Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, kolegice in kolegi, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 10. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Anton Anderlič, Bogdan Barovič, Samo Bevk, mag. Milan M. Cvikl do 12.00 ure, dr. Slavko Gaber, Ljubo Germič, Feri Horvat, Ivan Jelen, Bojan Kontič, Maria Pozsonec, dr. Mitja Slavinec od 12.00 ure dalje, Cvetka Zalokar Oražem in Janko Veber. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O ODŠKODNINI ŽRTVAM KAZNIVIH DEJANJ. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev. Izvolite, gospod Marolt.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Veljavna slovenska zakonodaja v celoti ne ureja obveznosti države za povračilo škode, ki jo ima oseba kot žrtev nasilnega kaznivega dejanja. Konkretizacijo obveznosti države, da zagotavlja dejansko varnost, že določa obligacijski zakonik v 156. členu. V skladu z navedenim členom za škodo, ki nastane zaradi smrti ali telesne poškodbe kot posledica terorističnih dejanj ter ob javnih demonstracijah ali manifestacijah, odgovarja država oziroma tisti, ki bi jo po veljavnih predpisih moral preprečiti. Žrtev kaznivega dejanja lahko kot oškodovanec uveljavlja povrnitev škode od storilca kaznivega dejanja s predlogom v kazenskem ali s tožbo v pravdnem postopku. Zaradi ureditve navedenega področja in prenosa določb direktive Sveta Evropske unije o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj v slovenski pravni red je vlada Republike Slovenije pripravila predlog zakona o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj. Država mora skladno z zahtevami direktive zagotoviti, da ima žrtev nasilnega naklepnega dejanja, če je bilo kaznivo dejanje storjeno na njenem ozemlju, možnost, da uveljavlja odškodnino pri organu v državi svojega stalnega prebivališča. To pomeni, da je treba zagotoviti vlaganje zahtev za odškodnino s strani žrtve, ki je državljan Republike Slovenije ali druge države članice Evropske unije. Če je bilo kaznivo dejanje storjeno v drugi državi članici Evropske unije, imajo naši državljani pravico uveljavljati odškodnino od te države, zaradi namena direktive pa se jim v teh primerih zagotavlja možnost, da zahtevo za odškodnino vložijo v naši državi pri ministrstvu za pravosodje. S predlogom zakona se določajo pravica do odškodnine žrtvam nasilnih naklepnih dejanj in njihovim svojcem, postopek za uveljavljanje teh pravic ter organi, ki odločajo in sodelujejo v postopku odločanja o teh pravicah. Da ima prosilec status upravičenca do odškodnine po tem zakonu, morajo biti izpolnjeni formalni pogoji: prosilec mora biti državljan Republike Slovenije ali državljan druge države članice Evropske unije. In materialni pogoji, ki morajo biti izpolnjeni za priznanje odškodnine, so: da je bilo proti prosilcu storjeno nasilno naklepno dejanje, torej dejanje, ki ima znake kaznivega dejanja, ki se po kazenskem zakoniku lahko stori naklepno z uporabo sile ali kršitvijo spolne nedotakljivosti in za katero se sme izreči zapor nad eno leto, potem da je bilo dejanje storjeno na ozemlju Republike Slovenije, da je bilo dejanje zaznano ali pristojnemu organu naznanjeno kot kaznivo dejanje, da na strani oškodovanca ne obstajajo okoliščine, zaradi katerih po obligacijskem zakoniku ni mogoče zahtevati povrnitve škode, da je zaradi dejanja prosilec utrpel telesno poškodbo, okvaro zdravja ali duševne bolečine, da je prosilcu zaradi dejanja storjena škoda priznana s tem zakonom. Če je posledica kaznivega dejanja smrt osebe, lahko pravice po tem zakonu uveljavljajo svojci, to so osebe, ki jih je umrli preživljal, in osebe, ki so imele po zakonu pravico zahtevati od njega preživljanje. Odškodnina se bo priznala za naslednje vrste škode: telesne bolečine ali okvara zdravja, duševne bolečine, izgubljeno preživljanje, stroški v zvezi z zdravljenjem, pogrebni stroški, škoda za uničene stvari, stroški zaradi uveljavljanja odškodnine. Odškodnina se bo priznala samo, če prosilec ni upravičen do odškodnine za te vrste škode na podlagi drugih pravnih naslovov, na primer po zakonu o zdravstvenem zavarovanju, zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Zahtevo za uveljavljanje odškodnine bo prosilec vložil na predpisanem obrazcu pri ministrstvu za pravosodje, in sicer v šestih mesecih od dneva storitve kaznivega dejanja. Upravičenci bodo lahko uveljavljali odškodnino po tem zakonu tudi za dejanja storjena v obdobju od 1. julija 2005 do začetka uporabe tega zakona, to je v skladu z zahtevo direktive, drugi odstavek 18. člena. Pristojni organi za odločanje o zahtevi za uveljavljanje odškodnine - bo o tem odločala posebna interdisciplinarna komisija, ki jo imenuje vlada Republike Slovenije za mandat štiri leta. Predsednik komisije bo vrhovni ali višji sodnik s področja civilnega prava, preostali člani pa bodo imenovani izmed vrhovnih ali višjih državnih tožilcev, strokovnjakov s področja medicine poškodb, strokovnjakov s področja zdravstvenega varstva in zavarovanja ter strokovnjakov s področja pokojninskega in invalidskega zavarovanja. V skladu z direktivo je treba določiti tudi pomožne organe, zato sta v predlogu zakona za te naloge predvidena policija ter ministrstvo za pravosodje, ki bo za to komisijo opravljalo tudi strokovna in administrativno tehnična opravila in naloge centralne službe za stike, torej za sodelovanje s pristojnimi organi drugih držav članic Evropske unije. Sredstva za odškodnine za žrtve kaznivih dejanj se financirajo iz sredstev proračuna Republike Slovenije. V ta namen bo sredstva za izplačilo odškodnin in sredstva za delo komisije v okviru svojega finančnega načrta zagotavljajo državno pravobranilstvo Republike Slovenije. Primarna odgovornost za povrnitev povzročene škode žrtvi kaznivega dejanja je na strani storilca, zato se v zakonu ureja tudi postopek, da država po priznanju odškodnin na podlagi tega zakona od storilca zahteva povrnitev izplačane odškodnine. Terjatev upravičenca proti storilcu nasilnega naklepnega dejanja preidejo do višine odškodnine, priznane po tem zakonu, na Republiko Slovenijo z dnem izvršitve odločbe o priznanju pravic po tem zakonu. S prehodom terjatve na Republiko Slovenijo vstopi Republika Slovenija v razmerju do storilca nasilnega naklepnega dejanja v položaj upravičenca kot upnika do višine sredstev, izplačanih na podlagi odločbe o priznanju odškodnine po tem zakonu. Republika Slovenija ima pravico zahtevati vrnitev sredstev, povečanih za pripadajoče obresti in stroške postopkov, izplačanih po tem zakonu, če so bile pravice pridobljene na podlagi neresničnih podatkov oziroma če upravičenec ni sporočil komisiji dejstev, ki vplivajo na pridobitev pravic po tem zakonu. Skladno z določbo člena 18. direktive morajo države članice uveljaviti zakone in predpise, potrebne za uskladitev z direktivo najpozneje do 1. januarja 2006. Hvala.
Hvala gospodu Maroltu. Predlog zakona je obravnaval tudi odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, kot matično delovno. Prosim predsednico odbora, gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala lepa, predsednik. Lep pozdrav predstavnikom iz ministrstva, državnemu sekretarju in njegovim sodelavcem. Lep pozdrav kolegice in kolegi. Odbor Državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, je na svoji 12. nujni seji obravnaval predlog zakona o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj. Predstavnik predlagatelja je v dopolnilni obrazložitvi pojasnil, da bo s sprejetjem predložnega zakona Republika Slovenija izpolnila svoje obveznosti in v notranji pravni red prenesla določbe direktive sveta o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj. Države članice Evropske unije morajo namreč zagotoviti, da ima prijavitelj, ki zaprosi za odškodnino za nasilno naklepno kaznivo dejanje, storjeno v državi članici, ki ni država članica njegovega stalnega bivališča, pravico oddati prošnjo organu v državi članici stalnega prebivališča. Kot izhaja iz vsebine predloga zakona, ta ureja pravico do odškodnine žrtvam nasilnih naklepnih dejanj in njihovim svojcem, postopek za uveljavljanje teh pravic ter organe, ki odločajo in sodelujejo v postopku odločanja o teh pravicah. Predstavnik predlagatelja je v nadaljevanju predstavil tudi posamezne rešitve predloga zakona. Predstavnica zakonodajne-pravne službe je predstavila njihovo mnenje, v katerem je iz pravnosistemskega vidika opozorila, da bi kazalo dodatno pojasniti vrsto organa in postopka za odločanje po tem zakonu. V nadaljevanju je podala svoje mnenje in konkretne pripombe k posameznim členom, od katerih pa je predlagatelj nekatere upošteval pri pripravi predlogov za amandmaje odbora. V razpravi so članice in člani odbora izrazili podporo zakonu ter predlogom za amandmaje odbora, ki jih je na podlagi mnenja zakonodajno-pravne službe pripravilo ministrstvo za pravosodje. Pri predstavitvi vloženega amandmaja k 2. členu pa je bilo poudarjeno, da je amandma vložen predvsem z namenom, da se do seje državnega zbora prouči, ali je krog upravičencev do odškodnine po tem zakonu ustrezno določen in ali ni pri tem izpuščena še kakšna skupina ljudi. Predlagatelj amandmaja namreč meni, da bi kot upravičence do odškodnine morali v zakon vključiti tudi osebe, ki so žrtev preživljale kot vzdrževanega družinskega člana po predpisih o dohodnini. Predstavnik predlagatelja je v nadaljevanju navedel razloge, zaradi katerih ne podpira vloženega amandmaja poslanskega kluba LDS k 2. členu. Po mnenju predlagatelja namreč ni potrebno širiti odškodnine tudi na primere, ki jih predlaga predlagatelj amandmaja in po katerem bi lahko odškodnino zahtevali tudi za vzdrževanega člana. Odbor tako ni sprejel amandma poslanskega kluba LDS, sprejel pa je svoje amandmaje, prav tako pa je tudi sprejel vse člene zakona.
Hvala gospe Mojci Kucler Dolinar, ki jo zoper vabim k govornici, da predstavi stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat. V uvodni obrazložitvi zakona predlagatelj pojasnjuje, da je cilj zakona izpolnitev obveznosti, ki jih direktiva nalaga državam članicah Evropske unije. Vendar pa gre v osnovi za več kot to, gre za pomembno dopolnitev našega pravnega področja v tistem segmentu, o katerem smo se tudi včeraj ob razpravi poročila varuha človekovih pravic spraševali, kaj pa žrtve kaznivih dejanj. Tako bo ob že obstoječih institutih povračila škode - po eni strani v obligacijskem zakoniku, po drugi strani pa v zakonu o kazenskem postopku - s tem predlogom zakona vzpostavljena celovitejša obveznost države za povračilo škode, ki jo ima oseba kot žrtev nasilnega kaznivega dejanja. Do odškodnine bodo upravičene žrtve nasilnih naklepnih dejanj in njihovi svojci, ki so slovenski državljani ali državljani druge države članice Evropske unije, če je bilo nad njim storjeno nasilno naklepno dejanje, ki ima znake kaznivega dejanja, za katero se sme po kazenskem zakoniku izreči zapor nad eno leto, hkrati pa vsebuje tudi elemente fizičnega nasilja. Gre za pomemben pogoj, saj je prav napad na človekovo telo, na človekovo integriteto tista meja, zaradi katere je potrebno zagotoviti minimalne standarde zaščite tudi v obliki odškodnine s strani države, kadar pridobitev te pravice ni mogoča na podlagi drugih pravnih temeljev. Po zakonu je določena osnovna obveznost, da je takrat, kadar teče proti storilcu kaznivega dejanja kazenski postopek, prosilec dolžan uveljavljati premoženjsko-pravni zahtevek v skladu z določbami zakona o kazenskem postopku. Odškodnina pa tudi ne bo priznana tistim prosilcem, ki so do nje upravičeni na podlagi drugih predpisov, kot na primer zakon o zdravstvenem zavarovanju ali zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Pri višini odškodnine pa je prav, da se bo upoštevalo tudi to, ali je morebiti prosilec sam s svojim ravnanjem prispeval k nastanku škode. Zapisane omejitve so pomembne, da učinki zakona ne bi imeli neupravičenih, nepotrebnih učinkov na proračun, kadar bodo prosilci že prejeli sredstva iz drugih virov ali pa so k škodi prispevali sami. Financiranje nacionalne sheme odškodnin po predlogu zakona bo namreč šlo iz sredstev proračuna. Poleg proračunskih sredstev pa se bodo v ta namen lahko vplačevala tudi sredstva, ki so jih osumljenci kaznivih dejanj pripravljeni plačati v okviru navodil oziroma nalog, ki jih izreče državni tožilec pri pogojno odloženem kazenskem pregonu. Minimalna odškodnina vsaj delno omili bolečino, ki jo posameznik ali njegovi svojci utrpijo, če so žrtev kaznivega dejanja umora, uboja, hude telesne poškodbe, spolnega nasilja, izsiljevanja ali nasilništva. Zato pri Novi Sloveniji-Krščansko ljudski stranki podpiramo predlog zakona o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj.
Hvala gospe Mojci Kucler Dolinar. Gospod Franc Kangler bo predstavil stališče Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci, predstavniki vlade! Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo podprla predlog zakona o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj. Kot smo že slišali, so temeljni razlog za sprejem zakona o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj minimalni standardi za zaščito žrtev kaznivih dejanj, ki so jih določile države članice Evropske unije ter direktiva sveta o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj, ki je bila soglasno sprejeta in namenjena uresničevanju enega temeljnih ciljev Evropske skupnosti - odprava ovir prostega pretoka oseb in storitev med državami članicami. Niso pa z vidika Slovenije edini razlog za sprejetje zakona zahteve oziroma usmeritve Evropske unije. V Sloveniji namreč nimamo sistematično in v celoti urejeno področje povračil škod posameznim osebam kot žrtvam nasilnega kaznivega dejanja. Zato je zakon pomemben, lahko rečemo, predvsem za slovenske državljane. Na podlagi posebnega postopka je omogočeno zahtevati plačilo odškodnin za nasilna naklepna dejanja z elementi fizičnega nasilja, ki se bodo zgodila na območju ozemlja Republike Slovenije. Po našem mnenju je pomembno, da so v zakonu določene konkretne številke odškodnin za posamezne vrste priznanih odškodnin in se tudi na ta način onemogoča zlorabo na tem področju. Te odškodnine gre razumeti zlasti v smislu simboličnih zneskov. Iz vseh navedenih razlogov v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ne vidimo nobenega zadržka, da ne bi podprli obravnavanega zakona. Seveda pa je in tudi mora ostati primarna dolžnost države, da s preventivnimi in drugimi ukrepi skuša preprečevati čim več nasilja in nasilnih dejanj, ki se preganjajo po uradni dolžnosti. Predlog zakona le lajša že nastale posledice teh kaznivih dejanj. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo podprla omenjeni predlog zakona.
