Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje, začenjam z nadaljevanjem 26. seje Državnega zbora! Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanka in poslanci: Igor Zorčič od 13. ure dalje, Željko Cigler, Iva Dimic od 13. ure do 18.30 in Franc Jurša. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA DOPOLNITVE POSLOVNIKA DRŽAVNEGA ZBORA V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog dopolnitve Poslovnika Državnega zbora je v obravnavo zboru predložila skupina petih poslank in poslancev s prvopodpisanim Gregorjem Peričem. Predlog dopolnitve Poslovnika je na 12. seji 6. oktobra 2021 obravnavala Komisija za poslovnik kot matično delovno telo. Ker po končani obravnavi komisija členov Predloga dopolnitve Poslovnika Državnega zbora ni sprejela s potrebno dvotretjinsko večino navzočih članov, je bila druga obravnava Predloga dopolnitve Poslovnika na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Najprej dobi besedo Vojko Starović, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani! Prvopodpisani predlagatelj dopolnitve Poslovnika, ki jo obravnavamo danes, zatrjuje, da brez predlagane spremembe ne more učinkovito opravljati svojega dela, to je vodenje parlamentarne preiskave, katere naloga je preiskati domnevno pranje denarja v NKBM in spornega financiranja stranke SDS. Rešitev za uspešno preiskovanje financiranja stranke SDS vidi v spremembi Poslovnika, ki bi poleg istočasnega zasedanja dveh delovnih teles dovoljevala tudi zasedanje ene izmed preiskovalnih komisij. Poglavitna naloga Državnega zbora pa je izvrševanje zakonodajne veje oblasti, zato poslovniška pravila dajejo prednost delovnemu telesu, ki zakonodajo sprejema, ne pa preiskovalnim komisijam. Namen parlamentarnih preiskav je predvsem ugotavljanje politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij in pooblastil. Ta institucijo torej pojmuje kot sredstvo nadzora ali opozicije ali zakonodajnega telesa kot celote nad ostalimi institucijami. Dejstvo je, da je v tem mandatu, glede na prejšnje število parlamentarnih preiskav, skoraj dvojno število le-teh, saj se trenutno v Državnem zboru preiskuje kar sedem različnih področij, večino le-teh pa so izzvale afere vladajoče stranke in te vlade, tako sporno financiranje stranke SDS kot nabava zaščitne opreme in tudi nedovoljeno politično vmešavanje politike v delo policije. Prav tako drži dejstvo, da za uspešno, pravočasno in učinkovito delo predsednik posamezne komisije mora obvladovati dane omejitve. Torej upoštevanje prednosti dela, vezanega na zakonodajo, mora biti pozoren tudi na možnost udeležbe članov, terminski plan Državnega zbora in ob vsem tem upoštevati, da je mandat preiskovalne komisije časovno omejen. Kot je bilo že izpostavljeno, v tem mandatu deluje večje število preiskovalnih komisij, ki svoje delo opravljajo frekventno in redno. Zato se nam utemeljeno postavlja vprašanje, zakaj ravno prvopodpisanega predlagatelja spremembe najbolj ovirajo pri preiskovanju domnevnega nezakonitega financiranja stranke SDS, medtem ko druge komisije svoje delo opravljajo redno. V SAB vsekakor podpiramo institut parlamentarne preiskave, vendar obenem predlagano spremembo razumemo predvsem kot izgovor in opravičilo prvopodpisanega predlagatelja, zakaj se v tem mandatu pod njegovim vodstvom komisija, ki preiskuje pranjedenarja v NKB in s tem povezanega domnevnega financiranja stranke SDS, ne sestaja redno in zakaj, kakor kaže ne, bo dobila svojega epiloga. Predlaganim spremembam smo nasprotovali. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Preden dan besedo naprej, bi spoštovanega kolega Starovića poprosil, da drugič, ko dajejo stališča, kot predsednik Komisije za poslovnik upošteva poslovnik in ostale stvari, ki so povezane s stališči in zadevami, ki so na tej točki potrebne. Postopkovno, Vojko Starović.
Poglejte, spoštovani predsednik, jaz sem podajal stališča poslanke skupine ne kot predsednik Komisije za poslovnik. Torej so vaše navedbe netočne. Drugo, dogovorjeno je med vsemi strankami, da tisti, ki vodi sejo bodisi Državnega zbora bodisi odbora ali komisije ne komentira razpravljavcev in podajalcev stališč.
Kolega Starović, dali ste stališče poslanske skupine, vendar ste tudi predsednik Komisije za poslovnik in v stališču poslanske skupine nimate nobene podlage za to, da kogarkoli izmed poslancev pozivate k opravičilu, to, kar ste zahtevali od gospoda Periča. To ni stališče poslanske skupine v tem smislu, kar zadeva spremembo poslovnika. Predlagam, da nadaljujemo. Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Desus.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! Poslovnik Državnega zbora Republike Slovenije je izjemno pomemben akt, ki smo ga v zakonodajnem postopku dolžni spoštovati prav vsi, ki pri tem sodelujemo − od poslank in poslancev, strokovnih služb in tudi zainteresirane javnosti. Poslanci Poslanske skupine Desus poslovnik ocenjujemo kot dober in dodelan akt. Na to kaže tudi dejstvo, da ni ravno pogosto predmet spreminjanja. Je pa ravno tematika tega predloga dopolnitev poslovnika, to je število delovnih teles Državnega zbora, ki lahko poteka istočasno, že večkrat bila predmet razprave, a do konsenza potrebne večine še ni prišlo. Sedaj veljavni poslovnik določa sočasnost sej dveh delovnih teles. Predlog in pobude so šle v smeri istočasnosti bodisi treh delovnih teles, bodisi dve delovnih teles in ene preiskovalne komisije, bodisi dveh delovnih teles in KNOVS ter še nekaj podobnih variant. Tokratni predlog uvaja možnost istočasnega zasedanja dveh delovnih teles in ene preiskovalne komisije. Dejstvo je, da se številčnost delovnih teles iz mandata v mandat povečuje ravno na račun števila preiskovalnih komisij. Trenutno imamo v Državnem zboru poleg Kolegija 13 delovnih teles, 8 komisij, 2 pododbora, in to kar 7 preiskovalnih komisij. Ne samo številčnost delovnih teles, iz mandata v mandat se povečuje tudi število sej posameznih delovnih teles, in to predvsem na račun zahtev za sklic nujnih oziroma izrednih sej z izrazito političnimi temami, ki mnogokrat nimajo nič skupnega z dejanskimi težavami državljanov. V Poslanski skupini se zavedamo namena omejitve sočasnosti sej delovnih teles. Zavedamo pa se tudi težav, težav, ki jo veljavna omejitev prinaša. Tukaj gre predvsem za težave pri iskanju prostega termina že za redne seje delovnih teles. Ob ponedeljkih, ko je predvideno delo v poslanskih skupinah, ob torkih, ko je predvideno delo v poslanskih skupinah, ob četrtkih dopoldan, ko so predvidene seje Vlade in so zato zadržani predstavniki ministrstev. Dodatne težave nastopijo pri zahtevah za sklic nujnih sej, ki morajo biti izvedene v 15 dneh in te daleč presegajo število rednih sej. V Poslanski skupini Desus obžalujemo, da predlog ni dobil zadostne podpore na delovnem telesu, saj je s tem onemogočena tako razprava kot opredelitev vseh ostalih poslank in poslancev. Osebno sem kot član Komisije za poslovnik predlagano rešitev istočasnega poteka sej dveh delovnih teles in ene preiskovalne komisije podprl in bi jo skupaj z mojima poslanskima kolegoma tudi v tej dvorani. V Poslanski skupini Desus menimo, da predlagana sprememba v smeri istočasnega poteka dveh delovnih teles, ki sta vezana na zakonodajni postopek, ter še enega delovnega telesa, ki na zakonodajni postopek ni vezan, to je preiskovalna komisija, naj bi šla na račun kvalitetnega in odgovornega dela Državnega zbora kot takega. Hvala.
Hvala lepa. Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Naj uvodoma omenim, da ima predlog dopolnitve Poslovnika, s katero bi omogočili istočasno zasedanje treh delovnih teles, že dolgo brado. V prejšnjem mandatu je bila izpostavljena podobna dileme in pripravljen zadnji celovit predlog sprememb in dopolnitev Poslovnika Državnega zbora. Takrat zadostnega soglasja za dopolnitev ni bilo, a predvsem zato, ker so bili podani tudi predlogi, da bi bila odpravljena izjema omejitve sklica zgolj na dve delovni telesi istočasno za vsa delovna telesa Državnega zbora in ne zgolj za preiskovalne komisije. V tem mandatu je popolnoma enak predlog že februarja 2019 podal bivši predsednik preiskovalne komisije o ugotavljanju domnevnega pranja denarja v NKBM, domnevnega nezakonitega financiranja politične stranke SDS in domnevnega nezakonitega financiranja volilne kampanje SDS za predčasne volitve poslancev v Državni zbor 2018 kolega Jani Möderndorfer. Ker pa je Komisija za poslovnik takrat ravno obravnavala nek drug predlog dopolnitve Poslovnika, je gospod Möderndorfer s podporo predsednikov oziroma predsednic še preostalih, takrat dveh preiskovalnih komisij, ki so bile ustanovljene, vložil amandma, ki se je glasil, citiram: »V 1. členu se na koncu novega petega odstavka pred piko doda besedilo »ter za sklicevanje sej preiskovalnih komisij, ustanovljenih na podlagi zakona in Poslovnika, ki urejata parlamentarno preiskavo.« Cilj tistega drugega, takrat Toninovega, predloga je sicer bil, da bi se izjema za istočasno zasedanje treh delovnih teles uveljavila zgolj in samo za sklicevanje sej Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, ki se je takrat soočala z enakim problemom iskanja prostih terminov za sklicevanje sej kot tudi vse preiskovalne komisije. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev in poslanke opozarjamo, da so bile od takrat ustanovljene še štiri nove preiskovalne komisije, tako da v času obravnave te dopolnitve Poslovnika deluje kar sedem preiskovalnih komisij, od katerih pa še nobena na zaključila parlamentarne preiskave. Gospod Perič, ki je pri vodenju omenjene preiskovalne komisije nasledil gospoda Möderndorferja, je tokrat v sodelovanju s petimi predsedniki preiskovalnih komisij podal vsebinsko popolnoma enak predlog, zato ga bom ponovno prebrala: »Za četrtim odstavkom 48. člena se doda nov peti odstavek, ki se glasi: Ne glede na omejitev iz prejšnjega odstavka lahko istočasno kot tretje delovno telo zaseda ena preiskovalna komisija.« V Poslanski skupini nepovezanih poslancev obžalujemo, da se člani Mandatno-volilne komisije, ki predloga dopolnitve Poslovnika niso podprli, ne zavedajo težav, s katerimi se soočajo preiskovalne komisije. Res je, da je Kolegij predsednika Državnega zbora v terminskih načrtih predvidel poseben dan za sklicevanje sej preiskovalnih komisij, vendar pa velja opozoriti, da imajo stalna delovna telesa pri sklicevanju teh sej prednost. Zato včasih za sklic seje preiskovalne komisije mine tudi več kot mesec dni po podanem predlogu predsednika preiskovalne komisije, čeprav naj bi se načeloma sklicala seja po Poslovniku v roku 14 dni. V naši poslanski skupini smo zato predmetni predlog podprli. Še enkrat bi radi opozorili, da je institut parlamentarne preiskave uveden s 93. členom Ustave Republike Slovenije in da predstavlja sredstvo nadzora bodisi opozicije oziroma celotnega Državnega zbora nad delovanjem ostalih vej oblasti. Poslovnik Državnega zbora pri organizaciji dela Državnega zbora oziroma njegovih delovnih teles v zadostni meri ne upošteva specifike dela in potreb preiskovalnih komisij. Nadzorne funkcije, ki jo te opravljajo, ne moremo enačiti in po našem prepričanju tudi ne omejevati s poslovniškimi določbami zaradi dela ostalih delovnih teles Državnega zbora, ki so potrebna niti ne toliko za izpeljavo zakonodajnega postopka kot za ostale odločitve iz pristojnosti Državnega zbora, ki nimajo takšne narave, kot je parlamentarna preiskava. Zato bomo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev in poslanke kljub dejstvu, da predlog ni dobil zadostne podpore, ponovno poskusili prepričati vsaj delovno skupino pri Komisiji za poslovnik, ki pripravlja širši nabor dopolnitev in sprememb, da se ta predlog ponovno uvrsti v obravnavo, ker so tudi strokovne službe v svojem gradivu, ki so ga pripravile, opozorile na problem omejevanja sklicevanja delovnih teles. Hvala.
Hvala lepa. Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Lep dober dan vsem skupaj! Škoda, v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo zelo razočarani nad dejstvom, da tudi dobri predlogi, dobri za vse poslanske skupine in predvsem za delovanje Državnega zbora, žal niso sprejeti. Predlagana je bila dopolnitev Poslovnika Državnega zbora, ker trenutna ureditev več ne omogoča normalnega delovanja Državnega zbora. Po trenutni ureditvi lahko hkrati zasedata največ dve delovni telesi. Takšna omejitev preprečuje, da bi delo Državnega zbora potekalo nemoteno, saj so več kot očitne potrebe, da bi delo potekalo tudi v večjem obsegu, za kar smo poslanci nenazadnje tudi plačani. Treba pa bi bilo dopolniti Poslovnik Državnega zbora v smeri, da lahko zaseda hkrati več delovnih teles. Tudi sami imamo zelo majhno poslansko skupino, vendar predlog podpiramo, saj se trudimo zagotoviti prisotnost naših poslancev na vsakem zasedanju delovnega telesa. To je namreč navsezadnje tudi naša služba. Problemov je v družbi vedno več in potreba po hkratnem delu treh delovnih teles je nujna. Trenutna rešitev, po kateri lahko zasedata le dve delovni telesi, žal ne ustreza napredku v družbi in je posledica preteklih družbenih razmer ter izkazuje togost ureditve. S predlagano spremembo bi se zagotovilo predvsem spoštovanje načela javnosti delovanja Državnega zbora ter načela ekonomičnosti delovanja Državnega zbora. Organizacija Državnega zbora mora biti takšna, da zapolni interes javnosti do obveščenosti, odzivnosti in sprotnem obvladovanju aktualnih problemov. Kot poslanec imam občutek, da se nekako želi preprečiti delo Državnega zbora na način, da se ne podprejo dopolnitve, ki so dobre. To v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke globoko obžalujemo. Glede na ustavne odločbe je za spremembo Poslovnika Državnega zbora potrebna dvotretjinska večina glasov navzočih poslancev. To večino pa je zelo težko doseči. Na današnji dan se nahajamo v krču, saj je interes marsikatere poslanske skupine, da bi prišlo do sprememb, vendar pa so omejene s sprejetjem kvalificirane večine. Če bi lahko zasedali več kot dve delovni telesi hkrati, bi bilo smiselno razmisliti tudi o novih prostorih Državnega zbora ali na mestu, kjer je sedež Univerze v Ljubljani, ali pa po Plečnikovem načrtu zgraditi novo stavbo, to je stavba, ki je na drugi strani slovenskega evropskega kovanca za 10 centov. Hvala.
Hvala lepa. Boris Doblekar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke nas žalosti, da danes ne bomo odločali o spremembi Poslovnika Državnega zbora. Na žalost se je kljub dobremu predlogu na seji Komisije za poslovnik opozicija odločila, da onemogoči, da se Poslovnik Državnega zbora spremeni v smeri bolj aktivnega dela Državnega zbora tako, da bi poleg dveh sej matičnih delovnih odborov lahko hkrati zasedala tudi ena preiskovalna komisija. Torej je spremembi o bolj učinkovitem delu nasprotovala ta ista opozicija, ki smeti ta državni zbor z brezpredmetnimi nujnimi sejami. Na drugi strani pa vlaga zahteve za ustanovitev preiskovalnih komisij o temah, ki sploh niso problematične. Zagotovo smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da bodo ravno v opoziciji na koncu mandata najbolj glasni, kako niso mogli dokončati dela v preiskovalnih komisijah. Če parafraziramo, govorili bodo, koliko bi še lahko naredili, a obenem z dejanji pokažejo, da se jim ne da delati, da je njihovo delo le nagajanje. Ampak takšna je sedanja opozicija, ki ruši tudi dobre predloge tistih, ki želijo delati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Skupina petih poslank in poslancev je predlagala dopolnitev Poslovnika Državnega zbora, na podlagi katere bi se lahko ob sočasnem poteku dveh sej delovnih teles Državnega zbora zasedala tudi ena preiskovalna komisija. Celo ta skupina se je danes odločila, da ne bo imela tega stališča, kajti sedanja ureditev namreč določa, da lahko istočasno zasedata največ dve delovni telesi Državnega zbora. To določilo se v praksi spoštuje na način, da lahko sočasno zasedata dve delovni telesi ali dve preiskovalni komisiji ali eno delovno telo in ena preiskovalna komisija. V tem mandatu Državnega zbora imamo ustanovljenih skupno 21 odborov in komisij ter še 7 preiskovalnih komisij, kar je največ v enem mandatu Državnega zbora. Resda se ob tolikšnem številu soočamo s težavami s terminskim in prostorskim razvrščanjem sej delovnih teles in preiskovalnih komisij, vendar pa se po prepričanju Socialnih demokratov te problematike lotevamo na napačen način. Ni rešitev v tem, da s poslovnikom enostavno omogočimo sočasno zasedanje dveh delovnih teles ter še ene preiskovalne komisije. Razlogov za to pa je več. Prvič, prepričani smo, da je sedem parlamentarnih preiskovalnih komisij v enem mandatu preveč, in smo naklonjeni razmisleku, da bi se število preiskovalnih komisij v enem mandatu Državnega zbora zakonsko omejilo, upoštevaje seveda tudi kriterij predlagatelja preiskovalne komisije. Socialni demokrati menimo, da je Državni zbor v prvi vrsti zakonodajno telo, medtem ko bi morala biti preiskovalna dejavnost primarna drugim, za to pristojnim državnim organom. Drugič, poslanke in poslanci v tem trenutku kot člani delujemo v petih, šestih in še več delovnih telesih. Že ob veljavni poslovniški ureditvi imamo nemalokrat sočasno sklicani dve seji delovnih teles, kjer smo člani. Pri manjših poslanskih skupinah je to težava, in še posebej pogosta, zato se neredko soočamo s težavami pri zagotavljanju sklepčnosti na sejah ter posledično tudi pri samem odločanju. S predlagano poslovniško dopolnitvijo bi se tovrstne težave zagotovo še poglobile. Tretjič, delovna telesa Državnega zbora imajo po poslovniški ureditvi zelo pomembno vlogo. Nemalokrat sprejemamo odločitve, ki jih tudi na plenarni seji državnega zbora ni več mogoče spremeniti. Socialni demokrati ocenjujemo, daje tudi ta vidik zelo pomemben, ko odločamo o tem ali spremenimo Poslovnik Državnega zbora ter omogočimo sočasno zasedanje in odločanje več kot dveh delovnih teles Državnega zbora. Pri tem vsekakor kaže biti previden ter pretehtati vse vidike predlaganih sprememb. Predlagatelji obravnavanih dopolnitev poslovnika niso pretehtali vseh, zlasti negativnih, posledic takšnih rešitev, temveč so imeli pred očmi le delovanje preiskovalne komisije, ki ji predsedujejo. Socialni demokrati zato predlaganim dopolnitvam nismo dali podpore. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednik. Težnja, da bi lahko naenkrat zasedala več kot dva odbora, je prisotna v Državnem zboru že dlje časa. Manifestirala se je seveda tudi v tem mandatu s tem predlogom, ki na Komisiji za poslovnik ni prejel podpore. Stališče Poslanske skupina Levca pa je že ves čas enako. Ocenjujemo, da je trenutna ureditev, ko lahko naenkrat zasedata zgolj dve delovni telesi, vključujoč preiskovalne komisije, popolnoma ustrezna. Kot smo že slišali, je to smiselno predvsem za manjše poslanske skupine. Tiste s tremi, štirimi, petimi poslanci bi se lahko resno soočile s težavami, če bi takšna ureditev veljala, ker bi po neki hipotetični situaciji zahtevalo prisotnost več poslancev, kot jih ima poslanska skupina, istočasno na treh delovnih telesih. To seveda pomeni večjo zmedo pri delu teh poslanskih skupin v Državnem zboru. Načeloma bi moralo biti tako, da so poslanci, ki so člani delovnih teles, zainteresirani za to področje, investiranje v področje, ki ga pokriva posamezno delovno telo, in se s to tematiko ukvarjajo. Se pravi, govoriti o tem, da so možna nadomeščanja, da se da te stvari urediti na drugačen način, pomeni hkrati zmanjševanje kakovosti dela Državnega zbora in njegovih delovnih teles, ki je po moji oceni že na nižji ravni, kot bi lahko bilo. Druga stvar, ki je pomembna pri tem predlogu, ki je bil v obravnavi, je pa sam namen predlagateljev. Prvopodpisani predlagatelj je predsednik preiskovalne komisije, ki preiskuje domnevne sumljive posle največje koalicijske stranke in imate težavo s sklicevanjem in iskanjem terminov za sklice seje komisije. Vse ostale preiskovalne komisije načeloma delujejo brez večjih težav. Samo ta, ki preiskuje sporno financiranje stranke SDS, ima neke blazne težave z iskanjem terminov, kar je po naši oceni nek za lase privlečen izgovor. Če lahko vse ostale preiskovalne komisije najdejo termine in uskladijo tudi termine za zaslišanja, menimo, da bi lahko to tudi ta preiskovalna komisija. Je pa dejstvo, da je najmanj aktivna od vseh v tem trenutku. Zakaj je temu tako, bomo prepustili špekulacijam, lahko pa si sami potegnete zaključke iz tega. V Levici tega predloga sprememb Poslovnika nismo podprli, tako kot tudi nismo podobnih predlogov že v preteklosti.
Hvala lepa. Aleksander Reberšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Poslovnik Državnega zbora trenutno v svojem 48. členu določa, da sme istočasno zasedati največ dvoje delovnih teles. Predlog dopolnitve Poslovnika, ki smo ga obravnavali na Komisiji pa predlaga, da bi lahko, ne glede na to omejitev, istočasno kot tretje delovno telo zasedala še ena preiskovalna komisija. Naš predlog v poslanski skupini utemeljujem tako, da glede na to, da na sejah preiskovalnih komisij lahko sodelujejo zgolj imenovani člani in njihovi namestniki in ne katerikoli poslanci poslanske skupine, se s predlogom zagotavlja nekoliko večja fleksibilnost dela preiskovalnih komisij. V obstoječem mandatu državnega zbora je Komisija za poslovnik že obravnavala predlog dopolnitve Poslovnika Državnega zbora, ki ga je predložila skupina poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. Cilj predloga je bil, da se izjema za zasedanje tretjega delovnega telesa uveljavi zgolj za sklicevanje sej Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb. Jernej Vrtovec je z nekaterimi drugimi predsedniki preiskovalnih komisij že pri obravnavi takratne novele poslovnika predlagal amandma, da bi izjema poleg KNOVS veljala tudi za sklicevanje sej preiskovalnih komisij. Niti predlog amandmaja niti predlog novele poslovnika takrat nista prejela zadostne podpore. Na zadnji seji Komisije za poslovnik smo v Poslanski skupini Nove Slovenije predlog podprli, obžalujemo pa, da ni bilo zadostne podpore, ker bi tako nekoliko olajšal delovanje v Državnem zboru.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave Predloga dopolnitve Poslovnika Državnega zbora končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 30 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jurijem Lepom. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja Juriju Lepu. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospod državni sekretar, kolegice in kolegi vsem lep dober dan! Predlagatelji v 1. členu novele predlagamo, da se spremeni 135. člen Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, in sicer predlagamo spremembo namembnosti izplačil iz šolskih skladov, tako da bi se sredstva iz njih lahko namenjala tudi za udeležbo otrok, učencev in dijakov iz socialno manj spodbudnih okolij. Namenili bi jih za dejavnosti, ki so povezane z izvajanjem javnoveljavnega programa, vendar se ne financirajo v celoti iz javnih sredstev. Tako bi se zagotavljale enake možnosti za vse udeležence. Številne slovenske šole in vrtci imajo ustanovljene sklade, ki so v osnovi namenjeni za zbiranje sredstev za nadstandardne dejavnosti v izobraževanju, se pa pogosto namenjajo za pomoč socialno šibkejšim otrokom in dijakom. Nekateri si ne morejo privoščiti dragih zimovanj in letovanj. Vsa okvirno znašajo med 120 in 240 evri. Mnoge šole organizirajo tudi druge izlete in tabore, v katerih učitelji združijo tehnične, kulturne in športne dneve. Tudi te dejavnosti so financirane tako, da za družine, ki teh stroškov ne zmorejo, šole poskrbijo za plačilo iz teh šolskih skladov. Ugotavljamo, da tovrstna izplačila iz skladov niso sistemsko urejena. Nekatere šole takšen način dopuščajo, druge pač ne. Pravila pa so tudi urejena zelo različno. Predlagatelji, zato predlagamo enotna pravila in pogoje za pridobitev takšne pomoči, ki bi veljale za vse šolske sklade. Pomoč bi se namenjala zgolj za udeležbo otrok, učencev in dijakov iz socialno manj premožnih družin na dejavnostih, ki so povezane z izvajanjem javnoveljavnega šolskega programa, če se ta ne financirala v celoti iz javnih sredstev. V nadaljevanju v drugem odstavku 135. člena ZOFVI predlagamo, da je ne glede na ureditev zakona, ki ureja dohodnino, upravičenec donacij iz namenitvenega dela dohodnine za posamezno leto lahko tudi sklad vrtcev oziroma šolski sklad. Sredstva za delovanje skladov se pridobijo predvsem iz prispevkov staršev in donacij podjetij. S predlagano spremembo zakona bo možno financiranje tudi iz tako imenovanega namenilnega dela dohodnine, ki se lahko v skladu z Zakonom o dohodnini nameni za financiranje splošno koristnih namenov nevladnih organizacij. Predlagatelji smo namreč mnenja, da lahko zraven nevladnih organizacij ta sredstva vsaj delno pridobivajo tudi šole oziroma šolski skladi, saj s tem ko sredstva iz skladov namenjajo tudi za pomoč socialno ogroženim družinam, opravljajo enako poslanstvo kot humanitarne organizacije. V prehodni določbi novele pa se predlaga, da se do drugačne ureditve Zakona o dohodnini, ne glede na določbe 25. člena Zakona o dohodnini-2, dohodnine kot dohodka v zvezi z izobraževanjem ne plača tudi od izplačila predšolskim otrokom, učencem, dijakom ali študentom iz šolskega sklada. Učitelji, ravnatelji in šolski delavci so skoraj enotnega mnenja, da bi morale tudi šole imeti možnost zbirati in izplačevati neobdavčene pomoči, kot to velja za humanitarne organizacije. Šolam bi država vsekakor morala zaupati, da pomoči res razdelijo ljudem, ki jo potrebujejo pri reševanju šolskih vsebin in učnih pripomočkov. Takšne pomoči nikakor ni mogoče obravnavati kot dohodek. Tako predlagatelji predlagamo, da denarna pomoč za opisane namene ne smejo priti na dohodninsko osnovo staršev za plačilo dohodnine. Ta odklon od Zakona o dohodnini-2 pa se uporablja od 1. 1. 2022. Izplačila otrokom iz socialno ogroženih družin sedaj niso oproščena plačila dohodnine, saj za to ni zakonske podlage, ampak se štejejo kot darila. Darila pa so obdavčene z dohodnino, če njihova vrednost na letnem nivoju presega 84 evrov. Ker pa večina nakazil iz šolskega sklada presega zapisani znesek, se uzakonja predpogoj, da se bodo lahko z Zakonom o dohodnini vsa izplačila iz šolskega sklada določala kot davčne oprostitve. Ta novela zakona odpravlja to nepravično ureditev in daje zakonske podlage za to, da bodo izplačila socialno šibkejšim otrokom, učencem in dijakom oproščena plačila dohodnine. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici Ivi Dimic. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 22. redni seji 30. septembra 2021 obravnaval Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jurijem Lepom. Kolegij predsednika je na 114. redni seji 31. avgusta 2021 sprejel sklep, da se bo predlog zakona obravnaval po skrajšanem postopku. Odboru je bilo posredovano gradivo, objavljeno na spletnih straneh Državnega zbora. V poslovniškem roku amandmaji niso bili vloženi, predložena pa sta bila predloga za amandmaje odbora s strani nepovezanih poslancev, LMŠ in SD k 1. in 2. členu. Predstavnik predlagatelja je v uvodu povedal, da se s predlogom zakona spreminja oziroma jasneje določa namembnost šolskih skladov. Poleg financiranja nadstandardnih dejavnosti, ki v splošnem vplivajo na bolj kakovostno izobraževanje vseh otrok in učencev, se namembnost šolskih skladov dopolnjuje na način, da se sredstva iz šolskih skladov pod določenimi pogoji lahko namenijo tudi za udeležbo otrok, učencev in dijakov iz socialno manj spodbudnih okolij za tiste dejavnosti, ki so povezane z izvajanjem javnoveljavnega programa, vendar se ne financirajo v celoti iz javnih sredstev. Upravičenci do kritja stroškov udeležbe na posameznih dejavnostih bodo lahko tisti otroci, učenci oziroma dijaki, ki jim je priznana pravica do subvencije za malico v maksimalnem deležu od cene malice po zakonu, ki ureja uveljavljanje pravic iz javnih sredstev. Predstavnik Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport je pojasnil, da Vlada predlaganega zakona ne podpira. Predlagana ureditev, po kateri bi se izplačana sredstva iz šolskega sklada namenila tudi za udeležbo otrok, učencev in dijakov iz socialno manj spodbudnih okolij na dejavnostih, ki so povezane z izvajanjem javnoveljavnega programa, vendar se ne financirajo v celoti iz javnih sredstev, ni ustrezna, saj bi ogrozila primarni namen šolskega sklada. Povedal je, da šolski sklad po svojem osnovnem namenu ni usmerjen k reševanju ekonomsko šibkejših, zato bi se z dodatnim namenom porabe sredstev, kot je predlagan s spremembo prvega odstavka 135. člena ZOFVI, poseglo v avtonomnost odločanja upravnega odbora šolskega sklada, ko odloča, katere dejavnosti, nadstandardna oprema in drugi načini zviševanja standarda pouka so v lokalnem okolju smiselni in potrebni financiranja iz šolskega sklada in so v korist vsem otrokom, učencem oziroma dijakom, ne glede na socialni status. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajnotehničnega vidika. Njena predstavnica je povedala, da so v mnenju opozorili na nesistemsko urejanje davčne materije v drugih zakonih. Takšno urejanje zmanjšuje preglednost in celovitnost pravnega reda, kar je lahko sporno tudi z vidika načela pravne države. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki podpira predlagane spremembe. Njen predstavnik je prestavil mnenje in med drugim povedal, da komisija podpira namen predlagatelja, da se s sredstvi sklada sledi otrokovim koristim pri zagotavljanju enakih možnosti v vzgoji in izobraževanju, ne glede na otrokove socialne okoliščine, v katerih živi. Razprava je potekala predvsem o enakih možnostih vseh otrok v šolskem sistemu. S strani članice odbora je bilo izpostavljeno, da podpira namero Vlade, da materijo uredi v Zakonu o dohodnini, do takrat pa naj se sprejme predlagani zakon. Odbor je na podlagi osmega odstavka 131. člena Poslovnika Državnega zbora oblikoval in sprejel amandmaje k 1. in 2. členu. Na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, ki je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa. Državni sekretar na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport, Damir Orehovec bo predstavil mnenje Vlade. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovani poslanke, poslanci! V zvezi s predlogom zakona, ki ga je v Državni zbor vložila skupina poslancev in poslank s prvopodpisanim gospodom Jurijem Lepom, je Vlada Republike Slovenije podala pisno mnenje in ga konkretno predstavila na pristojnem odboru za izobraževanje. S predlogom se spreminja 135. člen Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki ureja šolski sklad, in sicer širi se namen šolskega sklada. Sedaj je šolski sklad namenjen za financiranje dejavnosti, ki niso sestavni del izobraževalnega programa oziroma se ne financirajo iz javnih sredstev. Namenjeno je torej nakupu nadstandardne opreme, zvišanju standarda pouka in podobno. S predlogom spremembe ZOFVI bi se v skladu s tem dodal še humanitarni namen. Druga stvari, ki se spreminja, šolski sklad postane tudi upravičenec do dela dohodnine in pa predlaga se tudi oprostitev plačila dohodnine za izplačila iz šolskega sklada, in sicer prehodno kot izjema od Zakona o dohodnini, torej do drugačne ureditve v tem navedenem zakonu. Vlada Republike Slovenije je v svojem mnenju sicer izpostavila nekatere pomisleke v zvezi s predlogom, vendar menimo, da so bile glede na sprejete amandmaje in dopolnilni predlog zakona dileme odpravljene, saj nenazadnje tudi k temu predlogu ni bil vložen noben amandma. Na podlagi vsega, ker sem navedel, Vlada Republike Slovenije predlogu sprememb in dopolnitev ne nasprotuje.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Dejstvo je, da sredstva, ki jih namenjata izobraževalnim ustanovam državna in občinska blagajna, zadostujejo za izvedbo najosnovnejše šolske dejavnosti. Mislim, da ni treba posebej izpostavljati, kolikšni so stroški nakupa šolskih potrebščin, ki marsikatero družino v začetku šolskega leta spravljajo v obup, da ne omenjam želja, interesov otrokov o obiskovanju različnih obšolskih dejavnosti, ki pomembno vplivajo na razvoj in oblikovanje otrokove osebnosti ter s tem na uspešnost v nadaljnjem življenju. Šolski skladi predstavljajo pomemben vir finančnih sredstev, ki jih šole lahko namenjajo za dejavnosti, ki niso sestavina izobraževalnega programa oziroma se ne financirajo iz javnih sredstev: nakup nadstandardne opreme, zviševanje standarda pouka in podobno. Povedana je bila osnovna zakonska definicija namembnosti šolskih in vrtčevskih skladov. Iz poročil upravnih odborov skladov lahko vidimo, čemu vse šole konkretno namenjajo zbrane prispevke. Med njimi pa je tudi pomoč družinam v stiski, s čimer omogočajo vsem otrokom, da se lahko udeležujejo izletov, ekskurzij, taborov, šole v naravi in drugih dejavnosti, česar se sicer ne bi mogli udeleževati. Tovrstna pomoč pa je glede na veljavno zakonodajo dvorezen meč, saj zna družinski proračun obremeniti s plačilom dohodnine. Podpirati dobro ni še nikoli nikomur škodilo, tudi če ni sistemsko urejeno, kar je marsikdaj izgovor, da zakonski predlogi ne dobijo zadostne podpore za sprejetje, čeprav so predlagane rešitve smiselne in v korist ljudi. Pred nami je predlog z vsebino, ki ne sodi samo v šolsko zakonodajo. Vsebinsko bi bilo oprostitev plačila dohodnine za izplačila iz šolskega sklada primerneje urediti v zakonu, ki ureja dohodnino. S predlogom novele zakona, ki ureja dohodnino in ga obravnavamo ravno na tej seji Državnega zbora, se ta materija tudi ureja. Z novelo Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja pa bo urejena pravna podlaga z dovolj jasno vsebinsko definicijo o možnosti nakazil iz šolskega sklada, ki ne bodo podvržena plačilu dohodnine. Ministrstvo za finance je namreč ob priložnosti preteklih zakonodajnih pobud za ureditev tega vprašanja ob siceršnji pritrdilni opredelitvi do izvzema iz obdavčenja nakazalo, da naj se dikcija namembnosti šolskega sklada uredi na način, da bo vključevala tudi možnost financiranja oziroma pomoč pri pokrivanju stroškov posameznim otrokom in učencem iz socialno šibkega okolja. Dodatno je vpeljana možnost, da so šolski skladi lahko prejemniki donacij iz naslova dela dohodnine davčnih rezidentov. Novela zakona, ki je pred nami, po mnenju poslancev Poslanske skupine Desus ustrezno nastavlja namembnost izplačil iz šolskih skladov, postavlja ustrezne kriterije za izplačila ter uvaja enotna pravila za vse šolske sklade. Vsled tega bomo v naši poslanski skupini novelo zakona vsi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Jurij Lep bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Ponovno hvala za besedo. Državni sekretar, kolegice in kolegi! Uvodno bi se radi v Poslanski skupini nepovezanih poslancev zahvalili vsem članov matičnega delovnega telesa, pa tudi vsem drugim poslancem in poslankam, ki ste danes napovedali oziroma boste napovedali podporo tej noveli. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev še enkrat poudarjamo, da je predlagana vsebina povsem neideološka. Predlagane rešitve namreč sledijo zagotavljanju otrokovih koristi in enakih možnosti pri njihovem razvoju. Predmetni predlog zakona oziroma problematika ima sicer že dolgo brado, saj ravnatelji, učitelji, vzgojitelji in ostali šolski delavci več let opozarjajo, da bi morali imeti tudi vrtci in šole v okviru skladov, ki so jih ustanovili, možnosti izbirati in izplačevati neobdavčene pomoči socialno šibkejšim otrokom, učencem in dijakom. Vlada se je sicer tokrat postavila na stališče, da predlagane spremembe presegajo vsebinski okvir, ki ga naslavlja zakonska ureditev skladov, to je, da se iz njega financirajo le nadstandardne dejavnosti in da glede dohodnine predlog zakona posega v drug sistemski zakon, pri čemer tudi predlaga, da se to rešuje v sistemskih zakonih s področja socialnih zadev. V odgovor na te navedbe vlade navajamo, prvič, sem zelo vesel, da je vlada v tem času spremenila svoje mnenje in se ji zahvaljujem za to, da ne bo nasprotovala zakonu. Tu pa bi povedal to, da so že minila štiri leta od prvih obljub pristojnih, da se bodo lotili reševanja problematike. Tudi prejšnja vlada ni kategorično nasprotovala noveli zakona. Predlog zakona torej sledi napotilu vlade, četudi prejšnje. Kot veste, so predlagane rešitve doživele podporo tudi državnih svetnikov oziroma Komisije Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport. Mnogi med njimi prihajajo iz vrst vzgoje in izobraževanja in lokalnih skupnosti ter iz prve roke povedo, da so najbolj soočeni s socialnimi razmerami, v katerih otroci živijo, zato iščejo različne načine tudi s pomočjo sredstev iz teh skladov, da pomagajo otrokom iz socialno šibkejših družin. Zato se v določeni meri že sedaj sredstva skladov uporabljajo v obliki finančne pomoči otrokom za namen njihovega izobraževanja, udeleževanja v različnih dejavnostih. V te aktivnosti vrtcev in šol se vključujejo tudi lokalne skupnosti, ki si prav tako prizadevajo za pomoč otrokom oziroma družinam. V Sloveniji imamo dober predšolski in šolski sistem, pa vendar v vzgojno-izobraževalnem sistemu nastaja vedno več stroškov, ki niso zajeti v osnovnih standardih, ki jih zagotavlja država in lokalne skupnosti, kot so plačljivi izleti in vsebine, dostop do dodatne učne pomoči, možnost nakupa obveznih šolskih potrebščin, opremljenost za opravljanje šolskih nalog doma in podobno, za kar ti otroci potrebujejo finančno in materialno pomoč. Zato zakon jasno in nedvoumno določa, da se lahko sredstva iz šolskega sklada namenijo tudi za tiste dejavnosti otrok, učencev in dijakov iz socialno manj spodbudnih okolij, ki so povezane z izvajanjem javnoveljavnega vzgojno-izobraževalnega programa, vendar se ne financirajo v celoti iz javnih sredstev. Poleg tega zakon v prehodnih določbah do ustrezne ureditve pri davčni zakonodaji določa davčno oprostitev za vsa izplačila otrokom iz šolskega sklada. Med pomembnimi rešitvami te novele pa bi radi izpostavili tudi določbe, ki določajo, da je upravičenec do donacij iz namenilnega dela dohodnine lahko tudi šolski sklad oziroma sklad vrtca. Sredstva za delovanje sklada se financirajo predvsem iz prispevkov staršev in donacij, po novem pa bodo starši, namesto da bi prispevke plačevali iz lastnega žepa, v šolski sklad namenjali del dohodnine, ki jo plačajo državi. Menimo, da je takšna rešitev na mestu, saj se s tem, ko se sredstva iz šolskih skladov namenjajo tudi za pomoč socialno šibkejšim otrokom, učencem in dijakom, opravlja enako poslanstvo, kot ga opravljajo humanitarne organizacije kot so slovenski Karitas, Zveza prijateljev mladine Slovenije, Rdeči križ in ostale. Ker pa se zavedamo, da šolski skladi ne morejo prevzeti njihovih nalog, saj primarni namen skladov ni socialne narave, smo donacije za sklade omejili na 0,3 % dohodnine, ostali del pa se bo lahko še vedno tako kot doslej namenjal prav humanitarnim organizacijam. Na podlagi podatkov o dohodnini iz leta 2019 in ob upoštevanju omenjenega dviga namenilnega dela dohodnine iz PKP7 na 1 % smo prepričani, da bodo šolski skladi tudi z navedeno omejitvijo, če se bodo starši za to odločili, še vedno lahko dobili nekaj milijonov evrov donacij iz tega naslova. Tako da sem vesel, da bomo to opravili tako, kot je potrebno. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Dušan Šiško. Izvolite.
Lepo pozdravljeni vsi prisotni. Zelo radi se hvalimo, da je šolanje v Sloveniji brezplačno, s čimer se marsikateri starš ne strinja. Stroški za šolo, pa konec koncev tudi za vrtec, se tekom šolskega leta naberejo. Za marsikatero družino šola pomeni velik finančni zalogaj in žal pride do situacije, ko otrok ne gre na izlet v šolo v naravi, ker doma preprosto ni denarja. Dostikrat se zgodi, da otrok čudežno zboli, ker je to elegantnejši način izogibanja kakšni dejavnosti, za katero ni denarja. Veliko šol in vrtcev stisko otrok prepozna in s pomočjo šolskih skladov rešujejo situacijo. Koliko in na kakšen način bodo to potem izvedli, da ne bi presegli magične meje 42 oziroma 84 evrov, je potem domena iznajdljivosti posameznega ravnatelja. Če ob tem ravnatelj ni dovolj inovativen, je bila šola ali prejemnik obdavčen. Ideja, da tovrstne pomoči ne bi bile obdavčene, je vsekakor pohvale vredna, prav tako pa ideja, da se lahko šoli nameni odstotek od dohodnine. Osnovna šola je v Sloveniji obvezna. Tam se običajno postavijo temelji za nadaljnjo pot otrok. Zato je prav, da jim ravno ta tej stopnji omogočimo čim bogatejšo in lepše obdobje oziroma življenjsko pot. Hvala.
Hvala lepa. Mojca Škrinjar bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa. Predsednik, hvala lepa za besedo. Pozdravljeni državni sekretar, pozdravljene kolegice, kolegi in pa gledalke in gledalci! Predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja prinaša dobrodošlo spremembo člena, ki opredeljuje delovanje šolskih skladov. Novi člen podrobneje določi namembnost šolskega sklada in s tem sledi potrebi ne le šole, ki z donacijami pridobiva nadstandardno opremo, temveč tudi posameznim učencem in dijakom iz manj spodbudnih okolij, ki se udeležujejo dejavnosti šole, ki ni povsem javno financirana, kar je bila tudi sicer dosedanja praksa šol, vendar je bila tovrstna donacija tudi obdavčena ob preseganju cenzusa. Novela to odpravlja. Hkrati je bistvena novost, da del dohodnine lahko državljani namenimo ne le za nevladne organizacije, temveč tudi šolam in vrtcem. Amandmaji natančneje določajo terminologijopredloga zakona in ga tako izboljšujejo. Slovenska demokratska stranka rešitev podpira. Hkrati pa opozarja, da je v prihodnosti potrebno urediti izobraževalne dejavnosti šole tako, da bodo v celoti javno financirane za vse učence in dijake ter otroke v vrtcu. Pri tem posebej poudarja pomen zdravega prehranjevanja, ki naj bo del vzgojno-izobraževalnega programa. Za vse navedeno pa je potrebna tako celostna, sistemska kot finančna ureditev, za kar si bo Slovenske demokratska stranka prizadevala, da se uresniči na najbolj optimalnem času. Slovenske demokratska stranka pričujočo spremembo zakona tako prepoznava kot enega izmed korakov, ki vodi k zastavljenemu cilju, zato bo zakon podprla. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Nekateri otroci ne gredo na šolski izlet, drugi v šoli ne malicajo in tretji gredo domov še pred kosilom. Nekateri morda res nočejo na izlet ali ne marajo šolske hrane, a med njimi so tudi taki, ki bi želeli iti, vendar njihovi starši nimajo denarja za avtobus in vstopnino ter malico in kosilo. V Sloveniji je še vedno veliko prekrite revščine, s katero se sooča veliko število družin, ki najbolj izstopa in nimajo možnosti za zagotavljanje kakovostne vzgoje in izobraževanja za vse otroke enako. V Sloveniji živi več kot 41 tisoč otrok pod pragom tveganja revščine. Zaradi posledic pandemije in z njo povezanih omejevalnih ukrepov se revščina otrok povečuje. Predlog zakona sledi cilju zasledovanja otrokovih koristi ter zagotavljanju enakih možnosti v vzgoji in izobraževanju ne glede na otrokovo socialno poreklo oziroma socialne okoliščine, iz katere izhaja, zato smo sopodpisali predlog spremembe zakona. S predlagano rešitvijo se spreminja oziroma jasneje določa namembnost šolskih oziroma vrtčevskih skladov. Obstoječi 135. člena, ki se spreminja oziroma dopolnjuje, pravi, da šola ustanovi sklad, iz katerega se financirajo dejavnosti, ki niso sestavina izobraževalnega programa oziroma se ne financirajo iz javnih sredstev: nakup nadstandardne opreme, zvišanje standarda pouka in podobno. S spremembami se namembnost sklada dopolnjuje tako, da se sredstva iz šolskih oziroma vrtčevskih skladov namenjajo tudi za udeležbo otrok, učencev oziroma dijakov, ki prihajajo iz socialno ogroženih okolij v tiste dejavnosti, ki so povezane za izvajanje javno veljavnega programa in se v celoti ne financirajo iz javnih sredstev. S predlogom spremembe zakona se vzpostavlja tudi oprostitev dohodnine za izplačilo iz sklada, dokler zakonodajalec ne bo tega vprašanja uredil s področnim sistemskim zakonom. Novela bo omogočila tudi financiranje iz dela dohodnine do največ 0,3 %, ki ga lahko davčni rezidenti skladno z Zakonom o dohodnini namenijo za financiranje različnih nevladnih organizacij, ki delujejo v javnem interesu. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca vedno podpiramo učinkovite ukrepe, utemeljene na potrebah otrok in njihovih družin, ki so usmerjeni k ustvarjanju spodbudnih okolij in ki prispevajo k izkoreninjanju revščine otrok v Sloveniji, zato bomo ta predlog zakona soglasno podprli.
Hvala lepa. Samo Bevk bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite. Kolega Bevk, odjavite? Počakam? Predlagam, da nadaljujemo. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Hvala, še enkrat, podpredsednik. Vprašanje oziroma problem, ki ga naslavlja zakon s prvopodpisanim gospodom Lepom, je vsekakor pertinentno in realno. Se pravi, je vprašanje, ki ga je treba nasloviti. Nismo pa v Levici prepričani, če je to popolnoma pravi način. Dejstvo je, da bi šole morale biti ne samo v osnovi brezplačne, ampak bi morale v celoti, se pravi, tudi v nadstandardnih programih in v dodatnih dejavnostih biti dostopne in odprte za vse, ne glede na njihov materialni status. Kot smo že slišali v prejšnjih stališčih, je jasno in seveda se vsi tega zavedamo, da trenutno temu ni tako, da marsikateri otrok ne gre na različne izlete ali pa dopolnilne dejavnosti, ki jih opravljajo v šolah, ker si njegovi starši tega ne morejo privoščiti. Naše stališče je, in bomo to še naprej zagovarjali, da je država tista, ki mora poskrbeti za to, da bodo osnovne šole kot tista točka, ki mora v prvi vrsti delovati kot izenačevalec razlik, kjer bodo otroci iz različno premožnih družin enako obravnavani in imeli tudi enake izhodiščne točke. In bo za to poskrbela država. To je njena vloga in tako bi moralo biti. Kar se tiče konkretnega predloga, je sicer lahko korak k temu, da odpravlja razlike med manj premožnimi in bolj premožnimi učenci. Ima pa eno majhno pomanjkljivost, in to je, da način, da se zbira v sklade dotacije iz dohodnine, ne odpravlja revščine na enak način oziroma ne uveljavlja enakih izhodišč na enak način. Imamo veliko občin, veliko krajev, veliko regij v tej državi in vsi poznamo problem tega, da so neenakomerno razvite. To pomeni, da večja mesta oziroma večja industrijska središča ali pa tam, kjer so bolj delovno intenzivne panoge, imajo posledično tudi večje prihodke in se bi dohodnina s tega vidika prelivala v višji meri v kraje, ki so že itak bolj premožni. To bi seveda lahko odpravljalo razlike v premoženjskem statusu v teh krajih, ampak bi istočasno odpravljalo te razlike v manjših krajih, kjer so razvojno manj privilegirani, v manjši meri. S tem bomo ohranjali situacijo, kjer bodo, ne vem, Ljubljana pa ostala večja mesta lažje in bolje odpravljala te razlike preko teh šolskih skladov, medtem ko šole na periferiji bodo te možnosti imele v manjši meri. Tako da z našega stališča bi bilo smiselno, če se ureja na tak način, da bi država, ministrstvo zbiralo centralno to dohodnino in potem enakomerno to porazdelilo po vseh skladih v vseh šolah v Sloveniji. Na tak način bi zagotovili, da se sredstva iz dohodnine lahko enakomerno porazdelijo ne glede na to, v kakšnem kraju se ta šola nahaja, se pravi, bi se ta porazdelitev zgodila enakomerno. Ne glede na to, mi temu zakonu seveda ne bomo nasprotovali. Opozarjamo pa še enkrat, da mora biti odgovornost države, da poskrbi za brezplačno osnovno šolstvo vseh v polni meri, ne pa, da se to prepušča dobrodelnosti posameznikom, staršev in lahko tudi podjetij, ampak da je to stvar, ki mora biti urejena na državni ravni, da imajo dejansko vsi enake izhodiščne pogoje, da do teh razlik ne bi prihajalo.
Hvala lepa. Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nova Slovenije – krščanski demokrati.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik, spoštovani državni sekretar! Današnji predlog Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja se nanaša na delovanje šolskih skladov. Šolski skladi so bili prvenstveno ustanovljeni in organizirani kot vir sredstev za zagotavljanje nadstandardov opreme in zvišanju standarda pouka. Šolski skladi pa danes velikokrat že nadomeščajo in zagotavljajo predvsem otrokom iz socialno šibkejših družin socialno pomoč pri udeležbah šole v naravi, športnih dnevih in ostalih dejavnostih. Res je, da so prvotno šolski skladi namenjeni za zagotavljanje nadstandardnih storitev tako, da le-ti dosežejo vse učence. Nekatere šole so s pomočjo šolskega sklada kupile na primer 3D-printerje, ki so zagotovo nadstandardna oprema in omogoča nadstandardno izvedbo tehničnega pouka. Druge spet so nakupile posebne odre za nastop pevskih zborčkov ter ostalo nadstandardno opremo. Državni sekretar je na seji matičnega odbora izpostavil, da se šolski skladi ne smejo preoblikovati v socialne sklade, ker šola je izobraževalna ustanova, za blaženje socialnih stisk pa imamo v državi ustrezne ustanove in nevladne organizacije, katerih poslanstvo je primarno poskrbeti za socialno šibkejše. V življenju in praksi se izkazuje, da šolski skladi velikokrat nadomeščajo nekakšen primanjkljaj družin. Zadnja leta lahko ugotavljamo, da to niso vedno in samo družine z najnižjimi dohodki, ampak vse pogosteje družine iz tako imenovanega srednjega sloja, ki morajo velik del svojega družinskega proračuna nameniti za najemnine za stanovanje ali poplačilo obroka za lastniško stanovanje oziroma kredit. Dejstvo pa je, da so otroci naša prihodnost. Vsi otroci potrebujejo enake možnosti za izobraževanje, vsak otrok mora imeti možnost, da razvije svoje sposobnosti do največje mere. Znanje je velika vrednota, zato mora biti izobraževanje dostopno vsem, ker omogoča napredek, večjo enakopravnost, enake možnosti, boljše življenje in tudi manjše socialne razlike. Cenimo, da ravnatelji in ravnateljice po svojih najboljših močeh poskušajo zagotavljati enake pogoje za vse učence ter da se dobro in gospodarno upravlja s šolskimi skladi. V Novi Sloveniji želimo poudariti, da je predlagana pomembna rešitev, in sicer da denar iz sklada za posameznega učenca oziroma dijaka ne bo bremenil dohodninske osnove staršev ter s tem posledično zmanjševal upravičenost družine do ostalih družinskih in socialnih prejemkov, kot so otroški dodatki, državne štipendije in druge oblike socialne pomoči. Sedaj se sredstva za delovanje šolskih skladov financirajo predvsem iz prispevkov staršev in donacij podjetij. Današnji predlog pa prinaša rešitev, da bo financiranje mogoče tudi iz tako imenovanega nemenilnega dela dohodnine. To pomeni, da se bo lahko v prihodnje 1 % dohodnine namenilo šolskemu skladu oziroma skladu vrtca. Danes lahko namenimo del dohodnine humanitarnim organizacijam pa tudi gasilcem in ostalim organizacijam, ki delujejo v javnem interesu. V Novi Sloveniji imamo v temeljnem programu stranke zapisano, da se človečnost neke družbe kaže kot solidarnost v družini, soseski in družbi sami. Nikogar ne smemo izgubiti in nikogar ne smemo pozabiti. Poslanci Nove Slovenije – krščanski demokrati bomo predlog spremembe in dopolnitve Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mateja Udovč. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo novelo Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja podprli že na matičnem odboru, in tako bo tudi danes. Družbeni položaj posameznikov in družin se ne izkazuje zgolj z višino dohodka posameznikov oziroma gospodinjstva, čeprav se je na nekaterih segmentih socialne politike dohodek gospodinjstva uveljavil kot glavni kriterij za ugotavljanje družbenega položaja posameznika. Družbenega položaja družine ali posameznikov pa ne gre enačiti zgolj v materialnem položaju, še posebej če ta ne zagotavlja enakih možnosti v družbi. Socialna politika mora posameznikom in družinam dejansko zagotavljati enake možnosti na vseh segmentih družbenega življenja, torej tudi na danes obravnavanem področju vzgoje in izobraževanja. Na področju vzgoje in izobraževanja se socialna politika zrcali v 2. členu veljavnega Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki med vzgojno-izobraževalne cilje v Republiki Sloveniji šteje tudi zagotavljanje enakih možnosti za vzgojo in izobraževanje otrok iz socialno manj spodbudnih okolij. Drugi cilji seveda niso nič manj pomembni, saj je na primer cilj zagotavljanja enakih možnosti za vzgojo in izobraževanje na območjih s posebnimi razvojnimi problemi lahko tudi del socialne politike. Predlagatelji kot prvo in glavno rešitev predlagajo, da bi se sredstva iz šolskega sklada namenila tudi za udeležbo otrok, učencev in dijakov iz socialno manj spodbudnih okolij v dejavnostih, ki so povezane z izvajanjem javno veljavnega programa, vendar se ne financirajo v celoti iz javnih sredstev. Trenutno se sredstva iz šolskega sklada namenjajo za financiranje dejavnosti, ki niso sestavina izobraževalnega programa in presegajo okvir šolskega sklada, saj naj bi se iz njega financirale le nadstandardne dejavnosti. Kljub temu smo imeli priložnost na seji pristojne komisije Državnega sveta slišati predstavnike ravnateljev, ki so izpostavili, da se šole srečujejo s socialnimi vprašanji, ki pogosto slabijo enake možnosti otrok pri šolanju in udeležbi v dodatnih programskih dejavnostih. Pritrdili so, da se v določeni meri sredstva šolskega sklada že sedaj uporabljajo kot finančna pomoč otrokom iz socialno šibkih družin za namen njihovega udejstvovanja v različnih šolskih dejavnostih. Pogosta je tudi praksa, da starši že sedaj vplačujejo sredstva v šolski sklad večinoma za namen pomoči otrokom in dijakom pri udeležbi v aktivnostih standardnega programa. Obravnavana novela je torej odgovor na realne potrebe in zato je prav, da se sredstva šolskega sklada, kjer je to potrebno, na primer na območjih s posebnimi razvojnimi problemi ali v socialno manj spodbudnih okoljih, uporabljajo v večji meri za financiranje aktivnosti že standardnega programa. Druga rešitev predloga zakona, to je možnost, da so upravičenci do donacije iz dela dohodnine lahko tudi šolski skladi ali skladi vrtca, je zato nekakšna logična nadgradnja prve rešitve. Kot zadnja rešitev se predlaga še oprostitev plačila dohodnine za izplačila iz šolskih skladov, ki so namenjena predšolskim otrokom, učencem in dijakom. Predlagane spremembe Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja so dobre, zato bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra z veseljem zakon tudi podprli.
Hvala lepa. Končali smo s prestavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 13. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNIVAH ZAKONA O VARSTVU PRED IONIZIRAJOČIMI SEVANJI IN JEDRSKI VARNOSTI V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za okolje in prostor dr. Metki Gorišek. Izvolite.
Spoštovani vsi prisotni! Predsedujoči, hvala za besedo. Jaz bi na kratko povzela spremembe oziroma dopolnitve zakona o varstvu pred ionizirajočim sevanjem in jedrski varnosti, ki je bil sprejet v letu 2018 in prvič dopolnjen v letu 2019. Glavni razlog za tokratne dopolnitve je, da se uskladi z direktivo Evropske komisije glede temeljnih varnostih standardov varstva pred sevanji. S tem bomo tudi odpravili kršitve, ki smo jih imeli s prenosom te direktive v naš pravni red. Dodatno je bilo treba ustrezno pripraviti tudi določbe veljavnega zakona glede reguliranih poklicev. Dopolnjena je tudi določba o preverjanju učinkovitosti ukrepov za zmanjševanje koncentracije radona. Dodatno so tudi v zakonu glede inšpekcijskega nadzora nad gradbenimi ukrepi in novogradnjami ter ostalimi posegi dodane še dodatne zahteve. Ena od bistvenih sprememb je tudi to, da zakon daje zdaj pristojnost novemu ministrstvu za nadzor nad poslovanjem izvajanja obvezne državne javne gospodarske službe z radioaktivnimi odpadki, to je ARAO. Predhodno je bilo to Ministrstvo za infrastrukturo, po novem bo to Ministrstvo za okolje in prostor. Toliko bi jaz imela za uvod. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku, Mihaelu Prevcu. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 32. seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po skrajšanem postopku predložila Vlada. V uvodni obrazložitvi je v imenu predlagatelja državni sekretar na Ministrstvu za okolje in prostor Robert Rožac pojasnil vsebino, cilje kot tudi razloge za sprejetje predloga zakona. Dejal je, da je bila leta 2018 sprejeta prenovljena zakonodaja na področju varstva pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti, s katero se je v slovenski pravni red prenesla direktiva Sveta 2013/59 Euratom o določitvi temeljnih varnostni standardov za varstvo pred nevarnostmi zaradi ionizirajočega sevanja. Leta 2019 pa je bil veljavni zakon prvič spremenjen in dopolnjen zaradi ureditve vprašanj varnostnega preverjanja tujih državljanov, ki opravljajo dela v jedrskem objektu pri ravnanju z radioaktivnimi snovmi ali prevozov jedrskih snovi. Zaradi uradnega opomina Evropske komisije iz leta 2020 zaradi nepopolnega prenosa omenjene direktive pa je bila ponovno predložena dopolnitev zakona. Vsebinske dopolnitve predloga zakona se torej v celoti nanašajo na očitke iz uradnega opomina Evropske komisije zaradi nedoslednosti pri prenosu omenjene direktive v slovenski pravni red. Predlog zakona tako vključuje dopolnitve za odpravo kršitev v zvezi s prenosom navedene direktive, ki se nanašajo na 3., 42., 49., 54. in 137. člen obstoječega zakona. Gre za manjše, vsebinsko manj pomembne nedoslednosti pri prenosu. Kot je poudaril, je bilo treba dodatno ustrezno popraviti določbe glede reguliranih poklicev v 13., 14. in 15. členu zakona, saj so vsebovali med drugim tudi sklice na člene, ki reguliranih poklicev ne urejajo, ter terminološko uskladiti besedili 158. in 159. člena zakona. Poudaril je tudi, da je dopolnjena tudi določba o preverjanju učinkovitosti ukrepov za zmanjšanje koncentracij radona v 68. členu zakona ter terminološko usklajeno besedilo v 66., 70. in 181. členu zakona. Dodana pa je določba glede inšpekcijskega nadzorstva nad gradbenimi ukrepi za novogradnje in posege v obstoječe stavbe zaradi varovanja zdravja ljudi pred škodljivimi učinki radona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je pojasnila, da je Zakonodajno-pravna služba v svojem pisnem mnenju k predlogu zakona podala manjše nomotehnične pripombe, ki pa so bile z vloženimi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin ustrezno upoštevane in s katerimi so bile napake nomotehnične narave tudi odpravljene. Predstavnik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj državni svetnik Bogomir Vnučec je poudaril, da komisija predlog zakona podpira in da nanj nima pripomb. Odbor je sprejel amandmaje Poslanskih skupin SDS, NSi in SMC, k 8., 10. in 15. členu. Odbor je nato glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Spoštovani! Temeljni cilji se z zakonom ne spreminjajo, odpravljajo se le manjše kršitve. Varnost je za državljanke in državljane Republike Slovenije zelo pomembna, ko govorimo o sevanju in jedrski varnosti, posebej za tiste, ki delajo oziroma živijo v bližini jedrskega objekta. Eden takšnih je v Posavju oziroma v Krškem, od koder prihajam in kjer imamo Nuklearno elektrarno Krško. Pri tem ne smemo pozabiti, da je ravno tako pomembno tudi zdravje tistih zaposlenih oziroma začasnih delavcev, ki vsako leto opravljajo remontna dela na objektu, kjer so še dodatno izpostavljeni visokemu tveganju za zdravje. Govorimo o ekstremnih obremenitvah delavcev, ki so sicer dobro plačani, a delo opravljajo kakšen mesec ali dva. Zelo je pomembna informiranost ter ustrezno varstvo pred naravnimi in drugimi nesrečami, da ne bi prišlo do neljubih incidentov, ki bi imeli daljnosežne posledice širom celotne Slovenije. Nihče izmed nas si ne želi černobilske nesreče. Občasno je treba delavce v času remonta uvažati iz tujine, zato se nam zdi prav, da so podvrženi strogim varnostnim zdravniškim pregledom, da morajo opraviti dodatno izobraževanje v Nuklearni elektrarni Krško. Kar se tiče znanja, morajo strokovnjaki oziroma izvedenci med seboj sodelovati. Pri delu se morajo znanje, izkušnje medsebojno prepletati in dopolnjevati za čim boljše končne odločitve ter da se odpravijo določeni pomisleki, kako ravnati v določeni situaciji. Delavci, ki delajo v objektih, kjer je prisotno sevanje, na primer v Nuklearni elektrarni Krško in Tovarni Krka v Krškem, se nam zdijo še toliko bolj ranljivi in dovzetni za kakšne kasnejše poklicne bolezni, če ni ustrezno urejeno za njihovo varnost in zaščito. Za to je odgovoren delodajalec kot tudi delavec sam, saj spoštuje pravila, ukrepe in tako naprej. Zbirke podatkov o osebnih dokazih izpostavljenih delavcev vsebujejo kar nekaj podatkov, kjer se poleg rojstnega datuma, kraja rojstva in spola sedaj doda še državljanstvo. Sprašujem vas, zakaj se ne bi mogla dodati tudi beseda narodnost. Naklonjeni smo temu, da stremimo k čim boljši optimatizaciji varstva pred sevanji, mejnih doz, preprečevanja nesreč, stalnega izobraževanja, pripravljenosti in drugim načelom. Treba je poskrbeti za čim boljšo varnost naših državljanov in državljank Republike Slovenije, da bodo tisti, ki se jih to tiče, čim manj občutili škodljive učinke izpostavljanja sevanju. Če vse skupaj strnemo pod črto, je pomembna tudi vsebina dovoljenja za izvajanje sevalne dejavnosti, merjenja radioaktivnosti v okolju in seveda inšpekcijsko nadzorstvo. Naj za konec še omenim, da se v Slovenski nacionalni stranki zavzemamo za izgradnjo drugega bloka Nuklearne elektrarne Krško in to čim prej, ker bo to dobro za Slovence, kajti jedrska energija bo energija prihodnosti, v kar ne dvomimo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Franci Kepa.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav sekretarki, sekretarju, kolegice in kolegi! Predlagatelji navajajo, da je Zakon o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti bil v Državnem zboru sprejet decembra 2017, veljati pa je začel 6. januarja 2018. Z novelo ZVISJV-1A, ki je začela veljati 11. maja 2019, je bil zakon prvič spremenjen in dopolnjen. Predlagane spremembe in dopolnitve uvajajo potrebne popravke, odprava napačnih sklicev, glede reguliranih poklicev je bilo treba besedilo 13., 14. in 15. člena zakona ustrezno popraviti, saj so vsebovali tudi sklice na člene, ki ne urejajo reguliranih poklicev. Temeljni cilji predlaganega zakona so vključitev nekaterih zahtev direktive Sveta 213/59/ EURatom, in sicer dodana nova opredelitev pojma radiološki objekt, dodana obveznost sodelovanja pooblaščenih izvedencev varstva pred sevanji s pooblaščenimi izvedenci medicinske fizike. Posebnim podatkom izpostavljenega delavca se doda tudi državljanstvo; natančnejša opredelitev podatkov o podjetju, ki izvaja sevalno dejavnost, in podatkov o podjetju, ki je zunanji izvajalec sevalne dejavnosti; podrobnejša določitev podatkov, ki jih mora zunanji izvajalec sevalne dejavnosti sporočiti upravljavcu objekta ali izvajalcu sevalne dejavnosti; podrobnejša določitev vsebine dovoljenja za uporabo visoko aktivnega vira sevanj. Predlagatelji s predlaganim zakonom ne posegajo v že obstoječa temeljna načela sedaj veljavnega zakona pristojnih organov, ki so v skladu z Resolucijo o jedrski in sevalni varnosti v Republiki Sloveniji za obdobje 2013−2023. Največ predlaganih sprememb in dopolnitev veljavnega zakona je redakcijske narave ali pa so namenjeni odpravi manjših nedoslednosti in pomanjkljivosti, ki so se pokazale med uporabo veljavnega zakona. Zaradi predlaganih sprememb in dopolnitev ne bo treba spreminjati izvršilnih predpisov. Predlog je bil pripravljen v okviru neformalnega medresorskega sodelovanja in potrjen na sestankih, kjer so sodelovali predstavniki. V Slovenski demokratski stranki omenjeni predlog zakona podpiramo.
