njivah; vmes pa meje, brežine tri, štiri metre. Včasih smo občine imele razpis za ročno košnjo in smo dajali potem neke subvencije za vsak ar pokošene na roke. Imeli smo komisijo, da je to preverjala, nekaj let je to lepo zgledalo, potem pa je država rekla – ne, ne smete več. In smo to ukinili in zopet se te brežine zaraščajo. Ali je komu mar?! Po drugi strani pa uvažamo 80 % ekološko pridelane hrane. Saj se postopoma povečuje pridelava ali pa število ekoloških kmetij, samo v zadnjih nekaj letih smo prišli za nekaj odstotkov samo naprej, še vedno uvažamo. Zakaj se v Avstriji izplača ekološko pridelovati hrano; pri nas pa ne?! Stimulirati jih je treba, res je, da se morajo povezati. Ali je komu cilj, kmeti, ki se pogajajo in usklajujejo z vlado, da se mali kmetje z zemljišči v velikosti hektarja, dva ali tremi med sabo povežejo? Ali imajo za to sredstva, koliko? Ali imajo strokovno podporo, kakšno? Na papirju imajo, kaj pa se v resnici dogaja na terenu. Zato sem prej predlagal, mali kmetje nimajo svojih zastopnikov, vse se pogovarjajo in dogovarjajo v njihovem imenu s figo v žepu. Zakaj jih ne vprašate? Večjim kmetom je pa jasno cilj; enkrat je prišla celo ideja, kako naj bi država dala denar, da bodo večji kmetje kupili od malih kmetijsko zemljo. Ideja je bila od večjih kmetov. To je isto kot tisti graščak, ko je rekel: reveži, bolj kot vas zaničujem, več vas je. Bolj kot obremenjujemo male kmete, jih strašimo; jih bo pa manj, ne več. Ampak bo več revežev, kmetov pa manj. Zakaj uvažamo 50 % mlečnih izdelkov in izvažamo surovo mleko kot surovino, 30 % izvozimo? Ali ne znamo doma pridelati, predelati? Zato sem jaz zelo skeptičen do tega, kako so ti predstavniki kmetov, ki so se usklajevali z vlado ali pa bili v komisiji, ki je to pripravljala, res predstavniki vseh kmetov. Rezultati kažejo, da niso. Kmetijska zemljišča se še vedno zaraščajo, samooskrba pada. Vprašajte zelenjadarje, kako jim je v tej konkurenci tujih. Imamo Simona tukaj, ki pozna dobro, zakaj je samooskrba takšna. Prašičerejce, vprašajmo ministra, dobro pozna to situacijo, nihče bolje kot on, da ne povem še kaj več. Pa smo v takšni situaciji, kot smo. Tudi delno poročilo nam kaže. Seveda, če ga predstavlja minister in vlada, nam prikazuje določene podatke. Kot je rekel tisti: Ne meni kazati mesec v luži, če jaz vem, da je na nebu. Tako pa tudi vaše poročilo. Ko bomo celoletno obravnavali, bomo videli, kakšni so res rezultati. Očitno je tej državi bolje, da z uvozom tuje hrane država pobere nekaj davkov, ljudje jemo slabo hrano, nekvalitetno; kot da bi domačim kmetom privoščili kakšen cent dobička ali pa kakšen ostanek dohodka, pa bi imeli obdelano zemljo. Mene niste prepričali s tem zakonom, da je sistemski, da dolgoročno rešuje to politiko in daje neko perspektivo našemu povprečnemu kmetu. Ne, nasprotno, pa vprašajte kmete. Mi tega zakona ne bomo podprli; imamo pa srečo, ko bodo učinki tega zakona prav udarili po kmetih, vas tukaj več ne bo.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za finance mag. Mateja Vraničar Erman. Za njo pa gospa Vojka Šergan in gospa Iva Dimic. Izvolite, mag. Mateja Vraničar Erman.
Hvala lepa še enkrat za besedo. V svojem prejšnjem nastopu nisem omenila finančnega učinka predlaganega amandmaja k 6. členu, pa mi dovolite, da to pomanjkljivost popravim. Če se sprejme predlagani zakon, se bo ocena katastrskega dohodka znižala za 16 milijonov. Če je celoten katastrski dohodek danes glede na obstoječi dopolnjen predlog zakona ocenjen na 76 milijonov, bi ob sprejetju tega amandmaja bil za 16 milijonov nižji. Potem je treba pa odšteti še tisti katastrski dohodek, ki se izloči iz dohodnine, iz obdavčitve, ker je nižji od 200 evrov. Ne smemo pozabiti, da je ena od posebnosti davčne obravnave kmetijske dejavnosti prav v tem, da se dohodki, doseženi do ravni 200 evrov, sploh ne vštevajo v davčno osnovo. In to zajame, upoštevam že končne številke, po poteku katastrskega dohodka s 100-odstotno vključitvijo katastrskega dohodka v davčno osnovo bi to pomenilo na primer kmetijo s 6,5 hektara gozda ali pa kmetijo z 2,5 hektara kmetijskih zemljišč brez podrobnejše določene rabe. In to je hkrati tudi odgovor na vprašanje, zakaj se ne razbremeni najmanjših kmetov. Če v razpravi vzamemo v obzir še predlog, ki je bil predstavljen, da se ohrani samo 40-odstotna vključitev katastrskega dohodka v dohodnino oziroma da se katastrski dohodek določi zgolj na ravni 40 % dejansko ugotovljenega katastrskega dohodka, ne bodo razbremenjeni najmanjši. Razbremenjeni bodo največji, za katere danes slišimo očitek, da je ta zakon preveč ugoden za njih in da preveč obremenjuje male. Pa še z enim podatkom naj postrežem. Danes je iz obdavčitve izključenih 74 % kmečkih gospodinjstev, ker njihov katastrski dohodek ne doseže 200 evrov. Ko bo konec prehodnega obdobja, bo takih kmečkih gospodinjstev 72 % ali 255 tisoč 317 kmečkih gospodinjstev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Vojka Šergan, pripravita naj se gospa Iva Dimic in gospod Janko Veber. Izvolite.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni kolegice in kolegi, državna sekretarka! Pravkar je gospa državna sekretarka še enkrat obrazložila glede obdavčitve katastrskega dohodka malih kmetov. Mislim, da prav iz tega razloga in iz razloga, da FADN niso primerni podatki za obdavčitev po katastrskem dohodku, tega amandmaja ne bom podprla. Kar se pa tiče nekaterih trditev, ki so jih kolegi izpostavili, kako je vse v kmetijstvu slabo, bi kljub temu izpostavila iz nedavnega poročila, ki smo ga obravnavali na Odboru za kmetijstvo, da so bili v tem vmesnem poročilu predstavljeni podatki, da je v kmetijstvu višji izvoz, višja zaposlenost, in sicer iz 77 tisoč na 81 tisoč zaposlenih, višji prihodki za 8,2 %, višja samooskrba, kolega Lah trdi, da je nižja samooskrba, višja samooskrba v 2015 za 8 %, višja dobičkonosnost za 4 %. Jaz ne bi rekla, da je v tej panogi tako zelo vse narobe. Iz zakona je razvidno, da se bo razbremenilo manjše kmete; ne pa dodatno obremenilo, ker se katastrski dohodek do 200 evrov ne bo obračunaval. Kar se tega zakona tiče, bi še to poudarila, da je to predvsem tehnični zakon, to je zakon, ki bo nekako uredil metodo ugotavljanja katastrskega dohodka – jaz bom to še enkrat poudarila –, s katerim se bo na podlagi razpoložljivih podatkov na čim bolj razumljiv način določil kar najbolj realen dohodek. S tem pa primerljiva obravnava vseh fizičnih oseb, kajti ne smemo pozabiti, da so kmetje na nek način tudi podjetniki, da so tudi kmetje vedno bolj izobraženi, da znajo dati na tehtnico – ali obdavčitev po katastrskem dohodku ali vodenje knjig. In da je ugotavljanje katastrskega dohodka pavšalno določanje dohodka glede na dohodek posameznika. Pavšalno določanje dohodka, kot je katastrski dohodek, je tudi izbira vsakega posameznika, ker na eni strani vidimo, da je katastrski dohodek enostaven, predvidljiv, robusten za kmete; ni pa nujno, da je tudi pravičen, saj je za nekatere lahko ugodnejši, za druge manj glede na to, kakšno drugo dejavnost še opravljajo. To je stvar izbire glede na to, na kakšen način kmetujejo. Pri tem naj opozorim, da smo v 2015 v Zakonu o dohodnini omogočili, da se kmetje sami odločijo, kdaj in če bodo vstopili v knjigovodsko vodenje kmetije, tako da je še vedno to izbira. Jaz ta zakon še vedno ne vidim kot nov davek. To ni nov davek. Katastrski dohodek je bil v preteklosti podcenjen, zato pridemo do drugačnih izračunov oziroma do nekih drugih podlag za obdavčitev. Zakon, ki je bil sprejet 2011 in potem zamrznjen v letu 2013, govori o tem, da tudi v preteklosti ni bilo soglasja glede sprejetja tega zakona. In to je sistemski zakon, Ministrstvo za kmetijstvo in Ministrstvo za finance se je z vso zainteresirano javnostjo pogovarjalo, sodelovalo in skupno so prišli do metode ugotavljanja katastrskega dohodka. In ne moremo reči, da je ta zakon nastal kar tako. Mislim, da je treba prisluhniti temu, da so se zainteresirana javnost in pristojni na obeh ministrstvih trudili, da je prišlo do ustreznih zakonskih rešitev. Kar se pa tiče tega, da je bilo zelo veliko usklajevanj, mislim, da je prav, saj smo zaznali tudi mi, kaj se dogaja na terenu. Prav je, da je prišlo do posameznih korekcij, od 19 predlogov, ki so bili dani, se jih je sprejelo kar 18, kar pomeni, da so ministrstva šla naproti kmetom. Glede reprezentativnosti Kmetijsko gozdarske zbornice in malih kmetov, to je pa debata za [[…]]ne vem; glede reprezentativnosti posameznih zbornic pa mislim, da je tudi popolnoma druga debata, o kateri bi se lahko glede reprezentativnosti pogovarjali tudi na kakšnem drugem nivoju. Tudi ministrstvo ne more iti na teren in kmete klicati ter jih prositi, da povejo svoje mnenje; za to so posamezna združenja, da se organizirajo in da preko svojih združenj [[…]]Saj nihče ne pravi, da je KGZS bila edina zainteresirana javnost. Bili so družinski vinarji, vsi posamezniki, ki so se v kakršnihkoli asociacijah združili, so svoje pripombe dajali. Prehodno obdobje, če ne bi dali prehodnega obdobja, bi bil očitek, da rabijo kmetje neko prehodno obdobje, da se prilagodijo. Sedaj, ko smo ga dali, očitate, da bo to prestavljeno v drugo obdobje. Tudi vi bi lahko v letu 2011 ali 2013 na tem zakonu naredili mogoče kakšen drug korak, pa ste ga zamrznili, ker ni bil v redu. To se pravi, da so bile te spremembe nujne. Zato mislim, da je ta zakon resnično dober, sistemski, da bo v pomoč malim kmetom. Kot je navedla državna sekretarka, 74 % je takih, ki ne plačujejo, niso obdavčeni na osnovi katastrskega dohodka, so izvzeti. Mislim, da je treba ta zakon podpreti in ga uveljaviti tako, kot je predlagan. Hvala.
Postopkovno, gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala še enkrat za besedo, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Za lažje razumevanje opozicije, imam občutek, da smo na enkrat kar vsi finančni strokovnjaki v tej dvorani. Ampak nekje v medijih sem danes zasledil, državni sekretar na Ministrstvu za finance v Vladi Republike Slovenije razmišlja o svojem odstopu, ker je na enem segmentu zavajal s podatki. Tako da nas boste razumeli, da močno dvomimo v ta predlog zakona in nas skrbi za slovenskega kmeta. Hvala.
Nisem ravno razumel, gospod Podkrajšek, kakšen je bil vaš postopkovni predlog. Ampak predlagam, da nadaljujemo z delom. Če se strinjate, dajem besedo gospe Ivi Dimic. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, naj čisto na kratko; nerada polemiziram s svojimi kolegi, mogoče mi bo državna sekretarka odgovorila. Res ne vem, na katerem področju bo nov izračun katastrskega dohodka v pomoč malim kmetom. To je moja kolegica rekla, pa bi rada izvedela, na katerem področju bo v pomoč malim kmetom, ker jaz tega nisem zasledila. Naj se vrnem k prejšnji debati. Gospa državna sekretarka, vi ste rekli, da davčne odmere bodo tudi za tiste lastnike, ki nimajo urejenega zemljiškoknjižnega lastništva. In me zanima, na kateri pravni podlagi bo davek odmerjen posestniku lastniku, ki so vpisani v kataster, v zemljiško knjigo pa ne, ker je do tega prišlo pri prenosu iz ročne v elektronsko obliko. In vi ste rekli, da bi si moral vsak lastnik urediti status. Seveda so si urejali in so si želeli urediti status, tudi s tožbo, a je bila pravnomočno zavrnjena, kar lahko potrdi tudi vaš kolega minister Klemenčič. Vsak lastnik. So tožbe, ki so bile zavrnjene. In me samo še enkrat zanima, če je za davčne namene dovolj nek posestni list, da se odmeri davek, pa predlagam, da je tudi za pravni pomet ta posestni list dovolj; kar pomeni, da se bo lahko na podlagi tistega posestnega lista opravilo dedovanje, prodaja, zamenjava in tako naprej. Ampak temu ni tako. Imamo razlastninjene lastnike, ki si ne morejo preko nobenega instituta v tej državi urediti zemljiškoknjižno posest, saj pravim še enkrat, v katastru jih imamo, ampak ni prenosa v elektronsko. In tudi preko sodbe ne morejo priti do tega lastništva. Država je odgovorna za vzpostavitev evidenc. V tej nalogi in v tem primeru prenosa zemljiške knjige iz fizične v elektronsko obliko je država odgovorna, da ni bilo v celoti narejeno, ker je bila naročnik in je plačala to nalogo; vendar odgovornosti, zakaj je prišlo do tega, pri tem ni nosil nihče. In mislim, da je čas, da se te stvari uredijo. Po šestih letih je skrajni čas, ker lastniki enostavno nimajo pravice, revirni gozdar jim ne izda poseka, ne morejo opraviti sanacijske sečnje, neke skrbnike se postavlja. Ali boste potem izstavili račun za odmero davka skrbnikom, ali komu boste izstavili?! Zadeve niso tako enostavne, ko ste rekli, za davčne namene bomo mi vseeno izstavili tistemu, ki je tam knjižen. Ja, potem mora imeti pravico tudi prometa s temi nepremičninami. Država je dobesedno projekt zemljiške knjige slabo izpeljala, do zdaj tega še nihče ni rekel, vendar to je prvi primer, ki se kaže. Če mi ne verjamete, pozanimajte se, da je to zelo pereč problem, da je že potekalo kar nekaj okroglih miz na to temo in rešitve ni. Jaz mislim, preden se gre v takšne projekte, je treba urediti evidence. Država je odgovorna, da vsem enako odreja.
