Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, spoštovani predsednik Vlade, ministrice in ministri, gospe in gospodje, lepo pozdravljeni! Začenjam z nadaljevanjem 6. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospod Luka Mesec, gospod Jožef Horvat, gospod Igor Peček do 12. ure, gospod Tomaž Lisec od 14. ure dalje, gospa Ljudmila Novak od 18.30 dalje, gospod Marko Bandelli do 11.30 in gospod Jože Tanko od 15. ure dalje. Prehajamo, spoštovane gospe, spoštovani gospodje, na 9.A TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO LISTE KANDIDATOV ZA MINISTRA VLADE REPUBLIKE SLOVENIJE. Predsednik Vlade gospod Marjan Šarec je 20. marca 2019 Državnemu zboru na podlagi prvega odstavka 112. člena Ustave Republike Slovenije in prvega odstavka 229. ter 234. člena Poslovnika Državnega zbora predlagal, da se za ministra za zdravje imenuje gospod Aleš Šabeder ter za ministra za okolje in prostor gospod Simon Zajc. Predsednik Vlade je Državnemu zboru predlagal, da v skladu z 232. členom poslovnika Državnega zbora glasuje o listi kandidatov za ministra kot v celoti. S tem dajem besedo predsedniku Vlade gospodu Marjanu Šarcu. Izvolite.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci! Na vas se obračam s predlogom za imenovanje ministra za zdravje in ministra za okolje in prostor. Najprej nekaj besed o zdravstvenem resorju. Zdravnik je slaba izbira, ker je kljub strokovni podkovanosti menda preozek, najmanj v poznavanju upravljanja. Ekonomist ni primeren, ker naj bi, četudi hitro učeč, videl samo poslovanje, ne pa tudi diagnoz. Prava izbira menda tudi ni politik, ker je kljub veščinam, četudi zelo širokim, samo politik. Pogum je moteč in prinaša oznako o pretirani, celo nezdravi samozavesti in aroganci. Znanje ni dovolj, ker da manjka moč. Skratka, če sodimo po vsakokratnih odzivih, ni niti ustreznega profila niti ustreznega imena, vsaj ne za ministra za zdravje. Osebe, ki je vse v enem, preprosto ni. Nihče nima vsega in nihče ne ve vsega. Se pa vsakogar vnaprej ožigosa z dvomi, s kritikami, z nejevero. Tudi Aleša Šabedra so. Denimo, kako si bo polomil zobe na 3 milijardah različnih interesov. Naj povem, da takšna lahkotna posploševanja zavračam. Nisem iskal in tudi nisem hotel nekoga, ki bi sebe videl ali dojemal kot odrešenika. Verjemite mi, nikakor ni šlo za nepremišljenost ali hitenje, prav nasprotno, moj predlog, naj vodenje Ministrstva za zdravje prevzame Aleš Šabeder je pretehtana odločitev in prepričan sem, da tudi tehtna. Drži, da je ljubljanski univerzitetni klinični center zgolj ena od institucij in ne celoten sistem, a po drugi strani je kot največja slovenska bolnišnica v marsičem pravzaprav zdravstvo v malem. Odslikava vse njegove značilnosti, posebnosti, odklone in seveda tudi odlike. Gospod Šabeder je videl drobovje čakalnih vrst in vzroke zanje. Zaveda se sistemskih hib in zakonskih pomanjkljivosti oziroma slabosti. Kot ekonomist pozna finance, kot menedžer delovanje, razume poslovanje, izvajal je sanacijo. Slišal je zaposlene, izkusil je sindikate različnih poklicev. Najmanj zaradi vsega naštetega ima moje zaupanje. Diagnozo torej pozna, zdravljenje začenja z današnjim imenovanjem. Ne bo mu lahko. Prvi in glavni razlog so seveda razmere, če rečem anamneza. Nikakršnega dvoma ni, da bo terapija naporna in trajajoča. Drugi razlog, ki ga še zdaleč ne gre spregledati, pa so nekateri akterji zdravstvenega sistema. Tisti najbolj glasni, ki pretežno kritizirajo, zahtevajo, včasih celo izsiljujejo. In vsi ti so prepričani izključno v svoj prav. Prva naloga novega ministra bo skrajševanje čakalnih vrst. To je, vsaj tako želim verjeti, prioriteta ne samo vlade, pač pa zdravstva kot celote. Prva pomaga finančno, vložek drugega je delo, trud in tudi, če hočete, humanost. Enako hitro, torej takoj, gospoda Šabedra čaka reševanje težav v primarnem zdravstvu, povezanih zlasti s številom zdravnikov družinske medicine in nezanimanjem za to delo. Pred njim so še najmanj izzivi glede upravljanja zdravstvenih zavodov, administrativnih razbremenitev zdravnikov, javnega naročanja, zagotavljanja kakovosti in varnosti pa tudi vzpostavitev zaupanja pri bolnikih. In seveda, Aleša Šabedra čaka večni izvir nezadovoljstva – plače. Prav je, da so zdravniki dobro plačani. Drži tudi, da niso vrtoglavi dohodki vseh, še zlasti ne mladih zdravnikov, a hkrati ne gre spregledati, da so po višini plač prav zdravniki rekorderji v javnem sektorju. Ne skrivam, da računam na dobronamernost zaposlenih v zdravstvu ter na delu v timu. Ključ je namreč v sodelovanju in ne v rivalstvu, še zlasti ne na plečih pacientov. Za ljudi gre, vendar. Spoštovani poslanke in poslanci, pred vami je tudi odločanje o novem ministru za okolje in prostor. Delo tega resorja, opravljeno v minulega pol leta, lahko brez najmanjšega pretiravanja označim za vzorčen primer dobrega dela. Upam, pravzaprav verjamem, da gredo zasluge za to ne zgolj nekdanjemu ministru, pač pa celotni ekipi, še zlasti njenemu ožjemu delu. In zato sem toliko bolj vesel predloga Stranke modernega centra, da je za naslednika Jureta Lebna predlagala njegovega državnega sekretarja, pristojnega za okolje, Simona Zajca. Po letih zapostavljanja skoraj vseh področij dela, pa naj bo zaradi neznanja ali neangažiranosti vodilnih, so na ministrstvu tokrat brez dvoma prepoznali težave, in to ne zgolj najbolj perečih. Prepoznali so izzive, vzpostavili dialog, iskali in našli rešitve ali vsaj začrtali njihovo smer. Ponavljam, po letih nojevske drže, stihije, celo zanikanja, so premiki vidni. In to veliki premiki. V Simonu Zajcu zato vidim nekakšno jamstvo, in sicer jamstvo za nadaljevanje in seveda dokončanje že začetega dela, za reševanje težav, ki bodo še vzniknile, ter za zagon začrtanih projektov, pa naj gre za ravnanje z odpadki, urejanje onesnaženih oziroma degradiranih območij, za pripravo podnebne strategije, skorajšnjo osvežitev gradbene zakonodaje ter za ureditev stanovanjske problematike, ki še zdaleč ni najmanj pomembna, pa čeprav jo omenjam na koncu. Nasprotno, zelo je pomembna, zlasti zaradi vsem znanih težav mladih. Način dela in njegovo hitrost, poleg seveda vsebine, Simon Zajc že pozna. Vse to je pomagal kreirati. Verjamem, da bo znal tudi v prihodnje. In verjamem, da zna tudi motivirati. Zato se ne bojim, da bi delo na Ministrstvu za okolje in prostor šepalo, niti da bi pešalo. Ima dobro ekipo, bil je njen del, zdaj jo bo vodil. Dobro razpravo želim. Hvala lepa.-
Hvala predsedniku Vlade za dopolnilno obrazložitev. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, v skladu z 230. členom Poslovnika Državnega zbora, sta se kandidata predstavila pristojnima delovnima telesoma ter odgovarjala na vprašanja članic in članov odborov, in sicer 25. in 26. marca 2019 na seji Odbora za zdravstvo ter 25. marca 2019 na seji Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor. Poročili z mnenji odborov ste prejeli. Iz slednjih izhaja, da sta bili predstavitvi predlaganih kandidatov ustrezni. Poročilo Odbora za zdravstvo bo predstavil predsednik dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj, lep pozdrav gostujoči vladi v Državnem zboru! Podal bom v bistvu skrčeno obnovo, ker podati poročilo sedemurne seje, ki je trajala na hokejski način v treh tretjinah, kjer nekako iz zapisanega poročila izhaja, da smo razpravljali, če sem pravilno štel, o 51. tematskih sklopih, pa še tukaj smo nekako skrčili v poročilu, je seveda v parih minutah nemogoče. Uvodoma je kandidat v tričetrturni predstavitvi podal oris, njegov pogled stanja slovenskega javnega zdravstva, kjer je kot prioriteto izpostavil dostopen in varen zdravstveni sistem, zadovoljstvo državljank in državljanov, bolnikov v nekem stanju, sam bi si upal dodati tudi preventivo, na katero pozabljamo, ker imamo Ministrstvo za zdravje. Izpostavil je seveda, da tega ne moremo doseči brez dejstva, da bodo vsi deležniki, ki so vključeni v slovensko javno zdravstvo, zadovoljni. Kakovostno in varno zdravstvo lahko dosežemo le, če ga razumemo, tukaj se navezujem na predsednika Vlade, kakšna oseba bi bila potrebna za to. Zelo je izpostavil problematiko informatike, informatizacije, ker navsezadnje uradno mi danes skoraj ne vemo, kakšne so nabavne cene vhodnih surovin v našem zdravstvu. Seveda smo se dotaknili tudi financiranja, finančne vzdržnosti, če hočete, zdravstvene blagajne, tako v luči dejstva starajoče se družbe kot v luči tega, kar se v strokah, ki se ukvarjajo z zdravstvenimi politikami, imenuje razvojna inflacija: medicina, metode, terapije, zdravila gredo naprej. V sami razpravi, ki je bila zelo pestra, poglobljena, so se pojavljale kritike, da smo slišali to, kar že tako ali tako vemo, da kandidat za ministra ni podal dovolj zadovoljivih odgovorov. Tukaj mi na misel pride Sokrat, ki je nekako nekoč rekel takole, da se pameten človek uči kjerkoli, kadarkoli od kogarkoli, povprečen človek se uči zlasti na naših napakah, mi smo še tukaj slabi, le neumen človek pa ve odgovore na vsa vprašanja. Obstaja nek forum, kjer se ti odgovori skupaj iščejo z javno rabo uma, kot bi rekel dr. Dolar, ta forum je Državni zbor. V neki tematiki, ki smo jo obravnavali, smo se seveda dotaknili cele vrste upravičeno lokalno-regionalnih tem, ker vsak od nas od nekje pride in upa, da bo nekje ponovno izvoljen. Seveda nismo mogli iti mimo trenutno najbolj pereče problematike primarne ravni. Tudi nismo mogli iti mimo nekih razlik znotraj tega sistema, kjer običajno mladi potegnejo kratko. Dotaknili smo se seveda tudi nekega področja, ki je bilo predolgo zanemarjeno – paliativna, gerontološka problematika, tudi v zadnjem času prisotne teme evtanazije in še cele vrste tem. Na koncu je odbor z 12 glasovi za in 2 proti sprejel mnenje, da je predstavitev Aleša Šabedra kot kandidata za ministra za zdravje bila ustrezna. Ugotovili smo tudi, da se v bistvu pogovarjamo o politiki, ki jo pogosto skrivamo za strokovnost. Obstajajo neki trije pogledi. Eden pogled je krepiti javno zdravstvo z močnimi institucijami javnega zdravstva. Drugi pogled je iti v večji meri v koncesijski model. Tretji pogled delno zakritje, dajmo skoraj vse privatizirati pa se iti neke vrste tenderje. To so seveda zadeve, ki jih bomo morali debatirati. Ali si bo minister polomil zobe ali ne, je pa v glavnem odvisno od nas tukaj v zakonodajni in izvršilni veji oblasti. Hvala za besedo.