Hvala gospodu Kanglerju. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovani prisotni! Ne glede na to, ali gre za simbolične zneske ali za simbolično dejanje države, ki je pripravljena pomagati oziroma ki naj bi bila pripravljena pomagati žrtvi, bi vseeno v prvi fazi bilo smiselno, po naši oceni bi bil celo predpogoj, da je zakon, ki je pred nami, uresničljiv, torej da bi sploh lahko prišlo do tovrstne pomoči. Po naši oceni je škoda oziroma se ne bi smelo sprejemati zakonov, ki svoje vsebine ne morejo uresničevati. In prav tako je potrebno poudariti, da sprejemanje tovrstnih zakonov nakazuje na dvoličnost slovenske politike, ki bi po eni strani rada potrdila različne direktive Evropske unije, se pohvalila s sprejetimi zakoni, po drugi strani pa tega zakona v realnosti ne more izvajati. To je en izmed teh zakonov. Preden pa se dotaknem razlogov, zakaj jih ne more izvajati oziroma jih ne bo mogla izvajati, pa dovolite, da poudarim nekaj nestrinjanj Slovenske nacionalne stranke do samega postopka sprejemanja tega zakona v okviru zakonodajne veje oblasti. Kot verjetno veste, razbrati je moč tudi iz obrazložitve, so se že v prejšnjem tisočletju - mislim, da leta 1999 oziroma 1998 - različne institucije Evropske unije srečale z zahtevki s tovrstno vsebino. Pozneje je leta 1999 prišlo do priporočila in leta 2004 do sprejema tega akta v obliki direktive Sveta Evropske unije. Aprila 2004 leta pa je Republika Slovenija fizično pridobila v roke tovrsten zahtevek. Torej, slovenska izvršna oblast kot tista izvršilna veja oblasti, ki praviloma zakone pripravlja, je imela ta predlog zakona v rokah več kot leto dni. Nam ga je posredovala v sprejem šele v prejšnjem mesecu, kar dejansko pomeni, da nas je postavila tik pred zdajci in da zakon moramo sprejeti brez sprememb, kar navsezadnje dokazuje tudi postopek, s katerim je vlada Republike Slovenije prišla v parlament, to je nujni postopek. Nujni postopek, ki se praviloma na podlagi poslovniških določb uporablja ali pa bi se moral uporabljati za naravne katastrofe, vojno stanje in podobne stvari. V Nacionalni stranki ne vidimo enega od teh razlogov, ki ga vlada Republike Slovenije predstavlja. Vemo, da vojne v Sloveniji ni, naravnave katastrofe ni. Prej na kolegiju se je celo zgovarjalo, da je možnost šteti, da neka naravna katastrofa v Sloveniji je - jaz osebno tega ne trdim, ampak slišati je bilo in mogoče je celo smiselno za razmisliti o besedah tistega govornika. Ja, rekel je, da lahko štejemo kot naravno katastrofo slovensko vlado. Ampak, seveda kot sem rekel, ne delim mnenja z njim. Rad pa bi dalje poudaril, da bi vlada Republike Slovenije, ki je to direktivo imela več kot leto dni, v nekem normalnem postopku lahko prišla v državni zbor, seveda v kolikor bi bila želja, da zakon naredimo uresničljiv, da bi zakon lahko izpolnjeval oziroma zasledoval vse tiste cilje, ki so tako lepo zveneči iz samega omenjenega naslova. Zdaj pa dovolite, da vam predstavim pogled Slovenske nacionalne stranke in navedem razlog, zaradi katerega v prihodnjih dveh letih na podlagi obstoječe zakonodaje in trenutne zakonodaje v slovenskem parlamentu, proceduri slovenskega parlamenta, jih ne bo moč izvajati. Kot verjetno veste, vsi tisti, ki ste pogledali tudi finančne posledice omenjenega zakona, je iz njih moč razbrati, da se le-te ne morejo predvideti; ne vemo, koliko bo posegov za nazaj, in ne vemo, koliko bo tovrstnih zahtevkov za naprej, posebej ob upoštevanju nedorečenosti kraja, časa tovrstnih dogodkov. Torej ne vemo oziroma premalo je definirano tako področje demonstracij kot različnih javnih shodov in seveda, bog sicer ne daj, ampak negativnih posledic, ki žal spremljajo tovrstne aktivnosti, to so fizični napadi na posamezne udeležence s te ali one strani na člana oziroma na državljana članice Evropske unije. In glede na to, da je vlada Republike Slovenije zapisala oziroma se zavezala k pomoči le-tega, bi bilo smiselno - in tega odgovora nisem dobil ne na kolegiju in ne nikjer drugje -, ali imamo v proračunu za leto 2006 in 2007, ki ga sedaj sprejemamo, postavko, ki omogoča izplačevanje le-tega. Vsi vemo, da sprejemati neke prihodnje obveznosti, med tem pa ne zagotoviti sredstva v najvišjem javnofinančnem aktu, je popolnoma brezpredmetno in tako ocenjujemo, da ne more priti do realizacije tega zakona. Glede na to, da me čas prekinja, bom moral zaključiti. Hvala.
Hvala gospodu Pečetu. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa in lep pozdrav vsem. Ena izmed značilnosti sodobnega globaliziranega načina življenja je tudi ta, da smo zelo mobilni. Potujejo bodisi športniki, bodisi kulturniki, bodisi potujejo znanstveniki, masovno pa turisti in hkrati s to globalizacijo in s to veliko mobilnostjo je toliko večja ranljivost ljudi, ki so kar naprej na poti. Zato je prav, da tiste, ki veliko potujejo, da tiste, ki iz različnih razlogov morajo menjavati kraj svojega bivanja, na ustrezen način tudi zaščitimo. Torej gre za, prvič, povečano varnost in drugič za to, da takrat, kadar ni mogoče tega vsega zagotoviti, zagotovimo vsaj ustrezno odškodnino. Potreba po tem zakonu je očitna. Ena je tista, ki nam jo nalaga direktiva o odškodninah, druga je potreba po zagotovitvi območje varnosti zaradi nas samih in nekaj takšnih stvari smo tudi v tem tednu, takšnih, ki prispevajo k temu, že sprejemali. Spomnimo se samo zakona o potnih listinah, ki je tudi ena izmed preventivnih oblik tega, da varujemo svoje življenje, premoženje, telo in vse, kar je potrebno. Doslej tega, tako nam pravi direktiva, nismo imeli najustezneje urejenega in zato se je predlagatelj odločil pripraviti predlog zakona, ki je pred nami. Mi ocenjujemo, da je zakon korektno pripravljen. Ocenjujemo, da je dovolj dober, da lahko dobi našo podporo, med drugim tudi zavoljo tega, ker je namenjen tudi Slovenkam in Slovencem, ki bodo na ta način bolj zavarovani, ko bodo potovali po drugih deželah Evropske unije, in enako varnost in enako pravico do odškodnine, tiste pravične moramo zagotoviti tudi drugim Evropejcem in Evropejkam. Torej to so razlogi, zaradi katerih sodimo, da ni treba pretirano razmišljati o tem, ali zakon oziroma predlog zakona podpreti ali ne. Tudi zavoljo tega, ker kot je bilo že našteto, gre za tista nasilna in naklepna kazniva dejanja, ki so usmerjena zoper nas, zoper naše življenje, zoper naše telo, zoper spolno nedotakljivost, naše premoženje itn. Ker bo ta zakon prispeval k temu, da bodo poenoteni normativi in standardi, da bodo torej lahko pravične in ustrezne odškodnine, ga bomo mi podprli. Podpiramo pa tudi tisto argumentacijo, ki jo je predlagatelj navedel v zavrnitvi predloga za amandma LDS-a in jo štejemo za upravičeno - zavrnitev, namreč. Torej, tudi mi ne bomo podprli amandmaja in podpiramo predlog zakona, kakršnega je ministrstvo pripravilo.
Hvala gospodu Rezmanu. Gospod Mitja Ljubeljšek bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani zbor, spoštovani predstavniki vlade! Predlog zakona o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj ima za cilj izpolnitev obveznosti oziroma implementacije določbe direktive Sveta EU v slovenski pravni red. Cilj predloga te direktive je dvojen, in sicer vzpostaviti režim čezmejnega dostopa do odškodnin s postopkovnimi določbami ter določiti minimalne standarde za povračilo škode v smislu uskladitve višine odškodnin v vseh državah članicah EU. Ureja torej pravice do odškodnine žrtvam nasilnih naklepnih dejanj in njihovim svojcem, postopek za uveljavljanje teh pravic ter organe, ki odločajo in sodelujejo v postopku odločanja teh pravic. Upravičenci so prosilci, ki morajo izpolnjevati določene formalne in materialne pogoje. Zahteva za uveljavljanje odškodnine se bo vložila pri ministrstvu za pravosodje na pisnem obrazcu, ki ga bo določil minister za pravosodje. Veljavna slovenska zakonodaja trenutno ne ureja v celoti obveznosti države za povračilo škode, ki jo ima oseba kot žrtev nasilnega kaznivega dejanja. Žrtev kaznivega dejanja kot oškodovanec lahko uveljavlja povrnitev škode od storilca kaznivega dejanja s predlogom v kazenskem postopku ali s tožbo v pravdnem postopku. Državljani držav članic Evropske unije vsak dan na delu, med študijem ali na potovanju znotraj območja EU uporabljajo pravico do prostega gibanja oziroma prostega pretoka oseb. V zvezi s tem je eden od glavnih ciljev, ki so si ga postavile države članice EU, da z implementacijo tega zakona zagotovijo območja varnosti. Kljub temu lahko prihaja do kršitve te pravice in so posamezniki v državi, v kateri nimajo stalnega prebivališča, žrtve nasilnega naklepnega dejanja. Ravno zaradi tega morajo države članice EU z zakonom zagotoviti, da imajo te žrtve pravic uveljavljati odškodnino v državi, kjer je bilo kaznivo dejanje tudi storjeno. Skladno z določbo direktive morajo države članice uveljaviti zakone in predpise, potrebne za uskladitev z direktivo najpozneje do 1. januarja 2006. Sprejetje zakona bo imel finančne posledice in najmanj dve novi zaposlitvi. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo podprla predlagani zakon. Hvala za pozornost.
Hvala gospodu Ljubeljšku. Gospod Davorin Trčon bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije, prosim.
Hvala gospod predsednik, spoštovani predstavniki vlade. Torej poslanska skupina LDS bo podprla zakon o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj. Mislimo, da je prav, da tudi Slovenija uredi to področje, in predvsem podpiramo namen zakona; torej, da država stopi v razmerje z oškodovancem takoj, ko nastane škoda oziroma posledice, in da se ne čaka na izhod kazenskega postopka oziroma pravde, ki lahko ima tudi premoženjskopravni zahtevek do oškodovancev oziroma njihovih svojcev. Imamo pa predlog amandmaja in resne pomisleke glede kroga upravičencev do odškodnine, predvsem ko gre za smrt in predvsem ko gre za posledice smrti in krog upravičencev oziroma svojcev. Zato poslanska skupina LDS vlaga, ponovno vlaga, amandma k 2. členu zakona in predlaga torej, da razširimo krog upravičencev v primeru smrti do odškodnine. Namen zakona je večplasten. Eden je socialen, po načelu solidarnosti je pa tudi simboličen. Po sistemu, ki ga predlaga zakon, so nesporno upravičenci v primeru smrti torej otroci, ki jih je žrtev preživljala, zakonec, če ga je bila žrtev dolžna preživljati, bivši zakonec, če ga je bila žrtev dolžna preživljati. Iz sistema pa izpade nekaj po našem mnenju zelo pomembnih kategorij, ki bi bile po našem prepričanju upravičene do solidarnosti države. Naj omenim predvsem nekatere najbolj izpostavljene: otrok nad 18 let, ki ga žrtev ni več preživljala. Kot primer naj povem, da starši niso dolžni več preživljati študenta, ki prekine šolanje za več kot eno leto. In torej, ko pridemo do primera, da je prišlo do prekinitve za več kot eno leto, je nesporno, da gre za svojca, nesporno, da gre za seveda občutljivo socialno kategorijo, vendar ga ta zakon ne zajema. Otrok nad 18 let, če je bil vzdrževani družinski član. Tukaj naj omenim posebno kategorijo, ki ni razčiščena. Kaj gre v primeru oseb, katerim je vzeta opravilna sposobnost tudi, ali podaljšano starševstvo po 18. letu v primeru otrok z motnjami v duševnem razvoju in tako naprej. Predlagamo, da v skladu z opredelitvijo zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih eksplicitno navedemo tudi kot upravičenca tudi zunajzakonskega partnerja in predlagamo, da v to kategorijo pride tudi zakonec, ki ima sicer redne dohodke. Vendar je treba poudariti, da po zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih je navedeno, da je zakonec dolžen preživljati svojega partnerja v skladu s svojimi možnostmi. In na koncu starši, ki so živeli v skupnem gospodinjstvu s polnoletnimi otroci. Mislimo, da bi te kategorije morale biti tudi upoštevane. Kot primer naj navedem Anglijo, kjer so solidarnost pokazali nekoliko širše kot mi. Jaz sicer razumem, da ima to določene finančne posledice, ampak določene finančne posledice ima že obstoječi zakon in treba je reči, da ta obseg finančnih posledic za državo ni, po mojem, obremenjujoč v takšni meri da bi bilo sprejetje našega amandmaja problematično. Konec koncev, če ta država - pred dnevi smo sprejemali zakon - najde dovolj denarja tudi za duhovno oskrbo v policiji kot primer, mislimo, da je dosti bolj izpostavljeno vprašanje zajetja tudi teh kategorij - ali pa popravo krivic in tako naprej, lahko bi našteval še dolgo. Mislimo, da je dosti argumentov, da bi lahko zajeli tudi te kategorije, katere smo mi predlagali, in s tem sledili namenu zakona v skladu z obligacijskim zakonom, zato vas pozivam, da tudi amandma podprete. Hvala lepa.
Hvala gospod Terčonu. Gospod Miran Potrč bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Predstavniki vlade! Republika Slovenija je kot članica Evropske unije dolžna izpolnjevati obveznosti, ki jih ji nalagajo direktive in ena med njimi je tudi direktiva Sveta Unije 2004 80/E z dne 29. aprila 2004 o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj. Njen cilj je, da se vzpostavi režim čezmejnega dostopa do odškodnin z ustreznimi postopkovnimi določbami ter da se določijo minimalni standardi za povračilo škode v smislu uskladitve višine odškodnin v vseh državah članicah Evropske unije. Podlaga za pripravo predloga zakona o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj je torej v omenjeni direktivi, ki ureja pravico do odškodnine, organe, ki vodijo postopke za uveljavljanje odškodnine, financiranje, evidence ter rok uporabe predlaganega zakona. Zakonodajno-pravna služba je v svojem mnenju opozorila na nekatere pomanjkljivosti v formulacijah in rešitvah, ki pa jih je potem matično delovno telo z amandmaji odpravilo. Predlagani zakon prinaša rešitev, po kateri postajajo upravičenci do odškodnine slovenski državljani oziroma osebe, ki imajo stalno prebivališče in so zaradi dela, študija, potovanja ali iz drugih razlogov v državah članicah EU žrtve naklepnega kaznivega dejanja. V tem primeru imajo v teh državah pravico do odškodnine in obratno; enako imajo pravico do odškodnine v naši državi tudi državljani katerekoli druge države Evropske unije, če se jim je kaznivo dejanje dogodilo pri nas. Prav gotovo to pomeni poenotenje pravic in obveznosti v okviru Evropske unije, prav gotovo predlagani zakon pomeni tudi hitrejše reševanje do odškodnine nekaterim, ki so žrtev najhujših naklepnih kaznivih dejanj, in v poslanski skupini Socialnih demokratov zakon podpiramo. Hvala.
Hvala gospodu Potrču. Končali smo s predstavitvijo stališ poslanskih skupin. Prehajamo na drugo obravnavo, to je na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmaja z dne 27.10.2005. V razpravo torej dajem 2. člen in amandma poslanske skupine LDS. Kdo želi besedo? [[Nihče.]] Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Gospod Marolt, v imenu ministrstva oziroma vlade. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Vlada navedenega amandmaja Liberalne demokracije Slovenije ne podpira. Namen priznanja odškodnine žrtvi kaznivega dejanja je namreč vezana na škodo, tako premoženjsko kot tudi nepremoženjsko, ki jo je utrpela žrtev sama. V predlogu zakona so kot upravičenci predvideni le svojci, ki bi v primeru smrti kot posledice kaznivega dejanja izgubili preživljanje. Med te se v skladu z zakonom o zakonski zvezi in družinskih razmerjih in ob izpolnjevanju pogojev tega zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih štejejo tudi zunajzakonski partner oziroma zunajzakonska partnerica. V vseh primerih pa je določen pogoj, da jih je umrli preživljal ali bil po zakonu dolžan preživljati. Zato širitev kroga opravičencev tudi na svojce, ki so žrtev preživljale kot vzdrževanega družinskega člana po zakonu o dohodnini, ni utemeljena.
Hvala gospodu Maroltu. Želi še kdo razpravljati? Gospa Širca.
Se opravičujem, postavila bi rada vladi vprašanje in se res že v naprej opravičujem kot nečlanica odbora in morebiti tudi kot ne dovolj pridna poslušalka današnje razprave, vendarle eno vprašanje. V kolikor se slovenskemu državljanu - seveda vprašanje naslavljam na vlado -, v kolikor se slovenskemu državljanu na primer v Angliji zgodi nesreča in postane žrtev kaznivega dejanja, ki se je zgodilo na angleških tleh, ali potem zapade v zakonodajo, ki je slovenska, ali zapade pod zakonodajo in pravila, kot jih ima na primer Anglija, ker vemo, da Anglija ima več pravic. Zato! Ali druga država vendarle širi pravice, nekatere jih pa vendarle ožijo? Hvala za odgovor.
Hvala. Ali želite takoj odgovoriti? Izvolite, gospod Marolt.
Ja, bi kar takoj odgovoril. Za kaznivo dejanje, storjeno v Angliji, uveljavlja upravičenec zahtevo po predpisih Velike Britanije, vlogo pa lahko vloži pri slovenskem pristojnem organu, torej pri ministrstvu za pravosodje Republike Slovenije, če je slovenski državljan.
Hvala. Gospod Terčon.
Torej, jaz bi samo na kratko, glede na odgovor gospoda Marolta. Torej, razumem, da je zunajzakonski partner izenačen z zakonsko zvezo statusno, ampak mi smo hoteli samo slediti dikciji, torej zakona o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Torej, ta naša pripomba oziroma tudi konkreten amandma v tem delu je bilo predvsem slednje temu zakonu; bolj kot neka materialna posledica. Vse ostalo pa ste, gospod Marolt oziroma vlada, zavrnila kot neutemeljeno. Glejte, zdaj glede na razpoloženje in glede na to, kar je bilo na odboru za notranjo politiko, predpostavljam, da ta amandma ne bo sprejet, čeprav vas pozivam, da ponovno razmislite. Ampak moram vam pa povedati, da to je še kako utemeljeno. Jaz sem povedal utemeljene predloge, utemeljene razloge. Torej, ko gre za primer polnoletne osebe, ki je prekinila študij za eno leto in en dan, pa ko gre za primer odraslih oseb, katerim je odvzeta opravilna sposobnost in tako naprej. Torej, utemeljeno je vsekakor, tudi primeri v Evropi nas učijo, da je ta solidarnost širša. Mi imamo države, mi smo navedli primer, kjer je to širše zajeto. Seveda, drugo je vprašanje, koliko je to za vlado in vladajočo koalicijo sprejemljivo. Jaz sem povedal, da to večjih finančnih posledic ne bo imelo, vi ste se odločili, da boste zajeli ta krog, jaz seveda izražam neko zadovoljstvo, da vsaj do zakona bomo prišli. Prepričani pa smo, da bi moral biti ta krog širši. Še posebno, če vzamemo v ozir to, kar sem že navedel, da se v tej državi najdejo sredstva za razno, razne odškodnine, za razno razna vračanja v naravi, pa v nenaravi, za razne duhovne oskrbe in bi našteval, verjetno zelo dolgo časa, da pa do teh mejnih problemov, ki pa so zelo kričeči in pereči - ker smrt ima včasih hujše posledice kot samo dejstvo smrti, predvsem za svojce in tiste, ki so bili vzdrževani s strani tega prizadetega -, torej, bi lahko naša država pokazala več socialnega čuta in več solidarnosti, tako kot smo mi predlagali. Hvala.