Hvala lepa. Besedo je želela državna sekretarka mag. Mateja Vraničar Erman. Za njo gospod Janko Veber in gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa. Še enkrat. V čem je prednost predloga zakona za male kmete? Za tiste, ki se ukvarjajo s pridelavo posebnih kultur, ta pridelava se šteje za osnovno kmetijsko dejavnost, ne več za dopolnilno dejavnost. Ni potrebno vodenje knjig in ni potrebno posebno ugotavljanje dohodka iz te dejavnosti. Ampak se bo to štelo v okvir katastrskega dohodka. Prva stopnja pridelave; v manjšem obsegu bo štet dohodek, kot da je vključen v katastrski dohodek, in se ne bo dodatno ugotavljal. To sta samo dve prednosti, ki jih je mogoče uveljaviti na podlagi novega Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka. Seveda pa tudi pri tem, kot celo današnjo razpravo o tej problematiki, povezujem rešitve iz Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka in Zakona o dohodnini. In še enkrat glede zavezanca oziroma osebe, ki se ji katastrski dohodek pripiše v njegovi/njeni dohodninski odločbi. Spet govorimo o rešitvah, ki niso vključene v Zakon o ugotavljanju katastrskega dohodka, ampak v Zakon o dohodnini. In Zakon o dohodnini določa, da se kot zavezanec, kateremu se ta dohodek pripiše, določa zavezanec, ki je kot lastnik opredeljen v zemljiškem katastru, ne zemljiški knjigi, v zemljiškem katastru; ali uporabniku ali tisti osebi, ki se priglasi kot oseba, ki uporablja določeno zemljišče za opravljanje kmetijske oziroma gozdarske dejavnosti. Za dohodninsko odmero ni pomembno, kdo je pravni lastnik, ampak kdo pridobiva dohodek oziroma je ekonomski upravičenec iz izkoriščenja določenega zemljišča. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber, izvolite, beseda je vaša.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Zagotovo je eden najzahtevnejših zakonov zakon o katastrskem dohodku. Z njim se ukvarjamo že vrsto let. Tudi ta, ki je trenutno v veljavi, je takšen, da lahko enormno obremeni slovensko kmetijstvo, če ne bo sprejet nov zakon. Smiselnost sprejemanja novega zakona je že zaradi tega, da odpravimo zdaj veljavnega, ki očitno ni bil dovolj dobro usklajevan in dovolj dobro pripravljen, da bi upošteval osnovno načelo, ki je sicer vodilo pri metodologiji izračuna katastrskega dohodka; in sicer katastrski dohodek se izračuna kot razlika med tržno vrednostjo možne pridelave in stroški, ki nastajajo pri tem. Vsa igra je v tem, zato je za razumeti tudi amandma, ki ga imamo v obravnavi s strani opozicije, da namesto 90 % stroškov tržnega prihodka za kmetijska zemljišča predlagajo 94 % stroškov. To je pričakovana reakcija. Dejstvo pa je, da je izjemno pomembno pri tako veliki spremembi – in tukaj res lahko govorimo o sistemskem pristopu, sistemskem zakonu –, da je upoštevan predlog tudi s pogajalci, ki jih ni bilo malo. Ne samo Kmetijsko gozdarska zbornica, ampak če pogledamo spisek vseh zvez in društev, s katerimi je kontaktirala Kmetijsko gozdarska zbornica, je teh 22. Potem je bil ta dialog izjemno obširen s strani ministrstva in tudi nevladnih organizacij. In rezultat tega je, da je to razmerje med možnimi prihodki in stroški bistveno ugodnejše za kmeta, kot pa je bilo v ustavnem besedilu zakona. Postopek usklajevanj in dogovarjanj je očitno šel v smeri medsebojnega poslušanja in tudi upoštevanja vseh realnih opozoril in izračunov, ki so prihajala iz prakse, s terena, s strani kmetov in tudi posameznih združenj oziroma društev. V tem prehodnem obdobju se bo pokazalo, ali morebiti pri posameznem zavezancu ni prišlo zaradi takšnih in drugačnih razlogov do enormnega povečanja davčne osnove. Tukaj se pridružujem tudi mnenju Zakonodajno-pravne službe, ki v svojem mnenju pravi, da je vprašanje višine katastrskega dohodka vsebinsko vprašanje. Če pa gre za to, da se davčna osnova v zelo kratkem obdobju drastično poviša, pa to lahko postane tudi pravno vprašanje. Ravno zaradi tega mislim, da je bilo zelo pomembno, da je prišlo do dogovora, da se upošteva to prehodno obdobje in da v tem prehodnem obdobju ni predvidenih dodatnih obremenitev zavezancev; nasprotno, v posameznem letu celo lahko zasledimo, da bodo te obveznosti nekoliko nižje. In mislim, da dragocenost teh izračunov in podatkov, ki bodo prišli v tem prehodnem obdobju, je izjemno pomembna tudi za dokončno uveljavitev tega zakona v polni vsebini ali v polnih odstotkih, kot je pač predvideno, da se v posameznem letu upošteva izračun katastrskega dohodka. In ravno zaradi tega menim, da je prav, da poskušamo narediti ta korak oziroma da naredimo ta korak ter da tudi skozi konkretne izračune, ki bodo prišli k vsem zavezancem, dobimo zelo natančen pregled, kaj se bo zgodilo. Pri tem ni nepomembno, da se upošteva za ekonomski izračun tudi prihodke in stroške, ki so bili ustvarjeni ali zaznani v preteklih petih letih. Torej ne bo šlo za ugibanje o tem, kaj naj bi nastopilo v prehodnjih letih, ampak bo to temeljilo na znanih podatkih, kar je izjemno pomembno. Mogoče samo zaradi primerjave z bančno luknjo, kjer smo šli v sanacijo bank na podlagi ocen, kaj bo v prihodnosti, torej nekih ocen, za katere ni nihče natančno vedel, kakšne bodo v realnem svetu, se tukaj srečujemo s podatki, ki so že nastali v preteklosti in so osnova za izračun. Po mojem mnenju so dani pogoji za to, da pridemo do realne slike in v nekem trenutku tudi realne obdavčitve glede na ustvarjene prihodke na kmetijskih in gozdnih zemljiščih, ki jih imajo lastniki oziroma uporabniki v uporabi. In mislim, da bi moral biti takšen princip, da poskušaš oblikovati, tudi v tem primeru, davčno rešitev na način, da je čim bolj preverljiv, je zagotovo dober. Mislim, da bomo lahko v naslednjih letih tudi zelo realno razpravljali in ugotavljali, kaj se bo v resnici zgodilo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat, ste zadnji prijavljeni razpravljavec. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Še zadnjič se oglašam v zvezi z amandmajem, ki smo ga predlagali in ga povzeli po predlogu Kmetijsko gozdarske zbornice. Mi utemeljujemo naš amandma na osnovi knjigovodskih podatkov po metodologiji FADN. Nimam zdaj veliko časa, da bi razložil, kaj ta FADN je, ampak gre za knjigovodske podatke v opazovanem obdobju petih let – ali je to dovolj dolgo opazovano obdobje, po moji oceni je – in v tem opazovanem obdobju ti podatki kažejo, da je razlika med vrednostjo pridelave in med stroški za obdobje teh zadnjih petih let v višini 94 %; in ne 90 %, kot zdaj piše v šestem odstavku 6. člena. Jaz seveda ne morem polemizirati z gospo državno sekretarko, ali je teh 16 milijonov izpada katastrskega dohodka, če sem prav razumel, pravilen izračun ali ne. Pa recimo, da zaupam; čeprav moram reči, da me preseneča na podlagi tega in ob ugotovitvi, da je celotni katastrski dohodek, ne vem sicer za katero leto, le 76 milijonov evrov. Poslušalstvo, ki nas spremlja, in tisti, ki se ne ukvarjajo s kmetijstvom, ne vedo, kaj je FADN. To je mreža knjigovodskih podatkov kmetijskih gospodarstev ali pa še bolj poenostavljeno rečeno, to je kmetijski dejavnosti prilagojeno knjigovodstvo. Zato je pač ta metodologija FADN. Ampak zdaj vlada pravi, da je to irelevantno, to ni pomembno, vrzite v koš te knjigovodske podatke – ne ravno tako, ampak jaz lahko tako razumem –, ker je Evropsko računsko sodišče imelo pripombe in to metodologijo problematiziralo. Ampak podatki FADN se uporabljajo za analiziranje finančnih spodbud in načrtovanje kmetijske politike na nacionalni ravni in ravni Evropske unije. Naprej, po FADN metodologiji se zbirajo knjigovodski podatki o dohodkih in poslovanju kmetijskih gospodarstev v vseh državah Evropske unije. Naenkrat pa ta metodologija ni dobra. Ja, moramo upoštevati priporočila Evropskega računskega sodišče, dobro. Totalno smo zmedeni glede tega, totalna zmeda. Podobno kot to, ko mi pravimo večji fiskalni napor, minister Mramor pravi: čakajte malo, ni res, metodologija ni pravilna. Ampak to je zdaj druga zgodba. Gospe in gospodje, ta problematika je izjemno kompleksna, seveda se strinjam, nekdo je prej rekel, da bi morali imeti na mizi tudi Zakon o dohodnini. Ja, danes je objavljen, ne vemo, kako bo delovala tako imenovana kapica, ki bo opredeljena v Zakonu o dohodnini. Kolegice in kolegi, kaj pomeni Brexit za slovensko kmetijstvo in za katastrski dohodek? Kaj pomeni Brexit? To sem mislil vprašati predsednika Vlade v četrtek zjutraj na skupni seji, ko bomo obravnavali zasedanje Evropskega sveta; pa ga ne bo. Pa ne bo tudi zunanjega ministra; ne vem, koga naj vprašam. Jaz pa vem, toliko časa pa že sedimo na sejah Odbora za zadeve Evropske unije in drugih odborih, da Brexit pomeni manj kmetijskih subvencij, kar bo velik in strašen bič za slovenske kmete. Brexit pomeni manj kmetijskih subvencij. Tega se kmetje danes gotovo še niti ne zavedajo, bo pa to po moji oceni močno udarilo. Problematika je zelo kompleksna. Več je vprašanj, kot je odgovorov ta trenutek. In zato bi s tem amandmajem, ki ga predlagamo mi in Slovenska demokratska stranka, vsaj malo šli naproti slovenskemu kmetu. Jaz mislim, kot je kolega Veber rekel, glede na bančno luknjo je to pol kapljice v morje, ne cela; je samo pol kapljice v morje. Hvala.
Hvala lepa. Gospa državna sekretarka, izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa. Kar se tiče FADN knjigovodstva, naj še enkrat ponovim, tudi to varianto smo preigrali, ampak smo se odločili oziroma smo na podlagi opozoril tudi kmetijskega ministrstva in nevladnih kmetijskih organizacij ugotovili, da je zajem podatkov v FADN knjigovodstvu ali v FADN statistiki premajhen. In smo se zato skupno odločili za uporabo statističnega ekonomskega računa za kmetijstvo. In če se odločimo za eno metodologijo, jo moramo uporabiti konsistentno in znotraj te metodologije potem dogovoriti tiste odstope, ki so bili v tem postopku usklajevanja dogovorjeni. Ne pa mešati na prihodkovni strani eno metodologijo, na normiranih stroških pa drugo metodologijo; to je ključen problem. Dodaten argument glede pomanjkljivosti FADN metodologije je samo dodaten, ne pa temeljni argument. In kar se tiče Brexita, o učinkih bomo lahko govorili takrat, ko bomo vedeli, na kakšen način bo dejansko do izstopa prišlo. In če smo že pri kmetijskih subvencijah, še enkrat, subvencije niso predmet Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka, ampak so predmet druge zakonodaje, v tem konkretnem primeru je najpomembnejši Takon o dohodnini. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovani, ker nimam več prijavljenih razpravljavcev, sprašujem, ali želi še kdo razpravljati o 6. členu ter amandmaju? Gospod Breznik, izvolite.
Najlepša hvala. Ko prihaja vlada Mira Cerarja v javnost ali pa v državni zbor s prvim stavkom, to je, da bodo uvedli sistemsko zakonodajo; takrat je to alarm za to, da se mi, ki smo s podeželja, in manjši obrtniki v tej državi takoj primejo za denarnice. To je modus operandi te vlade in to ugotavljam več kot dve leti. Danes smo imeli kar nekaj floskul: bo prehodno obdobje, vse smo upoštevali, izvzete so kmetije, ki imajo manj kot 200 evrov katastrskega dohodka. Tak zakon lahko napiše nekdo, ki sploh ne pozna reliefa Slovenije. Jaz bi vam priporočil, da se dvignete na helikopter, greste na 2 tisoč 500 ali 3 tisoč metrov ter si poglejte, kako sploh zgleda Slovenija. To ni Nizozemska, to ni Španija, to ni Francija; to je Slovenija. Več kot 80 % zemlje, kar je danes kolega Lah govoril, ima omejene kmetijske dejavnike. To so kmetje, ki jih je komunizem uničil, ki jih je spravil v bregove, ki imajo dva, tri hektarje zemlje, ki ima dve svinji, ki ima štiri jabolka, hodi dopoldan v službo, popoldan pa doma ureja zato, da vsaj kulturno krajino drži v nekem ravnovesju. To je slovensko kmetijstvo v 70 % primerov. Moderna Slovenija je pa prinesla tako imenovane turbo ali kapitalistične kmete, ki so jim omogočili, da so tako, kot so lastninili, tudi kupovali kmetijsko zemljo, ki je bila prej državna; ali pa imajo v poceni najemu. To so pa kmetije tisoč hektarjev in tako naprej. To je slovensko kmetijstvo. Kaj je naša naloga? Kaj se bo v tem dvoletnem moratoriju zgodilo, spoštovani kolegi? Ali se bo struktura teh manjših družinskih kmetij spremenila, spoštovana državna sekretarka? Ali samo palico pa tolčemo po kmetih. Mi rabimo zaključene ekonomsko vzdržne kmetije. To mora biti naša vizija. Mi moramo popraviti to, kar smo 45 let uničevali. To je prvi del domače naloge. Mi rabimo kmetije v velikosti 10, 20, 30 hektarjev, srednjega kmeta, ki bo lahko preživel oziroma bosta dve družini lahko preživeli na tej kmetiji. Jaz prihajam iz Slovenskih Goric, razen treh, štirih, petih velikih kmetov vsi ostali životarijo na teh kmetijah. In danes govorite o katastrskem dohodku. Ja, spoštovana, spoštovani, seveda se strinjam z njim čez pet let; ampak najprej me zanima, ali imamo kakšne subvencije, da kmetom pomagamo, da si lahko nakupijo zemljo, da lahko zaokrožijo kmetijo, da bo to pocenilo?! Tega mi nimamo. Mi nimamo nobene vizije slovenskega kmetijstva. Mi pridemo z nekimi zakoni, kjer bi v štartu uničili vse, kar je vsaj malo preživelo v tem obdobju. Ta zakon je nemogoče podpreti, spoštovani kolegi, in ga tudi ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati? Gospod Žnidar, nimate več časa na razpolago. Ker so amandmaji, ne bo delitve časa. Sprašujem, ali želi še kdo, ki ima čas na razpolago, razpravljati o 6. členu? Ugotavljam, da ne. Ker nihče ne želi razpravljati, zaključujem razpravo. Nadaljujemo pa z razpravo k 11. členu ter amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Želi kdo razpravljati o tej točki dnevnega reda in amandmaju? Gospod Zajc.
Hvala, predsedujoči. Ta amandma je pa zanimiv. Pri prejšnji točki smo poslušali očitke poslanca Slovenske demokratske stranke, zakaj ta vlada ni dala uravnilovke. Zakaj smo šli nekaterim skupinam nasproti, zakaj smo prisluhnili in upoštevali predloge lastnikov gozdov, čebelarjev. Ja, res je, smo jim prisluhnili, smo jim šli naproti, ker za Stranko modernega centra so pomembni gozdovi, je pomembna voda in so pomembne čebele. Vemo, koliko malo časa lahko živimo brez vode, brez čebel malo dlje; ampak bomo tudi izginili; zato smo jim šli naproti. Ampak kakšen amandma nam zdaj dajete vi, ki ste nam očitali to, da nismo dali v uravnilovke, ampak da smo prisluhnili in šli naproti?! Namesto 80 % predlagate 94 % priznanih stroškov, ker za vas je pa v redu, če greste nasproti; samo mi ne smemo, ali kako. Mi moramo tolči po ljudeh zato, da lahko vi potem po nas tolčete. Ne razumem zdaj, kaj je bil prej točno vaš očitek; s tem da tudi to, da če nočemo dati v uravnilovke, to ne pomeni, da zakon ni sistemski. Mi smo se pogovarjali s čebelarji. Izračuni kažejo, da je v resnici stroškov 60 %, šli smo naproti, šli smo na 80 % in oni se s tem strinjajo. Ali bi se strinjali z več priznanimi stroški – najbrž bi se. Če bi mi rekli, kaj pa če vam damo 97 %, ali bi oni rekli – o ne, tega pa ne sprejemamo. Seveda vsak sprejme več, ampak oni so se strinjali z 80 %, ker je realen procent stroškov. Mi tega amandmaja ne bomo podprli; se pa opravičujem, če smo šli že prej naproti in smo vam vzeli neko težo, s katero bi lahko po nas tolkli še naprej.
Hvala lepa. Ali želi še kdo razpravljati k 11. členu? Ugotavljam, da ne. Ker nihče ne želi razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 21. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 18.30. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona o spremembah Ustave Republike Slovenije. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, da se začne postopek za spremembo ustave. Na glasovanje dajem naslednji predlog sklepa: Državni zbor Republike Slovenije sprejema predlog skupine poslancev z dne 16. 4. 2015 za začetek postopka za spremembo Ustave Republike Slovenije z osnutkom ustavnega zakona. Ustavna komisija predlaga zboru, da predlagani sklep sprejme. Pred glasovanjem vas želim obvestiti, da bo skladno z določbo drugega odstavka 168. člena Ustave Republike Slovenije sklep sprejet, če bo zanj glasovalo dve tretjini navzočih poslank in poslancev. Je kakšna obrazložitev? Ne. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Ker je Državni zbor sprejel sklep, da se začne postopek za spremembo ustave, prehajamo na razpravo o osnutku ustavnega zakona in o stališču Ustavne komisije o njem. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo in odločanje o vloženih amandmajih k stališču Ustavne komisije, ki so objavljeni ne e-klopi. Amandmaji Poslanske skupine Nove Slovenije k 1., 2. in 3. točki stališča Ustavne komisije so vsebinsko povezani. Zato bomo o njih razpravljali skupaj, glasovali pa o vsakem amandmaju posebej. V razpravo torej dajem 1., 2. in 3. točko stališča Ustavne komisije, ter amandmaje Polanske skupine Nove Slovenije k tem točkam in amandmaje Poslanske skuine Združene levice k 2. in 3. točki. Želi kdo razpravljati? Besedo ima dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Kot sem že uvodoma v stališču povedal danes dopoldne, je za to, da dosežemo cilj, ki smo si ga na nek način zadali, ko smo začeli odpirati ta postopek za spremembo ustave, potrebna majhna korekcija v besedilu, kot je trenutno predlagano, glede stališča. Zato smo vložili v Združeni levici še dva amandmaja, in sicer k 2. in 3. točki. Če ju na kratko povzamem. K 2. točki dodajamo na koncu besedilo, ki se glasi oziroma dodaja se besedilo, da je treba posebno skrb nameniti oblikovanju jasne pravne ureditve na ravni zakonskega urejanja, ki bo skladno z določbami novega 70.a člena v prihodnje preprečevala podeljevanje koncesij za oskrbo prebivalstva s pitno vodo. To je verjetno ena glavnih točk, ki jo je treba nedvoumno poudariti v samem stališču. Gre za to, če hočemo doseči tisto, za kar se je ta postopek sploh začel, da je treba dejansko te koncesije ustrezno preprečiti in tudi omejiti njihovo podaljševanje. Ta dopolnitev, ki jo premagamo, na nek način bolj jasno določi napotitev, da mora bodoča zakonska ureditev na podlagi ustavnega zakona, kakršen bo sprejet, nedvoumno zagotoviti, da se bo v prihodnje podeljevanje koncesij na področju oskrbe s pitno vodo preprečilo. Če ob sprejemanju ustavnega zakona ne bo povsem jasno, da sprememba ustave preprečuje podeljevanje koncesij na področju oskrbe prebivalstva s pitno vodo, se jasno postavlja vprašanje, ali se bo lahko izvrševanje pravice do pitne vode v praksi potem v celoti tudi nemoteno prednostno in trajnostno izvajalo. Mi smo na stališču, da je treba jasno določiti, da pri proučitvi vseh pomembnih vidikov, ki jih je treba v zvezi s pravico do pitne vode oziroma njenim izvajanjem upoštevati na ravni ustavnega in posledično tudi zakonskega urejanja, posebno skrb pa jasno nameniti pravni ureditvi, ki onemogoča podeljevanje koncesij za oskrbo prebivalstva s pitno vodo. Danes smo večkrat poslušali, kako so že zakoni dovolj dobri, kako je pravzaprav koncesija nekaj, kar je po eni strani sprejemljivo. Vendar je tu treba dodati, da koncesija dejansko pomeni privatizacijo in v tem primeru, sploh kar se tiče pitne vode, je seveda jasno, da do tega ne sme priti. Ko govorimo o oskrbi s pitno vodo za prebivalke in prebivalce, moramo temu nameniti prav posebno pozornost oziroma skrb. Poudarjam pa, da to nikakor ne posega v področje gospodarske rabe, ampak zgolj jasno določa, da se za oskrbo prebivalstva s pitno vodo ne more podeljevati koncesij zasebnim ali drugim pravnim osebam, ki bi lahko na račun tega kovale dobiček. Kar se tiče amandmaja k 3. točki, dodajamo tudi novo besedilo, ne bom ga prebral v celoti, ker je nekoliko daljše, ampak ta dopolnitev predlaga, da se v izvedbenem delu ustavnega zakona zakonodajalca zaveže, da bo uredil tudi vprašanje že podeljenih koncesij. Skratka, ko bo ustavni zakon stopil v veljavo in se bo začel tudi izvajati, bo ostalo odprto vprašanje že podeljenih koncesij za oskrbo s pitno vodo, zato je treba to stvar urediti na način, ki bo do prehoda na neposredno oskrbo prek naravnih vodnih virov za oskrbo prebivalstva s pitno [[…]]Se opravičujem, neprofitne javne službe zagotavljajo prednostno in trajnostno tisto, kar je namen ustavnega zakona. Glede na to, da so nekatere koncesije za oskrbo s pitno vodo že podeljene, je nujno, da se v tem delu zagotovijo ustrezne spremembe zakonodaje in določitev prehoda na sistem brez koncesij. Zaradi tega predlagamo, da se pri pripravi predloga ustavnega zakona na primeren način uredi tudi to vprašanje. Poleg tega s to dopolnitvijo hkrati predlagamo, da se v izvedbenem delu uredi tudi zaveza samega zakonodajalca v zvezi z zagotavljanjem oskrbe s pitno vodo, da uredi tudi vprašanje že podeljenih koncesij za proizvodnjo pijač, in sicer tako, da se tudi v teh primerih za prehodno obdobje zagotovi prednostno in trajnostno za oskrbo gospodinjstev. V obeh primerih je tisto, kar je najbolj ključno, in tisto, zaradi česar mora v prvi vrsti to služiti, oskrba prebivalstva s pitno vodo, vse ostalo mora biti v drugem planu. Glede na časovno trajanje koncesij, ki so že danes podeljene in tudi možnosti podaljševanja brez pravzaprav javnega razpisa, je tako vsekakor treba razrešiti tudi to vprašanje. Tukaj bi rad poudaril, da stroka opozarja, da se gladine podzemne vode na nek način vztrajno znižujejo, to izhaja tudi iz samih podatkov Arsa, ki opozarja na količinska stanja vodnih teles in tudi njihovega upadanja, in tudi dejstva, da je pravzaprav stanje podzemne vode takšno zaradi tega, ker se pravzaprav z njim oskrbuje kar 97 % prebivalstev. Torej na nek način govorimo o tem, da v primeru, ko bo prišlo do nekih pomanjkanj, je treba tukaj tudi že jasno zavzeti stališče in se tudi nekako zavezati v bodoče, da bo te vire v prvi vrsti treba izkoriščati za oskrbo prebivalcev s pitno vodo in s tem dajati prednost temu, da se dejansko ta pravica do pitne vode izvaja tako, kot je bila zamišljena, da so torej prebivalke in prebivalci, državljanke in državljani tisti, ki jim je v prvi vrsti ta pravica namenjena. To je na nek način bistvo teh dveh amandmajev. Po našem mnenju so ključni zato, da tudi v bodoče pravzaprav s tem, ko se bomo sklicevali na ta zakon, pa tudi kot nekakšno sporočilo, kaj pravzaprav hočemo s tem ustavnim zakonom, da to tudi nekoliko bolj jasno zapišemo. Skratka, v prvem primeru k 2. točki, da se jasno reče ne koncesijam, k 3. točki to, da se ustrezno pripravimo na to, kako bomo že podeljene koncesije obravnavali in kako bomo obravnavali koncesije, ki so podeljene za pijačevsko industrijo.