Hvala, gospod predsednik. Gospod Edvard Paulič kot predsednik Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor pa bo predstavil to poročilo. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani predsedujoči, predsednik Vlade, ministrski zbor, kolegice in kolegi! Kandidat za ministra za okolje in prostor Simon Zajc se je Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor predstavil 25. marca 2019. Na začetku je poudaril, da so bili pod vodstvom ministra v odhajanju prepoznani ključni problemi na področju okoljske politike, zastavljeni so prioritetni projekti in časovnica za njihovo realizacijo. Posledično si bo v času svojega ministrovanja prizadeval za uresničitev teh ciljev in aktivnosti. Na področju urejanja prostora, gradbene in stanovanjske zakonodaje se bo najprej lotil sprememb gradbenega zakona. Sprememba bo upoštevala odločbo Ustavnega sodišča glede posega v pravico do spoštovanja doma. Prav tako se bo bolj jasno omejilo ničnost poslov le v primerih, ko je izrečen inšpekcijski ukrep in je prepoved vpisana v zemljiško knjigo. Sprememba bo vsebovala tudi optimizacijo postopka prijave del in pridobitve uporabnega dovoljenja. Na področju stanovanjske zakonodaje je najavil spremembe, po katerih bo stanovanjski sklad gradil stanovanja samo še za namen oddaje. Predvideva se zamenjava neprofitne najemnine s stroškovno, s čimer bo možno povečati fond najemniških stanovanj. Prav tako naj bi bila država garant pri odobritvi kreditov mladim družinam za nakup stanovanja. Na področju okolja in okoljske zakonodaje je kandidat izpostavil začetek javne obravnave novele Zakona o vodah. Bistvena sprememba se nanaša na Sklad za vode, ki bo med drugim prevzel nalogo sofinanciranja vodovodov in vodooskrbe v primerih, ko za to ne bo mogoče dobiti evropskih sredstev. V skladu za vode bodo zagotovljena tudi sredstva za intervencijske ukrepe v primeru ekstremnih vremenskih pojavov. Najavil je spremembe Zakona o varovanju okolja, Zakona o odpravi posledic naravnih nesreč in Zakona o urejanju prostora. V zvezi z odpadno embalažo je omenil spremembo zakonodaje do konca leta. Predvideva se znižanje meje razširjenja odgovornosti poročanja proizvajalcev odpadne embalaže iz 15 ton na nič. Frekvenca poročanja se bo povečala na 4-krat letno. Družbam za ravnanje z odpadno embalažo bodo postavljeni strožji pogoji, vse z namenom odprave anomalij, katerim smo bili priča v obstoječem sistemu. S Trgovinsko zbornico Slovenije se pričakuje podpis sporazuma za ukinitev plastičnih vreč, pripraviti pa bo treba tudi vse potrebno za ukinitev nekaterih ostalih izdelkov za enkratno uporabo iz plastike. Kot izjemno pomembno nalogo je izpostavil pripravo dolgoročne podnebne strategije. Poudaril je, da moramo biti pri tem vprašanju zelo ambiciozni in si zastaviti cilj, da Slovenija do sredine stoletja postane ogljično nevtralna država. Opozoril je, da tako ambiciozen cilj s seboj prinese številne posledice in izzive, s katerimi se bo potrebno soočiti. Pri tem je izpostavil področja prometa, kmetijstva in električne energije, še posebej pa potrebo po socialno pravičnem prehodu v ogljično nevtralno družbo. Na koncu predstavitve je kandidat na kratko omenil še nekatere projekte v teku. Napovedal je dokončno rešitve problematiki Jernejevega kanala v Občini Piran, nadaljevanje sanacij celjskih vrtcev in sanacije Mežiške doline ter uresničevanje zaveze s koalicijske pogodbe glede ustavitve aktivnosti gradnje hidroelektrarn na reki Muri. Po uvodni predstavitvi so članice in člani odbora kandidatu za ministra zastavili številna vprašanja, na katere je kandidat podal dodatna pojasnila ter jih seznanil s svojimi pogledi, mnenji in stališči. Po končani predstavitvi je odbor z 10 glasovi za in 5 proti sprejel mnenje, da je bila predstavitev Simona Zajca kot kandidat za ministra za okolje in prostor ustrezna.
Hvala, gospod predsednik, za vašo predstavitev. S tem, spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi imate besedo dr. Matej Tašner Vatovec, poslanska skupina Levica. Izvolite.
Najlepša hvala, predsednik. Lep pozdrav vsem! Uničevanje okolja je inherenten del kapitalizma. Tega se moramo zavedati. Sistem, katerega cilj je izključno maksimizacija profita in zahteva neprestano eksponentno gospodarsko rast ter vsako stvar na zemlji spreminja v blago, ne more biti okoljsko vzdržen. Naravo razume le kot vir za izkoriščanje in napajanje gospodarske rasti in se ne ozira na obnovitvene sposobnosti okolja in socialne posledice. Podnebne spremembe, kemično in biološko onesnaževanje ter upadanja biotske raznovrstnosti povzročajo nepopravljivo škodo življenjskemu okolju ter zaostrujejo družbene probleme, kot so revščina, epidemije in vojne. Kapitalizem kljub domnevni sposobnosti trga, da optimalno razporeja dobrine glede na potrebe, očitno v svojo enačbo ne vključuje dejstva omejenih nosilnosti okoljskih sistemov. To tudi ni mogoče, saj je kapitalizem dinamičen sistem eksponentne rasti in kapitalist lahko v njem preživi le tako, da z vsakim ciklom širi obseg svojega kapitala. To širjenje pa zahteva stalne materialne investicije in povečanje proizvodnje. Kapitalizem zaradi potrebe, notranje potrebe po širitvi kapitala ne more sprejeti dejstva, da živimo na omejenem planetu z omejenimi nosilnimi sposobnostmi. Sprejetje tega dejstva bi za kapitalizem seveda pomenilo njegov konec, zato ga ta, jasno, ne sprejema. Tega dejstva pa kot član stranke ekstremnega centra in kot predstavnik vladajočega razreda upravljavcev kapitalističnega gospodarstva ne sprejema niti kandidat za ministra za okolje in prostor gospod Simon Zajc. Kljub temu, da se zaveda problema podnebnih sprememb in izgubljanja biotske raznovrstnosti, se ne bo vmešaval v prizadevanja britanske korporacije, da na Petišovskem polju s frackingom začne pridobivati zemeljski plin. Kljub temu, da je notranji nadzor na Agenciji za okolje razkril vrsto nedovoljenih vplivov na postopek izdaje dovoljenj, da je zaradi tega moral odstopiti sam direktor agencije in da je ta ista korporacija že ob sami odreditvi notranjega nadzora izvedla javni linč bivšega ministra na družabnih omrežjih, postopki nemoteno tečejo dalje in nemoteno bodo tekli tudi pod novim ministrom. To, da se vplivno območje izvajanja frackinga na Petišovskem polju prekriva z nedavno razglašenim biosfernim območjem Mura, po mnenju Zajca ni razlog za to, da se tuji korporaciji onemogoči kovanje dobičkov na račun izkoriščanja fosilnih goriv in uničevanja okolja, katerega Unesco prepoznava kot izjemno naravno bogastvo. Simon Zajc podnebne spremembe sicer res priznava kot problem, s katerim se moramo nemudoma soočiti, a se pri opredelitvi konkretnih ciljev in konkretnih ukrepov izmika in jih pušča nedorečene. Dorekli naj bi jih z dialogom, v sodelovanju in tako naprej. Onkraj vsakega dvoma je dokazano, da se planet segreva in da je to posledica kurjenja fosilnih goriv za zadovoljevanje nenasitne sle kapitala po poceni energiji, ki poganja njegovo rast, ki je že davno presegla nosilnost planeta, na katerem živimo. Že včeraj bi morali začeti zapirati termoelektrarne na fosilna goriva, ukiniti okolju škodljive subvencije, uvesti visok davek na ogljik, zlasti pa spremeniti način produkcije in distribucije blaga, ki ne more biti več prepuščen stihiji trga, ampak centralno določen, skladno z nosilnostmi planeta. Kandidat Zajc bi raje še naprej vodil dialog in se pogajal s tistimi, ki so to krizo ustvarili in jo ohranjajo. Enako pripravljenost na popuščanje kapitalu je kandidat Zajc pokazal tudi na področju prostorske in gradbene zakonodaje, kjer je že na zaslišanju napovedal odpravljanje administrativnih ovir za tako imenovane investitorje, nasvete o tem, kako to storiti, pa bo že takoj po imenovanju iskal pri SDS. Stranki, ki je v preteklosti s šok terapijo uvajala najbolj uničujoče neoliberalne reforme. Na področju stanovanjske politike, ki