Hvala gospodu Terčonu. Gospa Širca.
Hvala lepa. Tudi sama bi podprla in prosila za podporo temu amandmaju, ki nekoliko širi pravice na tiste člane, ki jih sedaj ne vidimo v zakonu, v predlogu, ki ga imamo na mizi. To se pravi, za vzdrževane družinske člane. Tukaj velja mogoče naglasiti še neko drugo dejstvo. Ta širitev mislim, da finančno za državo ne bi bilo preveliko breme, vendarle gre tudi za situacije, ki so vezane na velike duševne bolečine in velike probleme oziroma stiske, ki nastanejo v novih situacijah, še posebej, če gre pri takih žrtvah za smrt. Nedvomno lahko seštejemo ne samo materialne probleme, ki nastanejo v takih primerih, in mogoče ne najbolj predvidljivih situacijah, recimo, v situaciji, ko pride do prekinitve študija, ali pa v situaciji, ko opravilno nesposobnim ljudem ne zadostujejo tiste pomoči ali pa celo ostanejo brez njih. Duševne bolečine in krize, ki nastanejo v taki situaciji, so za družino oziroma za svojce velike. In če so pospremljene še z materialnimi težavami - v teh primerih se potem samo in zgolj še stopnjujejo. Prej sem vprašala, kako je v situaciji, če se taka nesreča oziroma žrtev zgodi na tleh, recimo, Velike Britanije; vemo, da so tam pravice širše. Morda bi bilo lepo, če bi se zgledovali ali pa če bi si tokrat vzeli za vzor ta primer oziroma to ureditev, ker, še enkrat podčrtujem, gre za zelo senzibilno, zelo občutljivo in tudi zelo ranjeno družino oziroma zelo ranjene človeške situacije, s katerimi se bodo ti ljudje soočali. Hvala lepa.
Hvala gospe Širca. Gospa Kucler, izvolite.
Hvala lepa. Tudi sama bi se rada oglasila, ker želim povedati, da se gotovo tudi mi, ne samo predlagatelji tega amandmaja, zavedamo vseh tistih stisk in bolečin, ki prizadenejo širši krog ljudi, ki so prizadeti poleg žrtve. Vendar pa mislim, da je treba tu podčrtati to osnovo, da samega zakona in same odškodnine ne gre gledati kot neke socialne podpore. Torej, predlagatelj izhaja predvsem iz tega, razširitev za osebe, ki se štejejo kot vzdrževani družinski člani po predpisih o dohodnini. Namen zakona je torej v odškodnini, v povračilu premoženjske ali nepremoženjske škode, ki je ob tem nastala, in ne kot nek socialen prejemek, ta je omogočen v skladu z drugimi predpisi in se po drugih predpisih lahko uveljavlja. Zato v naši poslanski skupini menimo, da tu tega ne gre enačiti in da je krog upravičencev v predlogu zakona določen korektno, pretehtano in ni osnove, da bi širili v smislu predloga amandmaja.
Hvala gospe Kuclerjevi. Želi še kdo razpravljati? Gospod Marolt, želite odgovoriti? Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Mogoče bi odgovoril gospodu Terčonu. Že po splošnih pravilih obligacijskega zakonika je določeno, da je upravičen do odškodnine tisti, ki ga je umrla oseba preživljala ali bila dolžna preživljati. Torej gre za splošne obligacijskopravne določbe obligacijskega zakonika, ki je splošen predpis, ki določa pravico do povračila odškodnine.
Hvala. Ker ni več želje po razpravi, jo zaključujem. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po končani 21. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 14.41 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ODLOKA O PROGRAMU PRODAJE DRŽAVNEGA FINANČNEGA IN STVARNEGA PREMOŽENJA ZA LETI 2004 IN 2005. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Predlog odloka je obravnaval odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Bojana Starmana, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani! Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 8. redni seji dne 13. oktobra obravnaval predlog odloka o spremembah in dopolnitvah odloka o programu prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja, ki ga državnemu zboru Republike Slovenije na podlagi prvega odstavka 80.č člena zakona o javnih financah v obravnavo predložila vlada Republike Slovenije. Na odboru je bilo predstavljeno tudi mnenje zakonodajno-pravne službe in na osnovi tega mnenja so bili oblikovani nekateri amandmaji oziroma dopolnitve predloga, ki jih je odbor tudi sprejel. Odbor je imel tudi predlog amandmaja s prvopodpisano Mario Pozsonec, za katerega se je v kasnejši razpravi pokazalo, da ni bil sprejet. Seji sta prisostvovala predstavnika ministrstva za javno upravo in direktorata za investicije. Predlagala sta, da s to dopolnitvijo prodaje državnega premoženja povečajo spisek za dodatnih 3,9 milijard tolarjev, za kar bi se skupni odlok povečal na 8,6 milijard tolarjev. To je že tretja sprememba odloka o prodaji stvarnega premoženja države za leto 2004 in 2005. V razpravi so bila postavljena nekatera vprašanja, eno od teh je bilo, zakaj se tako pozno vlaga ta tretji dopolnjeni predlog in ali bo možno odrealizirati te prodaje še v letošnjem letu. Pojasnjeno je bilo, da je to možno in da se bo ta stvar tudi v letošnjem letu odrealizirala. Postavilo se je vprašanje predvsem o možnostih zamenjav državnega premoženja s premoženjem na področju lokalnih skupnostih, tukaj mislim in vprašanje je bilo postavljeno na temo, da je v lasti občin veliko upravnih enot. Zanje bi bilo bolje, da se zamenja to premoženje, ki ga upravlja praktično država, z nekim drugim premoženjem. Postavljeno je bilo tudi vprašanje, kako in za kakšne namene se uporabljajo sredstva iz dosežene kupnine. Dejstvo je, da se ta sredstva namenjajo izgradnji, obnovi, nakupu in vzdrževanju državnega stavbnega premoženja, za katerega se smatra, da je tudi potrebno. Vprašanje je bilo tudi postavljeno in tudi mnenje zakonodajno-pravne službe, da je potrebno pač na vsakem koncu, zaključku nekega programa podati tudi poročilo. Upam, da bomo to poročilo tudi prejeli. Tudi postavlja se tudi vprašanje, kako s temi primeru, ko prodaja dejansko ne bo realizirana v tem letu, na kakšen način se bodo vključile v nov program. Potrebno bo pač vključiti nerealizirano v program, ki je že tudi v postopku sprejemanja odprodaje državnega stvarnega in finančnega premoženja za leto 2006 in 2007. Kot povedano, je odbor amandmaja odbora, ki so bili podani na predlog zakonodajno-pravne službe sprejel, ni pa sprejel amandmajev gospe Pozsonec, in predlagamo državnemu zboru, da enako stori tudi v svojem zaključku. Hvala lepa.
Hvala gospodu Starmanu. O predlogu odloka dajem besedo najprej predstavnikom poslanskih skupin. Gospod Josip Bajc bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Gospod predsednik, predstavnik vlade, kolegice in kolegi, dober dan. Obravnavani odlok je že tretja dopolnitev veljavnega odloka o programu prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja za leto 2004 in 2005, ki je bil sprejet skupaj s proračunom za te dve leti. Po mnenju poslancev poslanske skupine Slovenske ljudske stranke je prodaja stvarnega premoženja, ki je poslovno nepotrebno za delo državnih organov, smiselna in upravičena vsakokrat tekom izvrševanja proračuna, za katerega velja tudi odlok. Prepričani pa smo tudi, da s sprejemanjem dopolnitev državnih proračunov, katerih sestavni del je tudi odlok o programu prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja, ni možno predvideti vse tisto poslovno nepotrebno premoženje za dve leti, ki ga je smiselno prodati v teh dveh letih. Ravno tako ocenjujemo, da je spreminjanje oziroma dopolnjevanje odlokov tudi tekom izvrševanja proračunov upravičeno tudi v času izvrševanja tekočega proračuna. Zato bomo poslanci poslanske skupine Slovenske ljudske stranke obravnavani odlok podprli, ne bomo podprli pa amandmaja kolegice Marie Pozsonec glede na to, da je stražarnica, katero ona predlaga, da se prenese na lokalno skupnost, v dogovorih in je tudi predmet druge oblike prenosa te stražarnice na lokalno skupnost.
Hvala gospodu Bajcu. Gospod Sašo Peče bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovani prisotni, državni zbor se je z odlokom o spremembi oziroma odloku o prodaji programa državnega finančnega in stvarnega premoženja za leto 2004 in 2005 srečal trikrat do sedaj. Prvič 12. decembra 2003 leta na izredni seji, drugič 13. julija 2004 leta in tretjič 22. marca 2005 leta. S tem istim odlokom se danes torej srečujemo četrtič. S tem bi rad nakazal na neke vrste slabo planiranje vlade Republike Slovenije, posebej ob upoštevanju, če gledamo, da smo sedaj koncem leta 2005 in da so šele zdaj pogledali dokončno realizacijo in spoznali, da je možno v program prodaje vključiti še nekaj stvari. Rad pa bi izpostavil prvo kritiko na tovrsten program in po moji oceni moramo biti kritični do tovrstnih aktov. V končni fazi gre z državnim premoženjem, gre za tako imenovane javne finance kot "output" oziroma rezultati tovrstne aktivnosti. Mislim, da je pa še pomembneje kot gledati "output" slediti zakonu o javnih financah, ki točno govori oziroma narekuje tako izvršni veji oblasti kot zakonodajni veji oblasti opredelitev namenske porabe kupnine. Če pogledamo sam odlok, najsi bo prvič, drugič, tretjič ali četrtič, danes vidimo, da je tovrstna namenskost kupnine stvari v omenjenem odloku izjemno slaba. To po drugi strani pomeni, da vlada Republike Slovenije noče ali pa se ji ne zdi vredno seznaniti državni zbor, torej predstavnike ljudstva, če se lahko tako izrazim, o namembnosti tovrstnih finančnih prilivov. Rad pa bi izpostavil, da navkljub vsemu, kar sem do sedaj povedal, pa je bila vedno zelena nit oziroma vedno je bila poanta govora predstavnikov Slovenske nacionalne stranke, ko smo se pogovarjali o prodaji državnega premoženja, da je tovrstni akt, s katerim, ponavljam, se zdaj srečujemo četrtič, vsaj po naši oceni metanje peska v oči. Če boste pogledali v razpredelnico, torej posamezne predmete prodaje državnega premoženja, boste videli, da v njih niti v osnovi ni zajeto tisto, kar bi dejansko moralo biti, to je tako imenovano lastništvo ali pa predmet prodaje državnih institucij. Po moji oceni, v kolikor bi hotela vlada Republike Slovenije in pa ta državni zbor, torej državni zbor Republike Slovenije, sprejeti resnično sliko razpolaganja, kamor spada v končni fazi in tudi v osnovni fazi prodaja državnega premoženja, bi morali dobiti sploh pregled državnega premoženja. In to ne državnega premoženja v smislu parcel, s katerimi razpolaga ministrstvo za finance ali pa ministrstvo za obrambo in katera kasarna je tista, katera soba kasarne se bo prodala in podobne stvari, ampak tistega resničnega premoženja, ki ga ta država v obliki deležev ima, naj si bo v javnih podjetij, javnih zavodih, različnih delniških, torej kapitalskih družbah in ne nazadnje govori se tudi v osebnih družbah. In dokler ne bomo imeli tovrstnega pregleda in tovrstnega razpolaganja s tem resničnim premoženjem države, toliko časa se nam bodo dogajale aktivnosti v povezavi SOD-a in KAD-a, v zadnjem primeru samo z Mercatorjem, kjer bolj ali manj posredno, po moji oceni pa zelo povezano prihaja do prodaje državnega premoženja. Ne iz prve roke, temveč iz institucij, ki jih je vlada ali pa državni zbor ustanovil zato, da se jih prodaja oziroma se z njimi razpolaga. Dokler dejansko mi ne bomo imeli tovrstnega programa premoženja, toliko časa, spoštovani poslanci in poslanka, bomo v tej hiši sprejemali tovrstne akte, ki nikogar ne bodo zavezovali k ničemur, še manj pa bodo prikazovali dejansko prodajo oziroma razpolaganje s premoženjem. Kot veste, se je v preteklih nekaj letih začela odvijati prodaja državnega premoženja v bankah, ampak o tovrstnih aktivnostih oziroma transferjev v teh dokumentih, ki z naslovom sicer mnogo obetajo, ni ne črke. Nikjer nimamo opredeljeno, kaj je bilo s prodajo državnega premoženja v Novi Ljubljanski banki ali pa katerokoli drugi banki pred njimi. Kaj je s predlogom prodaje Nove Kreditne banke Maribor? Medtem pa je dejstvo, da se minister za finance na ves glas hvali, kako je celotna privatizacija ali pa prodaja Nove Kreditne banke Maribor že zaključena v fazi programa, vidimo, naj si bo predlog prodaje, s katerim je minister obljubil, da bo seznanil državni zbor za leto 2006-1007, tega seveda še ni bilo, se srečujemo tukaj notri z odprodajo različnih manjših deležev v okviru posameznih ministrstev. Gospodje in gospe, to je zavajajoče! Po moji oceni je to žaljivo do državnega zbora in žaljivo do javnih financ, kamor navsezadnje tudi spadajo, kakor sem že prej povedal, obveznosti iz naslova zakona o javnih financah. Kot veste, vem da veste vsi poslanci, se je v zadnjem obdobju razvila močna debata o prodaji oziroma o aktivnostih SOD-a in KAD-a. SOD in KAD razpolagata z našim premoženjem. Dokler si bomo pred tem zatiskali oči, zatiskali oči v obliki preiskovalnih komisij, ki se ustanavljajo zato, da ne bo prišlo do preiskave ničesar, mislim, da je eden izmed poslancev državnega zbora pravilno, in to nam bi moralo biti vsem nam jasno in bi si morali tudi na glas pojasniti, da če bomo imeli tovrstno preiskovalno komisijo, bo tovrstna preiskovalna komisija, če bi hotela priti do rezultatov, ki si jih je začrtala v okviru svojega programa, potrebovala par stoletij. Ampak v tem primeru govorimo o državnem premoženju. Omenil sem samo enega, to je Mercator iz zadnjega obdobja. Pred tem, če se hočem vrniti na predmet oziroma letnico omenjenega akta, ki je pred nami, je prihajalo do faznega prodajanja bank. Tudi tukaj notri nimamo ničesar. V zameno za sprejem tovrstnih aktov, ki ne izpolnjujejo niti določil zakona o javnih financah, torej o namembnosti kupnine, se nam bo zgodila, ponovno Dresdenska banka. Vsi vemo oziroma po tihem vemo, da je kupnina za Novo Ljubljansko banko, torej tista kupnina, katere vrednost je dosegla 1/4 tržne vrednosti, se je dolga leta nahajala v Dresdenski banki. V zameno za kaj? Zaradi tega, ker se ni vedelo, kako bodo slovenske javne finance absorbirale tovrstno količino finančnih sredstev. Zakaj potem prodajati, če ne vemo, kaj bomo s kupnino? Gospodje, to so vprašanja s katerimi bi se morali srečevati v aktih, ki nosijo tako zveneča imena, kot so predlog odloka o programu prodaje državnega, finančnega in stvarnega premoženja za obdobje to in to. To je program prodaje. Državni poslanci, slovenska javnost o programu prodaje ni obveščena ne za nazaj, za leto 2004 in 2005, to je zelo slaba slika, ki jo imamo v Poročevalcu, ne za naprej. In za naprej bi bili veliko bolj potrebni tovrstni programi kot samo za nazaj. Ampak dokler bomo enostavno pristajali na tovrstne programe, dokler ne bomo Vladi Republike Slovenije rekli: "Ja, nas pa zanima, kaj se dogaja z državnim premoženjem, saj smo vendar državni poslanci, saj je vendar naša naloga, da skrbimo na tovrstnem področju", toliko časa se bodo odvijale te stvari. Ko nas bo nekdo čez dve leti vprašal, kaj je bilo s prodajo oziroma zakaj je prišlo do prodaje Nove Ljubljanske banke, kaj smo s to kupnino naredili, nihče od 90-ih poslancev ne bo nič vedel. In to se bo dogajalo z ostalimi institucijami, kjer ima naša država, vlada direktno ali pa indirektno svoje deleže, odvija se vse mimo nas. Po moji oceni tega ne smemo sprejemati. Danes imamo možnost, da Vladi Republike Sloveniji rečemo ne, na ta način se več ne gremo, hočemo vedeti, kaj se dogaja z državnim premoženjem. Ampak način, da to sporočimo vladi, je, da to zavržemo, brez vprašanja, kaj bo z novelo oziroma z novim predlogom prodaje za ta dva meseca, kolikor bo še trajalo leto 2005. To je eden izmed načinov, glede na lep način, ko smo zaprosili vlado, da se v okviru instituta poslanskih vprašanj in poslanskih pobud, razširjene razprave, debatira o tem, je bilo zavrženo pod prejšnjo vlado in je bilo zavrženo pod to vlado. Takrat so poslanci, in v tem mandatu in v prejšnjem mandatu, gladko izjavili svoje prepričanje, da nočejo vedeti, kaj se dogaja z državnim premoženjem. Enkrat je bilo rečeno v prejšnjem mandatu, češ, to prepustimo Vladi Republike Slovenija, naj nam v obliki proračunskih prihodkov pove, za koliko se bodo povečale javne finance v določenem letu, ampak kasneje niti tega ni bilo. Dobili smo tri različne odgovore, kaj je bilo s kupnino. Prva zadeva, da leži na neki banki v tujini. Druga zadeva, da je posredno v povezavi z zmanjševanjem oziroma stabilizacijo javnega dolga. In tretja zadeva, da gre za dolgoročno vprašljivo investicijo, kam bodo finančna sredstva šla, da bodo čim bolj oplemenitena. Odgovora še danes ni. Prihajajo različni odgovori. Če ga boste slišali s strani predstavnika prejšnje vlade bo eden, če ga bomo slišali s strani predstavnika aktualne vlade bo to drug odgovor. Vemo pa, da državno premoženje ne sestavljajo samo zadeve, ki so navedene v Poročevalcu številka 74, kajti potem bi bila ta naša država sila boga, sila bedna država, ampak vemo, da je tega premoženja mnogo več. Če bi vsaj v temu letu dobili popis državnega premoženja, če bi dobili lastništvo, kajti tudi to je premoženje v posameznih naj si bo kapitalskih družbah, zavodih, to bil korak naprej. Prejšnja vlada tega ni bila sposobna storiti deset in nekaj let. Na to vlado smo vsaj v okviru poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke apelirali že nekajkrat, vendar še zmeraj ni bilo odgovora. V Nacionalni stranki tovrstnim aktom ne bomo dajali podpore. Hvala.