Hvala lepa. Soniboj Knežak bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Predstavniki ministrstva, spoštovane kolegice in kolegi! Zakonski predlog, ki ga imamo danes poslanke in poslanci pred seboj, je nastal zaradi uradnega opomina Evropske komisije, ki ga je Slovenija prejela v letu 2020. Opomin smo prejeli zaradi nedoslednosti oziroma nepopolnega prenosa direktive EU. Ta zakon po besedah predlagateljev odpravlja manjše kršitve, ki so nam bil očitane, kot takšen pa ne posega oziroma spreminja obstoječega temeljnega načela zakona, ki je v veljavi. Predlagatelji kot glavni cilj zakona navajajo vključitev nekaterih zahtev direktive. Dodaja se nova opredelitev pojma radiološki objekt, dodano je obvezno sodelovanje pooblaščenih izvedencev varstva pred sevanji s pooblaščenimi izvedenci medicinske fizike, k osebnim podatkom izpostavljenega delavca se doda tudi državljanstvo, natančnejša je še opredelitev podatkov o podjetju, ki izvaja sevalno dejavnost, in podatkov o podjetju, ki je zunanji izvajalec sevalne dejavnosti. Podrobneje pa je opredeljena določitev podatkov, ki jih mora zunanji izvajalec sevalne dejavnosti sporočiti upravljavcu objekta ali izvajalcu te sevalne dejavnosti. Ministrstvo za okolje in prostor ter ministrstvo, ki je pristojno za energetiko, sta se dogovorili in predlagali spremembe pristojnega ministrstva za nadzor nad poslovanjem izvajalca obvezne državne gospodarske javne službe za ravnanje z radioaktivnimi odpadki. Predlog je, da nadzor nad poslovanjem agencije za radioaktivne odpadke sedaj izvaja Ministrstvo za okolje in prostor in ne več Ministrstvo za infrastrukturo, kot je bilo to do sedaj. V Poslanski skupini SD menimo, da so opozorila oziroma opomini, ki jih prejmemo s strani Evropske komisije zaradi nepravilnih ali zgolj delnih implementacij in prenosov direktiv nepotrebni, saj do tega ne bi smelo prihajati. Hkrati pa podpiramo vsakršen napor, ki gre v smeri, da do naslednjih opominov ali celo kazni ne pride. Hvala.
Hvala lepa. Boštjan Koražija bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo! Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti, ki je danes v obravnavi, ne prinaša v osnovni zakon bistvenih sprememb. Največ popravkov je redakcijskih, nanašajočih se na spremembe terminologije v drugih zakonih, na primer v zvezi z Gradbenim zakonom, ki je tudi opredelil pojma objekt in stavba. Druge spremembe se nanašajo na opozorila Evropske komisije. Gre za nedoslednosti pri prenosu direktive iz leta 2013 v slovenski pravni red, na katere je komisija spet opozorila v dopisu z dne 30. 10. 2020. Tako je dodana nova opredelitev pojma radiološki objekt; dodano je tudi obvezno sodelovanje pooblaščenih izvedencev varstva pred sevanji s pooblaščenimi izvedenci medicinske fizike; k osebnim podatkom izpostavljenega delavca se doda tudi državljanstvo; natančnejša opredelitev podatkov o podjetju, ki izvaja sevalno dejavnost, in podatkov o podjetju, ki je zunanji izvajalec sevalne dejavnosti; podrobnejša določitev podatkov, ki jih mora zunanji izvajalec sevalne dejavnosti sporočiti upravljavcu objekta ali izvajalcu sevalne dejavnosti ter podrobnejša določitev vsebine dovoljenja za uporabo visoko aktivnega vira sevanja. Posebej bi se rad ustavil pri nadzoru nad koncentracijami radona v zaprtih prostorih, ki se v bistvu nanaša na 9. člen zakona. Določilo o tem, da je treba tudi po sanacijah za preprečevanje prisotnosti radona stanje le-tega redno, torej dolgoročno spremljati, pozdravljamo. Dodana je namreč dopolnitev, da je treba izvesti meritve koncentracije radona, s katero se preveri učinkovitost ukrepov za zmanjšanje koncentracije radona vsakih sedem let in ne samo enkrat v šestih mesecih od uvedbe ukrepov ali izvedbe gradbenih posegov. Ker je določilo dodano na podlagi izkušenj dosedanje rabe predpisov in je verjetno prišlo iz strokovnih krogov, mu ne oporekamo. Neposredno se pa osebno sprašujem, ali je morda zaradi varnosti ljudi, gre namreč za objekte, na primer, v katerih bivajo otroci ali se opravlja gospodarska dejavnost, torej za objekte, v katerih ljudje preživijo več oziroma dlje časa, vseeno obvezno monitoring uvesti vsaj na vsakih pet oziroma treh let. Radona se dotika tudi 15. člen, ki uvaja iz osnovnega zakona izpuščeno določbo glede inšpekcijskega nadzorstva nad gradbenimi ukrepi za novogradnje in posege v obstoječe stavbe. Žal je radon rakotvoren. Je radioaktiven plin brez barve, vonja in okusa, ki nastane v razpadni verigi po razpadu naravnega urana, zato je prisoten povsod v zemlji in potuje proti površju. Zlasti so mu izpostavljena področja, kjer so kamnine bolj prepustne, zato ga je tudi največ na območju kraških tal. Glede na to da smo v zadnjih letih oziroma v zadnjih dveh letih bili deležni kar precej potresov oziroma smo izkusili tudi sami tukaj v Državnem zboru potres, je žalostna usoda takšna, da radon potem potuje proti površju in postaja še bolj nevaren za prebivalce in prebivalke v zaprtih objektih kot tudi na prostem. Mislim, da tudi nobeno dodatno preverjanje, ko gre za zdravje naših ljudi, ne sme biti preveč. V Poslanski skupini Levica zakonu ne bomo nasprotovali, želimo pa si, ko se gre za zdravje ljudi, da bi se monitoringi izvajali večkrat oziroma tudi podrobnejše, ker edino, kar nam v bistvu ostane, je zdravje in kvaliteta življenja. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Mihael Prevc. Izvolite.
Podpredsednik, hvala še enkrat za besedo. Zaradi opomina Evropske komisije je bila Republika Slovenija pozvana, da odpravi nedoslednosti pri prenosu direktive Sveta 2013/59/Euratom v slovenski pravni red. Predlog zakona zato vključuje dopolnitve za odpravo kršitev v zvezi s prenosom navedene direktive. Tako se v zakon dodaja dopolnitev, da je treba koncentracije radona, s katerimi se preveri učinkovitost ukrepov za zmanjšanje koncentracije radona, izvesti vsakih sedem let in ne samo enkrat v šestih mesecih od uvedbe ukrepov ali izvedbe gradbenih posegov. Nadzor nad poslovanjem izvajalca obvezne gospodarske javne službe za ravnanje z radioaktivnimi odpadki se prenese z ministrstva, pristojnega za energijo, na ministrstvo pristojno za odpadke. V zakon pa se dodaja tudi obveznost sodelovanja pooblaščenih izvedencev varstva pred sevanji s pooblaščenimi izvedenci medicinske fizike, kadar je to potrebno. V zbirko podatkov o osebnih dozah izpostavljenih delavcev se dodaja tudi podatek o državljanstvu in natančnejši podatki o podjetju, ki izvaja sevalno dejavnost. Določa se, da mora zunanji izvajalec sevalne dejavnosti pred začetkom del v nadzorovanem območju upravljavcu objekta ali izvajalcu sevalne dejavnosti poleg zbirke podatkov o osebnih dozah izpostavljenih delavcev sporočiti tudi podatke o prejetih dozah sevanja v tekočem koledarskem letu in v zadnjih petih koledarskih letih. Dovoljenje za izvajanje sevalne dejavnosti visoko aktivnega vira sevanja mora po novem vsebovati tudi minimalna merila za učinkovitost vira, vsebnika vira in dodatne opreme. Dodajajo pa se tudi določbe glede inšpekcijskega nadzora nad gradbenimi ukrepi za novogradnje in posege v obstoječe stavbe zaradi varovanja zdravja ljudi pred škodljivimi učinki radona. Ker gre pri tem za gradbene ukrepe, bodisi za način gradnje, priprava temeljev in tako dalje, sodi inšpekcijski nadzor v delovno področje gradbenih inšpektorjev. Poslanci Nove Slovenije – krščanski demokrati bomo predlog zakona vsekakor podprli. Naše vodilo je, da si moramo prizadevati za raziskovanje in razvoj človeku in okolju prijaznih tehnologij. Poleg sončne in vetrne energije priložnosti za Slovenijo vidimo predvsem v boljšem izkoriščanju vodne energije in uporabi lesne biomase. Odprti smo tudi za nove tehnologije, ki temeljijo na obnovljivih virih energije. Dopuščamo uporabo jedrske energije, če za razvoj države ne bomo mogli zagotoviti zadostne količine energije iz okolju prijaznejših virov. Pri tem pa je nujno upoštevati maksimalna varnostna merila in je v celotnem procesu treba izbirati takšne tehnologije, ki količino jedrskih odpadkov zmanjšujejo na minimum. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mojca Žnidarič bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti, čigar temeljni cilj je prenos nekaterih predpisov, ki sodijo v sklop zahtev direktive Sveta Evropske unije. Ta med drugim vsebuje obveznosti sodelovanja pooblaščenih izvedencev varstva pred sevanji s pooblaščenimi izvedenci medicinske fizike, na novo pa se opredeljujejo tudi nekateri pojmi. Poleg tega se spreminjajo določene regulative, ki zadevajo varnostno preverjanje tujih državljanov in na ta način zagotavljajo ustrezno raven varnosti. Ti postopki se bodo po novem morali izvajati v državah, katerih državljani so preverjane osebe. Pomembno je poudariti, da se s predlaganimi spremembami zakona ne posega v že obstoječa načela zdaj veljavnega zakona, ki je bil usklajen z Resolucijo o jedrski in sevalni varnosti v Republiki Sloveniji za obdobje 2013−2023. Večina sprememb, ki jih vpeljuje predlog zakona, je zgolj redakcije narave ali pa so namenjene krpanju določenih lukenj v trenutno veljavni zakonodaji. V Poslanski skupini Stranke modernega centra pozdravljamo prizadevanja vlade, ki gredo po našem mnenju v smer vzpostavljanja visokih standardov nadzora nad potencialno škodljivimi sredstvi. Zagotavljanje zdravja in varnosti ljudi postaja ob izjemni dinamiki tehnološkega razvoja in naših potreb eno tistih področij, na katerega morajo biti tako pristojne institucije kot tudi zakonodajalec še posebej pozorni. Tudi zato pozdravljamo predlog zakona, ki dopolnjuje obstoječi zakon o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti. Na podlagi navedenih dejstev bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Andrej Rajh bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice poslanke in poslanci! Dosežki znanosti omogočajo varno uporabo ionizirajočega sevanja v številnih dejavnostih v medicini, industriji, za raziskovanje, nenazadnje pa tudi za proizvodnjo električne energije. Zakonodaja s tega področja je obsežna in podvržena sprotnemu spreminjanju in prenašanju zadnjih dognanj stanja znanosti in tehnike. To počenja tudi Evropska unija, in to vse s ciljem, da se preprečijo nastanki nepopravljivih posledic za zdravje ljudi in okolja. Zavedati se namreč moramo, da ionizirajočega sevanja ne moremo zaznati s čutili. V primeru nekontroliranega in nenadzorovanega sevanja pa lahko povzroči raka, opekline, slepoto, vpliva pa tudi na reproduktivne funkcije. Tudi zato imamo danes na mizi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti, katerega je julija 2021 Državnemu zboru predložila Vlada. Zakon iz leta 2004 je nadomestil trenutno veljavni, ki je bil v Državnem zboru sprejet decembra 2017 in začel veljati januarja 2018. Leta 2019 je bil zakon spremenjen zaradi ureditve vprašanj varnostnega preverjanja tujcev zaradi uradnega opomina Evropske komisije, iz leta 2020 pa je zakon treba spremeniti in dopolniti. Zaradi nepopolnega prenosa direktive Evropske unije o določitvi temeljnih varnostnih standardov za varstvo pred nevarnostmi zaradi ionizirajočega sevanja se s predlogom zakona odpravljajo očitane kršitve, kot je na primer terminološka uskladitev, odprava napačnih sklicev glede reguliranih poklicev in podobno. Z omenjeno direktivo se določajo enotni temeljni varnostni standardi za varstvo zdravja posameznikov, deležnik poklicne izpostavljenosti, izpostavljenosti prebivalstva in izpostavljenosti v zdravstvu pred nevarnostmi ionizirajočega sevanja. Predlog zakona natančneje opredeljuje podatke o podjetju, ki izvaja sevalno dejavnost, in podatke o podjetju, ki je zunanji izvajalec sevalne dejavnosti, in pojem radiološki objekt. Prav tako predlog dodaja obveznost sodelovanja pooblaščenih izvedencev varstva pred sevanji s pooblaščenimi izvedenci medicinske fizike, k osebnim podatkom izpostavljenega delavca pa se po novem dodaja tudi državljanstvo. Ionizirajoče sevanje je uporabljeno torej na številnih področjih v medicini, industriji in pri raziskovanju. Zaradi narave urejanja zakona, in sicer kar najbolj zmanjšati škodo za zdravje ljudi in radioaktivno kontaminacijo življenjskega okolja, so stroge omejitve in preciznost na tem področju ključnega pomena. Kot veleva direktiva, se s predlogom zakona podrobneje določajo vsebina dovoljenja za uporabo visoko aktivnega vira sevanj ter podatki, ki jih mora zunanji izvajalec sevalne dejavnosti sporočiti izvajalcu sevalne dejavnosti. Predlagana je tudi sprememba,, vezana na pristojnost ministrstva za nadzor nad poslovanjem izvajalca obvezne državne gospodarske javne službe za ravnanje z radioaktivnimi odpadki. Nadzor nad poslovanjem agencije za radioaktivne odpadke bo po novem izvajalo Ministrstvo za okolje in prostor. V Poslanski skupini SAB se strinjamo z nujnostjo prenosa evropske direktive, s katero se določajo enotni temeljni varnostni standardi za varstvo zdravja posameznikov, pri tem pa opozarjamo, da je pri vprašanju jedrske varnosti zaščita ljudi in okolja pred škodljivimi vplivi radioaktivnega sevanja na prvem mestu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Po letu 2018, ko je bila s prenosom direktive Sveta 2013/59 Euratom o določitvi temeljnih varnostnih standardov za varstvo pred nevarnostmi zaradi ionizirajočega sevanja sprejeta prenovljena zakonodaja na tem področju, danes drugič uvajamo spremembe in dopolnitve zakona o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti. Prvič je bil zakon spremenjen leta 2019, in sicer zaradi ureditve vprašanj varnostnega preverjanja tujih državljanov, ki opravljajo dela v jedrskem objektu, dela povezana z ravnanjem z radioaktivnimi snovmi ali s prevozom jedrskih snovi. Tokratna sprememba se nanaša na uradni opomin Evropske komisije iz leta 2020, ki ga je Slovenija sprejela zaradi nepopolnega prenosa direktive Sveta 2013/59 Euratom, ki je bila implementirana leta 2018. Predlog zakona tako odpravlja manjše ter vsebinsko manj pomembne nedoslednosti, ki pa so potrebne z vidika popolnega prenosa omenjene direktive. Predlog zakona ustrezno naslavlja sklice v določbah glede reguliranih poklicev ter terminološko usklajuje besedilo nekaterih členov. Obravnavana novela se dopolnjuje še z določbo o preverjanju učinkovitosti ukrepov za zmanjšanje koncentracije radona. Dodana je določba glede inšpekcijskega nadzorstva nad gradbenimi ukrepi za novogradnje in posege v obstoječe stavbe zaradi varovanja zdravja ljudi pred škodljivimi učinki radona. S predlogom zakona se spreminja tudi prisojno ministrstvo za nadzor nad poslovanjem izvajalca obvezne državne gospodarske javne službe za ravnanje z radioaktivnimi odpadki, in sicer se nadzor prenaša iz Ministrstva za infrastrukturo na Ministrstvo za okolje in prostor. V Poslanski skupini Desus se z vsebino predlaganih sprememb strinjamo in bomo zakon soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, to je pol ure po prekinjeni 13. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O SPLOŠNEM DOLGOROČNEM PROGRAMU RAZVOJA IN OPREMLJENJA SLOVENSKE VOJSKE DO LETA 2035. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga resolucije dajem besedo Urošu Lampretu, državnemu sekretarju na Ministrstvu za obrambo. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik! Spoštovani poslanke in poslanci! Predlog resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljenost Slovenske vojske do leta 2035 je temeljni in najvišji razvojno usmerjevalni dokument Slovenske vojske, s katerim Državni zbor določa smeri njenega razvoja in opremljanja v obdobju do leta 2035. Trenutno veljana resolucija je bila sprejeta leta 2010 v obdobju, ko smo se soočali z gospodarsko in finančno krizo. Nesorazmerni posegi v obrambni proračun so pahnili Slovensko vojsko v obdobje regresije, saj se dolgoročni in srednjeročni cilji niso implementirali. Finančnim razmeram pa niso sledile bistvene strukturne prilagoditve obsega in strukture. Tako so se nabrali številne strukturni in razvojni primanjkljaji, ki jih odraža današnje kadrovsko in materialno stanje Slovenske vojske in omejene možnosti opravljanja njenega temeljnega poslanstva, obrambe domovine. Predlog resolucije predstavlja kontinuiteto vseh predhodnih prizadevanj za izboljšanje njene obrambne sposobnosti. Upoštevane so zakonske in druge spremembe in prilagoditve na obrambnem področju, kot so: strateški projekt obrambe iz leta 2016, strategija nacionalne varnosti iz leta 2019 ter bela knjiga o obrambi iz leta 2020. Priprava resolucije je vključevala tudi širok nabor deležnikov na obrambnem in varnostnem področju. Ob pregledu trendov in značilnosti varnostnega okolja nas ne more prevevati utopična naivnost, temveč trezen realizem. Pri tem moram izpostaviti lok nestabilnosti tako na vzhodu kot tudi na jugi evropskega kontinenta. Posledice smo neposredno že lahko občutili tudi pri nas skozi povečane migracijske pritiske. Ob upoštevanju dosedanjih izkušenj in težavnosti predvidevanja globalnih sprememb so najboljši odgovor na strateška presenečanja dobro pripravljene in odzivne obrambne sile. S tem namenom smo si pri pripravi predloga resolucije prizadevali kar se da celostno in sistemsko nasloviti izzive, s katerimi se sooča Slovenska vojska. Opredeljena je vrsta ukrepov in rešitev za njeno konceptualno, funkcionalno in organizacijsko strukturno posodobitev ter usmeritve za izgradnjo sodobnih vojaških zmogljivosti, kar bo Slovenski vojski omogočilo izpolnjevanje njenih zakonsko določenih nalog in tudi prevzemanje mednarodnih zavez. Med ukrepi, s katerimi želimo okrepiti in usmeriti dolgoročni razvoj Slovenske vojske, moram izpostaviti predvsem sedem sistemskih ukrepov, ki so ključnega pomena za izboljšanje pripravljenosti Slovenske vojske. Prvi, vzpostavitev sposobnejših vojaških zmogljivosti. Prilagoditev obsega, strukture in organiziranosti Slovenske vojske z oblikovanjem popolnjenega jedra prioritetnih sil. Vzpostavitev prostorske organiziranosti Slovenske vojske za zmožnost naraščanja sil. Krepitev profesionalizma vojaške etike voditeljstva. Izboljšanje delovnopravnega statusa pripadnikov zaradi posebnosti vojaškega poklica. Šesti, nadgradnja sistema vojaškega izobraževanja in usposabljanja. Sedmi, zadnji, priprava in uveljavljanje sodobnih strategij, doktrin, taktik in postopkov. Pri tem smo izhajali iz realističnih predpostavk in dejanskih družbenih zmožnosti ter kljub trenutnemu stanju Slovenske vojske ukrepe oblikovali tako, da so časovno primerno razporejeni in predvsem uresničljivi. Ukrepi se bodo izvajali v treh razvojnih fazah oziroma obdobjih. Prvi do vključno leta 2026. Drugi med letoma 2027 in 2030. Tretji med letoma 2031 in letom 2035. Razvoj zmogljivosti Slovenske vojske bo prednostno usmerjen v povečanje njene bojne sposobnosti, moči in pripravljenosti, s prioriteto na vzpostavitvi srednjega pehotnega bataljona, opremljenega z bojnimi oklepnimi vozili 8X8 do leta 2026. Ta bo predstavljal jedro srednje bataljonske bojne skupine. Po letu 2027 bodo posodobljeni oziroma zgrajeni podporni moduli bojne skupine, kot so artilerija, zračna obramba, bojno inženirstvo in drugi podporni elementi. Po letu 2030 pa bo oblikovan srednji bojni izvidniški bataljon. Slovenska vojska je v službi domovine in prav je, da ji zagotovimo ustrezno pogoje in sredstva za suvereno obrambo države in državljanov, kar je tudi njena zakonska naloga. Pri tem imamo v mislih predvsem zadostno, predvidljivo in stabilno ter dolgoročno vzdržno zagotavljanje finančnih virov za njeno zagotavljanje in razvoj. Resolucija pa prinaša tudi spremenjen obseg in strukturo Slovenske vojske. Skupni mirnodobni obseg Slovenske vojske je načrtovan v obsegu do 10 tisoč pripadnikov in pripadnic, s končnim razmerjem 7 tisoč pripadnikov stalne in do 3 tisoč pripadnikov rezervne sestave, pri čemer bo navedeno razmerje doseženo postopno. Spoštovane poslanke in poslanci! Predlog resolucije, ki je pred vami je zastavljen ambiciozno ob hkratnem upoštevanju realnih zmožnosti in potreb Republike Slovenije. K pripravi smo pristopili z iskreno željo in zavezanostjo po krepitvi Slovenske vojske, njene pripravljenosti in opremljenosti s tem varnosti in obrambe Republike Slovenije. Verjamemo, da si slovenski vojak zasluži kakovostno, varno in tehnološko napredno opremo, pri izvajanju njenih nalog, pa ga mora podpirati profesionalna, strokovna in učinkovita vojaška organizacija. Zaradi navedenega predlagam, da predlog resolucije podprete. Najlepša hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Predlog resolucije je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za obrambo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, Samu Bevku. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Odbor za obrambo je na 17. seji 5. oktobra 2021 kot matično delovno telo obravnaval Predlog resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035, ki jo je Državnem zboru v obravnavo predložila Vlada. V poslovniško določenem roku so bili vloženi amandmaji poslanskih skupin Slovenske demokratske stranke, Nove Slovenije in Stranke modernega centra. Uvodno dopolnilno obrazložitev predloga resolucije je v imenu predlagatelja podal minister za obrambo mag. Matej Tonin, ki je predstavil temeljne cilje in poglavitne rešitve predloga resolucije. Resolucija o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 je, kot je povedal minister Tonin, najvišji razvojno usmerjevalni dokument, s katerim se načrtuje dolgoročno doseganje potrebne stopnje razvoja organizacije in modernizacije sil ter zmogljivosti in povezljivosti Slovenske vojske za uresničevanje nacionalnih interesov ter ciljev na obrambnem področju v sodobnem varnostnem okolju. Resolucija predvideva večfazni razvoj Slovenske vojske za pospešeno odpravljanje nakopičenih razvojnih zaostankov iz preteklega desetletja in usmerja razvoj Slovenske vojske v vzpostavitev sposobnejših in učinkovitejših vojaških zmogljivosti. Ključna pripomba iz pisnega mnenja Zakonodajno-pravne službe, ki ga je predstavila mag. Sonja Bien Karlovšek, se nanaša na vsebino in značaj resolucije kot nepravnega akta Državnega zbora. Resolucija je opredeljena v Poslovniku Državnega zbora kot akt, s katerim Državni zbor ocenjuje stanje, določa politiko in sprejema nacionalne programe na posameznih področjih. Resolucija je torej politični, deloma tudi strokovni akt, ki predstavlja splošne politične usmeritve na določenem področju, ki je tudi pravno urejeno, nima pravnih učinkov, vendar svojo moč kot vsi politični akti Državnega zbora črpa iz avtoritete zakonodajalca, torej položaja, ki ga ima Državni zbor kot zakonodajalec v državni ureditvi. Značilnosti resolucij niso bile pravilno upoštevane pri oblikovanju besedila te resolucije, kar gre pripisati preveliki stopnji konkretnosti predloga resolucije, zaradi česar se zastavlja vprašanje njene skladnosti z bistvom resolucije kot aktom, ki določa politiko. Brigadir Robert Urbanč, namestnik načelnika Generalštaba Slovenske vojske je povedal, da je resolucija o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske ključni dokument, s katerim Državni zbor opredeljuje cilje, pot in vire nadaljnjega razvoja Slovenske vojske. Ob tem je poudaril, da je predlagana resolucija premišljena in potrebna ter da za njo stoji vojaška stroka. Državni svetnik in predsednik Komisije Državnega sveta za državno ureditev Rajko Fajt je povedal, da je Komisija za državno ureditev na svoji seji obravnavala predlog resolucije in jo podprla. V razpravi so razpravljavci iz koalicijskih poslanskih skupin podprli predlog resolucije, opozicijski poslanci pa so predlogu resolucije nasprotovali oziroma bili do predloga resolucije zadržani. Koalicijski poslanci so bili mnenja, da mora urejena država imeti vojsko in zagotovljene vire, da se vojska ohrani, za kar si sedanja vlada prizadeva. Opozicijski poslanci so podvomili v realizacijo resolucije in se spraševali, kje bo država dobila sredstva za njeno uresničevanje. Po opravljeni razpravi je odbor sprejel vse amandmaje poslanskih skupin SDS, NSi in SMC. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh poglavjih predloga resolucije in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga resolucije, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog resolucije je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Jožef Lenart bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim in gostom iz Ministrstva za obrambo. Resolucija o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035. Resolucija, ki jo obravnavamo, je najvišji razvojno-usmerjevalni dokument, torej načrt, s katerim se načrtuje dolgoročno doseganje potrebne stopnje razvoja organizacije in modernizacije sil ter zmogljivosti in povezljivosti Slovenske vojske za uresničevanje nacionalnih interesov in ciljev na obrambnem področju. Zakaj je resolucija o razvoju in opremljenosti slovenske vojske sploh potrebna? Ohranjanje in krepitev obrambne sposobnosti ter odpornosti države sta temeljna državljanska odgovornost vseh prebivalk in prebivalcev Republike Slovenije. Strateški pregled obrambe, ki ga je Ministrstvo za obrambo izvedlo leta 2016, je pokazal, da izzivi na področju finančnih, kadrovskih in materialnih virov, s katerimi se Slovenska vojska spoprijema že nekaj let, otežujejo razvoj slovenske vojske. Leta 2019 sprejeta Resolucija o strategiji nacionalne varnosti govori tudi o vse bolj nepredvidljivem in negotovem varnostnem okolju. Zastavljeni srednjeročni in dolgoročni razvojni cilji niso bili podpri s potrebnimi viri in pomembnimi strukturnimi prilagoditvami v Slovenski vojski, kar se kaže v večletni negativni oceni njene pripravljenosti in kritičnih ocenah zavezništva. Te ugotovitve in ocene so bile upoštevane pri pripravi novega programa resolucije, torej načrta razvoja in opremljanja Slovenske vojske za dolgoročno obdobje do leta 2035. To je vlada, ki zagotavlja mir, red in varnost, in to nam državljanom veliko pomeni. V Evropski uniji in tudi širše ima Slovenija dobro ime. Prav tako bi moralo biti tudi med zaveznicami na področju obrambe in zagotavljanja miru in varnosti. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo mnenja, da je krepitev naših stebrov državnosti naša odgovornost, torej da je odgovornost za varnost naših državljanov na vseh nas kot predstavnikih zakonodajnega telesa. Zato odločno podpiramo, da se s pričujočo resolucijo zastavljajo cilji razvoja in opremljanja slovenske vojske do leta 2035, kot je tudi prav, da imamo zraven jasne vizije o razvoju Slovenske vojske sedaj v resoluciji še okvirne številke o tem, kaj potrebujemo od virov, tako človeških, torej vojakov, pogodbene rezerve ter materialnih in finančnih virov. Spoštovani! Govorimo o temelju države, o nacionalni varnosti. Govorimo torej o temelju, in sicer za uresničevanje vseh drugih nacionalnih ciljev. To niso prazne črke na papirju, ampak se sledi cilju, da se do leta 2035 doseže ta obljubljeni prag 2 % BDP za vlaganje v obrambo lastne države. Skupni mirnodobni obseg Slovenske vojske bo do leta 2035 vključeval 10 tisoč pripadnikov Slovenske vojske, od tega bo najmanj 7 tisoč pripadnikov stalne sestave in do 3 tisoč pripadnikov pogodbene rezervne sestave ter novih oblik pogodbene rezerve Slovenske vojske. Ob nezadostnem zagotavljanju obsega in rezervne sestave resolucija dopušča možnost za ponovno oceno smotrnosti uvedbe znanih ali nadgrajenih oblik vojaške dolžnosti. Gre pa za časovno obdobje 14 let vnaprej, tako da se ta finančna sredstva sorazmerno porazdelijo in bodo kot posledica vplivala na izboljšanje pripravljenosti Republike Slovenije za vojaško obrambo. Želimo si, da bi bile že v naslednjih letih ocene o usposobljenosti Slovenske vojske za delovanje v miru in tudi njene obrambne sposobnosti v primeru vojne prav dobre. Hkrati pa se v Poslanski skupini SDS zavedamo, da je to pogoj za verodostojnost Republike Slovenije v njenih prizadevanjih za mir, varnost in stabilnost tako doma kot v mednarodni skupnosti. Resolucijo bomo soglasno podprli.
Hvala lepa. Robert Pavšič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca.
V LMŠ se zavedamo, da vojska potrebuje sredstva. Vlada Marjana Šarca je bila tudi prva vlada po letu 2010, ki je občutneje dvignila sredstva za vojaške investicije. Dvig je potreben tudi glede na zaveze Natu, vendar to ne pomeni, da lahko brezobzirno pretiravamo in še bolj poglobimo javni dolg. Še posebej zato, ker v resoluciji niso nikjer določene vrednosti, potrebne za realizacijo. Ampak to je pač klasičen primer reševanja vsebinskih vprašanj te vlade, češ, mi bomo denar porabili, od kod pa pride, pa zdaj ni pomembno, bomo pač najeli še en kredit. Pravzaprav je takšen način razmišljanja naiven, smo ga že obdelali in izpostavili vse nevarnosti pri obravnavanju Zakona o investicijah v Slovensko vojsko. Danes pa razglabljamo o resoluciji. Sicer imamo še veljavno, ampak tudi to je drugotnega pomena, mar ne. In tudi to, da minister navaja, da resolucija ni zavezujoča. Če je to res, potem je pravzaprav niti ne rabimo. Že bežen pregled danes obravnavanega dokumenta razkrije obilico nepravilnosti, pomanjkljivosti in površnosti. Mešajo se strateške in dejansko operativne vsebine v istih poglavjih, ene zelo konkretne, druge zelo zavite v meglico. Recimo, plačilo za pogodbene rezerviste, izhod iz enotnega plačnega sistema in tako naprej. Kaj ima to opraviti z resolucijo? Ta resolucija je očitno zgolj podlaga za nekaj drugega. Potem so tu druge nedoslednosti. Navajam: »Slovenska vojska bo oblikovala pogoje za naraščanje svojega obsega in strukture ob povečani verjetnosti izrednega poslabšanja varnostnega okolja oziroma neposredne vojaške ogroženosti.« Kaj je dejansko izredno poslabšanje varnostnega okolja? Ali pa je resolucija le dokument, ki so ga skupaj spravili tako imenovani piarovci? Zapisano je tudi, da že naslednje leto pehotni polki postanejo bataljoni, logistična brigada postane poveljstvo za podporo, sedanji teritorialni polki pa bodo operativno mirovali. Kaj to pomeni? Ali jih boste pustili za rezervo, pustili samo ime, ljudi pa prerazporedili drugam? Nadalje: »Oblikovana bo eksperimentalna enota za preizkušanje in operativno uporabo sodobnih tehnologij in taktik.« Kaj je to? Kakšna bo sestava, kje boste dobili kadre? Da ne govorimo o oblikovanju nekinetične čete v letu 2022. Razlage o vsem tem, kaj vse to pomeni, nismo dobili. Pa je to le delček vprašanj, ki nujno potrebujejo odgovore, preden bi obravnavali tako pomemben dokument. Kar pa nas je pravzaprav še najbolj razžalostilo pri branju te resolucije, je, ko govorimo o tveganju Slovenske vojske. Takole piše, navajam: »Pomanjkanje javnomnenjske podpore in politične volje. V državi ne bo prišlo do vzpostavitve družbene klime, ki bi podpirala razvoj nacionalno-varstvenega vojaškega sistema. Nedoseganje ciljev in ambicij zaradi notranjega odpora.« Sam predlagatelj zapiše, da je vojska sama sebi največje tveganje. Takoj v naslednji fazi pa je največje tveganje narod. Za razvoj Slovenske vojske je torej najbolj kritična družbena klima, javno mnenje ali pa odpor znotraj obrambnega sistema. Javno mnenje je torej težava?! V LMŠ menimo, da mora iti realizacija sredstev v koraku z vizijo, vizijo, ki bo usmerila razvoj prioritet v področja informatizacije, robotizacije in kibernetike. V LMŠ tako vidimo trenutno stanje in problematiko vlaganja v razvoj Slovenske vojske v hierarhiji prioritet oziroma pomanjkanju le-teh. Teh ni. Kar smo brali in obravnavali je le politični pamflet. Danes bomo sicer poslušali veliko o tem, kako vojski vračamo dostojanstvo, zagotavljamo sredstva in podobno. Tega ni. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca takšnega predloga resolucije ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Gregor Židan bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovani predsedujoči! Spoštovani državni sekretar, spoštovani poslanke in poslanci! Socialni demokrati smo predlagali, da se Predlog resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 umakne z dnevnega reda matičnega delovnega telesa. Žal koalicijski poslanci in poslanke niso sprejeli argumentov za umik. V veljavi je Resolucija o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljenja Slovenske vojske do leta 2025. V Državnem zboru je bila 23. 11. 2010 sprejeta s 73 glasovi za in 1 proti. Resolucija torej še velja in po našem mnenju odgovarja smernicam razvoja Slovenske vojske. Ministrstvo za obrambo pa razpolaga z vsemi usmerjevalnimi in izvedbenimi dokumenti, ki omogočajo delovanje in razvoj obrambnega sistema. Zato bo naslednja vlada, katerakoli že bo, lahko preverila, pod 1, izvajanje resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2025, in pod 2, izvajanje dolgoročnega doseganja stopnje razvoja organizacije in modernizacije sil ter zmogljivosti in povezljivosti Slovenske vojske z uresničevanjem nacionalnih interesov in interesov skupne evropske varnostne politike ter politike Nata. Ta dva pregleda bosta skupaj z ostalimi strateškimi vojaškimi dokumenti temelj za pripravo nove resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske za naslednje obdobje, in to z upoštevanjem novega mednarodnega varnostnega okolja, vključno s hitrim razvojem novih tehnologij, z novimi načini in oblikami vojskovanja ter drugimi globalizacijskimi učinki, ki bodo posredno vplivali na varnostno okolje sveta in s tem povezano tudi s Slovenijo. Na varnostno okolje pa bodo vplivale tudi podnebne spremembe, ki se bodo odražale v težjem zagotavljanju hrane, vode, energije in tudi prostora. In nenazadnje, spoštovani kolegice in kolegi, naslednja vlada se bo lahko ob pripravi novega besedila resolucije naslonila na mnenje in resna opozorila Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Socialni demokrati se zavedamo, da je Slovenska vojska v letih finančne in gospodarske krize ter v času sanacije posledic te krize utrpela večji finančni primanjkljaj. Finančna sredstva niso bila zadostna in se je vlaganje v kadre, v opremo in razvoj na neki točki ustavilo. Vendar so bili ukrepom rezanja finančnih sredstev podvrženi tudi drugi resorji. Res pa je, da država Slovenija zaradi navedenega ni in tudi danes ne izpolnjuje obljub in zavez, ki jih je v nekem drugem obdobju dala mednarodnim organizacijam. V resoluciji o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljenja Slovenske vojske do leta 2035 se eden od ukrepov za razvoj Slovenske vojske nanaša na izboljšanje delovnopravnega in socialnega statusa pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske, kar pa se ureja v zakonih za pripadnice in pripadnike Slovenske vojske ter to rešuje v Zakonu o obrambi in Zakonu o službi v Slovenski vojski. Socialni demokrati pa smo predlagane spremembe in dopolnitve, ki so šle v smeri reševanja teh problemov, podprli oziroma jim nismo nasprotovali. Spoštovani! Socialni demokrati glede na mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora ocenjujemo, da je predlagana resolucija napisana zelo na hitro in površno. Naše stališče je, da se v volilnem letu, do volitev je še nekaj mesecev, po nepotrebnem hiti z razpravo in sprejemanjem predlagane resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035. Zato predlagane resolucije ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Resoluciji o opremljanju Slovenske vojske bi lahko dejali kar resolucija o nadaljnjem nakupovanju orožja, ki ga v resnici ne potrebujemo. A kakšen nakupovalni listek je to? Do leta 2035 resolucija predvideva dodatnih 5,6 milijarde evrov, ki naj bi se namenili v vojsko, pretežno ravno za nakupovanje orožja. To je ogromen znesek, ki ga bodo državljanke in državljani še kako pogrešali na tistih vitalnih sistemih, ki jih dejansko potrebujejo: zdravstvo, sociala, razvoj, izobraževanje, infrastruktura. Vse to bo prikrajšano, če bo resolucija sprejeta in bo vladajoča garnitura nadaljevala z zasledovanjem ciljev, ki so v njej napisani, teh 5,6 milijarde evrov pa bo izgubljenih v tujih vojaškoindustrijskih kompleksih. Vse to se dogaja sočasno, ko lahko ugotovimo, da Slovenija ni vojaško ogrožena. Je pa ogrožena zdravstveno, ogrožena je socialno, ogrožena je stanovanjsko in še kako drugače. To so prednostna področja, ki bi jih kakršnakoli resna vlada morala zasledovati, a žal ne vlada Janeza Janše. Pa je to šele začetek vse zgodbe. Malo nazaj je bil sprejet zakon, po katerem se bo za nakupe orožja do leta 2026 namenilo 780 milijonov evrov. A že v aktualnem proračunu, kot ga je vlada Janeza Janše prinesla na mizo, lahko vidimo, da ti stroški iz zakona pravzaprav sploh niso končni. Samo cena oklepnikov je porasla za 130 milijonov evrov. Kaj torej lahko pričakujemo od vojnih nabav iz resolucije? 5,6 milijarde evrov ne bo 5,6 milijarde evrov, zelo hitro se bomo pogovarjali o sedmih osmih, pa o devetih milijardah evrov. Spomnimo, kako je v aktualni orožarski aferi Oshkosh cena rasla. Začela se je pri 15,5 milijonih evrov, nadaljevalo pri 32 milijonih evrov, no sedaj smo pa za 38 oklepnikov na 55 milijonov evrov. 350-odstotno povečanje v zgolj dveh letih. Se bo tako zgodilo tudi z orožarsko resolucijo? Ljudje v tej državi vedo, kaj potrebujejo, in vedo, da novo nakupovanje orožja, namenjeno Natovim misijam deset tisoče kilometrov stran izven meja naše domovine, ni v njihovem najboljšem interesu. To je zgolj v interesu tujih vojaškoindustrijskih kompleksov in Natovih generalov, ki na varnostnih sestankih delujejo kot trgovski potniki tega ali onega industrijskega konglomerata. Toliko bolj pa nam na vrata trka podnebna kriza. Ne le, da se moramo nanjo nemudoma odzvati, v resnici vlade križem po svetu zelo zamujajo z odzivom na podnebni zlom, katerega učinka lahko čutimo tudi že v razvitem svetu. Prav vojaška industrija je ena izmed največjih onesnaževalcev, ki podnebni zlom poganja. Ne le da vlada namenja sredstva v področja, ki jih ne potrebujemo, ta področja so tudi tista, ki okoljsko krizo v veliki meri poganjajo. To so vse razlogi, zakaj v Levici predlagamo, zahtevamo, da se na temo resolucije o nakupih orožja in prioritetah Republike Slovenije skliče referendum. Žal zavezujočega zakonodajnega referenduma ne moremo vložiti na akt, ki je resolucija, lahko pa vložimo posvetovalnega. Naj se ljudje izrečejo jasno in na glas o tem, kaj pravzaprav želijo. V resnici vemo in ljudje vedo, kaj si želijo, kar smo lahko videli, ko smo za zakon o 780 milijonih evrov sklicali referendum, potem ga je pa vlada s svojim političnim manevriranjem in spletkarjenjem onemogočila. Zgolj v tednu dni smo zbrali 30 tisoč podpisov državljank in državljanov. Sredi epidemije, sredi mraza so prišli, stali v vrstah, zato da lahko podpišejo zahtevo za referendum, ker ne želijo, da se naša skupna sredstva, proračun Republike Slovenije pleni za orožje, medtem ko bi morali ta skupna sredstva uporabiti za področja, kjer ljudje res potrebujejo pomoč: zdravje, skrb za starejše, stanovanja in ukrepanje proti podnebnemu zlomu. Hvala.
Hvala lepa. Andrej Černigoj bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija − krščanski demokrati.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! V prav vseh državah članicah Evropske unije lastna vojska ostaja pomemben gradnik suverene države. V Novi Sloveniji se zavedamo, da je sodobno mednarodno varnostno okolje spremenljivo in nepredvidljivo. Po obdobju popušča se napetosti znova povečujejo in svet se vse bolj odmika od idealnega absolutnega miru, varnosti in stabilnosti. Tega se zavedamo skoraj vsi v tej dvorani in v celotni Sloveniji. Na drugi strani pa nas krščanske demokrate žalosti želja manjšine, ki zavrača opozorila, svojo doktrino pa nadgradi še z idejo razgradnje Slovenske vojske. Tega v Novi Sloveniji ne bomo dopustili, ne bomo dopustili. Z resolucijo o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske se nadgrajuje najvišji razvojno-usmerjevalni dokument, s katerim se načrtuje dolgoročno doseganje potrebne stopnje razvoja organizacije in modernizacije sil ter zmogljivosti in povezljivosti Slovenske vojske za uresničevanje nacionalnih interesov in ciljev na obrambnem področju. V Novi Sloveniji podpiramo večfazni razvoj Slovenske vojske v sedmih točkah, ki bo omogočal sistemske spremembe in ustvarjal pogoje za razvoj in opremljanje Slovenske vojske ter s tem bistveno izboljšal njene učinkovitosti pri izpolnjevanju njenih poslanstev in nalog. Resolucija tako predvideva, prvič, pospešeno odpravljanje nakopičenih razvojnih zaostankov iz preteklega desetletja in usmerjanje razvoja Slovenske vojske v vzpostavitev sposobnejših in učinkovitejših vojaških zmogljivosti. Drugič, prilagoditev obsega strukture in organiziranosti Slovenske vojske z oblikovanjem popolnega jedra prioritetnih sil in zmogljivosti, vključno s ciljem zmogljivosti zavezništva. Tretjič, vzpostavitev programa prostorske organiziranosti Slovenske vojske kot izhodišča z možnostjo naraščanja sil Slovenske vojske tudi za uporabo novih oblik pogodbene rezerve. Četrtič, krepitev profesionalizma, vojaške etike, voditeljstva ter organizacijske kulture in klime. Petič, izboljšanje delovnopravnega in socialnega statusa pripadnic in pripadnikov Slovenske vojske zaradi posebnosti in omejitev vojaškega poklica, da bi se povečalo zanimanje za vojaški poklic in vojaško službo. Šestič, nadgradnja sistema vojaškega izobraževanja in usposabljanja ter urjenja. In nenazadnje, sedmič in zadnjič, priprava in uveljavljanje sodobnih strategij, doktrin, taktik in postopkov. V Novi Sloveniji podpiramo tudi predvideno postopno doseganje 2-odstotnega BDP najpozneje do leta 2035. Skupni mirnodobni obseg Slovenske vojske bo do leta 2035 vključeval 10 tisoč pripadnikov, s končnim razmerjem najmanj 7 tisoč pripadnikov stalne in do 3 tisoč pripadnikov pogodbene rezervne sestave ter novih oblik pogodbene rezerve Slovenske vojske. V Novi Sloveniji verjamemo, da izboljšanje obrambne sposobnosti in odpornosti države ter družbe zahteva vztrajna ter usklajena politična in družbena prizadevanja, ki morajo izhajati iz zavedanja, da je učinkovita Slovenska vojska eden od osrednjih stebrov državnosti Republike Slovenije in jamstvo njene neodvisnosti, suverenosti in ozemeljske celovitosti. Slovenski vojski vračamo dostojanstvo in lahko tudi še enkrat ponovim, Slovenski vojski vračamo dostojanstvo, zato bomo v Poslanski skupini Nova Slovenija – krščanski demokrati Predlog resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske soglasno podprli. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Monika Gregorčič bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi, spoštovani predstavnik Ministrstva za obrambo! Predlog resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 predstavlja najvišji dokument za modernizacijo in nadaljnji razvoj Slovenske vojske. Predlagana resolucija nadaljnji razvoj Slovenske vojske opredeljuje v treh fazah in je odziv na dejstvo, da so se od leta 2010, ko je bila sprejeta sedaj veljavna resolucija, varnostne razmere v svetu bistveno spremenile. Predlagani dokument tako ustrezno odgovarja na vse te nove razmere in na številne ugotovitve strateškega pregleda obrambe iz leta 2016. Ni odveč ponoviti, kar so pred menoj izpostavili že nekateri predhodniki, da predlog resolucije izpostavlja in predvideva predvsem naslednje potrebne ukrepe: pospešeno odpravljanje nakopičenih razvojnih zaostankov iz preteklega desetletja, prilagoditev obsega strukture in organiziranosti Slovenske vojske, vzpostavitev prostorskih pogojev za njeno delovanje, krepitev profesionalizma, vojaške etike, voditeljstva, izboljšanje delovnopravnega in socialnega statusa vojakov, nadgradnjo sistema vojaškega izobraževanja ter pripravo in uveljavljanje sodobnih strategij, doktrin, taktik in postopkov. Za nadaljnji razvoj Slovenske vojske pa je ključnega pomena tudi projekcija postopnega doseganja višine obrambnih izdatkov do ciljnih 2 % bruto družbenega produkta najpozneje do leta 2035. Naj ob tem posebej izpostavimo, da gre pri tem za kontinuiteto, ki sledi dosedanjim javnim usmeritvam skoraj vseh političnih strank, z izjemo Levice, in finančnim zavezam in obljubam, ki sta jih zavezništvu Nato dala nekdanja predsednika vlade, najprej gospa Alenka Bratušek, za njo še gospod Marjan Šarec. Spomnimo, tako imenovano valižansko zavezo je v imenu Republike Slovenije uradno dala gospa Alenka Bratušek. Glede nujno potrebne kadrovske okrepitve Slovenske vojske je cilj do leta 2035 doseči 10 tisoč pripadnikov s končnim razmerjem najmanj 7 tisoč pripadnikov stalne in 3 tisoč pripadnikov pogodbene rezervne sestave. Nenehno spreminjajoče se mednarodno varnostno okolje, tehnološki razvoj in zavedanje, da je učinkovita Slovenska vojska branik naše neodvisnosti, suverenosti in državnosti, vse to zahteva nenehno posodabljanje njenih zmogljivosti. In temu predlagana resolucija tudi sledi. Pri tem bi želeli za konec poudariti, da predlagane rešitve v tej resoluciji zgolj nakazujejo smer rešitev, za katere bo v nadaljevanju preba sprejeti konkretne zakonske rešitve. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo predlog te resolucije podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Marko Bandelli bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek.
Spoštovane poslanke, poslanci, predsednik Državnega zbora! Spoštovani državni sekretar! Resolucija do leta 2035 je po besedah ministrstva najvišji razvojno-usmerjevalni dokument, s katerim se načrtuje dolgoročno doseganje potrebne stopnje razvoja organizacije in modernizacije sil ter zmogljivost in povezljivost Slovenske vojske za uresničevanje nacionalnih interesov ter ciljev na obrambnem področju v sodobnem varnostnem okolju. Z resolucijo želi Ministrstvo za obrambo predstaviti, kako vidijo razvoj Slovenske vojske v prihodnosti. V SAB omenjene resolucije žal ne podpiramo, saj je bila leta 2010 sprejeta sedaj veljavna resolucija, ki velja še do leta 2025. V SAB se sprašujemo, od kod vladi Janeza Janše denar za povišanje izdatkov za Slovensko vojsko. Pod vlado Janeza Janše izdatki in načrti za prihodnja leta letijo v nebo. Odbor za obrambo je s podporo koalicije na začetku meseca podprl resolucijo o opremljanju Slovenske vojske do leta 2035, na podlagi katere bi izdatki za opremljanje rasli še hitreje. Po zdaj veljavnem načrtu opremljanja naj bi do leta 2023 država za vlaganja v vojsko porabila 345 milijonov evrov. V novem predlogu proračunov za prihodnji dve leti, ki jih želi koalicija sprejeti, pa se ta vsota povečuje na 491 milijonov. Pol milijarde. V stranki SAB zagovarjamo depolitizirano, profesionalno Slovensko vojsko, ki nudi pomoč civilni zaščiti in razvoju skupne evropske varnostne politike, a v stranki SAB menimo, da je vlada javne finance razstrelila v popolno katastrofo. S sprejeto resolucijo pa se bo to le še poglobilo. Sprejemamo obveznosti brez kritja, ki jih bo morala realizirati naslednja vlada, in to preprosto ne gre. Trenutno so naložbe v zdravstvo 30 % nižje, kot so naložbe v orožje. Za primerjavo, z vlado Marjana Šarca, če bi ostala na oblasti, bi moralo imeti obrambno ministrstvo letos na razpolago 561 milijonov evrov, dejansko pa jih bo pod Janševo vlado porabila še 136. Resolucija predstavlja vzdrževanje vojske z visokim kapitalom, z visoko obremenitvijo davkoplačevalskega denarja, katerega trenutno ni. Z našimi pripombami bi resolucijo lahko spremenili. Svoje pomisleke smo večkrat tudi javno izrazili in pričakovali bi, da bodo slišani in upoštevani. Na žalost niso bili, zato v Poslanski skupini SAB omenjene resolucije žal ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Resolucija pred nami je razvojno-usmerjevalni dokument, s katerim bo Republika Slovenija dolgoročno načrtovala razvoj organizacije in modernizacije Slovenske vojske. Dokument sicer nima zakonske veljave, bo pa skozi prihodnje zakone implementiranih veliko smernic, ki jih vsebuje. Čeprav imamo trenutno še resolucijo, ki sicer velja do leta 2025, pa je zaradi dolgega obdobja od njenega nastanka nujno potrebna temeljite posodobitve. Nenazadnje so se geopolitični položaj v svetu, tehnologija in varnostno stanje močno spremenili. Če pogledamo dogajanje na Bližnjem vzhodu, vidimo, da je pri hitrem umiku vojske ZDA v Afganistanu prišlo do hitre spremembe v vladajoči struji po kar 20 letih. Ves svet je s strahom gledal, do kakšnega prenosa oblasti bo prišlo in kaj se bo zgodilo s civilnim prebivalstvom. Nenazadnje nas takšni dogodki aktivno zadevajo, saj je tudi Slovenija sodelovala v misijah v Afganistanu. S tem razlogom je pomembno, da se tudi pri nas konkretno odzovemo na zahteve modernega časa. Res je, da nas trenutno nihče vojaško ne ogroža, vendar če smo se kaj naučili iz zgodovine, je to, da se situacija lahko spremeni v trenutku. Zato je pomembno, da imamo svojo vojsko, v katero tudi primerno vlagamo. Seveda pa je poleg zagotovljenih sredstev potrebno pripraviti tudi načrt investicij in porabe, ki bi na dolgi rok izobrazila in usposobila primeren kader. Cilj za leto 2035 je, da bi imeli 7 tisoč stalnih pripadnikov Slovenske vojske in 3 tisoč pogodbenih rezervistov. Obenem pa bi do tega leta za namen obrambe prispevali 2 % BDP. Seveda so ti načrti precej optimistični, vendar bi glede na trenutno gospodarsko rast in druge dejavnike vsekakor bili izvedljivi. Izboljšanje delopravnega in socialnega statusa pripadnikov Slovenske vojske zaradi posebnosti in omejitev vojaškega poklica bi moral biti eden od prvih korakov za dvig števila stalnih pripadnikov. Na tem področju je bilo v zadnjih letih narejenega že veliko, saj ne gre le za privabljanje novih vojakov, temveč tudi za preprečevanje upadanja števila že aktivnih pripadnikov. Z različnimi investicijami v infrastrukturo in v opremo, izobraževanjem ter nagrajevanjem bi trend upadanja lahko obrnili v zelo kratkem obdobju. Kljub zagotovilom predsednikov prejšnjih vlad, da bodo namenili večja sredstva za obrambo, je finančna podhranjenost povzročila upad in manjšo zainteresiranost mladih za poklic vojaka. V Poslanski skupini Desus se zavedamo, da bodo investicije v opremo večkrat politično izpostavljene, kot smo že bili priča v bližnji preteklosti, a dejstvo je, da brez sodobne in dobre opreme Slovenska vojska ne more zadovoljivo opravljati svojega poslanstva. Nenazadnje Slovenska vojska aktivno sodeluje tudi v primeru naravnih nesreč in reševanja v gorah. Podpora za razvoj Slovenske vojske mora tako postati vprašanje javnosti in politike. Zavrniti moramo politično poizkuse in relativiziranje njenega obstoja. Nenazadnje Slovenska vojska skrbi tudi za naš ugled na mednarodnem prizorišču, zato se moramo usmeriti v krepitev profesionalizma, vojaške etike, voditeljstva ter organizacije kulture in klime. Na ta način bomo obdržali vojsko, na katero smo vedno ponosni in se nanjo v vsakem trenutku lahko zanesemo. V Poslanski skupini Desus bomo Predlog resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035 soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Jurij Lep bo predstavil stališče Poslanske skupine Nepovezanih poslancev.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi lep dober dan! Danes obravnavana resolucija o dolgoročnem razvoju Slovenske vojske do leta 2035 podrobno navaja več ukrepov in sistemskih rešitev za izboljšanje stanja Slovenske vojske, med katere spada strukturno in zmogljivostno posodabljanje Slovenske vojske, izboljšanje delovnopravnega statusa pripadnikov Slovenske vojske, nadgradnja sistema vojaškega izobraževanja in usposabljanja ter oblikovanje novih oblik pogodbene rezerve, s čimer bi se bistveno izboljšalo stanje pripravljenosti Slovenske vojske za izvajanje zakonsko predpisanih nalog. Prioritete Slovenske vojske, navedene v resoluciji, so izgradnja srednjega pehotnega bataljona, kar terja tudi nabavo opreme predvsem osemkolesnikov in štirikolesnikov, transportnega letala srednjega dosega in več namenskih helikopterjev pa tudi izgradnja srednjega bojnega izvidniškega bataljona. Načrtuje se razvoj sodobnih interaktivnih vadišč in strelišč ter nadgradnja srednjega vadišča Slovenske vojske je na Počku. Obseg Slovenske vojske pa naj bi do leta 2035 vključeval 10 tisoč pripadnikov, od tega najmanj 7 tisoč pripadnikov stalne sestave in tri tisoč pripadnikov rezervne sestave Slovenske vojske. Glede tega se nepovezani poslanci zavzemamo, da bi bili profesionalni pripadniki vojske opremljeni in izurjeni za bojne naloge, pripadniki pogodbene rezerve pa bi prevzeli druge naloge na nacionalnem ozemlju, pomoč policiji pri varovanju državne meje, sodelovanje pri zaščiti in reševanju ali varovanju vojaških objektov. Finančna podlaga za te načrte bo poleg že sprejetega Zakona o investicijah v Slovensko vojsko tudi postopni dvig obrambnih izdatkov. Ti se bodo do leta 2024 dvignili na 1,5 % BDP, najpozneje do leta 2035 pa bi naj bili 2 % BDP. Nepovezani poslanci smo prepričani, da je varnost ena izmed temeljnih pogojev za delovanje razvoja naše družbe in naše države. Menimo, da se učinkovitost države odraža tudi in predvsem postopni varnosti, ki jih s svojim nacionalno varnostnim sistemom zagotavlja prebivalcem na svojem ozemlju. Moramo se zavedati, da z vsemi ukrepi Slovenija zagotavlja visoko stopnjo varnosti, hkrati pa moramo v vse bolj dinamičnem in kompleksnem varnostnem okolju ohraniti položaj Slovenije kot ene izmed najbolj varnih držav v Evropi in svetu. Tokratna resolucija je pripravljena ob upoštevanju varnostno-obrambnih izzivov, s katerimi se spoprijema Republika Slovenija, ter v zavedanju povečane nepredvidljivosti in negotovosti mednarodnega varnostnega okolja tudi s pojavom novih oblik varnostnih tveganj in groženj. Po obdobju popuščanja napetosti se ta znova povečujejo in svet se vse bolj odmika od ideala absolutnega miru, varnosti in stabilnosti. Na podlagi navedenega smo nepovezani poslanci prepričani, da izboljšanje obrambne sposobnosti in odpornosti države ter družbe zahteva vztrajna ter usklajena politična in družbena prizadevanja, ki morajo izhajati iz zavedanja, da je učinkovita in posodobljena Slovenska vojska eden izmed osrednjih stebrov državnosti Republike Slovenije in jamstvo njene neodvisnosti, suverenosti in ozemeljske celovitosti. Ker temu sledi tudi predlagana resolucija, se nepovezani poslanci z njo načeloma strinjamo. Ob tem pa bi izpostavil še možnost ponovne uvedbe vojaške dolžnosti, ki je večkrat omenjena v besedilu resolucije. Moramo se zavedati, da je uvedba naborništva zapleten družbeni proces in ima pomembne posledice ne le na vojaško organizacijo, ampak tudi na gospodarstvo, izobraževanje in nenazadnje tudi na vsakodnevno življenje in seveda družino. Zato menimo, da bi bilo za uvedbo naborništva vsekakor treba doseči širši politični in družbeni konsenz. Predlog za vzpostavitev naborniškega sistema bi moral temeljiti na podrobni analizi oziroma študiji trenutnega stanja ter tudi na podrobni analizi posledic uvedbe naborništva, vključno z natančnim izračunom finančnih posledic tega projekta. Tovrstna analiza pa do sedaj žal še ni bila pripravljena. Poudarjamo, da spreminjanje načina popolnjevanja vojske zahteva natančno in usklajeno načrtovanje in delovanje vseh državnih in družbenih akterjev. Zato opozarjamo, da se je tega izziva treba lotiti skrajno previdno, pravočasno in v neizsiljenih okoliščinah ter z ustrezno dolgim testnim in prehodnim obdobjem. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani državni sekretar, vsi prisotni v dvorani, lep pozdrav! Pred sabo imamo Predlog resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035. Države se oborožujejo, vedno so se oboroževale in vedno se bodo oboroževale, to je kristalno jasno. Izjemno naivno je pričakovati, kakor to morda pričakujejo nekateri pacifisti iz opozicije, da se ne bi oboroževali in s tem upali, da se tudi drugi ne bodo. To nas je naučila zgodovina in sodelovanje v nasprotju z zgodovinsko logiko je naivnost ali pa izdajalstvo. S pobudami, kot smo jih bili na primer vajeni s strani Socialnih demokratov, da moramo biti proti oboroževanju z avtonomnimi orožnimi sistemi, bi samo dokazovali svojo naivnost. Američani že dlje časa razvijajo in tudi uporabljajo tako imenovane bojne drone, katerih bojna učinkovitost je vedno boljša in uspešnejša. Rusi izdelujejo bojne robotske tanke, ki patruljirajo brez voznikov in topničarjev. V uporabi so tudi avtonomna bojna plovila brez posadke, kot je na primer tako imenovani ameriški sea hunter oziroma lovec na podmornice. V Južni Koreji njihova največja firma Samsung izdeluje po nekaterih podatkih eno izmed najučinkovitejših avtomatskih robotskih strelnih orožij, ki preko toplote zaznavajo sovražnika. Skratka države, ki so bodisi bodoči sovražniki bodisi bodoči zavezniki, se oborožujejo z modernimi tehnologijami, kot so se vedno skozi celotno človeško zgodovino. Zato bi morali tudi mi Slovenci ne samo razmišljati o oboroževanju, ampak tudi iti v korak s časom in se oboroževati v skladu s tehnološkim razvojem. V preteklosti smo bili v Slovenski vojski priča velikim razvojnim zaostankom, ki pa jih ta resolucija dobro izboljšuje. Dobro je, da se v vojsko vpeljujejo sodobne strategije in vojaške taktike. V Slovenski nacionalni stranki zelo pozdravljamo tudi prizadevanja s strani Ministrstva za obrambo, ki želi vojaški poklic narediti privlačnejši za bodoče vojake. Ponos na lastno domovino in mentaliteta, ki ne bo sledila sodobni dekadentni, nepatriotski agendi, bosta ta poklic naredila še privlačnejši. Tako kot je na odboru dejal brigadir Robert Urbančič – v Sloveniji potrebujemo nov pristop pri pridobivanju, razvoju in pa zadrževanju vojaškega kadra. Seveda si v Slovenski nacionalni stranki tudi želimo, da ne bi Slovenska vojska tako pogosto stremela k Natovim ciljem, in sicer koristim Amerike, ampak bi dejansko bila v službi domovine. Slovenska vojska mora slediti svojemu glavnemu obrambnemu interesu, ponavljam – obrambnemu interesu. To pa je ohranitev neodvisnosti in suverenosti in ozemeljske celovitosti države ter nedotakljivosti njenih mednarodno priznanih meja in državnega območja. To bomo dosegli predvsem s tem, da bomo patriotsko spremenili vrednote do lastne očetnjave in pa sledili modernim trendom oboroževanja. Naj za konec povem še znameniti rek Georgea Washingtona: Pripravljenost na vojno je eno najučinkovitejših sredstev za ohranjanje miru. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu resolucije niso bili vloženi. Obveščam vas, da zbor o predlogu resolucije v celoti na tej seji ne bo odločal. Vložen je namreč predlog za razpis posvetovalnega referenduma o sprejemu Predloga resolucije o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske do leta 2035. Predlog za razpis posvetovalnega referenduma in obravnavani predlog resolucije sta tako medsebojno vsebinsko povezana. Zbor mora pri odločanju o predlogu resolucije upoštevati 28. člen Zakona o referendumu in o ljudski iniciativi, kar pomeni, da mora zbor o predlogu za razpis posvetovalnega referenduma odločiti, preden končno odloči o predlogu resolucije. O predlogu resolucije bo zbor zato odločal po odločitvi Državnega zbora o predlogu za razpis referenduma. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O OSEBNI ASISTENCI V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer mag. Cvetu Uršiču, državnemu sekretarju na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Pravica do osebne asistence je velik civilizacijski dosežek v Sloveniji in tudi širše. Živeti samostojno in neodvisno je bil namen Zakona o osebni asistenci, s katerim se je bistveno izboljšalo življenje uporabnikov, tistih invalidov, ki potrebujejo zelo veliko podpore za samostojno življenje. Izvajanje osebne asistence sicer v Sloveniji ni novost, ni se začelo s sprejetjem zakona, ampak že pred tem je bila osebna asistenca financirana in se je izvajala programsko. Vendar zaradi omejenih sredstev kot program niso mogli vsi uporabniki prejeti zadostnega števila ur asistence, kot so jo potrebovali. Dobivali so jo praviloma bistveno manj. Prav tako se vsem uporabnikom, ki bi potrebovali osebno asistenco, le-ta ni mogla zagotoviti. S sprejetjem Zakona o osebni asistenci leta 2017 je osebna asistenca postala pravica. Do nje so upravičeni vsi uporabniki pod enakimi pogoji ne glede na njihovo premoženjsko stanje, zato seveda osebna asistenca tudi ni socialni korektiv oziroma transfer. Prav zato pomeni Zakon o osebni asistenci velik napredek v razvoju invalidskega varstva. Zakon je postavil uporabnika v središče, obseg storitev se ugotavlja glede na njegove potrebe, uporabnik sam izbere izvajalca osebne asistence, uporabnik mora imeti nadzor nad organizacijo in oblikovanjem oziroma izvajanjem asistence glede na lastne potrebe, zmožnosti, življenjske okoliščine, življenjski stil, pogoje in želje. Z zakonom se torej na nek poseben način uveljavljajo temeljne človekove pravice invalidov in seveda s tem tudi cilji Konvencije Združenih narodov o pravicah invalidov. Na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti oziroma na Vladi se zavedamo torej, da je Zakon o osebni asistenci oziroma osebna asistenca življenjsko pomembna za zagotavljanje neodvisnega življenja invalidov in njihovega enakovrednega vključevanja v družbo. Zavedamo pa se tudi, da se je pri izvajanju zakona v praksi pokazalo, da so nekatere določbe napisane preveč splošno, da so nedosledno opredeljene posamezne rešitve in zato prihaja do nejasnosti in tudi različnega načina izvajanja. Samo primeroma, izvajalec osebne asistence je lahko samostojni podjetnik posameznik, kar je v nasprotju z opredelitvijo osebne asistence kot neprofitne dejavnosti. Zakon tudi ne določa dovolj podrobno pogojev za pridobitev statusa izvajalca. Osebna asistenca je nadalje po definiciji pomoč pri samostojnem in aktivnem vključevanju v družbo, vendar se zaradi reševanja socialnih problemov kot osebni asistenci za vse odobrene ure lahko zaposluje tudi večje število družinskih članov. Torej gre za reševanje družinske ekonomske in socialne problematike. Neustrezno je tudi urejeno zaenkrat usposabljanje vseh deležnikov osebne asistence; končno tudi lista članov strokovnih komisij za oceno pravice do osebne asistence je preobsežna, zato so končna mnenja za enake potrebe upravičencev lahko v različnih koncih Slovenije tudi različna. Zaradi vsega navedenega smo na ministrstvu oziroma na Vladi pristopili k spremembi Zakona o osebni asistenci, ki je pred vami. Pri tem smo prisluhnili predvsem opozorilom uporabnikov osebne asistence. Za nas je ključno, kaj uporabnik potrebuje in kaj so oni sami ocenili, da ni na najbolj primeren način urejeno v veljavnem zakonu. Vsa naša prizadevanja vodijo k izboljšanju sedanjih zakonskih rešitev za zagotovitev čim boljšega izvajanja osebne asistence v korist uporabnikov za zagotavljanje samostojnega neodvisnega življenja. Zato je podpora vas, poslank in poslancev Državnega zbora, pri sprejetju tega zakona še kako pomembna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici Evi Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o osebni asistenci, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada, s predlogom za obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku. Kolegij predsednika Državnega zbora pa je potem postopek potrdil. Odboru je bilo posredovano številno gradivo. V poslovniškem roku pa so bili potem vloženi tudi amandmaji. Predstavnik predlagatelja je uvodoma predstavil predlog zakona. Nato je predstavnica Zakonodajno-pravne službe predstavila njihovo mnenje. Zakonodajno-pravna služba je predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo, pravnim sistemom in zakonodajno-tehničnega vidika. Opozarja na skrajšani postopek oziroma manj zahtevne spremembe, čeprav se z materialno vsebino spreminja oziroma dopolnjuje kar 12 členov Zakona o osebni asistenci, en člen pa se dodaja na novo. Hkrati se s predlogom zakona na nekaterih mestih menja tudi koncept zakona osebne asistence, tako v pogledu spremembe izvajalcev, strokovnih komisij, vloge Inštituta za socialno varstvo in tako naprej. Glede amandmajev oziroma predlogov za amandmaje odbora je povedala, da ne upoštevajo in ne rešujejo pripomb Zakonodajno-pravne službe in da so delno neustrezni. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide. Na seji ga je predstavil njihov predstavnik in povedal, da predlog zakona podpira. Državni svet ugotavlja, da eno od ključnih področij osebne asistence, ki bo najbrž v prihodnje še doživelo določene spremembe, predstavlja opredelitev možnih izvajalcev osebne asistence s poudarkom na družinskih članih v vlogi osebnih asistentov. V pripombah oziroma mnenjih zainteresirane javnosti je bila večinoma izražena podpora sprejemu novele, nekateri so dali konkretne pripombe k členom predloga zakona. Večina razpravljavcev se je strinjala, da je predlog zakona potreben ne glede na nekatere kritike, saj predstavlja korak v pravo smer. V razpravi je bilo izpostavljeno stališče, da je novela zakona potrebna, čeprav ni idealna. Opozorjeno je bilo na mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je dala številne pripombe tako sistemske kot vsebinske narave. S predlaganimi amandmaji pa tem pripombam ne sledijo. V nadaljevanju razprave je novelo podprl Nacionalni svet invalidskih organizacij, Društvo distrofikov Slovenije, Inštitut Republike Slovenije za socialno varstvo, Sindikat osebne asistence in drugi. O določenih stvareh, ki pa ostajajo odprte, pa je potrebna še nadaljnja razprava. Odbor je sprejel svoje amandmaje in tudi vse člene in glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Aljaž Kovačič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca.