v Sloveniji de facto ne obstaja in kjer smo s podpisom sporazuma s koalicijo v Levici sami prevzeli odgovornost za izboljšave na tem področju, pa kandidat Zajc kot glavni ukrep vidi uvajanje stroškovne najemnine. V sporazumu v sodelovanju med Levico in koalicijo za leto 2019 smo sicer predvideli pet konkretnih politik. Prvič, vzpostavitev pogojev za gradnjo javnih najemnih stanovanj. Drugič, prenos nepremičnin iz DUTB na stanovanjske sklade. Tretjič, ureditev najemniškega trga stanovanj. Četrtič, regulacija platform, kot je Airbnb, na primer, in petič, ureditev področja nepremičninskega posredovanja. Na vprašanje, kaj meni, da bi bilo treba urediti najprej, pa je kandidat Zajc odgovoril s tem, da bi dvignil najemnino najemnikom javnih najemnih stanovanj in iz njihovih povišanih najemnin financiral gradnjo novih. Tudi tu se vidi, da kandidat ne premore misliti politike izven ozko zamejenega neoliberalnega diapazona in da misli stanovanjsko problematiko reševati s spreminjanjem javnih stanovanjskih skladov v rentniške organizacije. Država tako ne bo gradnja novih stanovanj financirala iz, denimo, progresivne obdavčitve lastnikov več nepremičnin, obdavčitve luksuznih nepremičnin ali pa iz proračuna, kjer se trenutno namenjajo milijoni za kupovanje orožja po diktatu Nato pakta. Ne. Gradnjo stanovanj bodo financirali tisti, ki si lastnih stanovanj tako in tako ne morejo privoščiti in prebivajo v neprofitnih stanovanjih. Na vprašanje o tem, za koliko jim bo zvišal najemnino in kako jih bo prisilil v podpis novih pogodb, se je kandidat Zajc izmikal do konca zaslišanja, obljubljal pa je miloščino v obliki stanovanjskega dodatka za tiste, ki so resnično na socialnem dnu. Ne glede na vse povedano, je kandidat Zajc obljubil nekaj, dasiravno zelo malo konkretnih okoljskih ukrepov. Plastične nosilne vrečke bo prepovedal do 1. septembra letos, ostale plastične izdelke za enkratno uporabo do konca prihodnjega leta. Še za letošnje leto je obljubil tudi spremembe Zakona o varovanju okolja, s katerimi se bo ponovno uvedla časovna omejitev okoljevarstvenih dovoljenj. Ne glede na to, da je tudi on v prejšnjem mandatu glasoval za odpravo časovne omejitve, seveda. Obljubil je, da se bo tu držal koalicijskega sporazuma. Poleg tega pa je dal tudi zagotovilo, da se hidroelektrarne na Muri ne bodo gradile, glede na pritiske po nadaljevanju postopkov umeščanja elektrarn v prostor in nasprotovanja odvzemu koncesije za izkoriščanje Mure, ki prihaja iz vrha Ministrstva za infrastrukturo, je takšna drža, seveda, hvalevredna. Žalostno in resnično je, da je teh nekaj malih obljub, ki jih je dal kandidat Zajc, več kot jih je dal katerikoli bivši minister za okolje in prostor z izjemno njegovega predhodnika. Na podlagi tega in v upanju, da gospod Zajc na funkciji ministra za okolje in prostor vendarle ne bo tako poslušen kapitalu, kot so bili bivši ministri, njegovemu imenovanju v Levici ne bomo nasprotovali. Bomo pa dosledni pri uresničevanju danih obljub in pri tem, da se vsi nedorečeni ukrepi pod njegovim mandatom uresničijo kot optimalni za ohranjanje planeta za prihodnje generacije in zagotavljanju čistega in zdravega življenjskega okolja za ljudi danes. Kaj je optimalno za ljudi in njihovo zdravje, pa se je potrebno vprašati tudi, ko govorimo o kandidatu za bodočega ministra za zdravje gospodu Šabedru. Ne zato, ker bi menili, da bo še slabši od prejšnjih ministrov, temveč zato, ker je zdravstveni sistem tako zavožen, tako prepleten z lobističnimi interesi in nesposobnostjo, da bi se morali pred izbiro ministra za zdravje vodilni vprašati v prvi vrsti, kakšen zdravstveni sistem sploh želimo. Marx je v Osemnajstem brumairju Ludvika Bonaparta dopolnil Heglovo izjavo, da se vsa velika svetovna zgodovinska dejstva in osebe pojavljajo takorekoč dvakrat. Dodal je, da se to prvič zgodi kot tragedija in drugič kot farsa. In naše zdravstvo je nedvomno slednje – farsa. Farsa zato, ker se obnašamo, kot da vprašanje planiranja in trga na področju zdravstva ne obstaja. Ker je restavracija kapitalizma v Sloveniji to vprašanje odpravila na področju gospodarstva, se pretvarjamo, da ga je odpravila tudi drugod, in tako se sprenevedamo, kot da tega vprašanja sploh ni. Sem in tja, da kdo ne bi podvomil, se oglasi Ustavno sodišče, ki potrdi, da to vprašanje ne obstaja in da javni interes na področju zdravstva lahko zagotavlja zgolj svobodna gospodarska pobuda. A kot je v prej omenjenem tekstu še dodal Marx, obdobje, v katerem živimo, obsega najpestrejšo mešanico kričečih protislovij. In največje protislovje najdemo prav v slovenskem zdravstvenem sistemu. Odsotnost planiranja, podeljevanje koncesij, pritiski lobijev in mednarodna konkurenca pustošijo naše zdravstvo. Milijone zmečemo za izobraževanja kadra, ki nam nato preprosto zbeži v tujino. Milijoni gredo za koncesionarje, ki naj bi obstajali zato, da krpajo luknje v zdravstvenem sistemu. V resnici pa imamo luknje v zdravstvenem sistemu prav zato, ker obstajajo koncesionarji. Zdravstvene potrebe prebivalstva so v drugem planu. V prvem je finančna vzdržnost bolnišnic in dobro poslovanje, kajti bolj kot življenje in zdravje je pomemben plus na računu teh zavodov. Seveda bi se vsemu temu lahko izognili. Lahko bi obvezali zdravnike, da po končanem študiju, ki ga plačujemo vsi, oddelajo svoje v javnih zavodih. Lahko bi postopno ukinili koncesije ali vsaj uvedli koncesijsko dajatev in s tem sredstva iz skupnega dela vrnili v dejavnost, za katero jih državljani namenjajo. Lahko bi storili marsikaj, pa se to verjetno ne bo zgodilo. Nadaljevali boste z mantro menedžerske revolucije na področju zdravstva. Izboljšali boste vodenje in bolnišnice ne bodo več v minusu. Outsourcali boste osebje, da boste imeli manjše stroške dela, zaračunavali boste nenujne zdravstvene storitve in iskali vsako možnost za prihranek, ne glede na dejanske potrebe. Klinične potrebe boste podredili plačilni sposobnosti. Ta menedžerska revolucija ni novost. V Veliki Britaniji jo je uvedla Margaret Thatcher z namenom, da bi skrčila stroške NHS – nacionalne zdravstvene storitve in oslabila sindikate. Idejo, da lahko samo menedžerji zasebnega sektorja s pravimi podjetniškimi vrednotami vodijo javno zdravstvo, so od nje prevzeli tudi laburisti tako imenovanega New Labour. Zdaj pa jih tudi nam predstavljate kot rešitev za propadajoč sistem. V Veliki Britaniji je to vodilo v razkroj javnega zdravstva, a do tam pogled očitno ne seže. Kaj torej pričakovati od kandidata za ministra, ki na predstavitvi pove, da je konkurenca vedno nekaj dobrega, od kandidata, ki postreže s pregovorom, da brezplačnega kosila ni? V Levici pričakujemo bolj malo. Zahtevamo pa, da se upoštevajo obveze koalicijskega sporazuma, da se sprejme naša novela Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki bo vsaj omenila outsourcing zdravstvenih storitev iz javnih zdravstvenih zavodov, in da se končno ukine dopolnilno zdravstveno zavarovanje na tak način, da bodo sredstva šla dejansko za delovanje zdravstvenega sistema ne pa za profitne zasebnih zavarovalnic. V Osemnajstem brumairju je Marx zapisal še, da je zgodovinska tradicija v francoskih kmetih rodila vero v čudež. Pri slovenskih ministrih za zdravje se ta vera vsakič znova rojeva iz parlamentarnega kretenizma, ki je izgubil stik z realnostjo in se ne more odločiti, ali bi zdravstveno politiko planirali ali jo preprosto prepustili trgu. S tem, ko se niste sposobni odločiti, pa ste se v resnici že odločili. In odločili ste se za trg, za čakalne vrste, nedostopnost, korupcijo in profite zasebnikov. Kakorkoli, oba kandidata sta danes pred tem, da razmere same kličejo, kot je že enkrat dejal Marx, po tem, da je potrebno nekaj storiti, ali spet Hic Rhodus, hic salta! Srečno obema.
Hvala za vaše stališče, gospod poslanec. Gospod Aleksander Rebršek v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati. Izvolite.
Spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci! Danes bo Državni zbor predvidoma imenoval dva nova ministra, in sicer za okolje in prostor ter zdravstvo. Težka resorja, ki sta vedno znova deležna apetita lobijev. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je kandidat za ministra za okolje in prostor Simon Zajc na pristojnem odboru opravil kvalitetno predstavitev. Kot bivši državni sekretar in desna roka nekdanjega ministra Jureta Lebna situacijo na terenu in pa na resorju dobro pozna. In to mu bo nedvomno v pomoč, saj je situacija na Ministrstvu za okolje in prostor vse prej kot rožnata, to vsak dan na svoji koži občutijo navadni prebivalci, ki želijo pridobiti gradbeno dovoljenje ali, bog ne daj, kakšno projektno soglasje s strani številnih agencij ali direkcij v okviru ministrstva. Nedopustno je, da povprečni postopki za pridobitev dovoljenj v naši državi trajajo bistveno dlje kot sama gradnja. Seveda pa imamo tudi neslavne izjeme Plečnikov stadion, ki že od leta 2010 čaka na okoljevarstveno dovoljenje ARSA in posledično gradbeno dovoljenje. Kako je možno, da presoja, odločanje o tem, ali ima nekdo pravico graditi ali ne, traja tako dolgo? Stadion bo zgrajen v dveh letih, na dovoljenje pa bo čakal najmanj šestkrat toliko časa. Kandidat za ministra Simon Zajc je na parlamentarnem odboru odprl številna žgoča področja. Z nekaterimi njegovi stališči in pogledi se lahko strinjamo, z drugimi pač ne. Nova Slovenija je mnenja, da je za razvoj te države ključno, da se ljudem in podjetjem, ki ustvarjajo, mora omogočiti pogoje za njihovo rast in razvoj. Višanje produktivnosti je ključno za izplačilo višjih plač, boljših pokojnin in invalidskih pokojnin za kvalitetno zdravstvo. Zato smo do razmer na Ministrstvu za okolje in prostor zelo kritični, saj je to ministrstvo eno izmed največjih cokel razvoja te države in predstavlja pojem birokracije in neskončnih upravnih postopkov. Rezultat pa so številne izbuljene investicijske priložnosti in množica ljudi, ki čaka, da dobi dovoljenje za gradnjo svoje hiše, gospodarskega poslopja, širitev kmetije. Vsekakor podpiramo usmeritev ministrstva po varovanju okolja in prehod države v ogljično nevtralno družbo in obljubljeno prepoved uporabe plastičnih vrečk do konca leta 2020. Prihodnost bo zelena ali pa je ne bo. V Novi Sloveniji želimo, da ozelenimo tudi gospodarstvo in da spodbudimo gospodarske inovacije, ki so edini način, da preprečimo globalno segrevanje in ohranimo naš planet. Elon Musk je za ohranitev tega planeta s svojimi inovacijami naredil več kot vsi protestniki skupaj. V Novi Sloveniji zaupamo v zeleno prihodnost in v vrednost okoljskih inovacij, v vrednost čistega okolja za turistični razvoj in kvaliteto bivanja. Zato smo edini, ki smo ves čas nasprotovali investiciji v Teš 6. In tu smo potem na krutih dejstvih. Če gremo v ogljično nevtralno in zeleno družbo, kdaj bo država zaprla Teš 6? Bomo to storili še pred koncem ekonomske dobe obratovanja in koliko bo to dodatno stalo davkoplačevalce? Ali drugačno vprašanje: Bomo prej zaprli Teš 6 ali odgovorne za ta največji finančni fiasko v državi? Podpiramo tudi usmeritve ministra za zagotovitev več sredstev za poplavno varnost. Preventiva je mnogo boljša in cenejša kot kurativa. S tega mesta želim pohvaliti pripravljenost kandidata za ministra, da pride na teren, da ga zanima situacija na terenu in da čuti probleme malih ljudi. Ostro pa nasprotujemo slišanemu na odboru, in sicer namere ministrstva, da se ustanovi novo javno agencijo ali službo, ki bo posredovala pri oddaji nepremičnin v najem. In razlog za takšno neumnost? Ljudje se ne odločajo, da bi svoje nepremičnine oddali v najem, ker se pojavi problem, če želijo iz stanovanja vreči ven najemnike, ki ne plačujejo najemnine. Namesto da bi država spremenila regulativo in ustrezno uredila sodišča, se umne filozofske glave iz nadkoalicijske Levice spomnijo, da potrebujejo kar novo agencijo, ki bo rešila ta problem. Ali na MOP nimamo že dovolj neučinkovitih agencij? Bomo vsem agencijam ob bok postavili še eno? Tu vidimo, zakaj je bilo treba v ZIPRS dvigniti najvišji dopustni procent povišanja zaposlitev v sektorju država na 1 %. Seveda ni šlo samo za Upravo za probacijo, gre za to, da še dodatno povečamo že tako glomazno in neučinkovito državno upravo. Poudarjamo, promet z nepremičninami mora ostati predmet proste gospodarske pobude trga, seveda pa mora država ustvariti ustrezen regulativni sistem in dopolniti zakonodajo. Naloga vladne koalicije, v katero skladno s podpisanim sporazumom sodi tudi Levica, je, da zagotavlja glasove za izvolitev ministrov. Novemu ministru pri delu želimo veliko uspehov in predvsem veliko volje in trde kože, da se bo znal zoperstaviti različnim lobijem, ki so bili za bivšega ministra očitno usodni. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je kandidat za ministra za zdravje Aleš Šabeder na pristojnem odboru podal konkretno analizo zdravstvenega sistema, vendar smo nekoliko razočarani, da je predstavil premalo rešitev. Od sedemnajstega ministra za zdravje predvsem pričakujemo konkretne rešitve vsaj za naslednje zatečeno in alarmantno stanje: kako razbremeniti družinske zdravnike in narediti ta poklic privlačen; kako administrativno razbremeniti zdravnike in medicinske sestre; kakšen model zavarovanja za dolgotrajno oskrbo podpira; kakšen je njegov odnos do konkurenčnosti v zdravstvu; kako zagotoviti enakomerno dostopnost do zdravstvenih in zobozdravstvenih storitev za vse prebivalce Slovenije; kako spremeniti ustroj največje zdravstvene zavarovalnice pri nas. V Novi Sloveniji si ne delamo utvar, da bo novi minister lahko sam zagrizel v tako nujno potrebne spremembe, ampak pričakujemo podporo predsednika Vlade pri njegovem delu, saj je zdravstveni sistem treba očistiti pijavk, ki sesajo javni denar; včasih se lahko samo čudimo, da še deluje. Sicer pa v Novi Sloveniji menimo, da je naloga koalicije, kamor sodi tudi Levica, da obema kandidatoma zagotovi glasove, zato ne morete računati na to, da bo to storila Nova Slovenija. Novima ministroma v Novi Sloveniji želimo, če parafraziramo LMŠ, čim manj vešč, ki se bodo zbirale okoli svetilke, to je obeh ministrstev, ki ju bosta vodila.
Hvala, gospod poslanec, za vašo predstavitev. Mag. Andrej Rajh v imenu Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Spoštovani poslanke in poslanci, ministrski zbor, spoštovana kandidata za ministra, gospod Aleš Šabeder in gospod Simon Zajc! Zdravstveno varstvo je zelo pomemben in obsežen družbeni sektor, katerega cilj je izboljšanje zdravstvenega stanja prebivalstva. Zdravje je univerzalna vrednota, temeljna človekova pravica in najpomembnejši del blaginje vsakega posameznika. Zato so tudi viri za financiranje javnega zdravstva še tako pomembni. In ker posameznik z viri ne more razpolagati sam, namesto njega to počne država oziroma pristojno ministrstvo za zdravje. Državljani, ki vestno vplačujemo v zdravstveno blagajno, upravičeno pričakujejo, da se bodo razpoložljivi viri za zdravje razporedili na način, s katerimi bodo zagotovljeni kar največja kakovost, učinkovitost in odgovornost v zdravstvu. Delovanje organizacije zdravstvenega varstva mora biti takšno, da v največji meri dosega družbene interese, kot so enakopravnost dostopa do storitev, kakovost storitev, skrb za zdravje državljanov in vzdržno financiranje. Dolge čakalne vrste ter omejen in nepravočasen dostop do zdravstvenih storitev, potrjujejo neurejeno in problematično delovanje zdravstvenih zavodov. Razmere v zdravstvu so kritične že dlje časa. Najbolj pereče izzive pa lahko strnemo v kar nekaj ključnih točk: dolgovi bolnišnic, nepravilnosti pri naročanju materiala, pomanjkanje zdravstvenega osebja, neustrezno financiranje sistema, predolge čakalne vrste, korupcija in kadrovanje. Vsi se strinjamo, da so spremembe nujne, še posebej, če želimo ohraniti ne samo javno, ampak tudi kakovostno in dostopno zdravstvo, kar je tudi prioriteta SAB. V preteklem letu smo bili priča odhodu vseh vrhunsko usposobljenih specialistov za ozko in zelo občutljivo področje otroške kardiologije in kardiokirurgije iz UKC Ljubljana, ustanovitvi Nacionalnega inštituta za otroške srčne bolezni, spremembi Zakona o zdravstveni dejavnosti, s katero smo po vzoru gašenja požara omogočili delo tujim zdravnikom iz tretjih držav, brez priznanja poklicne kvalifikacije. Bili smo tudi priča ukinitvi prej omenjenega Nacionalnega inštituta za otroške srčne bolezni ter naposled, nedolgo nazaj ob odstopu ministra za zdravje, od katerega smo ne samo javnost, ampak tudi mi člani koalicije pričakovali več. V stranki SAB smo že v času prejšnjega mandata pred volitvami in ob dogovarjanju o sestavi koalicije povedali, da bo zdravstvo moralo biti absolutna prioriteta te vlade, saj je prejšnja na tem področju odpovedala. Pripravljeni smo bili podpreti tudi večje izdatke proračuna, da bi uporabili vse kapacitete v zdravstvu in skrajšali čakanje. Dodatna sredstva bi bilo dobro zagotoviti tudi za krepitev števila zdravnikov na primarni ravni, nakup dodatne opreme ali ureditev prostorov zdravstvenih zavodov. V SAB bi dodatna sredstva dobili z ukinitvijo dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, kot ga poznamo danes. Tako kot je zdravstveno zavarovanje urejeno sedaj, bi moralo biti po našem mnenju obvezno in dopolnilno zdravstveno zavarovanje dejansko eno obvezno zavarovanje. Ko bi zbiranje in upravljanje s sredstvi prepustili Zavodu za zdravstveno zavarovanje, bi po nekaterih ocenah lahko prihranili več 10 milijonov evrov. Zdravstvene zavarovalnice bi ostale in bi ponujale nadstandard, ne pa storitve, ki bi dejansko