Hvala gospodu Pečetu. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS.
Danes razpravljamo o odloku programa prodaje za leto 2004 in 2005, imamo pa na mizah tudi že predloge za leti 2006 in 2007. To nam omogoča nekoliko boljši vpogled in da lahko damo konkretne pripombe k temu, kar vidimo, da ni v tem programu, in kar tudi v naslednjem programu še ni predvideno. Mi sicer podpiramo ta predlog, ki je pred nami, in bo poslanska skupina DeSUS seveda glasovala za. Smo pa prepričani, da je treba biti bolj aktiven na tem področju. Prepričani smo, da je treba tisto poslovno nepotrebno premoženje, ki ga država ima bodisi sama bodisi prek lastniških deležev v nekaterih drugih družbah, aktivneje spreminjati v poslovno potrebno premoženje oziroma v aktivno premoženje. Sodimo tudi, da je treba bolje ravnati s tem premoženjem že zavoljo tega, ker je veliko takšnega premoženja, ki ga najdemo po vsej Sloveniji in s katerim nihče ne gospodari in preprosto propada. In temu, da nekaj imamo in s tem ne znamo gospodariti ali pa nismo pripravljeni z ustreznimi programi tega aktivirati, temu seveda soglasja ne moremo dati. Upamo, da to tudi ni edini namen vlade, da naše premoženje ni samo vir za polnjenje proračuna, ampak da bo potenca za to, da se bodo gospodarske aktivnosti na njem lahko razvijale. V zvezi s tem imamo čisto konkretne pripombe. Prva pripomba oziroma priporočilo ali predlog gre državi, vladi, naj izpelje neko akcijo, v kateri bi pozvala vseh 193 slovenskih občin, da izkažejo tudi formalen in dejanski interes za premoženje, za katerega vemo, da je razprostrto po Sloveniji, s katerim država nima konkretnih razvojnih načrtov, in to zbere v neki organizirani, pregledni akciji, ne tako, kot se dogaja sedaj, da posamične občine tako zelo sporadično, ena zdaj, druga kasneje, ena iz enega konca, druga iz drugega, dajejo predloge za to, kako bi se naj s tem premoženjem upravljalo, pa so nekateri predlogi potem uslišani, nekateri pa ne, tudi brez ustreznih obrazložitev so nekateri zavrnjeni. To je prvi predlog. Drugi predlog, ki ga ponavljam, ker sem ga tudi na odboru že predstavil, je, da se vendarle uredi nekaj na področju tistega premoženja, ki ga država potrebuje, pa ga nima. Gre torej za zgradbe upravnih enot, v katerih poslujejo državne službe, javna uprava, ki pa so v lasti lokalnih skupnosti in zanje ne dobivamo nobenih najemnin. Takšno premoženje, ki nas celo dodatno bremeni v lokalnih skupnostih, je za nas tudi poslovno nepotrebno in bi se ga želeli otresti; trenutno imamo z njim samo težave in stroške. Zato predlagamo državi, naj se vendarle odloči, da bo pričela plačevati najemnino, kakor je bilo že tudi rečeno, naj najdemo druge oblike kompenziranja za to premoženje, ki ga mi vzdržujemo, drugi pa uporabljajo. Odgovor na matičnem delovnem telesu je šel v smer, da aktualna zakonodaja tega ne dopušča. Aktualna zakonodaja oziroma tista zakonodaja, ki so jo imeli takrat predstavniki vlade v mislih, je bila že odpravljena za lanskim zakonom, ki smo ga tukaj sprejemali, o reorganizaciji državne uprave. Ta zakon je odpravil zakon iz leta 1994 in leta 1992, ki je na nek način konfisciral to občinsko lastnino. Zato predlagamo, da vlada premisli o tem in nam da v zvezi s tem tudi ustrezne odgovore. Če tega ne bomo v relativno kratkem času dobili, bomo pač prisiljeni sami pripraviti zakon, ki nam bo, nekoliko metaforično sicer rečeno, nekonfiscirano lastnino vrnil. Bomo pa sicer podprli ta predlog odloka.
Hvala, gospodu Rezmanu. Gospod Bojan Starman bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani! Slovenska demokratska stranka bo podprla predlog predlaganih sprememb o odprodaji stvarnega in finančnega premoženja države v vrednosti 3,9 milijarde tolarjev. S tem si bodo določeni proračunski porabniki znebili nepotrebnega stvarnega premoženja in s pridobljenim denarjem od kupnin, ki ga morajo vložiti v nakup, gradnjo in vzdrževanje potrebnega premoženja, seveda izboljšali to stanje na tem področju. Zato mislimo, da moramo predlog pripraviti. Je pa res, tudi razprave kažejo, da je tukaj treba v tem sistemu nekaj spremeniti, da je neprestano prinašanje nesistematsko urejenih spiskov na odbor in v zbor dejansko potrebno nekoliko spremeniti, narediti bolj sistematskega in bolj preglednega. Sam osebno se strinjam tudi, da je treba v določenih zakonodajah tudi pogledati in obravnavati premoženje države kot celote in zavzeti stališče. Ta program bi po mojem mnenju dejansko moral obsegati še mnogo več kot samo te naštete stvari, ki so velikokrat res nepomembne po svoji vrednosti in velikosti, da se tukaj ukvarjamo z njimi na državnem zboru. Mislim, da bi bilo tudi prav, kot je rekel gospod Rezman, da se sistematično uredijo določeni prenosi med lokalnimi skupnostmi in državo in bomo tudi te stvari podpirali, če se bodo začele realizirati. Še enkrat, Slovenska demokratska stranka bo podprla amandmaje, ki jih je podprl odbor, in seveda tudi predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala gospodu Starmanu. Magister Milan M. Cvikl bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poslanka in poslanci, lep dober dan! To, kar danes delamo, spominja na burlesko. Dva meseca pred koncem leta popravljamo četrtič odlok o spremembah in dopolnitvah odloka o programu prodaje premoženja, državnega finančnega in stvarnega premoženja. V državnem zboru pa že imamo odlok o prodaji državnega finančnega in stvarnega premoženja za leto 2006 in 2007. Ne spomnim se, da bi katero delovno telo začelo obravnavati diskusijo o tem, kako bomo v letih 2006 in 2007 prodajali 189 milijard finančnega in stvarnega premoženja. Sestajamo pa se že drugič, tudi v tej dvorani, da bomo diskutirali o tem, kako bomo prodali dodatne, približno 4 milijarde stvarnega premoženja v manj kot dveh mesecih letošnjega leta. Burleska je to zato, ker to, kar slišimo danes, in to, kar je bilo slišano na odboru, pravzaprav spreminja Državni zbor Republike Slovenije v mesto, v katerem poslanci, poslanke ali pa, če hočete, parlamentarne stranke vladajoče koalicije kupčkajo s posameznimi bodisi ministrstvi, bodisi občinami o tem, kaj bomo še dali in prodali do konca leta. Da pa ima ta burleska tudi finančne učinke, dovolite, da citiram stran 39 tega Poročevalca. Klinični center bo zaradi izgradnje garažne hiše ob kliničnem centru zamenjal parcelo, na kateri naj bi stala garaža v vrednosti manj kot 80 tisoč evrov, za neko drugo parcelo. Če kdo misli, da je zemljišče v Ljubljani, na katerem naj bi stala garažna hiša, vredno samo 80 tisoč evrov, potem seveda ne pozna finančnih kazalcev. Imamo torej pred seboj spremembo odloka, ki je po svoji vsebini že tretja, druga letošnja, je pa predlagana v nasprotju z 80.č členom zakona o javnih financah, ki jasno pove, da se odlok o programu prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja vlaga ob proračunu ali ob njegovih spremembah. Ta vlada, ki se je zavzemala za to, še v času, ko je bila v opoziciji, predvsem sedanji gospod minister za finance je velikokrat v tej dvorani razlagal, da državni zbor ne igra vloge proračunske avtoritete in da je prejšnja vlada netransparentno predstavljala posamezne programe prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja. Ta vlada je najprej v mesecu februarju spremenila na hitro odlok, ki je začel veljati konec leta 2003, in je tisti odlok na nek način vsaj vsebinsko vključila v rebalans za leto 2005. To je še bilo smiselno, smiselno seveda pobirati, kaj se bo prodajalo, in potem to tudi vključiti med odhodke v rebalansu za leto 2005. Ta vlada pa sedaj že drugič v letošnjem letu spreminja odlok brez tega, da bi povedala, kdo bo upravičen do dodatnih, približno 4 milijard odhodkov iz naslova učinka od prodaje tega premoženja, če bo do prodaje tega premoženja sploh prišlo v letošnjem letu. Kar nekaj poslancev je na matičnem delovnem telesu ugotavljalo, da četudi to ne bo prodano v letošnjem letu, to ni važno, važno je, da dobimo odlok še v letošnjem letu in, seveda, treba ga je na vsak način sprejeti. Zakaj ga je treba sprejeti? Sprejeti ga je treba zato, ker bo že četrti odlok samo povečal netransparentnost, ki jo je povzročila že druga sprememba odloka, in pravzaprav pomeni skrivno krpanje proračunske luknje. V tem smislu gre za jasen formalen odmik od transparentnega delovanja, tako kot zahteva zakon o javnih financah v celoti, še posebej pa 80. člen in znotraj 80. člena 80.č člen. Da je to res, potrjuje tudi mnenje zakonodajno-pravne službe. Upam, da ni kaj narobe, če poslanci opozicije v tem državnem zboru citiramo mnenje zakonodajno-pravne službe. Pa vendar, dovolite, da ga citiram: "V pogledu oblikovanja predlagane dopolnitve odloka ugotavljamo, da je o vsakem premoženju, v nekaj primerih pa le zbirno podana sicer tudi obrazložitev, vendar je glede bistvenih elementov predstavitev zelo neenotna in le z nekaj izjemami ne predstavi namenske porabe kupnine, upoštevaje določbe drugega odstavka 80. člena zakona o javnih financah, ki mora povedati, za kaj bo denar namenjen. Zato menimo, da bi bilo treba obrazložitev vključiti neposredno v tabelo v prilogi odloka in ustrezno vsebinsko tudi oblikovati sam odlok." To ni bilo storjeno, noben amandma ni v tej smeri vložen, vlada ni popravila odloka, čeprav imamo normalno obravnavo, zato se sprašujemo, ali se ta vlada na takšen način zavzema za transparentno delovanje na področju javnih financ. Sprašujemo se tudi, v čem je smisel, pravi smisel tako velikega povečanja prodaje stvarnega premoženja še za ostale mesece, november, december. Ali ni mogoče smisel v tem, da so v leto 2005 vključene še dodatne 4 milijarde, ker bi vključitev teh 4 milijard plus plan za leti 2006 in 2007 v skupni višini 4 milijard - torej, leto 2005 plus leto 2006 in 2007 4 milijarde po dvakrat, imamo torej 8 milijard - pravzaprav pokazalo, kako vlada zapira proračunsko luknjo. Zato se sprašujemo, kakšni bodo finančni učinki tega odloka, kakšna je dodana vrednost tega, kar danes počnemo. Ali je sploh kakšna? Zelo malo verjetnosti je, da se bodo glede na postopke izvrševanja proračuna ti postopki realizirali v letu 2005, razen seveda, če bo šlo za menjave ali prodaje pod mizo, brez javnih razpisov. Če so že vnaprej znani prejemniki posameznih, če hočete, nepremičnin, potem je smisel jasen. Ocenjujemo, da ni nobenega vsebinskega, formalnega niti finančnega razloga za spreminjanje odloka. V letu 2005, kot ugotavljamo na podlagi podatkov, ki smo jih včeraj dobili v državni zbor z ministrstva za finance, imamo v devetih mesecih dobro realizacijo državnega proračuna. V državnem proračunu je na podlagi uspešne in učinkovite davčne reforme prišlo do stabilne rasti prihodkov in ti prihodki zadoščajo za izvrševanje vseh funkcij države. Zato ne vidimo nobenega vsebinskega finančnega razloga, da bi ta odlok spreminjali. Vse, kar lahko ocenjujemo, ocenjujemo, da gre za povečanje netransparentnosti in gre za to, da se bo pod mizo nekaj prodajalo mimo pravil, ki jih veleva zakon o javnih financah. Da je to res, dokazujejo nedavne odločitve vlade - mogoče odločitve, ki bodo sprejete na današnji skupščini Industrije usnja Vrhnika, ker naj bi se vlada odločila, da bo naenkrat namesto ministrstva za finance kar slovenska odškodninska tista, ki bo tam izvajala vlogo skrbnika državnega finančnega premoženja. Menimo, da je to najmanj, kar je, neustrezno, ker če bi to res hoteli narediti, bi bilo potrebno v tem odloku nekomu dati pooblastilo, da nekaj z ministrstva za finance prenese na slovensko odškodninsko družbo. Zato se sprašujemo, kaj je pravi cilj. Pravi cilj je očitno neko trgovanje, zato mi v Liberalni demokraciji Slovenije obžalujemo, da državni zbor postaja subjekt ali pa, če hočete, sestavni del tega trgovanja. Menimo, da bi bilo potrebno ta odlok zavrniti, menimo, da bi bilo potrebno vsebino tega odloka vključiti na podlagi proračunske razprave v odlok o prodaji finančnega in stvarnega premoženja za leti 2006 in 2007 in šele na tej podlagi diskutirati o tem, ali je vse, kar je navedeno na posameznih postavkah, pri posameznih ministrstvih, res smiselno prodajati na način, ki je tukaj zapisan. Gospod predstavnik ministrstva za javno upravo, je na vprašanje na odboru za finance, ki je bilo, kaj pa bo s temi prihodki, povedal, da naj bi ministrstvo za finance te pričakovane prihodke vključilo med prihodke. In to verjetno res ni problem. Nihče pa ni odgovoril, kdo in na kakšen način bo mimo državnega zbora, ki je edina proračunska prioriteta, lahko povečal pravice razpolaganja posameznih resorjev s temi štirimi milijardami. In tukaj mislim, da je ključ problema. Vlada Republike Slovenije, ki se je v času, ko je bila v opoziciji, vse parlamentarne stranke, Slovenska demokratska stranka in ostale, ki ste danes v koaliciji, ki ste se zavzemale oziroma celo minister za finance se je velikokrat tukaj razburjal zaradi netransparentnosti, ste pokazali s tem odlokom, da krepite netranasparentnost javnih financ. Zato bomo v Liberalni demokraciji temu odloku nasprotovali. Menimo, da ni za to nobenega razloga. Ob tem bi predvsem postavili dve vprašanji predstavnikom vlade. Prvič. Na kakšen način se bodo pravice razpolaganja s prihodki od tega premoženja uvrstile na posamezne resorje? In drugič. Zakaj je pri tem odloku naenkrat postalo stvarno pristojno ministrstvo ministrstvo za javno upravo, če je vse do te vlade bil pristojen za to bil vedno minister za finance? To se sprašujemo zato, ker očitno je tudi tako netransparenten minister za finance, kot je sedanji minister za finance, očitno pri tem poslu nepotreben in zato se ga je izločilo tako iz obravnave v državnem zboru kot očitno tudi sklepanja posameznih poslovnih transakcij. Nasprotujemo temu odloku in predlagamo, da ga državni zbor v celoti zavrne, njegovo vsebino pa vključi v sam program prodaje državnega finančnega stvarnega premoženja za leti 2006 in 2007. Hvala lepa.