Več se vas je torej skušalo prijaviti, zato prosim za prijavo. Besedo ima mag. Matej Tonin.
Dober dan! Amandma, ki ga je vložila naša poslanska skupina, mislim, da prečiščuje in čisti tekst. V tej osnovni varianti, ki jo je koalicija vložila, je dikcija varna pitna voda. Vprašanje je, kakšna je varna pitna voda. Voda je pitna ali pa ni pitna. Druge možnosti ni. Jaz ne vidim, kakšna bi lahko bila varna pitna voda. Zaradi tega mi v našem amandmaju predlagamo, da se člen v ustavi uredi tako, da se recimo napiše, da ima vsakdo pravico do pitne vode in da so naravni vodni viri naravno javno dobro v upravljanju države. Bistvo našega amandmaja je, da črtamo besedico "varno", ker mislimo, da je v tej konstelaciji besed popolnoma nepotrebna in da je zapis "pitna voda" popolnoma dovolj. Ve se, kakšna je pitna voda, jaz pa varne pitne vode ne poznam. Poznam pitno, obstajajo določeni kriteriji, kjer se jasno določi, v katerih primerih je voda pitna, in v katerih ni. Mislim, da gre za zelo zdravorazumski kriterij in mislim, da, draga koalicija, bi ga veljalo podpreti, ker pa vidim, da ste že zelo v stresu in nemirni, bom tukaj zaključil in ne bom razpravljal naprej.
Besedo ima mag. Alenka Bratušek. Najprej vprašam, ali v imenu poslanske skupine ali kot predlagateljica? V imenu poslanske. Izvolite.
Razpravljam verjetno kot poslanka v imenu poslanske skupine. Želela bi poudariti, da je na Ustavni komisiji bilo sprejetih nekaj stvari, ki jim je strokovna komisija takrat na seji Ustavne komisije pravzaprav nasprotovala. Ena od takšnih je besedica "varna". Se popolnoma strinjam in pridružujem kolegu Toninu, da upam in želim, da bo v Sloveniji pitna voda vedno in samo varna. In s takšnim zapisom, kot ga imamo danes na mizi, lahko vnašamo in vnesemo v našo državo malo zmede in ljudje ne bodo vedeli, ali po pipah do njih priteče varna, nevarna, malo manj varna pitna voda. Postopek, predsednik, ste peljali, kot ste ga peljali, v nadaljevanju bo verjetno še vedno možnost, da nas strokovna komisija še enkrat opozori na stvari, ki ne sodijo, da se jih zapiše v ustavo. Tudi sama in vsi mi štirje smo prepričani, da bi bilo prav, da se besedica "varna" umakne ali pa črta s te točke. Zato bomo ta amandma seveda podprli.
Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Havla lepa. Seveda v Novi Sloveniji pravimo, vsakdo ima pravico do pitne vode. To je stvar normalnosti neke države, in to državo imamo že 25 let. Dobro, če bomo zdaj to zadevo prvi v Evropi vpisali v ustavo, ni nič narobe. Vendar mi predlagamo, da smo le pozorni pri besedilu, kaj bomo zapisali v ustavo – ali bomo v Ustavo strpali Zakon o vodah, Pravilnik o pitni vodi, Pravilnik o oskrbi s pitno vodo? Najbrž ne. Poglejte 2. člen Ustave je po mojem mnenju najmočnejši, je pa vprašanje, če se ga držimo, če se ga ta država drži. Imamo države, ki imajo pravico do pitne vode vpisano v ustavo. To so recimo Južna Afrika, Urugvaj. Vendar ravno te države, ki imajo to zapisano v najvišjem pravnem aktu države, državljanom ne zagotavljajo pitne vode. In mi pravimo, da bi bilo dovolj, da bi zapisali besedilo, kot ga predlagamo v amandmaju "vsakdo ima pravico do pitne vode" in da bi novi 70.a člen šel v smeri, ki bi govoril o tem, da so naravni vodni viri naravno javno dobro v upravljanju države. In pika. Mislim, da je to povsem dovolj. Kolegice in kolegi, mislim da ne bo dovolj, da se bo Državni zbor trkal po prsih, kakšen uspeh smo naredili, da smo v ustavo zapisali pravico do pitne vode. To pravico je treba realizirati. Mislim, da se tukaj vsaj desni blok opozicije lahko pohvali z nekimi projekti v času svoje vladavine. Recimo pomurski vodovod. Mi smo ga leta 2012 zagnali, ampak ko bo ta zadeva uveljavljena v ustavi, bom jaz prišel trkat na vrata ministra Mramorja in ga bom vprašal: "Minister, kje je denar, da se tudi druga faza pomurskega vodovoda zaključi?" Zagnali smo ga ravno zaradi tega, ker Goričke vasi v Prekmurju niso imele in nimajo pitne vode. In je še vedno nimajo. Tukaj se moram zahvaliti tukaj prisotnemu gospodu Leonu Behinu, ki je izjemno veliko dela naredil v tem projektu, seveda pa če mu Mramor ne da denarja in ministrici Ireni Majcen, potem se ta določbe v ustavi ne bo mogla realizirati. Mi jo tako razumemo, oprostite. To je velika zaveza za državo in država bo morala zagotoviti izgradnjo infrastrukture, torej pravico do pitne vode. Ja, res je, v Pravilniku o pitni vodi nikjer ni tega pridevnika "varna pitna voda". Jaz sem ga šel prebrat, ima 36 členov plus prehodne določbe itn. Poglejte, pitna voda, natančno so določeni pa parametri, ki jim mora pitna voda ustrezati, natančno je določen monitoring. Ampak to, za božjo voljo, ne spada v ustavo. Pitna voda je pitna voda in normalno je, vsaka normalna država mora zagotavljati svojim državljanom pravico do pitne vode, sicer ni država.
Besedo ima predstavnica predlagatelja mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala še enkrat, predsednik. Dejstvo je, da smo predlagatelji s predlogom, ki smo ga vložili lanskega aprila, jasno pokazali in povedali, kaj je namen tega, da vodo zaščitimo v ustavi. Strokovna komisija je seveda z argumenti pripravila spremembe člena, ki smo ga vložili. Lahko povem kot predlagateljica, da v celoti podpiram spremembe, ki jih je strokovna komisija pripravila. Mislim pa, da je prav, ker ne vem, če vse kolegice in kolegi v Državnem zboru vedo, da danes pred nami ni zapis, ki ga je pripravila strokovna komisija, ampak je bil ta zapis na seji Ustavne komisije amandmiran. Kljub temu da je strokovna komisija izrazila kar nekaj pomislekov. Ampak kakorkoli, seveda je to pravica poslank in poslancev. Amandmaji Nove Slovenije na nek način spravljajo predlog nazaj, če malo po domače povem, v obliko strokovne komisije, zato bomo mi vse njihove amandmaje podprli. Kar pa se tiče amandmaja Združene levice, bi si pa seveda želeli, preden o njem glasujemo, slišati strokovno mnenje komisije, ki smo jo imeli imenovano. Ampak zaradi postopka, ki je, kakršen je, oziroma je bil zapeljan, kot je bil zapeljan, te možnosti nimamo, zato se bomo tokrat pri glasovanju o amandmajih Združene levice vzdržali, v nadaljevanju pa upam, da bomo vsi skupaj sledili mnenju strokovnjakov. Jaz mislim, da je ustava tako pomemben dokument, da moramo slediti pravnim strokovnjakom, ustavnim strokovnjakom in konec koncev strokovnjakom, ki smo jih mi predlagali v to strokovno komisijo, tudi zato, da ne bomo res na koncu naredili več zmede kot koristi. Jaz prosim še enkrat za razmislek, da naj bo v ustavi zapisano in jasno definirano to, kar je pravzaprav naš cilj, vse ostalo pa urejajmo v zakonih, v podzakonskih materijah.
Ker sem videl, da je še interes za razpravo, zopet odpiram možnost, da se prijavite. Besedo ima dr. Mitja Horvat.
Najlepša hvala za besedo, predsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Pogosto v Državnem zboru razmišljamo o dveh osnovnih principih, o črkobralstvu in o zdravorazumskem dojemanju prava in tega, da moramo v naš pravni red zapisati stvari tako, da so jasne. Bojim se, in tudi v odgovor morda delno predstavnici predlagatelja. Strokovna komisija je imela tudi določene druge pomisleke, tako da vsaj en član, viden član strokovne komisije je govoril o tem, kar je danes dopoldne sporočila tudi Slovenska demokratska stranka, da ta zapis sploh ni potreben v ustavi. Mislim, da je bilo dovolj argumentov, ki so nas prepričali, da smo dobili kar lepo število glasov za podporo temu predlogu, da odpremo ustavo, da začnemo z ustavnorevizijskim postopkom. Preden nadaljujem o razlogih, naj glede tega dostavka, res je, tudi s strani strokovne komisije bilo izraženo, da je vprašanje, če ga v ustavnem besedilu potrebujemo, ker mora biti to besedilo kratko in od tega smo več ali manj že kar precej daleč. Skratka, pri tem vprašanju nam najverjetneje ne bo uspelo, da bi kratko ali tako kratko določbo, kot so jo predlagatelji predlagali, lahko prišli do uresničitve vseh tistih ciljev, ki jih nameravamo doseči s spremembo ustave. Zagotovo bo v nadaljnji razpravi, ker danes govorimo samo o stališčih, ki naj vodijo tudi strokovno komisijo in seveda Ustavno komisijo in na koncu tudi Državni zbor na plenarnem zasedanju, zato naj vsem tistim in predvsem javnosti sporočim naslednje: Komisija Evropske unije svetuje državam članicam, da same uredijo oskrbo s pitno vodo, tako da zagotovijo varno čisto pitno vodo in tako, da bodo dostop do nje imeli vsi prebivalci. Ne gre torej za neke skrite namene, da bi nekdo nekaj želel doseči. Tudi sami s strani Stranke modernega centra, kot veste, čeprav smo dobili na začetku očitke, da programa nimamo, imamo v našem programu zapisano pravico do pitne vode v našem programu. Zaradi tega tudi naša absolutna podpora od vsega začetka temu predlogu, vendar na način, da preprečimo nastanek nepotrebne škode ali da ne odpremo nova vprašanja, zato morda do razlogov. Kot rečeno, ni na našem zelniku zraslo, če je to bilo v podtonu začutiti, da dajemo dostavek zaradi tega, ker se mešamo v profesijo ustavnopravnih strokovnjakov. Ampak kot rečeno, za začetek, gre tukaj za predlog komisije Evropske unije, priporočilo, kako naj države članice uredijo vprašanje oskrbe prebivalstva s pitno vodo. Na drugi strani pa smo sledili, kot veste, civilni iniciativi in strokovni javnosti. Torej ne gre za politično odločitev. V delu je utemeljena na političnih razlogih, tudi na priporočilih, v večjem delu pa je zadeva strokovno utemeljena ne samo z vidika ustavnopravne stroke, ampak seveda predvsem z vidika vodarske stroke. To, da v obstoječih aktih nimamo tega vprašanja urejenega na ta način, prepuščam, ne bom na tem mestu dajal nobene ocene, ali je to dobro ali slabo, ali je to argument proti zapisu nečesa, kar bom malo kasneje poskušal utemeljiti. Vsekakor vemo, da kakorkoli bomo posegli v ustavo in s kakršnimkoli tekstom bomo zapisali pravico do pitne vode v ustavo, v vsakem primeru nas v izvedbi čaka prilagoditev naše zakonodaje in, kar je še bistveno pomembneje, tudi prakse na tem področju. Zato se moramo najprej vprašati, zakaj smo sploh prišli sami v Stranki modernega centra ali zakaj so predlagatelji prišli na to idejo, zakaj so že v prejšnjem sklicu predlagatelji predlagali zapis pravice do pitne vode v ustavo. Zaradi enega najpomembnejših gibal in razlogov, ki nas vodi pri našem delovanju: zaradi strahu. Zaradi strahu, ki ga je povzročila odločitev, da na široko odpremo vrata možnosti, da se vodni viri privatizirajo. V svetu potekajo vojne za vodo, danes smo že ugotovili, da smo lahko zadovoljni in, še več, srečni, ker živimo v s pitno vodo bogati državi. Kot je z večino pravic, je tako tudi s to. Niso nam bile podarjene. Večina njih je bila priborjenih, o samem nastanku vode pa danes ne bi, si boste lahko sami ustvarili sliko, ali lahko obravnavamo vodo kot blago ali ne, ali jo lahko obravnavamo kot tržno blago ali moramo na drugi strani kot skupnost storiti vse, da bomo vsem prebivalcem, poudarjam, vsem prebivalcem, nisem rekel državljankam in državljanom, niti nisem, da bi bili politično všečno, rekel vsem davkoplačevalkam, davkoplačevalcem zagotovimo pitno vodo. Še več. V našem predlogu in z našimi prizadevanji smo se potrudili, da kaj takega ne bi prišlo na misel tudi državi, vsakokratni oblasti, pa naj bo ta zdravorazumska, kot je bilo danes že opozorjeno, ali naj bo bolj pragmatično usmerjena v reševanje aktualnih problemov. Če zavežemo vse in vsakogar, posameznike, njihove organizacije in tudi državo oziroma v našem primeru tudi samoupravne lokalne skupnosti, da glede vprašanja vode ni šale, gre za osnovno človekovo potrebo, sestavljeni smo večinoma iz vode, zaradi tega to za naš obstoj, za obstoj vseh prebivalcev ne more biti stvar kovanja dobičkov, ne more biti tržno blago. Enostavno je nekaj k, čemur moramo pristopiti skrajno resno. Zakaj tega niso očetje naše ustave predvideli in zapisali v ustavo, zakaj se s tem ukvarjamo v aktualnem času, spet prepuščam vsakomur izmed nas, da o tem sam premisli, si ustvari svojo sodbo in se temu primerno v nadaljnjem procesu ustavne spremembe tudi odloči, tako kot je zapisano v ustavi. Naj se odloči. In danes je velik praznik, veseli me, obeležujemo 25. obletnico naše samostojne države, skoraj na dan nam je uspelo tudi ob drugi obletnici zadnjih državnozborskih volitev, da razpravljamo o teh vprašanjih. Danes smo postavljeni pred osnovno dilemo, in to je, kako bomo kot predstavniki ljudstva ravnali skladno z ustavo in prišli do takšnega teksta, ki bo vsakomur onemogočal, da bi kakorkoli razmišljal o oskrbi prebivalstva in gospodinjstev s pitno vodo kot o tržnem blagu ali da bi na tej podlagi koval dobičke. Vsi bomo sami pri sebi tudi premislili, kako da se je med našo mladino tako razširilo uporabljanje pijač, vode v plastenkah. Zakaj? Če imamo boljšo vodo, ki nam teče na pipah, kot je bilo nekajkrat danes rečeno. Vendar to samo po sebi ni umevno. Mene veseli, gospod Tonin, da je vsaka pitna voda, do katere pridete, za vas pitna in da jo konzumirate. Jaz sam pa sem zainteresiran zase, za svoje zdravje in za zdravje vseh državljanov in državljank, da je ta pitna voda po naravi stvari mora biti pitna, drugače ni pitna, ampak da je varna. Zato da je varna, je treba pa nekaj storiti, nekaj moramo storiti kot skupnost, da najprej zaščitimo vodne vire. Vodni viri niso samo po sebi umevno že pitna voda. Kot boste morda lahko, če boste sledili stroki, ugotovili, da nam poplave povzročajo več problemov pri oskrbi prebivalstva s pitno vodo kot suše. Res je tudi na drugi strani, da nam rahlo, pa vendarle upada količina vodnih virov, ki jih imamo za oskrbo prebivalstva, ker smo v času sprememb. Te spremembe bodo lahko še bolj dramatične in nekaj bo treba storiti. In z dostavkom "varna pitna voda" želim preprečiti to, kar sem moral sam početi v Pakistanu. Pil