Hvala za besedo, predsednik. Predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Zakon o osebni asistenci nudi storitve, ki ljudem, ki v vsakdanjem življenju potrebujejo pomoč drugega, omogočajo neodvisno in bolj kakovostno življenje. Storitve so prilagojene konkretnim potrebam posameznika uporabnika oziroma uporabnice, njegovim oziroma njenim sposobnostim, željam, pričakovanjem in življenjskim razmeram. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca podpiramo pravice posameznikov do osebne asistence, torej pravico ljudi z dolgotrajnimi telesnimi, duševnimi, intelektualnimi ali senzoričnimi okvarami, ki jih v vsakdanjem življenju lahko omejujejo, da bi enako kot drugi polno in učinkovito sodelovali v družbi na vseh področjih življenja. Zagotavlja se jim enaka možnost, večja neodvisnost, aktivnost in enakopravnost, vključenost v družbo, skladno z določbami Konvencije o pravicah invalidov. Zakon o osebni asistenci je začel veljati leta 2019 in že takoj so se pokazale težave pri njegovi izvedbi. Zakon v naši državi nujno potrebujemo, je pa trenutno veljavni zakon več kot potreben sprememb, na kar smo v Listi Marjana Šarca opozarjali celotni čas, vendar ne na takšen način, kot si ga je zamislila danes Vlada, se pravi obravnava zakona po skrajšanem postopku, številni deležniki niso sodelovali pri pripravi zakona. Težave iz prakse niso v celoti naslovljene. Pred sprejemom novele Zakona o osebni asistenci bi bilo treba urediti status družinskega pomočnika. Ni upoštevano mnenje Zagovornika načela enakosti glede diskriminatornosti pri starostnem pragu za pridobitev pravice do osebne asistence starejših od 65 let. Zraven tega pa še omenim mnenje Zakonodajno-pravne službe. Neustrezne obrazložitve, številni členi so nomotehnično nepravilno oblikovani, novela bi povzročila neskladnost z drugimi zakoni, nekatere predlagane rešitve sploh ne sodijo v člene novele, ampak so povezane z drugimi členi Zakona o osebni asistenci. Ob tem, da ima novela tudi morebitne ustavno sporne člene, na primer 8. člen, kjer je nepojasnjen namen razširjenega zbiranja osebnih podatkov. Seveda v Listi Marjana Šarca glede na navedeno in glede na nasprotovanje številnih ključnih deležnikov pri sprejemanju takšne šlamastike ne moremo in ne bomo sodelovali. Apeliramo pa na Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, da pripravi ustrezno spremembo novele v dialogu in sodelovanju. Le tako bomo lahko izboljšali zakon, ki je v naši državi nujno potreben. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala, predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovani državni sekretar! Socialni demokrati predlaganim spremembam Zakona o osebni asistenci ne bomo nasprotovali. Ocenjujemo, da gre za poskus popravljanja pomanjkljivosti sistema osebne asistence. Žal pa predlog ni sistematičen in celovit. Še vedno obstajajo številna vprašanja odprta, ki v tem zakonu niso rešena. Že ob sprejemu predloga zakona leta 2017, ki je pri nas uvedel osebno asistenco, smo Socialni demokrati opozarjali, da bi bilo bolje, če bi uredili enoten in celovit sistem pomoči osebam, ki so dolgotrajno in trajno nesamostojne pri opravljanju temeljnih dnevnih aktivnosti ter posledično pri socialnem vključevanju. Takšen sistem bi predstavljal integrirano oskrbo s storitvami osebne asistence in dolgotrajne osebe. Tako pa se je zaradi sprejetja posebnih zakonov zgodilo, da imamo sedaj več različnih ureditev, ki urejajo podobne življenjske razmere različno; še posebej glede statusa oseb, ki nudijo invalidnim osebam nego in pomoč. Starši, ki skrbijo za svojega otroka s posebnimi potrebami, prejemajo zgolj delno plačilo izgubljenega dohodka po Zakonu o starševskem varstvu in družinskih prejemkih v višini minimalne plače. Družinski pomočniki, ki v domačem okolju skrbijo za nepokretno osebo, prav tako prejemajo zgolj delno nadomestilo za izgubljeni dohodek v višini dobrih 751 evrov. Na drugi strani pa imajo osebni asistenti vse pravice, ki izhajajo iz delovnega razmerja. Pripada jim plača iz 23. plačanega razreda, dopust, regres, plačilo malice, prevoza ter bolniške. Ravno zaradi boljšega statusa osebnih asistentov se je v praksi izkazalo, da so si mnogi družinski pomočniki raje uredili status osebnega asistenta, čeprav posamezni prejemniki storitev osebne asistence glede na potrebe in aktivnosti niti ne potrebujejo osebne asistence ali pa vsaj ne v takšnem obsegu, kot jo prejemajo, temveč zgolj nego in varstvo. Posledica takšnega stanja je bila izjemna rast števila upravičenih invalidov, ki so prejeli pravico do osebne asistence, in zelo hitra rast proračunskih izdatkov s prvotnih 8 milijonov leta 2017 na današnjih 83 milijonov evrov v letu 2021. Izjemna rast proračunskih izdatkov je danes v bistvu glavni razlog, zakaj sprejemamo spremembe Zakona o osebni asistenci, saj naj bi se tako prihranilo nekaj denarja, zato je predvidena ponovna ocena potreb invalidov z namenom, da se zmanjša število ur nudenja osebne asistence. Nekateri svojci invalidov bodo izgubili status osebnega asistenta in si bodo morali ponovno urediti status družinskega pomočnika, omejilo pa se bo tudi število družinskih članov, ki so lahko osebni asistenti svojcev, in sicer na dva člana. Osebni asistenti, ki so do sedaj storitve ponujali samostojno preko espeja, pa se bodo morali po novem priključiti večjemu izvajalcu osebne asistence. Socialni demokrati bomo delovanje osebne asistence še naprej podpirali, saj pomembno prispeva k neodvisnemu življenju invalidov. Osebna asistenca jim omogoča, da živijo v skupnosti in enako kot drugi samostojno odločajo o svojem življenju. Ker je namen osebne asistence neodvisno življenje invalidov, se storitve izvajajo povsod tam, kjer jih uporabniki zaradi svojih aktivnosti in vključevanja v družbo potrebujejo. Storitve osebne asistence torej omogočajo uporabnikom, da uresničujejo svoje osebne želje in interese bodisi na poklicnem bodisi na prostočasnem področju. Kljub vsem pozitivnim posledicam, ki jih ima osebna asistenca za uporabnike, pa jo bo treba še naprej razvijati in nadgrajevati, predvsem v povezavi s sistemom dolgotrajne osebe, in sicer na tak način, da bo finančno vzdržna in ne bo rušila razmerja med osebnimi asistenti in družinskimi pomočniki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Primož Siter, predstavil bo stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci, predstavniki ministrstva, dober dan! Zakon o osebni asistenci je bil sprejet februarja 2017. V Levici mu nismo nasprotovali, saj se zavzemamo za pravico celovite osebne asistence kot univerzalne pravice za vse, ne glede na premoženje ali dohodek. Dobra plat tega zakona je, da je opredelil zajamčeno pravico do osebne asistence, kar je bil korak naprej iz točke nič. Pozitivno je bilo tudi to, da so gluhi brez pravice do dodatka za tujo pomoč in postrežbo dobili vsaj komunikacijski dodatek. Smo pa že takrat opozarjali na veliko napako pri snovanju tega zakona, ki se je tudi v praksi izkazala za ključno. Zakon je namreč področje osebne asistence popolnoma liberaliziral in poklic osebnega asistenta prekariziral. Praktično vsak je lahko postal tako izvajalec kot tudi asistent brez ustreznega usposabljanja ali nadzora. Aktualni predlog nekatere napake poskuša delno odpraviti, a ustvarja tudi nove. Najprej, v Levici smo zgroženi nad tem, kako slabo je zakon pripravljen. Po mnenju ZPS, ki ima resne pripombe k praktično vsem členom, je ta novela ustavno sporna, nejasna, nesistematična, nepregledna, neobrazložena, neskladna z drugimi zakoni, jezikovno neustrezna in neskladna z veljavnim Zakonom o osebni asistenci. Ministrstvo bi moralo pripraviti nov, celovit in pregleden zakon, a se je zavestno odločilo, da tega ne bo storilo. Še več, zaradi omejitve ene tretjine členov zapisane novele je zakon razmetalo in ga naredilo povsem nepreglednega. Potem pa je koalicija izglasovala še obravnavo po skrajšanem postopku, čeprav za to sploh niso bili izpolnjeni pogoji, saj nikakor ne gre le za manjše spremembe. Izredno slabo pripravljen predlog in sprejemanje po skrajšanem postopku pomenita le eno – tveganje, da se bo na področju osebne asistence pojavilo še več anomalij in še več izkoriščanj. Zato ga v Levici ne moremo podpreti. Vlada je pri pripravi tega zakona ravnala neodgovorno tako do uporabnikov – invalidov, ki potrebujejo osebno asistenco, kot tudi do delavcev – osebnih asistentov, ki pomoči potrebnim vsak dan nudijo asistenco. V Levici prav tako ne moremo podpirati zakona, ki predvideva, da se bodo sredstva za osebno asistenco v naslednjih letih vsako leto zmanjšala za 10 milijonov evrov. Po drugi strani predlog nekoliko bolje regulira izvajalce osebne asistence, opozarjamo pa, da to nikakor ne odpravlja prekarizacije delavcev osebnih asistentov, saj je še vedno dovoljeno, da so asistenti sami lahko samostojni podjetniki oziroma da delo opravljajo na drugih pogodbah civilnega prava. V zvezi s tem tudi predlagamo amandma, da naj se osebne asistente obravnava normalno kot vse ostale delavce in da naj se jih redno zaposli in prizna delavske pravice. Nobenega razloga ni, da bi osebne asistente razumeli kot podjetnike, ampak samo in zgolj kot delavce, ki jim pripadajo delavske pravice, kot so varstvo pred odpovedjo, dopust, minimalna plača, regres; skratka vse pravice po delovnopravni zakonodaji, ki sicer pripadajo delavcem. Z amandmajem predlagamo tudi, da lahko osebno asistenco uporabniku opravlja največ en družinski član, kot je predlagala tudi strokovna skupina in kot je bilo določeno v prvi različici novele. Zaradi določitve, da so lahko osebni asistenti tudi družinski člani, sta se namreč pojavila dva problema. Ustvaril se je konflikt interesov med zagotavljanjem dohodka družini in potrebami uporabnika ter večplastne težave pri sposobnosti družinskih članov za zagotavljanje osebne in čustvene avtonomije. Družinski člani so v tesnem osebnem odnosu z osebo, od katere je odvisen njihov dohodek. Družine so tako razpete med uporabo instituta osebnega asistenta za reševanje lastnih finančnih stisk družine ter na drugi strani med uporabo instituta za dejansko dobrobit uporabnika. V Levici smo vztrajali leta 2017 in tudi danes vztrajamo, da je treba osebno asistenco razumeti kot de facto javno službo in da je treba preprečiti ustanavljanje »podjetij«, ki bi izvajala osebno asistenco. Naši pozivi so takrat in na tokratni odborni obravnavi naleteli na gluha ušesa, zato zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Tadeja Šuštar Zalar bo predstavila stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Državni sekretar, kolegice in kolegi! Danes obravnavamo zakon, ki ga je Državni zbor brez glasu proti sprejel leta 2017 na pobudo Nove Slovenije – krščanskih demokratov. V tem času so se pokazale nekatere pomanjkljivosti glede izvajanja osebne asistence, zato je Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti pripravilo predlog sprememb. V sedanjem sistemu je odločalo o upravičenosti do osebne asistence in v kakšnem obsegu se bo pri uporabniku le-ta izvajala kar 110 ocenjevalcev. Ti ocenjevalci so bili velikokrat nestrokovni, opravili so zgolj kratko dvodnevno izobraževanje, uporabniki pa so z naučenimi odgovori vedeli, kaj morajo reči, da so bili upravičeni do osebnega asistenta. Po novem pa bodo upravičenost do osebne asistence ocenjevali bolj usposobljeni izvedenci v okviru Inštituta za socialno varstvo. Ti bodo tudi pri vseh dosedanjih upravičencih v treh letih ponovno preverili, ali osebno asistenco zares potrebujejo. Po novem bodo izvajalci osebne asistence humanitarne in invalidske organizacije ter zavodi in društva, ki delujejo v javnem interesu na področju invalidskega ali socialnega varstva. Pri izvajalcih osebne asistence bodo lahko osebni asistenti delo opravljali na podlagi pogodbe o zaposlitvi ali kot samostojni podjetniki posamezniki, vendar največ v obsegu 40 ur na teden. Na podlagi podjemne pogodbe ter kot začasno ali občasno delo dijakov, študentov in upokojencev bo možno samo nadomeščati redno zaposlene osebne asistente, in sicer največ 720 ur v koledarskem letu. Delo osebnega asistenta bosta lahko opravljala največ 2 ožja družinska člana uporabnika. Novost je, da mora izvajalec osebne asistence imeti najmanj 10 uporabnikov. Vsi izvajalci bodo morali imeti zaposlenega strokovnega vodjo, večji izvajalci pa še usklajevalca osebne asistence. Da pa bomo preprečili zlorabe, ki se dogajajo, da je istočasno oskrba zagotovljena dvakrat, se bo osebna asistenca izključevala z institucionalnim varstvom, družinskim pomočnikom, dolgotrajno bolnišnično obravnavo, institucionalnim varstvom po predpisih, ki urejajo šolsko zakonodajo, storitvijo socialnega vključevanja bivanje s podporo in prestajanjem zaporne kazni. Ne bo pa se izključevala s storitvijo pomoči na domu in pravico do vodenja, varstva in zaposlitve pod posebnimi pogoji, vendar se odobrene ure osebne asistence zmanjšajo za število odobrenih ur drugih storitev. Enako velja tudi za ure, ko je uporabnik osebne asistence vključen v izvajanje vzgojno-izobraževalnega programa, da se ure ne podvajajo. Poslanska skupina Nova Slovenija – krščanski demokrati bomo spremembe Zakona o osebni asistenci soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mojca Žnidarič bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala za besedo, lep pozdrav vsem prisotnim! Izvajanje osebne asistence je že nekaj let pod drobnogledom tako uporabnikov kot politike, oboji pa se strinjamo, da so določene spremembe vendarle potrebne, saj so se – kot v marsikaterem drugem zakonu – pomanjkljivosti izvajanja v praksi pokazale sčasoma, ko je zakon uspel zaživeti in pokazati tudi kakšno slabo plat ali anomalijo. Predvsem je treba v prvi vrsti izpostaviti, kar tudi sam predlagatelj zakona poudarja, da izvajanje osebne asistence nikakor ne more biti pridobivanje dobička. Iz tega načela se je oblikovalo kar nekaj rešitev v obravnavani noveli. Osebno asistenco bodo še naprej izvajale humanitarne in invalidske organizacije s pridobljenim statusom, zavodi in društva pa bodo morali pridobiti status delovanja v javnem interesu na področju invalidskega oziroma socialnega varstva. Zaradi zagotavljanja kakovosti pri izvajanju osebne asistence ter izključevanja osebne asistence s pridobivanjem dobička se delovne obremenitve osebnih asistentov, ki delo opravljajo kot samostojni podjetniki posamezniki, omejujejo na obseg ur, kot velja za zaposlene na podlagi zakona, ki ureja delovna razmerja. Po podjemni pogodbi ali v okviru začasnega oziroma občasnega dela dijakov in študentov pa bodo osebni asistenti po novem lahko zgolj nadomeščali redno zaposlene osebne asistente, in sicer v obsegu do 720 ur letno. Enako velja tudi za upokojence, ki bodo osebnega asistenta lahko le nadomeščali v okviru začasnega in občasnega dela v skladu z Zakonom o urejanju trga dela. Od izvajalcev osebne asistence se po novem zahteva tudi določene izkušnje oziroma posebna znanja s področja izvajanja osebne asistence. Storitev bodo morali izvajati za vsaj 10 uporabnikov, zaposliti pa bodo morali tudi strokovnega vodjo. Ker je na podlagi dosedanjih izkušenj bilo ugotovljeno, da strokovne komisije niso imele enakih meril pri ocenjevanju, je v predlogu novele predvidena ponovna ocena za uporabnike, ki so sicer že upravičeni do osebne asistence. Predlog predvideva tudi nov izvedenski organ. Ta bo ustanovljen v okviru Inštituta za socialno varstvo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra pozdravljamo tudi rešitev, ki se nanaša na število družinskih članov, ki lahko opravljajo osebno asistenco, saj bosta v skladu z novim predlogom lahko osebna asistenta največ dva družinska člana. Nekateri so pri tej rešitvi izrazili pomisleke, saj so mnenja, da so družinski člani manj primerni za osebne asistente, ker ne podpirajo dovolj uporabnikove samostojnosti. Tukaj je namreč treba imeti v mislih, kaj sploh osebna asistenca je. V skladu z veljavno definicijo je osebna asistenca opredeljena kot pomoč uporabniku pri vseh tistih opravilih in dejavnostih, ki jih uporabnik ne more izvajati sam zaradi vrste in stopnje invalidnosti, a jih vsakodnevno potrebuje doma in izven doma, da lahko živi neodvisno, aktivno in je enakopravno vključen v družbo. Verjamemo, da včasih skrb družinskih članov za zdravje in dobrobit uporabnika lahko trči ob definicijo osebne asistence, ključno pa je, da uporabnik ostaja zadovoljen, da si asistenta izbere sam in da se mu v največji možni meri zagotavlja maksimalna stopnja samostojnosti za dosego statusa enakopravnega člana naše družbe. Osebni asistenti niso vsi enaki, kot tudi družinski člani ne, vsi pa morajo stremeti k skupnemu imenovalcu, ki se odraža v definiciji osebne asistence in z njo povezanim zagotavljanjem enakih možnosti za uporabnike, ter doseganju zakonskih standardov. Novela Zakona o osebni asistenci predvideva še nekaj drugih novosti, izpostavili smo le ključne. Vse ocenjujemo kot dobre in ustrezne, z nekaterimi dopolnili pa bi jih lahko še izboljšali, a o tem nekaj več govora v nadaljevanju, pri razpravi o vloženih amandmajih. Danes bomo predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o osebni asistenci v Poslanski skupini Stranke modernega centra podprli.
Hvala lepa. Vojko Starović bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek.
Predsednik, hvala za besedo. Spoštovani! Dobri dve leti po uvedbi prvotnega Zakona o osebni asistenci je pred nami novela, s katero Vlada želi popraviti pomanjkljivosti, ki so se pokazale v dosedanjem izvajanju Zakona o osebni asistenci. Skladno z novelo osebne asistence tako ne bodo več mogli izvajati samostojni podjetniki posamezniki, temveč le humanitarne organizacije in invalidske organizacije s pridobljenim statusom ter zavodi in društva s pridobljenim statusom delovanja v javnem interesu na področju invalidskega oziroma socialnega varstva. Prav tako bo zakon po novem od izvajalcev zahteval določene izkušnje s področja izvajanja osebne asistence. Predlog predvideva vnovično oceno za uporabnike, ki so že upravičeni do pravice do osebne asistence, saj se je izkazalo, da strokovne komisije niso ocenjevale po enotnih merilih. Navsezadnje pa so se tudi proračunski izdatki povečali več kot desetkrat, čeprav je bilo predvideno veliko manj. Eno izmed novosti predstavlja tudi omejitev števila družinskih članov, ki lahko opravljajo osebno asistenco, in sicer na dva ožja člana družine. V zvezi s tem je bilo v razpravi na matičnem delovnem telesu izraženo stališče uporabnikov, da bi bilo bolje, da družinski člani ne bi bili osebni asistenti, saj to ne gre v smeri zagotavljanja neodvisnega življenja invalidov. Osebna asistenca namreč ni socialni korektiv, ampak človekova pravica. Zato starš, ki je najpogosteje tudi zakoniti zastopnik, ne more biti hkrati še osebni asistent ali izvajalec osebne asistence, saj gre za konflikt interesov, v katerem je uporabnik pogosto ujetnik interesov staršev in družine. Glavni cilj osebne asistence pa je ravno omogočanje neodvisnosti in aktivnosti prejemnika osebne asistence. Tudi sami menimo, da je eno od ključnih področij osebne asistence, ki bo najbrž v prihodnje še doživelo spremembe, ravno opredelitev možnih izvajalcev osebne asistence s strani družinskih članov. Nujno pa moram opozoriti tudi na mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki meni, da predlog zakona vnaša rešitve na neustrezna mesta, kar pomeni, da predlagane rešitve z uvedbo veljavnih členov niso povezane in vanje ne sodijo, pač pa so povezane z drugimi členi zakona. Na ta način se vzpostavlja nejasnost, nesistematičnost in zmanjšuje preglednost zakonske ureditve, s tem pa pravna varnost. Hkrati pa se s predlogom zakona na nekaterih mestih menja tudi koncept osebne asistence, tako ob pogledu spremembe izvajalcev, strokovnih komisij kot vloge Inštituta za socialno varstvo. Kljub posameznim sprejetim amandmajem te pomanjkljivosti niso bile odpravljene. V Poslanski skupini SAB menimo, da je predlog zakona sicer korak v pravo smer, saj so spremembe pri izvajanju osebne asistence potrebne, zato sprejemu zakona ne bomo nasprotovali; a vendar z vidika vseh izraženih kritik in pomanjkljivosti se bomo pri glasovanju o sprejemu novele vzdržali. Hvala.
Hvala lepa. Jurij Lep bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Državni sekretar s sodelavko, kolegice in kolegi, vsem lep dober dan! Leta 2017 smo kot zakonodajalci in kot družba naredili pomemben premik pri implementaciji pravice do osebne asistence kot sredstva za doseganje neodvisnega in kvalitetnejšega življenja posameznikom z dolgotrajnimi telesnimi, duševnimi, intelektualnimi ali senzoričnimi okvarami. Zakon se sicer uporablja od leta 2019 naprej, a slaba tri leta so bila dovolj, da so se ugotovile prve pomanjkljivosti in anomalije veljavne ureditve, ki terjajo ustrezne dopolnitve in popravke. Na njih pravzaprav opozarjajo vsi ključni deležniki, soudeleženi v izvrševanju pravice do osebne asistence. Do sprememb zakona bi sicer moralo priti že prej, a bolje je pozno kot pa nikoli. Ključna rdeča nit tokratnih sprememb in dopolnitev je odprava anomalij veljavnega zakona, zagotavljanje večje kakovosti in več kot potrebnega nadzora nad izvajanjem osebne asistence ter hkrati tudi večje neodvisnosti in samostojnosti uporabnikov osebne asistence. Nepovezani poslanci se strinjamo s predlaganimi rešitvami, saj se je od leta 2019, ko se je zakon začel uporabljati, izgubil njegov duh in dogajale so se številne zlorabe, na katere je treba odreagirati. Dejstvo je, da je izvajanje osebne asistence v nekem smislu postal družinski posel, namesto da bi bilo vodilo omogočanje samostojnosti uporabnika. Zato je prav in edino smiselno, da se osebna asistenca izvaja kot nepridobitna dejavnost in da se samooklicane podjetnike umika kot njene možne izvajalce. Omejitve se postavljajo tudi pri jasnejših pogojih za usposabljanje izvajalcev ter za zaposlitve strokovnega vodje. Strokovne komisije do sedaj potrebe po osebni asistenci niso ocenjevale po enotnih merilih, zato se predvideva tudi ponovna ocena za uporabnike, ki so do pravice sicer že upravičeni. Po novem se bodo v register izvajalcev asistence lahko vpisali le tisti, ki jo bodo izvajali za najmanj deset uporabnikov. Po naši oceni pa je ena od pomembnejših novosti predlaganega zakona pravilo, da se število družinskih članov, ki smejo biti osebni asistenti, omeji na dva. Ideja neodvisnega življenja poudarja, da so hendikepirani zmožni upravljanja svojega življenja, da imajo pravico do izbire podpore in pravico, da živijo v skupnosti. Če nekdo izbere življenje v zavodu, ker drugega ne pozna ali ni na voljo, to ni izbira. Enako velja, če živi doma in zanj skrbijo svojci. Osebna asistenca je torej institut zagotavljanja neodvisnosti njenih uporabnikov in ne more biti primarno namenjena reševanju socialnega položaja družine. Z možnostjo, da sorodnik postane osebni asistent, se uporabniku ne razširjajo prostori svobode, temveč se vrnejo v okvir institucije družine. Seveda je pomoč in podpora družine pomembna, a ne na način, da z njo materialno pridobijo ostali člani družine, največ pa izgubijo predvsem tisti, ki osebno asistenco nujno potrebujejo – uporabniki. Zato je izjemno pomembno, da bo zakon v prihodnje še bolj uveljavljal filozofijo neodvisnega življenja, ne da bi postal še eden od tistih zakonodajnih okvirjev, ki reproducirajo pokroviteljski sistem socialnega varstva. Ker predlagani zakon krepi transparentnost in nadzor nad izvajanjem, izboljšuje kakovost osebne asistence in povečuje neodvisnost uporabnikov, bomo nepovezani poslanci predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Še enkrat lep pozdrav vsem skupaj prisotnim, še posebej vam, predsedujoči, in seveda predstavnikom Vlade! Danes je vse preveč samoumevno in vse težje se postavljamo v vlogo in stisko drugih. Običajno se pomena nečesa zaveš šele takrat, ko tega nimaš več. Če sem iskren, si ne znam predstavljati, kakšno bi bilo moje življenje, če bi bil v polnosti odvisen od koga drugega. Upam, da tega nikoli ne bom občutil na lastni koži. Laž bi bila, če bi pametoval kot nekateri, da razumem, kaj vse potrebujejo tisti, na katere se Zakon o osebni asistenci nanaša. Odkrito lahko povem, da nimam pojma in da jih občudujem, da še kljub vsemu imajo toliko energije in volje do življenja. A vendar mi nekatere stvari nekako ne dajo miru. Zakon se nanaša na 2 tisoč 475 uporabnikov, marsikatere organizacije so v njihovem imenu sodelovale pri nastajanju omenjenega predloga zakona. A velik del teh organizacij meni, da se jih ni slišalo. Razumem, da se vsega ni moglo upoštevati, a vendar me to bega. Hkrati ne morem mimo tistih 40 ur na teden. Ne vem, kdo je komu služba, izvajalec asistence ali uporabnik, ker odnosi so bistveno bolj komplicirani in jih ni mogoče zajeziti na neke ure. Če se ustavim tudi ob tem, da samostojni podjetniki ne bodo mogli več pridobiti statusa izvajalca osebne asistence ter da je slednja namenjena le humanitarnim organizacijam in invalidskim organizacijam s pridobljenim statusom ter zavodom in društvom s pridobljenim statusom delovanja v javnem interesu, se hkrati sprašujem, če se vse skupaj ne sprevrača le v dober posel. Ne vem, če je jasno, da je marsikateri družinski član odprl svoj espe, da je lahko izvajal osebno asistenco, ker druge poti ni bilo. A ker je teh bolj malo, potem verjetno ni pomembno, ali kako? Ne razumem tudi, zakaj se predvideva ponovna ocena za uporabnike, ki so že upravičeni do pravice do osebne asistence. Razumem, da se je izkazalo, da strokovne komisije niso ocenjevale po enotnih merilih, ampak zakaj morajo potem vsi čez celoten postopek?! Zame je to le razvrednotenje že tako ranjenega in zaznamovanega človeka. Ne razumem pa tudi tega, zakaj sta se kljub težnji organizacij, ki zastopajo uporabnika asistence, ohranila dva družinska člana, ki lahko asistenco izvajata. Če se ne motim, je bilo večkrat opozorjeno, da prihaja do zlorab znotraj družin in da se s tem otroke priklene na dom, namesto da bi se jim pustila in dala svoboda. Verjamem, da je bila težnja po tem, da se čim hitreje uredi pomanjkljivosti dosedanjega zakona, a je to hitenje odprlo še kar nekaj novih vprašanj. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Eva Irgl bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Najlepša hvala za besedo še enkrat. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pri izvajanju Zakona o osebni asistenci, ki ga je pred leti sprejel Državni zbor, se je v praksi pokazalo, da so v zakonu nekatere vsebine, ki jih je nujno treba izboljšati oziroma drugače definirati; vse s ciljem, da osebna asistenca postane še kakovostnejša za njene uporabnike. Šele ko se je osebna asistenca začela izvajati v praksi, se je namreč pokazalo, da so v zakonu preveč splošno opredeljeni posamezni deli zakona, zaradi česar prihaja do nejasnosti in tudi do nepravilnosti v izvajanju tega instituta. Naj naštejem samo nekatere. Prvič, pomanjkljivo je predpisano usposabljanje deležnikov osebne asistence. Z novelo zakona, ki jo imamo danes pred seboj, pa to urejamo. Poenotili smo način in izvajalce usposabljanja. Drugič, skozi prakso se je pokazalo, da je neustrezno urejeno nadomeščanje zaposlenih osebnih asistentov. S spremembo zakona to urejamo na način, da bo nadomeščanje možno po pogodbi civilnega prava, to je po podjemni pogodbi ali kot začasno ali občasno delo dijakov in študentov ter upokojencev, vendar največ v višini 720 ur na leto. Tretjič, skozi prakso se je pokazalo tudi, da je lista članov strokovnih komisij za oceno pravice do osebne asistence preobsežna, zato so končna mnenja za sicer enake potrebe upravičencev večkrat različna, zato z novelo zakona profesionaliziramo strokovno komisijo kot izvedenski organ. Člani strokovne komisije bodo tako zaposleni na Inštitutu za socialno varstvo, usposabljanje članov strokovnih komisij pa je zaupano Inštitutu Republike Slovenije za socialno varstvo. Četrtič, sedanji zakon tudi ne določa dovolj natančno pogojev za pridobitev statusa izvajalca osebne asistence. Z novelo zakona, ki jo imamo danes pred seboj, pa jasno definiramo pogoje tako za podelitev osebne asistence kot za odvzem statusa osebe asistence. Izvajalec osebne asistence bo tako moral po novem izvajati osebno asistenco za najmanj 10 uporabnikov. Izvajalec osebne asistence pa mora imeti tudi zaposlenega strokovnega vodjo, ki je odgovoren torej za kakovostno in strokovno izvajanje osebne asistence. Vsak večji izvajalec pa bo moral imeti tudi zaposlenega usklajevalca osebne asistence, če bodo osebni asistenti pri njem opravili vsaj 6 tisoč 960 ur. Da to bolj plastično prikažem, to pomeni delo približno 40 osebnih asistentov, ki so zaposleni za polni delovni čas. Zaradi mnogih še vedno odprtih vsebin in zaradi omenjenih pomanjkljivosti sedanjega zakona imamo danes pred seboj novelo Zakona o osebni asistenci, s čimer želimo še izboljšati osebno asistenco za vse tiste, ki jo potrebujejo in jo uporabljajo. Prepričana sem, da novela zakona prinaša dobre rešitve in se nekako poskuša približati uporabnikom. Kakovostno izvajanje osebne asistence je cilj novele zakona, obenem pa želimo preko nje zagotoviti vsem tistim, ki jim je namenjena, čim aktivnejše vključevanje v delo, v izobraževanje in v družbo. Z novelo zakona torej želimo doseči aktivnost uporabnikov osebne asistence, želimo doseči nenazadnje tudi enakopravnost uporabnikov osebne asistence pa tudi avtonomnost v čim večji meri. Seveda pa je treba ob tem poudariti, da niso vsi uporabniki osebne asistence enaki, zato novela zakona zagotavlja svobodno izbiro. Več o nekaterih vprašanjih, vezanih na novelo Zakona o osebni asistenci, pa potem v nadaljevanju, v razpravi poslank in poslancev. Drugače pa naj povem, da bomo v Slovenski demokratski stranki novelo zakona podprli. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. 10. 2021. V razpravo dajem 3. člen ter dva amandmaja Poslanske skupine Levica. Ali želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da želi. Bom sprožil prijavo za listo razpravljavcev. Prijava poteka. Prosim, da se prijavite vsi, ki nameravate razpravljati. Prvi ima besedo Jani Möderndorfer.
Hvala lepa. V bistvu sem žalosten, da obravnavamo Zakon o osebni asistenci na takšen način, kot ga obravnavamo. Prvič, da ga obravnavamo po skrajšanem postopku, in drugič, da ga obravnavamo v tednu, ko bomo obravnavali tudi dolgotrajno oskrbo. Vsi vemo, da v resnici smo vsi pričakovali, da bomo dolgotrajno oskrbo obravnavali šele naslednji mesec ali pa še kakšen mesec kasneje, ampak ker so se nekateri zakoni prej zaključili, smo v bistvu na hitrico dobil na dnevni red tudi zakon o dolgotrajni oskrbi. Zakaj povezujem ta dva zakona? Ker enostavno, če je veljalo pravilo, da državljani po treh mesecih zelo hitro pozabijo, kaj se je zgodilo, da ne znajo niti našteti ministrov, ugotavljam, da tudi v parlamentu zgodovinski spomin zapušča tako hitro in s tako svetlobno hitrostjo, da niti več ne vemo, kako je bil sprejet Zakon o osebni asistenci, ko je prišel na dnevni red leta, ko je pač nastajal Zakon o osebni asistenci. Dejstvo je, da je bil Zakon o osebni asistenci izključno sprejet samo zato, ker dolgo let je bil obljubljan zakon o dolgotrajni oskrbi; in ga ni bilo in smo vsi računali, da bo tam tudi urejena osebna asistenca. Seveda, ker tega ni bilo, tisti, ki se spomnite, v prejšnjem mandatu je potekala tako imenovana akcija YHD, kjer so v bistvu ponujali poslancem enodnevni stik z osebami, ki potrebujejo osebno asistenco, zato da bi na lastni koži doživeli ali pa dobili en tak trenutni vpogled, kaj v resnici osebna asistenca je oziroma kako pravzaprav te osebe nujno potrebujejo takšnega osebnega asistenta. Takratna večinska koalicija je seveda – jaz sam osebno nisem pristal na takšen test, ker se mi zdi noro, da se na takšen način prihaja do zakonov, če pa je seveda kdo osebno to želel videti, zakaj pa ne, mu tudi tega ne nasprotujem – je takratna večina odločila, da dajmo pospešiti in dajmo sprejeti ta zakon o osebni asistenci, ker bomo na ta način v bistvu lahko pomagali osebam, ki nujno to potrebujejo. Razprava je potekala v Državnem zboru in več kot jasno je bilo že takrat, da bomo morali osebno asistenco urediti v dolgotrajni oskrbi. Zakaj? Ker edino na ta način bomo lahko imeli pregled nad vsemi temi storitvami in nenazadnje tudi finančnimi sredstvi ter tudi lažje opravljali nadzor. Kaj pa imamo danes? Danes imamo Zakon o osebni asistenci, ki ga v resnici pokriva ministrstvo za delo, družino in socialo, po drugi strani pa dolgotrajno oskrbo, ki ga pokriva ministrstvo za zdravje. In seveda nadzora absolutno ne bosta opravljali isti inšpekcijski službi, niti kontrole nad temi storitvami, kje se določene storitve prekrivajo; pravzaprav tega sploh ne bo. Ob tem, da se je seveda izgubil osnovni smisel Zakona o osebni asistenci. Eni seveda govorijo o neodvisnem življenju, drugi pa mešajo koncept pomoči in nege, ki jo potrebuje oseba z invalidnostjo, bodisi trenutno bodisi trajno. In to je ključen problem, ko se pogovarjamo. In nenazadnje že danes smo v samih predstavitvah slišali, da celo nekatere politične skupine mešajo in gledajo na stvar seveda zelo široko pri osebni asistenci, kar pa to ni. Razprava, ki je potekala na samem odboru, sam sem jo zelo nazorno in pozorno spremljal in lahko rečem, da je odprla ogromno dilem in je več kot jasno dala vedeti Vladi oziroma predlagatelju, da se stvari ni lotil resno. Predvsem zaradi tega, ker hoče s skrajšanim postopkom to na hitrico sprejeti, zato da uveljavi neke določene rešitve, ob tem, da ni podala popolnoma nobene resne analize ob dejstvu, da je prekleto jasno, kaj bo v resnici obravnavala dolgotrajna oskrba in kje bomo dejansko gledali napake in se že zelo kmalu srečevali s popravljanjem tega zakona; verjetno v naslednjem mandatu, takoj po volitvah. Ko smo sprejemali zakon o osebni asistenci, je bila analiza, da bomo potrebovali 9 milijonov evrov za osebno asistenco, da toliko je uporabnikov in tako naprej. Kmalu zatem, 2 leti, je bilo že 36 milijonov, danes so te številke poletele v nebo in govorimo o tem, da je več kot jasno, da si vsak po svoje predstavlja, kako pravzaprav ta osebna asistenca poteka. Zanimivo je tudi to, da imamo oseb s potrebo osebne asistence več v Pomurju kot kjerkoli drugje. To je za mene podatek, ki je zaskrbljujoč, kaj se dogaja v Pomurju. Ali so tam tako redoljubni in tako natančni in tako dobro organizirani? Če so, super, hvala. Ampak jaz preprosto v to ne verjamem, da je tega več v Pomurju kot na Gorenjskem, Dolenjskem ali Primorskem. To je za mene fascinanten podatek. Torej jaz se danes sprašujem, ker celo razprave, ki so potekale, tudi predlogi prihajajo od ene pomurske pravne osebe, ki je pravzaprav predlagala določene rešitve. Še več, mi v tem predlogu celo ugotavljamo, da bi bilo zelo fino, če bi bili predstavniki iz določene regije; in imam občutek, kot da že pišemo nekomu na kožo ta zakon. To je narobe. To preprosto presega tisto, kar seveda je pomembno pri takih vprašanjih. V samem uvodu sem slišal predstavnika Vlade, ko je rekel, da v resnici so poslušali akterje, da so poslušali uporabnike, kaj potrebujejo in tako naprej; ampak zanimivo, upoštevali so samo določene stvari, drugih pa ne. Jaz ne vem, koliko se je to poslušalo. Jaz ne vem, v čem je problem, da se tako mudi in hiti s tem postopkom. V čem? Zaradi epidemije? Zaradi neurejenih razmer? Oprostite, ampak osebna asistenca je uveljavljena že nekaj let. Tudi pogoje, ki jih notri naslavlja, da mora izpolnjevati, govorim zelo natančno, da mora imeti tisti izkušnje vsaj štiri leta, a izvaja se šele dve leti. Razložite mi, jaz enih stvari pač preprosto ne razumem, kako boste to dosegli. Kdo je inštitut, ki bo ocenjeval usposobljenost? Od kje ta znanja, če je pa ta zgodba osebne asistence zelo mlada v slovenskem prostoru? To so stvari, ki so vse popolnoma nedorečene. Jaz jih s tem zakonom preprosto ne vidim. Sam osebno sem prepričan, da ta zakon danes ne bi smel biti sprejet. Pa ne zato, ker ne privoščim, da določene stvari, ki se predlagajo, ne bi bile v redu; ampak zato, ker puščajo preveč odprta vrata in je preveč anomalij, ki jih bomo morali spet pospravljati. Ampak to nekomu, izgleda, ustreza, ker se bo potem čez leto ali dve, ko bomo ponovno imeli zakon na mizi, skliceval, da zdaj je pa to stvar, ki je utečena. Res, tako kampanjskega pristopa, kot ga ima ta vlada tudi pri tem zakonu, itak ga ima še pri ostalih, ampak gre za pomembna vprašanja, je v bistvu neverjetno. Sam osebno sem dobil danes zjutraj klic, tudi od uporabnikov in izvajalcev, ki uporabljajo znakovni jezik. Po tem predlogu zakona bodo ti uporabniki in izvajalci izgubili status osebnega asistenta, ker ne bodo več izpolnjevali pogoja. Mene zanima, kdo bo zdaj to osebno asistenco nudil na podlagi tega zakona tem uporabnikom? Kdo? To bo seveda zdaj povedal po novem inštitut. Oprostite, tam nimajo nobenih znanj s temi osebami. Nobenih. Upam si trditi. Niso niti kvalificirani za to. Ampak mi zelo radi vržemo nekaj na en organ in potem imajo največkrat tam zelo resne težave, ko ugotavljajo, kaj vse bodo morali narediti, da bodo dejansko res to začeli izvajati. Še ena epizoda, ki se bo zelo slabo končala. Aha, še to se mi zdi ključno. Ena od kolegic je v svojem stališču povedala in se pohvalila, kako je to Nova Slovenija predlagala in da je bil zakon sprejet brez glasu proti. Seveda, ker smo dosegli nek določen dogovor; in to je za mene ključno, da bomo to vprašanje dve leti kasneje uredili z dolgotrajno oskrbo in uredili na enoten način. In znotraj tega seveda zelo jasno opredelili, kakšne so pravice, kaj je osebna asistenca, kaj je nega in pomoč ter kaj je oskrba, kaj je varstvo. Skratka, vse zelo jasno opredelili. Ne. Mi vztrajamo na tem oziroma Vlada vztraja na tem, da se to ureja z vsakim zakonom posebej; in to je to. Kdo bo ocenjeval, koliko ur? Veste, mene to spominja, takrat ko se je delal pred leti, se spomnim, leta 2002, Zakon o uporabi slovenskega znakovnega jezika, bom namenoma postavil paralelo, ker vidim, da z invalidnimi osebami je zelo enostavno tako delati, sploh ko to določa nekdo, ki teh potreb nima, kako on to ugotovi, koliko ur nečesa nekdo potrebuje. Takrat smo z zakonom opredelili, da gluhim osebam pripada na mesec 30 ur tolmačenja z vavčerji, študentom pa 100 ur. Kako so prišli do teh številk, ne vem. Še do danes nimam nekega resnega pokazatelja, kakšne analizo ali karkoli, nimam. Ampak nekaj podobnega sedaj gleda tu – 40 in 70 ur. Kako ste prišli do teh 40 in 70 ur, mislim, da je na teden? Na podlagi česa? Da vi ugotavljate, če smo pa prej govorili in ena od kolegic je v svojem stališču zelo jasno povedala, da še vedno ta zakon obravnava svobodno izbiro. Oprostite, ko ti zmanjka ur, ni več svobodne izbire. Je že res, vsem tistim, ki boste znali to povedati naglas in boste rekli – veste, pravice niso neomejene in nimajo neskončnosti. Ampak naredimo verodostojne pravice, ki bodo tudi v življenju uporabne in bodo imele nek določen smisel. Strinjam se, da ko se pravice pokrivajo, jih je treba seveda nadzorovati. Ampak še enkrat, osebno asistenco in predlog zakona, ki ga bomo obravnavali jutri v Državnem zboru, boste videli, je neverjetno. Tam se bodo pravice pokrivale tako, da je kar hudo. Ampak to bosta dve različni ministrstvi vodili in dve različni inšpekciji. Kako bo ena za drugo vedela, kdo kaj ima, česa kdo nima, kdo kaj izvaja; jaz tega ne vem. Mi bomo sicer poslušali tu lepe besede, da je to vse pod nadzorom in vse pod kontrolo, ampak oprostite, pod nadzorom smo imeli tudi 9 milijonov v proračunu, pa je naraslo na 36, danes pa še več. Jaz teh odgovorov preprosto nimam. Zraven pa me seveda skrbi še Zakonodajno-pravna služba, ki je več kot jasno povedala, da to novela zakona ni. Ampak kot vedno – in pri tej vladi to vehementno gledamo – pravna forma, oblika je nepomembna. Nepomembna, ker je pomemben samo naslov pa da se je nekaj spremenilo. Na 11 straneh je Zakonodajno-pravna služba spisala pripombe. Lepo vas prosim, kam smo prišli?! Ena kolegica je neverjetno nervozna ob moji razpravi, se neverbalno izraža in je čisto zgrožena, ampak verjamem, da je težko poslušati kritike ob tem zakonu. Ampak s tem se boste morali soočiti vi. Direktno bom seveda povedal naglas tisto, česar se marsikdo boji. Smo pred volitvami in ogromno ljudi, predvsem poslancev in poslank, ki so pred volitvami, se ponavadi občasno bojijo karkoli kaj glasovati proti, kjer je obravnavana invalidska problematika, ker mislijo, da jim bo to škodovalo. Jaz vam povem, jaz bom glasoval proti temu zakonu, nič se ne bom vzdržal, ker je škodljiv. In ni za tiste, ki potrebujejo pomoč, ampak samo za določene. Predvsem me bolj skrbi, ker zakon ni pisan za uporabnike, ampak bolj za tiste, ki to izvajajo; in skrbi bolj za njih. In to je napaka tega zakona. Eni tega pač nočete videti. Verjamete slepo, kako delate dobro. Verjamem, da mislite, da boste s tem uredili to vprašanje. Ne, poslabšali ga boste. Se vidimo čez eno leto, ko bomo morali spet to popravljati. Ampak žal takrat bo marsikdo izključen iz osebne asistence. Preden zaključim pa še to, povejte mi, kdo in kdaj je že izgubil osebno asistenco, ker je ni več potreboval, razen če se ji ni sam odpovedal. Imate kdaj kakšno odločbo, ko ste nekomu odvzeli pravico do osebne asistence? Nimate. In to vam govori več kot jasno, da nadzora ni.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dejan Židan.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospod državni sekretar s sodelavko, lepo pozdravljeni! Socialni demokrati smo vložili tri amandmaje h konkretni noveli spremembe zakona. Dovolite, da vam jih predstavim. Prvi amandma je k 4. členu, k spremenjenemu 12. členu. Tu gre za to, da smo se ves čas spraševali, na koliko uporabnikov ali izvajalcev mora biti en usklajevalec. In z našim amandmajem sledimo v resnici predlogu Državnega sveta, ki je nastal na podlagi izražene podpore Nacionalnega sveta invalidskih organizacij Slovenije in Društva distrofikov Slovenije, da je ta meja 5 tisoč 220 opravljenih ur storitev osebne asistence na mesec. Naj še enkrat poudarim, s tem predlogom, konkretnim amandmajem sledimo predlogu Državnega sveta in predstavnikov invalidskih organizacij. Naslednji amandma k 4. členu 12. člena je amandma, ki je bil tudi kot posledica razprave na konkretnem odboru. Nov zakon prinaša obvezno revidiranje izvajalcev osebne asistence. To podpiram in to podpiramo. Je pa s tem tudi povezan strošek. Mi smo na hitro izračunali, mogoče ni do decimalke točno, da nastane za 163 izvajalcev osebne asistence v Sloveniji skupni strošek verjetno okrog 800 tisoč evrov. In da ta strošek ne bo šel na račun denarja, ki je na razpolago za pomoč ljudem, ki jim je težko, predlagamo, da ta skupni strošek prevzame v bistvu proračun Republike Slovenije. Pri 9. členu pa ste verjetno opazili, da smo spremenili člen. Ta člen smo vložili zaradi mnenja Zakonodajno-pravne službe, da je treba bolj jasno definirati, kaj mislimo s tem, da mora en član komisije izhajati iz regije ali sosednje regije. Ker po našem mnenju pač bolje pozna tudi regionalno problematiko in tudi specifičnost, če hočete, tudi jezik, ki je uporabljen, recimo v kakšnem Prekmurju ali kje drugje, ampak to je že v zakonu sedaj napisano. Tukaj v bistvu dodajamo samo to, kar je bil predlog Zakonodajno-pravne službe, in to je, da dodajamo stalno prebivališče. Tisto, kar pa brišemo, je pa prošnja, ki je prišla z več strani, tudi z vladne strani, in to je, da v bistvu črtamo člen, ki govori – dovolite, da predlagam –, da ko se v bistvu ocenjuje, črtamo »ima stalno ali začasno prebivališče uporabnik osebne asistence«, ker je pač to težje preverjati in v resnici tudi ne vpliva na pravico. Socialni demokrati vas prosimo, predlagamo, da vse tri amandmaje, ki smo jih vložili, podprete. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo Vojko Starović. Predlagam, da se držimo 3. člena, ki je v razpravi. Imate besedo, kolega Starović.
Hvala lepa za besedo. Mislim, da so si ostali vzeli pravico, da so malo širše razpravljali, in taka je tudi navada. In jaz bom sorazmerno kratek. Ampak treba je poudariti, da institut osebna asistenca je mišljen za ljudi, ki so opravilno sposobni, ki so sposobni odločanja, ampak rabijo v svojem življenju za to samostojnost tudi neko asistenco. Mi smo pa razširili takrat, ko se je sprejemal zakon, mene sicer ni bilo zraven, tudi na tiste, ki so duševno prizadeti, ki ne morejo o sebi odločati in ne morejo izbirati. In zato neka računica, ko so poleteli izdatki za desetkrat več od predvidenih 8 milijonov na več kot 80 milijonov, kaže, da zakon tudi takrat ni bil domišljen. In mislim, da današnji zakon, ta novela, ko menjamo toliko členov, in v bistvu bi potrebovali čisto nekaj novega, saj jutri obravnavamo zakon o dolgotrajni oskrbi, ki bi te zadeve, kaj, katera pomoč, na kakšen način gre, moral opredeliti. V tem zakonu še vedno ne vemo, kaj je to, čemu je namenjena ta osebna asistenca. Tako kot v jutrišnjem zakonu tudi ne vemo, kaj je ta dodatek za pomoč in postrežbo, ki ga ukinjamo v Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ki je zavarovalniški institut in so dobili pravice na podlagi nekega svojega dela in plačil. Mislim, da je jutrišnji zakon, kjer bi se to urejalo. In ta zakon sicer gre v pravo smer, se strinjam, gre v pravo smer, ampak prinaša neke rešitve, ki zopet niso domišljene in nam bodo povzročale ponovne probleme. Mi sicer zakonu ne bomo nasprotovali, tako kot sem rekel, ampak podpreti ga pa tudi ne moremo, ker vnašamo nove in nove probleme; in to se nam stalno dogaja. In nam zadeve padajo pred Ustavnim sodiščem, ker ne smeš več kot tretjine členov v zakonu menjati, da je nov zakon. V bistvu bom uporabil kar grobo zadevo – in taka je tudi ocena naše Zakonodajno-pravne službe –, da gre za skropucalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Nataša Sukič.