Hvala gospodu Cviklu. Gospod Dušan Kumer bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Ko sem poslušal danes to razpravo in marca letos, ko smo razpravljali o drugi dopolnitvi tega odloka, me nekatere stvari ne navdušujejo in bom poskušal v tej predstavitvi mnenja poslanske skupine to tudi pokazati. Najprej je treba povedati, da v poslanski skupini Socialnih demokratov ne podpiramo načina in logistike, ko se stvari počenjajo za nazaj retroaktivno, kot je ta primer, ko dopolnjujemo odprodajo državnega premoženja celo nazaj za leto 2004, ne samo za letošnje leto. In drugič, veliko stvari, predlogov in konkretnih idej je bilo izrečenih v mesecu marcu letos, ko smo obravnavali drugo dopolnitev ali pa spremembo tega odloka. Prav tako je bilo danih veliko obljub s strani predlagatelja oziroma vlade, pa se nič od tega v teh osmih mesecih se ni dogodilo. Dobili smo podoben, identičen papir, kot smo ga dobili marca letošnjega leta. Zdaj pa na nekaj teh konkretnih predlogov, idej, za katere se je ne nazadnje tudi vlada takrat zavezala, da jih bo skušala spremeniti, ko bomo naslednjič obravnavali podobna. Izhajal bom iz vprašanja in pripombe, ki sem jo sam izrekel marca na 4. seji državnega zbora, ko smo obravnavali ta odlok in se je nanašala na to, da so vrednosti posameznih postavk programov prodaje, za katere dajemo poslanci in poslanke soglasje, smešno nizke. Takratni državni sekretar mi je odgovoril, citiram: "Torej ta ocenjena vrednost, ki je v odloku navedena, je samo približek, bolj pesimistični približek, to ni tista vrednost, za katero bi vi poslanci dajali soglasje, da se premoženje proda. Ampak se bo ta ugotovila na javni dražbi." Konec citata. Zato bi seveda danes človek upravičeno vseeno pričakoval, da imamo ob tej dopolnitvi odloka tudi poročilo o rezultatih, teh pesimističnih približkov, konkretne številke o doseženih cenah na javnih dražbah. Nič od tega ni bilo priporočilo o izvrševanju proračuna, ni danes, in mislim in verjamem, da tega nikoli ne bo. Torej bomo tudi danes poslanci in poslanke pri dajanju soglasja ujetniki nekih pesimističnih približkov in nerealnih vrednosti, vsaj tistih, o katerih smo glasovali, če je retroaktivno nazaj, meseca marca. In prav zaradi tega in še nekaterih drugih pripomb je bilo rečeno s strani vlade in predlagateljev, da bo spremenjena zakonodaja, da se bodo spremenile tudi nekatere zakonske osnove, ko na eni strani moramo odločati tudi o najmanjših vrednostih odprodaje državnega premoženja, na primer računalnika vrednosti 5 ali 10 tisoč SIT, na drugi strani pa nimamo nobene zakonske osnove in zato ne odločamo o prodaji državnega premoženja, ki je vredna več deset ali 100 milijard tolarjev. Lep primer, in danes je že bilo omenjeno, je aktualen problem teh mesecev odprodaje državnega lastnine preko Kada in Soda v Mercatorju. Absurd nad absurdi. In tudi ta predlog je bil marca meseca s strani nas poslancev dan in vlada oziroma predlagatelj se je obvezal, da bo spremenil nekatere zakonske podlage. Da se nič ne zgodi na tem področju, je nerazumljivo in se čudim tudi z vidika intenzivnih vladnih reformnih procesov in energije, ki jo toliko ljudi vlaga v te reformne procese v zadnjih mesecih, na vseh drugih področjih le na področju preglednega in predvsem gospodarnega ravnanja z državnim premoženjem se ne dogaja nič, se nič ne reformira, se nič ne spreminja zakonodaja. Zato ponovno v poslanski skupini Socialnih demokratov izpostavljamo nujnost teh sprememb, kajti zavedamo se, da državne lastnine je še skoraj polovica in da se izrazim v takšnem ljudskem jeziku, danes se lastnini odprodaja tako imenovana "cash flow" državna lastnina. To je tista lastnina, ki je v pretekli letih v času tranzicije bila sanirana, in je danes, kot ste nekateri rekli, potrebno premoženje, mi poslanci pa odločamo skozi te papirje o tako imenovani nepotrebni državni lastnini. Prav tako predlagatelj še vedno noče upoštevati, in to je bilo izrecno tudi poudarjeno meseca marca, jasno zapisanih določil zakonov o javnih financah. Predvsem ko gre za 3. točko 13. člena in drugi odstavek 80. člena, ki jasno določa, da se kupnina, najemnina in odškodnina za državno oziroma občinsko stvarno premoženje uporabi le za izgradnjo, nakup in vzdrževanje stvarnega premoženja države oziroma občine. Torej manjka ponovno tako kot meseca marca neka širša obrazložitev porabe teh sredstev, ki se bodo pridobila z odprodajo državnega premoženja. To vprašanje je še zlasti pomembno, ker predloženi akt in postopek, ki poteka, poteka izven postopka proračunske debate. Mi o tem, tudi za leti 2006 in 2007, če se boste spomnili glede na dnevni red, imamo mislim meseca novembra ta odlok komaj na mizi, ampak 7. decembra mi sprejemamo, če sem prav seznanjen, že proračun za leti 2006 in 2007. In tudi v predlogu proračunov nikjer teh sredstev ni zajetih. Mi danes ponovno ponavljamo napako, kot smo jo storili meseca marca, da s to dopolnitvijo takrat sprejetega odloka vlada omogoča ministrstvom, da povečujejo svoj obseg porabe, kar ni skladno s tem, kar govori in zagovarja finančno ministrstvo, predvsem njen prvi mož, to je finančni minister. O teh zadevah, o nekontrolirani porabi in zidanju porabe po posameznih ministrstvih je dr. Bajuk mnogokrat tolkel po mizi tukaj v državnem zboru, ko je bil še opozicijski poslanec in jaz se z njim strinjam. Zato še enkrat poudarjam, nesprejemljivo je, da na podlagi tudi te dopolnitve odloka omogočamo ministrstvom večjo porabo, kot je zapisana v proračunih za leto 2004 in 2005. Pa še za privilegije gre. Tu seveda niso zajeta vsa ministrstva, gre seveda samo za nekatera ministrstva. Zato je nesprejemljivo, da predlagatelj ne upošteva zakona o javnih financah in obrazloži, tako kot sem prej rekel, porabo teh sredstev. Glede na vse povedano in še mnoge druge stvari, v poslanski skupini Socialnih demokratov ne moremo podpreti tudi tega odloka o spremembi odloka iz meseca marca, ki smo ga sprejeli.
Hvala gospodu Kumerju. Gospod Ciril Testen bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik, poslanke in poslanci. Poslanska skupina Nove Slovenije - Krščansko ljudske stranke se strinja s predlogom odloka o spremembah odloka o programu prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja za leti 2004 in 2005. S predlogom se strinjamo predvsem iz razloga, ker je v programu premoženje, za katerega upravni organi ocenjujejo, da je poslovno nepotrebno in ga je gospodarno odprodati. Čimprejšnja odprodaja, zamenjava ali pa tudi brezplačen prenos na lokalno skupnost je po našem mnenju nuja, ker bi vsakršno odlaganje in zavlačevanje pomenilo dodatno škodo in tudi zmanjšanje vrednosti premoženja, kar še posebej velja za stanovanja in objekte. Na odboru za finance je bilo predvsem veliko pripomb v smeri, da je premoženje, ki se prodaja, preveliko in da ga v tako kratkem času, do konca leta 2005, ne bo mogoče odprodati. Mnenje naše poslanske skupine je, da je potrebno narediti vse, da se čim več tega nepotrebnega premoženja odproda in tako prepreči dodatna škoda, ki bi s tega razloga nastala. Tu mislim predvsem na zapuščene objekte, ki jih je po Sloveniji še kar nekaj. V poslanski skupini Nove Slovenije bomo tudi v bodoče podpirali prodajo nepotrebnega premoženja, ker skozi to vidimo tudi nove možnosti za nova delovna mesta in boljše razvojne možnosti za tista okolja, v katerih te nepremičnine obstajajo. Tu bi navedel primer pozitivnega in dobrega reševanja. Pred kratkim smo imeli v Laškem odbor za gospodarstvo in mislim, da se po dolgih letih rešuje agonija Rimskih Toplic in da bo uspešno rešena. Škoda je le, da je vrednost v vseh teh letih padla nad tako nizek nivo, ker so bili objekti zapuščeni. Ne nazadnje bo v Rimskih Toplicah po ocenah vseh prisotnih, tudi lokalnih delavcev, zaposlenih približno 200 ljudi. V poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo tudi amandmaje, ki so bili sprejeti kot amandmaji odbora, predvsem na pobudo zakonodajno-pravne službe, in so bili v glavnem redakcijske narave. Hvala lepa.
Hvala gospodu Testenu. Sledi splošna razprava o predlogu odloka. Besedo ima gospod Janc Kristijan. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, državni sekretar. Odlok, ki ga danes imamo tukaj, se mi zdi sicer v bistvu korekten in ga bom tudi sam podprl, čeravno me moti čas tega dogodka, konec leta. Dogodki do konca leta so zelo kratki, dva dobra meseca še. Postopki, ki so potrebni za takšno prodajo, verjetno imajo tudi svoj čas. Zato se bojim, da izplen te prodaje ne bo bog ve kaj v tem proračunskem letu, v katerem smo že zakorakali krepko v zadnje tromesečje. Pa vendarle, smiseln je v tem smislu, da država poslovno nepotrebne objekte, zemljišča in druge zadeve proda čimprej, ker znano je, da je država slab gospodar, da s tem zelo slabo ravna, da na določenih objektih se kaže, kot je kolega pred menoj povedal, na primer Rimske Toplice, kako smo bili netransparentni, kako smo bili neučinkoviti, kako se je objekt pred našimi očmi propadal več let, samo en dokaz več. Ampak takšnih primerov je v Sloveniji še zelo veliko. In zelo smiselno podpiram to, da se čim več tega zamenja z lokalnimi skupnostmi, ki so ponavadi dobri gospodarji ali bistveno boljši kot država, ki to potrebuje za svoj program, ki imajo vizijo, ki imajo cilj, kaj od tega objekta, zemljišča narediti in s tem tudi ustvarjati nova delovna mesta, ki jih vsak župan, vsaka lokalna skupnost, regija, še kako potrebuje. In to je korak naprej. Bojim se, da ni v tem zajeto vse tisto, kar je poslovno nepotrebnega. Tega ima država izjemno, izjemno veliko. S tem se srečujemo na lokalnih ravneh, kar pogostoma, ko opažamo to ali ono zemljišče ali objekt, ki ga v bistvu državo ne zanima, ne skrbi. In morda bi ta popis bil bolj natančen, zelo korekten in zelo potreben za vse tiste, ki se ukvarjajo s tem premoženjem na področju ministrstva. Dobro, bili smo marca na financah, danes smo pri javni upravi, dobro, to je pač neka sprememba, očitno ima svoje argumente, zakaj je tako prišlo, čeravno to po moji logiki sodi bolj na finance kot na javno upravo. Ampak dobro. To ni niti bistveno. Bolj bistveno je, koliko bo pri tem to ministrstvo uspešno, koliko bo uspelo tega prodati, v kolikem času in pa seveda po kakšni ceni in pod kakšnimi pogoji. Jaz verjamem, da ta namen prestopa iz financ na javno upravo je bil v tem, da bo to še bolj uspešno, hitrejše, učinkovitejše in da bodo ti postopki stekli, tako kot si želi seveda država, da se pač to čim prej prenese v druge roke, v tiste roke, ki bodo predvsem imele interes, ki imajo program in ki imajo tudi nek cilj, kako bodo s tem objektom ravnali. Zato se mi zdi, da pač je ta zadeva korektna in na mestu, da se to dela. Morda samo opazka, ali je vse to zajeto, ali je časa dovolj še do konca proračunskega leta in ali bo ta program, ki je bil narejen in je sestavni del tega odloka, v čim večji meri realiziran v čim krajšem času. To pa je verjetno v interesu države in tudi, konec koncev, prihodkov, predvsem pa da premoženje dobi lastnike, ki bodo aktivnejši in kvalitetnejši gospodarji, kot je država. Hvala lepa.
Hvala gospodu Jancu. Gospod Gantar, imate besedo [[se odpoveduje]] . Gospod Presečnik [[se odpoveduje]] . Gospod Milan Petek, izvolite.
Hvala, predsednik, za besedo. V zvezi s tem odlokom ne bom govoril o splošnih oziroma načelnih zadevah, temveč bi rad izpostavil eno vprašanje, ki se mi poraja pri treh stanovanjih, ki so zajeta v tem odloku in ki so locirana v Mariboru. Torej sprašujem - upam, da bom dobil odgovor, če ne, bom seveda kasneje pozoren, ko bom videl, kako se bo zadeva odvijala -, na strani 27 je pod točko 77 stanovanje v Mariboru, Aškerčeva 28. Gre za 60,75 kvadratnega metra stanovanja v starejši stanovanjski hiši in moram reči, da to stanovanje - ker pač to poznam iz svojih prejšnjih profesionalnih nalog - ima korektno ceno, torej 60 kvadratnih metrov, 9 milijonov 112, kar pomeni, 150.000 tolarjev za kvadratni meter ali preračunano 625 evrov. Na strani 28 pod točko 87 stanovanje v Mariboru, Borštnikova 75, gre za 64 kvadratnih metrov veliko stanovanje, v vrednosti 9 milijonov 676, preračunano na kvadratni meter 150.000 ali 625 evrov, z ozirom na lego stanovanja in stanje tega objekta korektna cena. V oči bode na strani 29 pod točko 95 štirisobno stanovanje, pritličje, Ribniška 4, 112,5 kvadratnega metra, preračunano na kvadratni meter 88.888 ali 370 evrov za kvadratni meter. Ker vem, kje se to stanovanje nahaja, to je v najelitnejšem delu mesta Maribor, pod piramido, ob mariborskem mestnem parku, v objektu, ki je star 14 let, me zanima oziroma sprašujem, kaj je s tem stanovanjem, da ima tako nizko vrednost. Saj bi, če bi preračunavali nekako po neki normalni ceni, 1.500 evrov za to lokacijo in za take vrste stanovanje, to stanovanje moralo stati približno 40 milijonov ali če bi prodajali po 1.000 evrov, kar je že spodnja meja cene kvadratnega metra, bi to stanovanje moralo stati 27 milijonov. V enem primeru torej za 30 milijonov podcenjeno, v drugem primeru za 17 milijonov podcenjeno. Na to opozarjam zaradi tega, ker so vrednosti tukaj, razlage pa zadaj ni, da bi vedeli, za kaj gre. Sam predlagatelj pa piše, da gre zaradi smotrnega gospodarjenja v prodajo. Ker gre za objekt, ki ni problematične niti z vidika vzdrževanja, ker je v elitnem delu Maribora, ker je relativno veliko stanovanje, verjamem, da se da za tako stanovanje iztržiti mnogo, mnogo več. Zato me v zvezi s tem torej tudi zanima, na kakšen način bo takšno stanovanje prodajano, ali gre na licitacijo, ali gre na razpis ali je to cena, ki jo je postavil cenilec ali je cena, ki so jo sprejeli v stanovanjski komisiji sami. Pričakujem, da takšna deformacija, kot je v tem primeru, ne bo prišla tudi v realizacijo, če bo prišla, bomo na to prodajo zelo pozorni in jo problematizirali. Hvala.