morale biti del obveznega zdravstvenega zavarovanja. Verjetno je nujno sprožiti temeljno javno razpravo o tem, koliko smo državljani pripravljeni plačati za zdravstvo in kako naj bo strukturirana košarica pravic. V SAB bi predlagali košarico, ki bi bila sestavljena iz pravic in standardov, saj lahko enako kakovost storitve dosežemo z materiali različnih standardov in torej različnih vrednosti. Novi minister tako ne bo imel lahke naloge in bo poleg vseh izzivov deležen tudi časovnega in političnega pritiska. Je edini, ki ima zares pregled nad dogajanjem v zdravstvu, saj stranke ne moremo predlagati ukrepov kar tako. Minister, ki je odstopil je stanje v zdravstvu preučeval pol leta, pa ni sprejel nobene odločitve, čeprav je bil že pred tem vodja zdravstvene blagajne in torej dober poznavalec razmer in razmerij v zdravstvu. V Stranki Alenke Bratušek zato v kandidata za novega ministra polagamo velike upe. Upe po hitrih in učinkovitih rešitvah, ki bodo zdravnikom in zdravstvenim delavcem prinesle ustrezno organizacijsko, kadrovsko in plačno politiko, državljankam in državljanom pa učinkovito javno zdravstvo, dostopno pod enakimi pogoji in brez dolgih čakalnih dob. Primerljivo velike upe polagamo tudi v drugega današnjega kandidata, ki bo ob zadostni podpori od zdaj naprej na čelu Ministrstva za okolje in prostor. Slednji je v marsičem v nezavidljivi situaciji, saj imata človekovo racionalno delovanje in težnja po optimalni izbiri sredstva za dosego cilja izreden vpliv na prostor. Dejstvo je, da so mnoge stvari na tem ministrstvu skozi leta preveč mirovale. Neurejene in nedopustne problematike pa so se kopičile in poglabljale. Zato je treba na eni strani počistiti te stare stvari, na drugi strani pa se spoprijeti z novimi in novimi izzivi, ki vznikajo vsak dan. Živimo v izjemno kritičnem času, ko je iz vidika okoljskih vprašanj nujno spremeniti način delovanja družbe, uvesti nove metode in vzpostaviti nove koncepte. Obenem gre za ministrstvo, kjer lahko zaradi različnih interesov pride do posebej izrazitih navzkrižje interesov. Bodoči minister bo moral tako dobro usklajevati različne interese, določati prioritetnost predlogov iz različnih naslovov ter prisluhniti tako nevladnim organizacijam in stroki kot predstavnikom gospodarstva, ki si pri okoljskih zadevah pogosto stojijo na nasprotnih bregovih. Javni posveti, vključevanje zainteresirane javnosti in stremenje k doseganju čim širšega konsenza, so prava pot. Pred njegovim naslednikom je nedvomno zelo zahtevna naloga. Ne le da ga čakajo vsebinsko večplastna in zapletena vprašanja, dodaten pritisk ustvarja tudi javnost. Pričakovanja so namreč izjemno visoka in jasno je, da si Ministrstvo za okolje in prostor ne bo smelo privoščiti, da bi tempo upočasnilo ali pri zastavljanju in doseganju ciljev postalo manj ambiciozno. Tako strokovna kot laična javnost pa tudi v SAB pričakujemo, da se bo nadaljevalo evalviranje in spreminjanje okoljske in prostorske zakonodaje, poleg tega pa tudi ustrezno sankcioniranje in izstavljanje računov vsem kršiteljem ter primerna aktivnost na terenu. In mimogrede, postopke v zvezi s hidroelektrarnami na Muri trenutno vodi Ministrstvo za okolje in prostor in ni res, da Ministrstvo za infrastrukturo nasprotuje njihovim predlogom, zahteva pa, da se postopki vodijo v skladu z zakonom, saj smo vendarle pravna država. Kandidata Zajca čaka obsežen kup nalog in vsekakor je njegova velika prednost to, da je z vsem seznanjen. Sodeloval je pri opredeljevanju ključnih problemov in prioritiziranju ter časovnemu umeščanju posameznih načrtov in ukrepov. Njegovo poznavanje aktualnega dogajanja je prišlo do izraza tudi na zaslišanju, kjer je med drugim izpostavil osvežitev gradbene in stanovanjske zakonodaje, spremembe Zakona o ohranjanju narave, Zakon o vodah in Zakona o odpravi posledic naravnih nesreč ter pripravi dolgoročne podnebne strategije. Pokazal je dobro razumevanje problematike in ključnih težav ter perečih problemov, ki jih ni malo. Med drugim bosta morala biti v osrčju ministrovih prizadevanj nedvoumno širša podnebna politika in priprava dolgoročne strategije. Če ne bomo česa kmalu spremenili, se bodo morale s posledicami soočiti že današnje generacije, da o črnih scenarijih, ki čakajo naše zanamce, ne govorimo. Na to, da nam zmanjkuje časa, so nedavno tega opomnili tudi mladi s podnebnim shodom. Dobrodošel korak v smeri zagotavljanja boljšega jutri za naš planet je nedvoumno ukinitev plastičnih vrečk in nekaterih ostalih plastičnih izdelkov za enkratno uporabo. Prav posebno mesto bo moralo pripasti tudi energetskemu konceptu Slovenije. Nujno bo treba sprožiti javno debato, kako bomo proizvajali energijo. V naslednjih 30 letih se izteka življenjska doba Jedrske Elektrarne Krško, Termoelektrarne Šoštanj, ki proizvajata 60 % naših virov, hidroelektrarn in vetrnih pa nočemo. Na tem področju se ne smemo nepreudarno ali brez pravih podlag primerjati z drugimi državami. Nemška pot bi v Sloveniji povzročila zvišanje cen električne energije ter bi pahnila v energetsko revščino dodatno med 10 in 20 % naših državljanov. V naši Poslanski skupini si na mestu ministra želimo kompetentnega in podkovanega človeka tudi zato, ker je dobro sodelovanje z Ministrstvom za infrastrukturo zaradi prepletanja področij in medsebojne odvisnosti obravnavanih tematik pogosto izjemnega pomena. S posebno pozornostjo in budnim očesom bomo spremljali tudi dogajanje v zvezi s pitno vodo, saj je bila pravica do slednje leta 2016 v ustavo zapisana na našo pobudo in nam zato veliko pomeni. V Stranki Alenke Bratušek zaupamo izboru koalicijskih partneric LMŠ in SMC in verjamemo, da sta stranki izbrali najboljša možna kandidata, ki bosta kos nalogam in se bosta znala spoprijeti z vsemi izzivi, ki so pred njima, zato jih bomo soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Gospod Franc Jurša v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav ministrskem zboru kakor seveda tudi kolegicam in kolegom! Danes bomo odločali o imenovanju dveh kandidatov za ministra, ki ju ob potrditvi čaka obuvanje v velike čevlje. Od obeh pričakujem konkretne rešitve in zagotovitev kakovostnega in nemotenega dela njunih minister, četudi bo zato potrebno stopiti komu še na rep. Kandidat za ministra za okolje in prostor gospod Simon Zajc je na svoji predstavitvi predstavil kar nekaj konkretnih načrtov za reševanje problematike na tem področju. Skupaj s prejšnjim ministrom se je dodobra spoznal s trenutno največjimi težavami, ki nas v Sloveniji pestijo na področju okoljske zakonodaje, odpadne embalaže, stanovanjske in gradbene zakonodaje, podnebne strategije in drugo. Za pripravo podlag za nadaljnje reševanje bo imel časa približno dve leti, k sreči se tega zaveda tudi sam. Poskrbeti bo moral, da bo v tem procesu sodelovanja z vsemi deležniki ohranjal medsebojno zaupanje, predvsem, da si bo upal o težavah spregovoriti jasno in glasno. Njegova predstavitev na matičnem delovnem telesu je bila ocenjena kot ustrezna. Predlogu predsednika Vlade Republike Slovenije in oceni matičnega delovnega telesa Poslanska skupina Desus zaupa, zato bomo kandidata za ministra za okolje in prostor tudi podprli. Če gospoda Zajca čaka težka naloga in preizkušnja med drugim tudi zato, ker bo nasledil ministra, ki se je v zelo kratkem času odgovorno lotil reševanja problemov, pa je pri kandidatu za ministra za zdravje Alešu Šabedru zgodba ravno obratna. Kandidat za zdravstvenega ministra bo namreč nasledil ministra, ki je pred nastopom mandata sicer veliko obljubljal, realizira pa bore malo, praktično nič, zato bo moral gospod Šabeder začeti praktično iz nule, saj mu predhodnik ni pustil nobenih temeljev, na katerih bi lahko nadaljeval z realizacijo izjemno težkih projektov. Kot se je pokazalo tudi po izjemno dolgem hearingu, če ne celo najdaljšem v zadnjih nekaj mandatih, ki je bolj spominjal na interpelacijo kot na hearing, bo moral presekati, kar nekaj gordijskih vozlov, kot so novela Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju ter s tem povezana ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja; Zakon o dolgotrajni oskrbi, pri katerem bo potrebno najprej izboljšati besedilo, ki smo ga dobili v roke konec prejšnjega mandata in je v strokovni javnosti naletel na ogromno pripomb, poskrbeti pa bo treba še za finančne vire; krajšanje čakalnih vrst, kjer se ne glede na milijone evrov, ki so bili zadnjih nekaj let namenjeni temu, kakšne učinkovitosti ni videti; preoblikovanju vodenja javnih zavodov in iskanju učinkovitega nadgrajevanja zdravstvenih delavcev in tako naprej. Lahko bi še našteval, vendar ni potrebe po tem, saj sem prepričan, da nam je vsem jasno, kaj vse v našem zdravstvu ne štima. Ker Aleš Šabeder prihaja iz največje in najbolj prepoznavne slovenske bolnišnice, smo v naši poslanski skupini prepričani, da ima odgovore na vprašanja, ki se nanašajo na naše zdravstvo, in jih bo tudi izpeljal. Ne pričakujemo čudežev čez noč, pričakujemo pa manj besed in več konkretnih ukrepov, ki bodo na koncu rezultirali na način, da bodo naši državljani enakopravno dostopali do javnega zdravstva v najkrajšem možnem času, da bodo storitve kvalitetne, da jih bo čim več vključenih v košarico za obvezno zdravstveno zavarovanje in da bomo sčasoma vsi, torej pacienti in zdravstveni delavci, zadovoljni z delovanjem našega javnega zdravstvenega sistema. Obema kandidatoma pa poslanci naše poslanske skupine želimo srečo in modrost pri opravljanju ministrske funkcije, saj ju bosta tudi potrebovala.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Gospod Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite, gospod poslanec.