Hvala lepa, predsedujoči. Če mi je kaj za res mrzko in mučno, je to, da tovrstnih zakonov ne morem podpreti. To je nekaj najhujšega za mene, ki me res predvsem zanima, kot socialistko me zanima, kako zagotoviti enake možnost ljudem, sploh recimo ranljivim skupinam ali pa delavcem v družbi. Ta zakon na žalost, kot ste slišali, prvo kot prvo, sploh v resnici ne izpolnjuje poslovniških pogojev, saj v resnici ne gre za manjše, minorne spremembe, kot se poskuša interpretirati, ampak za hud poseg v zakonsko materijo. Videli smo, da se je na en tak bizaren način združevalo neke vsebine, tlačilo v ene člene, zato da ne bi presegli tiste kvote ne vem koliko, 30 odstotkov, kar bi terjalo, da se nov, poseben zakon spiše. In zato je seveda logično, da ima Zakonodajno-pravna služba toliko problemov s tem zakonom, toliko upravičenih pripomb. In to pač je nekaj, kar ni kar tako. In res ne razumem, zakaj tako na glavo pri tako pomembnih stvareh, pri tako pravzaprav plemenitih ciljih, saj teh ciljev ne oporekam, sploh ne. Cilji so pravi, tudi smer bi lahko bila prava, ampak izvedba je pa, milo rečeno, katastrofalna. Ker pač seveda temu zakonu ne morem tudi nenasprotovati, ker se bom pač morala prisiljena vzdržati, kar mi je, kot rečeno, zelo žal. Ker če kaj, si jaz želim, da so tovrstni zakoni pripravljeni tako, da jih lahko mirne duše podprem, ne glede na to, kdo je predlagatelj. Ta zakon pač ni, ker bo danes očitno vseeno sprejet, ker se bomo večinoma, pretežno ostali, ki imamo vse te pripombe za povedati, vzdržali; smo v Levici pripravili dva amandmaja k 3. členu, zato da poskušamo vsaj nekaj ključnih zadev popraviti oziroma neke anomalije odpraviti. Prva verzija našega amandmaja je širša in če pač ne bo sprejeta širša, potem apeliram, da naj bo sprejeta vsaj ožja. Pa bom začela s to širšo pa bom razložila, v čem je še ožja. S tem našim amandmajem naslavljamo dve zadevi. Ena je, da želimo preprečiti nadaljnjo prekarizacijo osebnih asistentov oziroma možnost, da se te asistente še naprej zaposluje preko instituta samostojnega podjetnika ter preko študentskih servisov oziroma podjemnih pogodb. Kajti največji problem tega zakona je po našem mnenju torej liberalizacija in prekarizacija področja osebne asistence in s tem izpostavljanje delavk in delavcev nevarnim oblikam dela. Osebni asistenti tako načeloma niso zaposleni na podlagi pogodbe o zaposlitvi in kot taki nimajo pravic, ki sicer pripadajo delavcem. In seveda ni nobenega razloga, da bi mi pri tako težkem, pri tako pomembnem poklicu, pri tako čustveno in fizično napornem poklicu te osebne asistente razumeli kot neke podjetnike, ampak je treba zagotoviti, da tem ljudem pripadajo vse pravice, ki izhajajo iz dela, torej delavske pravice, kot so varstvo pred odpovedjo, dopust, minimalna plača, regres, normalna bolniška in tako naprej, skratka vse, kar po delovnopravni zakonodaji pripada ostalim delavkam in delavcem. Ta trenutna in predlagana ureditev pa je na žalost celo v direktnem nasprotju z Zakonom o delovnih razmerjih in tega si seveda enostavno ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve pač ne more privoščiti. Jaz sem že zadnjič to pojasnjevala, zakaj. In zato mi želimo, da se ta anomalija absolutno odpravi. In tako naša prva verzija amandmaja kot druga verzija amandmaja v bistvu naslavlja ta problem. Pa bom še malo bolj podrobno pojasnila, v čem je stvar. Ta ureditev, ki jo vi predlagate, še naprej omogoča, celo spodbuja, ne samo omogoča, ampak celo spodbuja prekarizacijo celotnega poklica; in je seveda zato tudi s pravnega vidika izredno problematična. Zakon o delovnih razmerjih jasno in decidirano določa, da se mora delo ob prisotnosti elementov delovnega razmerja, neodvisno od volje oseb, opravljati na podlagi pogodbe o zaposlitvi. In poglejte, z uzakonitvijo 40-urnega delavnika za osebne asistente, ki dela ne opravljajo na podlagi pogodbe o zaposlitvi, ter recimo ob dejstvu, da so v odnosu med izvajalcem in osebnim asistentom praviloma prisotni vsi elementi delovnega razmerja, se s tem zakonom dejansko, če bo ostal nepopravljen, če ne boste sprejeli našega amandmaja, spodbuja nezakonite prakse prisilnega samozaposlovanja in prikrivanja dejansko obstoječih delovnih razmerij. Jaz mislim, da si česa takega sploh ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve absolutno ne more privoščiti. Zato res apeliram, da popravimo to zadevo s skupno voljo in da podpremo ta naš amandma. Namreč te prakse so se izkazale kot izjemno škodljive za delavce in delavke in tudi za širše področje dela in socialne varnosti. To je dokazljivo slabo. Ker delo osebnega asistenta seveda ni neko priložnostno delo, ampak je to resen poklic na področju skrbstva, morajo torej po našem mnenju delavke in delavci, ki to opravljajo, uživati pripadajoče delavske pravice. In zato predlagamo, da so osebni asistenti pri izvajalcih zaposleni na podlagi pogodbe o zaposlitvi. Za kratkotrajna nadomeščanja teh redno zaposlenih asistentov, kadar pride do izpada, ter za zagotavljanje kontinuitete nudenja osebne asistence uporabniku pa predlagamo, da lahko v času nadomeščanja delo opravljajo tudi asistenti, ki so zaposleni preko instituta študentskega dela in začasnega dela upokojencev; in seveda vse to na podlagi neke podjemne pogodbe. Zdaj pa se dotikamo še druge zadeve, ki se nam zdi neprimerna rešitev, in sicer z našim amandmajem pravzaprav želimo vrniti zakon tja, kot je bil v izhodišču tudi vaš predlog naprej. Z amandmajem predlagamo, da lahko osebno asistenco uporabnikov opravlja največ en družinski član. To je bila vaša prvotna ideja. In sicer ne vem, zakaj ste potem zdaj to spremenili na dva člana. Zakaj mi predlagamo vrnitev na enega člana? Dejstvo je, da se ustvarja konflikt interesov, pa če to slišimo radi ali ne, med zagotavljanjem dohodka neki družini in potrebami uporabnika oziroma uporabnice. S tem nekako pridejo na plano večplastne težave pri sposobnosti družinskih članov za zagotavljanje osebne in čustvene avtonomije uporabnice in uporabnika. Ne trdim, da je nekih takih čudnih praks toliko. Jaz tega ne trdim, da ne bo kdo narobe razumel, ampak vendarle zakon mora biti tak, da omogoča, prvič – in tega se bom pozneje dotaknila –, zares tudi neodvisno življenje uporabnic in uporabnikov; ne zgolj neke spremljevalne asistence za te neke stvari. In seveda tukaj ni najboljše, da so vpeti družinski člani. Tudi ni najboljše, da so družine na koncu res razpete med uporabo instituta osebnega asistenta za reševanje finančnih stisk, recimo družine, ali pa med uporabo tega instituta za dobrobit uporabnic in uporabnikov. To je treba pač strogo razmejiti in zato predlagamo in menimo, da je bila vaša prva ideja, ki ste jo lansirali, prava. In zato vas pozivam, da se vrnete k izvoru, k svoji prvotni ideji, ki ste jo navsezadnje sami najprej predlagali. Še enkrat, neodvisno življenje. Kot rečeno, poleg tega navedenega konflikta osebni asistenti dejansko ne opravljajo, načeloma naj ne bi opravljali zgolj spremljevalnih aktivnosti, ampak tudi storitve, ki so onkraj tega in s katerimi seveda se posega v intimo posameznice in posameznika. Treba je imeti osebnega asistenta, asistentko, s katerim vzpostaviš neko zaupanje, neko zaupnost, recimo prijateljstvo, neko globoko vez, ki ni po defaultu, ker je to tvoj družinski član. Ampak je to nekdo, neka oseba, tretja oseba, ki ji zaupaš; in to je dejansko potem res izjemnega pomena, ker dokazano vpliva, torej če imaš ti nekega osebnega asistenta, ki ni znotraj tvoje družine, se okrepi tvoja socializacija, torej socializacija uporabnika, dvigne se kakovost življenja uporabnic, uporabnikov. In to je res res ključnega pomena. Tudi družinska dinamika navsezadnje se olajša v teh družinah. Skratka, družinski člani z vidika socializacije, razvoja avtonomije, neodvisnosti od staršev, čustvenega in spolnega dozorevanja pač niso najboljša izbira za osebnega asistenta. Poudarjam, med uporabnikom in osebnim asistentom se mora razviti nek poseben odnos, ki pa ga je težko razviti, kadar je nekdo po definiciji iz tvoje družine ta tvoj osebni asistent. To je najboljše – tretja oseba, ki ji zaupaš, s katero vzpostaviš to razmerje. Zato vas resnično pozivam, da prisluhnemo, ker gre za res pomembne aspekte življenja uporabnic in uporabnikov. In če jim res želimo najboljše in dobro, potem vas res pozivam, da temu prisluhnemo in to omogočimo in podpremo ta naš amandma. Če pa menite, da pač vztrajate pri teh dveh družinskih članih, kar mi je žal, če boste to naredili, potem pač imamo tukaj variacijo amandmaja k 3. členu, ki se loteva samo prvega dela, ki sem ga naslovila, se pravi odprave prekarizacije poklica osebnega asistenta in torej polno zaposlitev teh osebnih asistentov. Ampak še enkrat, mislim, da bomo, ne bom rekla popolnoma, saj zakon na žalost ima res kup nekih stvari, ki niso v redu, ampak v dveh nekih pomembnih segmentih bomo pa vseeno šli v smer, v katero bi morali pravzaprav iti. Pozivam vas, da podprete naše amandmaje, naš prvi amandma; če ne, pa vsaj drugega. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Zdaj sem pozorno poslušala te predhodne razprave kolegov iz opozicije. Za razliko od teh razprav pa vendarle moram reči, da sem osebno jaz vesela, da danes razpravljamo o noveli Zakona o osebni asistenci, ker menim, da je osnovna intenca tega zakona, da se še bolj določi kakovostno izvajanje storitev osebne asistence. Ko smo pred leti sprejeli Zakon o osebni asistenci v tem državnem zboru, so vsi po vrsti povedali, in ne govorimo o poslancih, ampak o uporabnikih osebne asistence, da gre za izjemno pridobitev za vse, ki jo potrebujejo. Izjemno pridobitev. Takrat smo se poenotili in ugotovili, da je to treba sprejeti; in jaz sem vesela, da je to poglavje bilo vendarle storjeno. Opozicijski poslanci nekako imate danes veliko povedati čez novelo Zakona o osebni asistenci, vendar pa na drugi strani so pa mnogi uporabniki, ki pravijo ravno nasprotno, torej da podpirajo novelo zakona, obenem pa jasno povedo, da se zavedajo, da pač novela zakona ni idealna – ni idealna. Vendar pa gre v smeri, da izboljša stanje osebne asistence, torej da odpravi tiste anomalije, ki so se pokazale skozi prakso v teh letih, odkar je bil zakon sprejet; in to je bistvo novele Zakona o osebni asistenci. Ker nihče tega ni omenil, moram povedati, da bodo tisti, ki nas spremljajo, imeli malo predstavo, koliko približno je sploh osebnih asistentov v tem trenutku. Če pogledamo zadnje podatke, za mesec avgust 2021, je osebno asistenco izvajalo 193 izvajalcev osebne asistence, kar pomeni, da je približno 6 tisoč osebnih asistentov skrbelo za 3 tisoč 40 uporabnikov osebne asistence. Seveda je praksa pokazala, da je treba nekatere stvari spremeniti. In ravno ti, torej teh 6 tisoč osebnih asistentov, so bili podlaga za to, da danes izboljšujemo, ne optimiziramo, nič nisem rekla, jaz se zavedam pomanjkljivosti, ki so znotraj, verjamem, da se tudi ministrstvo teh pomanjkljivosti zaveda. Vendar pa reči, da je to korak nazaj oziroma, da je bolje, da se tega ne sprejme, pa mislim, da ni prava pot. Mislim, da je prav, da te stvari, ki so vendarle namenjene temu, da se izboljša kakovost osebne asistence, danes tudi podpremo. Že prej sem rekla, veliko je razprave na opozicijski strani, da novela ni dovolj dobra in tako naprej, ampak poglejte, novelo zakona podpira Nacionalni svet invalidskih organizacij. Torej tisti Nacionalni svet, ki zelo dobro pozna težave svojih uporabnikov in ki zelo dobro ve in spremlja, kaj je nujno in konkretno treba spremeniti znotraj tako Zakona o osebni asistenci kot tudi drugih zakonov, ki se dotikajo invalidov. Oni so povedali, da je treba še naprej ohranjati in nadgrajevati osebno asistenco, saj prispeva k neodvisnosti invalidov. In s tem se jaz v celoti strinjam in mislim, da gremo v to smer. Kot že rečeno, so pa zadeve, ki jih bomo morali najverjetneje še popravljati. Jaz verjamem, da bi bilo bolje, če bi zakon že v celoti, že prvič, ko smo ga sprejeli, naredili popolnoma optimalnega. Jaz to takoj podpišem in sem za to. Ampak veste, da šele v praksi se potem pokažejo nekatere stvari, ki jih je treba izboljšati. Društvo distrofikov Slovenije prav tako podpira novelo Zakona o osebni asistenci. Pravijo, da je velik doprinos za invalide in slovensko družbo. Prav tako Inštitut Republike Slovenije za socialno varstvo. Pravijo, da je to korak k strokovno podprtemu in finančno vzdržnemu sistemu osebne asistence, zato novelo zakona podpirajo. Prav tako Sindikat osebne asistence. Sindikat osebne asistence je na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide jasno povedal, da gre za pravi korak v pravo smer, da pa so še nekatera vprašanja odprta. In ta bomo morali tudi seveda začeti reševati in upam, da jih tudi bomo. Ampak zaenkrat gremo v pravo smer. Nenazadnje zakon podpira Državni svet, pa tudi na odboru za delo smo naredili nekaj dobrih rešitev, tudi z nekaterimi amandmaji, ki smo jih uskladili tako koalicijske poslanske skupine kot opozicijska SD. Že prej sem povedala, da Zakon o osebni asistenci je torej namenjen temu, da naredimo takšne pogoje, da se bodo tisti, ki osebno asistenco potrebujejo, aktivneje lahko vključevali v delo, da se bodo aktivneje vključevali v izobraževanje, da bodo bolj aktivni v družbi. Zagotovo želimo z zakonom v večji meri doseči avtonomnost uporabnikov osebne asistence, nedvomno, da želimo doseči enakopravnost pa tudi povečano aktivnost. Ampak to lahko naredimo do neke mere. Niso vsi uporabniki enaki, se pravi, da moramo kdaj tudi pretehtati in pogledati specifične okoliščine, kaj nekdo potrebuje. Zato pa tudi so strokovne komisije, ki delujejo v tem okviru. Treba je pogledati vsakega posameznika. Vem, tale amandma, ki ga predlagajo v Levici, jaz moram povedati, da dejstvo je, da osebni asistent ne more biti kdorkoli. Jaz se s tem strinjam. To mora biti oseba, ki ima posluh za uporabnika, ki mu prisluhne, nenazadnje z njim preživi zelo veliko dne, pomaga mu pri opravilih, ki jih sam ne zmore. Jaz se s tem strinjam in zato mora imeti ob sebi človeka, ki mu zaupa, ki mu zaupa, ki mu lahko nenazadnje pove tudi stvari, ki jih kakšnim drugim ali pa tudi družinskim članom ne bi. Vendar pa so tudi tukaj neke razlike. Zdaj je v zakonu določeno, da število družinskih članov, ki opravljajo osebno asistenco, sta lahko dva družinska člana, moramo pa vedeti, tega pa v opoziciji niste povedali, prej jih je bilo lahko več kot pet. In ugotavljalo se je, jaz tega ne morem potrditi, ker se s tem nisem ukvarjala, ampak verjetno so za to pristojne tudi inšpekcije, da je prihajalo do nekih nepravilnosti. Vendar pa poudarjam, če je prihajalo do nepravilnosti, potem je tukaj potreben nadzor. Nadzor. Nadzor mora to opraviti, ne pa zakon. Jaz menim, da je tista optimalna rešitev, do katere smo nekako prišli, da smo ohranili dva družinska člana, ki sta lahko kot osebna asistenta, ampak še enkrat poudarjam, tukaj mora svoje opraviti nadzor. Jaz razumem, da so tukaj mnenja različna, saj zato smo tudi tukaj, da si jih povemo, in če boste dobro prisluhnili, boste lahko videli, da se je šlo v kompromis. Če je bilo prej več kot pet družinskih članov, danes zakon predvideva dva. In jaz se strinjam, da je namen osebne asistence neodvisno življenje, to je absolutno res, vendar pa je po drugi strani, že prej sem omenila v stališču, potrebna tudi svobodna izbira uporabnikov osebne asistence do izbire osebnega asistenta, ki se po mojem mnenju ne sme kar tako omejevati. Mislim, da delamo vseeno neke korake v pravo smer. Bi si pa želela, tako kot ne samo pri tem zakonu, ampak tudi pri kopici drugih zakonov, ki prihajajo v Državni zbor, pa ne glede na to, katera vlada je zdaj na oblasti, da bi seveda zakoni, že ko jih prvič pripravimo, bili bolj kompaktni in jih ne bi potem spreminjali oziroma novelirali, nekatere večkrat in tako naprej. Ampak se pa zavedam, da je to tudi realnost življenja in da ti lahko nekatere stvari spremeniš na bolje šele, ko vidiš, ali dejansko funkcionirajo ali pa ne funkcionirajo v praksi. In iz tega se je tukaj izhajalo, se pravi iz tega, da zakon, katerega namen je izjemno plemenit, izjemno plemenit; obenem pa tudi sami uporabniki povedo, da je bil to zakon, ki je bil izjemna pridobitev za njih, torej da ta zakon poskušamo še bolj izboljšati na podlagi tega, kar se je pokazalo v praksi. V Slovenski demokratski stranki bomo seveda novelo zakona podprli. Še enkrat naj rečem, da razumem tudi nekatere pomisleke s strani invalidskih organizacij, ki izhajajo iz njihovih izkušenj, nedvomno jim je treba prisluhniti in mislim, da to tudi počnemo. Tudi na odboru za delo, ki ga vodim, mislim, da damo res možnost vsem spektrom, da povedo svoja stališča do vseh tem, ki jih obravnavamo; in da smo tudi odbor, ki zelo velikokrat doseže nek konsenz znotraj, tako da lahko dajemo tudi zgled za naprej, da se dobre stvari lahko podprejo. Razumem pomisleke, še enkrat, vendar pa menim, da v tem trenutku smo s to novelo zakona želeli samo dobro, da se izboljša kakovost uporabnikov osebne asistence. Zaenkrat bi jaz toliko. Če pa bom v nadaljevanju videla, če bo še kakšna razprava pri še nekaterih amandmajih, ki so v nadaljevanju, se bom pa seveda še prijavila k besedi. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Še je želja za razpravo. Prosim za prijavo. Besedo ima Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavko, dragi kolegice in kolegi! Smo pri obravnavi predlogov amandmajev. Poslanska skupina Levica je k 3. členu dopolnjenega Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o osebni asistenci vložila dva amandmaja. Preden se opredelim do teh amandmajev, mi čisto na kratko dovolite, da postavim en okvir. Naj spomnim, da je bila o tej noveli opravljena široka javna razprava. Najbrž ni enostavno velike množice pripomb predlogov, ali kakorkoli že temu rečemo, nekako uskladiti, spraviti na en imenovalec v obliko členov v zakonu. Naj tudi spomnim, ko smo konec leta 2016 v Poslanski skupini Nova Slovenija – krščanski demokrati pripravljali prvič v zgodovini te države zakon o osebni asistenci, smo imeli pred seboj najprej invalide. Invalidi so pomemben del naše slovenske družbe. Seveda smo na asistenco, torej na pomoč invalidom, gledali skozi optiko našega temeljnega programa, ki stoji na štirih stebrih. Prvi je človekovo dostojanstvo in predvsem tega želim podčrtati. Drugi svoboda, tretji pravičnost in četrti varnost. Seveda smo imeli pred seboj tudi Konvencijo o pravicah invalidov, v kateri so se države pogodbenice zavezale, dogovorile, da je »namen te konvencije spodbujati, varovati in invalidom zagotavljati polno in enakopravno uživanje vseh človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter spodbujati spoštovanje njihovega prirojenega dostojanstva. Invalidi so ljudje z dolgotrajnimi telesnimi, duševnimi, intelektualnimi ali senzoričnimi okvarami, ki jih v povezavi z različnimi ovirami lahko omejujejo, da bi enako kot drugi polno in učinkovito sodelovali v družbi.« Dovolj je pravzaprav, da sem prebral samo 1. člen Konvencije o pravicah invalidov. Sedaj konkretno k zakonu. Poglavitne rešitve, ki so nastale na podlagi izkušenj, ki jih imajo tako na eni strani invalidi kot uživalci te pravice, na drugi strani seveda tudi kot tisti, ki so izvajalci osebne asistence, in vse te izkušnje so dejansko narekovale in na nek način izkazovale potrebo po noveliranju zakona. Vsak zakon je živa stvar in hvala bogu, da znamo detektirati pomanjkljivosti zakonov in jih potem v Državnem zboru tudi popraviti oziroma zakon optimirati. V tej noveli se natančneje določajo razmerja med storitvami osebne asistence in drugimi storitvami. Storitve osebne asistence se izključujejo z institucionalnim varstvom, družinskim pomočnikom, dolgotrajno bolnišnično obravnavo, institucionalnim varstvom po predpisih, ki urejajo šolsko zakonodajo, storitvijo socialnega vključevanja bivanje s podporo in prestajanjem zaporne kazni. Osebna asistenca pa se ne izključuje s storitvijo pomoči na domu in pravico do vodenja, varstva in zaposlitve pod posebnimi pogoji, vendar se odobrene ure osebne asistence zmanjšajo za število odobrenih ur drugih storitev. Enako velja tudi za ure, ko je uporabnik osebne asistence vključen v izvajanje vzgojno-izobraževalnega programa. Izvajalci osebne asistence bodo po novem lahko humanitarne in invalidske organizacije ter zavodi in društva, ki delujejo v javnem interesu, na področju invalidskega ali socialnega varstva. In zdaj konkretno k dvema amandmajema Poslanske skupine Levica. Amandma številka 1 k 3. členu. Očitek, da se mora delo opravljati v obliki delovnega razmerja, če so podani elementi delovnega razmerja, ne drži, ker Zakon o delovnih razmerjih kot pogoj dodatno določa, da to velja, razen če ni s posebnim zakonom določeno drugače. V primeru, da espeji ne bi bili več osebni asistenti, bi verjetno prišlo tudi do pomanjkanja osebnih asistentov. Espeji velikokrat nadomeščajo ali opravijo manj ur, kot je polna zaposlitev, na primer 15, 20 ur tedensko. Možnost, da je samo en družinski član osebni asistent, se tudi ne podpira, saj je pomembna tudi svobodna izbira uporabnika, ki smo ga vedno postavljali na prvo mesto. Torej svobodna izbira uporabnika, ki je ne smemo omejevati. Kljub vsemu pa na način, da bosta osebna asistenta lahko dva družinska člana, ne bo več možnosti, da bi bila širša družina finančno vezana na obstoj osebne asistence. Zaradi teh razlogov, in še več jih je, Poslanska skupina Nova Slovenija ne bo podprla amandmaja številka 1 k 3. členu, ki ga predlaga Poslanska skupina Levica. Drugi amandma Poslanske skupine Levica prav tako k 3. členu. Očitek, da se mora delo opravljati v obliki delovnega razmerja, če so podani elementi delovnega razmerja, ne drži, ker – podobno kot pri amandmaju številka 1 – Zakon o delovnih razmerjih kot pogoj dodatno določa, da to velja, razen če ni s posebnim zakonom določeno drugače. In v primeru, da espeji ne bi bili več osebni asistenti, bi verjetno prišlo do pomanjkanja osebnih asistentov. To in še nekaj razlogov je, zaradi katerih Poslanska skupina NSi ne bo podprla amandmaja številka 2 k 3. členu na predlog Poslanske skupine Levica. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala lepa. No, jaz sem prej zelo pojasnila, tudi kolegica Irgl je ugotovila, da osebni asistent ni kdorkoli, zelo malo jih je v bistvu. To so osebe, ki so polno predane temu, ki delajo izjemno težko fizično in psihično naporno delo. Navsezadnje so to zelo zelo zahtevne zadeve. In jaz ne vidim razloga, da če imamo mi tukaj uzakonitev predvidenega 40-urnega delavnika, ki vsebuje vse elemente delovnega razmerja, zakaj ne bi sledili temu našemu predlogu. Mi sicer smo našli rešitev, povsem možno je zaposlovati tudi za krajše obdobje, kot je polni delovni čas. Bistveno je, da tem delavcem in delavkam zagotovimo vse pravice, ki izhajajo iz dela, se pravi normalno bolniško, česar pri espejih ni, šele po 30 dneh, regres in tako naprej, skratka tisto, kar pripada delavkam in delavcem, predvsem varno delovno okolje. Jaz tega ne razumem. Če hočemo dobro na tako res občutljivem in navsezadnje plemenitem področju, potem imejmo v mislih celo sliko, tudi ljudi, ki nudijo asistenco, in pa uporabnike, ki te ljudi krvavo potrebujejo. In res s tem vi zagovarjate prekarizacijo, prekarizacijo, kar je skregano z osnovno logiko navsezadnje nekega ministrstva, kot je Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. To je popolnoma res, s tem mi torej spodbujamo prekarizacijo in nekako celo silimo, da se zaposlujejo v neka prikrita delovna razmerja. Pa to ni v redu. Spoštovani poslanec, jaz vas še enkrat pozivam, da premislite, da revidirate svojo pozicijo, da prisluhnete in da greste nasproti boljši rešitvi, ki jo pač predlagamo mi s tem našim amandmajem. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo. V samem uvodu smo slišali, tudi s strani državnega sekretarja je bilo povedano, da je osebna asistenca velik civilizacijski dosežek. Jaz upam, da se s tem lahko vsi strinjamo. Skozi ta leta izvajanja osebne asistence se je sicer izkazalo tudi, da je velik finančni zalogaj. A to najbrž vemo, zakaj. Ker dolgotrajna oskrba ni bila sprejeta in žal se s to pravico, ki je na razpolago, pokriva tudi druge ljudi, ki nekako najbolj ne pašejo v to osebno asistenco, ampak bi bolj v dolgotrajno oskrbo. Ampak jaz mislim, da živeti samostojno in neodvisno življenje je za človeka zelo pomembno. In za samostojnost, neodvisnost, za zdravje bi dali vse. Zato je po mojem mnenju kakovost življenja res na prvem mestu pred finančnimi zalogaji. V teh treh letih izvajanja Zakona o osebni asistenci se je pokazalo, kot smo že slišali tudi, kar nekaj anomalij in nekaj teh želimo danes s to novelo zakona tudi omejiti. Jaz ne rečem, da bomo izboljšali vse, da je vse v najboljšem redu, da se tudi jaz sama osebno stoodstotno strinjam z vsem, kar je zapisano v tej noveli, ampak politika je pač stvar kompromisov. Če si za pogajanja, če si za kompromise, lahko kaj spremeniš. Če nisi, pa si lahko pač le v opoziciji in govoriš tisto, kar ti ne ustreza. Zato jaz na nek način v bistvu ne razumem Levice, ki je že vnaprej napovedala, da zakona ne bo podprla, vlaga pa amandmaje. Ali če mi ta amandma podpremo, povejte mi potem, ker vidim, da itak imate že repliko, če katerega od teh amandmajev podpremo, ali boste zakon podprli? To me zanima, preden se odločim dokončno potem o podpori. Izvajanje osebne asistence, smo vsi ugotovili, nikakor ne more biti pridobivanje dobička. Tukaj se mi zdi, da smo vseeno zelo visok kompromis, zelo visok dogovor dosegli. Zato se tudi ukinja možnost izvajanja osebne asistence, torej izvajalci ne bodo mogli več biti espeji. Zdaj zaenkrat v skladu z zakonom še ostaja možnost, da asistenti stanejo espeji. Zakaj? Tukaj je bilo tudi kar nekaj utemeljitev tudi s strani ministrstva. Vsi vemo, da osebnih asistentov primanjkuje. Če ukinemo še vse te možnosti preko espejev, jih bomo še težje pridobili, ker espeji običajno pokrivajo tiste ure osebne asistence, ki so krajše, ali pa tudi lažje vskočijo v nenadna nadomeščanja. Jaz ne rečem, da tudi v naslednji noveli, ko se bo pripravljala, bo lahko tudi to izključeno. Enak kompromis je moral biti dosežen ali pa bo dosežen tudi pri družinskih članih. Slišali smo, danes imamo 3, 4, 5; zdaj je bilo nekako določeno največ 2. Nekatere države, kot na primer Anglija, nimajo nobenega, sploh tega ne dopuščajo. Kot pravim, tudi tukaj je bil sprejet en kompromis, da največ dva. Osebno menim in upam, da bo tudi pri tem ostalo, ker zdaj vsega naenkrat pač s to novelo ne moremo postaviti na glavo, kot se je do zdaj izvajalo. Nekaj drugih stvari je tudi dobrih, ki se od izvajalcev zahtevajo. Torej določene izkušnje, določena usposabljanja, vsak izvajalec ne bo mogel biti zdaj izvajalec samo za svojega družinskega člana, ampak bo moral imeti potem vsaj 10 uporabnikov in se tudi drugače registrirati, kot sem rekla, ne več kot espe. Moram reči, da sam zakon oziroma ta novela zakona prinaša kar nekaj popravkov, ki so po mojem mnenju dejansko tudi dobri. In nekateri ste oporekali to krajšo obravnavo, ta skrajšani postopek. Kot je že prej kolega pred mano povedal, javna razprava je bila mesec dni, od konca decembra lanskega leta do konca januarja letošnjega leta, prejetih je bilo več kot 250 pripomb in moram reči, da je kar veliko bilo upoštevanih. Tudi delovna skupina je delovala. Pa glede tega, kar je kolega Möderndorfer na začetku opozarjal in nekako govoril čez zavod Osebna asistenca Pomurje, moram reči, da oni kot največji izvajalec niso niti bili član te delovne skupine, so pa seveda podali določene pripombe in tudi nekatere so bile upoštevane. Upam tudi, da nekatere še bodo v amandmajih, ki smo jih uskladili tudi skupaj opozicija in koalicija. Bom se potem pri naslednjem amandmaju posebej oglasila. Teh amandmajev od Levice, kot sem pa rekla, nekako nimam namena podpreti; oziroma pač je bilo treba, kot rečeno, glede družinskih članov in tudi teh osebnih asistentov, da gre zakon skozi, sklepati tudi določene kompromise. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima Nataša Sukič. Izvolite.
Ja, spoštovana kolegica, če boste šli nasproti našemu tretjemu amandmaju, smo tudi mi pripravljeni premisliti in podpreti zakon, če bo naš amandma sprejet, kajti na to pač ne moremo pristati, da bi se spodbujala prekarizacija tako pomembnega dela, kot je delo osebnega asistenta. Torej vztrajamo na tem, da je to delo treba prepoznati v polni meri. In ne vidim, kaj je tukaj spornega. Povedala sem, kaj je sporno, če tega ne bomo prepoznali. Če boste premislili in prisluhnili našemu argumentu, ki stoji, in podprli vsaj to, da se ne prekarizira tega dela, potem bomo tudi mi revidirali naše stališče in podprli po vsej verjetnosti ta zakon. Ni treba govoriti kar tako na pamet, kot ste prej nas obsodili. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima še Primož Siter. Izvolite.
Hvala za besedo. Dober dan še z moje strani! Osebna asistenca, o njej smo spregovorili že na dolgo in široko tako na odboru kot zdajle v zadnji uri, pa bi se morebiti samo na kratko odzval ali pa pojasnil stališče Levice, ki je tudi bilo morebiti osnova za največ polemike v tej razpravi. Krovno stališče, kar se tiče ureditve osebne asistence v Levici, je jasno. Centralna javna ustanova, ki deluje po nekih strokovnih parametrih, z jasnimi normativi, ki zagotavlja strokovnost v upravljanju s področjem osebne asistence, ki ima pregled nad uporabniki, ki ima pregled in ki zaposluje potem tudi osebne asistente. Osebnih asistentov v Sloveniji, smo slišali že v razpravi, je približno 6 tisoč, če se ne motim, ima slovenska policija samo 2 tisoč več ljudi. Torej bi govorili o eni tako veliki nujno potrebni in dobro organizirani institucij, kot je recimo na državni ravni organizirana policija. Potem se tukaj pridružim tudi kritiki, da je pri tem zakonu, čeprav ni na vseh točkah slab, morebiti treba opozoriti na to, da se ga malce šlampasto sprejema, če se po domače izrazim. Tudi Zakonodajno-pravna služba je v svojem stališču izpostavila, da je malce ustavno sporen, nejasen, nesistematičen predlog in tako naprej. In vprašanje, na katerega tudi na odboru nismo dobili odgovora, je, zakaj takšno hitenje, zakaj tlačenje skoraj tretjine spremenjenih členov, ko pa bi si za to lahko vzeli čas, strokovno razpravo in stvar uredili z nekim prenovljenim zakonom. Sedaj pa vsebina, na kratko. Dve stvari, na kateri opozarjamo v Poslanski skupini Levica, sta sedaj že jasni. Ena je delovnopravni položaj osebnih asistentov, če njihovo delo, če okoliščine dela, v katerega so vključeni, pomenijo polni delovnik, prinašajo obveznosti, ki jih prinaša siceršnja zaposlitev, v Levici zagovarjamo trditev, da mora to delo in ta ureditev prinesti tudi drugo stran, torej ugodnosti oziroma vse, kar sicer prihaja iz zakonskih opredelitev za normalno delo, torej urejena bolniška, dopust, regres in tako naprej. Če kaže delo vse znake delovnega razmerja, potem mora biti urejeno kot delovno razmerje. In potem še en odziv na to razpravo na temo amandmaja o največ enem družinskem članu, ki lahko opravlja delo osebnega asistenta. Naš amandma oziroma naš klic je v bistvu klic civilne družbe, klic uporabnikov in uporabnic samih. To stališče prihaja z naslova Društva distrofikov, to stališče prihaja iz naslova kulture hedikepa in drugih institucij, ki živijo osebno asistenco na terenu, in jo je seveda treba nujno urediti. Na eni strani zato, da se samega instituta osebne asistence ne zlorablja v neki zmedi za urejanje finančnega stanja na škodo družine, na škodo storitve, ki pritiče uporabniku. Zato tudi z moje strani, spoštovani poslanke in poslanci, povabilo oziroma poziv, da amandmaje podprete. V končni fazi, jaz mislim, da je to nadstrankarsko vprašanje, ki ga moramo rešiti na način, da bo dobro za izvajalce, torej za organizacije, da bo dobro za osebne asistente in da bo dobro za uporabnice in uporabnike. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati v zvezi s 3. členom in dvema vloženima amandmajema Poslanske skupine Levica? Ne želi nihče več, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 4. člen ter dva amandmaja Poslanske skupine SD. Želi kdo besedo? Prijavila se je Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo. Bom zelo kratka. Moram reči, da bom ta prvi amandma Poslanske skupine SD tudi podprla. Dejansko gre za zvišanje ur. Lahko rečem tudi, da smo ga nekako tudi uskladili, celotna koalicija tudi z ministrstvom, ker dejansko je te ure v sami obliki že prvi predlagal Državni svet. Že sam Državni svet je predlagal povišanje ur, tudi številni izvajalci; in prav je, da jim prisluhnemo, kajti če sami povedo, da ne rabijo toliko usklajevalcev, kot jih je bilo predvidenih v samem zakonu, torej da ne rabijo toliko ljudi po pisarnah, ampak bolj, normalno, na terenu. Tudi bolj racionalno je in res ne vidim nobenega razloga, zakaj ne bi. Ta amandma bomo v SMC tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Ne želi. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 9. člen ter amandma Poslanske skupine SD. Želi kdo besedo? Ne želi. Zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 13. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DEBIROKRATIZACIJI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 43 poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Matejem Tašnerjem Vatovcem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo dr. Katji Triller Vrtovec, državni sekretarki v Kabinetu predsednika Vlade Republike Slovenije.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred vami je Predlog zakona o debirokratizaciji, ki predstavlja prvi zakonodajni paket na poti k zmanjšanju administrativnega in regulatornega bremena v javni upravi in k izboljšanju učinkovitosti njenega poslovanja. Prizadevanja vlad za izboljšanje zakonodajnega okolja in posledično izboljšanje globalne konkurenčnosti Slovenije niso nova. V tej smeri se vlade trudijo že skoraj desetletje, vendar pa je tokrat debirokratizacija kot temeljna usmeritev zapisana tudi v koalicijski pogodbi. Prvič se jo tudi poskuša pospešiti s paketnim načinom obravnave enostavnih zakonskih predlogov, ki ne zahtevajo sistemskih sprememb. Za ta namen je bil lani spomladi ustanovljen Strateški svet za debirokratizacijo, ki ga vodi predsednik mag. Ivan Simič. Strateški svet je oblikoval tri delovne skupine na področju davkov, gospodarstva in okolja. V njih sodelujejo predstavniki gospodarskih združenj, združenj lokalnih skupnosti, akademske sfere, informatike in drugih strokovnjakov. Prejeli smo veliko predlogov. Nekaj je že vključenih v ta paket, precej pa jih še čaka na naslednje pakete. Cilj predloga zakona je tako olajšati dostopnost do javnih storitev in ukiniti številna nepotrebna administrativna bremena, ki jih država nalaga državljankam in državljanom, gospodarskim subjektom, strokovnjakom, športnim trenerjem, kmetom, kulturnim delavcem, uradnikom in občinam pri poslovanju z državo. V ta namen se v prvem delu predloga zakona spreminja in dopolnjuje 14 različnih zakonov, ki segajo na področja registra prebivalstva, splošnega upravnega in davčnega postopka, športa, agrarnih skupnosti, kulture, sodnih izvedencev, tolmačev in cenilcev, integritete, javnih uslužbencev in ohranjanja narave. Drugi utemeljen razlog, da je Vlada sprejela in Državnemu zboru predlagala predlog zakona, so mednarodni kazalci. Ti kažejo, da Slovenija po indeksu globalne konkurenčnosti ne izkorišča vsega svojega potenciala. Na nekaterih področjih je celo izrazito podpovprečna. Pri indeksu regulatornega bremena je leta 2019 zasedla šele 126. mesto od 141 držav. Osnovno izhodišče drugega dela predloga zakona je zato krepitev vladavine prava z zmanjšanjem regulatornega bremena. V ta namen se razveljavlja več kot 200 zakonov in uvaja mehanizme za preprečevanje nadaljnjega kopičenja državnih predpisov. Zavedamo se, da debirokratizacija ni proces, ki bi ga bilo mogoče dokončati čez noč in le z enim krovnim zakonom. Prva nujna faza pa je, da sploh ugotovimo jasne časovne meje in točen obseg prenormiranega pravnega reda, ki je pred ustanovitvijo Strateškega sveta vseboval več kot 30 tisoč pravnih aktov, z najstarejšim iz leta 1946. Predlagani zakon daje pravno podlago za vzpostavitev uradnega registra, ki bo v dobi digitalizacije in informacijskega preobilja omogočil enostaven dostop in jasen pregled nad uradno prečiščenimi besedili državnih predpisov, ki posameznika zavezujejo na izbran časovni trenutek. Naj se za konec zahvalim za pomoč pri pripravi Predloga zakona o debirokratizaciji predsedniku Strateškega sveta za debirokratizacijo, ki mu Poslovnik Državnega zbora žal ne omogoča sodelovanja v splošni razpravi; bo pa seveda sodeloval pri razpravi na seji matičnega delovnega telesa. Prav tako bi se rada zahvalila članom Strateškega sveta, delovnim skupinam ter vsem ministrstvom in vladnim službam, ki so prispevali svoje predloge in omogočili, da imamo danes na mizi predlog zakona. Zahvaljujem se tudi gospodarskim združenjem, ki so poslali pismo podpore ter združenjem lokalnih skupnosti, ki ponujajo roko nadaljnjega sodelovanja. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, v Vladi Republike Slovenije smo predlagani zakon sprejeli, ker verjamemo, da ga Slovenija za razvojni preboj nujno potrebuje, zato vas prosim, da ga podprete. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Predrag Baković bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Pred dobrim letom je predsednik Strateškega sveta za debirokratizacijo predstavil predlog ukrepov po posameznih sklopih, in sicer na davčnem, gospodarskem in na okoljskem prostoru, na podlagi katerih se bo ali naj bi se debirokratizacija zmanjšala. Marca letos smo tako v obravnavo prejeli Predlog zakona o debirokratizaciji, ki je s spremembami in dopolnitvami posegal v 20 zakonov in razveljavil nekaj več kot 200 zakonov. Predlog zakona o debirokratizaciji je bil že v uvodu deležen številnih kritik v smeri, da ne gre za debirokratizacijo in da med drugim uvaja obvezno javljanje ljudi državi, če stalni naslov zapustijo za več kot 14 dni. Sodu pa je na neki način izbil dno predlog socialne kapice. Delodajalci so predlog podprli, sindikati so se temu uprli oziroma nasprotovali, tako kot so nasprotovali tudi samemu postopku sprejemanja zakona, katerega so pač eno leto pisali v vladnem svetu. Predlaganemu zakonu o debirokratizaciji so nasprotovali tudi v občinah. Tako v Skupnosti kot v Združenju so opozorili, da predlagani ukrepi ne pomenijo dejanske debirokratizacije javne uprave, ki naj bi poenostavila življenje državljanov in poslovanj podjetij. Opozorili so na previdnost pri odpravljanju administrativnih ovir in posledično na finančno razbremenitev. Socialni demokrati seveda podpiramo debirokratizacijo in razbremenitev stroškov javne uprave in poslovanja podjetij, vendar moramo paziti, da vse nastale stroške ne prevalimo na državljane in državljanke. Morda se še kdo spomni kakšnega poskusa odpravljanja administrativnih ovir, po katerem so se posamezna administrativna opravila še bolj zakomplicirala. Tik pred obravnavo predlaganega zakona na septembrski seji Državnega zbora pa je Vlada predlog zakona umaknila iz procedure. Vložila je nov predlog, v katerem ni več socialne kapice, obveznosti glede izdajanja računov pri plačilu s kartico in pa seveda skrajšanja roka za sprejetje ponudbe pri prodaji kmetijskega zemljišča, gozda ali kmetije in še kaj. Dodala pa je dopolnila Zakona o pogrebni in pokopališki dejavnosti tako, da bi se v manjših krajih, ki so vezana na mestna pokopališča, dopustilo spoštovati želje žalujočih, da pokojnik do pogreba leži doma. Ostale pa so zadeve, za katere pravzaprav niti ne moremo reči, da gre dejansko za debirokratizacijo. Seveda se sprašujemo, ali je res treba poseči v Zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo. Kulturniki menijo, da bi se ta zakon moral novelirati samostojno in urediti še druga odprta vprašanja s področja kulture. Ali dvojno preverjanje izpolnjevanja pogojev polnoletnosti in najmanj srednje poklicne izobrazbe pri vpisu v razvid strokovnih delavcev v športu res predstavlja tako veliko birokratsko breme, da tega dela oziroma tega problema ni bi mogli rešiti v noveli Zakona o športu?! Še vedno pa ostaja določba, ki vsem državnim sekretarjem omogoča podpisovanje odločbe v posamičnih postopkih brez strokovnega izpita, brez ustrezne izobrazbe. Na dvom informacijske pooblaščenke o namenu zbiranja elektronskih naslovov in telefonskih številk državljanov ter potrebe po takih zbirkah osebnih podatkov je vladna stran odgovorila informacijski pooblaščenki, da je osnovni namen zbiranja kontaktnih podatkov prebivalcev Slovenije lažja in učinkovitejša komunikacija uradnih oseb s strankami v postopkih. Gre torej za uvedbo lažjega vročanja, kar pa po mnenju informacijske pooblaščenke to zadeva le manjši del Slovencev. Vlada vztraja tudi pri postopni vzpostavitvi vladnega registra Republike Slovenije, kjer bodo objavljena uradna prečiščena besedila državnih predpisov, za katere bo veljalo načelo zaupanja v avtentičnost njihovih besedil. Vzpostavljanje vladnega registra naj bi stalo okoli 800 tisoč evrov. V času gospodarske rasti in času grožnje, da se bomo srečali še z energetsko in še kakršnokoli drugo krizo, katero bojo občutili predvsem prebivalci Slovenije, bomo pač 800 tisoč evrov namenili nekomu in za nekaj; prebivalci pa bodo v prihajajočih mrzlih večerih razporejali omejena sredstva za osnovne življenjske potrebščine. Vlada pravi, da s Predlogom zakona o debirokratizaciji sledi cilju okrepitve spoštovanja načela pravne varnosti, varstva, zaupanja v pravo, jasnosti in določenosti predpisov ter okrepitvi vladavine prava. Seveda po devetih PKP-jih in posegih v nekaj deset zakonov, po neimenovanju delegiranih tožilcev, po letih napadov na sodstva s strani največje vladne stranke se lahko upravičeno sprašujemo o resnosti sledenja teh omenjenih ciljev. Danes bomo glasovali o sklepu, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, vendar zaradi vsega navedenega Socialni demokrati sklepa ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala lepa in lep pozdrav! Vlada Janeza Janše gradi svojo podobo protibirokratske na učinkovitosti utemeljene vlade. Zato tako ime zakona, zato ustanovitev ad hoc delovne skupine, ki naj bi pospešila prehod države v digitalizirano in debirokratizirano družbo; ampak da je to samo videz in ne resnica, nam pa kaže celoten način vladanja in tudi vsebina tega zakona. Glavna vsebina tega zakona, ki je pred nami, je tako imenovana socialna kapica. To je določba, ki bi razbremenila nekaj procentov najbolje plačanih v državi, hkrati pa osiromašila zdravstveno in pokojninsko blagajno. To je bila glavna intenca zakona, tako imenovanega zakona o debirokratizaciji, ki pa je zaradi splošne kritike javnosti, konec koncev zaradi zavrnitve takih rešitev vseh, od sindikatov, civilne družbe do Državnega sveta, bila umaknjena. Zdaj ostaja lupina tega zakona, z nekimi rešitvami, ki pa države ne bodo debirokratizirale, ampak gre zgolj za neko dimno zaveso. Eden od takih primerov je recimo uvajanje novega uradnega registra predpisov, ki naj bi po oceni stal 780 tisoč evrov. Ker podobno zadevo že imamo v obliki portala Pravno-informacijskega sistema Republike Slovenije, je namen novega portala najverjetneje le zagotovitev novega posla. In ni naključje, da se s takšnimi storitvami ukvarja ravno podjetje, povezano z Ivanom Simičem, to je človekom, ki je glavni avtor tega zakona, in vodjo tega projekta, ki ga imenujete debirokratizacija. 780 tisoč evrov je kar nekaj denarja za storitev, ki jo že imamo. To je, preračunano v plače, tisoč minimalnih neto plač. V osnovi pa gre pri tem zakonu še vedno za ustavno sporen, državi škodljiv in finančno obremenjujoč predlog zakona, ki nima prav nobene zveze z debirokratizacijo. Po eni strani namreč posega v vsebine, ki spadajo v področne zakone, za katere skrbijo pristojna ministrstva, po drugi strani pa na neustrezen način razveljavlja predpise, ki se v slovenskem pravnem redu tako ali tako ne uporabljajo več. Je v bistvu en tak PKP-zakon brez PKP-vsebine. Tudi v PKP-zakone ste dali vrsto sprememb, ki so posegale v desetine drugih zakonov, ne glede na to, ali so se te spremembe dotikale upravljanja korona krize ali ne. Pri tem ste vsaj jasni, da se upravljanja korona krize ne dotika, ampak se tudi debirokratizacije ne; je pa še ena taka mina v slovenskem pravnem redu, ki bo zgolj ustvarjala dodatno zmedo. Problem je tudi način priprave zakona. Zakonov odslej očitno ne pišejo več na pristojnih ministrstvih, ampak kar v Kabinetu predsednika Vlade. Zakon o debirokratizaciji ste napisali brez javne razprave ali posveta s strokovnjaki, smo slišali iz civilne družbe. Da je javnost ponovno izključena, opozarjajo tudi sindikalisti. S predlogom zakona vlada uvaja vzorce interventne zakonodaje iz obdobja epidemije v zakonodajo, ki z izrednimi razmerami nima nikakršne zveze, pa je povedal Jakob Počivavšek, predsednik Pergama. Skratka, če potegnem črto, zakon, ki je pred nami, z debirokratizacijo nima nič. Gre v bistvu za en tak protikoronski paket brez protikoronske vsebine. Glavni namen tega zakona je bilo ustvariti dimno zaveso za uvedbo socialne kapice, ki si jo pri nas desnica že dolgo želi. To je antisocialen ukrep, ki bi izčrpal socialno državo, bi pa povečal plače nekaj odstotkom najbolje plačanih. Ampak je bil zaradi kritike javnosti in najverjetneje tudi zaradi tega, ker ste sami prešteli, da za tak ukrep ne morete v tem sklicu Državnega zbora dobiti dovolj glasov, ta glavni predlog v zakonu umaknjen, dimna zavesa pa je ostala in je tukaj pred nami. V Levici seveda ne podpiramo ne takega načina sprejemanja zakonodaje, se pravi omnibus zakoni, ki ustvarjajo samo dodatno zmedo v pravnem redu in brkljajo po desetinah drugih zakonov, to bi se moralo urejati drugače; niti se ne strinjamo z rešitvami v tem zakonu, ki nobene debirokratizacije ne bodo prinesle. Dobra ponazoritev za to je pa portal, ki nas bo stal 780 tisoč evrov. Tak portal v Sloveniji že obstaja, kar boste dosegli, je, da se bo vzpostavil še eden, posel bo pa očitno dobil kar pripravljavec tega zakona Ivan Simič. Skratka, glasovali bomo proti.
Hvala lepa. Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka dr. Katja Triller Vrtovec, dragi kolegice in kolegi! Tudi sam se želim na začetku zahvaliti Strateškemu svetu za debirokratizacijo, še posebej vodji tega strateškega sveta mag. Ivanu Simiču. Prvič v zgodovini samostojne države imamo na mizi zakon o debirokratizaciji. Kolegice in kolegi, najbrž se vsi skupaj strinjamo, da v Sloveniji zmanjšanje regulativnih bremen in nadaljnje izboljšanje upravljanja javnih institucij še vedno ostaja velik izziv, kljub izboljšanju učinkovitosti države pri podpori delovanju poslovnega sektorja in spodbujanju razvoja na številnih področjih. Tudi gospodarstveniki so zadnja leta kot eno največjih ovir pri poslovanju poudarjali pretirano birokratizacijo in premalo spodbudno poslovno okolje, zlasti dolgotrajnost nekaterih postopkov in visoko davčno obremenjenost dela. Prav tako v okviru evropskega semestra stanje v Sloveniji z vidika ovir za naložbe ni ocenjeno kot optimalno. Evropska komisija ugotavlja, da kljub določenemu napredku v zadnjih letih na številnih področjih še vedno obstajajo ovire za naložbe in da zmanjšanje birokracije ostaja eden od ključnih izzivov za spodbujanje naložb. Naj na tem mestu, kolegice in kolegi, izpostavim, da smo v Novi Sloveniji pravzaprav razočarani, da v tem besedilu zakona o debirokratizaciji, ki ga obravnavamo, ni več uvedbe tako imenovane razvojne kapice. Mislim, da jo ima 17 držav Evropske unije, torej mi ne bi bili unikum, ampak kakorkoli že, če je to razlog, da bo zakon sprejet, da smo pač umaknili razvojno kapico, to sprejemamo. Vendar smo v Novi Sloveniji razmišljali in smo prepričani, da je do konca mandata še ravno dovolj časa, da poskušamo razvojno kapico oziroma socialno kapico vzpostaviti; oziroma predlagati Državnemu zboru razpravo o tem. Seveda nekaterih najbrž ne boli srce, da se približno 15 tisoč dobrih kadrov, poudarjam – dobrih kadrov, iz Slovenije vsako leto izseli v tujino. Zakaj že, zakaj? Nas to močno skrbi, zato želimo narediti naše okolje takšno, lahko mu rečemo poslovno okolje, takšno, da bo atraktivno za delodajalce, za investitorje in seveda tudi za delojemalce. Čeprav se je poslovno okolje izboljšalo, so še vedno prisotne težave glede upravnega in regulativnega bremena. Slovenija je sprejela ukrepe za postopno zmanjšanje upravnega bremena in regulativnih omejitev, vendar oboje še vedno ovira poslovanje. Regulativno breme se v Slovenji postopoma zmanjšuje, vendar je na nekaterih področjih še vedno razmeroma visoko. Čas, ki je potreben za plačilo davkov v Sloveniji, se je nekoliko zmanjšal, z 245 ur v letu 2018 na 233 ur v letu 2019, vendar je še vedno visok v primerjavi s povprečjem EU, kjer znaša 172 ur. Podjetja še vedno menijo, da so pogoste nepredvidene spremembe zakonodaje v Sloveniji moteče za poslovno okolje. Poleg tega mala in srednja podjetja še vedno menijo, da je upravno breme veliko in da se zmanjšuje prepočasi. Splošno učinkovitost prizadevanj Slovenije za zmanjšanje bremena zavirajo pomanjkljivosti pri izvajanju. Zaradi okorne javne uprave in nesmiselnih zakonov in podzakonskih aktov trpi slovensko gospodarstvo, trpijo državljanke in državljani. Administrativnih bremen, torej neupravičenega oviranja poslovanja, ki so posledica neustreznih predpisov ali njihovega izvajanja v praksi, je preveč. Ministrstvo za javno upravo je že pred leti ocenilo, da gospodarstvo in državna uprava za njihovo premagovanje porabita približno 1,5 milijarde evrov na leto. 1,5 milijarde evrov na letni ravni. Ti stroški pa se v nasprotju z našimi zavezami ne zmanjšujejo. V to tudi niso vštete izgube, ki so posledica manjšega vlaganja tujih investitorjev v Slovenijo, in manjši obseg poslovanja domačih podjetij. Če pogledamo različne mednarodne lestvice, ki merijo ekonomsko svobodo, če pogledamo rezultate raziskave svetovnega letopisa konkurenčnosti Mednarodnega inštituta za razvoj menedžmenta v Lozani, vidimo, da zaseda Slovenija pozicije, ki nam ne morejo biti v čast. Na drugi strani pa nas mora to motivirati, da nekaj ukrenemo, prav tukaj, v tej instituciji, v Državnem zboru. Namreč če smo po lestvicah Mednarodnega inštituta za razvoj menedžmenta v Lozani na letni ravni v povprečju na okoli 50. mestu, ta analiza meri približno 60 držav, potem nam to ne more biti v čast. Ne more nam biti v čast, da smo 50. med 60 opazovanimi državami. Kljub temu pa so mnoge meritve, mnogi današnji trenutni podatki, ko smo še vedno v hudi zdravstveni krizi, takšni, ki vlivajo optimizem v družbo, ekonomijo in tako naprej. Kar zadeva gospodarske rasti na primer, kar zadeva nizko število brezposelnosti, smo v prvi četrtini najboljših držav v Evropski uniji. In še bi lahko naštevali, pa danes to ni točka dnevnega reda, mednarodne bonitetne ocene in tako dalje. Strateški svet se je ukvarjal tudi – in s tem se ukvarjamo tudi mi v Novi Sloveniji pa najbrž tudi vi, kolegice in kolegi –, kako dvigniti produktivnost v naši državi. S tem se je ukvarjala tako imenovana Mramorjeva skupina, ki je izdelala po naročilu Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo akcijski načrt za višjo rast produktivnosti. Tukaj so sodelovali strokovnjaki z različnih področij in jaz enostavno tem napotkom lahko samo verjamem. In skrbeti nas mora, da produktivnost v Sloveniji zaostaja za povprečno produktivnostjo v državah članicah Evropske unije. To je neko okolje, s katerim se pač radi primerjamo. In dokler tukaj, znotraj EU, ne bomo najboljši, potem niti nima smisla, da se kosamo z največjimi, najpomembnejšimi igralci na področju gospodarstva v svetu. Dovolite nekaj podatkov. V letu 2019, to je leto, ko še ni bilo epidemije, takrat je bila produktivnost v Sloveniji nižja od povprečja produktivnosti v Evropski uniji, in sicer smo bili na 81,2 % produktivnosti povprečja EU. Se pravi, 19 odstotnih točk smo bili pod povprečjem Evropske unije, kar zadeva produktivnost, merjeno na število zaposlenih, oziroma smo dosegali 83,2 % produktivnosti povprečja EU, če gledamo produktivnost, merjeno na število delovnih ur. Če Slovenijo primerjamo z Avstrijo, kar velikokrat tudi delamo, lahko ugotovimo, da je slednja imela v letu 2019 za 43,5 % večjo produktivnost od Slovenije. Avstrija za 43,5 % večjo produktivnost od Slovenije, merjeno s kazalnikom bruto domačega proizvoda na zaposlenega. In 52,2 % večjo produktivnost, merjeno glede na število delovnih ur. To so podatki OECD, Eurostata in tako naprej. In najbrž smo si tukaj pa le enotni, da če ne bomo uspeli dvigniti produktivnosti, tudi ni možnosti, da bi v Sloveniji lahko pričakovali, da bodo plače višje. Ne bo šlo. In dokler bo takšno poslovno okolje, ki je glede davkov precej neatraktivno, potem tudi ne bo vlagateljev, ne domačih ne tujih. In gotovo – spet pričakujem, da imam vsaj delno soglasje –, gotovo k povečanju produktivnosti pripomore tudi debirokratizacija, da se ne bomo ukvarjali v gospodarstvu in tudi, ja, v zasebnem življenju, predvsem pa mislim na gospodarstvo, z zadevami, ki ne prinašajo [[…]], ki so neproduktivne, ki so ovira, ki so razvojna cokla. In ta zakon o debirokratizaciji je prvi zakon, prvi sklop ukrepov, ki pomaga k odpravi birokratskih ovir. Škoda, da je relativno blizu konec mandata, ampak morda se bo Strateški svet in tudi Vlada opogumila, da bo v Državni zbor prinesla še drugi sveženj ukrepov, ki bodo pripomogli k debirokratizaciji. Kar zadeva ta zakon in sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, bo Poslanska skupina Nova Slovenija ta sklep seveda podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Vsem prisotnim prav lep pozdrav! Danes odločamo o Predlogu zakona o debirokratizaciji, katerega cilj je izboljšati stanje v Sloveniji glede administrativnih ovir in boljše ustvarjanje konkurenčnega poslovnega okolja. Osebno priznam, da bi ta vsebina kljub različnim pogledom na to materijo morala biti že pred mnogimi leti v tem državnem zboru. Administrativno okolje je med ključnimi ovirami za pospešen razvoj Slovenije na vseh področjih. Zapleteni in zamudni postopki hromijo boljši izkoristek vseh naših potencialov ter hkrati po nepotrebnem obremenjujejo javne uslužbence, ki te postopke vodijo. Stranka modernega centra je že v prvem mandatu prioritetno delovala za odpravo administrativnih ovir in debirokratizacijo ter za dostopnost in večjo odzivnost državnih organov. Nekateri vidijo težave v velikem številu javnih uslužbencev, vendar so dejanski problem neučinkoviti postopki, ki s številnimi koraki praktično kradejo čas tako predstavnikom javnega sektorja kot še posebej državljanom in predstavnikom gospodarstva. Zato bomo administrativno vitkejšo državo dosegli le tako, da bomo zaokrožili digitalizacijo države, kar bo pospešilo postopke, odpravilo nepotrebno podvajanje aktivnosti ter omogočilo javnim uslužbencem, da bodo svoj čas bolj posvetili vsebini delovanja, ne pa birokratski proceduri. Naj navedemo nekaj pomembnejših rešitev glede Predloga zakona o debirokratizaciji, ki je pred nami. Da bi omogočili hitrejše in učinkovitejše poslovanje uradnih oseb s posamezniki, se v Zakon o prijavi prebivališča in Zakon o centralnem registru prebivalstva dodajajo podatki o mobilni številki in elektronskem naslovu, seveda ob pogoju, da bo oba podatka državljan posredoval prostovoljno. V Zakonu o splošnem upravnem postopku se omogoča pošiljanje obvestil o poslani pošiljki tudi preko sporočila SMS, namesto ministra pa bodo lahko odločbe v posamičnih postopkih podpisovali tudi državni sekretarji. V Zakonu o javnih uslužbencih se omogoča vročanje sklepov javnim uslužbencem tudi na službeno elektronsko pošto. Končno! Naštetih je zgolj nekaj rešitev, s katerimi bi predlog zakona poenostavil življenje državljanom in poslovanje podjetjem ter s tem prispeval k zniževanju stroškov in administrativnih ovir. Seveda z vso pozornostjo, da so storitve državne uprave varne, hitre in v zadovoljstvo občanov in strank v upravnih postopkih. Slovenija je že naredila velike korake na področju povezovanja evidenc in baz podatkov, kar je uporabnikom javnih storitev prihranilo kar nekaj časa, ki so ga namenili različnim administrativnim postopkom. V Stranki modernega centra si prizadevamo za digitalno povezanost vseh državnih organov in racionalizacijo vseh predpisov. Prepričani smo, da je osnovna težava, kot omenjeno, podvajanje kadrov in da je treba zagotoviti večjo preglednost samega delovanja državnih organov. Na prvo mesto postavljamo ukrepe in projekte, ki bodo državljanom olajšali pridobivanje dokumentov, soglasij in dovoljenj v vseh postopkih, v katerih imajo opravka z državo. V teku so projekti za vzpostavitev sodobne e-identitete, ki bo državljanom omogočila enostaven digitalni odnos z državnimi organi. Tudi za podjetja bo pomemben korak izvedba projekta e-identitete z vsemi podatki na enem mestu, kar bo podjetjem omogočilo enostavnejše oddajanje poročil ter kandidiranje na ali za razvojna sredstva. Ti projekti bo omogočili, da se bodo državljani, podjetja, javni uslužbenci ukvarjali zgolj z vsebino in razvojem, ne pa s tako imenovanimi zamudnimi administrativnimi postopki. V prihodnosti se bo posebno pozornost namenjalo tudi področju umeščanja v prostor in graditvi objektov, kjer je bilo veliko narejenega že s projektom eProstor. Nadaljevanje digitalizacije s projektom eMOP bo najprej omogočilo popolno zaščito naravnega okolja, saj bodo avtomatično onemogočeni posegi, ki bi dejansko se s tem lahko ogrozili. Poleg tega pa bo digitalizacija področja upravljanja s prostorom dosegla polno transparentnost in velik pospešek vseh postopkov, ker bo odpravljeno zamudno ponavljanje enih in istih korakov pri pridobivanju pogojev, soglasij in raznih dovoljenj. Digitalizacija upravljanja s prostorom je ena naših ključnih programskih prioritet, saj ga kot eno ključnih težav vidijo tako državljani, še posebno pa gospodarstvo in razni investitorji. V Poslanski skupni Stranke modernega centra podpiramo današnji Predlog zakona o debirokratizaciji, ki je v prvi obravnavi, in si bomo tudi v prihodnje prizadevali za iskanje rešitev na področju odprave administrativnih ovir, tako da se bo poenostavilo samo življenje v sklopu državljanskih aktivnosti in pravic ter poslovanje podjetij. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil Marko Bandelli.
Spoštovani kolegice in kolegi! Verjetno si je večina prebivalcev Slovenije enotna, da imamo preveč regulative in predpisov. Prav tako smo si bržkone vse poslanske skupine edine, da je treba slovensko zakonodajo prevetriti. Zlahka se strinjamo, da so zakoni prevečkrat pretirano togi in neživljenjski, da so marsikdaj premalo jasni in pregledni ter da stvari pogosto zapletajo tam, kjer jih resnično ne bi bilo treba zapletati. Vse našteto je mogoče izboljšati z debirokratizacijo. Slovar slovenskega knjižnega jezika to besedo definira kot odpravljanje birokratizma, birokratizem pa je formalistično, neživljenjsko upoštevanje predpisov, zlasti pri uradnikih. Ob branju preteklih stališč in volilnih programov strank, tako koalicijskih kot opozicijskih, smo lahko v preteklosti vedno ugotovili, da besedo razumemo na primerljiv način. Nato pa smo v marcu letošnjega leta v roke prejeli zakon o debirokratizaciji in se spraševali, kaj se je zgodilo z razumevanjem te osnovne besede in ali še vedno govorimo o isti stvari. Četudi smo konec septembra dobili novo besedilo zakona, bi se z besedo ali dvema vseeno rad dotaknil prvotnega besedila. Če smo tedaj nekaterim rešitvam, ki jih je zakon vseboval, lahko priznali, da vsaj deloma sodijo vanj, potem smo se pri drugih spraševali, kako so zašle v zakon. Vprašanje je ostalo brez odgovora, saj človek niti pri najboljših močeh ne more ugotoviti, kaj skupnega naj bi rešitve imele z debirokratizacijo. Ena takšnih je bila denimo predlagana uvedba socialne kapice, ki je sprožila veliko ogorčenje predvsem zato, ker ruši sistem solidarnosti in posega v temelje socialnih zavarovanj. Že brez opredeljevanja za ali proti je jasno, da rešitev, ki ima tako obsežen in daljnosežen vpliv tako na zdravstveno kot na pokojninsko blagajno, nikakor ne more biti vključena v tako vrsto zakona, temveč zahteva ločeno obravnavo. Resnih družbenih in finančnih vprašanj se pač ne rešuje na tak način. Očitno gre za modus operandi, v katerem se je vlada dodobra izpilila od oblikovanja in pisanja protikoronskih paketov. Tedaj smo lahko prav tako v vsakem paketu opazili tudi rešitve, ki niso imele z virusom in epidemijo popolnoma nič skupnega. Vlada je tako prvi kot drugi Predlog zakona o debirokratizaciji v Državni zbor poslala brez predhodno opravljenega socialnega dialoga. Spet modus operandi. Enako je vlada storila pri dveh izjemno pomembnih področjih, ki bosta krojili življenje nas vseh, pri Predlogu zakona o nacionalnem demografskem skladu in pri paketu sprememb davčne zakonodaje. Izključevanje deležnikov, ki bi lahko prispevali strokovne podlage in popravke, je nedopustno, a vlada se je na to požvižgala že ničkolikokrat, zato tokratno ravnanje ne preseneča. Je pa vseeno presenetljivo, da se ne ozirajo niti na mnenje lastne službe za zakonodajo, ki je imela po nekaterih informacijah glede predlaganih rešitev precej pomislekov. Esdeesovi poslanci so nas v preteklosti večkrat, med drugim tudi na izrednih sejah Državnega zbora, opozarjali na to, kako enormno veliko zakonov in podzakonskih aktov imamo v Sloveniji. Temu dejstvu je seveda nemogoče oporekati. Toda zanimivo je, da kljub tem enormnim in po njihovih besedah zastrahujočim številkam vlada slednje pridno kopiči in povečuje. V tem mandatu so tako sprejeli skupno več kot 100 zakonov in krepko več kot tisoč podzakonskih aktov. Da niti ne omenjam vladnih odlokov za preprečevanje širjenja virusa covida-19, ki jim niso mogli slediti niti nekateri pravni strokovnjaki, kaj šele ostale državljanke in državljani. Omenil sem že, da smo konec septembra dobili novo besedilo predloga zakona. Zakaj? Zaradi spodrsljaja, ki ga od takšnih starih mačkov res ne bi pričakovali. Vlada je ob pripravi zakona namreč spregledala, da bodo za sprejetje zakona potrebovali več kot navadno večino. Prvotni predlog je namreč med drugim razveljavil tudi zakon, za katerega sprejem in posledično tudi razveljavitev bi bila v skladu z Ustavo potrebna dvotretjinska večina. Že od napovedi novega predloga smo upali, da bo vendarle vseboval več rešitev, ki bodo ustrezale njegovemu imenu, in da bo državljanom poenostavil življenje, ne pa da jim ga na več mestih zgolj zapleta, določenim skupinam pa tudi pošteno greni, kot je veljalo za prvo različico. Toda to se ni zgodilo. Zadovoljni smo sicer lahko, da so iz predloga izginile nekatere vprašljive rešitve, vključno z najbolj sporno že omenjeno uvedbo socialne kapice. Toda še vedno smo razočarani. Ker je aktualna vlada celo ustanovila Strateški svet za debirokratizacijo, bi ob vseh možnih spremembah, ki bi jih bilo mogoče predlagati v takšnem paketu, pričakovali takšne rešitve, ki bi dejansko prispevale k manjšemu hromenju in zavlačevanju postopkov. Prav tako se nam zdi zaskrbljujoče, da med predlaganimi rešitvami ostaja vzpostavitev uradnega registra, ki bi našo državo stala skoraj 800 tisoč evrov in ki nas je v oči zbodla že v prvotni različici. Na tem mestu gre za poseg v ustavno materijo, saj bi se občutno zmanjšala vloga Uradnega lista. Prav tako se v SAB sprašujemo, na kakšen način predlagana določba zasleduje osnovni namen zakona, saj ne bo pripomogla k zmanjšanju števila predpisov. Poenostavitev upravnih postopkov je za državo izjemno pomembno predvsem zaradi posledic, ki jih ima le-ta na delovanje gospodarstva in javnega sektorja. Tega se zavedamo tudi v Poslanski skupini SAB in zato so bila naša pričakovanja ob napovedih, da bo debirokratizacija ena ključnih točk v tretji Janševi vladi, visoka. Rešitve v zakonu v Poslanski skupini SAB ocenjujemo kot nedomišljene, nepremišljene in tudi neustrezne. Tistih nekaj posamičnih rešitev, ki celo ustrezajo svojemu namenu, pa je veliko premalo. Odločitev je zato na dlani, vsi poslanci Poslanske skupine SAB bomo glasovali proti sklepu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Robert Polnar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Strateški svet za debirokratizacijo je bil ustanovljen lansko leto 19. maja. Glavna naloga tega z velikimi pričakovanji pospremljenega organa je pregled zakonodaje s podajo predlogov za razrahljanje birokratskih okovov. Znalo bo torej poenostaviti življenje državljanom in poenostaviti poslovanje podjetjem ter s tem prispevati k znižanju stroškov in odpravljanju administrativnih ovir. Debirokratizacija je zastavljena kot ena od prednostnih nalog izvršne veje oblasti s poudarkom na elektronskem poslovanju in poenostavitvi postopkov pri gradbeni in prostorski zakonodaji ter na področju javnega naročanja. Posebej so izpostavljeni učinki in prednosti uvajanja postopkov digitalizacije. Birokratizem je sistem v upravi, v katerem prevladujeta formalizem in togo sledenje predpisov. Smisel eksistence birokrata je, da potrebno ukaže, pomanjkljivo izboljša in opuščeno kaznuje. Birokracija se je preobrazila v poklic in v način življenja. Kot oblika skrbi zase je postala neprekosljivo učinkovita, naloge, zaradi katerih je bila priklicana v obstajanje, pa je samozavestno odrinila na stranski tir. Birokrati se v modernem svetu bolj kot kdajkoli prej soočajo z zablodami svojega uma, s katerim ne dojemajo, ampak verujejo. Birokracija duši individualnost, invencijo in fleksibilnost. Zadostuje sama sebi. Svoj posebni interes prikazuje kot skupni in splošni. Debirokratizacija bi potemtakem morala predstavljati odpravljanje takšnega sistema, takšnega načina uradovanja in predlog zakona bi moral zato vključevati le suhoparne predloge za odpravo birokratizma brez kakršnihkoli posebnih dodatkov. Četudi je predlog zakona, ki ga je Vlada vložila proti koncu marca letos, v večjem delu vseboval rešitve za zmanjšanje regulativnih bremen in izboljšanje upravljanja institucij ter poslovnega sektorja, ni bilo mogoče spregledati predloga, ki ni sodil pod pojem debirokratizacije. Govorim pa kajpada o nameravani uvedbi socialne kapice. Stališče poslancev Poslanske skupine Desus do uvedbe socialne kapice je bilo in je še vedno enotno. Smo kategorično proti njeni uvedbi. Ravno na našo zahtevo se je Vlada odločila uporabiti spremenjeni Poslovnik Državnega zbora, ki omogoča predlagatelju znotraj okvira sprejemanja zakona nadomestiti besedilo predloga zakona z novim besedilom. Nepravične, nesolidarnostne in za državni proračun finančno škodljive socialne kapice tako ni več v Predlogu zakona o debirokratizaciji. Katere pa so po našem mnenju tiste bistvene zadeve v predlogu zakona? Večina določb se nanaša na elektronsko vročanje in vzpostavitev elektronskega poslovanja, kar po naši oceni nikakor ne more biti sporno; nasprotno, to je pravilno. Bi pa kazalo v nadaljevanju več časa za razpravo in oblikovanje primernih rešitev nameniti problematiki digitalizacijskega usposabljanja starejših. Prenehanje veljavnosti zakonov in na njih temelječih podzakonskih prepisov, ki se ne uporabljajo več, popolnoma podpiramo. Gre za kar 224 zakonov, ki se ne uporabljajo že leta, najstarejši med njimi je še iz časa bivše Jugoslavije celo iz leta 1949. V Poslanski skupini Desus menimo, da je prav, da se zakonodaja prečisti in očisti odmrlih predpisov, ker bo to zagotovo prispevalo k večji pravni varnosti, predvsem pa k preglednejši zakonodaji. Uvaja se možnost izdajanja odločb s strani državni sekretarjev. Po sedaj veljavni zakonodaji odločbe podpisujejo in seveda za odločitve odgovarjajo ministri. Predlagatelj je obrazložil svoj predlog, do katerega pa smo poslanci Poslanske skupine Desus nekoliko zadržani, zato v nadaljnjem postopku pričakujemo bistveno bolj podrobno argumentacijo. Najpomembnejši del zakona pa je predlog, ki se nanaša na uvedbo novega registra, kjer bodo objavljena uradna prečiščena besedila državnih predpisov, za katera bo veljalo načelo avtentičnosti njihovih besedil oziroma načelo zaupanja v avtentičnost njihovih besedil. Tudi glede tega predloga smo poslanci Poslanske skupine Desus nekoliko zadržani. Predlagatelj nas s svojimi argumenti za nov register predpisov namreč ni povsem prepričal. Stroške njegove vzpostavitve ocenjuje na 780 tisoč evrov. Bistveno bolj pomembno pa je nekaj drugega: birokratiziranemu stanju se namerava zoperstaviti z dodatnim administriranjem. V Republiki Sloveniji se vsi predpisi objavljajo v Uradnem listu Republike Slovenije. Obveznost objave predpisov je tako pomembna, da je to določeno na ustavni ravni. Nepoznavanje prava resda škodi, toda pri tem gre za nujno pravno fikcijo, da posamezniki poznajo pravna pravila. Če jih kršijo in se zoper njih sproži postopek, se ne morejo izgovarjati, da pravnega pravila niso poznali ali da niso vedeli, da karkoli delajo narobe. Predlagatelj tega ne zanika niti ne spreminja, temveč uvaja nov dodaten pravni register. Vsa pravna pravila se pri nas, kot rečeno, objavljajo v Uradnem listu. Dodatno je že od začetka 90. let na voljo tudi register državnih predpisov, ki vsebuje podatke o predpisih Državnega zbora, Vlade, ministrstev in organov v njihovi sestavi ter vladnih služb. V pravno-informacijski sistem Republike Slovenije, ki je javno dostopen in brezplačen državni portal, ki ga upravlja Služba vlade za zakonodajo, se vključujejo vse tri veje oblasti. Vanj so vključeni tako akti Republike Slovenije, tudi sodna praksa, tako kot tudi akti pravnega reda Evropske unije. Uradni list naj bi bil po besedah predlagatelja namenjen le prvi seznanitvi s spremembami v pravnem redu po kronološkem zaporedju, uradni register pa naj bi bil namenjen trajnemu dostopu do veljavnega pravnega reda, iz katerega bi bilo lažje razvidno, kateri predpisi trenutno veljajo. V Poslanski skupini Desus izražamo zadržanost glede teh določil. Nepotrebno podvajanje po našem mnenju ni potrebno, sploh pa ni primerno tudi z vidika pravnega varstva. Dejavnost novega registra naj bi se opravljala kot gospodarska javna služba, to službo pa naj bi izvajalo javno podjetje, katerega določi Vlada z uredbo. Asociacija na vnaprejšnjo pripravo za bodoče državne sinekure v tem primeru ni povsem iz trte izvito. Poslanci Poslanske skupine Desus smo iz odločnega negativnega stališča, ki smo ga zavzeli glede prejšnje verzije zakona, ki je vključevala socialno kapico, na podlagi novega predloga prešli na pozitivno stališče z omenjenimi pridržki. Soglasno pa ocenjujemo, da je predlagani Predlog zakona o debirokratizaciji primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo in tako bomo tudi glasovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine nepovezanih poslancev bo predstavila Janja Sluga. Izvolite.