sem pitno vodo, ki sem jo bodisi prekuhal in v obliki zelenega čaja popil ali pa sem moral sam filtrirati vodo, ki je bila v ledeniku. Nekaj sem moral storiti. In nekaj moramo kot skupnost storiti. In prav je, ker imamo strokovnjake, ker imamo tudi državne organe, ki so pristojni, da skrbijo, da opravljajo tudi nadzor. Ne boste verjeli, ampak tako kot je morda na kakšnem področju zdravstva ali kot smo imeli zadnjič razpravo tudi glede uporabe kemičnih sredstev v kmetijstvu in tako naprej, obstajajo možnosti, da tudi na podlagi raziskav sprejmemo odločitve o tem, kakšni so nivoji, da o nečem govorimo kot o varnem. Ne želim strašiti in ne verjamem, da imamo pri nas situacijo, da so standardi toliko znižani, da smo pravzaprav že na meji, ali je ta voda še pitna ali ni, in da seveda v različnih območjih Republike Slovenije imamo tud različne situacije. Zato verjamemo, da je treba nekaj narediti in zaradi tega verjamemo, da z dostavkom "varne pitne vode" zavezujemo vse, da morajo opraviti vsak svojo nalogo, vsak na svojem področju, pristojnosti državni organi, strokovnjaki, strokovno delo zato, da zagotavljamo to vodo, da bo pitna in da je to osnovno in tudi ustavno vodilo za zakone in podzakonske akte, da morajo slediti temu cilju, ne da razmišljajo, kaj si še lahko privoščimo in kaj nas bo preveč stalo in tako naprej, kot imamo veliko najrazličnejših, drobnih tudi javnofinančnih interesov. Toliko o tem pojmu. Zaradi tega je za nas silno pomemben dostavek, da trajnostno in prednostno vodni viri služijo oskrbi prebivalstva in gospodinjstva. Trdo postavljena stališča in definicije iz prve faze, ki so bile usmerjene samo v preprečitev tistega, česar smo se bali, do česa bi lahko prišlo, če voda postane tržno blago, je seveda druga stvar, ki jo moramo upoštevati kot našo realnost, ker imamo dovolj vodnih virov. Vodne vire uporabljamo ne samo za oskrbo prebivalstva in gospodinjstev, ampak tudi za gospodarsko izkoriščanje, tudi v pijačarski industriji. To so naše realnosti in črpamo iz istih virov, ker bi bilo navsezadnje tudi negospodarno, če bi do te mere preprečili, da vodne vire izkoriščamo tudi za gospodarske namene, torej po svobodni gospodarski pobudi, če pa imamo vode dovolj, in bi sicer ta voda iztekla, odtekla in bi seveda z njo lahko na isti način ravnali drugi. Zato smo imeli določene dileme, vprašanja, ali slediti slovaškemu principu, ki je pravzaprav zahteval, da naj voda ostane na Slovaškem. Najverjetneje pri nas te potrebe ni, vendar pa obstaja nujna zaveza, spet iz tega istega razloga, da tisti, ki bo gospodaril, ki bo upravljal, ki bo opravljal storitve, da je tisti zavezan, da v primeru, če uporabljamo iste vodne vire za oskrbo in za gospodarske namene, da jih za gospodarske namene kot tržno blago uporabljamo toliko, da ne ogrozimo oskrbe prebivalstva z varno pitno vodo. Govorim o realnosti, govorim o raznih mislih, ki lahko komu pridejo na misel, govorim o razliki med javno koristjo in javnim interesom. Pa vas ne bom moril s podrobnostmi, kar se tega tiče. Zato seveda smo, kar se vodnih virov tiče, tudi vztrajali na stališču, da gre pri naravnih vodnih virih za naravno vodno javno dobro in da mora biti to v upravljanju države iz razlogov, ki sem jih vmes navedel. Več kot dovolj razlogov je, da smo torej zaradi realnosti, v kateri živimo, in zaradi realnosti, v kateri živimo, in zaradi najrazličnejših različnih možnih razumevanj smo želeli priti do takšnega besedila, ki bo torej sledil temeljnemu in osnovnemu cilju, za katerega verjamemo, da ga opišemo skladno s priporočili Komisije Evropske unije tako, da gre za naravne vodne vire, da gre za varno pitno vodo in da se zavežemo k temu cilju, da zagotovimo za vse prebivalke in prebivalce varno pitno vodo. Najlepša hvala.
Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. V osnutku ustavnega zakona imamo zapisano pravico do varne pitne vode. V luči amandmajev tako Združene levice kot tudi Nove Slovenije želim dodatno utemeljiti potrebo po tem, da je zapisana v ustavo pravica do varne pitne vode. To namreč pomeni, da imaš neoporečno pitno vodo, da imaš ustrezno količino in da imaš ustrezen hidravlični izračun, ki je potreben za to, da po vodovodnem sistemu pripelješ vodo do gospodinjstva, do prebivalcev ali tudi do industrije kot porabnika. Vsi ti trije sklopi pomenijo, da govorimo o varni pitni vodi. To daje tudi odgovor na vprašanje podelitve koncesij. Če bi šli tudi še naprej v nek postopek podeljevanja koncesij, je v praksi dokazano, da multinacionalke pravzaprav prihranijo ravno pri vzdrževanju vodnega sistema. Slabo vzdrževan vodovodni sistem ne omogoča varne pitne vode. Če imamo zapisan pojem "varna pitna voda", pomeni, če tudi bi mogoče bil nek koncesionar, ki bi dobil to možnost, je zavezan tudi redno in kvalitetno vzdrževati sam vodovodni sistem. Do sedaj praviloma temu ni bilo tako. Ta pojem je usklajen tako, bom rekel, s podporo amandmajev Združene levice, če pa govorim o amandmaju Nove Slovenije, pa vrača tekst nazaj, da je zagotovljena pravica do pitne vode, izpuščena je pa pravzaprav beseda »varna«. Zato da bomo imeli ne samo higiensko neoporečno vodo, ampak tudi ustrezen vodovodni sistem, je primerneje, da to ostane v osnutku ustavnega zakona. Hvala.
Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem! Ta debata mi mestoma deluje zelo poetično, da ne rečem celo patetično. Ampak zdi se mi, da je voda preresna zadeva, da bi se na takšen način pogovarjali o njej. Bom poskušal biti relativno kratek, čeprav imam kar nekaj časa. Prva zadeva. Dolgost ali kratkost zapisov v ustavi. Veste, navsezadnje če bi bili mi malo bolj zrela družba, bi lahko imeli zelo kratko ustavo, preambula, 1. člen, 2. člen in zgolj 3. Člen, v katerem bi pisalo "vsem zagotavljamo enake možnosti." Ampak nismo tako zreli, ne živimo sami na nekem otoku sredi vesolja. Tudi zaradi tega so potrebni ti naši amandmaji glede koncesij in vprašanj, kolega Vatovec je govoril o tem, gospod, ki je govoril pred menoj, je govoril o tem, varnost in pitnost. Kot je rekel kolega Matej, prej sva debatirala, ko se je tukaj začelo, nič ni narobe, če imamo v ustavi neko bolj močno varovalko ali dvojno varovalko. Na zdravorazumski ravni, veste, jaz sem spil pitno vodo, pa sem fasal diarejo. Pika. Tukaj lahko to debato zaključimo. Danes dopoldne me ni bilo, ker sem bil pri zdravnikih, nisem toliko spremljal razpravo, ampak nedopustno je, da v tej državi o vodi govorimo na način, ali je to desna opozicija ali je to SMC ali ZL ali karkoli. Miški z Marsa, če bi padli pa bi vodili Vlado, bi morali zagotoviti pitno vodo ne le miškam z Marsa, ampak vsem v Sloveniji. To, da jaz tukaj ne morem spiti kozarca pitne vode, je tudi šlamastika. To, da imamo v parlamentu balone z vodo, je tudi šlamastika, ki bi jo morali rešiti. Vem, da ste potem hitro naredili raziskovalno nalogo. So parlamenti, kjer je to normalno. In večina teh parlamentov je tistih držav, po katerih se jaz zgledujem glede razvojnih modelov, kam bi rad, da gre ta slovenska družba naprej. Nedopustno je, da v Sloveniji je razlika, ki jo plačamo glede pitne vode, tam nekje več kot ena proti dva. Nedopustno je, da v občini, kjer plačajo najdražjo vodo Costello, ki priteče iz neke sosednje občine, imamo koncesijsko črpališče, pa ni važno, kdo je koncesionar, ker bo kdo sedaj iz Saudske Arabije zgodbo naredil. Nedopustno je, da vlada, katerakoli, na na pol tajni seji, kar se je zgodilo 30. lansko leto, podeli koncesije za neke termalne vode. Ta družba je vodnata, je bogata, opletamo s to vodo, ne bom dokončal tega stavka, in ob teh ustavnih spremembah se moramo tudi začeti ukvarjati z bolj resnimi spremembami. Jaz sem že večkrat rekel, namesto da od Izraelcev kupujemo pokvarjene havbice, dajmo od njih kupiti water supply manegement vednosti. Imamo pa tudi doma kar nekaj tovrstnega znanja. Že 20 let nazaj so govorili, da sodobne vojne bodo po eni strani informatične, po drugi strani vojne okrog vodnih virov, kar je bilo tudi že povedano. Zaključil bi rad dejansko s tem, že večkrat je bilo povedano, da smo v glavnem sestavljeni iz vode, da voda ne more biti blago, na katerem bi kovali dobiček. Če človek večinoma je sestavljen iz vode, potem bi v tem parlamentu lahko tudi na človeka začeli gledati kot na ne blago, kot na nekaj, na čem zgolj ne kujemo dobička. In to je v srčiki programa Združene levice. Hvala za besedo.
Ker sem videl, da je še interes, zopet odpiram možnost za prijavo. Besedo ima mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Tale današnja razprava je dosežek posebne vrste. Od ustavnega prava je vladajoča koalicija pripeljala razpravo o vrtnarstvu, sajenje rožic. Če pogledamo, s kakšnimi izrazi se sedajle operira tudi v obliki amandmajev pa sicer v razpravi. Pojem "varna čista pitna voda". Ja, kako pa izgleda nevarna pitna voda? Ja tako, da ni pitna. Kako pa izgleda umazana pitna voda? Ja tako, da ni pitna. Skratka, tole iskanje, nabiranje poceni političnih točk pelje razpravo v ene take dimenzije, da milo rečeno, si tema ne zasluži takega načina obravnavanja. In najmanj, kar je, bi jo bilo treba vrniti nazaj v strokovne in ustavnopravne vode. Ampak sami dobro veste, da če bi to vrnili, potem bi se izkazalo naslednje, da ustavni člen že sedaj določa, da mora lastnina biti pač uporabljena tako, da je zagotovljena tudi njena ekološka funkcija. To je ustavna norma. Ta člen je notri prišel na predlog dr. Jožeta Pučnika in rešuje vse tisto, o čemer danes govorite, sam po sebi. Potem so pa še drugi členi, ki to precizirajo. Drugi, tretji odstavek 70. člena pravita, da naravna bogastva se lahko izkoriščajo samo pod pogoji, ki jih določa zakon. Se pravi, naravna bogastva, vključno z viri pitne vode, so že sedaj ustavno zaščitena dobrina. To pomeni to, prevedeno v slovenščino. In za povrh vsega imamo še 72. člen, ki državo izrecno zadolžuje, da država skrbi za zdravo življenjsko okolje, katerega sestavni del je brez dvoma tudi pitna voda. To se pravi, da je tudi po tej plati že sedaj pitna voda ustavno zaščitena dobrina. In vse to leporečje, ki smo mu sedaj priča, je samo poceni nabiranje političnih točk, je nepotrebno, ker je vse že v ustavi. Očetje ustave so to dobro predvideli. In tudi vem, da so te razprave bile, ker sem bil zraven. Točno take. To je vse že bilo s tem zajeto. Samo nekateri očitno ste v svojih mandatih, prejšnja in sedanja vlada, podelili preveč koncesij, odprodali preveč virov, malo kršili ustavne in zakonske norme, sedaj ste pa prišli s tem leporečjem po odvezo pred svoje socialistično nastrojene volivce, da boste rekli, "ja, veste, to je bilo treba ustavno zaščiti, zato do sedaj tega nismo mogli". Zadeva pa postaja prava parodija ustavnega prava. Če se bo nadaljevalo na tak način, vas opozarjam, da je to že razprava tiste vrste, ko ste razpravljali, kot če bi nekdo predlagal ustavno normo, da ima vsaka punca pravico do plečatega fanta in da ima vsak fant pravico do častne device. Take norme ne sodijo v ustavo. V ustavi je voda vključno z vsemi drugimi naravnimi bogastvi, vključno s pravico do zdravega okolja, že ustavno zaščitena dobrina.
Besedo ima gospod Simon Zajc.
Hvala, gospod predsednik. Ja, razprava se je kar osredotočila okoli ene besede, ki se nekomu zdi morda smešna, morda nepotrebna. Zakaj se nam zdi potrebna, mislim da sta oba kolega, tako gospod Veber kot dr. Horvat kar dobro objasnila. Me pa čudi, da bo ta amandma Nove Slovenije podprla predlagateljica Alenka Bratušek. Ta amandma namreč iz 1. točke črta tretji in četrto alinejo, ki ima besedilo, za katerega mislim, da smo se vsi borili, da mora notri ostati. Naj preberem: »… da naravni vodni viri služijo prednostno in trajnostno oskrbi prebivalstva s pitno vodo in z vodo za oskrbo gospodinjstev in v tem delu niso tržno blago.« To za vas ni več potrebno, ker se vam zdi besedica »varno« tako smešna. Da oskrbo prebivalstva s pitno in z vodo za oskrbo gospodinjstev zagotavlja država preko neprofitne javne službe tako, da naravne vodne vire za ta namen izkorišča sama neposredno ali izkoriščanje prenese v neposredno upravljanje samoupravnim lokalnim skupnostim. Torej, če sprejmemo amandma, ki ga predlaga Nova Slovenija, teh dveh alinej ne bo več notri. Želimo to doseči? Če je besedica »varna« res takšen problem, se bo potem kasneje mogoče pokazalo ali ja ali ne. Mi mislimo, da je potrebna. Bomo videli, kako bo sam postopek na koncu, kakšno besedilo bo na koncu ven prišlo. Ampak si pa ne želimo, da s podporo temu amandmaju črtamo ti dve alineji, ki sta za nas, za tiste, ki smo podprli to spremembo, zelo pomembni. In me še enkrat čudi, da vas lahko ena taka beseda tako zaslepi, da v bistvu brišete lastne namene, ki ste jih, verjamem, da iskreno imeli ob predlogu tega. Hvala.
Postopkovno, mag. Matej Tonin, izvolite.
Poslanca Zajca bi rad opozoril, pa v zaščito poslanki Bratuškovi, če bi si poslanec Zajc natančno prebral naš amandma, imeli pa ste ga na klopi, potem bi lahko ugotovili, da v 1. točki govorimo o tem, kar sem povedal, da se zapiše, da ima vsakdo pravico do pitne vode in da so naravni vodni viri naravno javno dobro v upravljanju države. Potem pa sledita 2. in 3. točka, kjer pa samo piše, da v 2. točki se črta besedica "varne", ne pa celotna alineja, o čemer govorite vi. Poslanec Zajc, ali namerno zavajate, ali pa izrazito slabo berete gradiva. Odločite se sami.
Vi pa zlorabljate poslovnik, da opozarjate poslanca na nekaj. Ker postopkovno je namenjeno temu, da bi jaz karkoli naredil. Kolega Tonin, vam govorim. [[oglašanje iz klopi]] Ne, ni bil postopkovni. Postopkovni je bil pravzaprav možnost, vključitev v razpravo, potem ko ste izgubili možnost, da govorite, ker ste čas že porabili za vsebinsko zadevo. Prosim, da uporabljamo postopkovne predloge za tisto, čemur so namenjeni. Besedo ima kot predlagateljica mag. Alenka Bratušek.