Lep pozdrav! Dva ministra bomo danes potrjevali. Najprej nekaj besed o gospodu Alešu Šabedru in o problematiki Ministrstva za zdravje. Cela vrsta problemov se mu bo usula na glavo. Dosedanji minister je nekaj naredil, začel je nekaj, pravzaprav ne toliko on kot državna sekretarka gospa Pia Vračko, ki je pripravila kar nekaj izhodišč za zadeve, ki bi se začele vrteti, ampak prihaja do zamenjave. Ena od teh zadev je, da je treba spraviti zdravstvene domove pod Ministrstvo za zdravje. V zdravstvenih domovih kraljujejo župani, ki po svojih razmislekih delajo, delijo, postavljajo, odstavljajo in tako naprej. Ta zadeva ne more biti tako stihijska, kot je zdaj, in je treba to nujno narediti. Ravno tako je treba naprej razmišljati o združevanju bolnišnic. Imamo bolnišnice, vsaka bolnišnica hoče imeti specialistične oddelke za vse, s tem, da je ponekod razdalja med dvema bolnišnicama 22 kilometrov. Jaz nisem navdušenec nad Evropo, ampak nekaj zadev pa imajo dobro urejenih. Ena od teh zadev je tudi združevanje bolnišnic pa naj bo v eni bolnišnici specialistična ambulanta za določene zadeve, v drugi pa za druge zadeve, ne pa, da se to podvaja samo zato, da bi se, tako kot sem že prej rekel, tudi določeni župani s tem kitili. Potrebno bo uvesti točno kontrolo porab v bolnišnicah in pa seveda tudi naročil v bolnišnicah. Tukaj je tista hudičeva bolečina slovenskega zdravstvenega sistema, ko stotine milijonov evrov izginjajo neznano kam. Pravzaprav ni res, da neznano kam, ve se, kam izginjajo, ampak ker so nekateri ljudje nedotakljivi, jim pač nič ne moremo oziroma nič ne smemo. To bo težko, ampak upam, da bo speljal. Kar se tiče mladih zdravnikov in študija medicine. Študij medicine stane državo kar precej. Recimo, ko nek študent zaključi študij, mislim, da bi bilo smiselno, da bi moral nekaj let delati v javnih ustanovah, v tistih, ki jih določi ministrstvo. Če že kdo govori o najbolj demokratični državi na svetu, to je v Združenih državah Amerike, tam imajo ta princip, razen če si kdo plačuje študij sam, potem se pa lahko odloča. Pri nas tega nimamo in zato bi bilo smiselno razmisliti o takem modelu. Ne pa, da nekdo konča študij pa gre takoj v privatno prakso ali pa gre takoj v tujino. Če bi šel kdo v privatno prakso takoj po koncu študija, naj plača tisti študij pa še malo več. Če gre v tujino, naj plača dvojno ceno, kajti država ga je šolala, potem bodo izkoriščali njegovo znanje drugi ljudje z nikakršnim vložkom, ampak z velikim profitom. Mislim, da bi morali tudi uvesti več koncesionarjev ne manj koncesionarjev. Kdor pozna delo koncesionarjev, ve, da ne gre za izkoriščanje zdravstvenega sistema, ampak gre za nadgradnjo zdravstvenega sistema. Konec koncev, na ta način bi lahko zelo skrajšali čakalne vrste. Recimo na CT deluje mašina, kaj jaz vem, 6 ur na dan, ostalo pa stoji. Pri koncesionarju dela 24 ur na dan. Zakaj ne bi tega uredili v dogovoru z zdravstveno zavarovalnico, kje je tako ali tako pol stvari zmedenih, zmešanih, prikritih, skritih in podobno. Še ena zadeva je tukaj, ki je pomembna in se jo bo treba lotiti. Na slovenskih medicinskih fakultetah nimamo predmeta tropska medicina. Prihaja k nam cela vrsta migrantov iz afriških predelov, kjer so doma bolezni, ki jih mi ne poznamo. Te bolezni poznajo v Nemčiji, poznajo v Angliji, poznajo v državah, ki so imele kolonije. V Sloveniji je to nepoznano in zato je treba tudi na tem področju nekaj poseči. Konec koncev bo treba tudi na medicinski fakulteti, vsaj v Ljubljani, enkrat narediti močan prepih, da se bo videlo, kdo kaj dela, kam se troši denar in kakšen je izkupiček. Drugi minister za infrastrukturo, okolje in prostor bo gospod Simon Zajc, za katerega sem v prvi vrste zelo vesel, da je rekel, da je proti frackingu. Pri Petišovcih Angleži uničujejo naravni habitat, uničujejo in zastrupljajo podzemlje in izsiljuje Slovenijo, da bi na vsak način morala pristati, kakor bi rekli v Levici, na kapitalistične težnje nekaterih izsiljevalcev in dobičkarjev. S tem se strinjam. In dobro je, da kaj takega ne bi dovoljeval. Kar se tiče hidrocentral, novih, upam, da jih ne bodo gradili na Soči. Kajti o tem so že razprave bile in nekateri so se že prerivali okoli ministrstva, da bi na Soči in na Idrijci gradili hidrocentrale in s tem uničili dve najlepši slovenski reki. To bi bila velika svinjarija in jaz mislim in upam, da minister ne bo dovolil tega. Kar se tiče pa hidrocentral na Savi, bi bilo pa smiselno, da v okviru svojega ministrovanja določi oziroma zahteva, da se ob gradnji novih hidrocentral naredijo pretočni kanali za manjše ladje, kajti vsa Evropa ima to narejeno tako, cena se poviša za moda 5 %, pridobi se pa plovna pot, ki je izredno cenena in najmanj od vseh transportnih sredstev onesnažuje okolje. Kar se tiče termocentrale, vemo, kakšna svinjarija je v Šoštanju. Grozljivo je. Termocentrala svinja okolje, poleg tega pa še ali dela ali pa ne dela. Deluje dobro edino tisto, ko teče denar nekaterim v žepe. To deluje pa neprekinjeno in brez problemov. In tudi tukaj se nič ne dogaja. Mislim, da bi bilo treba pomisliti na nemški model, da se ta zadeva zapre. Slovenija ima atomsko centralo, ki naj bi bila v polovičnem lastništvu s sosednjo Hrvaško. In vendar nam je Hrvaška dolžna ogromne milijarde evrov. Zakaj še ne in upam, da minister bo zmogel toliko korajže, kot bi rekli na Štajerskem, da bi imel toliko jajc v hlačah, da bi rekel, Hrvatje ste nam dolžni, mi vam bomo vzeli tole atomsko centralo in potem pač ne rabimo kakšnih novih gradenj hidrocentral na Muri ali pa kaj vem kje. Elektrike bi imeli dovolj, pa še izvažali bi jo lahko. Kar se tiče smeti, je najboljša zadeva incineracija, sežig. Prejšnji minister gospod Leben, ki dobro opravljal svoje delo, ne dobro, odlično opravljal svoje delo, je že bil na obisku določenih sežigalnic na Dunaju, kjer v centru mesta delujeta dve sežigalnici in nimata nobenega slabega vpliva na okolje, na zrak, na karkoli. To bi se moralo narediti tudi pri nas. Zakaj pa ne? Kar se pa tiče še enega problema, in to so radioaktivni odpadki. Radioaktivni odpadki pri nas so v glavnem nizkoradioaktivni odpadki, ki se jih lahko sežge. Pepel se zaplombira v 10 centimetrov debele svinčene zaboje, potem se pa to zalije v beton, kubično kocko, približno meter krat meter, in se to odnese v rudnike 300, 400 metrov pod zemljo. Tako delajo pametne države. Mi nismo pametna država. Upam, da bosta pa tadva ministra prispevala k temu, da bomo bolj pametni, in zato bomo mi v SNS oba podprli.
Hvala, gospod poslanec za vaše stališče. Gospa Jelka Godec v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite, gospa poslanka.