Vlada je marca letos v sporočilu za javnost zapisala, da je sprejela Predlog zakona o debirokratizaciji, katerega namen je poenostaviti življenje državljanom in državljankam in poslovanje podjetjem. Z njim se posega v 20 veljavnih zakonov in jih več kot 200 razveljavlja. Ko se omenja odprava administrativnih ovir in vzpostavljanje konkurenčnega poslovnega okolja, najbrž ne bomo našli ne državljana ne poslovnega subjekta in tudi ne politika, ki bi temu na načelni ravni nasprotoval. Ampak catch se vedno skriva v podrobnostih posameznih predlaganih rešitev in v postopku oblikovanja in usklajevanja zakona. Debirokratizacija v Sloveniji je sicer ena glavnih programskih usmeritev SDS in njen politični paradni konj, saj v svojih programih in koalicijskih pogodbah stalno omenja birokratske ovire in državno administracijo, ki otežujejo delo gospodarstvu, kmetijstvu in državljanom. Debirokratizacija je bila ena ključnih koalicijskih obljub tako druge kot tudi tretje Janševe vlade. Tudi tokrat pričujoči predlog zakona izkazuje, da gre bolj za predstavo za javnost, v kateri bo koalicija zatrjevala, da opozicija ne razume težav ljudi in gospodarstva, ki jim grenijo življenja, čeprav je moč iz samega besedila zakona zelo hitro razbrati, da gre za evidenten prepad med političnimi obljubami in tistim, kar zakon v resnici prinaša. Se kdo še spomni obljub SDS izpred let, da bo vlada, ki jo bodo vodili, pripravila načrt zmanjšanja števila zaposlenih v javnem sektorju v državni pristojnosti za 10 odstotkov? No, naslednji mesec bo v Državni zbor prišel predlog na proračunski seji skupaj s spremembami proračuna za leto 2022 in proračunom za leto 2023; torej predlog kadrovskega načrta, ki predvideva okoli 600 novih zaposlitev v ožji državni upravi. V tem stilu. Sicer pa bi predlog zakona oziroma ravnanje vlade najbolje opisali z besedami: veliko pompa za bolj malo vsebine. Poleg tega po naši oceni zakon predstavlja poskus prikrivanja ravnanj te vlade, ki so svetlobna leta oddaljena od tega, kar obljublja. V času te vlade je bilo namreč v letih 2020 in 2021 v zakonodajni postopek vloženih preko 160 predlogov zakonov, od katerih se je za 127 predlogov zakonodajni postopek že končal. Ta vlada je zgolj v dveh letih pridelala in v Državni zbor poslala nekoliko manj zakonov, kot jih s tem zakonom razveljavlja za vseh 30 let poosamosvojitvenega obdobja. Poleg tega so Vlada in tudi pristojni ministri sprejeli nekaj tisoč, ne nekaj sto, nekaj tisoč podzakonskih aktov, v kar so všteti tudi vsi podzakonski predpisi za preprečevanje širjenja nalezljive bolezni covid oziroma razvpiti protiustavni in nezakoniti odloki. Ta vlada se torej bori proti birokratskim oviram na način, da zastarele zakone iz 30-letnega obdobja nadomešča z novimi več kot uspešno, zvišuje število podzakonskih aktov in kljub imenovanju ministra brez listnice, ki je pristojen za digitalizacijo, med drugim tudi za digitalizacijo javne uprave, zaposluje nove javne uslužbence, ki se bodo borili z birokratskimi ovirami. Pa razumi, kdor more. Zdi se nam, da je namere te vlade za debirokratizacijo in digitalizacijo v državni upravi še najbolje zadel avtor enega od zapisov, začinjenih s humorjem, ki je ocenil, da se je ta vlada pač odločila za manualno digitalizacijo, torej digitalizacijo, ki jo bodo s svojimi rokami izvajali nanovo zaposleni javni uslužbenci. Poleg tega je priprava in usklajevanje zakona o debirokratizaciji ponovila prakso, ki smo ji bili priča v vseh paketih protikoronskih ukrepov, od PKP 1 do PKP 9 oziroma tako imenovanih megazakonov, s katerimi se posega v druge zakone in s tem ustvarja zmedo ali pa vanje vnaša rešitve, ki z deklariranimi cilji nimajo nič skupnega, ali pa so celo napisani in vanje podtaknjeni z namenom uresničevanja parcialnih interesov posameznih subjektov ali pa interesnih skupin. Zataknilo se je namreč že takoj na začetku priprave zakona, še pred sprejemom na Vladi. Ker je bil zakon med drugim tudi rezultat dela Strateškega sveta za debirokratizacijo, ki ga vodi gospod Simič, se je Vlada oziroma Kabinet predsednika Vlade odločil za bližnjico oziroma obvod Zakona o državni upravi. In zaradi tega se je letos 11. marca spremenil Poslovnik Vlade oziroma 7. člen Poslovnika Vlade, s katerim je ta določila, da med pooblaščene predlagatelje gradiv, ki jih sprejema Vlada, sodi tudi predsednik Strateškega sveta, ustanovljenega pri predsedniku Vlade. S tem je Vlada seveda dejansko zaobšla Zakon o državni upravi, ki jasno in nedvoumno določa, kdo so predstojniki upravnih organov države uprave, torej ministrstev, ki so pooblaščeni za pripravo in usklajevanje predlaganih predpisov. Zakaj se je Vlada odločila ta za manever? Zato, da so lahko predlog zakona pripravljali kar v Kabinetu predsednika Vlade, saj so se takšnemu predlogu zakona po ministrstvih sprva upirali, ker je namreč prvotna različica vsebovala več rešitev in ki so nesorazmerno posegale v človekove pravice in svoboščine in ki so bile evidentno v nasprotju z ustavo. Poleg tega pa se jim nekateri predlogi Simičevega sveta preprosto niso zdeli na mestu ali pa so bili na predlagani način neuresničljivi. Da ne omenjamo, da so bili do predloga zelo kritični tudi v vladni službi za zakonodajo, kjer so na koncu svojega mnenja k predlogu zakona zapisali, »v službi menimo, da se ideja o uveljavitvi tega predloga zakona ne sklada z željo po debirokratizaciji, še manj pa z uresničevanjem cilja manjšega števila sprejetih predpisov«. Na koncu pa so bila ministrstva, ko je kar nekaj Simičevih predlogov iz zakona izpadlo, primorana oblikovati nekaj svojih rešitev in s tem reševati ugled tako Sveta za debirokratizacijo kot tudi ugled predsednika Vlade in seveda stranke SDS. Vladno koalicijo želim opozoriti, da danes ne obravnavamo več vladnega predloga zakona iz marca, v katerem je obljubljala poseg v 20 zakonov, temveč se v novem besedilu nahajajo zgolj spremembe in dopolnitve 14 zakonov, poleg tega pa zakon ne ukinja več obljubljenih 200 zakonov. Kar pet jih je Vlada iz prejšnjega besedila umaknila, in sicer Zakon o javnem naročanju, Zakon o davčnem potrjevanju računov, Zakon o prispevkih za socialno varnost, Zakon o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno, Zakon o kmetijskih zemljiščih, visokem šolstvu, pa zdravstveni dejavnosti, ki ga je nadomestila z Zakonom o pogrebni in pokopališki dejavnosti. Razlogov za umik ni navedla. V javnosti se je govorilo zgolj o umiku zakona, ki ukinja Zakon o načinu glasovanja in ugotavljanju izida glasovanja na referendumu o volilnem sistemu iz leta 1996. Ker je bil tisti zakon sprejet z dvotretjinsko večino, bi ga morali tudi ukiniti z enako večino. Ker je vladni koaliciji, ki potrebne večine seveda nima, grozilo, da bo zato zakon o debirokratizaciji padel, ga je tik pred obravnavo na prejšnji seji Državnega zbora umaknila oziroma nadomestila z novim. Drugi razlog za umik pa so bile najbrž spremembe Zakona o prispevkih za socialno varnost, ki bi predvidevale uvedbo najvišje osnove za plačilo prispevkov za socialno varnost v višini 6 tisoč evrov bruto oziroma socialno kapico. Najbrž ni odveč opozoriti, da vladni svet in Vlada za utemeljitev predlagane rešitve nista pripravila nobene resne ocene finančnih posledic. Namesto Vlade in Ministrstva za finance so oceno finančnih posledic pripravili kar sami v Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije, kjer so ugotovili, da skupni znesek vseh prispevkov za obvezno zdravstveno zavarovanje oziroma so skupaj za obe blagajni naračunali učinka za 120 milijonov evrov. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev zato ne nasprotujemo temu, da se je socialna kapica umaknila iz predloga zakona, saj že od samega začetka menimo, da ne sodi v ta zakon, ki ureja debirokratizacijo, ampak sodi v sistemski zakon, kjer se celovito ureja sistem prispevkov za socialno varnost. Omejitev najvišje osnove za plačilo prispevkov namreč nima prav nobene zveze z debirokratizacijo, obseg administrativnih ovir zaradi te omejitve bi bil povsem enak kot sedaj. Pot predlaganih spremembah pa je bila popolnoma napačna. Gre za tako pomembno spremembo, da mora v njej vseskozi potekati socialni dialog preko Ekonomsko-socialnega sveta. Ta pa je na tej točki razpadel in bo, kot kaže, še nekaj časa trajalo, da se ponovno vzpostavi. Ne nasprotujemo niti, da so se umaknile sporne rešitve glede javnih arhitekturnih natečajev, na katere je žal del vlade oziroma vladajoče koalicije gledal kot na birokratske ovire. S posegom v ta del se ne moremo strinjati. Javni arhitekturni natečaji so oblika odločanja o urbanističnih, arhitekturnih in krajinskoarhitekturnih projektantskih rešitvah in potrjeno dosegajo višjo kakovost grajenega prostora. Te pa se obravnavajo le za najpomembnejše javne investicije, kot so šole, bolnišnice, knjižnice in druge javne ustanove. Kljub vsemu pa bi radi od Vlade slišali razloge, zakaj so umaknili še navedenih pet predlogov zakonov in zakaj so v novo besedilo vključili Zakon o pogrebni in pokopališki dejavnosti. Ravno tem spremembam smo namreč nekateri v času usklajevanja v končnem besedilu nasprotovali. V Zakonu o pogrebni in pokopališki dejavnosti se tudi v manjših krajih, ki so vezani na mestna pokopališča, dopušča možnost, da lahko pokojnik do pogreba leži doma. Torej bi lahko ponovno vpeljali prakso iz prejšnjega stoletja, ležanja pokojnika na parah doma. To nima prav nobene zveze z debirokratizacijo. Mnogi pa veste oziroma ne veste, da je Vlada z zakonom želela pospešiti izdajanje plačilnih nalogov za prekrške. Policisti bi lahko izdali plačilni nalog brez izjave kršitelja in brez opisa prekrška. Domnevni storilec bi lahko svojo pravico do obrambe začel uresničevati šele na sodišču, kjer bi se na podlagi naknadnih izjav pričelo ugotavljati dejansko stanje. Najbrž ni potrebno biti velik strokovnjak za prekrškovno pravo, da lahko ugotoviš, da v tem primeru ni šlo za odpravo birokratskih ovir za navadne ljudi, kot jih radi opisujejo v vladni koaliciji, ampak je minister za notranje zadeve želel policistom olajšati tako imenovano inkasanstvo. To pa pomeni, da bi bila reforma prekrškovnega prava iz leta 2003 odveč, saj bi ta zakon prekrškovne postopke zopet premaknil nazaj na sodišča. V domeno podobnih nesprejemljivih rešitev je sodil tudi predlog, po katerem bi se lahko zakonska zveza sklenila tudi samo pred verskim uslužbencem in bi bila enako veljavna, kot če bi bila sklenjena pred matičarjem oziroma pooblaščencem oziroma županom. Nekateri so bili namreč mnenja, da gre za nepotrebno administrativno in tudi finančno obremenitev mladoporočencev. Najbrž ni odveč pripomniti, da bi slednja rešitev posegla v ustavno določen odnos med verskimi skupnostmi in državo. 7. člen Ustave namreč pravi, da so država in verske skupnosti ločeni, 53. člen pa navaja, da se zakonska zveza sklene pred pristojnim državnim organom. [[znak za konec razprave]] Samo trenutek. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev se strinjamo, da je odprava pretirane birokratizacije koristna in pozdravljamo vsako odločitev, ki bo poenostavila upravne postopke. Žal pa ugotavljamo, da ta vlada v megazakone, kot je ta, vključuje marsikaj, kar vanje ne sodi, ali pa to dela na napačen način in brez upoštevanja ključnih deležnikov. V poslanski skupini bomo pozivu enega od socialnih partnerjev prisluhnili, zato predloga zakona, kljub temu da so bile za nas nekatere najbolj sporne rešitve izključene, ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovana državna sekretarka in vsi navzoči v dvorani! Veliko časa se že govori o tem koraku in sedaj ga je Vlada naredila, pripravila je zakon o debirokratizaciji. Ljudje si pod pojmom debirokratizacije predstavljajo precej hitrejše postopke, manj predpisov in uporabe manj papirja. Debirokratizacija kot takšna pa pomeni formalistično, kot smo že slišali, neživljenjsko upoštevanje prepisov, zlasti pri uradnikih. Glede na to, da imamo pred seboj zakon o debirokratizaciji, bi mislili, da se bo z njim uredilo področje, da bodo državljani od tega imeli neposredno korist. Tudi to je smisel javne uprave in vsak uradnik bi moral imeti to pred očmi, ki obravnava državljana. Gre za to, da je javna uprava javni servis za ljudi in ni namenjena sama sebi. Z debirokratizacijo bi v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke pričakovali predvsem to, da bi uradniki bili bolj dostopni do državljanov tudi na način, da telefon ne zvoni ure in ure v prazno, kadar državljan kliče in sprašuje za nasvet oziroma želi določeno storitev. Tudi sami upravni postopki trajajo predolgo. Večina upravnih zadev je enostavnih, zato bi morale biti odločitve sprejete veliko hitreje, kot so do sedaj. Bojimo se, da se z omenjenim zakonom postopki ne bodo pohitrili, predvsem hitro odzivnost javnih uslužbencev si predstavljam pod pojmom debirokratizacija. Pod pojmom debirokratizacija si predstavljamo tudi prijaznejše javno upravo na način, da se državljanom v primeru storitve prometnega prekrška izreče opomin. Ni vedno denarna globa tista sankcija za prekršek, ki doseže namen kaznovanja in velikokrat so te izrečene iz maščevalnosti. Zakon uvaja tudi novosti na področju vročanja. Po novem naj bi se vročalo na elektronski naslov, obvestilo o vročitvi pa bi državljani prejeli preko SMS sporočila. Pripombe imamo v delu, in sicer celoten teritorij države ni pokrit z internetom. Obstajajo sive lise, kar pomeni, da vsi državljani nimajo dostopa do internetnih storitev. To področje bi morali urediti, preden urejamo način vročanja na elektronski naslov. Prav tako imamo v Republiki Sloveniji več kot 20 procentov državljanov, ki so stari več kot 65 let, in se bojimo, da vsi niso vešči elektronskega poslovanja. Pozdravljamo ureditev v 30. členu, ki razširja odškodninsko odgovornost javnih uslužbencev tudi na škodo, povzročeno iz hude malomarnosti. Ta ukrep je dober, saj do škode ne pride vedno naklepno, ampak velikokrat iz malomarnosti, kar pa navsezadnje tudi veliko lažje dokazovati. Ta ukrep bo zagotovo pripomogel k temu, da bodo javni uslužbenci bolj strokovno in preudarno odločali v dodeljenih zadevah. Želimo si predvsem apolitične in hitro odzivne javne uprave, ki bo delovala v korist državljanov. Dotaknil se bom tudi Strateškega sveta, ki je bil, kot že rečeno, ustanovljen lani meseca maja. Bom pa vzel en primer iz predvidene davčne debirokratizacije. Imam en primer, recimo o DMV – davek na motorna vozila – se pravi, napoved za odmero davka na motorna vozila je bila do nedavnega v eni obliki, A4 format, en list, danes je ta isti obrazec na dveh listih; se pravi, tukaj je malo čudno. Ni več manj papirja, je kontraprodukt; se pravi, je več papirja, več podatkov za vnašanje in tako naprej. Tudi te podatke, ki so zahtevani, jih normalen človek enostavno ne more izpolniti. Toliko pač, vsak ima svoj kot gledanja na ta zakon o debirokratizaciji. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Lepo pozdravljeni. Spoštovane poslanke, poslanci, predsedujoči, državna sekretarka! Da je Slovenija zelo zbirokratizirana, polna administrativnih ovir, je znano že dlje časa in to kljub dejstvu, da se od leta 2004 preko Sektorja za odpravo administrativnih ovir Ministrstva za javno upravo v Slovenije s tem področjem ukvarjamo. Ob dnevnem srečevanju z državljani, podjetniki, predstavniki gospodarskih združenj, kmetovalci so vsi na področju administrativnih ovir enotni: ovir je preveč, postopki za pridobivanje dovoljenj, soglasij pa potekajo predlogo. Tudi na številnih lestvicah konkurenčnosti, lestvicah ekonomske svobode dosega Slovenija slaba mesta predvsem zaradi prevelike regulative, prevelikega števila predpisov in predolgih postopkov. Zaradi vsega omenjenega smo v SDS že v prejšnjem mandatu leta 2017 sklicali izredno sejo Državnega zbora in podali številne konkretne predloge debirokratizacije države. Kaj dosti se od takrat ni spremenilo, zato seveda v Poslanski skupini SDS pozdravljamo Predlog zakona o debirokratizaciji, ki je danes pred nami. Osnovni cilj zakona je poenotiti, poenostaviti življenje državljanov ter omogočiti lažje poslovanje podjetji ter s tem prispevati k znižanju stroškov in odpravi administrativnih ovir. Le manj obremenjujoča zakonodaja bo izboljšala konkurenčnost gospodarstva in seveda posledično izboljšala standard državljanov. Zakon, ki je pred nami, je sestavljen iz dveh delov. V prvem delu so spremembe in dopolnitve zakonov, ki pa ne zahtevajo sistemskih sprememb zakonodaje, v drugem delu pa so prenehanja veljavnosti zakonov in njihovih podzakonskih aktov, ki se več ne uporabljajo. V Sloveniji imamo izjemno gostoto predpisov, imamo okoli 6 tisoč 700 zakonov, od katerih jih je več kot 40 odstotkov neveljavnih. Imamo okoli 45 tisoč podzakonskih aktov, od katerih je okoli 38 odstotkov neveljavnih. Vse skupaj je za državljane izjemno nepregledno. Na osnovi obstoječega registra predpisov državljanke in državljani ter drugi subjekti zelo težko ugotovijo, kateri veljavni predpisi jih zavezujejo. Prav tako sta si pogosto začetek veljavnosti ter začetek uporabe zakona ali podzakonskega akta različna in precej nenavadno je, da v veljavi ostanejo podzakonski akti, čeprav se njihova zakonska podlaga razveljavi. Vsebinske poenostavitve se nanašajo na štirinajst zakonov. V nadaljevanju bom izpostavila nekatere pomembnejše spremembe. Da bi omogočili hitrejše in učinkovitejše poslovanje uradnih oseb s posamezniki, se v Zakonu o prijavi prebivališča in Zakonu o centralnem registru prebivalstva dodajo podatki o mobilni številki in elektronskem naslovu. Oba podatka bo državljan posredoval prostovoljno. Poenostavlja se vročanje dokumentov ali aktov, ki jih izdaja državna uprava, ki bo namesto po redni pošti potekal na elektronski naslov, ki bo povezan s telefonsko številko, v kolikor se bo posameznik za takšen način vročanja seveda odločil. Šlo bo za prostovoljno izbiro. Pomeni pa bistveno poenostavitev, saj več ne bo potrebno iti na pošto in tam prevzemati pošiljke. Sklepi javnim uslužbencem se bodo lahko vročali na službeni mail. Ukinja se žig in pisanje datuma z besedo na vročilnicah, obvestilo o poslani pošiljki pa bo omogočeno tudi preko SMS sporočila. Odločbe bodo po novem lahko ob ministrih podpisovali tudi državni sekretarji, kar zagotovo razbremenjuje ministre pri njihovem delu. Omogoča se, da je v davčnih postopkih davčni zavezanec sama agrarna skupnost, ne pa vsi njeni člani. Omogočeno bo, da bo naloge opravljanja zavarovalnega območja lahko izvajal tudi ustanovitelj sam, kar pomeni, da se bo s tem omogočilo izvajanje naravovarstvenega nadzora tudi občinski in medobčinski upravi. Glede Zakona o integriteti in preprečevanju korupcije Vlada predlaga, da izjave ponudnika o nepovezanosti s predstojnikom javne osebe ni treba več pridobiti v postopku sklepanja vsake pogodbe, temveč le še v primeru koncesije javno-zasebnega partnerstva in javnega naročila. V Zakonu o športu se ukinja dvojno preverjanje izpolnjevanja pogojev polnoletnosti in najmanj srednje poklicne izobrazbe pri vpisu v razvid strokovnih delavcev v športu. Zakon prinaša tudi ustanovitev uradnega registra predpisov, ki bo zakonodajo naredil preglednejšo, saj bodo na enem mestu objavljena vsa uradna prečiščena besedila državnih predpisov. Uradni register bo vseboval vse veljavne državne predpise, kamor sodijo zakoni, ki jih sprejemamo v Državnem zboru, ter podzakonski akti, ki jih sprejema Vlada. Prav tako se bo naredilo prečiščenje zakonov in aktov, ki ne veljajo več. Danes namreč še vedno obstajajo in se še celo uporabljajo podzakonski akti, ki so nastali na podlagi zakonov, ki več ne veljajo. Finančna sredstva za postopno vzpostavitev uradnega registra bodo za naslednjih pet let zagotovljena iz sredstev EU, konkretno iz Sklada za okrevanje in odpornost. V drugem delu zakona se razveljavlja več kot 200 zakonov in z njimi povezanimi podzakonski akti, ki se več ne uporabljajo. Pri tem se dosledno udejanja spoštovanje 154. člena Ustave, ki objavo v Uradnem listu zahteva tudi pred prenehanjem veljavnosti državnih predpisov, izpostavlja se mehanizem prečiščevanja pravnega reda, ki bo preprečeval kopičenje predpisov, ki se zaradi potečenega časa ali drugih sprememb več ne uporabljajo. Seveda so potrebne še številne spremembe. To je prvi tovrstni zakon in verjamem, da je to šele začetek in seveda tudi prva pot k debirokratizaciji države. V Slovenski demokratski stranki bomo ta zakon v prvi obravnavi seveda podprli. Hvala.
Hvala lepa. Kot zadnje stališče Poslanske skupine LMŠ bo predstavil gospod Rudi Medved. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovane in spoštovani! Podtikanje kukavičjih jajc v zakonodajo ves čas delovanja te vlade je stalna praksa in tudi zakon o debirokratizaciji je snovalcem, za katere pravzaprav niti ne vemo, kdo so, uspelo vrniti cel kup drobcev, ki z osnovno vsebino nimajo nobene zveze. Zakon je, tako kot še mnogo njih, pravi Let nad kukavičjim gnezdom. In res je, da je eno izmed večjih kukavičjih jajc izpadlo iz tega zakona na pritisk javnosti, strokovne javnosti, socialnih partnerjev, v bistvu pa pravzaprav zaradi umanjkanja glasov poslancev Desusa, kot smo lahko slišali. V LMŠ nas ne čudi, da so zakonu nasprotovale pravne službe ministrstev. Ministrstva sama niti niso hotela nastopiti kot predlagatelji. Besedilo so usklajevali zgolj na ravni kabinetov ministrov, predlog zakona je prišel neposredno iz Kabineta predsednika Vlade, pa bi pričakovali, seveda, da bo tak megazakon pospremljen s takšnimi fanfarami letošnjo pomlad, da bo tak zakon tukaj branila cela vrsta ministrov – takšen megazakon. Ampak seveda po drugi strani pa ne čudi, da jih ni tukaj, saj prav veliko opravka s tem zakonom niti niso imeli. Služba Vlade za zakonodajo je zakon dobesedno raztrgala, ampak tega mnenja ne boste našli, ker je neuradno; Ker se je vladna služba, ki skrbi za zakonitost vladnih odločitev – pazite to! – morala po neuradni poti dokopati do predlaganega zakona. Ugotovila je, da je na mnogih mestih ustavno sporen, škodljiv za državo in finančno obremenjujoč. Ampak kot rečeno, tega javnost ne more nikjer prebrati. Boste pa našli izrazito odklonilna mnenja cele vrste organizacij, od sindikatov do Zveze potrošnikov, informacijske pooblaščenke in drugih, ki so pa seveda nastala spontano, kakopak, saj zainteresirana javnost ali katerakoli javnost k nastajanju zakona ni bila pripuščena. Torej, o zakonu, ki naj bi lajšal vsakdanje življenje državljanov, se državljani nimate pravice izrekati, kaj šele pravice sooblikovati ga, ker ta oblast edino ve, spoštovane državljanke in spoštovani državljani, kaj je za vas dobro. Edino ona to ve. Življenje naj bi vam krojil Strateški svet za debirokratizacijo, za katerega niti ne vemo, na kakšni podlagi deluje, komu, razen predsedniku Vlade, morda sploh odgovarja. Strateški svet ima moč in nobene odgovornosti. Ampak po enakem modelu deluje tudi neformalna svetovalna skupina pod Lahovnikovim vodstvom, pa za Vlado pripravlja protikoronske ukrepe, prav tako brez sodelovanja zainteresirane javnosti, zato pa s celo vrsto kukavičjih jajc, ki na koncu v mnogih primerih ne zdržijo ustavne presoje. Snovalci tega zakona želijo v javnosti ustvariti všečen vtis, da bodo zmedo in prenormiranost države z 20 tisoč predpisi na mah odpravili z dvajsettisočprvim zakonom. Tega se loteva vlada, ki je v poldrugem letu sproducirala več kot 100 zakonov, blizu tisoč – ali pa kdo bi sploh štel – drugih prepisov in povzročila takšen pravni nered, da ga še leta ne bo mogoče sanirati. Zdaj posegajo po novem v 14, prej pa v 20 zakonov, z enim samim megazakonom. Sicer pa vlade Janeza Janše so nagnjene k takšnemu megalomanstvu – saj še pomnimo zloglasni Zujf, po skoraj desetletju se ga še vedno nismo docela znebili. V LMŠ smo prepričani, da bi v tem trenutku ta vlada storila največ za debirokratizacijo, ko bi šla za seboj pogledat ves pravni balast, ki ga je navlekla v devetih protikoronskih zakonih, in ko bi dovolila svojim lastnim pravnikom, da prečešejo ta pravni red, vključno s kopico odlokov, med katerimi najdemo vrsto protiustavnih. To bi bil korak, vsaj majhen korak k debirokratizaciji družbe. Daleč največje kukavičje jajce v zakonu v resnici sploh ni imelo nobene zveze z debirokratizacijo. Tako kot so zadeve priletele v ta zakon z vseh vetrov, so nekatere iz njega tudi odletele, pa ne zato, ker bi ta vlada sprevidela svoje zmote, ampak preprosto zanje ni bilo dovolj glasov. Kaj je uvedba socialne kapice pri 6 tisoč evrih? Razbremenitev razvojnega kadra, da mladi fantje ne bodo odhajali v tujino? Dajte no! To je v resnici povsem neupravičen odpustek menedžerjem z najvišjimi zaslužki in odstop od temeljne družbene solidarnosti. Rušenje solidarnosti znotraj sistema pokojninskega in invalidskega zavarovanja, hkrati pa zaradi dodatnega bremena za pokojninsko in zdravstveno blagajno, ki znaša okoli 100 milijonov evrov, po nekaterih ocenah celo 130 milijonov evrov letno, slabi vzdržnost teh dveh blagajn socialnega zavarovanja. Zato v LMŠ sprašujemo, kje je tu administrativna razbremenitev. In vam tudi odgovarjamo, ja tukaj pa res nikjer, finančna pa ja; in to znatna za najbolje plačani menedžerski kader. Bo to prispevalo h gospodarski rasti in rasti potrošnje prebivalstva? Seveda ne bo, z ničemer tega ne boste podkrepili. Bo to prispevalo k rasti luknje v pokojninski in zdravstveni blagajni? Seveda bo in to znatno. No, zdaj tega ni več v zakonu, ampak seveda ne verjamemo, da se pa to ne bo pojavilo nekje drugje. Pa tudi, če v tem zakonu tega ni, je to še zdaleč premalo, da bi v LMŠ ta zakon podprli. Kaj bo k debirokratizaciji pripomogel sporen obvod Uradnega lista, sprašujem; razen, da bo davkoplačevalce že v startu stal 780 tisoč evrov. Zakoni v Sloveniji začnejo veljati po objavi v Uradnem listu. Zdaj pa naj bi jih vpisovali še v nek drug uradni register, češ da to bo pa zdaj pa trajni dostop do veljavnega pravnega reda. Ja, saj to že imamo! Pravno-informacijski sistem omogoča vpogled v slovensko in evropsko zakonodajo in sodno prakso! Torej ima veliko širši spekter in zdaj, če pa kdaj ne deluje, pa ga je treba pač posodobiti. Zanimivo, za vodenje tega novega registra bo potrebna gospodarska javna služba, kriterije za izbiro izvajalca bo določila Vlada, ena izmed družb, ki dela v tej smeri, pa že več let izbira najuglednejšega davčnega svetovalca in že več let na tem izboru zmaguje Ivan Simič, tvorec ideje o tem vzporednem registru. Ampak, seveda, nočem špekulirati, najbrž gre v tem primeru za popolno naključje, kot mnogokrat pri potezah te vlade. V naslednjem primeru sicer ne vem, ali gre za naključje, priča pa, kako samopašno in ne oziraje se na to, kakšno zakonodajo predlaga ta vlada, deluje Strateški svet za debirokratizacijo oziroma njegov ideolog Ivan Simič. Namreč, skoraj hkrati s tem, ko je Vlada poslala v parlament zakon – pripravili smo ga še v vladi Marjana Šarca –, na podlagi katerega osebna izkaznica po novem vsebuje digitalno potrdilo za lažje poslovanje ljudi z državo, je prišel v parlament ta zakon, ki elektronsko poslovanje z državo zreducira skorajda na raven Facebooka, da ne rečem Twitterja, ki je pa tako ali tako že skoraj uradni list te vlade oziroma njenega predsednika. Vročanje uradnih pisanj naj bi zdaj teklo kar po navadni elektronski pošti, s čimer se drastično zmanjšuje varnost pri poslovanju državljanov z državo, prav tako pa pušča odprta vprašanja dokazovanja vročanja, česar pošiljanje navadne elektronske pošte seveda ne omogoča. Dovolj je, da nekdo ve za moje geslo za gmail. V fizičnem svetu bi moral vsaj vlomiti v kaselc. Tukaj to ni potrebno. V tem je ta ogromna razlika med poslovanjem z državo s pomočjo kvalificiranega digitalnega potrdila in Facebook vročanjem uradnega pisanja. Še v času vlade Marjana Šarca smo pripravili vse potrebno za delovanje sistema za elektronsko vročanje – in ta sistem deluje –, po katerem imajo državljani možnost prejemanja elektronskih dokumentov na državni portal eUprava. V času epidemije, ko se je izrazito povečala potreba po varnem elektronskem poslovanju državljanov z državo, Vlada ni ničesar storila za promocijo pomena digitalnih potrdil. Ko je bilo treba pridobiti digitalna covidna potrdila, pa je ta ista država od ljudi terjala kvalificirala potrdila in stresala nanje jezo, ker si tega niso že davno pridobili. In kaj bo k debirokratizaciji pripomoglo, če bodo v upravnih postopkih odločbe izdajali tudi državni sekretarji? Da bo to administrativno razbremenilo ministre. Ja, to res državljanom ogromno pomeni! Ministrom pa, seveda, saj bodo razbremenjeni odgovornosti. Javni arhitekturni natečaji so po prepričanju te vlade prav tako administrativno breme, dovolj visoka raven kulture urejanja prostora je pač stvar najnižje cene na hitro najboljše obveščenih ponudnikov. Že res, da je tudi določilo o brisanju natečajev letelo iz tega zakona, ampak ne zato, ker bi Vlada spremenila odnos do njih. Tudi to se bo zanesljivo pojavilo v kakšnem drugem zakonu – kot podtaknjenec, seveda. Strokovne komisije za izbor kulturnih programov za sofinanciranje bodo samo še privesek, ki ne bo v ničemer odločal, odločal bo minister. Sanje stranke SDS disciplinirati kulturnike se torej v tem zakonu uresničujejo, javne uslužbence pa bodo predstojniki premeščali kar prek elektronske pošte. No, tisto, da bi pa vam policist izdal plačilni nalog brez vaše izjave in brez opisa prekrška, pa je bilo očitno v nekem trenutku še za to vlado preveč in je letelo iz predloga zakona. Ampak tudi to lahko pričakujemo, da se bo slej ko prej pojavilo nekje drugje. Sicer pa v LMŠ ob upoštevanju ignorantskega odnosa sedanjih oblastnikov do vseh, ki v normalni parlamentarni demokraciji morajo sodelovati pri pripravi zakonodaje, lahko ugotovimo le, da smo za vlado Janeza Janše pravzaprav državljani administrativno breme. Ne glede na potencialno nezakonitost in ustavno spornost mnogih členov tega zakona je že predlog zakona sam v celoti ustavno sporen. 44 člen Ustave določa, da ima vsak državljan pravico, da v skladu z zakonom neposredno ali pa po izvoljenih predstavnikih sodeluje pri upravljanju javnih zadev, tukaj pa je šlo brez kakršnekoli javne razprave, brez sodelovanja stroke, še celo lastnih ministrstev te vlade. Brez socialnega dialoga je nastal zakon, ki zadeva slehernega državljana, in to je nesprejemljivo. Zgolj z všečnim naslovom, da gre za debirokratizacijo, se ne da prikriti dejstva, da je tej oblasti ravno za ljudi kaj malo mar. Javna razprava je namreč standard in za ta standard smo se v tej družbi dolgo trudili. Zakone je treba pisati skupaj s tistimi, ki so jim namenjeni, v katerih vsakdan posegajo, tu pa lahko preberemo, da je bil zakon predstavnikom javnosti predstavljen v okviru Strateškega sveta za debirokratizacijo. Pojasnjujejo nam, da je javnost sodelovala tako, da so zakon pripravljavci predstavili pripravljavcem. Zaradi tega se bodo seveda pripravljavci morali še bistveno bolj poglobiti, da bi za LMŠ tak zakon bil primeren za nadaljnjo obravnavo. Zato bomo seveda to besedilo zavrnili.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Kot prva dobi besedo gospa Anja Bah Žibert, pripravi se mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Lep pozdrav vsem skupaj, tako vsem v dvorani kot tudi našim državljankam in državljanom pred malimi zasloni! Naslov predmetnega zakona, ki ga danes obravnavamo, je Predlog zakona o debirokratizaciji. Jaz bi mu dodala še podnaslov, in sicer Kdo je sprejel izziv in kdo si je upal. Namreč, zakaj tako menim? 30 let Slovenije, več let govora o tem, da se utapljamo v nekih birokratskih vodah, da je debirokratizacija nujna, da je potrebno nekako razbremeniti tako naše gospodarstvo z raznimi administrativnimi ovirami kot nenazadnje olajšati življenje ljudem; imeli smo posebne službe, ki so se s tem ukvarjale in tako naprej. Rezultat? Nič. Pred dobrim letom in pol je zaprisegla aktualna vlada Janeza Janše in eno od smeri takrat napovedala, da se bo zavzela in naredila korak naprej tudi pri debirokratizaciji Slovenije. In danes govorimo o tem. Res dobro sem poslušala vse predhodnike v stališčih in najbolj zanimivo je bilo, da so se večina njih – in tudi večino časa – ukvarjali s stvarmi, ki jih v tem zakonu sploh ni več. To je res zanimivo. Se pravi, to je tako, kot da bi obravnavali nek predlog zakona, potem pa bi se ves čas v stališčih ukvarjali z osnutkom, ki je bil narejen enkrat prej. Ni smiselno in potrata časa, ker o nečem, česar ni več, je res nesmiselno o tem razpravljati. Ampak očitno česa drugega o tem zakonu niso mogli povedati, da bi mu nasprotovali, nekako je pa treba utemeljiti tisti večni »ne« pri levi opoziciji. Če grem nekoliko po vrsti. Dejstvo je, da je predlog zakona nastajal z veliko pomočjo tako imenovanega Strateškega sveta za debirokratizacijo, kjer so sodelovali številni strokovnjaki z različnih področij. Jaz ne pristajam na tisto omalovaževanje, češ to je nastajalo na podlagi nekega strateškega sveta, ki ga je imenovala Vlada. Ja, res je in v njem so sodelovali strokovnjaki. Tudi ti so predstavniki družbe in tudi ti so verjetno lahko zainteresirana javnost – kajne? In zadevo je vodil mag. Simič, ki je pravzaprav že kar veliko govoril o tem zakonu. Meni je bilo pa zanimivo, ko je prvič predstavil predlog zakona, ko so ga vprašali, pa na ta predlog zakona so številne pripombe, nekateri se bojijo rabe, ne vem, da bo prišlo do pretirane rabe ali pa celo do zlorab osebnih podatkov posameznikov, bali so se, kdo bo vse imel vpogled v te zadeve, pa to vročanje pošte elektronsko, pa ne več fizično in tako naprej. On je dal eno zanimivo izjavo, ki sem si jo tudi jaz zamislila, ker se tega časa spomnim. Namreč, omenjeni je bil nekoč direktor davčne uprave in nekoč je predlagal spremembo, če se spomnite vročanja pošte glede informativnega izračuna za dohodnino ali pa na primer nadomestila za uporabo stavbnega zemljišča. To se je nekoč moralo vročati priporočeno, če se spomnite. To je državo kar nekaj stalo. Nenazadnje je obremenjevalo celoten sistem, ker je nekdo moral to dvigniti, če nekoga ni bilo doma, je to stalo na pošti in tako naprej. Ne bom šla v podrobnosti. Ampak ko je to predlagal, je bilo polno nekih zadržkov, nekih ovir, nekih zaskrbljenosti, skoraj tako, da se bo cel sistem, kar se tiče davčne ureditve, sesul. Ni res. Ne le, da smo se navadili na ta način, ampak vidimo, da je več kot odličen in dobrodošel in da danes dobimo to v nabiralnik, po potrebi imamo možnost, da damo ugovor in tako naprej. Ne bom šla v postopek. Danes, ko govorimo o zakonu o debirokratizaciji – vsaj tisti, ki ste vsaj nekaj govorili o aktualnem zakonu in ne o tistem, ki naj bi bil, pa ga ni več –, je ravno to, da prinaša na različnih področjih spremembe, ki bodo olajšale življenja državljankam in državljanom in nenazadnje naredili Slovenijo za boljše poslovno okolje. Seveda v tem zakonu ni vsega, kar bi bilo potrebno na področju debirokratizacije storiti, ampak kot rečeno, ta vlada si je upala in ta vlada je naredila. In ne samo to! Moramo vedeti, da ko je bilo napovedano, da se bo pripravil ta zakon, nihče ni vedel, da bo tako zelo velik del obremenitve namenjen soočanju s covidom. Pa kljub temu se vse tisto, kar je bilo nekako obljubljeno, izvaja. Zdaj, jaz sem poslušala, oprostite, eni so razlagali, da je zakon, ki je pred nami premalo ambiciozen, da je v njem premalo rešitev. Drugi so rekli, da očitno debirokratizacijo razumemo povsem drugače. Nekateri so se ukvarjali z Zujfom in to iz tistih političnih opcij, ki so v bistvu Zujf, kar ga je ostalo, dobesedno spremenili v stalni ukrep, ko bi ga lahko odpravili. Toliko o tem, kako in kaj z Zujfom. Namreč vlada Janeza Janše je Zujf predlagala kot takrat nujni ukrep in potem ni bil več potreben, ampak leve vlade so se odločile, da bomo z njim nadaljevale in posamezne zadeve spremenile v stalne. Ne razumem, zakaj. Skratka, ukvarjali so se z vsem živim, ampak povejte mi, saj v bistvu kdo mi pa lahko danes reče, ali nekaj razumemo enako. Jaz nimam primerjave. Jaz zakona o debirokratizaciji katere druge vlade nisem videla, da bi lahko zadevo primerjala. Kar se tiče ambicioznosti. Ne vem, kdo lahko to ocenjuje, kajti ni nobene primerjave. Ima kdo drug kakšen predlog, ga je vložil kdaj? Jaz takšnega predloga nisem videla. Tako mislim, da so takšni okraski pridevniški povsem odveč. Ukvarjajmo se s tem, kar je. Če karkoli manjka konkretnega in bi se dalo rešiti v tem zakonodajnem postopku, predlagam, da to naredimo. Zato pa imamo danes prvo branje in zagotovo bo tudi v nadaljnjih postopkih morda še kakšna zadeva, ki bo prišla kot dodatna, ali pa kakšna zadeva, ki se bo delno korigirala. To je stvar nadaljnjih postopkov in o tem bi se bilo prav pogovarjati. Ampak mogoče samo toliko za vpogled zaradi državljank in državljanov, ker o tej debirokratizaciji veliko govorimo, potem pa jo včasih, bi rekla, ubesediš lažje, ko mogoče vidiš, kaj pravzaprav v življenju vse to pomeni. Sedaj, če bi gledali z gledišča števila predpisov in nekaj aktov, ki jih ima ta država, potem bi lahko rekli, da v teh 30 letih pravzaprav je bilo nekomu bolj pomembna birokratizacija države, da nekomu sploh ni bilo do tega, da bi bila država debirokratizirana. Zakaj? Odgovor je preprost. Bolj kot so stvari zakomplicirane, manj so razumljive za ljudi. Bolj ko nek postopek zapleteš, težje ga bodo ljudje razumeli in težje se bodo tudi odzvali. Tukaj je ključ do tega, zakaj je pa vendarle nastopil čas, da je ta debirokratizacija nujna. Poglejte, tako imenovani register pravnih predpisov – to mogoče tudi v vednost državljankam in državljanom, bom mogoče tukaj šla malo bolj podrobno. Mi imamo register pravnih prepisov. V njem je bilo na presečni datum 6. maja lanskega leta 52 tisoč 269 predpisov in drugih aktov. Si predstavljate 52 tisoč 269?! Zaboga, povejte mi osebo v tej državi, pa tudi pravnike, vrhunske pravnike, pa predavatelje, če kdo lahko reče, da pozna vsaj 30 procentov dodobra teh predpisov. Po moje ga ni. Ampak poglejte, kako imamo mi urejene te predpise. Veljavni predpisi – skratka govorim o tej številki, ki jo delim sedaj po kategorijah – so označeni z zeleno piko. Veljavni predpisi, ki se še ne uporabljajo, so označeni z oranžno piko. Potem imamo veljavne predpise, ki se več ne uporabljajo in so označeni s črno piko. Potem pa imamo neveljavne predpise, ki se še uporabljajo, ti imajo zeleno-rdečo piko. In imamo neveljavne predpise, ki imajo rdečo piko. Oprostite, ampak včasih se že sprašujem, tudi ko naše strokovne službe vlagajo kakšne predloge, da vse skupaj ne brkljajo in da vlagajo zakone na kakšen predpis, ki je že v kategoriji, bom rekla, no ajde, zeleno-rdeč, ali celo rdeč, ali pa črn – saj sploh ni pomembno – in spregleda zeleno. Ampak tako to je. Tako to je! Si predstavljate? Prej je bilo nekje rečeno, da gremo nazaj v srednji vek. No, ne vem, v katerem smo tukaj. Roko na srce, oprostite za vse to, ampak kdor uporablja ta sistem, pa ima celo kakšno bolezen, kjer pač barvno nekatere stvari ne more videti, saj sploh ne ve, kateri predpis velja. Res smo smešni, včasih smo res nekje še tam za luno, rečem. No, in kar je najbolj pomembno pri vsem tem, je, da nekako statistika kaže, da se v povprečju na leto dni pojavi 77 nekako zakonov na novo in okoli 262 podzakonskih aktov. To je letno in to je nekako povprečje. Skratka, res smo obremenjeni s temi zakoni in predpisi in tukaj je pač potrebno generalno stvari spremeniti, res prečistiti, narediti sistem takšen, da bo uporaben, da bo prijazen do uporabnikov. In nenazadnje, veste, če navaden državljan uporablja – prej je bilo rečeno, veliko so se tudi nekateri ukvarjali z družbenimi omrežji, ampak samo če uporabljaš Google in iščeš nek zakon, včasih, veste, ne prideš do aktualnega zakona. Prideš že, ampak še prej pa najdeš vse prej še kaj drugega. Tako nek tak enoten sistem, kjer bo povsem jasno, se mi zdi za čisto osnovne zadeve povsem nujen. Kar je pomembno v tem zakonu, je, da je sestavljen iz dveh delov. Prvi del zakona nekako posega v 14 različnih zakonov. To so s področja pravosodja, notranjih zadev, javne uprave, financ, dela, kmetijstva, okolja in prostor, izobraževanja, zdravja. Skratka, različna področja. Ne bom naštevala, kaj vse k posameznim področjem ali pa v kaj glede posameznega zakona sedaj ta zakon prinaša kot spremembo, kajti mislim, da je prej kar nekaj minut za to namenila kolegica Suzana Lep Šimenko in je bila zelo konkretna, kaj in kako. Pomemben se mi zdi tudi tisti drugi del zakona, ki bo pa v bistvu namenjen temu, da se bodo tiste zadeve, ki so potrebne, tudi ukinile in jih več ne bo. To je tudi pri tej količini predpisov več kot pomembno. Zdaj pa samo še nekaj odgovorov za tiste, ki pa so se glede na pomisleke vsaj toliko dotaknili aktualnega zakona, da so pa vendarle kakšno zadevo izpostavili. Mogoče v odgovor tistim, ki so govorili o elektronski obliki vročanja. Kot sem razumela, lahko da je napačno, ampak gre za možnost, ki jo bo nekdo imel, če nekdo nima elektronske pošte ali pa računalnika, pač te možnosti seveda nima. Nekaj drugega se mi zdi bolj pomembno. Nekateri so izrazili skrb, da bo zdaj pa država imela neverjeten pregled nad posameznikom, imeli bodo njihov elektronski naslov, celo telefon. Zdaj, sploh v času korone, ker se je v času korone vedno več ljudi odločalo za spletne nakupe, spletno nakupujejo celo hrano, pač vse artikle, različne zadeve, urejajo tudi spletno, tudi spletno banko imamo in tako naprej. In pri vseh teh zadevah, če želiš uporabljati nek spletni nakup, čisto preprosto zadevo, samo mogoče za 5 evrov, 10 evrov – veste, kaj vse morate dati? Vse svoje osebne podatke, ne samo telefon in elektronski naslov, celotne podatke. Celo nekateri hočejo točne letnice rojstva, EMŠO in tako naprej. Skratka, če kdo misli, da s tem ukrepom tukaj pri debirokratizaciji želi kdo nadzirati državljane, se smeši. Sploh glede na to, kaj vse moraš na drugi strani dati za nek manjši nakup. Pa še nekaj, ker pač izbereš tudi način dostave, te nihče ne vpraša, da bo s tvojimi podatki razpolagala tudi Pošta Slovenije. Pa razpolaga. Pa razpolaga! Tako mislim, da je ta skrb odveč in da pojdimo s časom naprej in omogočimo takšen hitrejši način. Kar se tiče pa tega, ne bom pač komentirala, da nekateri menijo, da glede Zakona o pogrebni in pokopališki dejavnosti, kar se tiče zadnjega slovesa od pokojnika, ne sodi. Mislim, da v ta zakon to sodi. Ne bi rekla, da gremo na ta način s časom naprej, ampak pustimo ljudem njihovo kulturo in pustimo možnost, da se od svojcev, od tistih najbližjih, poslovijo na svoj način; če je to mogoče, če je to mogoče. Nekaterim to pomeni ogromno in ne vem, zakaj ta možnost ne bi bila dana. Tako kot se odločajo ljudje za različne načine pokopa, tako v teh manjših krajih, po moje, kjer je ta tradicija še bolj živa, zagotovo to ljudem pomeni veliko. In če jim pomeni veliko, zakaj jim te možnosti, seveda to kot možnost ne bi nudili. Toliko. Hvala lepa.