Ja, je res treba to, kar je na klopi, dobro prebrati. In točno to se na žalost dogaja, na kar sem dopoldan opozorila. Ukvarjamo se tukaj z, ne vem katero besedo naj uporabim, namen, ki smo ga imeli predlagatelji, je definitivno bil ta, da se voda v ustavi zaščiti, da je voda pravica vseh, da se z njo ne more prosto razpolagati, da vodnih virov ne moremo prodajati. Zdaj pa poslušamo predavanje o tem, kako v Pakistanu vodo prekuhavajo. Ja, res je, še kje jo prekuhavajo, ampak varna oziroma jaz upam in mogoče bi, ministrica, bilo prav, da tudi vi kaj poveste, da v Sloveniji imamo varno pitno vodo, ne glede na to, kaj bomo v ustavi zapisali. Zato se toliko pogovarjamo o tem. Res bo v nadaljevanju še čas, res bo še čas, zato konec koncev sem že uvodoma povedala, da ne razumem, zakaj je bilo treba že v tej osnovni fazi toliko amandmajev vlagati. Zato smo se v naši poslanski skupini vlaganju kateregakoli amandmaja v tej fazi vzdržali in nismo tega naredili. Jaz predlagam, da razpravo vrnemo v okvire vsebine. Tistim, ki nam je do tega, da ta stvar res pride do konca in v naslednjih korakih še enkrat poslušamo strokovnjake, ustavnopravne pravnike in naj nam povedo, kaj je tisti minimum, ki bi ga v ustavo lahko zapisali, da so stvari urejene. Katerikoli amandma imamo danes na mizi, v nobenem nismo slišali strokovnega mnenja. In to je lahko v tem postopku problem. Tako da, predsednik, jaz sem v svojem uvodu in v prvem delu točno na to, kar se zdaj dogaja, opozarjala, in jaz upam, da bomo res ohladili glave in stvari pripeljali do tja, kamor si želimo in ne bomo zaradi prestižnih iger in prestižnih bojev vse skupaj zapravili. Pa s tako velikim številom glasov smo se uspeli prebiti do tega, da ustavo spreminjamo. Upam, da bo na koncu cilj res dosežen.
Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa. Kolega Brane Grims nas je opozoril, da smo zaplavali v kalne vode. Glejte, varna pitna voda, seveda to zagotavlja pravilnik o pitni vodi, zelo kompleksen je, vsebuje mnoge pravilnike, tudi pravilnik o monitoringu, radioaktivnosti v pitni vodi in tako dalje. In ta eliminira ne-varno pitno vodo. Za božjo voljo, še malo pa se bodo predstavniki ministrstva začeli križati, ker poslanci koalicije zgleda ne poznate zakonskih ureditev, ki so že na mizi. Preberite si pravilnik in v skladu z evropsko direktivo.
Besedo ima dr. Simona Kustec Lipicer.
Hvala lepa, predsednik. Kolegice, kolegi! Veliko smo danes govorili in še bomo o vsebini. Sama bi pa želela nekaj besed spregovoriti o procesu, ki je pripeljal do takšne vsebine, tudi do takšne vsebine, o kateri zdaj govorimo. Gre za proces, ki se je v okviru spreminjanja ustave zgodil prvič na takšen način, kot se je zgodil, in po mojem vedenju tudi prvič sploh pri spreminjanju katerekoli ustave. Zgodil se je v sodelovanju vsaj dela politike, govorim o naši poslanski skupini, Poslanski skupini Stranke modernega centra, v neposrednem sodelovanju z vsebinami, pogledi, z rešitvami, ki so prišle iz civilne družbe, iz iniciative, ki jo je v imenu vseh tistih skorajda 60 tisoč podpisnikov za takšno zaščito vode v ustavi zastopal gospod Brane Golubović in istočasno v sodelovanju z vodarsko stroko. Zato je bilo na naši strani potrebno toliko premisleka in toliko usklajevanj, da smo pripravili vsebinski predlog, ki presega klasično politično pobudo. Podpiram in veseli me, da vidim, da je ta predlog zdaj, ko prihaja v areno formalnega odločanja, dobil takšno podporo, da bomo lahko vsebinsko na njem delali naprej. Verjamem, da bo interes, da bomo delali tudi na ta način naprej. Torej v tesnem sodelovanju, ne samo z iskanjem politične, všečne rešitve, kot nam nekateri očitate, ampak predvsem z iskanjem rešitev, za katere vsi skupaj čim bolj enotno – od državljanov, posameznikov, do stroke in v končni fazi tudi nas v politični vlogi verjamemo, da bo tista, ki bo dodatno še ustavno zaščitila vodo in na ta način tudi naravo. Žal nas je razvoj družbe, tudi mi sami smo se pripeljali do točke, ko ni več dovolj, da zaščitimo z ustavo samo ljudi, ampak moramo zaradi nas samih in zaradi tudi države zaščiti naravo na takšen način, kot pristopamo k tej zaščiti sedaj. Tisto, kar še enkrat posebej izpostavljam, vsebina, ki je danes tako kompleksna, o kateri se zelo veliko zdaj tudi na nek način že konfliktno politično pogovarjamo in pregovarjamo, ni rezultat samo politike, ampak je rezultat sodelovanja med vsemi tistimi, ki so se čutili poslane oziroma poklicane, zato da skupaj z nami kot s formalnimi odločevalci sooblikujejo to rešitev. In veste, ko in če bomo nadaljevali s takšnim procesom do konca, bomo pokazali eno drugačno višjo raven politične kulture, demokracije in odnosa, ki ga imamo tudi pri našem vsakodnevnem delovanju do stroke in do ljudi, ki si želijo aktivno sooblikovati to, kar mi tukaj formalno moramo početi. Hvala lepa.
Prosim, kolega Pojbič. Očitno je še interes, zato prosim za prijavo. Besedo ima gospod Simon Zajc.
Hvala, gospod predsednik. Naj se na začetku zahvalim gospodu Toninu in gospe Bratušek, da ste me podučila, da je treba stvari prebrati, preden se oglasiš. Lahko se zgodi, da jih narobe prebereš, narediš napako. S tem da tokrat mislim, da nisem jaz naredil, da sta gospod Tonin in gospa Bratušek narobe prebrala amandma. Verjamem, da je prišlo do napake pri branju, ne vem pa, če je prišlo do napake pri pisanju. Amandma govori, da se besedilo 1. točke predloga, in 1. točko predloga si moramo pogledati, kaj je. 1. točka predloga je zelo obširna, ima štiri alineje. In če mi to celo 1. točko predloga spremenimo, tako da se glasi, da v razdelku prvega osnutka ustavnega zakona se predlaga dopolnitev 70. člena Ustave, uredi v novem 70.a členu, in sicer v smeri, da ima vsakdo pravico do pitne vode in da so naravni vodni viri naravno javno dobro v upravljanju države, je to konec. Se pravi, skrčili ste 1. točko do neprepoznavnosti praktično, smo dali ven tisto, za kar smo se zavzemali. Mislim, da sem jaz pravilno prebral in bi tudi tiste, ki ste morda mislili, ker ste se osredotočili na besedo "varna", razmišljali o tem, da bi podprli ta amandma, da ga ne podprete, da ga ne podpremo in da obdržimo v teh stališčih pač tiste stvari, za katere smo si prizadevali že ob samem začetku, ko smo se pogovarjali o tem, zakaj hočemo spreminjati oziroma dopolniti našo ustavo. Hvala.
Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Bom jaz poskušal to stališče, ki ga je kolega Grims obrazložil o smiselnosti tega vpisa v ustavo obrazložiti še na nekem drugem primeru iz ustave. Če boste prejeli ustavo in brali recimo drugi razdelek Temeljne ustavne listine, piše takole: "Državne meje Republike Slovenije so mednarodno priznane meje dosedanje SFRJ z Republiko Avstrijo, z Republiko Italijo in republiko Madžarsko v delu, v katerem te države mejijo na Republiko Slovenijo, ter meja med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško v okviru dosedanje SFRJ." To je besedilo. Zdaj bi nekdo predlagal recimo dopolnitev te ustave oziroma tega drugega razdelka Temeljne ustavne listine recimo z naslednjim besedilom: "Meja med državami teče po reki Kolpi, Sotli, reki Muri, Dravi, Soči." To je približno stil, ki ste ga obrali pri tem, ko je že vse ostalo urejeno. In bi potem na vsak način hoteli to še bolj definirati, bolj izluščiti, bolj se politično uskladiti, tako kot je prej kolegica rekla, in bi vztrajali, da se še to dodatno zapiše v ustavo kot neko dodatno pojasnilo. O tem govorimo sedaj. Ali pa recimo vam dam drug primer iz Ustave, recimo 110. člen: "Vlado sestavljajo predsednik in ministri. Vlada in posamezni ministri so v okviru svojih pristojnosti samostojni in odgovorni državnemu zboru." To je besedilo. In zdaj bi nekdo predlagal še dodatno, dodaten odstavek, kjer bi zapisali recimo takole: "Ministri so dolžni pri vsebinah, ki jih pokrivajo, v državnem zboru odgovarjati poslancem državnega zbora pri vseh zakonih ki so v zakonodajnem postopku." Mi imamo zdaj primere, ko ministri pridejo in ne govorijo ali pa ministrov sploh ni, pa so predlagatelji, ne vem, nekih pomembnih sistemskih zakonov. Ali pa današnji primer, ministrica pri tej razpravi ob tem prepotrebnem vpisu tega vašega predloga v ustavo, še ni spregovorila v okviru te razprave, ki jo imamo sedaj. Na takšen način ste se vi lotili urejanja tega področja. Nekaj, kar je urejeno, kar vsi razumemo, kar je naravno logično, kar je geografsko logično, bi vi še dodatno zapisali kot neko dodatno ustavno rešitev, samo da bomo nekaj naredili. Problem, ki je prisoten v tej koaliciji, je to, da se je zelo sposobna lotiti urejanja urejenih zadev. Za tiste, ki so vsem neizpodbitno jasne, imate še neke posebne detajlčke, kjer imate neizmerno željo, da to dodatno urejate. Ne lotevate se pa temeljnih zadev, ki so usodne za to državo. Ni bilo nobenih stimulativnih projektov v dveh letih, nobenih reformnih ukrepov, čakalne dobe se podaljšujejo, davčne obremenitve rastejo, socialni transferi so čedalje bolj podobni nekemu ameriškemu načinu jemanja štipendij, ko dobiš kredit, da se lahko izobražuješ, in potem to vračaš. Vsi ti socialni transferi, ki jih uvajate, ki jih uvajate, so čedalje bolj podobne tistemu, kar najbolj kritizirate, to pa je kreditiranju tudi pri socialnih transferih. Skratka, ukvarjate se s pleonazmi, to, kar je zdaj predmet diskusije, je pleonazem, in z urejanjem urejenih zadev. Hvala lepa.
Očitno je še interes, zato prosim, da se prijavite. Najprej ima besedo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Tisti, ki najbolj nasprotujemo temu, da se to uredi, pozablja na eno stvar. Res je, da imamo pravilnike, imamo zakone, ki relativno dobro trenutno urejajo te zadeve, ampak pri zakonih, sploh pa pri pravilnikih obstaja ena zelo velika pomanjkljivost. Pravilnik lahko vlada sama spremeni, zakone se pa v tem državnem zboru tudi da relativno preprosto spremeniti oziroma narediti tako, da bi ne bi bili več tako dobri, kot so danes. In računati na to, da bomo vedno po zdravi pameti na nek način ohranjali tisto, kar so recimo nastavki v ustavi, tako kot je danes zapisano, ni dovolj. Zdaj Rene Descartes je nekoč rekel, da zdrava pamet je od vseh reči na svetu porazdeljena najbolj enakomerno, vsak namreč meni, da jo ima v tolikšnem obilju, da se je celo tisti, ki jih je v vsaki drugi stvari težko zadovoljiti, ne želi več, nego jo premore. Tako da sklicevanje na zdravo pamet je premalo, sploh pa je je premalo v takšni točki, o kateri govorimo danes. Skratka, če hočemo zaščiti pravico do pitne vode, moramo to seveda jasno narediti s tem, da se spremeni ustava. Gre za akt, ki je najvišji v našem pravnem redu, je akt, ki je nad vsemi ostalimi oblikami, tudi mednarodnimi pogodbami, in edino to je tisto, kar zagotavlja, da bomo tisto, kar na nek način se vsi strinjamo, da je pravica vsakega prebivalca oziroma prebivalke te države pa tudi katerekoli druge, je to edini način, da jo zagotovimo. Opis pravice do pitne vode v ustavo ni neka kaprica, ni nek politični piar performans, ampak je neko dejstvo, ki bo morda aktualno zelo kmalu, gotovo pa v nekaj desetletjih. Način, s katerim se zdaj predlaga, in tudi če bodo potem samo stališče ustavnega zakona pa ustavni zakon kot takšen pravilno formulirali, je to edini način, da dejansko pridemo do tega, kar je tako rekoč danes cilj.
Besedo ima dr. Franc Trček.
Kratki opazki. Že prej sem rekel, da je tematika prepomembna, da bi bili okrog nje patetični. Ko vse to skupaj poslušam, se mi zdi, da bi mi potrebovali nek drug ustavni zakon, ki bi veleval, da v Sloveniji se razpravlja vsebinsko fokusirano, ne le v parlamentu. Oglasiti se pa moram tudi zaradi tega, kar je ubesedovala gospa Simona, doktorica politologije, politika ni in se ne dogaja samo v državnem zboru,tudi izven državnega zbora je politika. In upam, da te prakse, tovrstne prakse bomo večkrat gledali. Gre mogoče za malo mlajšo kolegico od mene in nekoliko starejših družboslovcev s FDV, kjer nas je pokojni profesor Bibič učil o politiki v ožjem in širšem smislu. Skrajni čas je, da tudi ta parlamentarna demokracija začne upoštevati tudi to dejstvo. Upam, da bomo to patetiko o varnosti, nevarnosti kmalu zaključili. Hvala za besedo.
Besedo ima dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane gospe in gospodje! Ta razprava s strani gospoda Tanka kaže na odnos ene od parlamentarnih strank do okolja, do naravnih dobrin, ki jih pač imamo v tej državi, kaže na določeno lahkomiselnost, češ, da se te dobrine brezmejne, neizčrpne, in morda tudi kaže na določeno skepso glede namena vpisa v ustavo, da se pač omeji uporaba s strani morebitnih komercialnih namenom multinacionalk in drugih v škodo prebivalcev Slovenije. Kar se tiče pa razprav, s katerimi Nova Slovenija in pa gospa Alenka Bratušek skušajo ironizirati izraz "varna pitna voda" in k čemur se pridružuje tudi gospod Tanko, ko govori, da je to pleonazem, da je to nekaj, kar je povsem nepotrebno oziroma da je to poceni nabiranje političnih točk, kaže samo na njihovo lahkomiselnost in nepoznavanje zadev. Pred seboj imam odprto spletno stran Ministrstva za obrambo Republike Slovenije, Uprave Republike Slovenije za zaščito in reševanje. Tekst se glasi: Kako zagotoviti varno pitno vodo? In beremo naprej. "Če uporaba pitne vode predstavlja potencialno nevarnost za zdravje ljudi, mora upravljavec prenehati z dobavo pitne vode ali omejiti njeno uporabo. Pogost ukrep je, da odredi prekuhavanje, lahko pa zagotovi nadomestno oskrbo s pitno vodo, embalirano, cisterne," itd. Zato je nujno slediti obvestilom v zvezi s pitno vodo. Gospoda v SDS očitna ne želi poslušati razlago, kaj je razlika med pitno vodo in varno pitno vodo. Gospod predsednik, prosim [[...]]
Tišina, prosim!
Gospod iz SDS, ki nikakor ne more razumeti ali ne želi razumeti razlike med varno pitno vodo in pitno vodo, naj si odpre spletno stran Uprave Republike Slovenije za zaščito in reševanje, zlasti gospod Tanko, da bo ugotovil, da to ni pleonazem, ampak da je bistvena vsebinska razlika. Mimogrede, eden od napotkov je, da je dezinfekcija pitne vode s prekuhavanjem varna metoda. Torej ne gre za tako poenostavljeno razlago, da je pitna voda tudi varna sama po sebi. Očitno ni, ker je tukaj navedeno, kakšna je razlika med varno pitno vodo in pitno vodo. Mislim, da smo na ta način dokaj eksaktno, malo tudi upam, da sem dovolj preprosto razložil, da sedaj vsi razumejo to razliko, da se ne bodo sedaj iz tega našega predloga delali norca.