Hvala gospodu Petku. Gospod Trofenik, gospod Cvikl, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa gospod predsednik. Poslanke in poslanci! Diskutiramo torej o odloku, za katerega sem že prej povedal, da ga v Liberalni demokraciji ne bomo podprli. Jaz sem postavil dve vprašanji vladi Republike Slovenije in pričakujem, da bo vlada na njih odgovorila na koncu ali v teku razprave, predvsem pa seveda menim, da je način sprejemanja tega odloka popolnoma nesprejemljiv. Mi smo ugotavljali v teku razprave na samem odboru, da bo odlok s temi spremembami povečal skupni obseg premoženja na skoraj 16 milijard, od tega pa se je polovica tega povečanja zgodila v času vlade, ki je prevzela vladanje 3. decembra 2004. Jaz sem tudi povedal, da smo ob prejšnji razpravi opozarjali na to, da je v samem odloku veliko neznank in bilo je obljubljeno, da bomo dobili ustrezna pojasnila oziroma bomo dobili z ustreznim poročilom tudi rezultate posameznih prodaj. Državni zbor je konec meseca septembra prejel poročilo o izvrševanju državnega proračuna za prvo polovico letošnjega leta. Poznano je tudi, zakaj je to bilo šele septembra, ker je vlada predlagala rebalans, vendar v tem poročilu o učinkih prodaje državnega stvarnega premoženja ni niti besede. Sprašujem torej vlado Republike Slovenije, kdaj bo predložila informacijo o realizaciji prodaje državnega stvarnega premoženja, če to ne ob poročilu o izvrševanju proračuna. Znano je namreč, da ob zaključnem računu, ki ga bomo obravnavali na novembrski seji, in to o zaključnem računu za leto 2004, vlada ravno tako nič ne poroča. Ne poroča detajlno, kako se je izvrševal proračun za leto 2004 v delu virov iz naslova prodaje stvarnega premoženja niti do sedaj predsednik matičnega delovnega telesa za to področje, govorimo o odboru za finance. Odbor za finance je namreč matično delovno telo za sprejemanje odloka prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja kljub moji zahtevi oziroma predlogu še ni sklical odbora, kjer bi na primer razpravljali o tem in ugotovili, kako je bilo realizirano premoženje v letu 2004. Pričakujem, da bo enako tudi v letu 2006. Danes za 4 milijarde povečujemo premoženje. Premoženje se bo pač na hitro nekako prodalo, zamenjalo. Kolegi in tudi sam sem opozarjal na nesprejemljivo nizke cene. Ali so to izhodiščne cene, ali bo, bi rekel, res prišlo do ustreznih javnih razpisov, na katerih bi bila ustvarjena minimalna konkurenca, je seveda dva meseca pred koncem leta iluzorno pričakovati in zgodile se bodo transakcije. Teh transakcij ne bo nihče gledal. Nihče jih ne bo gledal, ker očitno v vladajoči koaliciji, ki vodi matično delovno telo, odbor za finance in monetarno politiko, niti za leto 2004, ko je te transakcije izvajala še prejšnja vlada, ni bilo želje pogledati, kako se je to izvedlo in predpostavljam, da bo enako tudi v letu 2005. Vse to seveda ne bi bil problem, če ne bi mi v tem tednu naredili še nekaj zelo pomembnega. To, kar smo v tem tednu naredili, ko ukinjamo praktično protikorupcijsko komisijo. In naj vas seveda spomnim, da je eden od glavnih namenov samostojne protikorupcijske komisije prav v tem, da skozi razlike v premoženju posameznikov, ki so bodisi funkcionarji vlade ali svetniki ali pomembni nosilci javnih funkcij, pravzaprav s spreminjanjem razlik v premoženju ugotavljamo sum korupcije. Imeli bomo torej vsaj za 16 milijard prodajanja zamenjav državnega stvarnega premoženja v letih 2004 in 2005. Tega očitno v tem državnem zboru ne namerava gledati vladajoča koalicija in še tisto neodvisno, samostojno komisijo, ki bi lahko bodisi na podlagi primerjave premoženj, vsi poznate in se spomnite, da smo poslanci in poslanke, pa vsi funkcionarji na podlagi seveda odločitve tudi enega od matičnih delovnih teles v tem državnem zboru dobili dokaj celovit, popolnoma transparenten obrazec, nihče ne bo gledal razlik v teh obrazcih, ker preprosto pač bo ta protikorupcijska komisija ukinjena. Če pa kdo misli, da bo to gledala, ne vem, "komisija, v narekovaju, s strani opozicije," se mora pri tem najprej vprašati, da bo seveda ta protikorupcijska, državnozborska komisija to gledala šele v novem mandatu. Zato obžalujem, da predstavniki vlade, ki so danes z nami, so pravzaprav predstavili nek odlok o spremembah in dopolnitvah odloka o programu prodaje državnega, pravzaprav stvarnega premoženja, ki ne zagotavlja transparentnega vpogleda ali pa, če hočete, niti ne vzpostavlja ustreznih izhodišč za transparentno prodajo, ker niso znani pogoji, na kakšni oceni se bo to prodajalo in ker seveda za to ni dovolj časa, da bi na podlagi osnovnih pravil zbiranja javnih ponudb lahko prišlo do konkurenčnega oblikovanja ponudb za posamezna premoženja. Zato seveda ugotavljam, da bo očitno ali pa lahko prišlo do precejšnjega oškodovanja državnega premoženja v poslih, ki se bodo izvajali. Če nam bo dovoljeno, opoziciji, bomo prek komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ zahtevali in na to tudi ustrezno opozarjali, ampak ker je v tej vladi oziroma njenih paradržavnih organih navada, da na seje niti ne hodijo, se sprašujem, na kakšen način bomo lahko izvajali ustrezen nadzor nad izvedbo tega programa prodaje državnega stvarnega premoženja. Zato zaključujem. Predlagam, da preprosto prekinemo razpravo o tem odloku ali da odlok zavrnemo in da se vse, kar je tu navedeno, če se res v strankah vladajoče koalicije zavzemate za transparentno delovanje v javnih financah, to vključite v odlok za leti 2006 in 2007 in ta odlok uresničite v polni meri na podlagi določb zakona o javnih financah. Nekdo bo seveda rekel, da je to izredno težko, vendar moram povedati, da je to mogoče, to se da narediti. Cel kup transakcij, predvsem transakcij pri prodaji državnega finančnega premoženja, je bilo v preteklosti izvršenih v polni meri, se pravi, transparentno. To potrjujejo tudi poročila računskega sodišča, imamo nekaj revizij računskega sodišča za posamezne posle prodaje državnega finančnega premoženja. In če je tej vladi za to, da bi res skrbela za učinkovito upravljanje z javnimi financami, potem bi ta odlok po svoji vsebini vključila v odlok za leti 2006 in 2007. Vse drugo je pač iskanje nekih lukenj, kako mimo procedur javnih financ nekomu omogočati posamezne, če hočete, premoženjske koristi, ne da bi kdorkoli v Republiki Sloveniji imel v poizvedbi le-tega lahko ustrezen vpogled. Povedal sem, ni interesa, do sedaj še ni bila sklicana ustrezna seja odbora za finance, da bi pogledali, kako se je realizirala prodaja državnega finančnega in stvarnega premoženja v letu 2004, čeprav imamo v državnem zboru že najmanj slab mesec zaključni račun za leto 2004. Tako da preostalim, ki se pač v tem petkovem dopoldnevu tukaj družimo, predlagam, da to vendarle prenesete v svoje poslanske skupine, in če vam je res za to, da bi v Sloveniji nadaljevali z večjo transparentnostjo javnih financ, potem ta odlok zavrnimo. Hvala lepa.
Hvala gospodu Cviklu. Gospod Sašo Peče, izvolite.
Če dovolite, bi samo še enkrat rad izpostavil vprašanje in bi hotel, da mi potem vlada Republike Slovenije oziroma predstavnik vlade odgovori. In sicer, na podlagi 67. člena zakona o javnih financah, ki govori [[citiram]] : "Državno in občinsko premoženje po tem zakonu je finančno in stvarno premoženje v lasti države in občine." Naslov odloka, ki je danes pred nami, je identičen, prodaja državnega finančnega in stvarnega premoženja. "Finančno premoženje po tem zakonu so denarna sredstva, terjatve ter delnice in deleži na kapitalu pravnih oseb in druge naložbe pravne osebe [[v nadaljevanju: delnice]] in deleži na kapitalu. Stvarno premoženje so premičnine in nepremičnine. Iz tega naslova predstavnika vlade sprašujem, če je res, če torej izhaja, da v letu 2004 in 2005 ni država prodala niti ene delnice deleža na kapitalu pravnih oseb ali imela druge naložbe in da je imela izključno posle, ki so našteti v tem aktu, to je razpolaganje s premičninami oziroma, se opravičujem, z nepremičninami. Ta odgovor bi želel. V primeru, da bo odgovor, češ, da je vlada prodajala drugo premoženje in vsi vemo, da ga je, torej vrednostne papirje, potem jaz mislim, da smo vsi skupaj dolžni, da predlog odloka zavrnemo in zahtevamo od vlade Republike Slovenije noveliranega, takega, ki bo ustrezal dejanskemu stanju preteklih let, torej leta 2004 in sedanjega leta 2005. Hvala.
Hvala gospodu Pečetu. Gospoda Krambergerja ni. Gospod Dušan Kumer, imate besedo. Izvolite.
Hvala za besedo. Jaz upam, ostali poslanke in poslanci, ki jih ni tukaj, uspešno da se odrežejo na javni dražbi. Mogoče so kje, ko se državno premoženje sedaj odprodaja. Dve stvari bi rad poudaril in izpostavil in bi na nek način sugeriral, da vseeno vlada vzame v tehten in resen premislek in pripravi neke spremembe zakonodaje. Prva se nanaša na tisto, kar sem na začetku prej rekel v uvodu, na ta del, ko moramo poslanci dajati soglasje na odprodajo državnega premoženja nekih malih vrednosti, ki se lahko z neko podzakonsko regulativo prenese na tiste organe, ki seveda te stvari odprodajajo oziroma ugotavljajo da so nepotrebne. Drugo, na nek način bi apeliral na poslance, da zahtevamo, ko bomo obravnavali odlok o prodaji za leto 2006, 2007, da dobimo dejansko poročilo o dosedanjih rezultatih odprodaje tega državnega premoženja v zadnjih dveh, treh letih, da imamo mi tale spisek nekje narejen in da vidimo, kakšen je bil izplen. Jaz ne bom našteval 200 postavk, ki so smešne, ki vemo, da so 10-krat, 20-krat, 30-kratnik njihove realne vrednosti, večje, pa mi ne vemo danes, za kakšen denar je to bilo prodano. In če že dajemo soglasje k tem odlokom, potem je najmanj, kar je, fer, je pošteno, je higienično, da tudi dobimo za tisto za nazaj, če so pesimistična, te vrednosti, da dobimo realne vrednosti, za katere je bilo prodano. Tako bi predlagal, da nekako vlada upošteva ti dve sugestiji in da se drugič zopet ne lovimo pri teh istih vprašanjih in dilemah, ki jih imamo danes.
Hvala gospodu Kumerju. In še beseda predstavnika vlade magistra Romana Repa, državnega sekretarja v ministrstvu za javno upravo. Izvolite.
Hvala gospod predsednik, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci. Kar se tiče odloka po programu prodaje - zanimivo. Naš predlog tega odloka, prvi, je vseboval jasno predlogo, ki se ji reklo obrazložitev vseh postavk, ki jih imamo v tem odloku. Na žalost je ta obrazložitev bila umaknjena, ker gre seveda za dopolnitev odloka, ki je bil sprejet že leta 2003, je tudi ta odlok moral biti pripravljen v skladu z metodologijo oziroma postopkom, ki veljal v prejšnjih letih. Cilj vlade je vsekakor transparentno in jasno poslovanje s finančnim pa stvarnim premoženjem. To dokazujemo ne nazadnje tudi s tem predlogom obrazložitev. Odlok je pripravljen za 2006 in 2007 je pripravljen na podlagi novega informacijskega sistema oziroma informacijske podpore, ki jo je pripravilo ministrstvo za javno upravo - s tem tudi odgovarjam na tista vprašanja oziroma pomisleke, zakaj danes to predstavlja danes ministrstvo za javno upravo. Za to informacijsko podporo smo šele vzpostavili, na žalost šele danes, vzpostavili jasen seznam oziroma jasno evidenco. Mislim, da je pa osnova za neko pregledno in transparentno poslovanje - seveda, prvo je sploh transparentna evidenca. Vlada je v začetku leta 2003 sprejela uredbo o poslovanju o stvarnem premoženju, kjer si je takrat v prehodnih določbah zapisala, da bo v šestih mesecih vzpostavila interni trg; interni trg, na žalost, postavljamo šele danes. Verjetno bi ga morali že dosti let nazaj. Tako je cilj vlade vsekakor transparentno in jasno poslovanje in upravljanje s tem premoženjem. Torej, izhajamo iz načela dobrega gospodarja. Zakaj danes obravnavamo ta paket, ki znaša nekaj čez 3 milijarde? Zato - ker na žalost, nimate teh obrazložitev, ki so bile izločene, še enkrat moram povedati, ampak iz obrazložitev bi bilo jasno razvidno, da imamo notri objekte oziroma zemljišča, ki jih država ne uporablja oziroma so breme države že 10, 15 in še več let. Torej, če si postavljen v pozicijo skrbnega gospodarja, je nam interes, da te zadeve čim prej uredimo in tudi odprodamo tisto, česar država ne rabi. Seveda, vsega tega ne bo mogoče storiti v zadnjih dveh mesecih, ampak v odloku za 2006 in 2007 smo predvideli tudi to situacijo in v prehodnih določbah tudi predlagamo rešitev, da se za tiste posle oziroma tiste projekte, ki so zdaj že v pripravljalnem obdobju in ne bodo zaključeni do naslednjega leta, lahko opravi v naslednjih dveh letih. Skratka, ne gre za izgubo časa oziroma za Sizifovo delo, pač sledimo temu, da bi bili čim bolj transparentni in pa hitrejši. Želel bi še povedati, da kar se tiče cen - in konkretno je bilo vprašanje gospoda poslanca glede cen. Vse cene, ki so notri v odloku, so seveda okvirne, gre za ocenjeno vrednost, okvirno ocenjeno vrednost, pred samo prodajo bo narejena tudi uradna cenitev. Tako se bodo te cene spreminjale, kar se pa tiče same prodaje, pa jasno - sledili bomo prodaji, ki jo pač pozna naša zakonodaja, in poskušali iztržiti čim bolj ugodno ceno. Kar se tiče pa sprememb zakonodaje in neustrezne ureditve dosedanje, s tem se strinjamo, tega se vlada tudi zaveda in tudi v začetku letošnjega leta je obljubila določene spremembe. Torej tudi na normativni ravni. Tukaj pred seboj imam predlog zakona o razumevanju s stvarnim premoženjem države in lokalne skupnosti, je v zaključni fazi usklajevanja na vladi, kmalu bo prišel tudi v to spoštovano hišo. Mislim, da bo ta zakon odgovoril na številna vprašanja in tudi nejasnosti oziroma odpravil nekatere ovire, ki so danes izražene skozi dolgotrajne postopke oziroma nejasnosti, tudi kar se tiče občin oziroma lokalnih skupnosti. Hvala.
Hvala mag. Repu. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki so to želeli, so dobili besedo. Ker določen čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati. Javili so se gospod Bajc, gospod Peče in predstavnik vlade. Še kdo? Gospod Cvikl. Še kdo? Vsak ima na voljo pet minut. Gospod Bajc, izvolite.
Hvala, gospod predsednik. V imenu poslanske skupine sem rekel, da kadarkoli se ugotovi, da je nekaj poslovno nepotrebno, je primerno, da se to čim prej odproda. Nekateri kolegi so na dolgo in široko razpravljali o vsem, samo o tistem ne, kar v tem predlogu odloka piše. Mislim, da je gospod državni sekretar delno tudi odgovor - problem je dosedanje zakonske ureditve, da obrazložitve pri posameznih postavkah ni, da bi se dejansko, če je kaj problematičnega, spustili v obravnavo problematičnosti konkretnega primera. In če bi poskušal našteti samo nekatere stvari, te, večje, ki so v predlogu odloka, bi lahko ugotovili, da bi bilo potrebno ali pa primerno, da bi bile nekatere stvari že davno urejene. Pri nekaterih zadevah vidimo, da gre, recimo, za zamenjavo zemljišč, ki so ovrednotena, recimo, če bi rekel konkretno, na strani 103, postavka 23, gre za 175 milijonov. Potem, recimo, če bi šel na postavko bolnišnice Golnik na strani 105, postavka 59, kjer govori o 230 milijonih. Šel sem preverit obrazložitev, ko je gospod državni sekretar navajal. Gre za stanovanjski objekt. Svet zavoda bolnišnice Golnik predlaga ministrstvu, da lahko to odprodajo za zasedena stanovanja na podlagi najemnih pogodb. Potem, recimo, na strani 107, postavka 99, novozgrajeni vodovod na mejnem prehodu in tako naprej. Prej sem vpadel v besedo gospodu državnemu sekretarju, konkretno vem za parcelo v k.o. Razdrto, kjer so bila s strani takratne republiške uprave za ceste odkupljena zemljišča za potrebe izgradnje avtoceste - veste kdaj? Leta 1974! In sedaj je tam zaključeno, gradenj v k.o. Razdrto ne bo več, ne za potreben izvoznih postaj oziroma cestninskih postaj ne za avtocesto. Izkazal se je interes, da se ta zemljišča prodajo. In ko sem malo preveril te obrazložitve, večina zemljišč, ki jih ministrstvo za promet, direkcija Republike Slovenije za ceste, oddaja oziroma ponuja v prodajo, gre iz naslova zemljišč, ki so bila odkupljena za potrebe izgradnje avtocest in spremljajočih objektov. Na nekaterih območjih so se te zadeve zaključile, ugotavljajo se viški teh zemljišč in naj bi bila predmet prodaje. Tako da še enkrat ponavljam, kadarkoli se ugotovi poslovno nepotrebno premoženje, bodisi da so to zemljišča bodisi objekti - tu je kar nekaj objektov, ki so prazni od leta 1991, ko je naše prostore zapustila Jugoslovanska armada, stanovanja, dom JNA, komande garnizij, stražarnice na mejnih prehodih in podobno. Jaz mislim, da škoda veliko besed. Res pa je, da nekatere stvari in mislim, da tukaj nam je nekaj odgovoril državni sekretar, je pa potrebno regulirati, ampak dejansko z [[...]]podlago in mislim, da bo vlada prišla v najkrajšem možnem času s tem. Vprašanje, ali je primerno, da to dva meseca pred iztekom proračunskega obdobja 2004, 2005 je, da to danes obravnavamo, mislim, da je tudi bil podan odgovor, ko je rečeno, da v odloku, ki je sestavni del proračuna za 2006 in 2007, piše, da tisto premoženje, za katerega je sklep oziroma že odločil državni zbor in ne bo njegova realizacija v letu 2005, se lahko odproda v izvrševanju proračuna 2006 in 2007. Skratka, jaz bom predmetni odlok podprl.
Hvala gospodu Bajcu. Gospod Peče, imate besedo.