Naslednja ima besedo mag. Bojana Muršič, pripravi se gospa Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Kolegica pred mano je kar začela s pompoznim nastopom, kako si ta vlada upa, kako je naredila, kako bo olajšala življenje ljudi s tem zakonom o debirokratizaciji in zakaj smo se poslanske skupine pri predstavitvi stališč ukvarjale z zakonom, ki ga na koncu koncev ni več. Mi bi še danes imeli ta zakon, v kolikor ne bi bilo toliko pripomb v bistvu strokovne javnosti. In šele takrat, pet minut pred dvanajsto, pred obravnavo, se je ta zakon umaknil In danes govorimo pa res o drugem oziroma o malce prečiščenem zakonu, ne govorimo več o več kot 20 zakonih, ki jih spreminjamo, ampak zgolj o 14. Toliko mogoče za uvod. Predstavnica Vlade je navedla tudi, da se s tem zakonom preprečuje nadaljevanje kopičenja zakonodaje. V enem delu se s tem tudi strinjam, v tem drugem delu, ki ga ta zakon prinaša, kjer se črtajo posamezni zakoni, vam bom v nadaljevanju povedala, kje vidim pa večje težave. Ja, tudi absolutno se strinjam s tem, da je potrebno v Sloveniji debirokratizirati zakonodajo in odpraviti administrativne ovire. Ampak ali bo ta zakon prinesel boljše poslovno okolje in njegov razvoj, se pa res vprašam, ali je to prava pot. Z zakonom se posega v Zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo, posega se v 113. člen, kjer se črtata dva stavka, pa ju bom navedla, »Minister lahko zavrne predlog komisije glede financiranja posameznega javnega kulturnega programa oziroma kulturnega projekta in ga z utemeljitvijo vrne strokovni komisiji v ponovno presojo, ne more pa sprejeti drugačne odločitve, kot je predlagana v predlogu strokovne komisije. Minister lahko vrne javni kulturni program ali kulturni projekt v ponovno presojo samo enkrat«. Zdaj mi pa vi povejte, kje je ta hitrost, kako bo to vse skupaj hitreje potekalo, kajti v obrazložitvi 40. člena pa se govori o tem, da bo s tem ukrepom pospešena hitrost odločanja in povečana učinkovitost. Jaz je v tem delu ne vidim. Prav tako smo dobili opozorilo s strani društva Asociacija – seveda sama poznam ta Zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo, da je potreben sprememb. Ne vem, zakaj ne gremo v celovito spremembo tega zakona, kajti to je pomembno. Potem, kaj ima člen o spodbudnem poslovnem okolju z Zakonom o pogrebni in pokopališki dejavnosti, o katerem je kolegica pred mano tudi govorila, kjer bodo v bistvu imeli možnost, tam kjer je manj kot 3 tisoč prebivalcev, da se svojci poslovijo od svojca, ki leži na domu – kaj ima ta člen zakona z debirokratizacijo? Tukaj se mi res postavlja vprašanje. Če smatramo, da je to potrebno spremeniti, dajte, vložite spremembo tega zakona. Kajti tukaj se kar postavljajo vprašanja, kaj bo potem s tem zakonom oziroma s tem členom, kajti 24-urna dežurna služba bo še vedno naprej delovala in v primeru, da bo šlo za izločitev krajev z manj kot 3 tisoč prebivalci, pa lahko tudi rečem konkretno, recimo na Prevaljah in Ravnah, da bo ta storitev potem bistveno dražja; dražji bo prevoz, ki zdaj znaša prvi prevoz 159 evrov na posameznega pokojnika. In sami vemo, kako se ta izračuna. Ta cena se bo podražila za več kot dvakrat. Idite s posebnim zakonom, mislim s tem konkretnim zakonom, ne tiščite tega v zakon o debirokratizaciji, kajti ta člen zakona res ne sodi v ta zakon o debirokratizaciji. O Zakonu o Uradnem listu je bilo že toliko povedanega, da se res sploh ne mislim spuščati, kajti tudi vladna zakonodajna služba ima tukaj polno pomislekov, polno pripomb, ki pa se niso spremenile od prvega osnutka, kajti ostal je v tem delu povsem enak in je tudi po mnenju ustavno sporen, v praksi pa celo – zdaj ne vem, jaz tega ne morem presojati – neizvedljiv. Take informacije smo dobili. Tudi Vrhovno sodišče nas opozarja na 27. člen zakona o debirokratizaciji, na 32. člen, pa še na vrsto drugih členov, da v bistvu niso upoštevane njihove pripombe. In ja, cilj bi res moral iti v smeri zmanjšanja birokratskih predpisov, s tem posledično tudi zmanjšanja predpisov. Tako je povedal tudi sedanji predsednik Vlade Janez Janša 8. 5. 2017, ko je izjavil, »več predpisov, manj je svobode in pravne varnosti za državljane, večja je moč birokratizacije in več je korupcije. Nujen je program, ki bo terjal, da se vedno, ko se sprejema nov predpis, nekaj prejšnjih združi ali ukine, torej najmanj dva na enega«. Zdaj pa se sprašujem na tem mestu, ali ta zakon temu sledi. Po moje ne. Vzpostavlja še večjo nejasnost zakonodaje in le malo posega v bistvo in srž naše zakonodaje, v zmanjševanje birokracije. Zakaj pa to navajam? Navajam pa tudi zaradi posledičnih zakonov, ki jih bomo sprejemali. Jutri imamo v obravnavi zakon o dolgotrajni oskrbi, v katerem sploh nimamo opredeljenega financiranja. Zakaj nimamo opredeljeno financiranje? Ker ta vlada še danes ne ve, kako bo financirala ta sistem dolgotrajne oskrbe. In kaj se bo še naprej dogajalo? Na podlagi tega zakona, če bo sprejet, o dolgotrajni oskrbi, bomo dobili še en nov zakon – Zakon o financiranju dolgotrajne oskrbe. Pa spet naredimo iz enega zakona dva zakona. Zakaj ne bi bilo v zakonu o dolgotrajni oskrbi urejen sistem financiranja, na to nas vsi opozarjajo. In vrsto takih stvari je. Tudi če gledamo PKP-je, ki smo jih sprejemali, se je posegalo v vrsto drugih zakonov in enostavno se nam to vse skupaj samo širi, namesto da bi krčili. Absolutno se pa strinjam, da je potrebno zakonodajo krčiti in da bodo tisti zakoni, ki jih bomo imeli, jasni, berljivi in da jih bodo razumeli tako strokovni sodelavci pa navaden državljan, ki bo to moral uporabljati. Zakonu o prijavi stalnega prebivališča in Zakonu o centralnem registru se dodaja oziroma seveda na željo, mobilna številka, pa elektronski naslov, da bi se omogočalo hitrejše in učinkovito pogovor oziroma kontaktiranje med uradnimi osebami in tudi s posamezniki. To se sliši zelo, zelo fino, ampak zavedati se je treba, da posamezniki telefonske številke menjujejo, elektronski naslovi se tudi menjujejo. Zakaj se menjujejo? Zaradi tega, ker prihaja do vdora v elektronske naslove in potem tega naslova več ne uporabljaš in ponovno moraš kot posameznik sporočati spremembo, to je spet eno dodatno delo. Ob tem se pa še kar pozablja, da imamo več kot 620 tisoč upokojencev, med njimi je po vsej verjetnosti dobra polovica, ki na koncu koncev ne obvladajo računalniških znanj, nimajo elektronskega naslova, nimajo telefona oziroma telefon še mogoče imajo, ne znajo pa esemesov uporabljati. To vam lahko z gotovostjo tudi povem. Da pa ne omenjam še tisto ključno, ker posledično, če imaš to, rabiš pa tudi računalnik, in ljudje, starejši, upokojenci nimajo računalnikov, ker si jih ne morejo kupiti. Tako kljub temu da je to vse skupaj prostovoljno, je potrebno razmišljati tudi v tem kontekstu, v razmislek za naprej. Moram pa se dotakniti tudi tega Zakona o splošnem upravnem postopku in tudi tega, da lahko državni sekretarji odločajo o zadevah brez Zakona o splošnem upravnem postopku. Tukaj pa res imam velik, velik zadržek oziroma se s tem absolutno ne strinjam, ker vemo, da kdor odloča, vodi in odloča v postopkih, mora imeti ustrezno: prvič, ustrezno izobrazbo, drugič mora opraviti izpit. In če imaš izobrazbo pete stopnje, opravljaš izpit za peto stopnjo. Če imaš izobrazbo in zahtevnostno delo za šesto stopnjo, delaš za šesto stopnjo izpit. Zakaj to navajam? Zaradi tega, ker sem sama delala dvakrat izpit iz Zakona o splošnem upravnem postopku, kajti najprej sem imela za šesto stopnjo opravljen izpit, kasneje, ko pa sem doštudirala, sem pa opravljala celo za sedmo. Osnovo Zakona o splošnem upravnem postopku bi moral tudi vedeti oziroma poznati državni sekretar, v kolikor bi odločal o zadevah. Ne vem, zakaj tiščimo v ta zakon in absolutno to v nadaljnjem postopku, v kolikor bo zakon šel čez, bo treba uskladiti oziroma prilagoditi, kajti naj se vsak nauči teh osnovnih načel Zakona o splošnem upravnem postopku. Veliko bi se še dalo o tem zakonu kljub temu govoriti, ne glede na to, da so nekateri povzemali star zakon, mislim prejšnjo verzijo zakona, pa zdaj imamo novo obliko. Res mislim, da bi bil že res čas, da se začnemo ukvarjati s tistim, kar je srž tega problema – debirokratizacija in manj administriranja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja razpravljavka je gospa Nataša Sukič, pripravi se gospod Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Povedanega je bilo že dosti, pač, pred nami je predlog zakona, ki ima v resnici bolj malo, da ne rečem, skoraj nič skupnega z debirokratizacijo kot tako. Res, praktično nič skupnega. Vlada Janeza Janše, ki dela eno, govori pa drugo, vztrajno še naprej gradi svojo podobo protibirokratske, na učinkovitosti utemeljene vlade. Zato raje vlada kar z odloki, večinoma, in bolj malo z zakoni, zato ker je to hitro, učinkovito in praktično čez noč. Zato ustanavlja ad hoc delovne skupine, ki naj bi pospešile prehod države v digitalizirano in debirokratizirano družbo. Zato predlaga navsezadnje ta zakon o debirokratizaciji, dimno zaveso z zvenečim in všečnim naslovom, ki bo s poseganjem in brkljanjem po pravnem redu Republike Slovenije ustvarila popolno zmedo in omogočila plodno okolje – da ne rečem močvirje – z uresničevanjem klientelističnih interesov določenih skupin in posameznikov. Takšni omnibus zakoni, ki posegajo v mnoge druge zakone, namreč vpeljujejo popolno nepreglednost in so namenjeni predvsem temu, da bodo najbogatejšim in najvplivnejšim dali še več in komu iz pravega okrožja omogočili dodaten posel z državo. Eden glavnih argumentov za pripravo tega zakona o debirokratizaciji, ki ga je Vlada, mimogrede, pripravljala v popolni tišini, mimo ustaljenih procedur, mimo Poslovnika Vlade, je, da je veliko število predpisov ključna birokratska ovira, ki greni življenje podjetjem in državljanom. Toda samo tretja Janševa vlada je do sedaj, se pravi od prevzema oblasti, sprejela že več kot sto zakonov in več kot tisoč podzakonskih predpisov – kdo bi to sploh še štel! In vsi ti so polni raznih administrativnih ovir ter kršitev ustave, kršitev človekovih pravic, zaradi katerih jih obravnava, celo pogosto obravnava, Ustavno sodišče. Pod pretvezo zmanjševanja predpisov gre torej v bistvu za upravičevanje obstoja Simičevega strateškega sveta. Vladne napovedi o velikem zmanjšanju administrativnih ovir na davčnem, gospodarskem in okoljskem področju se do sedaj niti približno niso uresničile, vsaj jaz ne vem, da bi se. Odprava administrativnih ovir in vzpostavljanje konkurenčnega poslovnega okolja, s katerim Vlada utemeljuje pripravo tega zakona, sta seveda vedno dobrodošla, če bi Vlada s tem mislila resno in če to ne bi bila Janševa vlada; če ne bi šlo za ponavljanje sedaj že slovite prakse, s katero vlada na enak način že ves čas epidemije s sistemskimi nadzakoni, s katerimi z enim zamahom posega v serijo drugih predpisov in ustvarja velikansko zmedo. Takšni so bili do sedaj vsi protikoronski paketi. V času druge Janševe vlade leta 20112 pa je bila ista zgodba Zakon o upravljanju javnih financ, razvpiti Zujf. Zakon naj bi tako v enem zamahu prečistil pravno nejasnost, določil prenehanje veljavnosti zakonov, ki ne morejo več ustvarjati novih pravic oziroma obveznosti. Dotika se torej pravnih predpisov, ki se ne uporabljajo in tako ne vplivajo na vsakdanje življenje ljudi. Pa se vprašajmo, za kaj za vraga gre. Zakaj za vraga se je Vlada odločiti sploh se ukvarjati s to nenujno zadevo v tako relativno kratkem mandatu, ko po drugi strani manjkajo številni nujni predpisi, predvsem pa zakoni, ki bi omogočali podlage za učinkovit boj proti epidemiji, v kateri se nahajamo? Pod pritiskom opozicije in javnosti so se sicer v Vladi nekoliko ustrašili in so umaknili prvotno verzijo zakona. Iz nje so dejansko izbrisali najbolj sporne določbe v zvezi s socialno kapico, ampak nekaj potencialnih daril za zaslužne je pa še vedno ostalo in to je verjetno ta razlog, da se danes ukvarjamo s tem predlogom zakona. Pa poglejmo, katero darilo imam, recimo, v mislih. Recimo, uvedbo novega uradnega registra prepisov, ki pomeni v bistvu obvod od Uradnega lista. Po prvi ocenah naj bi stal ta projekt tam nekje 780 tisoč evrov in ni naključje, da se s takšnimi, s tovrstnimi storitvami ukvarja – kdo? Ravno podjetje, povezano z Ivanom Simičem, vodjem projekta debirokratizacije. Zanimivo, ne? Slučajno? Seveda. Kar nekaj denarja za storitev, ki jo že imamo. Kot je že danes Luka povedal za ene tisoč minimalnih neto plač. Malenkost, kaj ne? V osnovi pa gre pri tem zakonu torej za ustavno sporen, za državo škodljiv in finančno obremenilen predlog zakona, ki nima prav nobene zveze z debirokratizacijo, ampak prav nobene. Po eni strani posega v vsebine, ki spadajo v področne zakone, za katere skrbijo pristojna ministrstva, po drugi pa na neustrezen način razveljavlja predpise, ki se v slovenskem pravnem redu tako ali tako ne uporabljajo več. Že protikoronski paketi so pokazali, da želi Vlada nepreglednost izkoristiti za lažje uresničevanje klientelnih interesov skupin in posameznikov in tako želi Janševa vlada z zakonom o debirokratizaciji pod pretvezo poenostavitve postopkov na hitro uvesti tudi nekatere spremembe, za katere so vlade v preteklosti iskale široko politično in strokovno soglasje. Takšni omnibus zakoni, ki posegajo v mnoge druge zakone, vpeljujejo torej predvsem netransparentnost, nepreglednost zakonodaj in služijo vsem drugim ciljem, samo debirokratizaciji ne. Hkrati so taki metazakoni pokazatelj šibkosti vladajoče koalicije, ki večine v Državnem zboru nima in, kot rečeno, ali vlada z odloki ali pa spešta v en zakon vse živo, da povozi potem 14 ali 20 drugih zakonov. To je dimna zavesa, ki je, dragi moji, niti 400 kanistrov Hojsovega plina nad Ljubljano ne more preglasiti, in še eden razlog več, zakaj mora ta vlada nemudoma oditi in zakaj moramo čim prej imeti predčasne volitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo je sedaj želela državna sekretarka. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. V razpravi se je pojavilo kar nekaj vprašanj, zato bi izkoristila priložnost, da vsaj na nekaj od njih odgovorim. Največkrat je bilo izpostavljeno vprašanje ustreznosti paketnega sprejemanja teh debirokratizacijskih ukrepov na eni strani in na drugi nezadostnost teh predlaganih ukrepov, ki bi dejansko že prispevali k debirokratizaciji. Meni se zdita ta argumenta mogoče malo nasprotujoča, zato ker če se izpostavi, da predlagani debirokratizacijski ukrepi nimajo nič skupnega z debirokratizacijo, kakšna bi bila šele reakcija, če bi za vsako posamezno rešitev, ki je v tem zakonu, Vlada pripravila samostojno zakonsko novelo, ki bi jo predstavil minister, kot je bilo slišano in predlagano. Kot rečeno, tukaj gre za enostavne zakonske ukrepe, ki ne zahtevajo nekih sistemskih sprememb, vseeno pa otežujejo življenje posameznikom in gospodarskim podjetjem. To bi primerjala s tem, da vsi si prizadevamo, da bi se Slovenija debirokratizirala, vendar se nam pa vsak posamezni korak v tej smeri zdi premajhen ali pa nepotreben, da bi ga sploh storili in zato Slovenija dejansko na tem področju stopica na mestu. Mislim, da je edini možni način, da se tega lotimo, da se pripravi nek paket sprememb in se jih naenkrat vloži v Državni zbor. Lahko vam ponudim primerjavo s tem ukrepom prečiščevanja pravnega reda. Večkrat je bilo povedano, da smo imeli pred ustanovitvijo strateškega sveta preko 30 tisoč državnih predpisov. Prizadevanja, da bi se to prečistilo, potekajo v različnih vladah že leta, vendar je bilo ugotovljeno, da je hitrost čiščenja pravnega reda en procent pravnega reda na leto. To pomeni, da bi s to hitrostjo uspeli pravni red prečistiti v stotih letih, ko bi verjetno bilo treba začeti spet na novo. Ko smo se lotili paketnega reševanja tega problema oziroma ministrstva so se sama lotila, so zmogla samo v nekaj mesecih pregledati celotni pravni red in ugotoviti, da pet šestin pravnih aktov, ki so bili vneseni v ta register predpisov, ne zavezujejo in da dejansko sploh nimajo narave splošnih pravnih aktov. Potem bi se dotaknila pomislekov, da ni bilo opravljene javne obravnave tega predloga. Gre šele za prvo razpravo, zakon je šele vložen v Državni zbor, zakonodajni postopek je javen, predvideva se redni postopek in bo imela javnost vso možnost, da svoje pomisleke izrazi tudi v Državnem zboru. Potem bi odgovorila tudi na pomisleke glede finančnih učinkov, ki jih ima ta zakon. V tem kontekstu je bila omenjena tudi socialna kapica, ki sicer ni več del tega predloga zakona, vendar samo, da mogoče postavim v širši kontekst. Uradni register bo približno imel finančnih učinkov za okrog 700 tisoč evrov, potem če še omenim socialno kapico, ki je zdaj sicer ni več, ki bi imela negativnih finančnih učinkov na javne blagajne okrog 70 milijonov evrov. Po podatkih, ki sem jih dobila danes iz Finančne uprave, pa več pobranih socialnih prispevkov v letošnjih devetih mesecih v primerjavi z letom 2019 prinaša 700 milijonov več prilivov v zdravstveno in socialno blagajno. To se pravi, da je razlog, zakaj je več prilivov v te socialne blagajne, je pa manjša brezposelnost. Če ste prej primerjali učinek stroška za uradni register za tisoč minimalnih plač, pomeni manjša brezposelnost milijon minimalnih plač, ki so se spremenile oziroma ki so nadomestile nadomestilo za brezposelnost. Potem bi se odzvala na pomisleke, kaj prinaša oziroma kakšno dodano vrednost ima uradni register. Tukaj so se pojavili predvsem očitki, da gre za obvod Uradnega lista. To ne drži, ker Uradni list ostaja v nespremenjeni obliki še vedno in je namenjen prvi seznanitvi posameznikom z nekim predpisom, preden začne veljati, in v njej so predpisi zbrani po kronološkem redu, v uradnem registru bodo pa predpisi zbrani po hierarhiji in po tematiki in bodo omogočali trajen dostop posameznikov do veljavnega pravnega reda. Tudi ne drži večkrat izpostavljeni očitek, da bo upravljanje uradnega registra namenjeno neki gospodarski družbi. To ne drži, v zakonu jasno piše, da bo upravljavec uradnega registra sam Uradni list. In dejansko bo uradni register pomenil samo četrto zbirko v upravljanju Uradnega lista. Oni že sedaj upravljajo s tremi zbirkami, to je Uradni list – uredbeni del, Uradni list – razglasni del in Uradni list – mednarodne pogodbe. V tem četrtem delu se bodo objavljala uradno prečiščena besedila, ker kot veste, se v zadnjem času večinoma sprejemajo samo še zakonske novele, veliko manj pa celotni zakoni. Kar se pa tiče dodane vrednosti do obstoječega Pravno-informacijskega sistema, je pa glavna razlika ta, da je obstoječi Pravno-informacijski sistem informativne narave, kjer jasno piše, da država ne prevzema nobene odgovornosti ne za odškodninske ali kakšne drugačne odgovornosti za pravilnost vsebine v tem informacijskem sistemu. Za nov uradni register bo pa veljalo načelo zaupanja, zato državljani ne bodo nosili škodljivih posledic, če bi se slučajno izkazalo, da je pri spajanju zadeve z osnovnim zakonom prišlo do kakšne pomote. Potem bi se odzvala tudi na vprašanje, kakšne so razlike med prvotnim in nadomestno vloženim predlogom. Razlog, zakaj je Vlada v nadomestnem predlogu zakona umaknila pet zakonov, je v tem, da bi to povzročilo blokado zakonodajnega postopka, ker v skladu z obstoječo razlago poslovnika se tudi takrat, kadar se vlagajo zakonske novele – to pomeni, da takšna zakonska novela blokira celotno področje tistega urejanja. Kljub temu da se mogoče v Zakonu o javnih naročilih spreminja samo en člen, to pomeni, da celotnega področja javnega naročanja v tem času ni dopustno hkrati obravnavati v drugem predlogu zakona. Ta razlaga tega poslovnika gre celo tako daleč, da se to razteza vse do same uveljavitve zakona, kljub temu da je na primer zakon že sprejet v Državnem zboru in tudi objavljen v Uradnem listu in da dejansko je možno, da se vsi seznanijo s tem, katere so bile dejansko te spremembe, ki so bile storjene. Potem kar se tiče vročanja na elektronski naslov. Tukaj gre mogoče za pomoto, tukaj ne gre za nikakršno obveznost, gre izključno za neko dodano novo možnost za državljane in tudi se ne bo vzpostavil nivo Facebooka, kot je bilo nekje izražen pomislek, ker bo potrebna dvofazna avtentikacija preko številke mobilnega telefona. Toliko zaenkrat. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospod Aleksander Reberšek, pripravi se gospa Maša Kociper. Izvolite.
Predsedujoča, najlepša hvala za besedo. Cilj predloga zakona je izboljšati poslovno okolje in stanje na področju administrativnih ovir. Človek zdaj ne ve, ali je dobro, da karkoli delamo v tej državi, ali bi bilo bolje, da ne delamo nič, ker karkoli naredimo, za opozicijo nikoli ni v redu. Dejstvo pa je, da se rezultatov te vlade ne da zanikati, in več kot očitno je, da delamo dobro in številke so jasne. Številke so jasen pokazatelj. Zakon, ki ga danes obravnavamo, razveljavlja več kot 200 zakonov, ki se ne uporabljajo več. Razveljavlja se seveda tudi vse podzakonske predpise, izdane na njihovi podlagi, prav tako pa zakon določa tudi prenehanje uporabe 18 zveznih jugoslovanskih zakonov. Po vseh levih vladah smo morali mi priti na oblast, da sedaj urejamo to formalnost. Mi! Kaj ste počeli vi v vseh teh letih? Se pravi, popravljamo zatečeno stanje. Glede na to, koliko pripomb imate na ta zakon, mi je zelo čudno, da zakona o debirokratizaciji še niste spisali, ko ste bili na oblasti. Jaz vašega zakona nisem videl. Za kaj pravzaprav gre? Zaradi tega zakona bodo ljudje, naši državljani boljše živeli, poenostavili jim bomo postopke, poenostavili jim bomo življenje in mi smo tukaj, da delamo za ljudi. Ker samo to šteje. Štejejo namreč dejanja, takrat ko si na oblasti, in ne lepe besede, takrat ko si v opoziciji. Zakon prinaša zelo raznovrstne spremembe na različnih področjih, kot so na primer olajšanje elektronske komunikacije uradnih oseb s posamezniki, ukinitev obveznega izdajanja računov pri plačilu s kartico, skrajšanje roka za sprejem ponudbe pri prodaji kmetijskega zemljišča s 30 na 15 dni, povezovanje evidenc na področju visokega šolstva, odprava obveznosti podajanja nekaterih nepotrebnih izjav in tako dalje. Pospešujemo postopke. In ko danes poslušam tukaj poslance Levice, ki govorijo o razvojni kapici, čeprav v tem zakonu o tem sploh ni govora, in da s tem denarjem dajemo odpustke bogatim ljudem in ne vem kaj še vse, je to eno veliko veliko obračanje besed. Na žalost je tega v Državnem zboru vse preveč; preveč se obračajo besede v svoj prid. Moram se odzvati tudi na besede poslanke Sukičeve iz stranke Levica, ki je, predno je odšla iz dvorane, povedala, da mora ta vlada oditi. Pa koga vi farbate!? Zaradi vas je ta vlada, zaradi stranke Levica, ker vi niste želeli iti v vlado, ker niste želeli prevzeti odgovornosti, ker ste si avtomatsko preračunali, da je poslanski stolček vreden več kot pa vse vaše obljube, ki jih nikoli ne boste mogli izpolniti, in zato niste želeli prevzeti odgovornosti. In ne govoriti, da mora ta vlada oditi. Zaradi vas je ta vlada. Prav tako se sprašujem, zakaj v opoziciji nasprotujejo zakonu o debirokratizaciji. Povejte mi, kdo si v tej državi ne želi preprostih in pa hitrih postopkov. Ko sem prej poslušal vašega koordinatorja v stranki Levica, je rekel, da se ne strinjajo z rešitvami v tem zakonu. Levica pravzaprav vedno nasprotuje vsem dobrim predlogom Nove Slovenije in povsem dobrim predlogom te vlade. Zato vsem volivcem Levice sporočam naslednje: ta vlada je zagotovila državljanom turistične bone, ne enega, dva turistična bona, vi pa še naprej volite stranko Levica. Če bo Levica na naslednjih volitvah zmagala, sem prepričan, da bomo rabili še bone za hrano. Hvala.
Gospod Aleksander Reberšek, hvala za vašo razpravo. Naj samo pripomnim, da nismo na nekem kongresu ali pa predvolilnem soočenju in nagovarjanje volivcev Levice na tak način je malo neprimerno; neprimerno za razpravo, ki jo vodimo o predlogu zakona. Dajmo se vseeno osredotočiti na vsebino zakona, ne pa govoriti o turističnih bonih pa bonih za hrano pa ne vem kaj še vse. Gospod Trček ima postopkovni predlog. Izvolite.
Postopkovno bom. Res sem bil službeno odsoten zadnjih štiri, pet dni, ampak se mi zdi, da se vmes ni spremenilo, da zakone spremljate v Državnem zboru zgolj tisti, ki ste na oblasti, kot bi rekel kolega Reberšek. Ali še vedno sprejmemo zakone vsi poslanci in poslanke, vseh 90, ali zgolj tisti, ki so na oblasti. Bi rad, da se to razjasni, predsedujoča, ker izhajajoč iz njegove argumentacije je tako pač, ko si v opoziciji nekaj nabijaš, kar je tudi rekel sedanji finančni minister, ko si pa na oblasti [[…]]In zakoni niso vaši, naši. Zakoni so zakoni Republike Slovenije, objavljeni v Uradnem listu in ne piše, ali je tam levi, desni ali šarkoperkasti. Po treh letih še več bi to vedel še lišaj s Pohorja, če bi ga tukaj prinesel, vi pa tega še ne veste, kolega.
Hvala lepa. To je bilo postopkovno vprašanje, namenjeno meni, na katera pa ne bom odgovarjala, ker je odgovor podal že dr. Trček, tako da se ne bom podvajala. Z razpravo nadaljujemo. Gospa Maša Kociper ima besedo. Pripravi se kot naslednji gospod Jure Ferjan.
Hvala lepa, podpredsednica. Ime tega zakona je sicer, to je treba priznati, zelo všečno in moram priznati, da tudi mi v stranki SAB smo v zadnjem predvolilnem programu, malo v šali, veliko pa zares, zapisali, da bomo, če bomo in ko bomo na oblasti, sprejeli »zakon o odpravi vseh neumnosti«. Kajti res se je preveč vsega nabralo, preveč birokratizacije, preveč nekih nepotrebnih opravil, nepotrebnih aktov, zakonskih ali pa podzakonskih, prenormiranih, preobsežnih in tako naprej in nekega dne bi bilo treba to urediti. Ampak žal, ko primeš ta zakon v roke, ugotoviš, da nič od tega dobrega namena tukaj več ni ostalo. Namesto nekega resnega debirokratizacijskega zakona, ki bi res, kot je rekel moj predhodnik, spremenil življenje ljudi, naredil njihovo življenje boljše – pazi to, zakon o debirokratizaciji bi naredil njihovo življenje boljše –, smo dobili neko čudno mešanico sprememb številnih zakonov, neke vrste Zujf v smislu amandmiranja številnih zakonov, ki pa konec koncev ne prinese nobene prave debirokratizacije. In to je škoda. Ker če ste že lotili, če ste nek trud vložili v to, bi lahko potem to tudi izpeljali. Tako smo pa v prvem branju dobilo neko mešanico, tako nejasno, v kateri so se želele reševati neke čisto vsebinske stvari, kot je socialna kapica, ki bi seveda zahtevala posebno debato, poseben zakon in tako naprej. Potem je bila tista res diletantska napaka z dvotretjinsko večino pri enem zakonu in na koncu je tukaj morda nek sicer zelo dobronameren zakon, od katerega pa ne bo prav veliko. To, da se na pošti namesto z besedo napiše številko ali pa da bomo imeli uradni register, jaz sicer pozdravljam, to je super, nikakor pa ni to debirokratizacija v smislu nekega predpisa, ki bi poenostavil življenje ljudi. Zdaj bom v drugem delu govorila malo o tem čisto pravnem delu našega sistema, se pravi o pravnem sistemu, ki ga imamo in ki vsebuje trenutno oziroma je na dan 6. 5. 2020, kot iz gradiva berem, vseboval 52 tisoč 300 predpisov in od tega, kar je najpomembnejše, več kot 6 tisoč 700 zakonov. V Republiki Sloveniji, relativno mala država, nimamo nekih federalnih ravni in tako naprej, 6 tisoč 700 zakonov. In v imenu moje stroke pravnikov lahko povem, da je to situacija, ki jo imamo zdaj, zelo slaba in zelo slabo prispeva k pravni varnosti in zelo slabo prispeva k delovanju pravne države. Nekoč si bil, recimo, odvetnik, si bil strokovnjak za neko področje, si pravzaprav lahko na pamet poznal, če si to poznal, neko zakonodajo, točno si vedel, kaj ta zakonodaja obsega, niso te mogli »najti«, ker si to področje obvladal. Zdaj si lahko ti na nekem področju zelo specializiran, pa nikoli nisi čisto prepričan, kaj vse obstaja, ali je v tem trenutku še kakšen drug zakon ali je ta tematika, kar je najbolj škatljivo, urejena mimogrede v nekem drugem zakonu, na katerega ti nisi niti pomislil. Pravzaprav si vedno v enem smrtnem strahu, da ne poznaš te vsebine in te zakonodaje do popolnosti in lahko narediš kakšno pravno napako. To je seveda izjemno slabo za pravno varnost in izjemno slabo za pravno državo. Tudi v kaj so se spremenili naši zakoni. Včasih, nekaj let nazaj, je zakon, ki je urejal stečaj in sodno poravnavo, večkrat ga omenim, kratek, enostaven zakon, naredila sem si par zapiskov, tak miselni vzorec, in razumela postopek stečaja in sodne poravnave. Zdaj imamo ZFPPIPP, eden moj najljubših zakonov. Mislim, kdo razume ta zakon, pa ni pravnik, naj dvigne roko. Ne vem, če je kdo. Pa še pri pravnikih jih je veliko, ki ga ne. Neka totalno zakomplicirana zadeva, kjer je nekdo, ki je to pisal, probal predvideti povsem čisto vsako življenjsko situacijo, ki se bo morda zgodila ali pa se morda ne bo, če se pa bo, pa morda jo je treba rešiti tako in tako z nekim navezovanjem na člene sem in tja, da je eden od sodnikov rekel, da gre za tek čez minsko polje, ko samo čakaš, pri katerem členu te bo razneslo. In seveda to k pravni varnosti ne prispeva. Tudi gospodarstvenik, ki ni pravnik, ali pa podjetnik, ali pa nek mali podjetnik mora razumeti na nek normalen način stečajno zakonodajo ali pa postopke v prisilni poravnavi, da ve, kaj ga čaka, če se zgodi to, če se zgodi ono. Da tudi ne rabi za čisto vsako stvar mogoče plačati odvetnika. To so stvari, ki bi jih bilo treba enkrat zapopasti, in tega bi se bilo treba lotiti in to bi bilo treba poenostaviti. Tako sem razumela Janeza Janšo takrat, ne vem, na kateri seji enkrat na začetku, kjer je rekel, da je nujno poenostavljanje in ukinjanje posameznih zakonov, združevanje zakonov in po možnosti, ko pride nov zakon ukiniti dva, združiti področja, narediti stvari bolj pregledne. To bi si jaz želela! Seveda tega v tem zakonu niti slučajno ni. Je par nekih dobrih namenov, ki pa nimajo z debirokratizacijo veliko. Za konec, ne glede na to, kakšen pravni red imamo, v našem pravnem redu, tako kot povsod, velja še vedno znano staro pravilo, iz rimskega prava izhaja, ignoratia iuris nocet; se pravi, ne glede, koliko tisoče in tisoče zakonov mi imamo v tej komplicirani državi, velja pravilo, da državljani morajo poznati zakone in ta pravna presumpcija pravi, da se ne moreš izgovarjati, da nečesa nisi vedel. Če pa zakon velja, je bil objavljen, ima vacatio legis in tako naprej. Žal smo v trenutnem sistemu daleč od tega in žal moram ugotoviti, da ta lepo zveneči zakon s tem lepo zvenečim naslovom tega niti malo ne rešuje in ne izboljšuje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jure Ferjan, pripravi se gospod Jože Lenart. Izvolite.
Gospa podpredsednica, najlepša hvala za besedo. Cenjena gostja, spoštovani poslanke in poslanci in vsi, ki nas spremljate, prav lepo pozdravljeni! Pred nami je zakon, ki posega na številna področja, predvsem pa, če lahko rečemo, celovito gledano izboljšuje življenje slehernega državljana in državljanke, lajša vsakodnevno poslovanje slovenskih podjetij in omogoča, da bo slovensko gospodarstvo, slovensko poslovno okolje tudi v mednarodnem okolju, mednarodnem merilu bolj konkurenčno, bolj primerljivo in tudi bolj vabljivo tako za domači kapital, domače investicije kot seveda tudi za tuji kapital in tuje investicije. Mene veseli, da se je Vlada Republike Slovenije pod vodstvom Janeza Janše tega področja lotila skrajno resno in z odgovornostjo. Temu priča tudi ustanovitev Strateškega sveta za debirokratizacijo, ki je v bistvu naredil celovito analizo stanja. In Svet za debirokratizacijo je vključil številne strokovnjake z različnih področij, se pravi od raznih gospodarskih strokovnjakov do informatikov pa tudi lokalnih skupnosti. Ta širok nabor je seveda omogočil tudi celovit pregled in seveda tudi analizo dejanskega stanja v praksi. Mislim, da je ključno tisto, da kar se na zakonodajnem nivoju sprejme, da dejansko lahko potem to tudi implementiramo v praksi in da čim bolj služi svojemu prvotnemu namenu. Zakon, ki je pred nami, se je tudi v osnovi, ko se je pripravljal, osredotočal tako na davke, kot na gospodarstvo, kot na okolje, če pogledamo tudi delovne skupine, ki jih je imel ta svet, ki je analiziral področje. Ključno sporočilo tega zakona je in seveda tudi eden izmed elementov, ki jih prinaša, je, da bodo javne storitve slehernemu državljanu bolj dostopne in seveda posledično tudi bolj učinkovite. Ta zakon ukinja številna administrativna bremena, ovire, ki jih država nalaga slovenskemu prebivalcu, prebivalki, državljanu, državljanki, seveda tudi gospodarskim subjektom, pa tudi kmetom in različnim področjem v slovenski družbi, seveda tudi uradnikom, ki se dnevno ukvarjajo s temi zadevami in seveda tudi na nivoju občin. Če pogledamo na tej točki trenutno stanje, v katerem se Slovenija nahaja na področju birokratizacije oziroma stanja, lahko rečemo, da imamo ogromno neizkoriščenega potenciala in ogromno stvari se na tem področju da narediti. Recimo, indeks regulatornega bremena iz podatka iz leta 2019 kaže, da je Slovenija pri dnu na mednarodni primerjavi, in sicer smo bili šele 126. država od skupno 141. To nam jasno lahko pove in potrdi navedbo, da dejansko tukaj je manevrski prostor zelo odprt in da se na tem področju da narediti ogromno. Ko govorimo o debirokratizaciji, je potrebno tudi zavedanje, da to ni enkraten proces, ampak gre za neko zgodbo, ki jo, verjamem da, z današnjim zakonom začenjamo in da bomo tudi v naslednjih mesecih obravnavali še kakšen paket, ki bo na podlagi tega, ki ga danes obravnavamo, še dodatno razbremenil to področje. Seveda dejstvo, da imamo v Sloveniji na 10 tisoče pravnih aktov, najstarejši je iz leta 1946, je samo po sebi zelo povedno in nam lahko v bistvu tudi največ pove, da nujno potrebujemo nek zakon, neko spremembo na tem področju, da se vendarle po vseh teh letih pravzaprav prvič v Sloveniji začenja proces debirokratizacije. In to je pomembno sporočilo, za katerega upam, da ga bomo vsi imeli v mislih, ko bomo danes o tem zakonu tudi glasovali. Zakon o debirokratizaciji, ki ga je pripravila vlada, tako posega s spremembo oziroma dopolnitvijo 14 različnih zakonov, ob tem pa tudi razveljavlja več kot 200 predpisov, zakonov in hkrati seveda vpeljuje tudi mehanizme, da v prihodnosti ne bo prišlo do tovrstne birokratske navlake, če se tako izrazim. Danes je bilo tudi že izpostavljeno, da je ena izmed pomembnih zadev, ki jih ta zakon prinaša, uvedba tako imenovanega uradnega registra, ki bo glede na to, da smo v dobi, kjer je nekako digitalno tisto, ki prinaša številne prednosti, hkrati pa imamo tudi poplavo informacij, omogočilo nek varen, dostopen, zanesljiv portal, eno mesto, kjer bo seveda ta zakonodaja zbrana in kjer bo lahko vsak posameznik pogledal določen predpis, zakon, ki ga zanima in ki je za njega v tistem danem trenutku tudi relevanten, pomemben, predvsem pa veljaven in seveda na njega posredno ali neposredno vpliva. Spoštovane in spoštovani, zato če nekako vse skupaj povežemo in se vprašamo, kaj ta zakon prinaša, lahko vidimo, da številne učinke, ki so tudi multiplikativni, se pravi, na eni strani imamo povečano in lažjo dostopnost do storitev javne uprave za slehernega državljana, hkrati se seveda administrativno okolje v Sloveniji s tem zakonom bistveno, skokovito izboljšuje. Ocena je, da nekje za šestkratnik manj predpisov bo po tem zakonu, ki jih mora posameznik oziroma ki bodo za naše državljanke in državljane zavezujoče. Hkrati seveda bo to administrativno okolje tudi bolj spodbudno in bo privabljalo, kot sem omenil, nove investicije, nov kapital. Hkrati bo to pomenilo tudi večjo konkurenčnost slovenskega poslovnega okolja, kar seveda tudi dviguje gospodarsko rast in posledično tudi blaginjo za vse prebivalke in prebivalce naše države. S tovrstnimi ukrepi se seveda razbremenjuje prebivalstvo in gospodarstvo. Ti učinki pa bodo vidni tudi na področju sociale, na področju podjetništva, socialnih pomoči. Zagotovo se bodo odražali tudi v tem, da bodo ideje, ki jih posamezna podjetja, podjetniki, inovatorji imajo, lahko tudi lažje in hitreje implementirane v praksi in bodo s tem ustvarjale dodano vrednost in pa hkrati tudi nova delovna mesta in s tem seveda dvig slovenskega gospodarstva. Prepričan sem, da ta zakon prinaša razvojni preboj. Ta zakon je tudi potrditev, da aktualna vlada uresničuje svoje obljube, da resno vzame tisto, kar zapiše v koalicijsko pogodbo, in vsem nam polagam na srce, da je danes, ko bomo glasovali o tem zakonu, glas za ta zakon glas za razvojni preboj Slovenije. Hkrati pa, ko bomo gledali rezultate o glasovanju tega zakona, je glas proti temu zakonu glas proti razvoju. Upam, da bo na tem področju, kajti to je eden izmed zakonov, kjer bi se politika morala poenotiti, vendarle prevladal razum in da bomo lahko skupaj podprli zakon, ki prinaša lažje, boljše življenje za vse državljanke in državljane Republike Slovenije bolj uspešno gospodarstvo, bolj uspešno poslovno okolje in seveda tudi večjo dostopnost javnih storitev in hkrati korakamo tudi v teku z globalizacijo, digitalizacijo in napredkom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jože Lenart, pripravi se dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Dovolil si bom uvodoma tudi tri stavke reči glede Zujfa, ker je bilo prej spet zavajanje v tej dvorani. Zujf je seveda bil uveden zaradi nuje po zniževanju stroškov takrat, ampak Zujf je več čas spremljalo fiskalno pravilo, celo zlato fiskalno pravilo; to se vedno pozabi povedati. In šele takrat, ko je gospodarstvo toliko okrevalo, da je bilo zadoščeno fiskalnemu pravilu, se je lahko Zujf odpravil in prosim, da se tega ne pozablja in ne govori populistično. Toliko uvodoma. Kar se pa tiče zakona o de-biro-krati-zaciji – namerno sem delil to besedo, ker mislim, da tako celo več pove –, pa moram reči naslednje. Ko sem vstopil v Državni zbor, sem tudi dal eno izjavo novinarjem, kaj pričakujem kot poslanec, in sem rekel, da kot prvi cilj mi je debirokratizacija. Veliko sem od tega pričakoval, bom kasneje tudi povedal, zakaj. Vendar sem danes seveda razočaran, tudi v teh treh letih, koliko malo smo tu dosegli, praktično celo določeno obdobje zapletli, sploh sedaj v zadnjem letu pa pol. Nikakor nisem zadovoljen s tem zakonom in pravim, da s tem zakonom, kot ste ga danes teoretično sicer lepo predstavili, ste zelo korajžni, če mislite, da bo to uporabno v praksi. Zelo kampanjski pristop, teoretično, ki pa za mene predstavlja veliko nevarnost. Eno leto pa pol ste ga pripravljali in verjamem, da cilj je bil, da se nekaj naredi, ampak časa vam je zmanjkalo. Sedaj ga na hitro dajte v javnost, vendar, poglejte, brez tega, da to obravnava javnost, vsi deležniki, ki so potrebni, ker ste jih sedaj v glavnem izključevali – to ne bo šlo. Tudi nekako malo davčno reformo ste si želeli privoščiti. Na koncu ste določene zadeve odstranili, ampak kljub temu so tu, v tem zakonu še potaknjenci. Seveda te znatne finančne posledice, o katerih govorite in vplivajo tudi kar na tri blagajne, prinašajo minus, ne plusa. Zato govorim, da ta zakon slučajno ni to. Kot sem že rekel, z besedami sicer lepo predstavljeno, v praksi, v cilju izvedbe vidim pa le možnost izvedbe teh potaknjencev in se bo to v javnosti slišalo populistično: pripravili in sprejeli smo zakon, seveda de-biro-krati-zacijo, potem pa s prstom kazati na naslednjo vlado, da je naslednja vlada vse dobila, ne zna pa tega v praksi izvesti. Zakaj tako govorim? Glejte, predvsem to, da je treba sedanjo zakonodajo, s katero se hvalite, koliko je bilo sprejete, koliko je bilo narejenega, precej te zakonodaje bo treba najprej uskladiti z Ustavo Republike Slovenije, ker vemo, koliko kršitev ima. Šele potem bo možno vse to nadaljevati. Zdaj pa če gremo na to drugo točko, ki je tudi zelo veliko omenjena. Digitalne transformacije države in družbe, seveda te birokratizacije, brez celovite digitalizacije ni možno izpeljati. In tu se pa strinjamo: digitalna transformacija, sodobni informacijski sistemi, seveda centralni, predstavljajo oziroma vodijo k produktivnosti, pa ne samo v gospodarstvu, produktivnosti tudi v državni upravi – z debirokratizacijo, ki jo digitalna transformacija zagotavlja. Brez nje ni možno. In to predstavlja potem seveda konkurenčnost in pa razvojni preboj. Tu je tisti redosled, zato pa pravim, korajžni ste, kar ste teoretično pripravili. Brez uskladitve, brez zakonov, ki jih bo treba uskladiti z Ustavo Republike Slovenije, nikakor ne bo šlo. Seveda je pa priložnost tu, ki jo vsi vidimo. Tu je NOO, Načrt za okrevanje in odpornost. Tu pa vemo, da je zeleno in digitalno, se sredstva črpajo. In če kdaj, bo treba zdaj pravilno nastaviti in ta sredstva počrpati in končno pridobiti, doseči ta cilj digitalne transformacije države in družbe. Nekaj podobnega verjetno, kot jim je uspelo že pred leti v Estoniji, če se ne motim. To je tudi majhna država, kjer so to uspešno napravili, in če mene vprašate, bi šel tja in videl, kako so oni k temu prestopili in kako jim je to uspelo. Mislim, da so za vzor in da imaš potem tudi takšno zadevo pred sabo kot primer dobre prakse, je verjetno dobro, da ne nanovo odkrivaš Amerike. Zdaj pa bi želel vam predstaviti dva primera, kot sem rekel. Prvi primer iz leta 2017, ko sem kot državljan Slovenije uspel narediti konkreten premik v debirokratizaciji, ko je prej nekdo rekel, da do zdaj ni bilo nič narejenega. Pa bom zdaj primer povedal, kako lahko en državljan Slovenije pa to naredi. Glejte, takrat so se obrnili name s problemom, da veliko zaposlenih oziroma tistih, ki odhajajo v pokoj, nimajo priznane v celoti delovne dobe za pokojnino. Zakaj? Problem je bil M-4 obrazec, ki je predstavljal – to se pravi, vsako leto do 31. decembra so morala podjetja, kapitalske družbe, d. o. o, delniške družbe, komanditne družbe, tihe družbe za vse zaposlene za preteklo leto oddati M-4 obrazec, ki je bil podlaga za priznanje delovne dobe. Gre predvsem za tista podjetja, ki so se iz s. p. transformirala v d. o. o.; kot s. p. pa tega ni bilo treba izvajati. Seveda ti podjetniki tega niti niso vedeti, ZPIZ pa jih ni opozarjal. In ne boste verjeli, ko sem to slišal, sem rekel, to pa ne more biti tako. In sem šel na portal predlagam.vladi.si., ta problem izpostavil, dobil seveda same pozitivne kljukice, ker od tega potem zavisi, da vlada pristopi in vlada mi je res odgovorila v 30 dneh, v aprilu, odgovor je bil na sedmih straneh, pravniški. Verjemite mi, trikrat ali štirikrat sem ga prebral, pa nisem verjel oziroma nisem razumel. Dal sem ga tudi strokovnjakom, kolegom, ki so se tudi nasmihali, so rekli, saj ne vemo, kaj nam želijo razložiti. In seveda, vztrajen kot sem, sem dal to preiskovalnim novinarjem in Financam, ki so v mesecu maju naredili široko raziskavo, seveda z vodstvom ZPIZ-a, so želeli njihove odgovore po enotah in ugotovili, da je več kot 4 tisoč doslej tistih, ki so odšli v pokoj in imajo ta problem, da jim manjka delovna doba zato, ker en birokratski obrazec ni bil predstavljen. Seveda sem tudi sam kontaktiral. Celo kolega imam na ZPIZ-u, inšpektorja, ki sem mu to predstavil. Rekel je, ne nori, nič ne moreš narediti. Jaz sem rekel, ti ne nori, ker bom jaz to dosegel. Še dodatna zadeva, ki je on rekel, še to ti moram povedati. Tista podjetja, ki pa prispevkov niso plačevala, so pa M4 obrazce na prazno pošiljala, je pa bila vsem tistim delavcem priznana ta delovna doba. Kar je seveda prav, saj niso delavci krivi, da delodajalec ni plačeval prispevkov. In Finance naredijo vso to raziskavo in potem pride mesec julij, avgust, dopusti za vse, in septembra nadaljujem s to akcijo. Nič ni se premaknilo in dam Varuhu človekovih pravic v začetku oktobra. In poglejte, konec oktobra dobim odgovor Varuha človekovih pravic: ja, saj se lahko vam zahvalijo vsi. V Državnem zboru je bil sprejet 134.a člen, ki to sedaj rešuje. To se pravi, do takrat dobrih 4 tisoč, ki jim to ni bilo priznano, in vsi ostali, ki v zdajšnjem obdobju prihajajo v pokoj, se jim ta delovna doba sedaj priznava. To je ena zadeva. Še bolj v smeri debirokratizacije je pa moja ugotovitev, ko sem bil že poslanec v Državnem zboru, da je ZPIZ potem ukinil ta obrazec M-4, ker ni bil potreben, ker isti podatki so se lahko dobili iz Fursa. Kaj hočem s tem reči? Ne zato, da zdaj samohvalo si nekaj govorim, ampak hočem reči, debirokratizacija se bo lahko izvajala, če bodo ljudje razmišljali, kje lahko zadeve poenostavijo. Zakaj je moral en državljan na to opozarjati, se truditi in narediti vse, da je do tega prišlo? Zakaj tega ne znajo narediti uslužbenci? Zakaj tega ne znajo narediti ministrstva, Ministrstvo za finance in Vlada kot takšna? To primer sem vam zato povedal, ker se sprašujem, kaj je z nami. In govorim, vso to zakonodajo, sam zakon z vsemi spremljajočimi zakoni, ki se zdaj tako hvalite, da ste jih spremenili – nič ne pomaga, če ne bodo ljudje začeli razmišljati; razmišljati pa tako v teh državnih službah kot gospodarstvu, da preživi na trgu. Brez tega ne bodo naredili nič. Zdaj pa še drugi primer. Kot sem rekel, sem tudi zato prišel v Državni zbor, ker me je to spodbudilo, pa ni bila edina zadeva, in sem si rekel, da na tem področju moramo čim več napraviti, in sem danes zelo razočaran. Že prve mesece sem pa v dobri veri tudi predlagal nekaj v enem javnem zdravstvenem zavodu, kako priti do nekih rešitev, da se prekine nezdrava, škodljiva poslovna praksa in tudi politični vplivi, ki so se dogajali, da se določene zadeve rešijo. In poglej ga vraga, dobil sem jih po glavi. Danes je epilog tega, da je marsikaj odkrito, rešeno in stoji. Na sodišču pa je takratna direktorica, ki se je trudila, da tu nekaj premakne – zaradi birokratskega prekrška. Vse ostalo pa stoji. In dokler te zadeve ne bomo znali reševati in življenjsko gledati, ne bomo ničesar naredili na tem področju. Zelo jasno in glasno vam želim to danes povedati. Zato ta zakon, ki ga imate zdaj na mizi, je v praksi neizvedljiv. Lahko bi še našteval, ne vem kako dolgo, kaj vse tu manjka, ampak na mizi je, teoretično je, lahko se še ne vem koliko hvalite – nobena vlada ga ne more spraviti v življenje, dokler ne bodo vse predhodne zadeve rešene na svojem mestu, da se lahko [[…]]Ali si lahko zamislite, da bi pa danes delali digitalno transformacijo države in družbe na podlagi zakonodaje, ki je zdaj na mizah, ko je vse med sabo prepleteno, da ne bom rekel z eno besedo skregano, neusklajeno. Nemogoče je! Pa tudi, če bi na silo šli nekaj delat, bi potrošili ogromno milijonov teh sredstev iz Načrta za okrevanje in odpornost. Ker pa zadeva ne bi bila uporabna, bi ga mogli potem spet na novo postavljati in seveda spet bi ti izvajalci na informacijskem področju lepo služili, kot je tudi že v nekaterih drugih primerih. Zato se moramo tega področja lotiti res sistemsko, da se pride do cilja, na tak način pa nikakor ne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo želi državna sekretarka. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod poslanec, samo vprašala bi vas, s katerim konkretnim členom ustave bi bilo po vaše treba uskladiti zakon o debirokratizaciji?
Gospa državna sekretarka, vi poslancev nima pravice spraševati, ker vam nimajo možnosti odgovarjati. Zato je tako postopanje nekorektno. Vi ste tukaj zato, da razpravljate in obrazlagate stališča Vlade. Zdaj konkretno naslavljati vprašanja na poslance, kot rečeno, ki vam ne morejo odgovoriti, ker to ni replika oziroma ni dolžan poslanec vam odgovarjati, ampak ste vi dolžna odgovarjati poslancem, ker vi predstavljate Vlado in Vlada je dolžna odgovarjati Državnemu zboru. Tako predlagam, da se v svojem nastopanju osredotočite na obrazlaganje vašega stališča in ne na nagovarjanje poslancev, še bolj pa ne na spraševanje poslancev. Vloga je tukaj obratna. Poslanci vas lahko sprašujejo, vi pa njih pač ne. Tako predlagam, da razpravljate v tem duhu. [[oglašanje iz dvorane]] Samo vprašanje. Ste zaključili s svojim nastopom, državna sekretarka? [[Da.]] Repliko ima gospod Lenart. Izvolite.
Ja, privoščil si bom repliko, zato ker sem zelo jasno povedal, ni samo zakon o debirokratizaciji, so vsi ostali zakoni, ki spremljajo to. Jasno sem pa povedal, da je veliko sprejetih zakonov, ki se vsi nanašajo potem na ta skupni zakon, danes ugotovljeno, in da so neusklajeni že celo z Ustavo Republike Slovenije. Na takšen način ne moremo implementirati digitalne transformacije države, ker bi bil stran vržen denar in bi morali potem za nazaj popravljati, ko bo prišla prava vlada, ki bo spoštovala demokracijo in same pravne akte in vso ostalo zakonodajo, ki je okrog tega. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima dr. Franc Trček, pripravi se gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ker nimam obilico časa, bom relativno kratek. Jaz pa v bistvu sem za birokracijo, sem za kvalitetno birokracijo in družbe, ki mislijo o sami sebi, imajo tudi šole, ki to birokracijo našolajo in tozadevna birokracija ima tudi distanco do vsakokratne politične oblasti, kar je edino pravilno. To je tista birokracija, ki jo večkrat ubesedim z anglosaksonskim izrazom za javno in državno upravo civil servants; nekdo, ki služi civitasu, če hočete, državljankam in državljanom. Zdaj bi lahko citiral, kaj piše na kakih vratih v Dubrovniku, ko so šli tam politiki, da malo samega sebe in svoje privatne interese daš v oklepaj. Analitični, kritični, ne počez kritizerski družboslovci, saj že 30 let vemo, da živimo v hiperpravnih družbah. In to je tudi ena od lig in hib, če hočete, Evropske unije. Če bi mi šli gledat, kako je nam to število zakonov naraščalo; naraščali so skozi čas, ne glede na sučnost vlade: leve, desne, liberalne, manj liberalne. Določene zakone smo tudi pridelali, recimo, ker smo delali poroštva za par kilometrov avtoceste, ne za celote, in tako naprej in tako naprej. Ampak če ste vsaj malo srednješolske sociologije fasali v življenju, pa vsaj malo Webra, pa poznate, kaj je tista »železna kletka birokracije«. Če se hočemo lotiti tega, kar vi imenujete debirokratizacija, se moramo lotiti kulture javne in državne uprave, v ožjem smislu pa tudi kakih bolj monopolističnih področij v tej družbi. Recimo, energetika je eno tako, pa zdravniki, ki si uzurpirajo pravico, da bi edini odločali o javnem zdravstvu, in še tako naprej. Potem imamo še eno dodatno težavo. Priznam, preden se mi bolj po nesreči zgodilo, da sem ratal parlamentarec, seveda ni bilo moje večerno čtivo zakonodaja, ker pa resno jemljem to delo, sem zakone začel brati resno. Takrat smo imeli tisti veliki SMC in potem sem se čudil, kako neka stranka, ki ima na kvadratni kilometer toliko pravnikov, kot ima SDS FDV-jevcev pa FSPN-jevcev, piše tako slabe zakone. Potem so mi v bistvu razložili, da jih na dodiplomski ravni niti ne naučijo resno nomotehnike. Potem sem šel gledat nekaj učbenikov in res, učbenikov imaš neke tri strani, mogoče uro, dve. To je približno tako, kot da nas, družboslovcev, ne bi naučili resno družboslovne metodologije, pa se nam je že mešalo od družboslovne metodologije med študijem. In to stanje so tudi v veliki meri vzpostavili pravniki pa slabi birokrati, če se tako izrazim. Po drugi strani je pa seveda bilo priročno, da se je neka področja, o čemer je Maša govorila, drobilo. Če bi zdaj vi resno mislili to, kar tukaj hočete argumentirati, bi to izvedli na primeru prostorske zakonodaje. Zdaj imamo malo spremembe in tam ste celo zapisali primer ene od skandinavskih držav, katera ureditev tozadevnega področja velja za najboljšo na svetu. To je en močan kroven zakon, v katerem je sodeloval širok nabor deležnikov, ki je napisan v jeziku, da ga razume vsak državljan, sočasno imate pa en resen zakon o resorjih vplivov na okolje, ki ga tudi njihovo gospodarstvo navsezadnje razume in ga ne jemlje kot neko birokratsko coklo. Tako se bi treba teh zadev lotiti. Mi smo imeli pa – koliko? – 9 ali koliko je že bilo teh PKP, saj človek že ne ve skoraj, ki so bili en Zujf na n-potenco, ki je prešpikalo vse živo, zdaj pa boste napol prešpikali nekaj s tem in potem mi hočete to še prodati zgodbo, ki naj bi jo kupil. Vam bom odgovoril z ministrom Vizjakom: »Manko argumentov je tukaj notri.« Potem imate še, ne vem [[…]]A ja, par zakonov je pa še iz stare Juge. Mislim, verjetno v naslednjem branju boste hoteli še rimsko pravo ukiniti. Verjetno bodo nekateri veseli, ki študirajo pravo ali vsaj Justinijanovo kodifikacijo. Mislim, dajte malo umiriti vašo norost! Potem govorite, da bo to razvojni preboj Slovenije. Prosim vas lepo, s to vlado, ki razen tiste ministrice za Slovence po svetu bi vsak minister moral že iz objektivnih in subjektivnih razlogov pa tista skrita ministrica na šolstvu odstopiti. Pa koga vi fopate? Moj enoletni vnuk ne kupi te zgodbe. Pa kako bo to blazno izboljšave [[…]]Veste, dokler ena osmina ljudi v tej državi tolče revščino, druga osmina je pa blizu tega, nobeden od nas se nima kaj trkati, da je veliki domoljub ali pa največji levičar s tako rdečo zvezdo. To so neki problemi in mene žalosti, da v bistvu tukaj predstavnica Vlade pade tudi v neko politično propagando. Če se pa gremo resno pogovarjat o nekih odstotkih, procentih indikatorjev, dajmo povedati, da imamo najvišjo dolgoročno nezaposlenost, ki predstavlja 60 procentov vse nezaposlenosti. Da imamo številne ljudi, ki so res sicer zaposleni, ampak že zdaj tolčejo revščino, penzija bo pa – bože sačuvaj. Da je ta vlada nas tako zadolžila, da bodo še vnuki mojega enoletnega vnuka to odplačevali. Dajmo se potem o tem pogovarjati. Ta vlada absolutno nima nobene legitimnosti, pa še tistih 20 procentov, plus, minus statistična napaka, jih je polovica tistih, ki v bistvu na tej legitimni kraji z vaše pozicije, pa ne s pozicije resne pravne veljave sodelujejo. Tako bom zaključil z Jelkom Kacinom: »Uživajte, dokler lahko.« Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Miha Kordiš. Pripravi se gospod Andrej Černigoj. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Zakon o debirokratizaciji, ki ne debirokratizira ničesar. Kako zelo tipično za tretjo vlado Janeza Janše! Že od začetka je jasno, zakaj so gospe in gospodje na Vladi ta zakon pripravili. Zato, da bi obračunavali s socialno državo. Prvotna oblika tega zakona je namreč vsebovala določbo, ki je sedaj šla ven pod vsem javnim pritiskom, to je socialna kapica, omejitev prispevkov za zdravstveno blagajno in za pokojninsko blagajno, seveda na račun kapitala, na račun bogatih, ki bi s tovrstnim razdavčenjem zaslužili. Vsega skupaj je nakan po razdavčevanju davčnih odpustkov bogatih kar za eno milijardo evrov vsako leto. Ja, gospe in gospodje, vlada Janeza Janše se je namenila, da bo socialni državi, ki najbolj koristi delavskemu razredu, najrevnejšim prebivalcem v naši domovini, vzela eno milijardo evrov in jo podarila najbogatejšim. A sočasno se – kaj dogaja v Državnem zboru? Nekaj mesecev nazaj je bil sprejet zakon, ki je namensko prekanaliziral 780 milijonov evrov proračunskega denarja v vojaškoindustrijske komplekse za nakupe orožja. Sočasno se sprejema Zakon o investicijah v zdravstvu, ki nima drugega pokritja kot preprosto odhodkov v proračunu, nobenega namenskega vira ni zagotovljenega in še sočasno se sprejema Zakon o dolgotrajni oskrbi, ki takisto ni pokrit z namenskimi viri, marveč je preprosto obešen na proračun in prepuščen kot problem eni izmed naslednjih vlad. Se pravi, na eni strani pod vlado Janeza Janše odhodki nerazumno letijo v nebo, a na drugi strani Vlada reže prihodkovno stran proračuna, to je davke in prispevke za to, da bi ustregla bogatim in kapitalističnemu razredu. Tudi če sam naslov zakona, torej debirokratizacijo, jemljemo resno, se lahko soočimo z enakim paradoksom; v zadnjem letu in pol – kaj se je zgodilo s slovenskim zakonodajnim korpusom? Ja, vlada Janeza Janše je vanj vrgla bombo, popolnoma ga je razsula z devetimi streli po imenu protikoronski paket. Določbe v omnibus zakonu, ki posegajo v tretji, četrti zakon pa en kup določil, ki nimajo nobene zveze z epidemijo, ampak s takšnimi in drugačnimi represivnimi idejami Vlade, in podobne zgodbe. Sedaj oblast, ki razsuva po zakonodaji, veselo z macolo jo maliči, kot da že tako nimamo preveč zakonov in preveč neurejenega področja, prinese na mizo Državnega zbora v obravnavo zakon, ki si nadane ime zakon o debirokratizaciji. Saj je že iz tega konteksta razvidno, da akcije ne moremo vzeti resno. Kot sem izpostavil takoj na začetku, resnični namen tega zakona, skritega za izrazom debirokratizacija, je bil socialna kapica, torej ropanje socialnih blagajn za prerazporeditev sredstev v žepe bogatih. Kjer bi se morali prednostno dejansko pogovarjati o debirokratizaciji oziroma odpravi administrativnih ovir, kot politični establishment rad reče, ni področje davkov niti ni področje gospodarstva. Tam je običajno govor o odpravi administrativnih ovir in debirokratizaciji zgolj sopomenka za deregulacijo bodisi zaščite dela, bodisi zaščite okolja, bodisi zaščite skupnosti v celoti. Kjer je dejansko potrebno govoriti o debirokratizaciji in odpravi administrativnih ovir, je socialno področje. Ministrstvo za delo z vsemi svojimi podsistemi, celoten korpus socialne zakonodaje, ukrepov je na izvedbeni ravni zasnovan kot neprehoden, nepregleden labirint. Zakaj? Ker je namen slovenske socialne politike – pod katerokoli izmed zadnjih vlad – ne ta, da posameznikom v stiski kot družba pomagamo, ampak da se jih ja čim več prestraši in odvrne od tega, da bi koristili in zahtevali svoje socialne pravice. Kdor misli resno v tej državi govoriti o debirokratizaciji, bo najprej debirokratiziral Ministrstvo za delo, ne pa rezal davke za najbogatejše v superhikovskem antirobinhoodovskem slogu. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj predlagam kolegom, da se držite vsebine zakona in ne govorite primarno o tistem, česar v zakonu ni. Poglavja so določena, vsebine tudi in upam, da znate razbrati, kaj in o čem boste razpravljali. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Andrej Černigoj. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani z ministrstva in spoštovane kolegice in kolegi! Moj predhodnik, ki je tudi odkrit podpornik ukinitve Slovenske vojske, je veliko resno govoril, malo pa resno govoril o zakonu, o katerem danes govorimo, to se pravi zakonu o debirokratizaciji. Eden izmed ukrepov te vlade je oblikovanje skupine za debirokratizacijo predpisov na področju davkov, gospodarstva in okoljske ureditve. To je tudi, kar moj predhodnik vneto zagovarja, hvalevreden ukrep in verjamem, da nam bo s Predlogom zakona o debirokratizaciji te cilje, te skupine tudi uspelo uresničiti. Preden začnem z zakonom, katerega bom kot poslanec Nove Slovenije - krščanski demokrati z veseljem podprl, se vrnimo k izvoru problema tako imenovanega birokratizma. Definicija birokratizem je iz francoščine. Če malo ponovimo znanje; biro je urad, uradno osebje, je sistem v upravi, v katerem dominira formalizem in slepo sledenje predpisom brez občutka za njihov smisel in ne glede na resnične potrebe v konkretni situaciji. Moram pa reči, da obstajajo na tem mestu tudi svetle izjeme. Po domače povedano, državljanke in državljani želijo upoštevati slovensko zakonodajo, vendar tudi od uradnika upravičeno pričakujejo predlog rešitve za njihove težave. Na žalost pa največkrat dobijo odgovor, gospod, gospa, to pa ni mogoče. Uradnik tako postane problem, namesto da bi bil rešitev. Tako nekdanja napredna usmeritev, ki se je dodobra uveljavila že iz rimskih časov, postane družbeni problem. In sedaj gremo naprej. Kaj si ljudje, kaj si državljanke in državljani Republike Slovenije želijo? Želijo si vitko državo z jasno zakonodajo, ki vzpostavlja red in disciplino. Veliko podpore sem v preteklosti in tudi danes prejel od državljank in državljanov na svoj elektronski naslov, ki podpirajo predlagani predlog zakona. Na drugi strani pogledamo, kaj si želijo gospodarstveniki. Tukaj imam članek, gospodarstveniki so na današnjem omizju, ki so ga organizirali v okviru sejma MOS v Celju, glasno in jasno povedali: zmanjšanje birokratizacije. In ta predlog zakona prav to nagovarja in rešuje. Preden se ustavim pri samem zakonu, naj še to povem, da v preteklosti oziroma v drugih državah, recimo v Franciji, je približno 40 procentov zakonov iz časa Napoleona še vedno v praksi in delujočih v Franciji. Na naši strani pa razmišljanja uradnikov v času Avstro-Ogrske oziroma v času Marije Terezije, vemo, da so bili ti zakoni tudi zelo dobro nastavljeni. Sam prvi del predloga zakona vsebuje paket rešitev, ponastavitev na različnih področjih. Tukaj bi izpostavil samo Zakon o javnih uslužbencih. Omogoča se vročanje sklepov javnim uslužbencem tudi na službeno elektronsko pošto. Pa izpostavil bi, da je v davčnih postopkih davčni zavezanec sama agrarna skupnost, ne pa vsi njeni člani. To bo agrarni skupnosti zelo pomagalo in razbremenilo delo. V Zakonu o kmetijski zemljiški se skrajšuje rok za sprejem ponudbe pri prodaji kmetijskega zemljišča, gozda ali kmetije s 30 dni na 15 dni, v Zakonu o davčnem potrjevaju računov se ukinja obveznost izdajanja računov pri plačilu s kartico. Vsak, ki plača v gostilni ali pa kje drugje račun, zmeraj dobi dva izrezka, sedaj bo lahko samo enega; to se pravi zmanjšamo tudi papirologijo in tako naprej. Zakon o visokem šolstvu nadgrajuje digitalizacijo v visokem šolstvu, omogoča še boljše povezovanje evidenc in poenostavlja elektronsko poslovanje. V preteklosti sem se srečeval na šolstvu s takimi absurdi, da digitalizacija študentskih bonov ni bila mogoča, ker evidence univerz niso bile povezane. Absurd absurdov! V zakonodaji se v Uradnem listu predvideva postopna vzpostavitev uradnega registra Republike Slovenije, kjer bodo objavljena uradna prečiščena besedila. In nekaj, kar je na podeželju še kako pomembno in zato smo tudi predlagali v Novi Sloveniji, da se dopušča spoštovanje želje žalujočih, da lahko pokojni do pogreba leži doma. Tu, na podeželju, sam prihajam s podeželja in te prošnje so večkrat več kot očitne. V drugem delu pa se, kar je pod pojem debirokratizacija tudi razumljeno, razveljavlja zastarele predpise. Skupaj 224 zakonov, od tega 206 zakonov, ki se jih ne uporablja več. Drage državljanke in državljani, 206 zakonov, ki se ne uporabljajo več. Ali bomo s tem rešili vse probleme? Ne, ne bomo, smo pa na dobri poti. Potrebno bo še kar nekaj napora. Jaz se tukaj ne slepim, ampak trdno verjamem, da je to korak v pravo smer, in upam, da ta korak ne bo ostal edini, da bodo ti koraki se nadaljevali tudi v prihodnosti. Sedaj pa za nasprotnike debirokratizacije, moje osebno mnenje, da želijo status quo, postopanje v megli, kar je to dobro za politiko preteklosti, ni pa dobro za mlade, mlade družine, za delovne ljudi, državljanke in državljane Republike Slovenije. Vsak od vas, državljanke in državljani in tudi kolegice in kolegi v tej dvorani, imamo že kakšno slabo izkušnjo. Presekajmo gordijski vozel, podprimo zakon o debirokratizaciji. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima Marko Bandelli, za njim pa bo razpravljal Franc Breznik. Izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Praktično dosti nimam povedati niti kaj govoriti tukaj, ker o debirokratizaciji kaj dosti ni. Pošteno povedano, tukaj kar smo videli [[…]]To, kar je bilo napovedano, vse to, kar smo govorili, kar je bilo govora o vsem, kaj se bo dogajalo, po enem letu in pol dela imamo na mizi nek zakon, za katerega niti ne vem, zakaj je zakon, ker to bi lahko spremenili zelo enostavno, vse, kar je bilo narejeno. Ampak vsega ključnega. Poenostavitev in sprostitev birokratskih pritiskov, to pomeni debirokratizacijo, če bi tako rekli. V bistvu začnimo delati na bolj enostaven način, da ljudje, ki nas gledajo, da razumejo, za kaj gre. Kakšen ne razume niti tega izraza, kaj pomeni, tako je kompliciran. Ampak tako je, to so dejstva. Tukaj se hvalite, da je sedaj v tem trenutku nek zakon, ki razbremeni pritisk birokracije. Če pogledam v celem spisku, katere reči so bile narejene tukaj, ogromno zadev je popolnoma brezzveznih ali pa so marginalno pomembne. Jaz vem, da je pomembno za agrarno skupnost, da predstavlja, da je davčni zavezanec agrarna skupnost, kar je. Kaj pomaga to drugim ljudem? Kaj pomaga to na splošno? Kakšno pomoč bo dalo to? Jaz pa to pozdravljam, ker vem, za kaj gre. Dobra reč in bom tudi potrdil, da je dobra stvar to tukaj. Ampak človek bi si mislil o debirokratizaciji, zakonu kot takem, da mu bo poenostavil lahko morda poslovanje, gospodarstvo, obrtništvo tudi, jaz gledam s tega vidika. Ampak nič ni tega; nič od tega, kar smo govorili tukaj. Na primer uvozniki, tisti, ki ne dela s tem, tisti, ki uvažajo. Ali vi veste, kakšne birokratske ovire imajo tukaj? Že same embalaže, vodenje evidenc, vodenje papirjev, poročanje na carino, na Jesenice, pa druge kraje. Bog varuj, če imaš ti mineralna olja ali pa sintetična olja, ker moraš deliti še na druge reči. To je 35 obrazcev, enega moraš imeti zaposlenega, da smo vodi evidenco! Kje pa je še prodaja, dobiček potem na koncu! To so pravi problemi, ki jih imajo ljudje, kateri delajo, ne ki delajo administrativno v kakšni javni upravi, ki ne vedo, za kaj gre, ampak tudi tam je zelo pomembno, saj tudi tam je bil cilj tega, da bomo poenostavili reči v javni upravi. Ampak če gledamo gospodarstvo, tako kot sem slišal od kolegov iz SDS, da bo to nov zagon za gospodarstvo ali ne vem kaj. Ma, kakšen zagon če biti za gospodarstvo s tem zakonom? Ma, kakšen? Saj vidite notri, kaj je, saj ni nič kaj takega. Obljubili ste znižanje davka na dohodnino in ostalo – 17,5 je bilo predvideno na 25 in vse, kar je. Dobro, pustimo, ker tudi tu mi nismo bili za to. Ampak veste, kaj je problem največji? Najemnine. To je bilo obljubljeno. Najemnine. Se ne oddaja. A veste, zakaj se ne oddaja? Polno je nepremičnin neoddanih, ogromno, v Ljubljani imamo spisek nepremičnin, ogromno nepremičnin neoddanih. In se vprašate, zakaj. A se vprašate, da je najverjetneje davek na nepremičnine, davek od kapitala, da je malo previsok? In so najemnine previsoke in ljudje ne dosegajo tistega, kar človek bi želel. Normirani odhodki in vse reči, kar je zdaj po novem, če bo to s 15 na 10 in te ostale reči, ma, ne bom niti govoril, ker ljudje niti ne vedo, za kaj gre, se mi zdi brez zveze. Ampak debirokratizacija pomeni tudi sprostitev, res sprostitev sistema. Neka poenostavitev reči, postopkov kot takih. Zdaj ne vem, kdo se je hvalil z boni, ma, bom pustil stati to stvar. Kakšne kolobocije so bile, da si ti lahko uveljavljal bone, da si jih dobil, da jih moraš knjižiti na Ajpes, pogledati rezultate, pa ne veš, če so ali niso. Mislim! Ne vemo napraviti nekaj enostavnega, moramo vedno vse komplicirati. To je bil cilj. Jaz sem imel veliko upanje, ker je bilo toliko reklame o tem. Vi ste toliko reklamirali to zadevo, je bilo tudi v vašem volilnem programu, da boste razbremenili to zadevo tukaj. Na koncu ste predstavili en zakon, kjer je v vsakem primeru nekaj narejenega, ne da ne, saj normalno, saj bi bilo absurdno, da bi rekli, da ni nič od tega. Sem prvi, ki rečem, da vsaka stvar je, ampak to sploh še zdaleč ni tisto, kar je bilo obljubljeno, in to je največji problem. Samo to. Veste, dal sem nekaj primerov za opis. Človek niti ne ve, na primer, da moraš ti v blagajno biti vpisan, ko si v trgovini. Zakaj mora biti blagajničar vpisan v trgovini, kjer so štirje ljudje. Dam primer. Pa pride kazen zaradi tega. To so take neumnosti. Da ne bom govoril o davkariji. Poenostavitev postopkov glede datumov, glede obrazcev in vse te reči. Da ne bom govoril o potnih stroških, ker je bila tudi ideja, da se zniža, da se naredi enotno zadevo. To je debirokratizacija za vsakega od nas. Kot so neumni potni stroški že za nas, ki prihajamo v Državni zbor. Moraš imet en faks, da razumeš sploh, kako je obračunano. Mislim, v tem primeru in tu je polno tega [[…]] [[znak za konec razprave]] Škoda, ker nimam več časa, ampak drugače bi povedal še en kup stvari. Z moje strani je to. Hvala lepa, podpredsednik.