Tišina. Porabili ste čas, zaradi tega nimate pravice ta trenutek razpravljati o vsebinskih zadevah. Pa tudi nisem vam dal besede. Ali se lahko malo discipline držimo v tem državnem zboru? Razpravljamo. Ali želi še kdo razpravljati pri tej temi? Ni več interesa za razpravo. Ker ni več interesa za razpravo, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o amandmajih k stališču Ustavne komisije, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev z dne 12. 7. 2016, ki je objavljen na e-klopi. Pred glasovanjem vas želim obvestiti, da je, upoštevaje določbo tretjega odstavka 178. člena Poslovnika Državnega zbora, amandma k stališču sprejet, če zanj glasuje večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Enaka večina velja tudi za sprejetje stališča. Na glasovanje dajem amandma poslanske skupine Nove Slovenije k 1. točki. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 2. in 3. točki stališča. Če ta amandma ne bo sprejet, postaneta amandmaja k navedenima točkama stališča brezpredmetna. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 5, proti 50. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma poslanske skupine Nove Slovenije k 1. točki stališča ni bil sprejet, sta postala amandmaja istega predlagatelja k 2. in 3. točki stališča brezpredmetna. Na glasovanje dajem amandma Poslanske skupine Združena levica k 2. točki. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 5. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Na glasovanje dajem amandma Poslanske skupine Združena levica k 3. točki. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 8. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Prehajamo na odločanje o stališču Ustavne komisije v celoti. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je stališče v celoti sprejeto. Končali smo z odločanjem. V skladu s prvim odstavkom 179. člena Poslovnika Državnega zbora bo na podlagi sprejetega stališča Ustavna komisija pripravila predlog ustavnega zakona in ga predložila v obravnavo Državnemu zboru. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dedovanju v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi vloženih amandmajev z dne 11. 7. 2016. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k 6. členu. Amandma je vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 7. in 18. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postaneta amandmaja k navedenima členoma brezpredmetna. Če je ta amandma sprejet, postaneta amandmaja pod točkama 2 in 3 brezpredmetna. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kot predlagatelji tega amandmaja ga bomo v Združeni levici seveda podprli. Zakaj? Vračljiva socialna pomoč, vračljiv varstveni dodatek in tako naprej niso solidarnostna brezpogojna pomoč tistim, ki so v slovenski družbi najbolj odrinjeni na rob, pa bi morala biti. In sploh ne moremo v primeru socialne kot pufa, kar v tem trenutku je, govoriti o socialnih transferih, kvečjemu lahko govorimo o socialnem kriminalu, ki se dogaja. Vemo, da se je zaradi vpeljave in realizacije vračljivosti socialnih pomoči že v letu 2012, takoj ko se je vse to začelo dogajati, varstvenemu dodatku odpovedalo kar 16 tisoč 100 upravičencev, ki bi ga sicer lahko prejemali. To so starejši ljudje v res težkem socialnem položaju, pogosto na periferiji, se pravi, da so že geografsko razpršeni in oddaljeni od razvitih centrov. Tukaj notri se najdejo tudi še posebej izpostavljene in za revščino ogrožene skupine, kot so starejše samske ženske, vdove. V tem segmentu naših sodržavljank vlada revščina še posebej pogosto. Preko polovice ljudi, posameznic tega profila je revnih. V Združeni levici predlagamo, da se v Zakonu o dedovanju eden od velikih stimulansov revščine v Sloveniji črta. Predlagamo, da se črta vračljivost socialne pomoči, vračljivost varstvenega dodatka in tako naprej, da socialna pomoč najranljivejšim v slovenski družbi postane to, kar bi morala biti: brezpogojna solidarnostna podpora. Neposredni učinki za proračun v smislu financ so zanemarljivi. Za varstveni dodatek v tem trenutku mislim da namenjamo cca 1,5 milijona evrov. To je z vidika proračuna drobiž. Še večji drobiž pa so finance, ki jih je država oziroma občine prinesle nazaj notri na račun vračljivosti socialne pomoči. Na moje poslansko vprašanje so lansko leto na Vladi odgovorili, da je bilo v letu 2015 oziroma v letu 2014 vrnjenih 216 tisoč evrov prihodkov iz nepremičnin, na katere se je usedla država. Ti prihodki so bili pa zanemarljivi. Se pravi, na eni strani imamo drobiž, manj kot četrt milijona evrov, ki jih je država pridobila z vračljivostjo socialne pomoči, na drugi strani imamo pa socialno ceno tega, 16 tisoč 100 ljudi ostalo brez nujne solidarnostne pomoči varstvenega dodatka. To je samo eden od faktorjev, zato zagovarjamo v Združeni levici ta amandma in [[izklop mikrofona]]
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo, predsednik. V zvezi z vloženim amandmajem Poslanske skupine Združene levice lahko samo povem, da bo Poslanska skupina Stranka modernega centra glasovala proti. Ta razlog je predvsem v dejstvu, da Zakon o dedovanju, ki ima 19 členov, in to, kar je ravnokar predstavnik Združene levice opisal, je opredeljeno ali je problem 6. člena. V tem 6. členu je zelo jasno zapisano, eno so pravice, ki so v tem matičnem zakonu, Zakonu o dedovanju. Drugo pa so pravice in predvsem njegova razprava, ki ni bila v tem kontekstu samo tukaj prisotna pri obrazložitvi, ampak tudi tekom dneva pri tej točki dnevnega reda, ki se je navezovala neposredno na Zakon o socialnovarstvenih prejemkih. In to je tisti razlog, zaradi katerega bomo glasovali proti, kajti ta Zakon o socialnovarstvenih prejemkih je ta hip tudi odprt zakon. In kot je bilo v razpravi tudi rečeno, je prav zaradi vsebine, zaradi zahtevnosti in občutljivosti teme za določene skupine državljank in državljanov, da se poseže bistveno v samo vsebino Zakona o socialnovarstvenih prejemkih. V tem kontekstu lahko še povem, da se v nadaljevanju tudi ne bom vključil pri obrazložitvi vloženih amandmajev. Te vsebine amandmajev so namreč vezane na zakon, ki ne spada v ta zakon o dedovanju. Hvala lepa.
Postopkovno, Miha Kordiš.
Najlepša hvala, predsedujoči. Kar smo ravnokar slišali, v velikem delu niti ni bila obrazložitev glasu, ampak je bila direktna polemika tako z mojo predhodno razpravo kot z mojo obrazložitvijo glasu. Mislim, da morate izvajalca gospoda Verbiča, predsedujoči, na to opozoriti. Sploh zaradi tega, ker v svoji obrazložitvi glasu, tako kot že danes na razpravi na veliko zavaja, če uporabim samo mile besede, da ne rečem še česa hujšega. In podobno kot tekom razprave danes na točki dnevnega reda, ko se je preusmerjala pozornost od 6. člena in dejstva, da imamo opravka z vračljivostjo socialne pomoči in da to lahko uredimo v Zakonu o dedovanju, podobno se poskuša tudi pri našem amandmaju o obrazložitvah glasu preusmerjati pozornost od te vsebine. Moj postopkovni predlog je, da opomnite vašega poslanskega kolega, strankarskega kolega, da naj svoj glas obrazlaga tako, kot se gre, ne pa, da se kot mali bikec zaletava v mojo obrazložitev glasu. Hvala.
Mislim, to ni podobno ničemur, ne postopkovnemu, pa še žaljivo je. Ta razprava res nima smisla. Vi ste imeli svojo obrazložitev glasu, tam je bila obrazložitev, ki je bila vaši nasprotna in uporabite postopkovno zato, da polemizirate z njo, hkrati pa še žalite. Postopkovno dr. Franc Trček.
Spoštovani predsedujoči, predlagam, da izrečete opomin obema. Hvala.
Samo eden je kršil postopkovnik. Tista prva zadeva je bila obrazložitev glasu. Kakorkoli na to že gledamo. In vi še imate eno obrazložitev glasu, kar sem videl, zato sprašujem, ali je še kakšna obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Desus ima gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Tudi v Poslanski skupini Desus ne bomo podprli tega amandmaja, ker Zakon o dedovanju ureja predvsem te zadeve, ki se nanašajo na dedovanje. Tako gre za elemente evropskega potrdila o dedovanju, gre za različne vrste dedičev, ki jih opredeljuje ta zakon, gre za zapuščino v primeru brez dedičev in tako naprej. Kar se pa tiče 6. člena, pa govori o socialnih transferih. To pa je določilo, ki spada v Zakon o socialnih transferih in ga bomo tam tudi uredili. Ministrica za delo, družino in socialne zadeve je zavezana, da bo pripravila spremembo zakona in takrat bomo obravnavali teh 16 tisoč in toliko upokojencev, za katere je bilo povedano, da živijo pod pragom revščine in da bi to morali urediti v tem zakonu. Poslanska skupina Desus, kot sem rekla, bo glasovala proti. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Saj ne morem verjeti besedam, ki jih slišim. Poglejte, povedal bom nekaj, kar sem že večkrat povedal, ampak mogoče se večina ne bo strinjala s tem. Slovenija je prebogata družba in država, da bi si dovolila tovrstne oblike sistematičnega potiskanja ljudi v revščino. In skrajni čas je že, da ta sistematični salto mortale obrat na glavo, ki nekako pravi, da je sociala kredit, ustavi v katerem koli možnem zakonu. Ker potem bom poslušal vas črkobralce, kako pa zakoni niso med seboj usklajeni. Toliko prava sem se pa naučil v dveh letih tukaj. In neko sprenevedanje, da boste takrat in takrat to urejali. In da mi to govori Desus, iz katerega je mimogrede kvote prišel minister Svetlik, ki je to obrnil na glavo, pa mi zdaj noče več roke dati, ko ga na faksu srečam, ko se o tem pogovarjamo. Katera koli vlada bi to morala storiti že v prvem tednu mandata. Glasoval bom za. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Seveda bom glasoval za amandma Združene levice, da se črta vračljivost socialnih transferov in da se ukine ta sramota na ugledu naše socialne države ali pa na učinkovitosti naše socialne države ali pa pravičnosti socialne države, če hočete, ki se ji reče socialna pomoč kot kredit, ki v resnici ni nikakršna pomoč. Glasoval bom za ta amandma tudi zaradi tega, ker se našim socialnim ukrepom in ukinitvi vračljivosti ni zoperstavil nikakršen argument, nikakršen resen argument temu ni nasprotoval. Trditve, da sploh ne gre za materijo zakona in da se vse dotika Zakona o socialnovarstvenih prejemkih preprosto ne vzdržijo kot nek protiargument s težo. Če bi bilo temu tako, potem tudi vlada ne bi prinesla na mizo zakona, ki bi v 6. člen podtikal vračljivost stroškov pogreba, če te stroške nosi občina v primeru takšnega ali pa drugačnega reveža. Da ta amandma pije vodo, zelo jasno priča tudi opredelitev Zakonodajno-pravne službe, ki misli, da so naši amandmaji popolnoma na mestu. Skratka, od vsega nasprotovanja našemu amandmaju se je neprestano ponavljala samo trditev, da ne gre za materijo tega zakona, pa še to trditev med razpravo v današnjem popoldnevu večkrat postavil na laž, kar pomeni, da na načelni ravni, na argumentacijski ravni, na ustavni ravni, če hočete, amandma Združene levice stoji. Socialna pomoč kot oblika brezobrestnega državnega kredita se mora zapisati v zgodovino. S sprejetjem našega amandmaja k Zakonu o dedovanju na tej seji to lahko storimo.
Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 32, proti 48. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Združene levice k 6. členu ni bil sprejet, so postali amandmaji istega predlagatelja k 7. in 18. členu brezpredmetni. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 6. členu. Če je ta amandma sprejet, postane amandma pod točko 3 brezpredmeten. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine SDS ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. Najprej da razčistimo, ker včasih dobi človek občutek, kot da nekateri ne vemo, kaj pravzaprav počnemo. Dejstvo je, da govorimo o dedovanju, in to je predmet tega zakona. Govorimo o 6. in 7. členu, in to je predmet tega zakona, in govorimo o amandmajih, ki so bili vloženi v skladu s proceduro. In še enkrat, da bo jasno vsem, dejstvo je, da se tukaj nekdo zelo spreneveda. Govorite o tem, da boste zadeve spremenili v nekem drugem zakonu. Spoštovani, ta zakon je iz leta 2010, tako imenovan Svetlikov zakon. Ministrica, ki bo po vašem zdaj kar na enkrat to uredila, je takrat za isti zakon rekla, da je to najbolj socialen zakon. In vi nas danes prepričujete, kako bomo vse rešili v neki drugi materiji. Spoštovani, takole je. Na eni strani po naših ulicah hodijo tisti, ki so izčrpali naša podjetja, povzročili bančno luknjo s krediti, na drugi strani pa tiste, ki so potisnjeni v kot, danes potiskate še bolj. Tako da v bistvu ukinjate socialne transferje in ponujate njihovim svojcem kredite. Le s čim jih bodo vzeli in le s čim jih bodo poplačali? Nesramno in nevredno socialni državi in ustavnemu zapisu.
Ali je še kakšna obrazložitev na ravni poslanskih skupin? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegi, kolegice! Jaz bom podprl amandma Slovenske demokratske stranke, ker želim s tem amandmajem preprečiti, da 10 tisoč 566 ljudi, ki so dobili varstveni dodatek v letu 2015, na svoji smrtni postelji ne bo mislilo o tem, da bo njihova zapuščina šla v roke države, kajti to dejansko s tem zakonom delate. Oni so dobili v letu 2015 milijon in pol varstvenega dodatka vsi skupaj. Vi dejansko s tem zakonom ne posegate samo na ekonomska vprašanja, ampak tudi na pietetna vprašanja. Ti ljudje oziroma njihovi dediči bodo razdedinjeni, kajti država bo vzela del tega premoženja. In drugo, ukinjate kakršnekoli socialne prejemke za ljudi, ki prejemajo varstvene dodatke. Uvajate kreditni mehanizem. Tak kredit v imenu, ki se imenuje varstveni dodatek, nekdo dobiva do smrti, potem pa ga morajo njihovi dediči vrniti, zaenkrat še brez obresti. Če boste še nekaj časa na vladi, boste prišli do ideje, da zaračunate tudi obresti. In to sem imenoval v svoji razpravi prvovrstna svinjarija. In povem vam še enkrat, da je to prvovrstna svinjarija. To, kar vi delate s socialno državo, glejte, jaz mislim, da v najbolj neoliberalnih državah ne bi bili tega sposobni, a dejansko to delate. Ampak to dela SMC, to dela Desus, in to dela SD. In prav je, da ljudje to vedo. Jaz bom zaradi tega podprl ta amandma in predlagam, da tudi vi to naredite.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima mag. Dušan Verbič.
Hvala lepa še enkrat za besedo, predsednik. Preprosto sem se moral oglasiti, ker mislim, da se v teh obrazložitvah nekako izkazuje, da poslanci to tako imenovano zakonodajno pristojnost, tisto, kar je zapisano v predlogu sprememb zakona, si vsak po svoje razlaga. Mislim, da je prav, da preberem to, kar je namen spotike, če temu lahko tako rečem, da če se že naslavlja, vsem tistim uporabnikom tega zakona, da vedo, za kaj gre. Menim, da se v konkretni zadevi preprosto zavaja. Prvič, kaj je določeno in pristojnost tega zakona, in kaj je pristojnost zakonske materije, ki pa ni predmet tega zakona. Jaz verjamem, da je to sila občutljiva tema, vendar dejstvo je, da je ta ločnica za nas zakonodajalce jasna. Prvi stavek pravi, da dedovanje premoženja osebe, ki je uživala pomoč v skladu s predpisi o socialnem varstvu, se omeji do višine vrednosti prejete pomoči. In v nadaljevanju, "če ni v predpisih o socialnem varstvu določeno drugače." Kako to izgleda v praksi ali dejansko? Zapuščinski postopek poteka prek okrajnega sodišča. V tem zapuščinskem postopku okrajno sodišče upošteva ravno to, kar je vseskozi različno tolmačenje nas poslancev, to je pristojnost Zakona o socialnovarstvenih prejemkih. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu. Vsaj dve sta bili. Prosim, da se prijavite. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Jaz bom ta amandma podprl. Podprl ga bom zato, ker je dovolj tega sprenevedanja, kako se kakšne stvari v zakonodajnem delu urejajo. Nedavno je bil sprejet Pomorski zakonik, ker je razveljavil en kup določb Zakona o delovnih razmerjih. Nesistemsko in najbrž namensko, pa nikogar ni zmotilo od koalicijskih poslancev. Sedaj ko pa predlagamo, da se te zadeve uredijo v pristojnem zakonu oziroma pravem zakonu na način, kot predlagamo, pa se kar naenkrat neki široki pomisleki o tem, da to ni ne pravilno, ne sistemsko in da se to ureja v drugem zakonu. Jaz mislim, da bi tisti, ki sprejemate zakone, tudi mi smo zraven, morali najbrž imeti enake vatle in soditi vse rešitve, ki pridejo na to zakonodajno mizo, z enakimi kriteriji. Pomorski zakonik je razveljavil določbe Zakona o delovnih razmerjih in je nastala sistemska pravna praznina, zaradi katerega bodo nekateri veliko profitirali, ker bodo proti njim ukinjeni vsi postopki. Na drugi strani pa se spotikate v neko rešitev, ki je povsem normalna za ta zakon, je sistemska, sodi sem, ker ni bil amandma zavrnjen, tako kot v enem primeru prej, ni nihče nič oporekal, in enostavno je to zadevo treba reševati po korakih. V tem primeru lahko rešimo ta del, ki se predvideva s tem amandmajem. Kar zadeva pa Zakon o socialnovarstvenih prejemkih, pa ga prinesete, bomo pa še tam te zadeve popravili, tisti del, ki se tukaj ne da urediti. Zato bom ta amandma tudi podprl.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospa Anja Bah Žibert.
Seveda bom amandma podprla. Podprla ga bom zato, ker še kako sodi v ta zakon. Dejstvo je, če ne bomo tega spremenili tukaj in boste potem začeli to urejati nekje drugje, boste zopet rekli, ja, saj to je pa tukaj zapisano. Kajti če ne bi bil problematičen, potem bi ta amandma povsem preprosto podprli. Pa se to ne zgodi. In ker smo že govorili o tem, kako je v realnem življenju, 78 % upravičencev do tako imenovanega varstvenega dodatka se mu je odpovedalo zato, ker ne želijo teh bremen prenašati na svoje otroke. To je življenje tega zakona, in to imamo. In nobenega predloga sprememb ni. To, kar pa vi obljubljate, oprostite, to je tako, kot da bi ljudje začeli hraniti skozi steklo. Vaše obljube so že davno, davno pozabljene.
Očitno je še interes za prijavo, zato prosim, da se prijavite za obrazložitev glasu v lastnem imenu. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Jaz upam, da vsi, ki sedimo v tem parlamentu, zelo dobro vemo, da smo v Slovenski demokratski stranki že dvakrat predlagali spremembo tega problema, s katerim se danes tukaj srečujemo. In prav bi bilo, da bi se tisti, ki danes govorite na takšen ali drugačen način, tudi tega zavedali. Hkrati pa bi pa rad zelo jasno povedal, da s tem zakonom se betonira vračljivost socialnih transferjev. To je socialno nepravično, nedopustno in je velika svinjarija. Zavajanja, ki so danes uporabljena, pa so sprenevedanje, ki se jih poslužujeta vlada in koalicija. To tukaj v tem državnem zboru stalno bolj čutimo ne samo opozicija, temveč tudi slovenske državljanke in državljani. Mislim, da je to resnično tako, kot je kolega Andrej Šircelj rekel, velika svinjarija. Temu je treba narediti konec.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ta koalicija zelo rada uporablja besedo sistemsko, sistemski. Vsaka odprava krivic ali svinjarij, če citiram govorca pred mano, je sistemska rešitev. Pika. Če bi se vedel na način, kot se prepogosto vedemo v tem parlamentu, kot najmlajša skupina v jaslicah, pa verjetno žalim zdaj najmlajšo skupino, seveda tega ne bi podprl. Veste, kakšen odnos ima SDS do Združene levice, veste, kaj so vse povedali o meni osebno, o naši tovarišiji in tako naprej. Ampak to je bilo spet svinjarija v tem konkretnem primeru, ker so pač neke zadeve, ki niso hec. Ne glede na to, kdo predlaga, je dolžnost poslank in poslancev, da razmislimo in glasujemo za tovrstne amandmaje, ki odpravljajo krivice, ali, če hočete po Pojbičevo, svinjarije. Zato bom ta amandma podprl. Verjetno bodo kakšni bolj radikalni združeni levičarji pisali svinjarije o meni danes, in upam, da bodo tudi ostali, poslanka in poslanci Združene levice, podprli ta amandma. Hvala.