Lep pozdrav! Danes reciklirana vlada v dobrega pol leta menja že četrtega ministra, po Bandelliju, Prešičku, sta danes na vrsti Leben in Fakin. Prva dva so baje odnesle grožnje in mobingi do zaposlenih, tretjega maketa, zadnjega pa baje osebni razlogi, torej zdravstvene težave. Jaz sicer gospodu Fakinu na tem mestu želim vse dobro, je pa ironično, da odnese ministra za zdravje kašelj, torej, bolezen. Bil je pa 13. minister s polnimi pooblastili. Državni zbor je 13. septembra 2018 imenoval 13. vlado s 13. ministrom s polnimi pooblastili za zdravstvo. Zdi se, da se slovenskega zdravstva že nekaj let, vsaj deset let, drži prekletstvo številke 13. Po besedah kandidata za novega ministra gospoda Aleša Šabedra in nekaterih članov Odbora za zdravstvo oziroma konkretneje predstavnikov LMŠ in SAB je slovensko zdravstvo na zavidljivi, skorajda odlični ravni. Po njihovem je bila tudi predstavitev gospoda Šabedra zelo dobra, vsebinsko polna, z veliko predlaganimi ukrepi. Na drugi strani pa smo slišali kritike in predloge, kaj vse bi bilo potrebno spremeniti v slovenskem zdravstvu s strani SMC, SD, danes tudi Desusa. Nekateri so v svojih razpravah, očitno, po štirih letih doživeli razsvetljenstvo, kaj vse so v štirih letih naredili, katere predloge so podprli, ki danes kažejo, da v slovenskem zdravstvu vlada nered, ker so bili seveda v koaliciji. Zdi se torej po njihovih razpravah, kot da te štiriletne koalicije ne bi bilo z njihove strani in kot da danes niso v Vladi. Mislim pa tudi, da glede na koalicijsko pogodbo, se bo moral predsednik Vlade kar dobro potruditi, da bodo koalicijsko pogodbo prebrali vsi v koaliciji, ne samo kolega Kordiš. S koalicijsko pogodbo je očitno tako ali tako križ, namreč kandidat za ministra gospod Šabeder jo vidi celo kot pogodbo, če bi šlo kaj narobe. Tako namreč opredeljuje same pogodbe. Glede na to, da je bilo na tem osemurnem hearingu, zaslišanju kandidata za ministra kar veliko vprašanj, je očitno, da v slovenskem zdravstvu gre res vse narobe in da bo kandidat za ministra oziroma novi minister moral koalicijsko pogodbo kar hitro proučiti. Ne vem sicer, če bo kaj pomagalo, namreč to, kar smo slišali na predstavitvi, je bolj v stilu tega, kar govori tudi LMŠ in SAB. Diagnoza slovenskega zdravstva je: vse je b. p., sicer z manjšimi odkloni, zdravljenje se bo še določilo po posvetu z akterji v zdravstvu. Na samem hearingu smo ponovno izvedeli, koliko denarja se namenja v zdravstveno blagajno, če ga je dovolj ali ni dovolj, je očitno zimzelena tema, kje so nevralgične točke slovenskega zdravstva, katere zakone je potrebno spremeniti. Ampak na koncu koncev smo pa baje po besedah nekaterih pravi asi, saj za denar, ki ga vlagamo v zdravstvo, imamo enega izmed boljših sistemov in skoraj bi se morali že sosedje Avstrijci zgledovati po nas. Da o pohvalah črnogorske delegacije v UKC Ljubljana niti ne govorim. V uvodnem nagovoru je kandidat dejal, ob vodenju Univerzitetnega kliničnega centra v Ljubljani naj bi spoznal kompleksnost slovenskega zdravstvenega sistema in videl tiste nujne ukrepe, ki naj bi jih potrebovali vsi, torej bolniki, zdravstveno osebje, medicinsko osebje, zavarovalnice, cel sistem, če želite, in da obstoječi sistem potrebuje spremembe. Nadaljeval je z znano krilatico o zadovoljnih bolnikih, javnem zdravstvu za vse in dodal, zdravstvo ni ne levo ne desno, zdravstvo mora biti prioriteta, tudi ne sme biti interesno. In pričakovali smo kar obetajoče nadaljevanje, doživeli pa kar hladen tuš. Kajti v bistvu je bila postavljena prava diagnoza, nered v slovenskem zdravstvenem sistemu in nakazani ukrepi za uspešnost zdravljenja, postavljen je bil prvi korak oziroma ukrep za začete uspešnega zdravljenja – konsenz na področju politike, poenotenje na točki zdravstva in spoznanje, da lahko le s skupnim konsenzom, kot je bilo, recimo, na Danskem in Nizozemskem, začnejo z uspešnim zdravljenjem. Kot pri bolniku, če ne sodelujejo zdravniki, bolnik, svojci, zunanje okolje, je ozdravitev veliko težja, včasih nemogoča. Glede na odgovore kandidata in na trenutke užaljeno cinične reakcije lahko rečemo, da bo s tem konsenzom v politiki zelo težko. Sicer moram reči, da skorajda ni veliko od njega odvisno, tukaj je predsednik Vlade, ki bi moral biti že sam po sebi povezovalec politike, na tem področju pa žal moram reči, da temu ni tako. Drugi ukrep za uspešno zdravljenje bi bil odprava monopola na področju zavarovalnic in končna določitev okvira osnovnih pravic in vsega, kar spada zraven. Iskanje z odgovori na vprašanja glede zavarovalnic splošnega odgovora in dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, je bila prava umetnina pri kandidatu. V osmih urah smo slišali, lahko rečem, le en korekten odgovor. Ali je za ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ne more podati, ker bi bilo to od njega neodgovorno, saj ni dovolj jasno, kje oziroma kako naj bi ta ukinitev potekala v smislu, kje dobiti nadomestna sredstva. Koalicijska pogodba pa govori o ukinitvi dopolnilnega zavarovanja, zato bo ta debata za zaprtimi vrati, tudi če smo danes poslušali stališče Poslanske Levice, zelo zanimiva. Kdo bo zmagovalec, bo jasno septembra, ko je po sporazumu z Levico datum, ko naj bi novi zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju končno prestavili iz pisarniških miznih predalov na mizo in pred javnost. Tretji ukrep za uspešno zdravljenje je transparentna poraba javnega denarja ali, če želite, končna vzpostavitev javnega zdravstva, kot se temu tudi reče, torej v polnem pomenu besede. Javni denar, denar davkoplačevalcev naj sledi bolniku, naj zdravstveno dejavnost za javni denar oziroma javno službo opravljajo ali javni zavodi ali koncesionarji ali pa zasebniki. Bolnik želi čim prejšnjo in kvalitetno obravnavo, želi, da se ga obravnava kot tistega, ki je toliko in toliko let plačeval v zdravstveno blagajno, ne želi ob tem še plačevati zasebne obravnave. Želi storitve, ki so plačilo za vplačane prispevke, če je to v javnem zavodu ali pri koncesionarju ali pri zasebniku, je popolnoma vseeno. Javno službo naj opravljajo vsi tisti, ki izpolnjujejo vse pogoje po zakonu, in tisti, ki so kvalitetni. Naj se že enkrat javni objavi, katere bolnišnice so najboljše v Sloveniji po svojih storitvah, katere klinike so najboljše, kateri oddelki so najboljši in kateri zdravniki so najboljši. Ne gre več v bistvu za javno zdravstvo. In ko kandidat govori, da bo ohranil solidarno javno zdravstvo, po mojem zlorablja to besedno zvezo. Ohranil bo solidarno državno zdravstvo, ohranil bo centralizirano državno zdravstvo, za zdravnike in medicinske sestre prenormirano državno zdravstvo, zdravstvo, ki je izgubilo ali pa izgublja pomen Hipokratove zaprisege, ohranili bi radi zavarovalniško monopolno državno zdravstvo in državno zdravstvo, ki je učinkovito na podlagi nekih analiz, strategij, zapisov v statističnih podatkih, nov minister se je namenil delati nove analize. In še naprej boste dajali občutek državljanom, da je v sistemu premalo denarja, da smo uspešni in da je le iluzija, da so predolge čakalne dobe, da je zdravstveni sistem v Sloveniji bolan. Simptomov nereda v zdravstvu, kot so čakalne dobe, odhodi zdravnikov iz sistema, odhodi medicinskih sester, odpovedi družinskih zdravnikov, ne bomo rešili z lepimi besedami kandidata za ministra, ne z besedami, da je zdravje največja vrednota in da se varuje javno zdravje. Ne bomo ga rešili s strategijami ne z analizami. V nasprotju s Fakinom, bivšim ministrom, si je kandidat za ministra Šabeder pustil časa dve leti. Toliko je namreč po njegovem mnenju potrebno, da z dvigom produktivnosti na nekaterih področjih omejimo naraščanje čakalnih dob in se bomo lahko začeli pogovarjati o zmanjšanju le-teh. Dodatni dve leti mrtvega teka. Konkretnih odgovorov za sistemske rešitve tako opevanega javnega zdravstva, bolje rečeno državnega zdravstva, nismo slišali. Smo pa slišali za nov davek, davek na zdravstvo; kaj naj bi to pomenilo, ne vemo, ker nismo dobili odgovora. Čakamo torej na zakonsko opredelitev tega novega davka; lahko da bomo plačevali več tisti, ki smo zdravi, ali pa tisti, ki so bolj bolni, torej odvisno, kakšen bo ta davek. Za simptome nereda oziroma za nered v zdravstvu boste rekli, da niso od danes, da so od včeraj. Mogoče res, vendar ste v koaliciji z izbiro ministrov pripomogli k širjenju te bolezni. Sprejeti zakoni v prejšnjem mandatu so stanje spravili do absurda, do izbruha bolezni. Dokončni izbruh pa se lahko začne z menjavo ministrov, z vedno novimi in novimi koncepti in novim videnjem reševanja problemov v zdravstvu. Danes bo koalicija šestih strank potrdila sedemnajstega ministra za zdravje, drugega v tem mandatu. V SDS kandidata, ki je bil do danes direktor UKC Ljubljana, ki v enoletnem sanacijskem planu za leto 2018 ni uspel doseči načrtovane izgube 15 milijonov, ampak ta izguba ostaja čez 23 milijonov, ne bomo podprli. Vprašanje pri tem denarju 23 milijonov je tudi, kako bo sedaj minister Šabeder reševal direktorja Šabedra. Ne bomo podprli kandidata, ki je vodil UKC Ljubljana v času, ko so program otroške kardiologije zapuščali in zapustili slovenski kardiologi, in ostaja pod vprašajem kontinuiteta izobraževanja študentov Medicinske fakultete ter mladih specializantov na področju otroške kardiologije. Ne bomo potrdili kandidata, ki je odrekel podporo svojemu zaposlenemu zdravniku raziskovalcu, ki je za svojo ekipo raziskovalcev ob odpovedi na javnem razpisu Agencije za raziskovalno dejavnost želel iskati pravico na sodišču. Ne bomo podprli kandidata gospoda Šabedra, ki bo še naprej ščitil državno zdravstvo, monopole in centralizem v zdravstvu. In ne bomo podprli kandidata, ki se mora o veliko zadevah še podučiti in prebrati, kot je, recimo, pismo mladih zdravnikov predsedniku Vlade, čeprav je v njegovi ustanovi veliko mladih zdravnikov in bi pričakovali, da njihove probleme vsaj površinsko pozna. Naslednji, ki čaka, da danes dobi glasove koalicije velikih šest in ene izmed največje, torej Levice, je kandidat za ministra za okolje in prostor Simon Zajc. Le-ta je ponedeljkovo predstavitev na matičnem odboru začel z napovedjo kontinuitete dela odstopljenega ministra Lebna in z obljubo o konkretnosti svojih načrtov. Največ konkretnosti je bilo zaznati pri predlogih, ki so bili v minulega pol leta že pripravljeni ali zastavljeni. Vendar pa je bilo očitno, da kandidatu manjka prepotrebno znanje s področja, za katerega kandidira, ob tem pa ni bilo videti, da se zaveda širine problemov, s katerimi se bo moral soočiti. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da bodo napovedani popravki gradbene in prostorske zakonodaje zgolj lepotni popravki, ki ne bodo bistveno izboljšali ugotovljenih problemov, kot so dolgotrajno umeščanje v prostor, diskriminiranje domačih gospodarskih subjektov v primerjavi z izbranimi tujimi investitorji, izigravanje prostorske zakonodaje, pridobivanje uporabnih dovoljenj, gradbenega dovoljenja za sicer manj zahtevne gospodarske objekte in tako naprej. Tudi v ustanavljanju novih agencij ne vidimo dodane vrednosti, saj se takšno početje pogosto izkaže za potezo, ki omogoča parkiranje manj uspešnih strankarskih kadrov. V konkretnem primeru ministrski kandidat napoveduje ustanovitev agencije za upravljanje s praznimi stanovanji, s čimer bi spodbudil oddajo praznih stanovanj v zasebni lasti, ker da bodo lastniki na ta način bolj varno poslovali. Namesto da bi opravil svoje delo in uredil zakonodajnopravno okolje v Sloveniji na način, ki bi sam po sebi omogočal varno poslovanje in spodbujanje oddaje stanovanj, bi kandidat ustanovil agencijo, ki bi se s tem ukvarjala. Gre za čisto birokratsko miselnost, ki je v Slovenski demokratski stranki ne moremo podpreti. Predpisov in zakonov imamo v Sloveniji dovolj, čas je, da to birokratsko džunglo smiselno uredimo, da na področju okolja in prostora z zakoni ščitimo tisto, kar je treba ščititi, in ne omogočamo izrabljanja zakonodaje v primerih, ko to ni potrebno. Kandidat napoveduje ambiciozen cilj brezogljičnosti do sredine stoletja, obenem pa ne pove, iz katerih virov bomo pridobivali energijo. Hidro- in vetrne energije očitno ne bomo izkoriščali, saj je vetrnic zgolj za vzorec, hidroelektrarn ne bi gradili, TEŠ v ta koncept ne spada, nuklearna energija naj bi delovala do leta 2043. Polna usta torej okoljskih krilatic, a malo konkretne vsebine. Ker Slovenija potrebuje okoljskega in prostorskega ministra, ki bo razumel potrebe prihodnosti in težave sedanjosti, ki bo imel posluh za stroko ne za interese, ki ne bo ujetnik političnega kupčkanja in lobijev ter bo avtoriteta na svojem področju, v Slovenski demokratski stranki Simona Zajca za ministra za okolje in prostor ne moremo podpreti.