Hvala lepa. Vsaka stvar se začne s prvim korakom. Govorimo o prvem koraku. Zdaj pa dajem besedo Francu Brezniku, za njim pa bo dobil besedo Rudi Medved. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana državna sekretarka! Torej, želel bi svojo razpravo vrniti v samo bistvo, torej v sam zakon o debirokratizaciji, o tem prvem koraku. In želel bi povedati, da zakon o debirokratizaciji je začetek nekega procesa, ki bo imel nadaljevanje v številki 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 in bo nek proces, ki bo tekel. Če začneš nek proces, če ugotavljaš to, kar tudi sama dokumentacija, ki ste jo dobili, torej ocena stanja in razlogi za sprejem predloga zakona, kot veste, za večino, pa tudi po mnenju Urada za makroekonomske analize in razvoj večina podjetnikov meni, da je ena največjih ovir pri samem boljšem poslovnem okolju ogromna in nepregledna birokratizacija v Sloveniji. Jaz bom pa temu dodal: vejica, »in birokratska miselnost, ki je posledica vzgoje in izobraževanja desetletja v slovenskem prostoru«. Tisto, kar je pomembno pri tem, je, da prvo začnemo delati neko analizo. V gradivu imate torej izjemno gostoto predpisov, ne bom ponavljal, kolegi so pred mano na lep način, vsaj tisti kolegi iz SDS-a in NSi-ja, povedali, na kakšen način so sploh označeni predpisi, koliko jih imamo. Imamo pet različnih sistemov označitve teh predpisov: veljavne predpise, veljavne predpise, ki se uporabljajo, ki se še ne uporabljajo, veljavni predpisi, ki se več ne uporabljajo, neveljavni predpisi, ki se uporabljajo, in neveljavni predpisi. Torej, imamo polno tega in v okviru tega je torej predlog zakona izboljšati stanje v Sloveniji glede administrativnih ovir, predvsem pa izboljšati konkurenčno okolje. V to se moramo vrniti. In danes smo pri prvi točki in ta točka bo imela številna nadaljevanja. Predvsem je treba vedeti, da predlog zakona vsebuje vsebinske ukrepe za debirokratizacijo in to je tudi napisano kot en izmed temeljnih ciljev tudi sedanje vlade. V prvi sklop ukrepov sodijo spremembe in dopolnitve zakona z enostavnimi rešitvami, ki ne zahtevajo sistemskih sprememb zakonodaje. To je odgovor na vse tiste, ki niste znali povedati državni sekretarki, čeprav ni poznala procedure, kateri člen ustave je ogrožen s tem zakonom. Še predvsem bi bilo zelo zanimivo, če bi ji v prvem branju povedali, da se strinjate s tem in da imate pripravljene nekatere odgovore tudi iz vaših poslanskih skupin; torej, da imate pripravljene nekatere amandmaje, ker menite, da bi lahko nekatere zadeve dopolnili, izboljšali in tako naprej. Nič od tega danes nisem slišal, eno kritizerstvo, ki je sobrat te birokratske miselnosti v Sloveniji zadnja desetletja. Tipično kritizerstvo in nič od niča nikoli pokazali. Druga zadeva ali pa tretja zadeva, ki jo je treba povedati, je, in nekateri ste o tem govorili, dosedanja nomotehnična praksa, ki ne razveljavlja predpisov, ki se več ne uporabljajo. Ta manko tega, da imamo neko nomotehnično prakso, to je, da predpise, ki se popolnoma ne uporabljajo, da jih ne odvrže. Nekdo je danes, mislim, da kolega Trček, razlagal, da bi mi v bistvu bi ukinili tudi rimsko pravo. Dajem odgovor, da najbolj ste ukinili rimsko pravo in pokazali vaš odnos do rimskega prava tisti, ki ste v Državnem zboru na grob način pokazali vrata takratnemu kandidatu za ustavnega sodnika, akademiku, dvakratnemu doktorju znanosti Janezu Kranjcu, enemu največjih strokovnjakov za rimsko pravo v Evropi. S tem ste povedali vse, kaj vsi vi menite o rimskem pravu. In ko nekdo govori, kot kolega Trček, o Justinijanovi kodifikaciji, kolikor jaz poznam rimsko pravo glede na to, da sem ta izpit naredil pri gospodu Kranjcu, vem, vsaj to sem se učil takrat, da je tudi Justinijanova kodifikacija, ki je bila – kot zanimivost – sprejeta v času bizantinskega cesarja Justinijana, da je tudi ona takrat razveljavila tri kodekse cesarskega prava leta 529 našega štetja. Torej v času, ko je že zahodno rimsko cesarstvo propadlo zaradi tega, ker so se imeli vsi radi, ker so ukinili vojsko, ker je bilo več kug, ki je pobila velik del prebivalstva zahodnega rimskega cesarstva, kjer so se moški poročali z moškimi – da ne razlagam, in poskušam neko paralelo potegniti dekadentne Evrope v tem času. Torej Justinijanova kodifikacija je bila sama nek nov sistem, ki je dobesedno naredil, lahko bi rekel, uredil bolj pregledno rimsko pravo s tem, da je v bistvu ukinil dotedanje kodekse, cesarske kodekse, v rimskem pravu. In še kot zanimivost naj povem, kolikor se še spomnim tega. Vse tisto, na kar se je takrat nekdo izgovarjal, torej se naslanjal, vse, kar ni bilo v Justinijanovem kodifikaciji in se je nekdo izgovarjal še na tiste rimske, cesarske kodekse. Če niso bili prepisani v Justinijanovi kodifikaciji, niso veljali. Torej, začel se je nek postopek nekaterih pravnih pravil, ki jih danes pač Evropa kot takšna ali pa evropski pravni red pozna. Da gremo na sam sistem ali pa na same zakone. Predlagane rešitve so, da se poenostavi vsaj 14 zakonov: Zakon o prijavi prebivališča, Zakon o centralnem registru prebivalstva, Zakon o splošnem upravnem postopku, Zakon o javnih uslužbencih, o pravnem postopku, o sodnih izvedencih in tako naprej, tudi Zakon o pogrebni in pokopališki dejavnosti in Zakon o Uradnem listu. Torej, spoštovani kolegi, razveljavlja se 207 zakonov in temu primerno tudi vse podzakonske predpise, izdane na njihovi podlagi. Ta predlog določa tudi prenehanje uporabe 18 zveznih jugoslovanskih zakonov, spoštovani kolegi. Zakon uvaja postopek ugotavljanja, kateri predpisi se zaradi njihovega naslova, namena, pomena ali vsebine ne morejo več uporabljati. Povejte mi, a mislite, da je to nekaj slabega, kolegi. A se vam zdi to nekaj slabega? Preden se bomo začeli pogovarjati in preden boste začeli ponavljati to, kar sem 8 let nazaj govoril o digitalni personaciji Slovenije ali pa sveta ali pa Evrope, kaj bo prihajalo, ali pa 5 let nazaj, prvo moramo vzpostaviti nek register in dobesedno ukinit vse tisto, česar se več ne uporablja. Tu vidim nek začetek nekega redoljubja, spremembo tudi nekaterih nomotehničnih pravil, ki so bila po mojem mnenju zelo, jaz bi temu rekel, čudna. To, da nomotehnična praksa do sedaj ni razveljavila predpisov, ki se več ne uporabljajo, je za mene po vsej verjetnosti neka zadeva, ki ravno ne pije vode. Tako, spoštovani kolegi, v sami dokumentaciji lahko vidite, da podobne prakse delajo vse države, ki želijo izboljšati svoje poslovno okolje in izkoreniniti birokratsko miselnost. Imate primer Danske, imate primer Kanade, imate primer Portugalske in tako naprej, Združenega kraljestva, Švicarske federacije. Torej pred nami je nek nov začetek. Prva Janševa vlada je med leti 2004–2008 začela takratno modernizacijo javne uprave. Modernizacijo javne uprave so začeli ali pa takrat tudi s tehnologijami, ki jih je takrat pač svet poznal, takrat je pač bil razmah interneta, povezovanje nekaterih tehnologij. In tudi takrat je tista modernizacija javne uprave imela posebne birokratske filtre – če se spomnite, vsi, ki ste morda kdajkoli delali tudi na pravnih fakultetah ali pa kakršen drug družboslovni izpit iz modernizacije javnega prava – kot primer ene res dobre prakse na tem področju. V letu 2020, 2021, v času digitalne revolucije ali pa 4. industrijske revolucije, katere splošno ime je pač digitalizacija, je pa to začetek, nek prvi korak k temu, da bomo lahko začeli potem še bolj povezovati nekatere baze podatkov, zato da bodo podjetniki, ki bodo karkoli začeli, lahko delali ali pa postavljali novo podjetje, da bojo dobili ta servis – državljanov, kot pravijo marsikdaj – tudi javne in državne uprave, da bo to zbrano res vse na enem mestu. Big data analiza, spoštovani kolegi, umetna inteligenca, internet, stvari in vse tiste tehnologije, ki so nujno potrebne za debirokratizacijo, se bodo lahko komaj na ta način začele pojavljati in izvajati v praksi. Namen tega, o čemer danes govorimo, ki je prvi korak, je pa to, da Slovenija privabi celo vrsto high tech podjetij v Slovenijo, številna tista podjetja, ki bodo krojila usodo v času in prostoru, v katerem živimo. Čas 4. industrijske revolucije je ponovno čas, ko so karte predvsem v suverenosti, v času, lahko bi rekel, gospodarske suverenosti se mešajo te karte popolnoma na novo. Tega se moramo zavedati, da ta čas, če ne pridobimo, če naredimo nekega koraka in če poslušam te vaše izgovore, da vas je strah nekaterih sprememb [[…]]Jaz ne vem, če nas bo vse strah, potem boljše, da odidemo vsi skupaj iz tega državnega zbora. Vedno so bili ljudje, ki so imeli neko vizijo ustvarjanja; ali na svojem privatnem področju ali vizijo ustvarjanja neke lepe, dobre, kvalitetne tudi države, potem, poglejte, moraš imeti tudi nek pogum poleg znanja. Mislim, da kombinacija znanja in poguma pelje lahko ljudi naprej. In tukaj vidim en optimističen korak k temu in ne vidim niti ene slabe stvari na tem prvem koraku, da ta korak naredimo. Če imate kakršnekoli pomisleke – in prav je, da jih imate, to je tudi vaša naloga, da nam odprete oči –, da argumentacijsko poveste, kaj je tisto, kar ni v redu, da to popravimo, da vložite določene amandmaje in da ta zakon v tem prvem koraku izboljšamo. Vse, kar bo potem sledilo, glejte, mora biti prostor – jaz bi temu rekel – argumenta proti argumentu in postavljanja Slovenijo, lahko bi rekel, na nek nov vlak. Spoštovane kolegice in kolegi, mislim, da Slovenija v 21. stoletju pa tudi državljanke in državljani v 21. stoletju vidijo v ospredju tudi svojo usodo, ko gledajo politike, tudi to, da se bomo mogli poenotiti pri nekaterih ciljih naše države. In preboj v okviru četrte industrijske revolucije za to vlado, predvsem tudi za mojo stranko, ki jo predstavljam, je eden izmed temeljnih ciljev v tem času. Eden izmed temeljnih ciljev v tem času! Takšen čas, če ga zamudimo, bomo spravili Slovenijo na kolega v naslednjih 50 letih ali pa bomo v Sloveniji doživeli nek preboj, da bodo lahko imeli kvalitetno življenje Slovenke in Slovenci naslednja desetletja. Za mene je pomembno, da zberemo pogum, da naredimo te korake. Boj proti birokratski miselnosti, ki jo ravno sedaj vidim v nekaterih vaših razpravah, poglejte, je prvi korak na tej poti. Drugi korak je sprejetje prvega takega zakona o debirokratizaciji, ki je za seboj imel številne predloge praktikov iz življenja, ki so vsak dan delali, ki so se bojevali zoper birokratsko miselnost in ki so pripeljali zakon v prvem branju v Državni zbor. Svojo razpravo bom zaključil samo z eno miselnostjo. Zanimivo je, da večkrat, ko se človek pogovarja z otroki, recimo v vrtcu, vedno se sprašuje, kaj bodo, ko bodo veliki. Marsikdaj čutimo, da bo vozil vlak, da bo pilotiral letalo, da bo zdravnik, veterinar, da bo popravljal avtomobile, da bo mizar in tako naprej. Nikoli v svojem življenju nisem slišal, da bi majhen otrok povedal, da bi rad bil birokrat. Da bi rad sedel v neki pisarni in ljudem govoril, katere dokumente še naj nosijo v to pisarno, zato da bodo lahko v svojem življenju nekaj ustvarili ali pa ustvarili nekaj za sebe ali pa za to družino. Povejte, kaj se zgodi s temi otroci v tem sistemu ali pa procesu socializacije v slovenski družbi, da ta otrok na koncu gre študirati nekaj, kar popolnoma nima zveze z nekimi praktičnimi poklici v življenju! Nočem s to razpravo izključevati nobenega, ampak potem se lahko vprašamo tudi o neki miselnosti birokratski v samem procesu socializacije v vzgojno-izobraževalnem sistemu v Sloveniji. S tega vidika potem prihaja to, da nimamo ali resnega mojstrskega izobraževanja, ali pa dualnega izobraževanja, kot mu pravimo strokovno, da imamo stalno manj praktičnih poklicev, da trg dela, lahko bi rekel, vpije že, da potrebuje določene profile kadrov, da jih nimamo, in da se bo Slovenija lahko v prihodnosti celo, lahko bi rekel, ohlajala tudi na račun tega, ker ne bomo mogli slovenskim podjetjem in podjetnikom zagotoviti tudi določenega kadra. Vse to, da strnem svojo razpravo, izhaja iz birokratske miselnosti in iz birokratizacije. Zato vas prosim, spoštovane kolegice in kolegi, verjamem, da večina od vas verjame, da je to eden izmed ključnih problemov Slovenije za nek prebojni moment, da strnemo vrste in da tisti, ki ste bili kritični v svojih razpravah, da daste sami nekatere pobude, vložite amandmaje in da ta zakon izboljšamo po tem prvem branju. Hvala.
Hvala. Besedo ima Rudi Medved, za njim pa bo razpravljal Predrag Baković. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Očitno se je začelo štetje časa 13. marca lani, ko je nastopila doba razsvetljenstva in tudi proces debirokratizacije se je začel 13. marca lani. Pa ni tako in bom tudi v nadaljevanju povedal, zakaj ne. Je pa res, da ta zakon in to, kar se je dogajalo z njim, ne čudi, da celo sami neki zagovorniki tega zakona pravzaprav ne vedo čisto natančno, kaj je v njem, kar me ne čudi. Saj danes je, jutri ni, pa spet malo je, malo ni in potem kolega razlaga, kako neverjetno dobro bomo živeli, ko ne bo treba več izdajati računov za plačilo s kreditno kartico. To je šlo ven iz zakona, kolegi, to je šlo ven – med drugim. Pa še kaj drugega je šlo. Ampak ne, ni pomembno, zakon je dober, pravite, zakon bo omogočil, da bomo vsi skupaj bistveno bistveno bolje živeli, in pripomogel bo k razvoju, govorilo se je o razvojnih coklah – jaz ne vem, katero in komu bo ta zakon sezul coklo razvoja, tega jaz v tem zakonu ne razberem. Ampak veste, višek populizma v tem zakonu je pa prepričevanje ljudi kako neverjetno jih bremenijo neveljavni zakoni. Ti zakoni ne veljajo več, ampak poglejte, mi smo jih pa zdaj razveljavili – neveljavne zakone. To je tako, kot bi se hvalili s tem, da ste iztočili vodo iz prazne kadi: poglejte, zdaj je pa kad prazna. Ker ne dojemate bistva, če že govorite o debirokratizaciji. Ne dojemate bistva, pa če ga že ne, bi si pa lahko snovalci tega zakona – še zdaj ne vem, kdo je bil –, prebrali kakšno smernico, na primer Evropske unije, za pripravo boljše zakonodaje in seveda hkrati debirokratizacije. Ni bistvo v tem, da ti razveljavljaš zakone, ki že tako ali tako ne veljajo. Smernica je za vsak nov zakon, da odpraviš, razveljaviš veljaven zakon, ki je ali nepotreben, ali slab, za vsak nov predpis razveljaviš en veljaven predpis, ki pomeni balast v pravnem redu, samo seveda te predpise je treba poiskati, to je pa težko. Takole spisek 200 zakonov, ki ne veljajo, je lahko zelo hitro na mizi in tudi številka je impozantna. Ampak pripraviti spisek zakonov, ki veljajo, pa v pravnem redu smetijo in nimajo v njem kaj iskati, ali so slabi ali pa več zakonov ureja iste stvari, to je pa težko delo. Ampak, če bi seveda snovalci, ki so se zaprli v nek krog in se je potem pokadilo in prišel je na plan ta zakon o debirokratizaciji, če bi pripustili vsaj posamezna ministrstva, da bi sodelovala zraven, bi lahko videli, da je na Ministrstvu za javno upravo pripravljen nabor takšnih zakonov, ki jih je treba razveljaviti, pa čeprav so seveda veljavni in smetijo pravni red. Ampak seveda to se ni zgodilo zaradi tega, ker so pač snovalci vedeli vse, ko je bilo treba predstaviti zakon javnosti, so ga pa sami sebi predstavili, pa je bil krog zaključen. Torej govoriti o razbremenjevanju ljudstva zaradi tega, ker ukinjate neke zakone, ki so že tako ali tako neveljavni je res popoln populizem in ta zadeva tukaj v tem zakonu dejansko nima kaj iskati. Povedal sem, kaj bi se seveda moralo znajti v tem zakonu. Vsakokrat ob vsakem zakonu slišimo tisto znano: ta vlada dela dobro. Z vso pravico tako mislite. Jaz vam bom povedal, na področju če hočete zdaj, debirokratizacije, je vlada Marjana Šarca delala dobro. In če mislite, da se je debirokratizacija začela 13. marca, vam bom naštel samo nekaj zadev, ki smo jih vpeljali v letu 2019, ki zadevajo najširšo populacijo v tej državi. Elektronski bolniški list. Ste slišali zanj? Saj ni priletel z lufta. To je bilo treba narediti. Prihrani pa ogromno poti, ur in časa na tisoče ljudem, zdravnikom, delodajalcem in zaposlenim. Digitalizacija prijave na razpis za delovno mesto. Zadeva na tisoče, na tisoče ljudi. Elektronsko podpisovanje odločb državnih organov. Elektronske vloge za naravovarstvena dovoljenja. Veste, koliko jih je potrebnih za posamezne projekte. To je praksi izvedeno. Ne glede na to, da se je debirokratizacija začela 13. marca lani, je bilo to v praksi uvedeno že leta 2019, nenazadnje varno. In poudarek je na varnem vročanju dokumentov v portal eUprava za državljane. Tukaj mi poudarjamo pomen tega varnega poslovanja države z državljani, kar seveda ta poenostavitev, ki jo hočete vpeljati s tem zakonom, nikakor ni. To je pravzaprav nek unikum, saj nismo tako pametni. Če bi to funkcioniralo, bi že marsikatera druga država to uvedla, da boš kar malo po Gmailu pošiljal sodno pošto pa kdo ve kaj še vse. In to smo naredili v letu 2019. Nobenih fanfar ni bilo, nobenega mega zakona, nič se nismo trkali po prsih, samo naredili smo. Naj končam. Tisto, da napoči čas smeha, je pa ugotovitev kolega, mislim da iz NSi, da si ljudje želijo vitke države in ta zakon bo to prinesel. Govoriti o vitki državi v razmerah, ko se zaposluje novih 600 javnih uslužbencev, spomnim pa se, ko sem bil še sam minister za javno upravo, tukaj v tem državnem zboru razprave o razmerah v javni upravi in zaposlovanju v javni upravi, kako sem jih prav od vas dobival po glavi zaradi enormne javne uprave, da nič ne naredimo za vitko državo. No, sedaj boste zagovorniki vitke države ne 6 ali pa 60, 600 ljudi. In vsi bodo delali na evropskih projektih, praktično skoraj vseh 600. Kje jih boste dobili, da znajo sploh delati na evropskih projektih, to bi rad videl. Če zaključim. Je bila pa tudi ena boljših kolega Breznika, da ta zakon je začetek redoljubja v zakonodaji. To govori ta vlada o redoljubju v zakonodaji, potem ko smo doživeli devet protikoronskih bomb, v katere je bilo zmetano vse, kar se je kdo spomnil, pa še več. Potem ko smo doživeli več tisoč odlokov, razveljavljenih ogromno njih tudi na Ustavnem sodišču, in ta koalicija in ta vlada nam govori o redoljubju v zakonodaji. To je pa v bistvu tisti ocvirek za konec, da človek pravzaprav sploh ne more več resno razpravljati o tem zakonu.
Hvala lepa. Mogoče samo ena informacija, preden nadaljujemo z razpravo. Leta 2009 je tedanja ministrica za javno upravi Irma Pavlinič Krebs dvignila nagrado za debirokratizacijo, ki jo je podelil OZN. To je pa izvedla prejšnja ali pa prva Janševa vlada. Lahko pogledate po medmrežjih. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Predrag Baković, za njim bo razpravljal Janez Moškrič.
Podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegice, kolegi! Jaz razumem ta zakon o debirokratizaciji kot še en zakon v nizu zakonov, ki pravzaprav posegajo na mnoga področja. Vlada očitno ima neko veselje do pisanja nekih zakonov, ki so ali megalomanski ali pa posegajo na mnoga področja, kot recimo je bil Zujf pa potem pekapeji, zdaj pa ta zakon o debirokratizaciji. Ampak, veste, to dela pravni red nepregleden in pravzaprav zaradi tega tudi pomanjkljiv. Ne glede na vse to, ta zakon posega v 14 zakonov, v zakon o prijavi prebivališča, centralnem registru prebivalstva, splošnem upravnem postopku, o javnih uslužbencih, pravdnem postopku, sodnih izvedencih, še celo o integriteti in preprečevanju korupcije, davčnem postopku, ohranjanju narave in tako naprej. Med drugim je v zakonu o prijavi prebivališča določeno, da bi se v centralnem registru prebivalstva navajali tudi elektronski naslovi in morebitne telefonske številke. Načeloma naj ne bi bilo s tem kaj dosti narobe, pa vendarle se moramo zavedati ene stvari, da trenutno ali pa že dalj časa trajajoče nezaupanje državljanov v državo ali pa, če hočete, v izvršilno in tudi zakonodajno vejo oblasti pravzaprav ne bo prineslo tega, da bodo ljudje kar prostovoljno dajali svoje telefonske številke in e-naslove. In verjamem, da to v praksi na nek način nikoli ne bo zaživelo. V samem predlogu zakona je napisano, da zaradi same narave nalog s področja verske svobode kot ene temeljnih, z ustavo zagotovljenih človekovih pravic, bo zaradi njenega nadaljnjega udejstvovanja treba zagotoviti večjo stopnjo samostojnosti pri opravljanju nalog in se zato predlaga, da se te naloge prenesejo z delovnega področja Ministrstva za kulturo na službo Vlade, pristojno za verske skupnosti. Ne vem, kaj bo to pomenilo v smislu administrativnih izboljšav, pa vendarle bi morda tukaj lahko gospa z Vlade tudi to pokomentirala. V zakonu o splošnem upravnem postopku se določa, da bodo lahko državni sekretarji odločali o nekih posamičnih postopkih, ne glede na to, ali imajo za to potrebno izobrazbo oziroma strokovni izpit. Javni uslužbenci, ki odločajo o postopkih, morajo imeti opravljen izpit iz ZUP. V primeru, da to delovno mesto zaseda neka oseba, ki tega izpita nima, ga mora opraviti ali pa v nasprotnem primeru izgubi delovno razmerje. Zato ne vem, zakaj bi se potem nekoga lahko tukaj tudi favoriziralo. Jaz razumem, da bo tukaj minister razbremenjen podpisovanja odločb, ampak vendarle je treba zadostiti tudi nekim pravnim možnostim. V zakonu o javnih uslužbencih je navedeno, da se bo omogočalo vročanje sklepov javnim uslužbencem tudi na službeni mail. V redu, jaz recimo imam vpogled v javne uslužbence na področju Ministrstva za notranje zadeve ali bolje rečeno Policije. Vem, kako so nam pač vročali te stvari. Dobili smo jih s službeno pošto, nikoli ni bil to noben problem. Če dobiš na služben mail, sploh ne vem, če imajo ljudje dostop od doma. Če pa ga imaš že v službi, mu pa lahko tudi osebno vročiš. Ampak v redu. S tem ste dotaknili tudi zakona o pogrebni in pokopališki dejavnosti, ki pravzaprav na nek način določa, če je na mestno pokopališče vezano neko naselje ali pa kraj z manj kot tri tisoč prebivalci, lahko občina v odloku dopusti možnost, da pokojniki iz tega kraja na željo svojcev do pogreba ležijo doma. Saj je bilo že nekaj govora o tem, ampak kljub temu ne razumem, kje je tu debirokratizacija. Vem pa, da ta določba lahko pomeni strošek. Strošek tako za koncesionarja, ki bo izvajal pogrebne storitve, in če bo občina določila, da je možno na tak način tudi, da pokojnik leži doma, bo ta koncesionar − pa če je to zasebni ali pa če je to neka komunala ali kdorkoli že − moral nabaviti določeno opremo. Zato jaz ne vem, kdaj ste bili vi nazadnje na pogrebu nekoga, ki je ležal doma. Tisti kolegi, ki so nekje z vasi, to poznajo, da je treba zagotoviti kar nekaj stvari. Od nekih zaves, panojev, kakorkoli že, panelov, do aparature za hlajenje, če je to poleti. In seveda so ti stroški lahko dokaj visoki. In tudi tukaj potem ne samo, da ne vidim neke dodane vrednosti pri debirokratizaciji, vidim samo še dodatne obveznosti za koncesionarja, ki bo izvajal pogrebe. Nenazadnje tudi mnenja občin še vedno ostajajo dokaj enaka. Tako Skupnost občin Slovenije pravi, da ukrepi ne pomenijo dejanske debirokratizacije, da se ne poenostavlja življenje državljanom in poslovanje podjetjem. Tako to razlaga tudi Združenje občin Slovenije. Informacijska pooblaščenka je bila tudi jasna, da je to lahko problem. Vrhovno sodišče tudi opozarja na kar nekaj določb predlaganega zakona, ki naj ne bi bile domišljene ali pa niso domišljene. Opozarja na finančne posledice nadgradnje vpisnikov in potrebo po tehnični podpori, vezani na novi način vročanja. Torej to pomeni, da se bo zvišal tudi strošek. Vrhovno sodišče daje tudi dodatne predloge, ki jih zakon ne zajema, če se že gre v te spremembe. Na primer spremembo zakona o prekrških, ki se ga pa ta zakon ne dotika. In potem zadeve niso enotno urejene. Ravno zato se mi ne zdi logično, da en zakon ureja področje 14 zakonov. Jaz verjamem, da je veliko dela, ampak da bi vsak zakon, če gre to za zakon, recimo o prijavi prebivališča, da se tam naredi tista sprememba o debirokratizaciji. Ne pa z enim samim zakonom urediti različna področja, ki so pravzaprav specialno urejena v lastnih predpisih. Zato menim, da je morda res vlada to skušala pripraviti z nekim namenom debirokratizacije, ampak moram reči, da ni imela srečne roke pri tem, vsaj po mojem mnenju. Zato tega zakona ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Janez Moškrič, za njim pa bo razpravljala Tina Heferle. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim. Lahko začnem kar naprej, ko je kolega razlagal, kako bi bilo treba v bistvu imeti štirinajst zakonov, da bi te zadeve posamično uredili. Ravno tu je bistvo vse zgodbe, se pravi to razumevanje, da pa vendar lahko določene zadeve v tem zakonodajnem procesu združimo. To je sicer za pravnike, ki ozko gledajo, zelo zelo bogokletno. Pa se vrnimo na tisto razpravo, ko je bilo rečeno, da so določene vzporednice lahko tudi s protikoronskimi zakoni. Kako so bili protikoronski zakoni napisani? Napisani so bili z namenom pomoči, pomoči v dani situaciji, ko je gospodarstvo trpelo in so državljani trpeli. Tudi ta zakon danes pred nami je napisan z namenom, da se določene zadeve razbremenijo, poenostavijo. Če so pri protikoronskih zakonih sodelovali strokovnjaki, lahko danes po tolikem času rečemo, povemo in vidimo, da so bili ukrepi uspešni. Zato smo postali ena najuspešnejših držav na področju gospodarstva. Seveda rekli boste, da je bilo nekaj določb tudi spornih, ali bomo prišli v zmanjšanje zakonodajne vsebine, je pa odvisno tudi od nas državljanov, vsakega posameznika. Lepo je povedal tudi kolega iz SAB, koliko dokumentacije rabi za določene nevarne snovi, embalažo in podobno. Poglejte, dejansko je temu tako. Tudi zato ker smo prevzeli pravo in normative Evropske unije. Ampak poglejte, kaj se nam zgodi. Kljub strogemu vodenju določenih postopkov se nam zgodi komunalno blato na privatnem zemljišču. Nam ne pomaga pravna vsebina, če ne bomo sprejeli, da določen stavek zadostuje za razumevanje, najsibo v pravnem in tudi v splošnem svetu. Govorim po logiki zdrave kmečke pameti. Če zdravnik uporablja masko, da ne širi okužbe, skoraj že sto let, mi leta 2021 delamo pravno znanost o tem, kako je z maskami, če se določena zadeva širi. In isto je pri vseh teh današnjih predlogih. Strokovni svet, strateški svet, ki je bil ustanovljen pod vodstvom gospoda Simiča, je predlagal mnogo več, z več področij, ker določeni elementi so znotraj vsakega posameznika. Zjutraj vstanemo, peljemo otroka v vrtec in podobno, določeni imajo svoje podjetje in vidijo, s čim vse se tekom enega dne soočajo. Želje so bile večje, vendar zaradi vseh naših predpisov in pravne povezanosti vsega tega, kar se je sprejelo v vseh teh sedemdesetih letih, ne samo tridesetih, ugotavljamo, da je kakšne stvari nemogoče speljati na enostaven način. Tako je bilo treba nekaj zmanjšati zaradi tega, nekaj pa tudi zaradi tega, ker se določeni bojijo oziroma imajo pomisleke, ali bodo kakšni ukrepi, povezani z davčno zakonodajo, lahko imeli hudo posledico na prilivih. Jaz bom vedno zagovarjal in vedno sem zagovarjal, da bodo razumni davki, enostavni davki vedno prinesli več v državno blagajno, vendar ob upoštevanju splošnih norm vsakega posameznika, občana, podjetnika, gospodarstvenika. Jaz vem, tudi kolega iz LMŠ, ki je strokovnjak na finančnem področju, bi si želel marsikakšno stvar v računovodskih standardih poenostaviti, pa vidimo kam smo prišli z vsemi temi zgodbami. Pred časom je SDS tudi kot eno glavnih tem imela enotno davčno stopnjo. Kakšen pogrom! Jaz sem trdno prepričan, da bi ta zgodba takrat prinesla mnogo pozitivnega za to državo. Ampak bi kar na enkrat verjetno bilo tistih birokratov, tistih, ki so morali biti v službi države, v službi določenih inštitucij, da so lahko vse te predpise izvajali, preveč. Ali se mogoče tega bojimo? Zato so te predloge pripravljali tudi zunanji strokovnjaki. Zato. Tudi zato. In to imejmo vedno pred očmi. Ko smo govorili še o osebnih podatkih. Namen dodatnega podatka o vsakem posameznem državljanu, recimo elektronski naslov in telefonska številka, so bili takoj pomisleki, češ, ljudje spreminjajo elektronske naslove. Mogoče bi bil elektronski naslov lahko določen za posameznika, ki bi ga ustanovil na javnem portalu, gov.si ali pa nekaj podobnega, in bi bil naslov za celo življenje. Če lahko vsako stvar danes že elektronsko uredimo, recimo zavarovanja, ko komuniciramo starši s šolami starši in podobno, vse to se da danes podpisati lepo verodostojno elektronsko. Zakaj se tega država kot tista, ki mora skrbeti za svoje državljane, tega ne bi smela poslužiti. Ampak spet se bo vse izjalovilo, če bo milijarda pomislekov in bo na koncu 3 % državljanov bilo za to, da odda ta podatek. Če bo pa 95 % državljanov šlo v sistem, mogoče sem rekel preveliko številko, ampak veste, tudi starejši se poslužujejo teh elektronskih naprav in elektronskih naslovov, pa še govorili smo v drugih zgodbah, da moramo čim bolj digitalno opismeniti občane. Tako da če to dvoje skupaj povežemo, imamo uporabno zadevo za vsakodnevno ali pa dnevno ali pa vsakoletno, mesečno, tedensko komuniciranje državljanov z državo. Z državo, ki je dolžna poskrbeti za svoje državljane, državljani so pa tudi dolžni biti del te države in jo soustvarjati. To je tisto, kar je namen. Jaz podpiram, tudi če so zakoni na več področjih, ugotovili smo, da nekaj bo treba ven dati, ker že a priori, ker smo blizu volitev, tudi če ne bi bilo krize, bi opozicija bila tista, ki bi težko kaj takega podprla, bi imela sto pomislekov. Ampak ne imejmo pomislekov, če se da, sodelujmo, mislim, da na marsikaterem področju bi lahko to izboljšali in bo to garant za državljane, ne za nas politike, ampak za splošno dobro. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima Predrag Baković.
Zelo kratka. Ko sem govoril in razpravljal o tem, da en zakon posega na več področij, je potrebno pogledati tudi s strani tistega, ki ta zakon izvaja. Recimo da gre konkretno za zakon o centralnem registru o prijavi prebivališča. Tisti, ki izvaja ta zakon, bo moral poleg tega brati in vsakokrat uporabljati tudi ta zakon o debirokratizaciji, kar lahko pomeni administrativno težavo. O tem govorim, dodatno administrativno težavo. Lahko se zgodi, da mu to uide. Zakonodaja pa mora biti jasna in pregledna. To je pravzaprav eno od načel dobre zakonodaje, da je jasna in pregledna. Če ti kot izvajalec nekega zakona moraš nositi s sabo tri zakone namesto enega, ki je naj bi bil lex specialis, je seveda to problem. In o tem sem razpravljal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Katja Triller Vrtovec. Izvolite.
Hvala lepa. Spet se je nabralo nekaj vprašanj, pa bi rada odgovorila na njih. Kar se tiče tega paketnega načina sprejemanja zakonov, mislim, da je to ravno zaradi tega, ker se je ugotovilo, da je to najbolj učinkovit način, da se lahko uredijo določena področja, ki segajo v več zakonov. To gre z roko v roki s potrebo po sprejetju nekega uradnega registra, kjer bodo lahko imeli tudi uradniki enostaven pregled nad celotnim pravnim redom, ne samo nad posameznimi zakoni, kot je bilo to do sedaj. Kar se tiče pomislekov glede vključitve zakona o pogrebni in pokopališki dejavnosti v ta zakon. Sicer splošna razprava ni namenjena razpravi o posameznih členih zakona, zato se bo o smiselnosti umestitve tega zakona v zakon o debirokratizaciji lahko razpravljalo šele v drugi obravnavi, kjer pa vlada ne nasprotuje možnosti, da se ta člen tudi črta, če se bo izkazalo, da je ta zakon neustrezen. Kar se tiče večje pristojnosti državnih sekretarjev. Dejansko je to namenjeno temu, da se bodo lahko pospešili postopki odločanja. Zdaj je moral vse odločbe v upravnem postopku podpisovati minister. Minister, kot vemo, za to ne potrebuje strokovnega izpita niti ustrezne izobrazbe. V obstoječi ureditvi je možnost, da odločbo podpišejo tudi državni sekretarji, ampak samo tisti, ki imajo ustrezno izobrazbo in strokovni izpit. Sedaj pa ta možnost izenačuje vse državne sekretarje, ki so funkcionarji. Oseba, ki bo vodila postopek, mora pa v vsakem primeru imeti strokovni izpit. Potem glede smiselnosti razveljavljanja zakonov. Tukaj bi popravila navedbo, da se razveljavljajo že neveljavni zakoni. To ne drži. Razveljavljajo se zakoni, ki še vedno veljajo, samo uporabljajo se ne več. Ustava zahteva, da zakone razveljavi tisti državni organ, ki jih je tudi sprejel. To je Državni zbor. Razveljavitev se mora prav tako objaviti v Uradnem listu, kar posameznikom omogoča jasen vpogled v točen dan prenehanja veljavnosti zakona. S tem se dobi tudi možnost, da se sklicuje na tisti Uradni list, kjer je ta zakon naveden. Do sedaj je pa obstajala praksa, da so zakone pregledovali kar v izvršilni veji oblasti, kjer so samo označili, da se zakoni več ne uporabljajo. Posamezniki pa niso bili seznanjeni, kdo je tako odločitev sprejel, od kdaj se tak zakon ne uporablja več, niti ali ima taka odločitev kakšne pravne posledice. Bistvena razlika, da se zdaj vsi zakoni razveljavijo v Državnem zboru, je to, da vsaka veja oblasti prevzame odgovornost za svoje področje, kjer je pristojna. Imeli ste še nekaj drugih vprašanj. Verjamem, da je Državni zbor prvi in glavni prostor, ki je poklican za razpravo o različnih aktualnih družbenih vprašanjih, ampak danes pri tej točki dnevnega reda obravnavamo razloge, cilje in temeljne rešitve Predloga zakona o debirokratizaciji, zato naj mi je dovoljeno, da se ne odzivam na vprašanja, ki niso povezana s to temo, oziroma na vprašanja, ki so preveč splošna, da bi bilo brez dodatnega pojasnila nanje sploh mogoče odgovoriti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Tina Heferle, za njo pa bo razpravljal Marijan Pojbič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Najprej bom začela s to splošno razpravo, ki jo imamo danes. Gospa državna sekretarka, verjemite, da poslanci poznamo institut splošne razprave, ki jo danes imamo. Kako pa naj pokažemo, zakaj se nam neka ureditev v vašem zakonu ne zdi smiselna, če ne komentiramo vsebine, ki jo posamezni členi določajo? In tudi vaša relavitizacija dejstva, češ, da ni nič narobe, če javne obravnave pri tem zakonu ni bilo, ker je po vaše čas itak še na voljo, ker smo na začetku zakonodajnega postopka, bi vam samo povedala, da javna obravnava kot institut je drugačne narave kot splošna razprava, ki jo danes opravljamo. Izjemno pomembno je, da se javna obravnava s ključnimi strokovnimi deležniki opravi, preden se sprejme nek predlog zakonskega besedila, ki se potem vloži v zakonodajni postopek. Tako da enačiti ta dva instituta javne obravnave ali pa splošne razprave ni korektno in je malo zavajajoče. Zato smo vam tudi očitali, da te javne obravnave niste naredili pri pripravi tega besedila zakona. Kar se tiče pa samega zakona, ga je pa zelo nazorno pokazala prav razprava kolega Reberška. Njegova razprava je bila v resnici pokazatelj vsebine zakona, bila je vsebinsko prazna, populistična in pod vso to pretvezo je skrivala marsikaj ali pa vse prej drugo kot debirokratizacijo. In točno tako je s tem zakonom v resnici. Naslov zakona še ne pomeni, da odraža njegovo vsebino. Kolega poslanec se je pohvalil, da spravljate s sveta še jugoslovanske zakone. Okej, ampak, spoštovani, to v resnici še ne pomeni, da gre za debirokratizacijo, ker v bistvu vi spravljate s sveta, če želite, zakone, ki tako ali tako niso več v uporabi in tako ali tako ne bremenijo v resnici našega pravnega sistema. Tako da tukaj ne gre za pravo debirokratizacijo, ampak zakon ta naslov vseeno nosi. Čeprav na drugi strani je pa prav nasprotno od te vaše debirokratizacije vsebina, v kateri ustvarjate nov register predpisov, tako imenovani uradni register, se pravi, podvajate oziroma delate nek vzporedni svet z Uradnim listom, ki, kot rečeno, ga imamo že danes. Torej ustvarjate nek nov sistem, kljub temu da imamo že danes na voljo vsi državljani predpise na javno dostopen način, brezplačen način, na pregleden in logičen način dostopamo preko tega informacijskega sistema. Torej ravno obratno, vi podvajate stvari, namesto da bi jih po vaše debirokratizirali. To je pač nesmisel oziroma v kontradikciji. Ena izmed poslank je problematizirala tiste barvne pikice, ki so uporabljene v pravno-informacijskem sistemu, torej sistemu, kjer so združeni vsi predpisi. Te barvne pikice kažejo status predpisa: ali je v uporabi, ali je v veljavi, ali je delno razveljavljen, ali je razveljavljen in tako naprej. Naj samo pojasnim, ko uporabnik odpre ta informacijski sistem, mu avtomatsko sistem vrže predpis, ki je trenutno v veljavi z vsemi spremembami, ki trenutno veljajo. Še kako potrebno je, da imamo vse te barvne pikice, od vijolične, zelene do črne, ki je razveljavljen predpis. Zakaj? Zato ker ko se kakšno pravno dejstvo ali pa pravno razmerje presoja izpred, na primer, desetih let, kar vemo, da se lahko, je treba uporabiti predpis, ki je veljal 10 let nazaj in ne današnjega. Zato je še kako potrebno, da imamo register, kjer so objavljeni tudi predpisi, ki ne veljajo več, se pa uporabljajo. Toliko o teh barvnih pikicah. Ampak če grem še naprej na vsebino zakona. Kaj ima skupnega z debirokratizacijo dejstvo, da bo po novem lahko državni sekretar izdajal odločbe v upravnem postopku brez opravljenega izpita ZUP oziroma brez opravljenega izpita iz znanja Zakona o splošnem upravnem postopku, ki ga, mimogrede, mora imeti opravljen vsak drug državljan, ki sodeluje v upravnem postopku, z izjemo predstojnikov organov? Za te vemo, zakaj je tako določeno. Ne vem pa, zakaj bi ta izjema veljala še za vse državne sekretarje, če pa morajo vsi ostali državljani ta izpit opraviti. Nenazadnje tukaj ne gre za debirokratizacijo, ampak gre v resnici za nižanje standardov pri odločanju o pravicah, obveznostih ali pravnih koristih v upravnih postopkih. In to nižanje standarda gre na račun državljanov, o katerih se bo odločalo. To je skregano z logiko in nikakor ne morete reči, da gre za debirokratizacijo, pa vi še kako lahko takšno določbo vpišete v zakon, ki nosi naslov Zakon o debirokratizaciji. Če se samo na kratko dotaknem, kako lahko kakorkoli povezujete z debirokratizacijo tisto vsebino, ki je sicer sedaj izpadla, to v zvezi s socialno kapico, pa tudi če je vključena v zakon, ki niso ime Zakon o debirokratizaciji, še ne pomeni, da v resnici gre za debirokratizacijo? V letu in pol vaše vlade je vlada sprejela več kot 2 tisoč 700 odlokov, s katerimi ste posegali v pravice in dolžnosti državljanov. Praktično vsi pekapeji, vseh 8 pekapejev je ne glede na svojo interventno naravo, ki, kot vemo, bi morala biti časovno omejena, vsebovalo člene, ki trajno posegajo in spreminjajo področno zakonodajo. In s tem zakonom, tako kot je kolega Baković omenil, vnašate še dodatno nepreglednost našega pravnega reda. In to je tista nedebirokratizacija, o kateri bi pa morali govoriti, katere bi se morali vi zavedati, glede na to da z vsemi temi zmešnjavami v predpisih ustvarjate res nepregleden pravni sistem v naši državi. Prej smo slišali v eni izmed razprav, da gre pri tem zakonu v resnici za razvojni preboj Slovenije. Lepo vas prosim, jaz se res bojim, iskreno bojim, če to za vas pomeni razvojni preboj, kam nas vi peljete. Glas proti temu zakonu zagotovo ne bo glas proti razvoju, kot je povedal kolega Ferjan, ampak bo v resnici glas proti nebulozam, ki jih s tem zakonom vnašate v naš pravni red.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Marijan Pojbič, za njim pa bo dobil besedo Samo Bevk. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Najprej morda dva, tri stavke o tem, kar je bilo doslej povedanega. V LMŠ smo slišali, ko bo prišla prava vlada, takrat se bodo v tej državi stvari reševale tako, kot je potrebno. Ta prava vlada iz LMŠ je imela svojo priložnost in dokazala je [[…]]Kaj je dokazala? Da je v trenutku, ko je bilo treba prevzeti resnično odgovornost, vrgla puško v koruzo. In taki ljudje ne morejo prepričati slovenskega ljudstva. Niti približno. Verjemite mi, to se bo pokazalo kot dejstvo. In logično, ko dobra vlada, in ta vlada je dobra vlada, predlaga dobre rešitve, so KUL-ovci na strehi. Na koncu pa ne vemo, kdo sploh so KUL-ovci. Saj sploh nimajo identitete prave več politične stranke ali pa grupacije. Naenkrat imajo nekega skupnega sovražnika v lastni državi in ko ta vlada, ki resnično dela, in dela za ljudi, predlaga dobre rešitve, oni skočijo na streho in rečejo, ne glede na to, ali gre za ljudi ali ne gre za ljudi, mi bomo to zrušili. Mi moramo priti do situacije, da bomo lahko prevzeli vlado. Nas zanimajo parcialni, osebni interesi, nikakor ne slovensko ljudstvo in pa slovenske davkoplačevalke in davkoplačevalci ter državljanke in državljani Republike Slovenije. Sedaj bom pa navedel vsaj tri ključne cilje, ki so v tem zakonu zapisani. Pa boste videli, zakaj. Prvi cilj zakona. Cilj predloga zakona je izboljšati stanje v Sloveniji glede administrativnih ovir in konkurenčnega poslovnega okolja. Prosim, da poslušate, kaj je zapisano v ciljih zakona. Drugi cilj. Namen je poenostaviti življenje državljanom in poslovanje podjetjem ter s tem prispevati k znižanju stroškov in odpravljanju administrativnih ovir. Tretji cilj. Cilj predloga zakona je prek krepitve spoštovanja načela pravne varnosti, varstva zaupanja v pravo ter jasnosti in določnosti predpisov prečistiti slovenski pravni red ter v Republiki Sloveniji okrepiti vladavino prava. Drage gospe in gospodje, samo tri cilje iz tega zakona sem prebral. Če vprašate naše državljanke in državljane, vam zagotavljam, 99 % ljudi se identificira in podpiše pod to, kar sem sedaj prebral, kar je zapisano kot ključni cilj v tem zakonu. 99 % ljudi. Zdaj vam bo pa obrazložil, zakaj. Ko se jaz srečujem z ljudmi po celotni Sloveniji in ko me ljudje, moji volivke in volivci pa tudi državljanke in državljani kličejo po telefonu, največkrat opozorijo – pa je to podjetnik ali je to fizična oseba, s katero se pogovarjam – da so roki predolgi, da jih pošiljajo od vrat do vrat, da se niti sami ne znajdejo v [[nerazumljivo]]tisti, ki te predpise izvajajo. Predolgo čakamo, preveliko stroškov imamo, zaradi tega se velikokrat zgodi, da ni investicij v Slovenijo. In tako dalje. A zdaj vi razumete, zakaj mi v tem zakonu pišemo te rešitve. Pišemo jih zato, da bi tem ljudem končno pomagali. Da jih ne bodo pošiljali od vrat do vrat. Da ne bodo predolge čakalne vrste. Da ne bodo čakali tu, čakali tam pa vse plačali kolek na kolek. O tem govorijo podjetniki, o tem govorijo ljudje. In mi v tem zakonu to zasledujemo. Želimo in delamo vse, da bomo ljudem pomagali. In nismo med tistimi, ki poskušajo vse to, kar mi delamo, rušiti, ko pa bi morali prevzeti odgovornost, pa rep med noge pa vržejo puško v koruzo. Na čelu z LMŠ. In danes poslušam, ko bo prišla prava vlada. Kako si vi predstavljate pravo vlado? In veste, kdo je tisti, ki postavi pravo vlado? Ljudje, ko na volitvah določeni stranki daje največ glasov. In katera stranka je to na zadnjih volitvah bila? Slovenska demokratska stranka. In prav je, da Slovenska demokratska stranka prevzame odgovornost za vodenje te države. Vse, kar ste vi naredili, ko ste se to KUL vlado sestavljali, ste naredili to, da ste delali proti interesom Slovenk in Slovencev, in to na silo zaradi nekih osebnih političnih interesov in še kakšnih, ste na silo sestavili vlado, ki ni zdržala več kot leto pa ne vem koliko. Zato vas lepo prosim in opozarjam, ne delajte stvari, ki ste jih že enkrat naredili. Ne ponavljajte napak! Imate priložnost, povejte svoje mnenje, sooblikujte to zakonodajo na tak način, da bo najboljša, ne da bo pisana na kožo komurkoli, ampak najboljša. Mi s temi cilji, ki sem jih jaz prej scitiral iz zakona, ravno to delamo. Vsi, ki ste v tem državnem zboru, ne glede na kateri politični stranki ste bili izvoljeni, prosim, da razmišljate in delate v to smer. Imate pravico do svojega mnenja, imate pravico, da poveste svoje mnenje, nikakor pa ne govorite o tem, katera vlada je prava, katera pa ni. Te pravice pa nimate. O tem odločajo ljudje in nihče drug. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Samo Bevk, za njim bo razpravljal Primož Siter. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Seveda je koristno, da se država, da tako rečem v narekovajih, debirokratizira, saj imamo zelo veliko predpisov, mnogo več, kot bi jih bilo potrebno. Prej so se nekateri koalicijski poslanci hvalili, da ta zakon razveljavlja tudi veliko število zakonov, celo zakonov iz časa prejšnje države, in so to označili kot ne vem kako poseben dosežek tega zakona in te vlade, da prejšnje vlade tega niso mogle narediti. Bom samo na enem primeru povedal, da je to čisto, da tako rečem v preprostem jeziku, brez zveze ali pa blef. Vemo, kaj pomeni blef v igrah s kartami pri taroku, ko hočeš dokazati, da imaš poker asov, imaš pa par sedmic. Med temi zakoni je razveljavljen tudi zakon o rudniku živega srebra Idrija iz leta 1979. Ne vem, zakaj bi bila razveljavitev tega zakona nek poseben dosežek, če pa sploh nima več nobene vsebine. Gre čisto za enostavno črtanje nekega zakona, ki ga praktično ni več in je bil tudi takrat, ko je bil sprejet, sprejet samo z določenim namenom in za določeno obdobje, za leto 1979 in za leto 1980. Ampak problemi z rudnikom živega srebra v Idriji oziroma s tem rudnikom pa ostajajo še vedno aktualni. Ko sem lansko leto glede sanacije rudarske škode spraševal ministra Zdravka Počivalška, mi je minister odgovoril, da Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo rudarske škode neposredno več ne financira, ker je z likvidacijo rudnika živega srebra Idrija kot podjetja prenehal delovati subjekt, ki bi to škodo neposredno povzročal. In si je tako minister pilatovsko umil roke. To je nekaj podobnega kot razveljavitev zakona o rudniku živega srebra. In to koalicija pravi, da je nek poseben dosežek te vlade. To je čisto navaden blef, po domače rečeno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Primož Siter, za njim pa bo razpravljala Lidija Divjak Mirnik. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Dober večer vsem zbranim! Pred nami je torej zakon o debirokratizaciji, en tak kompleksen sistem rešitev, ki naj bi pomagal pri tem, da nam je državljankam in državljanom v boju z mlini države, z državnim aparatom in tako naprej veliko lažje oziroma, če zbanaliziram na en plastičen prikaz, en cukrček, ki ga vlada v tem kontekstu obljublja, načini, kako si zagotoviti, da nam bo poštar lahko poslal SMS in da ne bomo rabili hoditi na pošto po potrdila in tako naprej in tako naprej. Ampak gre za zakon, ki se mu reče tako ljubkovalno omnibus oziroma megazakon, ker posega s svojimi lovkami na tisoč enih drugih naslovov v pravnem redu, ker za svoje delovanje oziroma za svojo uveljavitev spreminja oziroma posega v kopico drugih zakonov. Mislim, da jih je na seznamu, koliko smo rekli, 10 oziroma 11. Zakon o debirokratizaciji, ki ga imamo danes na mizi in o katerem danes govorimo, posega v naslednje zakone: Zakon o prijavi prebivališča, Zakon o splošnem upravnem postopku, Zakon o javnih uslužbencih, Zakon o pravdnem postopku, Zakon o sodnih izvedencih, Zakon o integriteti in preprečevanju korupcije, Zakon o davčnem postopku, Zakon o kmetijskih zemljiščih, Zakon o ohranjanju narave, Zakon o športu, Zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo in Zakon o Uradnem listu. Se pravi, gre za en tak megazakon, ki vsebinsko posega na vsa ta področja. To ni prvi primer, ko vlada prihaja pred državni zbor z enim zakonom, ki posega na toliko področij. Zdaj v tem času protikoronskih zakonov smo poslanke in poslanci že imeli priložnost nekaj takšnih zakonov imeti na mizi in o njih razpravljati in odločati. Sam, ne kot sooblikovalec, ampak kot zunanji opazovalec teh zakonov, vidim v njihovem nastajanju, da tako protikoronski zakoni kot ta aktualni zakon o debirokratizaciji v bistvu prihajajo z dvema nalogama. Prva naloga je ustvarjati kaos v pravnem redu. Ustvarjati kaos, diametralno nasprotno od tistega, kar ta zakon o debirokratizaciji trdi, ko sicer trdi, da stremi k neki enostavnosti. V bistvu želi pravni red zakomplicirati do te mere, da ne bomo več državljanke in državljani vedeli čisto, kje smo in na kaj se je treba opreti. Da zakon prinaša kaos, meni, tudi zelo zanimivo, če se ne motim, vladna pravna služba. V tem smislu je ta zakon eno tako poosebljenje vsega, kar vlada že v bistvu do zdaj servira – odloki, zakoni, ukrepi, ki jih nihče ne razume, na način, da jih nihče ne bo razumel tudi v prihodnje. To je ena stvar, se pravi ustvarjanje nekega kaosa v pravnem redu. Druga stvar, drugi cilj, ki ga razumem, da prihaja s takšnim in s tem zakonom, pa je zopet v duhu protikoronskih zakonov. Je en sistem podtaknjencev, ki nimajo s samim oglaševanim namenom tega zakona nobene zveze. Kot smo imeli v protikoronskih paketih možnost spremljati kopico enih ukrepov, ki z varovanjem javnega zdravja ali pa okrevanjem gospodarstva, družbenim okrevanjem, ohranjanjem socialne države niso imeli nobene zveze, vidimo tudi v tem zakonu, v tem omnibusu, velikem splošnem zakonu, da nimajo nobene zveze z dejansko debirokratizacijo ali pa lajšanjem življenja ljudi v odnosu do handlanja države, državnih institucij in tako naprej. Gre za metanje enih dimnih zaves, da se na političnem parketu lahko nekaj dogaja, prodajanje ene zgodbe, da se lahko realizira neka druga. Eden od takšnih poskusov obračanja pozornosti ali pa ustvarjanja neke dimne zavese je, danes smo o tem že slišali, novi register predpisov. To je ena taka zelo zanimiva zgodba oziroma uvedba novega uradnega registra predpisov je zanimiva zgodba najprej zato, ker je to projekt, ki stane 780 tisoč evrov, torej dobrega tri četrt milijona evrov. In glede na to, da podobno zadevo že imamo v obliki portala pravno-informacijskega sistema, je namen tega novega projekta, vzpostavitve novega uradnega registra predpisov v bistvu samo zagotovitev nekega novega posla. In ni naključje, da se s takšnimi storitvami, torej z vzpostavitvijo nekega takega registra se ukvarja ravno podjetje, ki je povezano z avtorjem tega zakona. Enostavno povedano, nekdo je prišel do vlade, rekel, »dajmo narediti en zakon, ki bo podjetju, ki je povezano z mano, zagotovil 780 tisoč evrov«. Gospod Ivan Simič, vodja celega vladnega projekta debirokratizacije. 780 tisoč evrov. Ne bom prevajal, v katere uspešne socialne politike bi to vsoto lahko prevedli. Takole čez palec govorimo o tisoč minimalnih plačah, ki si jih je gospod Simič takole po domače rečeno zrihtal z enim takim vladnih projektom. Potem druga stvar, do kater sem izjemno kritičen, pa je znotraj tega zakona poseg v Zakon o uresničevanju javnega interesa v kulturi. Poseg v 113. člen na način, da se briše, da je minister pri odločanju o projektnem in programskem financiranju projektov v kulturi vezan na mnenje strokovne komisije. Ministrstvo za kulturo ima oblikovano neko strokovno komisijo strokovnjakov, ki ministru, svetuje, predlaga in ga usmerja v potrjevanje financiranja določenih nevladnih kulturnih in umetniških projektov. Minister je potem zavezan, da to mnenje spoštuje. Zdaj pa se ta določba briše. Z drugimi besedami, tukaj imamo gospoda Vaska Simonitija, ki ima svoje preference, ki ima svoje minuse in pluse v videnju kulturne krajine in naj on sam odloči, komu bo podaril javna sredstva za kulturo in umetnost in komu ne. Očitno so se na Ministrstvu za kulturo odločili, da bodo še bolj očitno delili sredstva kulturnikom, ki so jim ideološko ali pa idejno-politično, če hočete, ali pa poslovno, bližje kot tisti, ki so do aktualne vlade v svojem kulturniškem ustvarjanju kritični, kot recimo mimogrede nevladniki na Metelkovi 6 ali pa Zlatan Čordić in tako naprej. Vsi, ki so javno izrazili kritiko politiki te vlade. Tako da temu, spoštovane kolegice in kolegi, zelo težko rečemo korak v smeri debirokratizacije države oziroma zelo težko iščemo vzporednice ali pa skupne imenovalce z dejansko debirokratizacijo ali pa izboljšanjem položaja državljank in državljanov. Gre pa očitno zopet za izkoriščanje nekega meta zakona oziroma mega zakona, omnibus zakona, ki posega v več zakonov, da se prikrije dejanski namen, ki ga ima očitno vlada za takšno zakonsko akcijo. Na tej točki omenim še, da aktualno ministrstvo za kulturo ne slovi ravno po svoji plodnosti v proizvajanju siceršnje zakonske materije, ki bi na takšen ali drugačen način pa zares pomagala kulturni produkciji ali pa kulturnikom v njihovem ustvarjanju in socialnem položaju. Mislim, da lahko, če se ne motim, ne na prste ene roke, ampak na prst enega prsta preštejem število dejanskih predlogov, ki so v tem mandatu prišli z naslova Ministrstva za kulturo. Takšno spremembo, kot jo imamo danes, v tem delu, ki se dotika Ministrstva za kulturo, bi Ministrstvo za kulturo poseg v zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo brez težav vložilo po normalnem postopku kot samostojen zakonski predlog in bi ga kot takega obravnavali. Potem bi se Ministrstvo za kulturo v tem mandatu lahko pohvalilo z dvema predlogoma, ki jih je serviralo v tem mandatu. Ampak očitno, in s tem, spoštovani podpredsednik, bom svojo razpravo zaključil. Očitno se na tej točki, ki se dotika Ministrstva za kulturo in kulturnega resorja in na vseh drugih ravneh tega zakona skuša enostavno, ampak vidno spraviti, skanalizirati javna sredstva v zasebne žepe, ki so blizu idejno, politično ali poslovno vladajoči stranki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosila državna sekretarka dr. Katja Triller Vrtovec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Odzvala bi se na navedbo, da zakon prinaša kaos v slovenski pravni red. To ni res. Zakon ne prinaša kaosa, temveč ob 30-letnici obstoja slovenske države prvič vzpostavlja trdno strukturo celotnega pravnega reda, ki je do sedaj še nismo poznali. Poznajo pa jo v tujini. Na primer dobra praksa iz Združenih držav pozna United states code, kjer je v 34 poglavjih povzeta vsa federalna zakonodaja in oni sploh ne citirajo zakonov po spremembah kot pri nas, ampak citirajo glede na položaj v tem pravnem redu, to se pravi strukturno. Odzvala bi se tudi na očitke, da gre za podvajanje registra. Tudi to ne drži. Dejansko gre za nadgradnjo Uradnega lista. Uradni register bo v upravljanju Uradnega lista, ko je bilo že povedano, ki ima že sedaj več zbirk. Tako se novele zakonov objavljajo v uredbenem delu Uradnega lista, javni razpisi se na primer objavljajo v razglasnem delu, zakoni o ratifikacijah mednarodnih pogodb se objavljajo v Uradnem listu mednarodne pogodbe, sedaj pa bo še dodana možnost, da se bodo uradno prečiščena besedila zakonov objavljala v ločeni digitalizirani zbirki. Do sedaj pa so se pa ta uradno prečiščena besedila objavljala v tem uredbenem delu. Tudi ne drži, da je tak register že sedaj vsebovan v pravno-informacijskem sistemu. Res da je ta pravno-informacijski sistem javno in brezplačno dostopen na spletnih straneh, vendar zanj ne velja načelo zaupanja, kot bo to veljalo za uradni register. Zato sedaj za morebitne pomote pri spajanju novel z osnovnimi besedili odgovarja vsak posameznik sam, ne pa za to pristojne strokovne službe. Tukaj želimo to odgovornost prevaliti na državo, ki je te zakone tudi sprejela. Hvala.