Zdaj pa res, glasujemo. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 33, proti pa jih je bilo 39. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 6. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati, gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poslanska skupina Nove Slovenije, ki se je pod amandma podpisala, bo seveda ta amandma podrla. Malo smo naivni in pravimo, v tretje gre rado. To je tretji amandma k 6. členu. S tem amandmajem mi preprosto usklajujemo, s tem amandmajem se usklajuje višina omejitve dedovanja za zapustnike, ki so prejemali pomoč po predpisih o socialnem varstvu. Usklajujemo s sedaj veljavnimi določili Zakona o socialnovarstvenih prejemkih in pomeni delno finančno razbremenitev dedičev, ki se odločijo za povrnitev državi oziroma občini izplačano vrednost socialne pomoči zapustniku. Gre torej za uskladitev dveh zakonov. Verjetno mora biti Zakon o dedovanju usklajen z zakonom o socialnovarstvenih prejemkih. Dobro bi bilo, kolegice in kolegi, da se spustimo na nivo tistih ljudi, ki nimajo nič drugega po Svetlikovi odločitvi tistega leta, ko jim je ukinil tako imenovane državne penzije, danes nimajo nič drugega kot morda 220 evrov tako imenovane socialne pomoči. Ali lahko s tem preživijo? Če zaokrožimo na 250 na mesec, je to 3 tisoč na leto. Država je pa izračunala za leto 2015, da je prag tveganja revščine v višini 7 tisoč 111 evrov. Kje pa je potem tisti, ki na leto dobi nič drugega samo 3 tisoč evrov socialne pomoči? In mene ljudje na podeželju za rokav cukajo in pravijo: "Joško, za božjo voljo, malo nam dvignite to pomoč, da bomo lažje preživeli." Jaz vprašam: "Imate kakšno premoženje?" "Ja, poglej, to sva celo življenje skupaj spravljala, tistih nekaj njivic, tri hektarje, pa to domačijo." To je en poseben odnos do tega, kar ljudje celo življenje skup spravljajo na kmetiji, na podeželju. Morda je v mestu drugače, ne vem, ker ne živim v mestu. Ali imamo kaj posluha za to? Ali lahko danes, kolegice in kolegi, naredimo test delovanja 2. člena slovenske ustave, ki med drugim pravi, da je Slovenija tudi socialna država. Jaz imam res občutek, da imamo nek narobe svet. Tukaj se desni blok opozicije, seveda tudi Združena levica, se borimo za socialno državo. Pa se navadno nam desnemu bloku očita, da mi nismo socialni, da smo za kapitaliste. Danes imamo pred očmi te ljudi, ki težko preživijo s socialno pomočjo v višini 220 evrov na mesec. Lepo prosim za razmislek. Mi bomo seveda glasovali za naš amandma.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Kljub temu da boljši, bolj učinkovit amandma, ki smo ga predlagali, ni bil sprejet, bomo mi ta amandma podprli. Podprli ga bomo tudi zato, ker smo v tem mandatu že dvakrat predlagali Zakon o socialnem varstvu, s katerim smo predlagali odpravo hipotek na prejem socialnovarstvenih prejemkov oziroma socialnovarstvenih transferjev. Žal v tem državnem zboru koalicija tega ni podprla. In tudi zato bomo to podprli, ker ne moremo verjeti nobenim dobrim in velikim besedam koalicijskih poslancev, da bodo to uredili v drugem zakonu. Dvakrat so imeli že priložnost v tem mandatu, pa tega niso storili. Mi se na eni strani srečujemo z nekimi reševanji oseb, ki se najdejo v težki socialni situaciji in jim zato namenjamo premostitveni kredit do smrti v tem primeru, na drugi strani pa imamo nekaj privilegiranih nekdanjih državnih funkcionarjev, ki imajo nekaj tisoč dolarjev pokojnine in živijo in uživajo bonitete subvencioniranega stanovanja recimo v enem izmed socialnih zavodov. Pa ne bodo zato obremenjeni z nobeno hipoteko. Sprašujem sebe in ostale, ali je to pošteno. Je to načelo socialne države? Ali je ta težava v tem ali pa način dela te koalicije in tudi prejšnjih koalicij, ki so jih vodile levo profilirane stranke, da ne sledijo načelom socialne države, ampak samo govorijo o njej, ko je treba odločati, da bo socialna država dejansko socialna, pa so proti. Na drugi strani pa modro furajo, pokrivajo vse tisto, kar je povezano s privilegiji. Taista politična skupina. Zato ne vidim popolnoma nobenega razloga, utemeljenega razloga, da takšnega amandmaja ne bi podprli. Predlagal bi celo, da bi podprli boljšo rešitev, ki je bila prej predlagana, in da se začne resno delati na krepitvi socialne države in na odpravljanju privilegijev tistih, ki jih dobivajo popolnoma brez potrebe. Nekdo, ki ima nekaj tisoč dolarjev pokojnine z ne vem katerih virov, dobi še subvencijo v socialnem domu, tisti, ki pa to dejansko potrebuje, dobi pa kredit, mu država nameni kredit in ga potem obračuna, ko pride čas za to. Predlagam, da tudi kdo drug razmisli o tem in podpre ta amandma.
Še kakšna obrazložitev glasu? Ne. Potem glasujemo. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 31, proti pa 47. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 7. členu. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti pa 55. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 55.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo zakona. Ker k drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, Miha Kordiš.
V Združeni levici, kot rečeno, tega zakona ne bomo podprli, ker ni bil sprejet naš amandma. Zakon o dedovanju se zelo redko spreminja. Mislim, da smo lahko slišali danes v razpravi, da se je v zadnjih dvajsetih letih enkrat ali dvakrat. Skratka, ne ravno prav velikokrat. In danes je draga koalicija zamudila, da ne rečem zgodovinsko priložnost za odpravo zgodovinske krivice, ki je vračljiva socialna pomoč. Imeli so vse možnosti podpreti amandma Združene levice, pa tega niso storili, in socialna pomoč še vedno ostaja v slovenski državi, menda socialni državi, antisocialen puf. Zaradi tega takšnega zakona o dedovanju v Združeni levici ne moremo podpreti. Poslanci imamo nemara formalno možnost in formalno pravico, da stopimo, teptamo socialni status revnih, upokojenih, odrinjenih, zagotovo pa nimamo nikakršne moralne pravice, da to storimo. Mislim, da je danes v temu trenutku v dvorani med poslanic ni nikogar, ki bi prejemal manj kot 2 tisoč evrov neto plače. In mi kot organ, državni zbor smo si vzeli pravico, da ljudem ne naprtimo socialne pomoči ampak, antisocialni puf. To pravico smo zacementirali, inavgurirali v zakonu o dedovanju z nasprotovanjem dela desne tribune, z nasprotovanjem Združene levice, pa vendarle to je ta državni zbor sprejel oziroma bo dokončno danes potrdil. Poglejte, takega zakona o dedovanju, takih antisocialnih ukrepov socialisti, ma, kakšni socialisti, nobeni normalni ljudje ne morejo podpreti in tudi v Združeni levici in njeni poslanski skupini tega ne bomo podprli. Hvala.
Obrazložitev v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra mag. Dušan Verbič.
Še enkrat hvala za besedo, predsednik. Poslanska skupina Stranka modernega centra bo podprla ta zakon. Uvodoma lahko samo omenim, da kolegi in kolegice v poslanski skupini z žalostjo ugotavljamo nekaj. Da si v tem državnem zboru poslanci in poslanke različnih poslanskih skupin nekako po svoje tolmačijo ali razlagajo zapisane določbe v spremembi tega zakona. In tako kot je bilo v razpravi, kot je bilo tudi že danes v sami obrazložitvi navedeno, da je to Zakon o dedovanju. V dokaz temu se moramo dotakniti tega, kaj pa je predmet tega zakona o dedovanju. Uvodoma je bilo rečeno, da ga sestavlja 19 členov. Ampak bistvo tega zakona je prenos uredbe Evropske unije, ki dobesedno v ta naš slovenski pravni red uvaja nov institut, ki praktično v razpravi sploh ni bil omenjen, razen izjemoma. In to je evropsko potrdilo o dedovanju, ki bistveno olajšuje čezmerne postopke dednih postopkov. Tisto, kar je ključno v tej zadevi, je odprava, če temu lahko tako rečem, neskladja z ustavo iz leta 2009 ter z odločitvijo ustave iz leta 2013. Pozablja se tudi, da se v tem zakonu o dedovanju urejajo posamezna področja, ki še kako vplivajo na posameznike. Kaj to konkretno pomeni? Možnost sklepanja sporazuma o odpovedi neuvedenemu dedovanju. Državljani imajo marsikatere probleme na tem področju. Tisto, kar ključno vpliva tudi na socialni položaj posameznikov, kar sploh ni bilo omenjeno v zvezi s tem zakonom, je naslednje, da se zapustnikovi dolgovi v stečajnih postopkih brez dedičev glede vsebine in tudi nadaljnjih postopkov, vezanih na pripravo smrtovnic, vse te zadeve so še kako pomembne za naše državljane. In še enkrat ponavljam, 6. člen v povezavi s 7. členom prav gotovo v odprtem postopku, ki je že sedaj, ureja Zakon o socialnovarstvenih prejemkih. Hvala lepa.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Tokrat sem res mislil molčati, ampak ne morem. Po dveh letih sestave delovanja tega sklica Državnega zbora bi si nekdo, ki to opazuje od zunaj, mislil, da je res bistvo delovanja Državnega zbora prenos evropskih direktiv, kar ni res. Bistvo delovanja Državnega zbora, parlamentarne demokracije je urejanje pogojev skupnega sobivanja. To je bistvo tega, ker mi tukaj počnemo. Da nove zakone sprejemamo po načelu Paretovega optimuma. Če malo po domače povem, če komu delamo pozitivno diskriminacijo, da na drugi strani nekdo zaradi tega ni prikrajšan in pri amandmiranjih obstoječih zakonov, da popravljamo stare krivice, ne uvajamo novih krivic in zakone prilagajamo spremembam v neki družbi. To je bistvo našega dela, če vam še kdo ni povedal. Očitno se ta koalicija tega bistva ne zaveda, zato bom glasoval proti. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 13. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 11. 7. 2016. Amandmaja pod točkama 1 in 2 sta vsebinsko enaka, zato bomo o njima glasovali skupaj. Odločamo torej o amandmajih Poslanske skupine Nove Slovenije in Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke k 6. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 51. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da amandmaja nista sprejeta. Odločamo še o amandmaju Poslanske skupine SDS k 11. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 30, proti 51. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Sporočam, da Poslanska skupina Nove Slovenije ne bo podprla tega zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka oziroma bolj točno, glasovali bomo proti. Ne moremo sprejeti zakona, ki, včasih smo rekli slovenski žitnici, to je v Pomurju dviguje katastrski dohodek za faktor 5, za 500 %. In kljub temu da je območna enota Kmetijsko-gozdarske zbornice, Območna enota Murska Sobota, na to opozarjala, prikazal sem tudi izračune Kmetijsko-gozdarske zbornice, vendar za te izračune, za eksaktne številke se enostavno nihče ni zmenil. Upoštevati moramo tudi, da je zadnja sprememba evropske skupne kmetijske politike dejansko šla v tej smeri, da so zmagali okoljevarstveniki. Nič narobe. Ampak narobe je to, da so poraženci tisti, ki proizvajajo hrano – torej kmetje. V razpravi okrog zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka se praktično nihče – razen Nove Slovenije ni dotaknil tudi vprašanja skupne kmetijske politike in kmetijskih subvencij, ko se bo dejansko brexit zgodil. Za enkrat se še ni zgodil. Ljudje so se samo odločili. Dejstvo je, da bodo kmetijske subvencije, to smo mi trdno prepričani, v Sloveniji znižane, bodo padle. Ali bodo znali kmetje svoje poslovne modele oblikovati tako, da bodo preživeli? Upam vsaj, da bo moja pobuda Ministrstvu za finance in Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano sprejeta. Šla je pa v to smer, da se na spletni strani Ministrstva za finance objavi informativni izračun katastrskega dohodka za leta 2017, morda še boljše 2016, 2017, 2018, 2019 in leto 2020, da bodo lahko kmetje optimirali svoje poslovanje oziroma optimirali svoje davke. Obžalujemo, da ni bil sprejet naš amandma, ki je temeljil na ugotovitvah Kmetijsko-gozdarske zbornice in je temeljil na knjigovodskih podatkih, knjigovodskih podatkih po tisti metodologiji, ki jih uporabljajo vse države članice Evropske unije. Preveč na silo je šel ta zakon naprej, ne da bi upošteval neke ključne okoliščine, ki čakajo slovensko kmetijstvo v naslednjih letih. Zato bomo glasovali proti.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima gospod Zvonko Lah.
V Slovenski demokratski stranki tega zakona ne bomo podprli. Komisija, ki jo je sestavila vlada, je delala tri leta v dveh mandatih in ni naredila veliko, skoraj nič. Pred iztekom roka je prišla z zakonom, ki ni bil usklajen s predstavniki kmetov, ne s sindikatom, ne s Kmetijsko-gozdarsko zbornico. Potem je začela popuščati pri svoji nameri, pa se do konca niso uskladili. V Slovenski demokratski stranki menimo, da sedaj, ko je v zadnjih dveh letih odkupna cena zelo padla in še pada, tako da so kmetje v nezavidljivem položaju, soočajo se s tem, da stroški že presegajo lastno ceno oziroma odkupno ceno, se je vlada odločila povečati katastrski dohodek tudi za nekajkrat. To je zelo slabo sporočilo kmetom. Minister Židan, ki bi moral zastopati tukaj kmetijstvo, je sam na odboru rekel, da bodo morali mlekarji iti vsaj v delno predelavo mleka, če bodo hoteli preživeti v prihodnje. Vlada pa jih obremenjuje z višjim katastrskim dohodkom. Najbolj bodo prizadeti pa tisti mali kmetje, ki po našem mnenju nimajo pravih predstavnikov v organih, ki so sodelovali s komisijo, ker imajo poleg katastrskega dohodka še druge dohodke, eno plačo ali celo dve plači. Katastrski dohodek se jim pripiše, čeprav je nizek, pa vseeno, jim zviša osnovo za izračun dohodnine. Zato smo mnenja, da ta zakon ni dober. Poleg tega pa ste v prehodnih določbah določili, da bo v letu 2017 katastrski dohodek še nižji, kot je bil do sedaj. Te odločbe bodo prišle leta 2018 do kmetov, to je pred naslednjimi volitvami. Prava slika oziroma pravo breme pa bo prišlo v naslednjem mandatu, v novi vladi. Po drugi strani nam tudi daje možnost, da se v tem času ta zakon spremeni, bistveno spremeni, da bo bolj pravičen, bolj pošten predvsem do malih kmetov, ki v večini obdelujejo slovensko zemljo. Zato tega zakona ne bomo podprli.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima gospod Simon Zajc.