Hvala za besedo še enkrat. Mogoče ima kolega Bajc prav, ko pravi, da debatiramo o vsem, samo o tistem ne, kar v temu odloku piše. Ampak dovolite, da dopolnim. Problem je v temu, ker v temu odloku ne piše to, kar bi moralo pisati. Jaz mislim, da je upravičena kritika na vlado, če nas državni zbor obdari z odlokom, ki je pomanjkljiv, ki je krepko pomanjkljiv. Jaz mislim, da noben razpravljavec, ki je bil kritičen do vlade, ni ugovarjal vaši teoriji, da je prav, da se zadeve, ki so prazne, ki so nerentabilne za vlado, odprodajo. Seveda je prav, ampak mislim pa, da je nujno potrebno, da spregovorimo tudi o delnicah, deležih na trgu. To pa ni zavedeno v tem odloku in tam se dosegajo glavne vrednosti oziroma največje mahinacije, katerim smo bili priča v zadnjem obdobju! Vsi vemo za poskuse ustanovitve preiskovalnih komisij in poudarke oziroma težnje, da te stvari ne pridejo na plan. In naš namen je samo to, da če se že srečujemo s tovrstnimi odloki o prodaji državnega stvarnega in finančnega premoženja, da imamo vsaj celotno sliko, kaj se je prodajalo. In sedaj dovolite, da se že enkrat obregnem ob odgovor državnega sekretarja, ki pravi, da je v osnovi akt, ki je bil predviden za sejo državnega zbora, bil popolnejši, celovitejši, če sem vas prav razumel. Potem pa morete vi mene razumeti oziroma sami sebe, da je naslov akta, ki ste ga poslali v državni zbor, odlok o spremembah in dopolnitvah. To pomeni, da imate možnost spreminjati in dopolnjevati in da ste ravno po potrditev tega spreminjanja in dopolnjevanja prišli v državni zbor po zeleno luč, ali lahko to delate ali ne. Zakaj ga potem niste dopolnili s tistim osnovnim delom, ki ga od vas zahteva šesto poglavje zakona o javnih financah, zahteva 67. člen zakona o javnih financah in je pozneje razgrajen seveda na posamezne upravljanje, najsibo, prvič, upravljanje s finančnim premoženje, potem, drugič, upravljanje s stvarnim premoženjem. Toliko o tem. Torej vas sprašujem, verjetno se potemtakem sami zavedate, da je odlok, s katerim ste prišli pred državni zbor, v nasprotju z zakonom o javnih financah, ker ne izpolnjuje glavnih nalog, ki jih ta zakon določa za ta odlok, ki je danes pred nami. Vsi pa poznamo hierarhijo pravnih aktov. Rad bi se navezal še na vprašanje, ki ga je pred menoj zastavil kolega Petek, in na vaš odgovor v zvezi s cenitvijo oziroma vrednostjo posameznih postavk, ki jih je sicer zelo malo v tem odloku, zato me toliko bolj čudi, da so še te "malo bolj tako" narejene. Rad bi poudaril, v sredinski koloni, torej tisti koloni, kjer je vrednost izražena v slovenskih tolarjih, piše "ocenjena vrednost v SIT". Nekdo je to cenitev, v kolikor ste uporabili besedo "ocenjena vrednost", pač moral postaviti. In zdaj me resnično zanima, kdo v okviru vašega ministrstva ali pa vlade, ne vem, kdo je to pripravljal, postavlja ocenjeno vrednost, ki ne dosega niti ene četrtine tržne vrednosti. Če poslanci - in maloprej je bilo s strani mojega kolega povedano - in mislim, da vsak, ki bere vsaj dnevno časopisje, ve, da so vrednosti, ki so tu napisane, vsaj za primer, ki je bil maloprej izpostavljen, torej tiste nepremičnine v Mariboru, ne dosega niti ene četrtine vrednosti, mislim, da je potem pa več kot upravičena kritika na pripravljavca tega gradiva, posebej ker imate nad kolono, ki opredeljuje vsebino teh zneskov, napisano "ocenjena vrednost v SIT". In če izhajamo iz tega vašega odgovora, kjer ste ugotovili oziroma kjer ste poudarili, se opravičujem, da ne gre za končno ceno, da se bo še enkrat s predmetno materijo srečal cenilec. Kaj to pomeni, da mi v državnem zboru potem potrjujemo? Potrjujemo predlog osnovnega predloga izhodiščne vrednosti, cene? Ali ne bi bilo bolj smiselno, da potem vzamete drugo zaporedje in pred državni zbor kot zakonodajno vejo oblasti pridete s podatkom, ki drži? Saj potemtakem, kot lahko sklepamo iz vašega odgovora, nobenemu od teh zneskov poslanci državnega zbora in vsi tisti, ki so kakorkoli vezani na ta odlok, pač ne morejo zaupati. Prosil bi za ta pojasnila in vas tudi prosim, da moja vprašanja vzamete dobronamerno. V končni fazi govorimo o prodaji državnega premoženja. Hvala.
Hvala gospodu Pečetu. Gospod Cvikl, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Nadaljeval bi tam, kjer je kolega Peče končal. Namreč, problem ni samo, ali tu piše "ocenjena vrednost" ali je to "okvirna vrednost", kot je, če sem pravilno razumel, povedal gospod Rep. Vsi, ki se malo spoznajo na računovodstvo, da ne bom rekel knjigovodstvo, vedo, v čem je razlika. Če je to, na primer, okvirna vrednost, potem je treba do cenitve šele priti. Cenitve izvajajo za to pooblaščeni cenilci. In četudi bi vlada Republike Slovenije, glede na to, da gre za različne resorje, za različna ministrstva, izvajala postopek po zakonu o javnih naročilih, ki je najbolj enostaven, se pravi, izvedba tako imenovanega malega naročila, bi vse to vendarle vzelo kar nekaj tednov. Tako sploh ne vem, kako boste v letu 2005 sploh kaj od tega naredili, razen če ne jemljete odločitve državnega zbora o potrditvi te priloge kot izhodišče, ki ga imate za posel. Zato je minimalno, kar bi bilo pričakovati glede na to, kar je bilo povedano s strani vlade, da bi se tukaj napisalo, ne vem, "izhodiščna", "okvirna", nikakor pa ne "ocenjena vrednost". Pri tem, to pravim tudi zato, ker je vlada očitno pozabila na nekaj načel v zakonu o javnih financah, in sicer 3. točka drugega odstavka, drugi odstavek zakona o javnih financah govori o ciljih proračuna in pa načelih in pravi, da "je potrebno pri pripravi in reševanju proračuna spoštovati načela učinkovitosti in gospodarnosti." Obe načeli sta tukaj kršeni. Načelo učinkovitosti zato, ker to ne bo mogoče uvrstiti v proračun 2005. Načelo gospodarnosti pa je kršeno zato, ker je očitno glede na nekaj navedb, ki so bile dane, tukaj postavljena ocenjena vrednost, ki ne odraža niti laikom, kar verjetno poslanci smo kot finančni laiki, poznanih cen na trgu. Zato bi vas vendarle rad spomnil, gospod predstavnik vlade, da je res, da šesto poglavje v ovojem 80.č členu govoru o tem, da vlada lahko v teku izvrševanja proračuna spreminja program prodaje premoženja, vendarle je zelo pomembno, da se ta člen začne s tekstom, da "vlada v postopku priprave predloga proračuna pripravi predlog programa prodaje". In seveda, še zmeraj niste odgovorili na to vprašanje, kdo in na kakšen način bo mimo državnega zbora povečal posameznim proračunskim uporabnikom pravice porabe v višini 4 milijarde. Spomnimo se, da ste v tem tednu nekateri poslanci, tako glede gospoda Hanžka kot glede gospoda Kosa, razlagali, kako nemogoče je, da bodo oni v času štiriletnega mandata porabili, ne vem, nekateri ste govorili celo milijardo, čeprav vemo, da je, recimo, delo protikorupcijske komisije na letni ravni ocenjeno s strani te vlade nekje v okviru 170 milijonov. Se pravi, primerjali ste 170 milijonov, ki naj bi jih dajali za to, da bi zagotovili transparenten postopek, ste jih ocenjevali kot nepotreben strošek, tukaj pa 4 milijarde kar tako nekaterim resorjem povečujemo, ker bodo prodajali posamezno premoženje. Tako se ne morem znebiti občutka še tudi po tej dodatni obrazložitvi gospoda predstavnika vlade, da gre za to, da se povečuje netransparentnost. In še zadnja misel. Gre za vendarle odlok o spremembah in o dopolnitvah odloka o programu prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja. In zato me preseneča, da ker gre za finančno premoženje, tukaj spredaj ni napisan minister za finance. Lahko bi vladajoča koalicija danes predlagala, da se v ta program uvrsti tudi, na primer, prodaja 100% deleža Nove kreditne banke Maribor, pa ne bi imeli z nami niti ministra za finance, ki bi to na primer lahko z vidika njegove reforme pristojnosti ocenjeval. Tako moram zanikati to, kar je bilo povedano, da gre za nadaljevanje sistemskega dela v preteklosti. To ni res. V preteklosti je to delalo ministrstvo za finance in v preteklosti smo spreminjali te zadeve enkrat na leto, ne pa, tako kot je sedaj, že četrtič za leto 2005. Zato bomo v poslanskem klubu nasprotovali temu odloku in tudi sam osebno. Hvala.
Hvala gospodu Cviklu. Še magister Rep, izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Če lahko takoj ugotovim, seveda ne gre za nadaljevanje sistemskega dela na tem področju iz preteklosti, ker če govorimo o stvarnem premoženju, sistema ni bilo. Sistem smo vzpostavili v zadnjem letu s postavitvijo evidenc, s postavitvijo baz in internega trga. Kar se pa tiče finančnega dela - finančnega dela ni, zato ker ni bilo nobenega predloga s tega področja. Lahko vam pa zagotovim, ko bomo imeli odlok, ki bo vseboval tudi ta finančni segment, da bodo vsi predstavniki vlade, ki so odgovorni za to, tukaj. In govorimo danes o stvarnem premoženju zato, mislim, da je ta zadeva jasna. Še en odgovor bi hotel dati še od prej, ker sem pozabil. Namreč kar se tiče poročila. Seveda, vlada bo do konec leta, in je dolžna pripraviti poročilo in bo to poročilo tudi prišlo v parlament. Okrog ocenjevanja: tako kot sem povedal, gre za ocenjeno vrednost, vrednost, ki so jo postavili resorji oziroma ministrstva, ki razpolagajo oziroma upravljajo s tem premoženjem, sledila bo uradna cenitev s strani cenilcev. Vsi postopki pa potekajo tako, kot to veleva naša slovenska zakonodaja, izhajajoč od zakona o javnih financah do prej že omenjene uredbe. Kar se pa tiče namembnosti kupnine, bi pa hotel samo povedati še to. Zakon o javnih financah mislim, da je na tem področju jasen in omogoča samo namensko uporabo sredstev in tudi v teh primerih bo lahko šlo za namensko, transparentno porabo sredstev. Nobeno drugo manipulacijo oziroma kakršnakoli druga zloraba seveda ni možna. Hvala.
Hvala magistru Repetu. Kar dva predloga za proceduralni predlog. Z razpravo smo končali, da bo jasno, imamo dva predloga. Najprej je roko dvignil gospod Peče. Izvolite.
Spoštovani prisotni. Državni sekretar je poudaril, je dal dva poudarka. Prvič je rekel, citiram: "Zakon o javnih financah je jasen." Drugič pa je poudaril, da v današnjem primeru govorimo samo o prodaji stvarnega premoženja. To pomeni, da je naslov odloka, ki je danes pred nami, napačen. To bi moral biti odlok o prodaji tako imenovanega stvarnega premoženja. Gospod predsednik, jaz ocenjujem, ker smo končno prišli stvari do dna, da je smiselno, da vi zaključite ne samo razpravo, ampak obravnavo tega akta pred glasovanjem in da vlada Republike Slovenije pride z zakonom, ki bo ustrezal naslovu, ali pa z naslovom, ki bo ustrezal vsebini. Akt, ki je pred nami, to nam je potrdil državni sekretar, zavedajoč se, je neustrezen in ne ustreza slovenski zakonodaji kakor tudi ne nalogam iz naslova zakona o javnih financah. Mislim, da smo vsi skupaj dolžni spoštovati pravni red, predvsem pa transparentnost in zaščito državljank in državljanov. In s sprejetjem mojega proceduralnega predloga bi zadostili enemu in drugemu, vlado Republike Slovenije pa pozvali, da akte, ki jih ponuja državnemu zboru v sprejetje, dela transparentno. Prosim, če upoštevate proceduralni predlog. Hvala.
Razumem proceduralni predlog v smislu prvega odstavka 74. člena poslovnika, pri čemer predlagate, da se odločanja o obravnavi preloži na eno naslednjih sej. Prav? In še drugi proceduralni predlog. Gospod Cvikl, izvolite.
Moj proceduralni predlog je povezan s tem, kar je bilo ravnokar povedano. Ne bom razlagal o tem, kar je gospod Peče rekel, je nekaj logike v tem, mi dejansko obravnavno nek odlok, ki spreminja samo en del odloka in vsebina ne odraža forme. Je pa res, in tu mislim, da je moj problem, na katerega želim opozoriti. Poslanci bi lahko predlagali tudi vključitev finančnega premoženja, zato imamo pravico vlagati amandmaje. In reči, da ministra za finance ni tukaj zato, ker ni prodaje stvarnega premoženja je napačno. Poslanci imamo pravico - vsaj mislim, da jo imamo - vložiti in bi lahko katera od vladajočih strank, recimo, ne vem, če bi to želela ali pa tudi opozicija predlagala neko spremembo na finančnem premoženju, pa bi se potem pogovarjali brez pristojnega ministra. Ampak, o tem naj odločijo strokovne službe, vam samo dajem, bi rekel, sugestijo, da naslednjič zagotovite prisotnost ministra za finance. Moj proceduralni predlog se nanaša na to, kar je po mojem večji problem. Namreč, v državni zbor na podlagi 80.č člena mi nismo dobili poročila o zaključku programa prodaje premoženja za leto 2004. Naj ob tem spomnim, da je v skladu z zakonom o javnih financah proračun letni akt in bomo obravnavali zaključni račun proračuna za leto 2004, vendar programa oziroma poročila vlade o zaključku programa prodaje premoženja v letu 2004 ni, ga ni. Vi ste rekli, da bo, sprašujem se, kdaj bo. Če ga boste prinesli kot skupno poročilo o programu za 2004 in 2005, potem bomo o tem razpravljali nekje novembra leta 2006, ko bomo že potrdili zaključni račun za leto 2004. Zato bi kot minimalno proceduralni predlog predlagal oziroma dodaten sklep, da vlada še pred obravnavo zaključnega računa za leto 2004 ali pa pred sprejemanjem tega vendarle posreduje v državni zbor poročilo o zaključku prodaje programa premoženja za leto 2004 kot to določa 80.č člen zakona o javnih financah. Hvala lepa.
Žal, gospod Cvikl, to ni proceduralni predlog, ki bi ga lahko uvrstil na glasovanje. To bi lahko bil dodatni sklep, ki bi ga morali tekom razprave vložiti in tako dalje. Samo to ni proceduralni sklep in ni pa možno obravnavati kot predlog za proceduralni sklep. S tem zaključujemo [[...]]Ali imate kakšen proceduralni predlog? Izvolite.
Potem je moj proceduralni predlog, da predlagam, da prekinete razpravo o tem programu odloka o spremembah in dopolnitvah odloka o programu prodaje državnega in finančnega stvarnega premoženja za leto 2004 in 2005 glede na določbe 80.č člena zakona o javnih financah. Zato, ker niso izpolnjeni pogoji, ker nimamo tega, kar pravi 80.č člen zakona o javnih financah, vlada pa govori jasno in je to tudi bilo povedano, da bo to poročilo posredovano. Torej poročilo je poznano, dobro bi bilo, ko ga spreminjamo, da seveda takšno poročilo obravnavamo, zato je moj proceduralni predlog, da se prekine razprava o tem, pred zaključkom razprave, predvsem ob tem, kar sedaj počenjamo, in potem seveda, ko bomo imeli takšno poročilo, se bomo lahko seveda seznanili, kaj od tega - 2004 - je bilo prodano, imeli še več informacij, da to, kar tukaj delamo za leto 2005, mesec in pol, dva meseca pred koncem leta oziroma mesec pred zaključkom proračunskega leta, popoln nesmisel. Takšen proceduralni predlog pa mislim, da bi lahko dali na glasovanje. Hvala.
Žal, gospod Cvikl, tudi to ni proceduralni predlog, kajti razprava je končana, izčrpana v celoti in je ne morem prekinjati, ker je več ni. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 13. uri, začenši z glasovanjem o proceduralnem predlogu, ki ga je dal gospod Peče.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nadaljujemo prekinjeno 21. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga odloka o spremembah in dopolnitvah odloka o programu prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja za leti 2004 in 2005. Na predlog poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke v skladu s 74. členom poslovnika državnega zbora predlagam zboru, da se odločanje o predlogu odloka o spremembah in dopolnitvah odloka o programu prodaj državnega finančnega in stvarnega premoženja za leti 2004 in 2005 preloži na eno naslednjih sej. O tem predlogu lahko predstavniki poslanskih skupin podajo stališče. Kdo želi besedo? Gospod Sašo Peče, izvolite.