Hvala lepa. Replika Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa. Najprej o nadgradnji obstoječega Uradnega lista. Tudi če gre za nadgradnjo obstoječega Uradnega lista, gre za projekt, ki je težak 780 tisoč evrov in gre ta količina javnega denarja v žep pisca tega predloga zakona. Druga stvar. O kaosu v pravnem redu pa bom citiral v nekaj stavkih vladno pravno službo. »V službi menimo, da se ideja o uveljavitvi takega predloga zakona ne sklada z željo po debirokratizaciji, še manj pa z uresničevanjem cilja manjšega števila sprejetih predpisov.« Dodajajo, »na zmanjšanje števila in obsežnost predpisov bolj kot samo razveljavljanje predpisov bi vplivalo smotrno sprotno odločanje, katera so tista družbena razmerja, ki nujno terjajo urejanje na ravni predpisov oziroma katere so tiste vsebine, ki jih tudi v duhu debirokratizacije učinkoviteje in smotrneje urejati na druge načine«. To z naslova vladne pravne službe. Toliko v razmislek oziroma, ja, v razmislek o tem, na kakšen način predlagani, predlagana zakonska materija prihaja na zemljevid slovenskega pravnega reda. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Lidija Divjak Mirnik, za njo pa bo dobila besedo Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Dober večer vsem predstavnikom oziroma eni predstavnici Vlade in ostalim kolegom! Kar nekaj časa danes že ta razprava poteka in ugotavljamo vsi po vrsti, razen seveda koalicijskih partnerjev, da to ni noben zakon o debirokratizaciji, ampak je zakon o ustvarjanju velikanske zmede. 14 zakonov se meče v enega mega, pa ne bi rada zdaj tukaj začela govoriti o Zujfu pa vseh tistih nebulozah, ki smo jih potem še leta popravljali. In to je približno nekaj takšnega. Govorite o debirokratizaciji, obenem pa ustanavljate nov urad, z novimi birokrati, o katerih očitno nimate najlepšega mnenja, vsaj če poslušamo gospoda Breznika. Ampak nima zveze, vi si boste svojih šesto ali ne vem koliko novih pa kljub temu nastavili. To so ta dvojna merila, ki se jih greste. Gre v bistvu za trend ustvarjanja pravne nepreglednosti in zmanjševanja pravne varnosti ljudi. Za to v bistvu gre tukaj pri tem megazakonu. Ker predlog ne vključuje, prvič, niti zmanjšanja števila državnih organov, ampak se le-ti povečujejo, kot smo rekli, in drugič, niti ne predpisuje bistvenega skrajšanja nekih birokratskih postopkov, ki bi ljudem potem omogočili to, kar vi tukaj razlagate. Torej gre v bistvu za nič. Dve zadevi sta pri tem zelo evidentni. Prvič to, da zainteresirane javnosti tako ali tako niste nič vprašali, ker vi absolutno vse najboljše veste. Torej izključevanje javnosti in pa deležnikov. In zanimivo je, da Služba vlade za zakonodajo je v bistvu ta zakon raztrgala. Pazi, služba vlade za zakonodajo je zakon raztrgala in ugotovila, da je na mnogih mestih ustavno sporen, škodljiv za državo in tudi finančno obremenjujoč. Ampak nikome ništa. To smo danes dobili na mizo, in to bo po vsej verjetnosti tudi izglasovano. Kar je v bistvu katastrofa. In drugič, kar je še bolj grozljivo v celi zgodbi, je to, da niti svojih ministrstev niste spustili zraven, da tako rečem po domače. Ker so vam vsi po vrsti povedali, da to je le malo preveč škakljivo pa mogoče bi bilo res treba malo bolj strokovno stvari pregledati. Ampak koga to zanima?! Saj v zakonu, ki naj bi lajšal vsakdanje življenje državljanov, se državljani nimajo niti pravice izrekati niti ga sooblikovati, ker ta oblast edina ve, kaj je za vas dobro, življenje pa nam bo vsem skupaj krojil strateški svet za debirokratizacijo, za katerega niti ne vemo, na kakšni podlagi deluje in komu, razen v tem primeru predsedniku vlade, bo odgovarjal. Strateški svet ima moč, nima pa nobene odgovornosti. Bravo. [[ploskanje]] Super. To je svet, ki si ga želite. In to je očitno vaš sistem vladanja, kar vsak ljubi dan seveda tudi dokazujete. Jaz se bom samo na kratko opredelila do nekaterih stvari, ki jih tudi strokovno pokrivam, se pravi kulture. Primož je že nekaj o tem tudi govoril. Predlog, kakršen je v 113. členu, je usmerjen samo in izključno k zniževanju strokovnosti pri razdeljevanju javnih sredstev. In to je v bistvu bistvo tega v tem megazakonu, kjer se je po neki nesreči, v navednicah, znašla tudi kultura. Zakaj? Zato ker predlog sprememb poskuša centralizirati vlogo ministra za kulturo pri razdeljevanju sredstev in izključiti mnenje strokovnih komisij. To je bistvo te kvazi debirokratizacije, ki se jo greste. Gre za to, da se moč skoncentrira v rokah ministra za kulturo. Sedaj pa mi vsi vemo, kakšen je njegov odnos do NGO in tudi vemo, na kakšen način se ta kulturni minister kulturno obnaša. Jaz ne morem mimo tega, da tukaj povem, da smo v vladi Marjana Šarca vpliv strokovnih komisij krepili. Še večjo moč smo jim dali, ker se nam je zdelo pomembno, da stroka pove, kateri projekt si pravzaprav zasluži, da je tudi financiran iz javnih sredstev. Ampak ta vlada, ta minister želi te strokovne komisije narediti nične. In to je pravzaprav nesprejemljiva politika v kulturi, in to je odnos do strokovne javnosti v kulturi te vlade. Moram pa priznati, da eno stvar sem pa našla v tem zakonu dobro, ki se pa dotika zakona o športu. V 39. členu predloga namreč piše, da se odpravlja dvojno preverjanje istih pogojev, kar je predstavljalo nepotrebno birokratsko oviro pri postopkih vpisa v razvid na ministrstvu. To pa je nekaj, kar pa res služi temu, kot je naslov tega zakona, se pravi debirokratizaciji. In to je dobra stvar. Samo to je samo ena ljuba stvar v tem celem zakonu. Sicer pa v LMŠ ob upoštevanju ignorantskega odnosa sedanjih oblastnikov do vseh, ki v normalno parlamentarni demokraciji morajo sodelovati pri pripravi zakonodaje, lahko ugotovimo le, da smo za vlado Janeza Janše očitno državljani administrativno breme. Ne glede na potencialno nezakonitost in pa ustavno spornost mnogih členov tega zakona je že predlog zakona sam v celoti ustavnosporen v 44. členu Ustave, ki določa, da ima vsak državljan pravico, da v skladu z zakonom neposredno ali po izvoljenih predstavnikih sodeluje pri upravljanju javnih zadev. Tako kršite še marsikateri zakon v tej državi. Brez sramu pravzaprav in brez kakršnekoli javne razprave, brez sodelovanja stroke, še celo brez lastnih ministrstev te vlade, brez socialnega dialoga je nastal zakon, ki zadeva slehernega od nas. In to vsak dan. Javna razprava je nek standard, za katerega smo se v tej družbi že dolgo nazaj zmenili, da ga bomo imeli, in se mi zdi pravzaprav grozljivo, da smo padli v situacijo, ko očitno vlada oziroma pravzaprav še hujše, birokrati v sami vladi oziroma v Kabinetu predsednika vlade spišejo neke zakona, pod katere se potem na koncu nihče niti ne podpiše. Sem pa pošljejo neko gospo, ki to mora tu zagovarjati. Meni bi bilo fejst nerodno to zagovarjati, še posebej, če bi bila pravnica po stroki. Ampak okej. Vsak pač naj svoj križ nosi, bi jaz rekla. Najbolj grozljivo v celi zgodbi pa je, da bo to res zadevalo vse državljane te Slovenije. Najbolj grozljivo je, da bo to treba spet popravljati. In najbolj grozljivo je, da zadeva služi navadnemu blefu. Zato tega sama seveda ne bom podprla. Hvala.
Hvala lepa. Samo da navedem še naslednje prijavljene. Naslednji je na vrsti Boštjan Koražija, za njim Danijel Krivec, Iva Dimic in na koncu dr. Matej Tašner Vatovec. To je še ostalo na listi prijavljenih. Besedo ima Boštjan Koražija. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Pa se bom kar navezal na gospo dr. Katjo Triller Vrtovec, ker jo tudi zelo cenim in vem, kakšno delo je opravljala oziroma ga opravljajo v Zakonodajno-pravni službi. In to, kar jaz v bistvu vseskozi opažam, pa tudi mislim, da se že ponavlja v tem državnem zboru kot nek lajtmotiv, da so strokovnjaki v Kabinetu predsednika Vlade dejansko razvrednoteni. Žal. Jaz bi si želel, da bi se tudi strokovnjaki, ki delate z gospodom predsednikom vlade, si drznili večkrat zoperstaviti njegovim idejam in željam, ki dostikrat nimajo nobene zveze s samo stroko, ampak so v bistvu samo njegova videnja oziroma vizije, ki jih ima, s strokovnostjo pa žal nič. V bistvu je ta zakon ustavno sporen. V bistvu je za državo tudi škodljiv in tudi finančno je obremenjujoč predlog zakona ter pravzaprav v osnovi z debirokratizacijo nima kaj veliko zveze. Se bom kar navezal tudi na gospoda poslanca Pojbiča iz Poslanske skupine SDS in tudi v poslanski skupini velikokrat ponavljajo to mantro, da je nekdo vrgel puško v koruzo. Jaz se bojim, da je vlada pravzaprav pri tem zakonu o debirokratizaciji res vrgla puško v koruzo. Spremljal sem celotno dogajanje, tudi gospo Triller Vrtovec in tudi njeno izvajanje na odboru in se mi je zdelo na trenutke, kot da je bila ujeta v nekem precepu, kako zagovarjati neko politično formo in kako v bistvu ostati na neki strokovni ravni. Kot že rečeno, problem je res to, da se stroki žal prevelikokrat v tej vladi strižejo krila in se onemogoči, da samostojno in demokratično in pravno in zakonodajno vodi stvari tako, kot bi jih morala v vsaki demokratični državi. Naslednji problem, ki je že bil tudi danes omenjen, je, da je sama razprava o tem zakonu potekala netransparentno. Se pravi, javnost ni bila vključena tako, kot bi morala biti, dejansko je bila v bistvu izključena. Na to so opozarjali različni strokovnjaki tudi iz ostalih krovnih mrež oziroma nevladnih organizacij, da dejansko v bistvu ni bilo prave komunikacije, kaj šele želje po nekem dialogu v smislu stroka − javnost, javnost − stroka. In, ja, dejansko, kar je bilo zaznati tudi že v tem predlogu zakona o debirokratizaciji, je res to, da se želijo ti pekape paketi, ki so se sprejemali v prejšnjem letu pa tudi še nekaj v letošnjem letu, nekako uzakoniti v tem zakonu. Vsaj tako je bilo tudi prebrati iz tega predloga zakona. Sploh pa glede na to, kako je šel po stopnjah, dejansko s prvim nekim res megalomanskim pristopom se je zmeraj bolj ožil oziroma je izgubljal na sami teži oziroma zmeraj bolj se je ta srž oziroma fokus na sami debirokratizaciji izgubljal oziroma izgubil. Žal. Se bom kar direktno navezal še na eno dodatno zadevo, ker vem, da jo zelo dobro poznate, glede na to da ste doktorica in ne vem sicer, kako je zdaj, ampak vem, da ste tudi nekaj časa celo poučevali na fakulteti, če se prav spomnim, ker sem tudi prebiral vaše članke. Glejte, v obrazložitvi tega zakona je predlagatelj, se pravi vi, zapisal sledeče: « Predlagana ureditev namreč hkrati upošteva vse varovalke za vročanje na varni elektronski naslov, spoštuje zasebnost posameznika in mu tudi omogoča, da sam presodi, kateri vrednoti, enostavni ali varnostni, daje prednost.« Glede na to, kako se je dvigovala pošta, sploh s strani predsednika vlade, pa žal je to tudi neke vrste sindrom v tej vladi, da se sploh sodna pošta ne dviguje ali pa dviguje prepozno ali pa se sploh ne dvigne, se bojim, da bi tudi v tem primeru prišlo do nekih anomalij oziroma iskanja nekih možnosti, izhodov oziroma nesprejemanja pošte prek te varne pošte. Kot tudi sami veste, je v Zakonu o splošnem upravnem postopku že sedaj urejeno vročanje v varne elektronske predale. Ampak jaz osebno ne vidim rešitev v tem, da v imenu učinkovitosti ogroziš varnost komunikacije, temveč širjenje zavesti med prebivalstvom. Vročanje sodne pošte v te varne predale je bilo omogočeno samo zaradi same, bom rekel, epidemije covida-19 in se bojim, da ni pametna ideja, da bi to postalo neka stalnica v teh postopkih oziroma v splošnem upravnem postopku, saj se bojim, da bi prišlo do dodatnih možnosti zlorab takšnih in drugačnih. In prav je, da imajo ljudje urejeno, sploh pa po tem splošnem upravnem postopku možnosti sprejemanja te sodne pošte. Prej je tudi kolega Siter govoril glede Ministrstva za kulturo, saj dejansko zadeva, bom rekel, že meji v bistvu kar malo na bizarnost, da je dejansko v en koš zmetano še pa še nekih določenih zakonov, predpisov. Razumom tudi strokovni nazor oziroma pogled na stvari, ki ste jih želeli urediti, ampak dostikrat debirokratizacija pomeni, ne da se samo klesti zakone pa da se jih v bistvu briše ali kakorkoli že, ampak da se jih res potem uredi na takšen način, da so res posamezniku oziroma uporabnicam, uporabnikom prijazni in da jim predvsem omogočajo res pravilen dostop in uporabo teh zakonov oziroma predpisov. Kot sem na začetku povedal, bojim se res in upam, da niste vi kot strokovnjakinja oziroma tudi kot strokovnjaki vrgli puške v koruzo, ker si ne bi želel, da bi ta država šla po poteh, ki si jih ne želimo, se pravi da bi se morala stroka podrejati in dejansko tudi podrediti samo določenemu političnemu cilju oziroma celo posamezniku. Jaz osebno lahko povem, ne vem, kako bo z mojo politično kariero naprej, pojma nimam, ampak želim pa si, ne glede na to, kako se bodo zadeve dogajale, da v Sloveniji končno začne politika razumeti, da bi morala biti politika suport strokovnjakom, strokovnjakinjam, ki jih imamo na pretek oziroma veliko, ne pa da se jim v bistvu krati zakonska pravica in demokratična pravica do uporabe strokovnosti in stroke. Hvala.
Hvala lepa. Na listi imam še Ivo Dimic, ki je ni. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnica vlade, državna sekretarka dr. Katja Triller Vrtovec. Izvolite.
Hvala lepa. Ob današnji razpravi sem dobila občutek, da je bilo več razprave namenjene temu, kako se debirokratizacije ne moremo lotevati kot pa konkretnim ukrepom, ki se jih je lotil Strateški svet za debirokratizacijo, Vlada pa jih je predložila v obravnavo Državnemu zboru. Ne glede na to, da je naša pozornost usmerjena v različne smeri in da imamo na veliko družbenih vprašanj drugačne poglede, menim, da je predlagani Predlog zakona o debirokratizaciji dober in koristen za državljanke in za državljane Republike Slovenije, za njeno gospodarsko rast in za krepitev vladavine prava. Zato bi si želela, da ko boste glasovali, predlog zakona z rešitvami, ki jih vsebuje, podprete. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Še ena prijava je. Če želi razpravljati tudi predstavnica Vlade, prosim, da se tudi prijavi. Se pravi, imamo dve prijavi. Najprej Mojca Škrinjar in potem še državna sekretarka. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Danes obravnavamo zakon o debirokratizaciji. Mislim, da je ta zakon šele začetek temeljitega procesa, ki bo moral imeti svoje nadaljevanje. Naša država in upravljanje z državo je temeljito zbirokratizirano. Naj povem samo primer iz šolstva. V šolstvu imate učne načrte, v katerem imate za osnovno šolo zapisane standarde znanja, za srednjo šolo pa imate zapisane kompetence oziroma pričakovane dosežke. V resnici pa gre za isto stvar. Beseda program pomeni v izobraževalnem sistemu v vrtcu povsem nekaj drugega kot v osnovni šoli ali v srednji šoli ali pa visokem šolstvu. Terminologija ni usklajena, je zmedena. Če boste peljali v šoli učence v gledališče, bo to kulturni dan, če jih boste peljali v gimnaziji v gledališče, bo to obvezna izbirna vsebina, in če bodo ti dijaki v srednji poklicni ali strokovni šoli in bodo šli v gledališče, se bo temu reklo interesna dejavnost. Ta pojmovna zmeda je samo vrh ledene gore, ki kaže na fevdalizacijo področij, kjer so si določeni birokrati prisvojili področja in jih oblikovali. Danes smo obravnavali tudi Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, majhno spremembo, ampak ta zakon ima zdaj več kot 180 členov in mislim da 60 strani. Na začetku je bil tako imenovani ZOFVI dolg nekaj strani. Pa vendar so šole obratovale. Le kako? Na začetku naše države smo podedovali sicer še stare učne načrte, vendar so obsegali vsaj za osnovno šolo dve debeli knjigi. Danes, če bi jih postavili na tole klop, bi meter in pol v višino ne zadoščal. Ali je naše znanje ali znanje naših otrok, učencev, dijakov zato kaj boljše? Mislim, da je ta fevdalizacija resorjev povzročila tudi birokracijo, birokracija pa potem ovira tudi vsebino. Predhodniki so govorili o nepoglobljenosti zakona, pa vendarle le težko govorimo o tem, da so se tisti kritiki pa poglobili v zakon. Konkretno, gospod Rudi Medved je kritiziral rešitev, da bo državni sekretar tudi podpisoval določene odloke in da bo s tem minister razbremenjen odgovornosti. Gospod Rudi Medved je bil minister za javno upravo in v bistvu dejansko Zakon o državni upravi sodi ravno v to pristojnost. Ta zakon po 17. členu pravi v tretjem odstavku, da minister lahko pooblasti svojega državnega sekretarja za marsikaj, ampak da s tem pa ni razbremenjen odgovornosti. Mislim, če bi bile stvari bolj poenostavljene, potem bi ministri tudi kaj več lahko obvladali. Tako pa jim birokrati marsikdaj fevdalizirajo področja. Pa ne gre samo za ministrstva, gre tudi za kakšne javne zavode. Pa da jih ne naštevam, da koga ne užalim. Mislim, da bodo temu zakonu morali slediti tudi področni zakoni in pa tudi poenostavitve, orientacija na človeka, ne pa na resor. Vladati bo moralo začeti zaupanje, zaupanju pa sledi odgovornost. Brez tega debirokratizacije v celoti ne bomo dosegli. Seveda bom pa zakon podprla.
Hvala lepa. Še beseda dr. Katji Triller Vrtovec. Izvolite.
Hvala lepa. Za konec bi tudi jaz rada poudarila, da je predlagani zakon šele prvi korak na poti k debirokratizaciji države. Znano je, da je najtežje narediti prvi korak, zato si želim, da boste zbrali pogum, da ta prvi korak na poti k globalno konkurenčni Sloveniji storimo že danes. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu z časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in še 27. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 19.40. (Seja je bila prekinjena ob 19.07 in se je nadaljevala ob 19.39.)
Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje, ko se bomo umirili, bomo nadaljevali s sejo zbora. Hvala. Državni zbor bo glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: 5., 6., 4., 13., 2., 10., 11., 7., 8., 9. in 1. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite glasovanje naših naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, bil predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 79, proti eden. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je tretja obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varstvu pred ionizirajočimi sevanji in jedrski varnosti. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predloga zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o osebni asistenci v okviru skrajšanega postopka. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. oktober. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Levica k 3. členu pod številko 1. V imenu poslanske skupine bo glas obrazložil gospod Siter. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. V Poslanski skupini Levica, kjer smo tudi arhitekti tega amandmaja, smo zagovorniki osebne asistence kot univerzalno dostopne storitve, ki je dostopna torej vsem, ki jo potrebujejo, ne glede na njihov položaj. Če želimo osebno asistenco zagotoviti vsem, ki jo potrebujejo, moramo na njo gledati celovito in moramo na tem področju poskrbeti za vse dejavnike, ki jo dejansko ustvarjajo. Torej za izvajalce, zavode, ki jo izvajajo, za uporabnike same in tudi za osebne asistente. Kar se izvajalcev samih tiče, bi bila ena taka globalna sistemska rešitev en krovni državni javni zavod, ki bi urejal osebno asistenco po celotnem zemljevidu, univerzalno, za vse, ki bi jo potrebovali. Ampak danes žal ta rešitev ni v planu. Na drugi strani pa rešujemo dva druga pomembna naslova. Najprej uporabnike same. S tem amandmajem predlagamo, da lahko nalogo osebnega asistenta opravlja največ en družinski član. Zakaj? Eden od problemov, ki tukaj nastane, je konflikt med dohodkom družine, ki se velikokrat v tej smeri uporablja, in samo potrebo posameznika za psihosocialni razvoj in siceršnjo vključitev v družbo. Za posameznika, za uporabnika osebne asistence pa je tudi pomembno, da se njegov socialni krog razširi zunaj družine. Nenazadnje s tem amandmajem naslavljamo ključen problem na področju samih osebnih asistentov. Delo, ki ga opravljajo, ni delo, je težko garanje in je bolj kot delo neka misija oziroma poslanstvo, ki vzame veliko dela, truda, časa in je iz tega naslova edino pravilno, da se osebnim asistentom ponudi socialna varnost v obliki redne zaposlitve z vsem, kar redni zaposlitvi torej pritiče: dopust, bolniška odsotnost, regres in tako naprej, torej vse, kar je samoumevno po delovnopravni zakonodaji redno zaposlenemu delavcu. Iz tega naslova kličemo ne dodatni prekarizaciji in tržni logiki na tem področju. V imenu poslank in poslancev Levice najavljam, da bomo amandma podprli.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Gospa Nataša Sukič. Izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci, gre za res občutljiv zakon in treba je videti celoto. Treba je torej videti, da ljudje, ki opravljajo osebno asistenco, opravljajo izjemno težko delo, garaško delo, tako fizično kot psihično naporno delo. Kadar gre za 40-urni delavnik, kadar gre za vse elemente, ki po delavnopravni zakonodaji v bistvu govorijo o tem, da mora iti za delo, ki zahteva polno zaposlitev teh oseb, ne pa, da so te osebe samozaposlene in si potem same plačujejo prispevke, nimajo pravice do bolniških, kot jo imajo zaposleni, nimajo plačanega dopusta, nimajo regresa. Predstavljajte si, da bi mi, poslanke in poslanci, delali na tak način. Ali bi? Ne bi. To delo je izjemno podplačano in izjemno naporno. Ta zakon pa jih dobesedno sili v prekarizacijo, kar je popolnoma nasprotno z veljavno delavnopravno zakonodajo. Kar se tiče pa tega, da predlagamo enega družinskega člana namesto dveh, glejte, avtonomno neodvisno življenje hendikepiranih oseb je izjemno pomembna dimenzija in družinski člani niso nujno prijatelji, niso nujno tisti, ki jim te osebe lahko intimno kakšne svoje stvari. Zato je pomembno, da družinski člani niso tisti, ki se potem usedejo na to in onemogočijo tej osebi, da dobi neko tretjo osebo za osebnega asistenta. Zato vas pozivam, da glasujete za. Hvala.
Hvala lepa. Preden glasujemo o amandmaju, naj preberem še opombo, da če bo ta amandma sprejet, postane amandma k temu členu pod številko dve brezpredmeten. Sedaj pa glasujemo. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 14, proti 46. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine Levica k 3. členu pod številko 2. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine ima gospod Siter. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Pri tem amandmaju smo vsebinsko sila blizu tistemu, o katerem smo ravnokar glasovali, le da je polje tega, o čemer odločamo, malce zoženo, samo v tem drugem delu. Torej še enkrat. Pri osebnih asistentih ne gre za delo, ki ga opravljajo, gre za težaško garanje, gre za poslanstvo, gre za nekaj, kar človeku ne vzame delavnik od osmih do štirih in štempljanje, ampak gre za delo, ko mora biti prisoten vedno, večkrat, preveč ur v vseh časih. Opravljajo neko stvar, ki si zasluži vsaj socialno varnost. Redna zaposlitev, urejana zaposlitev, varna zaposlitev z vsemi delovnopravno zakonsko določenimi normativi, kot so dopust, pravica do bolniške odsotnosti, regres in tako naprej, so minimum, kar lahko z nekaj politične volje osebnim asistentom tudi omogočimo. Osebnih asistentov v Sloveniji je približno šest tisoč, kar je ogromna številka delavcev, šest tisoč ljudi, ki tako rekoč nimajo formalno urejenega statusa redno zaposlenih, kar je problematično pri tako občutljivi temi. Torej amandma, ki ga imamo pred sabo, predlaga, da so osebni asistenti redno zaposleni, z vsem, kar jim po delovnopravni zakonodaji za redno zaposlitev pritiče. V Poslanski skupini Levica bomo ta amandma podprli.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 13, proti 44. (Za je glasovalo 13.)(Proti 44.) Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SD k 4. členu pod številko 1. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 65, proti nihče. (Za je glasovalo 65.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SD k 4. členu pod številko 2. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 44. (Za je glasovalo 17.)(Proti 44.) Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SD k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 69, proti 1. (Za je glasovalo 69.)(Proti 1.) Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanji o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandma k 4. in 9. členu dopolnjenega predloga zakona, zato sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tema dvema členoma vložiti amandmaje. Ugotavljam, da ne. Zato prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. (Za je glasovalo 50.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o debirokratizaciji. Prehajamo na odločanje o naslednjem sklepu: Predlog zakona o debirokratizaciji je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine najprej gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala lepa. V Poslanski skupini Levica bomo seveda glasovali proti. Ta zakon o debirokratizaciji je eden od teh tako imenovanih omnibus zakonov, ki posegajo v cel kup ostalih, vnašajo dodaten nered v naš pravni red, vse za neko fasado debirokratizacije. Če beremo, kaj so rešitve tega zakona, bomo videli, da je ta zakon v resnici zelo drobnjakarski. Recimo, po novem se bo vročanje sklepov javnim uslužbencem lahko izvršilo tudi na službeni mail, ukinja se overjanje natisnjenih izvodov odločb z elektronskim podpisom in tako naprej. Skratka, cel zakon so take malenkosti. Tako da se je treba vprašati, kaj je bil namen tega zakona. Namen tega zakona je bil v tole dimno zaveso s službenimi maili in overjenimi podpisi in tako naprej oviti resnično transformativno gesto, ki je bila vgrajena v original tega zakona, in to je tako imenovana socialna kapica. Koalicija dovolj dobro ve, da je nihče v Sloveniji noče, ne sindikati ne civilna družba, ne ljudje, ki dajo kaj na družbeno pravičnost, nihče noče tega, da bi se plačevanje davkov tam nekje od 6 tisoč evrov naprej bruto plače, se pravi za 0,3 odstotka najbolj plačanih, ustavilo in da bi od tam naprej plačevali po fiksni stopnji. To pomeni, da bi bili najbolje plačani hkrati tudi najmanj obdavčeni v tej državi. Ker ste vedeli, da to ne bo šlo kar tako skozi, ste vse skupaj zavili v dimno zaveso oziroma ste za to najeli Ivana Simiča, da je to naredil. Ker ste se dovolj prešteli, da ste videli, da tudi v parlamentu taka stvar nima podpore, socialne kapice ni več v tem predlogu, dimna zavesa pa je ostala. Ta dimna zavesa je škodljiva sama po sebi. Kot sem rekel, treba bi bilo popraviti te zakone, ki se jih dotikate, ne pa v enem zakonu pošvedrati 50 ostalih. Bo pa seveda v tem zakonu ostala nagrada za pripravljavce tega zakona Ivana Simiča, in sicer zelo jasno je določeno, da bo zakonodajna služba Vlade ustanovila uradni register, za katerega bo država namenila 780 tisoč evrov. Tak register že imamo poslovno pravno-informacijski register Republike Slovenije, ampak 780 tisoč evrov bo seveda dobil najbrž pripravljavec tega zakona oziroma njegova firma, gospod Ivan Simič, ki je tudi vodil to tako imenovano skupino za debirokratizacijo. Torej vse skupaj je propadel poizkus uvedbe socialne kapice, mendranje pravne reda v Sloveniji in pa nagrada za pripravljavca tega zakona. Iz vseh treh razlogov bomo glasovali proti.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine LMŠ ima obrazložitev glasu gospod Medved. Izvolite.
Hvala za besedo. V Poslanski skupini LMŠ smo prepričani, da bi v tem trenutku ta vlada storila največ za debirokratizacijo, ko bi šla najprej za seboj pogledat ves pravni balast, ki ga je navlekla v 9 protikoronskih zakonov pa tudi v mnoge druge zakone, vse po vrsti polne potaknjencev, in ko bi ta vlada dovolila svojim lastnim pravnikom, da prečešejo ta pravni nered, vključno s kopico odlokov, med katerimi najdemo vrsto protiustavnih. To bi bil prvi korak na poti k debirokratizaciji družbe. Tako pa vlada poskuša opotekajoče spraviti skozi parlament zakon, ki so ga raztrgali po ministrstvih, kolikor so ga sploh lahko videli, raztrgala ga je vladna zakonodajna služba, ki ga uradno niti ni videla. Napadli so ga sindikati, potrošniki, pravna stroka, informacijska pooblaščenka. Vsi po vrsti spontano, saj zainteresirana javnost ali katerikoli javnost k nastajanju zakona sploh ni bila pripuščena. Torej o zakonu, ki naj bi lajšal vsakdanje življenje državljanov, se državljani nimate pravice izrekati, kaj šele pravice sooblikovati ga. To je zakon, ki elektronsko poslovanje z državo zbanalizira, zreducira skoraj da na raven Facebooka, da ne bom rekel Twitterja, ki je tako ali tako že skoraj uradni list te vlade. To je zakon, ki marginalizira Uradni list, zato da bo neka firma služila z nekim nepotrebnim registrom predpisov. To je zakon, ki bo ljudi domnevno razbremenil teže 200 zakonov, ki sploh ne veljajo več. Torej koga bremenijo? Namesto da bi posegel v zmešnjavo veljavnih zakonov in predpisov in pri tem sledil evropskim smernicam, ki so zelo jasne, za vsak nov zakon ukinemo enega veljavnega, a nepotrebnega ali slabega. Vlada nam torej pojasni, da je javnost pri oblikovanju tega zakona sodelovala tako, da so zakon pripravljavci predstavili pripravljavcem. Po prepričanju Poslanske skupine LMŠ ta zakon ne bo pripomogel k debirokratizaciji, ampak seveda se pa sliši lepo. V Poslanski skupino bomo glasovali proti temu zakonu.
Hvala lepa. Še kdo želi besedo? Če ne, glasujemo. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 40. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel in bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2021 in 2022 v okviru nujnega postopka. Ker v drugi obravnavi matično delovno telo k predlogu zakona ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji h končni določbi niso bili vloženi, prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 37. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 33. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organiziranosti in delu v policiji v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, bil predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu najprej v imenu poslanske skupine SD ima gospod Predrag Baković. Izvolite.
Hvala lepa. Zakon o organiziranosti in delu policije, o katerem bomo danes glasovali, sicer prinaša neke stvari s katerimi se bi izboljšal status policistov, vendar pa po drugi strani vsebuje izjemno nevarne določbe, ki vsakokratni politiki, predvsem pa trenutni, ki je sedaj na oblasti, omogoča, da policijo dokončno spolitizira tako glede preiskovanja kaznivih dejanj kot glede kadrovanja na vseh nivojih vodenja v policiji. O čem govorim? Govorim o predlogu četrte novele, ki briše določbo, da se šteje, da je državni tožilec prevzel usmerjanje dela policije v predkazenskem postopku od trenutka, ko je bil obveščen o kaznivem dejanju. Če bo ta zakon sprejet, bo imel minister možnost in moč usmerjati delo policije v predkazenskem postopku. Minister je politik in kot tak ne more, ne sme in tudi ne zna, saj večinoma ni strokovnjak na tem področju, usmerjati policijo pri preiskovanju kaznivih dejanj. Minister po zakonu o kazenskem postopku nima pooblastil za odkrivanje storilcev kaznivih dejanj. Če bo to minister storil, bo s tem posegel v konkretno živo zadevo in tako ogrozil lahko tudi uspešno izvedbo predkazenskega postopka, ki je v pristojnosti državnega tožilca. Posledično to pomeni, da bo minister prevzel vlogo usmerjevalca ali pa usmerjanja, ki po zakonu o kazenskem postopku pripada tožilcu. Obstaja pa tudi nevarnost, da bo njegovo usmerjanje diametralno nasprotno od kasnejšega usmerjanja državnega tožilca in to seveda pomeni grožnjo za sam postopek in grožnjo za samo preiskavo, saj bi lahko interes vsakokratne politike vplival na neodvisno in samostojno preiskavo, in to je nedopustno. Druga določba, ki omogoča politizacijo policije, pa je uvajanje mandatov za vodenje na vseh treh nivojih policije: na nivoju generalne policijske uprave, policijske uprave in policijskih postaj, kjer bo komandirjem, direktorjem in vodjem na GPU na presečni datum prenehal mandat. Tako bodo vodstveni delavci na milost in nemilost prepuščeni generalnemu direktorju policije, ki bo odločil, kdo bo komandir, kdo bo direktor policijske uprave, kdo bo vodja organizacijske enote na nivoju GPU. Če vemo, da generalnega direktorja policije imenuje in razrešuje Vlada na predlog ministra, slika postane popolnoma jasna. Vladajoča politika bo s tako določbo v preveliki skušnjavi, da nastavlja na pozicije sebi lojalne ljudi. Mi ne smemo dopustiti niti možnost, da do take skušnjave pride. Zato seveda bomo mi Socialni demokrati glasovali proti in mislim, da je zdravorazumsko, da tisti, ki razume, kar sem zdaj povedal, bo ravno tako glasoval proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja bo v imenu Poslanske skupine Levica obrazložila glas gospa Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala lepa. Seveda bomo glasovali poti temu zakonu in proti temu zakonu je absolutno treba glasovati, kajti praktično vsak člen v njem je sporen, od tega, da uzakonja možnost nagrajevanja zvestih, lojalnih, torej nestrokovnih kadrov, do dodatnega omejevanja pravice do stavke in tako naprej. Zdaj se bom pa omejila na tri najbolj sporne, hude zadeve, ki res presegajo že fantazijo, ampak minister Hojs jo očitno ima na pretek. Prvo je direktno vmešavanje Hojsa v policijo in njeno usmerjanje. Čeprav smo marsičesa že navajeni, to da minister Hojs policijo usmerja kar preko Twitterja, pa ga do sedaj policija ni rabila upoštevati, ker je bilo to nezakonito. In zaradi tega vlada predlaga spremembe, ki bodo direktno politično usmerjanje policije uzakonile. Na videz boste rekli, gre za manjšo spremembico, črta se en stavek. Ampak ta stavek je bistven, ker je izjemen, ker gre za izjemen trenutek, določen časovni trenutek, ko pristojnost ministra z usmerjanjem policije v določenih primerih preneha in nastopi pristojnost državnega tožilca. Za to gre, kdo kdaj usmerja policijo. Drugič, to je dostopanje do evidenc dogodkov. Ker so mediji razkrili marsikatere packarije, tudi to, kako se brska po podatkih političnih nasprotnikov in podobno, si je Hojs življenje poenostavil. Zakaj bi zdaj to ne postalo zakonito? S spremembo 8. člena zakona se tako določa, da policija uradnikom enote za usmerjanje in nadzor zagotavlja neposreden dostop do evidence dogodkov. Gre torej za nedopustno širitev pooblastil uradnikom enote za usmerjanje in nadzor policije Ministrstva za notranje zadeve. In na to opozarja tako ZPS kot opozarjata oba policijska sindikata, opozarja pa tudi informacijska pooblaščenka. In še tretja, res neverjetna razsežnost je dokončna politična podreditev Nacionalnega preiskovalnega urada. V luči zagotavljanja nedotakljivosti kriminalcev pravih barv se zakon nanaša − na koga drugega kot na NPU. Ker ni šlo drugače, se je najprej nezakonito odstranilo direktorja NPU. Nezakonita razrešitev direktorja, pošiljanje elektronskih sporočil z navodili, kako naj se oziroma naj se ne preganja raznih spornih oseb. Zato je treba NPU do konca podrediti, da ne bo več avtonomen pri izvajanju vseh svojih nalog, kot je bil do sedaj, ampak le še pri preiskovanju kaznivih dejanj, pa še to ne da bi mu minister dihal za ovratnik. Spoštovane in spoštovani, iz zakona v zakon, ki ga predlaga minister Hojs, se vse globlje pogrezamo, tako da glasujmo proti. Hvala.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine SAB ima besedo gospa Maša Kociper. Izvolite.
Tudi v Poslanski skupini SAB tega zakona ne bomo podprli. Gre spet za en tipičen zakon, kjer se na nekaj mestih uvajajo sicer neke dobrodošle spremembe, celo izboljšave položaja policistov v nekaterih točkah, hkrati je pa v njem spet skritih nekaj podtaknjencev, med drugim recimo temu kar odkrito lustracija. Na že znan in že večkrat uporabljen način se določajo neki novi mandati, na presečni datum bo vsem osebam hkrati na treh nivojih vodenja policije prenehal mandat. In seveda ta vlada − katera druga pa − bo lahko imenovala nove ljudi. In to je nekaj, kar ta koalicija večkrat poskuša, da se na koncu človek vpraša, ali se spreminja zakon samo zato, da se da notri ta določba, ki pomeni hkratno zamenjavo vseh na nekih pozicijah. Pa saj ni nujno, da se potem zamenjajo vsi. Omogoča pa to neko prevetritev po okusu vsakokratne vlade oziroma ne vsakokratne, tiste, ki tako spremembo zakona da v zakon, zato da lahko na nek presečni datum zamenja tiste, ki ji ne pašejo. In seveda še dodatne možnosti politizacije policije, zlasti ta poseg na področju usmerjanja preiskovanja kaznivih dejanj, ko je bilo do zdaj povsem jasno, kje so pristojnosti državnega tožilca in kdaj se začnejo. To so res skupaj z vsem, kar se dogaja, neki nedopustni posegi, ki prinašajo politizacijo policije, in to je za nas v stranki SAB nedopustno.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine LMŠ gospod Rudi Medved.
Hvala lepa. Vladajoči ste skovali zakon, ki tlakuje pot dokončnemu političnemu prevzemu slovenske policije. In ne samo to, omogoča dokončno čistko v sistemu policije: odstranitev iz operativnih nalog vseh, ki niso po volji vladajočemu režimu. Priče smo in bomo očitno tudi v prihodnje v praksi izvedeni lustraciji v slovenski policiji. Spreminjanje policije v podaljšano roko vladajoče politike hočete zdaj še uzakoniti. In če hočemo to preprečiti, in moramo preprečiti, je na nas tukaj v Državnem zboru, da ta zakon zavrnemo. Nekajkrat smo izrazito represivna nagnjenja te oblasti uspeli ustaviti v Državnem zboru in tudi danes je naša odgovornost, da to storimo. Sicer bo imel sedanji notranji minister, ki mu nagnjenost k represiji nikakor ni tuja, možnost posegati in nadzorovati predkazenske postopke. Obstaja pa tudi nevarnost posrednega nadzora državnega tožilstva. Tega ne smemo dati v roke nobenemu notranjemu ministru, še najmanj pa sedanjemu. Po mrcvarjenju Nacionalnega preiskovalnega urada vse od nastopa te vlade zdaj sledi demontaža te kriminalistične enote. Neposredna podreditev NPU Upravi kriminalistične policije in njenemu direktorju pomeni konec avtonomije NPU. Direktor NPU ne bo odločal več o ničemer, tudi o tem ne, kaj bo NPU sploh preiskoval. V praksi Nacionalnega preiskovalnega urada ne bo več, ostal bo samo še na papirju in ves vodstveni kader na položajih do najnižjih ravni ob uveljavitvi zakona preide na začasno opravljanje dela. Kaj to pomeni? Pomeni kadrovsko čistko operativnem vodstvenem kadru in nastavitev oblasti lojalnega kadra na vse položaje v sistemu policije. Tej oblasti torej ni mar, da je poklic policista dosegel najnižjo stopnjo zaupanja med ljudmi, kar je obžalovanja vredno in si policisti kot servis državljanov tega ne zaslužijo. 8 tisoč ljudi, zaposlenih v policiji, so žrtve tega grobega političnega poseganja v sistem policije. Ne dovolimo torej, da ta oblast ustvari, poglobi dokončen prepad med ljudstvom in policijo. Zato zavrnimo ta zakon. V Poslanski skupini LMŠ bomo zakon zavrnili.
Hvala lepa. Še kdo želi besedo? Če ne, glasujemo. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 40. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o oskrbi z električno energijo v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 19. oktober. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi in SMC k 112. členu. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti 7. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SMC, k 149.a členu. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 7. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SD, SAB in nepovezanih poslancev k 167. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 39. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je predlagatelj predloga zakona v uvodni obrazložitvi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 73, proti 7. [[Za je glasovalo 73.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaje k dopolnjenim 112., 149.a in k 167. členu dopolnjenega predloga zakona. Na podlagi tretjega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k tem členom vložiti amandmaje. Ugotavljam, da ne. Prehajamo torej na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma na seji zbora v drugi obravnavi predloga zakona, bil zakon neusklajen. Prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 75, proti 7. [[Za je glasovalo 75.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o prepovedi prodaje plastičnih proizvodov za enkratno uporabo v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 18. oktobra. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SAB, LMŠ, SD in Levica k 2. členu. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine ima gospa Maša Kociper.
Spoštovane kolegice in kolegi, pri tem zakonu imamo zdaj nekaj amandmajev, ki pravzaprav pomenijo uskladitev našega predloga zakona z uredbo. Tako da zdaj v bistvu usklajujemo s temi amandmaji, da bosta uredba in zakon usklajena. Naj v pojasnilo povem, da smo mi v Poslanski skupini SAB ta zakon vložili takrat, ko uredbe še ni bilo. S tem smo hoteli tudi prispevati, da bo čim prej, uredba bo tudi uredila širše vprašanje, ki jo ureja direktiva. Mi smo pa v tem zakonu z vašo pomočjo uredili prepoved prodaje plastičnih proizvodov za enkratno uporabo, se pravi prepoved dajanja plastičnih proizvodov za enkratno uporabo v promet. Lahko smo ponosni, da nam tu in tam v tej hiši uspe narediti res skupaj kaj dobrega. Tukaj imamo zdaj na zakonski ravni prav urejeno, da se ti proizvodi ne smejo dajati v promet. Uredba bo potem določala sankcije in še druge stvari. Je pa to gotovo en zelo zelo pomemben korak k varstvu našega okolja, tudi k varstvu naših voda. Tako da ne glede na to, da danes ne bomo glasovali o zakonu, če bodo ti amandmaji sprejeti, in upam, da bodo, se že zdaj zahvaljujem vsem za podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še kdo želi besedo? Če ne, glasujemo. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 84, proti nihče. (Za je glasovalo 84.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SAB, LMŠ, SD in Levica k 3. členu. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 84, proti nihče. (Za je glasovalo 84.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju SAB, LMŠ, SD in Levica k 5.a členu. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 85, proti nihče. (Za je glasovalo 85.)(Proti nihče.) Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih in s tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. Besedilo predloga zakona za tretjo obravnavo pa bodo pripravile službe Državnega zbora. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o lekarniški dejavnosti v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 18. oktobra. Odločamo najprej o amandmaju poslanskih skupin SDS in NSi k 4. členu. Gospod Miha Kordiš ima besedo v imenu poslanske skupine. Izvolite.
Zakon o lekarniški dejavnosti, kot obstoji v tem trenutku, je nekaj, kar v Levici podpiramo. Z njim se uvaja dvoje in samo dvoje. Prvič, omogoča se dvema lekarniškima veledrogeristoma, ki sta v občinski lasti, da v občinski lasti tudi ostaneta in se kljub prepovedi vertikalnih povezav med dobavitelji in lekarnami za zasebnike ne bosta odprodala. Druga določba, ki smo jo v zakon vpisali, pa pravi, da se morajo vsi morebitni presežki, ki nastajajo v lekarniški dejavnosti, v osnovno dejavnost tudi vračati. Zdravila in njih preskrbo jemljemo kot človekovo pravico, kot nekaj, kar se dela za potrebe skupnosti, zato da se pomaga ljudem, ki niso zdravi, in ne kot običajen biznis, v katerem se na tegobah in potrebah ljudi kujejo dobički. Izhodiščni zakon ni bil tak. Izhodiščni zakon je predvideval deregulacijo tako imenovanih gravitacijskih območij, se pravi regulacijo lekarn, koliko jih lahko imamo na določenem področju, kdo te lekarne lahko postavlja, odpira, upravlja in tako naprej. Na srečo smo v predhodni proceduri te določbe iz zakona zmetali ven – »Yes!«. Pa vendar poskuša še poslednjič z amandmajem naveza SDS in Nove Slovenije praktično enako spet vrniti v zakon. Posledice deregulacije lekarn in njihovih mest v skupnosti lahko vidimo marsikje v tujini. V mestih lahko, prvič, pričakujemo stopnjevanje konkurence, porast lekarn in posledičen pritisk na vse lekarne, da prodajo še več zdravil samo zato, da se bodo dobički lahko obračali. Na podeželju pa na drugi strani lahko pričakujemo zapiranje lekarn, ker bo pod pritiskom konkurence prenekatera lekarna, ki zdaj obstoji v javni ali koncesijski obliki, ostala brez tako pomembnega finančnega toka za golo obratovanje. Edini zmagovalci tovrstnega ustroja bodo veliki zasebniki, ki se bodo v razmerah take deregulacije lahko monopolno polastili lekarniške dejavnosti pri nas. In seveda bomo v Levici glasovali proti temu sklepu. Če vas, gospe in gospodje, skrbi, da je kakšen del Slovenije preveč odročen od centralne lekarne tudi v obstoječem zakonu, obstajajo provizije, ki omogočajo odpiranje lekarniške podružnice. Nobene potrebe ni po tem, da se gre v deregulacijo, če smo le iskreni, kar se tiče oskrbe zdravil. Če pa verjamemo v oskrbi zdravil kot biznis, na račun katerega naj se zasluži, potem pa dobimo take amandmaje, kot je ta k 4. členu. V Levici bomo glasovali proti temu amandmaju.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine SMC ima besedo mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica Državnega zbora. Amandma k 4. členu, predloženem s strani predlagateljev, v naši skupini SMC ne podpiramo. Predlagatelji predlagajo nov odstavek z vsebino, ki smo jo v SMC želeli urediti že v prvi verziji predloga spremembe zakona o lekarniški dejavnosti, in to v 2. členu, da se črta beseda «sosednji«. To je vezano na občine. S takratnim namenom bi se zakonsko odprla možnost vsem malim in velikim občinam, da si odgovorno in sporazumno zagotovijo prisotnost lekarn tudi v najmanjših občin, kajti znano je, da koncesionarji ne želijo odpirati lekarn v krajih po Sloveniji, ki ne zagotavljajo dobička iz poslovanja. Javni lekarniški zavodi pa si lahko zaradi dobrega poslovanja v večjih krajih in razvejano mrežo njenih lekarn zaradi družbene odgovornosti lahko privoščijo tudi odprtje lekarn v manjših ali odročnih občinah. Nikoli nismo predlagali nekaj, kar bi osiromašilo obstoječo lekarniško mrežo. Nasprotno. Vseskozi smo poudarili, da je treba občanom to storitev še bolj približati glede dostopnosti. Pri utemeljitvi našega predloga je bil večkrat izpostavljen še vedno po šestih letih nerešen problem male občine Bistrice ob Sotli, ki je na skrajnem jugovzhodu Slovenije. S tem amandmajem pa izkazujejo predlagatelji veliko skrb za morebitno isto občino in v Poslanski skupini SMC obstaja velik dvom o iskreni nameri predlagatelja. Ministrstvo za zdravje od leta 2015 do danes onemogoča navzlic ugodni rešitvi Upravnega sodišča za Občino Bistrica ob Sotli, da ima za potrebe svojih občanov lekarno. Kar zadeva pa obrazložitev k temu amandmaju, je ob podrobnem pogledu vsebine v sklicani tretji odstavek 8. člena Zakona o lekarni dejavnosti le-ta kontradiktorna. Skladno z navedenim in ob neaktivnosti Ministrstva za zdravje na področju lekarniške dejavnosti v naši poslanski skupini sklepamo, da predlagatelja SDS in Nova Slovenija sploh nimata resnega namena izboljševati stanja na lekarniški mreži, zato bomo glasovali proti temu amandmaju k 4. členu.
Hvala lepa. Še kdo želi besedo? Če ne, glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 37 in proti 46. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanskih skupin SDS in NSi k 6. členu in ob tem opozarjam, da je amandma vsebinsko povezan z amandmajem istega predlagatelja k 9.a členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postane navedeni amandma brezpredmeten. Vidim interes za obrazložitev glasu. Gospa Lidija Divjak Mirnik, izvolite.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Danes bomo tudi s tem amandmajem in potem, če bomo seveda glasovali o celem zakonu, odločali o pravzaprav treh zadevah. Prvič, med javnim interesom ali kapitalom. Drugič, med Mariborom ali pa dvema velikima veletrgovcema v zasebni lasti. Tretjič, med konkurenco na trgu zdravil ali monopolom dveh zasebnikom tujih multinacionalk. Zame ni nobenega dvoma. Moj glas gre za Maribor, moj glas gre za javni interes in moj glas gre za Farmadent. Glasovala bom proti amandmaju, ki sta ga vložoli SDS in NSi, ker govorita jezik multinacionalke, ne pa jezika občin, ustanoviteljic Farmadenta. Hvala.
Hvala lepa. Obrazlagamo glas v imenu poslanskih skupin najprej. V imenu Poslanske skupine SMC ima besedo mag. Verbič. Izvolite.
Še enkrat hvala lepa, podpredsednica. Z vloženim amandmajem predlagateljev k 6. členu predloga zakona o lekarniški dejavnosti želita predlagatelja ukiniti delovanje dveh lastnih dobaviteljev zdravil in pripomočkov za lajšanje bolečin, ki imata v Republiki Sloveniji skupno 30-odstotni tržni delež. To sta mariborski Farmadent in ljubljanski LL Grosist. Njuna prisotnost zagotavlja vsaj minimalno konkurenco na tem trgu in s tem nižanje cen. Kar pa je bistveno, njuni dobički v celoti ostajajo v javnih lekarniških zavodih za njihove razvojne potrebe in izobraževanje farmacevtov. Nerazumno in neodgovorno je predlagati amandma, ki po eni strani ukinja dobro delujoča lastna dobavitelja, od katerih poslovanja imajo izključno korist lokalne skupnosti in javni lekarniški sistem, ker se ustvarjeni dobiček vrača v zadovoljevanje potreb občanov in zaposlenih. Po drugi strani pa ta amandma ukinja minimalno konkurenco med dobavitelji in v celoti prepusti dobavo zdravil tujcem in pravni osebi s skritimi lastniki. Obrazložitev, da ohranitev delovanja Farmadenta in Grosista predstavlja nelojalno konkurenco − kako nekdo lahko to sploh zapiše, če Farmadent posluje že od davnega leta 1972 v Sloveniji in Grosist od leta 2009? Kje je vsa ta leta nelojalna konkurenca, danes pa je to eden od ključnih razlogov s strani predlagatelja? Sklicevanje na ustavno odločbo iz leta 2019 je preprosto zavajanje predlagatelja. Ustavno sodišče Republike Slovenije je ugotovilo, da vertikalna povezava ni v neskladju z Ustavo Republike Slovenije. Zakonodajalec lahko spremeni obstoječo ureditev na način, ki je v skladu z evropsko zakonodajo, le-ta pa omogoča uresničevanje krepitve javnega zdravstva, in lekarne so del javnega zdravstva, da javni zdravstveni sektor pridobiva prihodke tudi na tem področju. Zato smo v SMC predlagali 6. člen, ki v celoti sledi direktivi številka 24 in ureja tako imenovano in-house javno naročilo. Očitno je interes predlagatelja, da se postopoma ukine dobro delujoč javni lekarniški sistem in se na njeno mesto postavijo s privatizacijo tuji lastniki lekarn, ki bi jim pripadali vsi dobički. Temu amandmaju nasprotujemo.
Hvala lepa. Mag. Branislav Rajić v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Dober večer! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev nasprotujemo temu amandmaju, menimo pa, da bi mu morali nasprotovati vsi poslanci v Državnem zboru. Gre namreč za to, da se s tem amandmajem skuša ohraniti prepoved vertikalnih povezav in predati ves dobiček velegrosistov, to je dobaviteljev zdravil, multinacionalkam, ki bi v tem primeru po principu duopola tudi zastavljale cene in bili edini dobavitelji zdravil v Sloveniji. Mi imamo možnost, da dovolimo, da podjetja, ki so v javni lasti, dobavljajo zdravila in se na ta način dobički, ki jih ustvarjajo, vračajo nazaj v lokalno skupnost, občinam, v tem primeru imamo občini Maribor in Ljubljana, ali pa da vse to pohlevno prepustimo multinacionalkam in popolnoma zavržemo možnost, da smo sami kreatorji tudi ekonomskih dobičkov. To se mi zdi zelo škodljivo in v naši poslanski skupini v celoti zavračamo ta amandma. Smo pa presenečeni, da sploh do takega pride.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine SAB ima besedo mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Maribor danes praznuje 857. obletnico prve omembe in od takrat mesto raste in se razvija in je preživelo številne izzive, od kuge, požara, ponemčevanja, pa tudi spremembe družbenega sistema. V tem času je tudi ustanovilo pomembno podjetje, ki je zagotavljalo razvoj medicinske znanosti in farmacevtske industrije. To je Farmadent. Vse od leta 1972 mesto z njim raste, se razvija in to podjetje deluje v dobrobit meščanov in meščank ter na splošno širše skupnosti. Dobičke, ki jih ustvarja, vlaga občinsko podjetje nazaj v občinski proračun izključno namensko za krepitev javnega zdravstva in prevencije. To je zakonska obveza in tudi k temu mi v SAB stremimo. V SAB smo prvi bili za to, da se zakon ustrezno popravi in smo na to tudi ustrezno opozorili. Bili smo za to, da se črtajo določbe, ki vnašajo v zakon številne pomisleke in polemike. Bili smo tudi za to, da edini člen, ki je sporen, torej omogočanje vertikalnih povezav javnih zavodov, obstane. Še enkrat vse skupaj pozivam, da vsi skupaj zavrnemo te amandmaje, ki ne gredo v dobrobit krepitve javnega zdravstva in javnega dobra. Zavzemajmo se za to, da gredo dobički podjetij nazaj v občine, ustanoviteljice. Preprečimo to, da morata dve mestni občini pod prisilo do konca leta prodati dve podjetji in tako beležiti izgube. To gre za prisilno prodajo v tako kratkem času. Vsak, ki je razumen, temu odločno nasprotuje. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine SD dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Začel bom z Mariborom, potem bom šel pa na ideologijo. Proti koncu druge svetovne vojne so tako imenovani zavezniki 29-krat bombardirali Maribor. Polovica ga je bila porušenega. Sedaj pa hočete 30. bombardiranje Maribora izvesti predlagatelji tega amandmaja SDS in NSi. Toliko o Mariboru. Bodi dovolj in vašem domoljubju. To je pa sedaj srčika ideologije. Na eni strani imamo ideologijo tistih, ki pravijo, da je boljše, da od milijarde 400 gredo dobički eni tuji korporaciji in večinoma domačim skritim lastnikom. Versus drugi, ki trdimo to, kar so prej kolegi ubesedovali. Tudi zato bomo mi glasovali proti. Hvala.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Levica gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. V prejšnjem sklicu državnega zbora smo tako kot danes odpirali zakon o lekarniški dejavnosti. S takratnimi spremembami lekarniškega področja se je uzakonilo tudi ob aktivnem prizadevanju Levice, da se lastniške povezave med drobno prodajo zdravil, torej lekarnami, in njihovimi veledobavitelji prepovedo in da se prepovedo v celoti. To je seveda logično, ko se pogovarjamo o zasebnem kapitalu in zasebni organizaciji preskrbe z zdravili. Tovrstna tako imenovana vertikalna povezava namreč omogoča oblikovanje kapitalskih konglomeratov, ki od začetka do konca preskrbo z zdravili obravnavajo kot biznis, kot nekaj, s čimer je treba čim bolj zaslužiti, in ne kot vitalno področje, ki naj ga prevzame skupnost za oskrbo bolnih posameznikov in posameznic z zdravili. Posledice so seveda jasne. Če ti ljudem prodajaš zdravila zato, da boš zaslužil, in ne zato, ker jih potrebujejo, bo to prej ali slej rezultiralo v negativnih učinkih, recimo prekomerne porabe zdravil. Sočasno s to akcijo prepovedi vertikalnih povezav med lekarnami in veledrogeristi pa smo v Levici tudi pritiskali in opozarjali, da taka prepoved lastniške povezave ne sme pomeniti privatizacije veledobaviteljev zdravil, kjer te že obstajajo v javni lasti. To sta Mestna občina Ljubljana in Mestna občina Maribor, prva z dobaviteljem LL Grosist, druga z dobaviteljem Farmadent. Žal takrat naša opozorila niso bila slišana, večkrat se je nato preložil rok, kdaj naj se prepoved vertikalnih povezav prepove. S tem zakonom bomo očitno uspeli, da se ohrani LL Grosista in Farmadent v javni lasti, za javno oskrbo z zdravili. A tudi tukaj poskuša desna tribuna v navezi SDS in NSi še v zadnjem trenutku pritiskati z amandmajem, ki bi onemogočil zadrževanje javnega lastništva nad veledobavitelji z zdravili. To je v celoti zavržno, v Levici bomo glasovali proti temu amandmaju in od tukaj dalje mislim, da se ne smemo več pogovarjati o tem, kako bomo deregulirali področje lekarništva ali privatizirali še dva obstoječa javna veledobavitelja, marveč kako bomo organizirali javno in neprofitno oskrbo z zdravili za celotno državo ne zgolj za občine. Ja, lekarne in preskrbo z zdravili je treba obravnavati enako kot zdravje, kot javno dobro in temu primerno naj ga prevzame država, naj se ga izvzame s trga v celoti. Hvala.
Hvala lepa. Še kdo? Gospa Nataša Sukič v lastnem imenu. Izvolite.
Saj bom zelo kratka. Poglejte, ne morem verjeti, da se sploh lahko znajde tak amandma na naših klopeh, ki bi dobesedno prisilil naša dva javna zavoda, ki skrbita za preskrbo z zdravili, da postaneta plen tistih dveh, ki že obvladujeta 70 % trga z zdravili. Namreč Farmadent in Grosist obvladujeta skoraj 30-odstotni delež in tukaj se skrivajo ti apetiti. In vi, ki to predlagate, jaz ne vem, ali niste na strani javnega, da se presežki vračajo za javno dobro, za vse nas, vi bi, da ti presežki ostanejo v žepih te korporacije in onega drugega subjekta, za katerega točno niti ne vemo, kdo so lastniki. To je nekaj neverjetnega. Sama bom glasovala proti. In še enkrat, neverjetno je, da si sploh kdo upa kaj takega predlagati: proti ljudem, proti javnemu dobremu v korist neke multinacionalke in nekega poslovnega subjekta, ko niti ne vemo, kdo so lastniki. In še nekaj. Pri zdravju, ko govorimo o zdravju, pač ne govorimo o prosti trgovinski pobudi pa o običajnih gospodarskih subjektih. Za zdravje gre. To je posebna kategorija in tega ne gre enačiti kar tako vse povprek s splošnimi gospodarskimi subjekti. Glasovala bom seveda proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Dejan Židan, izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci, predstavniki Vlade, lep pozdrav! Danes in včeraj smo vsi dobili, čeprav celo serijo mailov iz mariborske občine, kjer sem jim je očitno računalnik pokvaril, ampak tisto, kar je bilo pa pomembno, zapisali so, da je mestna občina, mestni svetniki in svetnice so soglasno, poslušajte, soglasno so nas prosili, da omogočimo, da delajo naprej s svojim Farmadentom, ki je v občinski oziroma v mestni lasti. Ideja, da bomo mi tukaj v Ljubljani lahko solili pamet Mariborčanom, je zavržna. Ljubljana je prevečkrat pustila Maribor na cedilu, pa prosim lepo, ne delajte tega. Zato bom glasoval proti temu predlogu. Hvala.
Hvala lepa. Še kdo želi besedo? Če ne, glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 45. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma poslanskih skupin SDS in NSi k 6. členu ni bil sprejet, je postal amandma istega predlagatelja k 9.a členu brezpredmeten. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih in s tem tudi zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili sprejeti, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmaje,v sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Mag. Dušan Verbič ima besedo v imenu Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Obrazložitev v imenu poslanske skupine. Spoštovane poslanke in poslanci, smo pred glasovanjem o predlogu spremembe zakona o lekarniški dejavnosti in bomo dobili odgovor na naslednje vprašanje: ali imamo poslanske skupine tega državnega zbora toliko politične modrosti, da bomo sprejeli odločitev, ki bi preprečila tujcem, da v celoti obvladujejo dobavo zdravil in raznih pripomočkov za lajšanje bolečin v Republiki Sloveniji, in to javnim lekarniškim zavodom, koncesionarjem in tudi bolnišničnim lekarnam. Lekarne so del javnega zdravstvenega sistema in prenehanje delovanja dveh na trgu pomembnih slovenskih lastnih dobaviteljev bi pomenilo, da imamo v Republiki Sloveniji zgolj še tuje dobavitelje zdravil in popolno odvisnost od tujcev. To absolutno ni strateški interes Slovenije, temveč se mora ohraniti vsaj minimalna konkurenca med dobavitelji tako tujimi kot domačimi. Dejstvo je, da imamo na slovenskem trgu dobave zdravil lekarnam praktično štiri dobavitelje Kemofarmacija, Salus, Farmadent in Grosist. Prva dva sta v tuji lasti in s skritimi lastniki, druga dva Farmadent in Grosist pa že vrsto let delujoča slovenska lastna dobavitelja. Z nadaljnjim delovanjem obeh lastnih dobaviteljev se zagotavlja, kot rečeno, vsaj minimalna konkurenca v Republiki Sloveniji na področju trga dobave zdravil in raznih pripomočkov, kar posledično pomeni nižje cene zdravil in ostalih artiklov v lekarnah. Na to dejstvo sta že leta 2019 opozarjala Agencija za varstvo konkurence kot tudi Zavod za zdravstveno zavarovanje Republike Slovenije. Oba sta opozarjala, da je potrebna večja konkurenca med dobavitelji zdravil, da se zagotovijo nižje cene in s tem večji prihranek javnofinančnih sredstev namenjenih za zdravila. Zato, spoštovani, v Poslanski skupini SMC podpiramo predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še kdo želi besedo? Če ne, glasujemo. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 37. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 1. točko dnevnega reda, to je na Vprašanja poslank in poslancev. Malce pozornosti prosim. Glasovanje bomo opravili na podlagi pregleda sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministrice in ministrov z dne 19. oktober, ki je bil objavljen na e-klopi. Prehajamo na odločanje o predlogih sklepov. Prvi sklep se glasi: Državni zbor na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Janeza (Ivana) Janše na poslansko vprašanje mag. Bojane Muršič v zvezi s povišanjem cen energentov in ostalih dobrin v Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 41. (Za je glasovalo 43.)(Proti 41.) Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Janeza (Ivana Janše) na poslansko vprašanje Luke Mesca v zvezi z vladanjem z nasiljem. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 45. (Za je glasovalo 39.)(Proti 45.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Malce tišine prosim, ker je težko delati ob takem šundru. Hvala. Naslednji sklep: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade Janeza (Ivana) Janše na poslansko vprašanje mag. Alenke Bratušek v zvezi z reševanjem okoljskih izzivov. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 40, proti 45. (Za je glasovalo 40.)(Proti 45.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo Jerneja Vrtovca na poslansko vprašanje Vojka Starovića v zvezi z delovanjem Letalskega centra Maribor. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 42. (Za je glasovalo 38.)(Proti 42.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo Jerneja Vrtovca na poslansko vprašanje mag. Andreja Rajha v zvezi s Termoelektrarno Šoštanj. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 43. (Za je glasovalo 36.)(Proti 43.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje Marjana Dikaučiča na poslansko vprašanje Tine Heferle v zvezi s proračunskim dokumentom Ministrstva za pravosodje za prihodnje leto. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 42. (Za je glasovalo 38.)(Proti 42.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje mag. Marka Koprivca v zvezi z učinki liberalizacije cen goriv. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 42. (Za je glasovalo 38.)(Proti 42.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti Janeza Ciglerja Kralja na poslansko vprašanje Mihe Kordiša v zvezi s socialnimi posledicami predlaganih sprememb na področju socialne zakonodaje. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 43. (Za je glasovalo 35.)(Proti 43.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za pravosodje Marjana Dikaučiča na poslansko vprašanje Maše Kociper v zvezi s pogojem PCT za vstop strank na sodišča. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev. Za je glasovalo 38, proti 43. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje Janje Sluga v zvezi z višanjem cen energentov. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev. Za je glasovalo 38, proti 41. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano dr. Jožeta Podgorška na poslansko vprašanje Janija Ivanuše v zvezi s prijavo škode zaradi posledic pozebe. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev. Za je glasovalo 22, proti 47. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje Edvarda Pauliča v zvezi s stopnjo DDV za gostinske in turistične storitve. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev. Za je glasovalo 29, proti 43. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zdravje Janeza Poklukarja na poslansko vprašanje mag. Meire Hot v zvezi s katastrofalnimi razmerami v zdravstvu. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev. Za je glasovalo 36, proti 43. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve Aleša Hojsa na poslansko vprašanje Nika Prebila v zvezi z delovanjem policije na protestih v Republiki Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev. Za je glasovalo 39, proti 43. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zdravje Janeza Poklukarja na poslansko vprašanje Jožeta Lenarta v zvezi z reorganizacijo pri izvajalcih zdravstvenih storitev. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev. Za je glasovalo 35, proti 42. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za izobraževanje, znanost in šport dr. Simone Kustec na poslansko vprašanje Željka Ciglerja v zvezi z vpisom študentov iz tretjih držav na slovenske univerze. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev. Za je glasovalo 37, proti 43. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zdravje Janeza Poklukarja na poslansko vprašanje Lidije Divjak Mirnik v zvezi z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakon o lekarniški dejavnosti. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev. Za je glasovalo 39, proti 42. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za izobraževanje, znanost in šport dr. Simone Kustec na poslansko vprašanje Boštjana Koražija v zvezi z širitvijo pravice do dodatne učne pomoči. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 44. (Za je glasovalo 35.)(Proti 44.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za finance mag. Andreja Širclja in ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje mag. Andreja Rajha v zvezi z dvigi cen električne energije in zemeljskega plina. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 44. (Za je glasovalo 38.)(Proti 44.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zdravje Janeza Poklukarja na poslansko vprašanje Nataše Sukič v zvezi z neučinkovitim, nestrokovnim in neznanstvenim pristopom do izvedbe cepljenja. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 36, proti 44. (Za je glasovalo 36.)(Proti 44.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo dr. Vaska Simonitija na poslansko vprašanje Primoža Siterja v zvezi z vladnim in strankarskim oglaševanjem. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 43. (Za je glasovalo 34.)(Proti 43.) Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 26. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Lahko noč.