Hvala, gospod predsednik. Že leta 2011 smo vedeli, da je treba uvesti novo metodo za ugotavljanje katastrskega dohodka. Danes smo leta 2016. Tista metoda, ki je bila takrat uvedena, se je izkazala za nepošteno – tista se pa je pokazala – in takrat se je ugotovilo, da potrebujemo novo. In novo imamo danes na mizi. Ta današnji zakon je maksimalno usklajen z vsemi, ki se jih tiče. Maksimalno. Razen v eni točki, to se pravi v točki, kjer se moramo odločiti, ali bomo za prihodke in za stroške uporabljali enako metodologijo ali bomo glede na to, kaj nam bolj paše, uporabljali. Ali bomo nekje uporabljali statistične podatke v ekonomskem izračunu ali bomo nekje uporabljali metodologijo FADN. Ampak to tako ne gre. Oboje je enako. Ampak vse ostalo smo pa uskladili maksimalno, se pravi, da smo prisluhnili in smo šli naproti. Ta zakon, ki je danes pred nami, je predvidljiv, je enostaven, je pravičen in mislim, da ga je treba sprejeti in naša poslanska skupina ga bo potrdila. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 49, proti pa jih je bilo 28. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 28.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO- VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev sodnice Ustavnega sodišča Republike Slovenije in Predloga za izvolitev sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Predsednik Republike Slovenije gospod Borut Pahor je 30. 6. 2016 predlagal Državnemu zboru, da za sodnico Ustavnega sodišča namesto sodnika, ki mu mandat poteče 30. oktobra 2016, imenuje gospo dr. Špelco Mežnar, za sodnika Ustavnega sodišča na mesto sodnice, ki ji mandat poteče 19. novembra, pa imenuje gospoda Marka Šorlija. Predlagana kandidatka dr. Špelca Mežnar bo glede na pogoje, določene v 17. členu Zakona o Ustavnem sodišču, v primeru izvolitve za sodnico Ustavnega sodišča začela izvrševati funkcijo 31. oktobra 2016. Predlagani kandidat gospod Marko Šorli pa bo glede na pogoje, določene v 17. členu Zakona o ustavnem sodišču, v primeru izvolitve za sodnika Ustavnega sodišča začel izvrševati funkcijo 20. novembra 2016. Besedo dajem, gospe Nataši Kovač, predstavnici Urada predsednika Republike Slovenije za dopolnilno obrazložitev predlogov.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami sta predlog kandidatke za sodnico in predlog kandidata za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Na poziv predsednika republike za zbiranje predlogov kandidatur za obe mesti sodnika Ustavnega sodišča je urad predsednika prejel 9 predlogov kandidatov. Naj jih naštejem: mag. Darinka Dekleva Marguč, izredni profesor dr. Anže Erbežnik, mag. Damjan Gantar, docentka dr. Špelca Mežnar, mag. Boštjan Pintar, izredni profesor dr. Rok Svetlič, redni profesor dr. Bojan Škof, Marko Šorli in dr. Andraž Zidar. Predsednik republike je postopku izbora kandidatov namenil tokrat še posebno pozornost. Že v mesecu marcu letos se je prav na to temo srečal na poglobljenem pogovoru z nekdanjimi ustavnimi sodniki. Po pregledu vseh prispelih kandidatur so bili v uradu predsednika opravljeni posamični pogovori z vsemi prijavljenimi kandidati in kandidatkami. Predsednik republike je tokrat prvič opravil kar dva kroga posvetovanj z vodji poslanskih skupin in predstavnikoma narodnosti. Presoja namreč, da je poleg nedvoumne strokovne usposobljenosti kandidatov predvsem pomembna zadostna podpora za izvolitev v Državnem zboru v prvem krogu tako z vidika nemotenega dela Ustavnega sodišča kot z vidika krepitve zaupanja v temeljne institucije pravne države. Po opravljenih vseh pogovorih in posvetovanjih predsednik republike utemeljeno sklepa, da oba kandidata med poslankami in poslanci Državnega zbora uživata široko podporo za imenovanje. Kandidata sta se v prejšnjem tednu po tem, ko je predlog za njuno imenovanje predsednik republike že posredoval v Državni zbor tudi javno predstavila. Širša javnost se je tako lahko neposredno seznanila z njunimi razmišljanji in razlogi za kandidaturo. Na tej osnovi se je predsednik republike odločil, da Državnemu zboru Republike Slovenije za sodnico Ustavnega sodišča Republike Slovenije na mesto mag. Miroslava Mozetiča, ki mu mandat poteče 30. Oktobra, predlaga docentko dr. Špelco Mežnar in za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije na mesto mag. Marte Klampfer, ki ji mandat poteče 19. Novembra, predlaga, gospoda Marka Šorlija. V nadaljevanju mi dovolite še nekaj besed o obeh kandidatih. Docenta dr. Špelca Mežnar je študij na ljubljanski pravni fakulteti končala z najvišjo oceno v svojem letniku ter prejela priznanje te fakultete za odličen študijski uspeh. V času podiplomskega študija je med drugim opravila semestrski študij avtorskega prava v Združenih državah Amerike in enoletno specializacijo prava Evropske unije na Univerzi Cambridge. Po doktoratu, za katerega je prejela stanovsko nagrado Zveze društev pravnikov Mlada pravnica, je do leta 2008 delala na Pravni fakulteti Univerze v Ljubljani. Trenutno je predavateljica na Mednarodni fakulteti za družbene in poslovne vede v Celju, ob tem pa tudi raziskovalka na Inštitutu za primerjalno pravo pri Pravni fakulteti Univerze v Ljubljani in odvetniška kandidatka v odvetniški pisarni. Sodelovala je pri pripravi različnih študij, strokovnih podlagah za več področnih zakonov in številnih mednarodnih raziskovalnih projektih. Ves čas se je dodatno izobraževala tako doma kot v tujini. Redno objavlja znanstvene in strokovne prispevke s področja civilnega in gospodarskega prava. Njena bibliografija obsega preko sto enot. Je udeleženka številnih poletnih šol in prejemnica več štipendij. Je članica strokovnega sveta Odvetniške akademije pri Odvetniški zbornici Slovenije in arbitrinja v gospodarskih sporih pri stalni arbitraži pri Gospodarski zbornici Slovenije. Ena bistvenih kvalitet kandidatke je povezovanje pravne teorije in prakse ter odlična sposobnost pisnega in ustnega pravnega argumentiranja. Je redna predavateljica na Odvetniški šoli, Sodniški šoli, Dnevih civilnega in gospodarskega prava in na ostalih organizacijah in seminarjih. Kljub relativni mladosti je strokovnjakinja z visokim ugledom med svojimi kolegi in kolegicami in je za svoje delo že prejela številne nagrade in priznanja. Pripravljena se je javno izpostaviti o vprašanjih, ki zadevajo širšo družbo. Je odkrita, neposredna in odgovorna. Svoja stališča zagovarja vztrajno in nepopustljivo. Docentko dr. Špelco Mežnar je za kandidatko za sodnico Ustavnega sodišča predlagal dekan Mednarodne fakultete za družbene in poslovne študije v Celju, njeno kandidaturo pa je podprl tudi Upravni odbor Odvetniške zbornice Slovenije. Gospod Marko Šorli je vrhovni sodnik, svetnik Vrhovnega sodišča Republike Slovenije ter vodka kazenskega oddelka Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Vso svojo karierno pot je posvetil sodniškemu poklicu. V letu 1994 je bil izvoljen za člana Sodnega sveta Republike Slovenije. V letih 1998 in 1999 je bil tudi njegov predsednik. Od leta 1996 dalje je sodnik Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. V letih 1999 in 2000 je bil vodja oddelka za mednarodno sodelovanje v sodstvu na Vrhovnem sodišču. Od leta 2000 do marca 2010 pa podpredsednik Vrhovnega sodišča. Od leta 2000 dalje je vodja kazenskega oddelka Vrhovnega sodišča. Je član izpitne komisije za pravniške državne izpite. Bil je član izvršnega odbora Slovenskega sodniškega društva, član delovne skupine za pripravo organizacijskih zakonov s področja sodstva. Sodeloval je v delovnih skupinah, ki so pripravljale novele zakonov s področja kazenskih postopkov, in tudi član strokovne skupine, ki je leta 2002 pripravila analizo vzrokov in predloge za zmanjšanje in odpravo sodnih zaostankov. Med drugim sodeluje v Komisiji za učinkovitost sodstva pri Svetu Evrope od njene ustanovitve leta 2002 ter nadzornem odboru regionalnega projekta za vzpostavitev neodvisnega in zanesljivega funkcioniranja sodnih sistemov držav Zahodnega Balkana v okviru Sveta Evrope. Kot takratni član izvršnega odbora Slovenskega sodniškega društva je avtor veljavnih pravil tega društva. Ob pripravi osnutkov slovenske ustave je podal pobudo, da se določi pravica do zakonitega sodnika po vzoru avstrijske ustave. Gospod Šorli je ves čas aktiven na strokovnem področju tudi kot pravni teoretik. Kot predavatelj predvsem s področja kazenskega prava redno sodeluje pri številnih oblikah poklicnega izobraževanja. Njegova bibliografija obsega blizu 30 enot in bogato mednarodno kongresno dejavnost s številnimi referati. Kot je med drugim pred leti zapisal Sodni svet, je gospod Šorli vrhunski strokovnjak na področju kaznovalnega prava z obsežno publicistično dejavnostjo ter poudarjenimi delovnimi sposobnostmi. Poleg strokovne dejavnosti ves čas svoje sodniške kariere sodeluje v številnih projektih za izboljšanje organiziranosti in delovanja sodstva. Vseskozi si je intenzivno prizadeval za demokratizacijo sodstva ter neodvisnost sodnikov, povezano z njihovo odgovornostjo. Gospoda Šorlija poleg bogatih izkušenj odlikuje sposobnost razreševanja najzahtevnejših pravnih vprašanj. Pri svojem delu suvereno uveljavlja in argumentira svoja pravna stališča. Spoštovane poslanke in poslanci, predsednik republike meni, da kandidatka docentka dr. Špelca Mežnar in kandidat gospod Marko Šorli izpolnjujeta visoke strokovne kriterije in izkazujeta ustrezne izkušnje, znanje in integriteto za uspešno opravljanje te pomembne funkcije, funkcije sodnice oziroma sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Hvala lepa.
Predloga je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Desus, zanjo gospod Franc Jurša.
Predsednik, hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Letos jeseni se izteče mandat dvema ustavnima sodnikoma, zato morajo po pravilih steči vsi postopki za imenovanje dveh novih. Naj ob tem dodam, da bomo naslednje leto morali poiskati in potrditi izbor štirih novih ustavnih sodnikov, nato pa še v naslednjih dveh letih dva. V kratkem se bo praktično zamenjala skoraj da celotna sestava branika ustavnosti in zakonitosti. Po opravljenih razgovorih s kandidati za ustavnega sodnika, po opravljenih posvetovanjih z vodji poslanskih skupin ter po javnih predstavitvah kandidatov je predsednik Republike Slovenije v Državni zbor posredoval predlog dveh kandidatov, državnozborska Mandatno-volilna komisija je oba potrdila, končna odločitev pa je seveda na nas. Naj najprej povem, da Poslanska skupina Desus zaupa oceni in presoji predsednika države, zato bosta oba kandidata tako docentka dr. Špelca Mežnar kot Marko Šorli deležna naše podpore. Res pa je, da je bila in je še vedno odločitev predsednika države, da na mesto ustavnih sodnikov tokrat predlaga navedena kandidata, deležna vrste kritik. Kritike so bile usmerjene tako v starost oziroma mladost, strokovno usposobljenost oziroma delovne izkušnje kot politične nazornosti kandidatov. Poslanci Desusa vsega tega nimamo namena polemizirati, saj je evidentno, da oba kandidata izpolnjujeta vse pogoje za kandidaturo, sta strokovno usposobljena, oba izkazujeta in imata veliko mero angažiranosti pri opravljanju te častitljive funkcije. Naj ponovim, poslanci in poslanke Poslanske skupine Desus bomo podprli oba predloga, ki ju je poslal v Državni zbor predsednik republike.
Besedo ima Poslanska skupina SMC, zanjo dr. Simona Kustec Lipicer.
Najlepša hvala, predsednik. Gospa Kovač, kolegice in kolegi! Glasovanje za oba kandidata za ustavna sodnika je tajno in kot običajno v Poslanski skupini SMC ne bomo javno in poimensko razlagali naše podpore. Vsekakor sledimo temu, kar smo povedali oziroma sem sama povedala v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra predsedniku Republike in tudi sporočam, da je spoštoval to, kar je bilo preneseno v našem imenu, tudi v obeh primerih kandidatur. Mi pa dovolite, da izkoristim to priložnost, da sporočim, kako v Stranki modernega centra in tudi v Poslanski skupini Stranki modernega centra razumemo in vidimo vlogo Ustavnega sodišča in ustavnih sodnikov v demokratičnem političnem sistemu Republike Slovenije. Ustavni sodniki igrajo vlogo vrhovnih razsodnikov v primeru, ko pride do dilem, do nejasnosti, do potrebe po pojasnitvi ustavnopravnih materij in vsebin. Vsak od nas se vsakodnevno v različnih oblikah srečuje z dilemami bodisi na osebni ravni bodisi na ravni lastne družine, skupin ki jim pripadamo, na ravni sistema, v katerem smo. Na ta način pravzaprav s polno odgovornostjo in zaupanjem te dileme rešujemo. Z znanjem, ki ga premoremo, z izkušnjami ki jih imamo, in v končni fazi tudi z nekim svetovnonazorskim pogledom na svet in na družbo, ki ga premoremo vsak pri sebi. Ko te probleme rešujemo kot posamezniki ali pa kot člani neke skupnosti, potem to lahko delamo osebnostno ali pa, če želite, zasebno, interesno. Ko pa to počne Ustavno sodišče in pa ustavni sodniki, pa morajo to početi v javnem interesu in v javnem dobru. To pomeni, da morajo s svojim pristopom k delu, s svojim znanjem, izkušnjami in tudi, bom rekla, uravnoteženostjo vrednotnega pogleda na svet, prvenstveno svet prihodnosti, narediti vse za to, da odprte ustavnopravne materijo razsodijo tako, da bodo dobile ustrezno pojasnilo in da bodo omogočale zdrav in odprt razvoj družbe v prihodnosti. Na takšen način zaupamo, verjamemo in hkrati tudi razumemo težo odgovornosti, ki jo bosta oba nova ustavna sodnika nosila za državljanke in državljane in za državo Republiko Slovenijo pri svojem delu. Hvala lepa.
Zaključili smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na izvedbo glasovanja o predlogih predsednika republike za izvolitev sodnice in sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. V skladu s 163. členom Ustave Republike Slovenije ter prvim odstavkom 14. člena Zakona o Ustavnem sodišču Republike Slovenije o izvolitvi Državni zbor odloča s tajnim glasovanjem. V skladu s prvim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli Državni zbor. Poslanske skupine so mi že posredovale predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje. To so: dr. Mitja Horvat, mag. Bojana Muršič, dr. Matej T. Vatovec in dr. Vinko Gorenak. Član te komisije sem tudi sam kot predsedujoči. Pri delu komisije bo sodelovala tudi namestnica generalne sekretarke gospa Jerneja Bergoč. Ali kdo takšnemu predlogu za sestavo komisije nasprotuje? Prehajamo na [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno? Potem lahko poveste. Postopkovno, gospod Franc Jurša, izvolite.
Hvala za besedo, predsednik. Nasprotujem zaradi tega, kajti naša poslanska skupina je tretja največja poslanska skupina in v teh dveh letih še ni sodelovala v komisiji pri tovrstnih glasovanjih, zato namesto enega izmed članov, članic predlagam Uroša Prikla.
Preden jaz karkoli odgovorim, ima postopkovno besedo gospod Matjaž Han.
Bomo hitro, predsednik, rešili zadevo. Mi kot manjša stranka se odpovedujemo v prid Desusa, tako da ima lahko kandidata Desus. Hvala.
Namesto mag. Bojane Muršič je kandidat torej gospod Uroš Prikl. O tej listi sedaj glasujemo. Prosim, da ste pozorni. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti 2. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena Poslovnika Državnega zbora bosta poslankam in poslancem vročeni dve glasovnici, in sicer tako da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na glasovnici obkroži beseda "za" ali beseda "proti". V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika Državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna. Neveljavna je tudi glasovnica, iz katere volja poslanke oziroma poslanca ni jasno razvidna. V skladu s prvim odstavkom 14. člena Zakona o Ustavnem sodišču Republike Slovenije bosta predlagana kandidata izvoljena, če bo zanju glasovala večina vseh poslank in poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci boste izpolnjeno glasovnico oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslance, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasite v sobi 217, kjer boste prevzeli volilni material. Glasovanje se bo začelo ob 21. uri in 15 minut in bo trajalo do 21. ure in 30 minut. Po končanem glasovanju prosim poslance, ki mi boste pomagali pri glasovanju, da se zberete v sobi 217. Prekinjam to točko dnevnega reda in sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 21. uri in 50 minut.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci! Nadaljujemo s sejo Državnega zbora. Prehajamo na obravnavo prekinjene 24. točke, to je dveh predlogov predsednika Republike Slovenije za izvolitev sodnice in sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Dovolite, da preberem oba zapisnika. Najprej zapisnik o ugotovitvah izida glasovanja o izvolitvi dr. Špelce Mežnar za sodnico Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora dne 12. julija 2016. Razdeljenih je bilo 88 glasovnic, oddanih je bilo 88 glasovnic, neveljavnih je bilo 8 glasovnic, veljavnih je bilo 80 glasovnic, za je glasovalo 71 poslancev, proti je glasovalo 9 poslancev. Na podlagi izida glasovanja je bila dr. Špelca Mežnar z večino glasov vseh poslancev izvoljena za sodnico Ustavnega sodišča Republike Slovenije. In še zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja o izvolitvi gospoda Marka Šorlija za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Glasovanje je bilo v prostorih Državnega zbora dne 12. julija 2016. Razdeljenih je bilo 88 glasovnic, oddanih je bilo 88 glasovnic, neveljavnih je bilo 5 glasovnic, veljavnih je bilo 83 glasovnic, za je glasovalo 60 poslancev, proti je glasovalo 23 poslancev. Na podlagi izida glasovanja je bil gospod Marko Šorli z večino glasov vseh poslancev izvoljen za sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Prosim izvoljeno sodnico in sodnika, da se nam pridružita. Prva bo zaprisegla dr. Špelca Mežnar. Prosim dr. Špelco Mežnar, sodnico Ustavnega sodišča Republike Slovenije, da priseže pred Državnim zborom.
Prisegam, da bom sodila po ustavi in zakonu in po svoji vesti in si z vsemi svojimi močmi prizadevala za ustavnost in zakonitost ter za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
Izvoljeni ustavni sodnici čestitam in ji želim uspešno delo. Če želite, lahko nagovorite zbor.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci! Iskreno se vam zahvaljujem za izvolitev. V enaki meri kot meni osebno štejem današnje glasovanje za izraz zaupanja v znanje in sposobnost mlade generacije. Moja naloga v naslednjih letih je dokazati, da smo tega zaupanja vredni. Svoje velike odgovornosti se zavedam. Danes je zelo lep dan. Hvala. / aplavz/
Zdaj prosim gospoda Marka Šorlija, sodnika Ustavnega sodišča Republike Slovenije, da se nam pridruži in priseže pred Državnim zborom.
Prisegam, da bom sodil po ustavi in zakonu in po svoji vesti in si z vsemi svojimi močmi prizadeval za ustavnost in zakonitost ter za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin.
Izvoljenemu ustavnemu sodniku čestitam in mu želim uspešno delo. Če želite lahko nagovorite zbor.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, poslanci! Zahvaljujem se za zaupanje in zagotavljam, da si bom z vsemi močmi prizadeval to upravičiti. Prizadeval si bom tudi prepričati tiste, ki so morda dvomili, in pridobiti njihove zaupanje s svojim delom kot ustavni sodnik. Hvala lepa.
Prehajamo na Predlog za imenovanje članov upravnega odbora Prešernovega sklada. Predlog je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala ter predložila predlog sklepa. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje. Na glasovanje dajem predlog sklepa o imenovanju članov upravnega odbora Prešernovega sklada. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 51, proti pa jih je bilo 16. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na Predlog za izvolitev sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Kranju. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog o izvolitvi v sodniško funkcijo in sicer na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Kranju. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predsedniku Sodnega sveta dr. Marku Novaku.
Spoštovane poslanke in poslanci! Sodni svet na podlagi ustavnih pristojnosti predlaga izvolitev Domna Horvata v sodniško funkcijo na razpisano mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Kranju s predvideno razporeditvijo na pravdno področje. Naj povsem na kratko utemeljim predlog. Iz dejanskih potreb zaradi nezasedenih mest in nadpovprečnega pripada na tem sodišču je Vrhovno sodišče razpisalo to sodniško mesto, na katerega se je prijavilo 21 kandidatov. Sodni svet je preučil listinsko dokumentacijo in opravil razgovor z 9 kandidati. Na podlagi razpisne dokumentacije, mnenja predsednice sodišča, osebne predstavitve in odgovorov na posamezna vprašanja je Sodni svet ugotovil, da kandidat Domen Horvat med prijavljenimi kandidati pozitivno izstopa zaradi odličnega strokovnega znanja s civilnega, materialnega in procesnega področja, zelo dobrih delovnih sposobnosti, ki mu omogočajo, da pridobljeno znanje zelo uspešno uporablja pri reševanju tudi najbolj zahtevnih prvostopenjskih zahtev. Sodni svet je tako ocenil, da je Domen Horvat izmed vseh kandidatov najbolj primeren kandidat za opravljanje sodniške službe na sodniškem mestu okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Kranju, zato ga predlaga Državnemu zboru v izvolitev na sodniško funkcijo. Hvala lepa.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje. Na glasovanje dajem predlog sklepa o izvolitvi gospoda Domna Horvata na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Kranju. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 1. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prekinjam to točko dnevnega reda ter tudi 21. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.