Spoštovani navzoči! Sedaj vas je prisotnih več kot v dopoldanskem delu. Rad bi vas prepričal, da si državni zbor kot zakonodajna veja oblasti zasluži vsaj toliko, da dobi gradivo, primerno naslovu gradiva, ali pa vsaj obratno, da se vlada Republike Slovenije potrudi vsaj toliko, da se bosta naslov in vsebina istovetila. Po drugi strani pa je proceduralni predlog Slovenske nacionalne stranke izjemnega pomena za vse davkoplačevalce oziroma za vse tiste, ki sodelujejo v kakršnikoli obliki transferov javnih financ, in to je vsak sleherni izmed nas. Današnje gradivo za sejo državnega zbora in za naknadno odločanje nosi naslov, kakor je predsednik državnega zbora povedal, prodaja državnega finančnega in stvarnega premoženja. Kdorkoli pa je akt pogledal, je videl, da v njegovi vsebini ni izpolnjenih vsaj enega od obeh lastnosti tega naslova, torej finančnega oziroma stvarnega premoženja. V gradivu nikjer ni navedeno, kateri lastniški deleži so se prodajali v obdobju 2004, in to navkljub temu - in po moji oceni je to eden glavnih argumentov - da se v zadnjem mesecu odvijala v državnem zboru močna debata o preiskovalnih komisijah. Da je skoraj vsak sleherni poslanec v državnem zboru pridal svoj podpis vsaj eni zahtevi za preiskovalno komisijo in s tem ste vsi na neki medijski ravni izkazali interes nad premoženjem države. Sedaj lahko končno dobimo gradivo, ki bo ustrezalo naslovu, torej da bomo sploh vedeli, kaj se je prodajalo v letu 2004 od stvarnega in kaj se je prodajalo od finančnega premoženja. Vlada Republike Slovenije je pred nas pristopila s pomanjkljivo vsebino. Po moji oceni je ta vsebina, pomanjkljiva vsebina, škodljiva za nadaljnji razvoj javnih financ v naši državi in predlagam, da vlada v tem obdobju do naslednje redne seje pripravi odlok s tako vsebino, da bo ustrezala naslovu. Hvala.
Hvala gospodu Pečetu. Želi še katera od poslanskih skupin podati stališče? Gospod Cvikl v imenu LDS.
Mi bomo podprli proceduralni predlog zato, ker menimo, da je to edini način, da kolikor toliko uskladimo vsebino s formo. Smo pa že v celotni razpravi, tako na matičnem delovnem telesu kot danes, opozarjali na netransparntnost načina, ki ga vlada Republike Slovenije uvaja s to, že četrto, določitvijo programa prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja za leto 2005. Spomnimo najprej, konec leta 2003, potem v letu 2004 in v času te vlade že kar dvakrat. Zato menimo, da je ta pravzaprav širina, možnost proceduralna, tista, ki bi vsaj nekoliko opozorila vlado, če jo bomo seveda izglasovali, da pri določanju programa prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja dejansko premisli; premisli najprej na ta način, da izvede ustrezne cenitve, s cenitvami opredeli vsebino posamezne postavke, ki jo prodaja, in potem seveda na podlagi teh cenitev, na podlagi izvedenih razpisov tudi o vsem tem ustrezno poroča. Mi seveda tudi obžalujemo, da ne bomo glasovali o drugem proceduralnem predlogu, to je o tem, da bi bilo potrebno prekiniti razpravo o dopolnitvi programa prodaje premoženja za leto 2005 in najprej pridobiti realizacijo programa za leto 2004, ker bi pravzaprav ugotovili, da ni nobenega razloga, nobenega razloga, da mesec in pol pred zaključkom proračunskega leta razpravljamo o tako pomembni dopolnitvi povečevanja možnosti za prodajo, za menjavo stvarnega premoženja. Edini pravi razlog, da to delamo v tem državnem zboru, je, da bo državni zbor dal pokritje za nekatere že napeljane transakcije, ker pa bomo očitno hkrati ukinili protikorupcijo komisijo, je zveza nedvomno jasna. Vlada Republike Slovenije, ki je nastopila mandat 3. decembra, deluje netransparentno in to ta odlok dokazuje. Ko bomo, če bomo seveda v tem državnem zboru obravnavali v naslednjih tednih še programe in uresničevanje programa Slovenske odškodninske družbe in potem, upam, ne prišli nekoč tudi do preiskovalne komisije za Mercator, pa bo seveda cela logika delovanja te vlade vse bolj jasna. Zato nasprotujemo temu odloku, bomo pa proceduralni predlog kot še edino možnost najprej podprli. Hvala.
Hvala. Gospod Kumer, izvolite.
Hvala za besedo. Tudi v naši poslanski skupini bomo podprli ta predlog, kajti, tako kot smo povedali že prej ob obravnavi same točke, je to gradivo za današnjo sejo izrazito slabo pripravljeno, še mnogo slabše kot je bil pripravljen tisti predlog spremembe odloka v mesecu marcu; in ne samo to! Meseca marca sta vlada in predlagatelj sta obljubila, da bosta spremenila nekatere podzakonske akte in seveda poskrbela, da bodo nekatere ideje, pripombe, ki so bile dane, kako bi naj izgledal realen ta odlok o prodaji državnega premoženja - v osmih mesecih ni storila nič. Zato ta predlog podpiramo in dajemo vladi še eno možnost, da pride z dobro pripravljenim odlokom za razpravo o odprodaji državnega premoženja v letih 2006 in 2007.
Hvala gospodu Kumerju. Ker ne želi nihče več razpravljati oziroma podati stališča svoje poslanske skupine, prehajamo na glasovanje o proceduralnem predlogu. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 24, proti 45. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da predlog poslanske skupine SNS ni bil sprejet. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in prehajamo na glasovanja zbora o predlogih odločitev. Najprej nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je za obravnavo predloga zakona o odškodnini žrtvam kaznivih dejanj. Nadaljujemo z drugo obravnavno, to je z odločanjem o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine LDS k 2. členu. Želi kdo obrazložiti? Ja, izvolite gospa Lavtižar Bebler.
Hvala za besedo, gospod predsednik. V poslanskem klubu LDS zagovarjamo dejstvo, da se s širjenjem kroga upravičencev do odškodnine na državo ne prenaša breme plačevanje odškodnine vsem žrtvam kaznivih dejanj in njihovim svojcem, ampak samo najbližjim svojcem in le v primeru smrti žrtve. Če je kazenski postopek uveden, se lahko premoženjskopravni zahtevek uveljavlja v kazenskem postopku, če ni uveden, se uveljavlja v pravdi. Po besedah predlagatelja je namen predloga zakona, da država na podlagi tega predloga zakona takoj vstopi v razmerje z oškodovancem, prizna določeno škodo in jo tudi izplača, ne glede na sam potek kazenskega postopka. Če ima upravičenec pravico do odškodnine ne glede na to, ali je storilec dejanja znan, in ne glede na to, ali je bil kazenski postopek uveden, tako namreč pravi predlog zakona, ne vidimo razloga, zakaj se odškodnina ne bi priznala osebam, ki so do nje upravičene po obligacijskem zakoniku, in bi jim tako omogočili čimprejšnje izplačilo, kar je bojda predlagateljev osrednji namen pri tem zakonu. Hvala.
Hvala vam. Gospa Širca, izvolite.
Tudi sama mislim, da je predlog amandmaja smiseln ne samo zaradi humanega razloga, kajti situacija, če bi se soočali s situacijo, bi vendarle konkretno situacijo, ko pride do smrti ali do bolezni, bi vendarle videli, da življenjske situacije so bistveno bolj boleče in bistveno bolj odgovorne, kot jih morebiti danes tukaj iz pisarniških prostorov včasih vidimo. Namreč, ne gre za način, kjer bi ta amandma razumeli kot socialno podporo, ampak gre za odškodnino, ki bi bila lahko dosegljiva tudi upravičencem, ki so vzdrževani družinski člani, lahko tudi otrokom nad 18 let, ki morebiti za določen čas nimajo potrdila, da so študenti. Razlogov, zakaj, je lahko več. In ostalim, ki izpadajo iz tega spiska - in te smo danes že natančno obrazložili. To ni velika širitev, je pa humana in zagotovo tudi pravno upravičena in konec koncev lahko bi se zgledovali po ureditvi, kot jo imamo v Veliki Britaniji, ko se tukaj stvari rešujejo bistveno drugače. Hvala.
Hvala vam. Besedo ima kolega Bajc.
Hvala, gospod podpredsednik. Tega amandmaja ne bom podprl z naslednjo utemeljitvijo. Mislim, da smo predvčerajšnjim obravnavali nek drug zakon, ki se mu je očitalo širitev upravičencev do nečesa. Pri tem konkretnem zakonu pa ti isti kolegi in kolegice širijo neka upravičenja. Mislim, da osnovna poanta tega zakona - mislim, da gre za 2. člen, v 2. členu so tisti, ki naj bi bili upravičeni, v celoti zajeti. In širiti upravičence, ki bi bili do eventualnega materialnega oškodovanja upravičeni, mislim, da je nesmiselno. Zato ne bom podprl tega amandmaja.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 46. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključujem drugo obravnavo. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo sprejetih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada Republike Slovenije nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda - obravnavo predloga odloka o spremembah in dopolnitvah odloka o programu prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja za leti 2004 in 2005. Ker k dopolnjenemu predlogu odloka ni bilo vloženih amandmajev, prehajamo na odločanje o odloku. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bil odlok neusklajen. Želi kdo obrazložiti glas v imenu poslanske skupine? Kolega Zagorac.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani prisotni! V Slovenski nacionalni stranki tega odloka ne bomo podprli. Razlogov za to je kar nekaj, že kolega Peče jih je v razpravi navedel. V odloku prihaja do velikih anomalij med prodajnimi cenami, po katerih vlada prodaja stvarno premoženje, in cenami, ki bi jih to stvarno premoženje doseglo na trgu. Bil je že izpostavljen primer štirisobnega stanovanja v centru mesta Maribor, ki ga je vlada prodala za 10 milijonov slovenskih tolarjev. Sam sem v tem času preveril, koliko bi tako stanovanje stalo oziroma po kakšni ceni bi določena nepremičninska agencija takšno stanovanje odkupila danes. Pa so mi povedali, da je vredno nekje med 24 in 28 milijonov slovenskih tolarjev, ne 10. Mislim, da s tem odlokom in takimi cenitvami - prav zanimivo bi bilo ugotoviti, kdo je to stvarno premoženje vrednotil - vlada v bistvu sama priznava oškodovanje državnega premoženja. Zato tega odloka v Slovenski nacionalni stranki ne bomo podprli.
Hvala. Besedo ima poslanec Cvikl. Mag. Cvikl, izvolite.
V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije bomo glasovali proti sprejetju odloka o spremembah in dopolnitvah odloka o programu prodaje premoženja zaradi naslednjih razlogov. Prvič, ker gre za netransparenten odlok, ker gre za odlok, ki pravzaprav pomeni uzakonitev trgovanja pod mizo mesec in pol pred zaključkom proračunskega leta in ker s tem sprejetjem državni zbor pravzaprav postaja sestavni del tega trgovanja. Mi smo imeli dolgo razpravo na odboru za finance in monetarno politiko, tudi mnenje zakonodajno-pravne službe je bilo, da ni ustrezno na takšen način, kot je predlagano z odlokom, sprejemati nekega programa prodaje premoženja. To niti ni program prodaje, to je preprosto spisek želja ministrstev, česa bi se radi znebili, spisek nekih minimalnih ocenjenih vrednosti, za katere smo danes v razpravi ugotovili, da sploh niso ocenjene vrednosti, ampak so mogoče knjigovodske vrednosti, mogoče so okvirne vrednosti, kot je povedal gospod državni sekretar, in potem z neko obrazložitvijo. To, kar manjka, manjka, verjetno, četrta kolona v tej tabeli, kdo je prejemnik tega. In ključno vprašanje, ki se pojavlja pri odloku o spremembah in dopolnitvah odloka o programu prodaje državnega stvarnega premoženja je, da smo z zakonom o javnih financah ob vstopanju v Evropsko unijo opredelili način upravljanja s premoženjem. Eno od osnovnih principov bi moralo biti načelo gospodarnega upravljanja, ker to dela vsak dober gospodar. Kdo misli, da je mogoče transparentno s ciljem optimiranja izplena v mesecu in pol najprej izdelati v skladu s postopkom izdelave oziroma najema cenilcev po postopku malih naročil pridobiti cenilce, izdelati cenitve in potem izvesti javne razpise, ta preprosto ne pozna slovenskih javnih financ in pravil obnašanja v državah Evropske unije in zato vam predlagam, poslanci in poslanke, da to zavrnete. S tem bo vlada dobila možnost, da bo do konca leta ta odlok najprej vsebinsko uskladila, dala v odlok ustrezne cenitve in potem vse to vključila v odlok za leti 2006 in 2007. V vmesnem času pa sprejetje pomeni trgovanje pod mizo in pomeni, da nekateri proračunski uporabniki dobivajo možnosti za porabo v višini dodatnih 4 milijard, ne da bi za to slovenski davkoplačevalci lahko zagotovili ustezen nadzor nad izvajanjem takšnih transakcij. Napačna in neustrezna presoja nove vlade, zato temu nasprotujemo.
Hvala. V imenu poslanske skupine, poslanec Kumer.
Hvala za besedo. V poslanski skupini Socialnih demokratov tega predloga korekcije odloka ne bomo sprejeli iz dveh razlogov: prvič zato, ker gre za odlok, ki retroaktivno za nazaj popravlja tudi proračun za leto 2004 in 2005. In drugič, ker gre za veliko stvari, ki jih ob prvem popravku v letošnjem marcu vlada oziroma predlagatelj nista uresničila. Tako danes ponovno poslanci in poslanke sprejemamo predlog odloka, v katerem so vrednosti na posameznih postavkah, da citiram, kaj je marca meseca rekel državni sekretar na vprašanje, kakšne so te vrednosti oziroma te cene, citiram: "Torej, ta ocenjena vrednost, ki je v odloku navedena, je samo približek. Bolj pesimistični približek. To ni tista vrednost, za katero bi vi poslanci dajali soglasje, da se premoženje proda, ampak se bo ta ugotovila na javni dražbi." - konec citata. Mi imamo po osmih mesecih drugi predlog te korekcije, nimamo nobenega poročila, nobenega pregleda, da bi videli to pesimistično vrednost, ali ima kakšno realno vrednost. Ni bilo ob zaključnem računu v debati, nimamo danes in po vsej verjetnosti nikoli tega ne bomo videli. Zato seveda še enkrat v imenu poslanske skupine: tega predloga odloka ne bomo podprli.
Hvala. Besedo ima poslanec Gulič.
Spoštovani predsedujoči. Cenjene kolegice in kolegi. Jaz seveda predloga tega odloka ne bom podprl iz preprostega razloga, ker je seveda pripravljen tako zelo, zelo po domače. Ker so pač v kolonah vpisane številke kar tako in seveda to prav gotovo ne govori o transparentnosti in poštenosti. Če povem bolj po domače. Zdi se mi, da vlada ne opušča svoje dejavnosti, zdi se mi, da država še vedno ima svojo vrednost, in zato se mi zdi, da ta čas res ni primeren za razprodajo v akciji. Ker se pa to bo zgodilo očitno, da se bo del premoženja razprodajal tako kot v akciji, se pa seveda toplo priporočam in pa priporočam tudi državljanke in državljane, ki radi kupujejo tako, plačaš dva, dobiš tri, da se vključijo v to razprodajo, in sicer enakopravno in enakomerno. Hvala lepa.
Hvala vam. Poslanec Petek, izvolite.
Hvala, podpredsednik. Kot izgleda, je iz mojega primera, ki sem ga tukaj povedal, nastal plaz tega, česar pravzaprav se niste niti vi, pa, izgleda, tudi mi, prav zavedali, ko smo čitali ta material. Torej, poslanci koalicije, fino bi bilo kakšen material tudi pogledati in ne slepo verjeti tistim, ki so ga pripravljali. Predvsem pogledati v svojem okolju, v katerem živite in bi ugotovili, koliko anomalij je v teh številkah, koliko možnosti zlorab, koliko možnosti podcenjevanja vseh teh vrednosti in verjetno potencialnih malverzacij, ki se zadaj skrivajo. Torej polagam vam na dušo, da vzamete naše opozorilo zares. Samo iz teh primerov, ki smo jih omenili, je izpadlo, samo iz teh primerov, ki sem jih jaz omenil, je izpadlo najmanj 30 milijonov pri enem stanovanju, kaj šele pri vseh ostalih primerih, če bi šli natančno čitati. Zaradi tega bi bilo korektno in prav, da si vzamete čas, da skupaj z nami, ki vam to predlagamo, da torej to zadevo prekinemo, je danes ne izglasujemo in naj vlada pripravi takšen dokument, v katerega boste tudi vi, ne slepo zaupali, ampak zaupali na osnovi dejstev in pa argumentov, ki vam jih bodo natančno predstavili. Hvala.
Hvala vam. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 24. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da je odlok sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 2. točke dnevnega reda - to je na tretjo obravnavo predloga zakona o dvojnem označevanju cen v tolarjih in evrih. Državni zbor je v torek, 24.10. letošnjega leta, opravil drugo obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakona zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev. Za je glasovalo 50, proti 4. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 3. točke dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o gostinstvu. Državni zbor je v torek, 24.10. letošnjega leta, opravil drugo obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada Republike Slovenije nista opozorili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 22. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 4. točke dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlovanju in delu tujcev. Državni zbor je v torek, 24.10.2005, opravil drugo obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso vloženi amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista obvestili o neskladju zaradi sprejetih amandmajev. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, nihče proti. [[Za je glasovalo 65.9 (Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujemo to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 5. točke dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o izdelkih iz plemenitih kovin. Državni zbor je v torek, 24.10. letošnjega leta, opravil drugo obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 68, nihče proti. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. In s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Državni zbor prehaja na nadaljevanje 7. točke dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o prevozu nevarnega blaga. Državni zbor je v sredo, 25.10. letošnjega leta, opravil drugo obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o sprejemu zakona. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me je zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 70 poslank in poslancev. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 9. točke dnevnega reda, to je na tretjo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o kazenskem postopku. Državni zbor je v sredo, 25.10. letošnjega leta, opravil drugo obravnavo predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi sprejetih amandmajev neusklajen. Glasujemo. Mir v dvorani. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, priti 19. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 10. sejo državnega zbora Republike Slovenije. Lep pozdrav in na svidenje.