Hvala, gospa poslanka, za vašo predstavitev. Gospod Robert Pavšič v imenu Poslanske skupine Lista Marjana Šarca. Izvolite, gospod poslanec.
Lep dober dan vsem skupaj! Vsak državni resor je pomemben, vendar se zagotovo strinjamo, da v prepletu varnosti še posebej odgovorno oziroma pomembno vlogo zavzemata ravno zdravstveni in okoljski. Ampak danes ni izpostavljena le strokovna vloga ali pa varnostna vloga, izpostavljena je tudi politična odgovornost. To sta kot prava človeka s pokončno držo izkazala predhodnika kandidatov, o katerih danes odločamo. Ampak o dilemah, predvsem političnih, več v razpravi, ki bo zagotovo burna. Eni pač vidijo kozarec vedno na pol prazen, drugi v njem prepoznajo, da je mogoče na pol poln, tretji pa je takšen lahko samo, če je pravilno obarvan, recimo rumeno-moder. Od bodočega ministra za okolje in prostor Simona Zajca pričakujemo nadaljevanje brezkompromisne zaščite okolja in debirokratizacije sistema. Tako bomo lahko zagotovo priča uresničevanju prioritet in aktivnosti, ki so si jih zastavili še pod vodstvom nekdanjega ministra, in izvrševanju zastavljenih ciljev na področju prenove gradbene in stanovanjske zakonodaje, prenove Zakona o vodah ter ureditev področja odpadkov. Naša vpetost v globalne tokove bo tudi prioriteta ministrstva, predvsem zaradi pričujočih klimatskih sprememb in nujnih ukrepov za oblikovanje ogljično nevtralne družbe, ki bo v svojem bistvu tudi socialno pravična. Minister bo predložil vse potrebne ukrepe za medresorsko uskladitev okoljske in prostorske zakonodaje kot osnovo za izpeljavo ključnih projektov za sanacijo degradiranih in poplavno ogroženih območij. Nadalje pa bo zagotovo izpostavljena politika nadstrankarskega sodelovanja ter sodelovanje z lokalno samoupravo. Sledil bo zastavljenim smernicam in prioritetam, ki jih je kot državni sekretar na Ministrstvu za okolje in prostor tudi sooblikoval. Bodoči minister Simon Zajc bo s svojim delom uresničeval zaveze koalicijske pogodbe, katere cilj je varna, sodobna, stroškovno učinkovita in trajnostna okoljska infrastruktura. Enako akutno in aktualno področje pa je tudi področje zdravja. Kandidat za ministra za zdravje Aleš Šabeder je to vprašanje opredelil kot splošno vrednoto in bistveni vir za produktivno in kakovostno življenje posameznika ter skupnosti kot celote. Zavedati se je treba, da zdravje in skrb zanj nista samo interes posameznika, medicinskih strok oziroma inštitucij zdravstvenega varstva, ampak je odgovornost celotne družbene skupnosti. Ministrstvo za zdravje pa je tisto, ki mora zagotavljati dostopnost, učinkovitost, kakovost in varnost zdravstvenih storitev ter najvišjo stopnjo varovanja in krepitve zdravja. Še posebej je pomembno, da kandidat za ministra za zdravje izhaja iz temeljev, da mora biti zdravstvo prioriteta vseh, ne glede na politično pripadnost, da mora biti zdravstvo strokovno, transparentno in razvojno naravnano, da se zaveda kompleksnosti zdravstvenega sistema, da je pripravljen vprašanja reševati v dialogu in z vključevanjem strokovnjakov, ne glede na politično barvo. Dejstvo je, da ga čaka težko delo. Čakajo ga težave v primarnem zdravstvu, predolge čakalne dobe in finančne težave javnih zavodov pa še bi lahko naštevali. Zaupamo, da se bo kandidat za ministra za zdravje zavzemal za zadovoljstvo bolnikov in zdravstvenega osebja, dostopno in kakovostno zdravstvo ter za zagotavljanje finančne vzdržnosti in stabilnosti celotnega zdravstvenega sistema. Oba kandidata se danes potegujeta za najbolj vroča stola v vladi. Z zaupanjem in upanjem v Poslanski skupini Lista Marjana Šarca obema, Simonu Zajcu in Alešu Šabedru, izrekamo podporo in jima želimo uspešno delo. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Gospod Jani Prednik v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
En lep pozdrav! Kot je bilo že večkrat rečeno, danes odločamo o listi kandidatov za vodenje verjetno dveh najbolj pomembnih in najzahtevnejših resorjev, to sta resor Ministrstva za okolje in prostor ter resor Ministrstva za zdravje. Kandidat za ministra za okolje in prostor Simon Zajc trenutno opravlja funkcijo državnega sekretarja na omenjenem ministrstvu in je z aktualnimi izzivi, delom in stanjem tako na samem ministrstvu kot tudi na terenu zelo dobro seznanjen, kar je podrobneje orisal in predstavil že na samem zaslišanju. Kandidat je v predstavitvi napovedal, da bo nadaljeval z dobro zastavljenim delom in posameznimi projektu na ministrstvu. Odzivnost in dinamika dela bosta ostala na visoki ravni. Prav tako bodo zastavljene prioritete, ki v dobršni meri izhajajo tudi iz koalicijske zaveze in okvirne časovnice reševanja le-teh, ostale nespremenjene. Takšen načrt delovanja ocenjujemo za primeren, ker bo mogoče realizacijo zastavljenih ciljev sprotno ovrednotiti. Napoved kandidata za ministra za okolje in prostor, da bo v obravnavo kmalu poslal kar nekaj prenovljene in nove zakonodaje, bomo Socialni demokrati spremljali ter pri pripravi rešitev tudi tvorno sodelovali. Podpiramo ideje, da bo potrebno nekatere pomanjkljivosti gradbene zakonodaje, ki so se izkazale v praksi, odpraviti. Zato pozdravljamo zavzemanje kandidata za jasnejše omejitve ničnosti gradbenih poslov in uveljavitev takšnih rešitev, ki bodo kmetom olajšale pot, da v posameznih primerih hitreje legalizirajo širjenje njihovih kmetij. Kandidat je na zaslišanju temeljito predstavil stanovanjsko problematiko, ki pesti predvsem mlade, ki težko pridejo do stanovanja. Ta tematika je za Socialne demokrate še posebej pomembna. Minister bo zagotovo deležen naše podpore pri sprejemanju ukrepov, ki bodo mladim olajšali pot do lastnega ali najemnega stanovanja oziroma do ugodnega kredita. Tudi o tej tematiki imamo v koalicijskem sporazumu predvidene nekatere korake, za katere pričakujemo, da jih bomo v tem mandatu realizirali. Ker je v Sloveniji problem predvsem v dostopnosti do najemnih stanovanj, Socialni demokrati podpiramo prizadevanja in ukrepe, ki bodo namenjeni reševanju te problematike. Ena izmed ključnih oziroma prioritetnih nalog v tem mandatu bo tudi tako imenovana odpadkovna zakonodaja, ki smo jo tudi z interventnim zakonom v prvi fazi že začeli reševati, vendar pa moramo še marsikaj postoriti v bodoče, da se nam situacija z nevzdržnim kopičenjem odpadkov na neprimernih mestih ne bo več ponovila. Kandidat se zaveda hitro spreminjajočega se podnebja in s tem naravnih ujm in nesreč. Na tem področju je obljubil spremembe v smeri prožnejše zakonodaje v primeru naravnih nesreč, saj so te vse pogostejše in tudi vse hujše. Priprava dolgoročne podnebne strategije z glavnim ciljem, da kot država do sredine stoletja postanemo ogljično nevtralna država, predstavlja enega najpomembnejših, če ne kar najpomembnejši izziv, ki nas čaka v bližnji prihodnosti. Kandidat se je trdno zavzel proti hidravličnemu lomljenju oziroma tako imenovanemu frackingu in gradnji hidroelektrarn na Muri, kar v Poslanski skupini Socialnih demokratov vsekakor pozdravljamo in podpiramo. Kot zelo pozitivno ocenjujemo tudi kandidatovo pripravljenost, da bo nadaljeval z zastavljenim delom in načinom ter da bo obdržal dobre prakse sodelovanja z vsemi deležniki, tudi nevladnimi organizacijami in civilnimi iniciativami, ter zavedanje, da so koraki in rešitve, ki imajo najširšo družbeno podporo pri različnih prostorskih in okoljskih vprašanjih, najboljša popotnica za njihovo uveljavitev. Takšen izziv zagotovo predstavlja vprašanje sežigalnice za odpadke in dilema o tem, ali smo kot družba sposobni nekega konsenza o tem, da za odpadke, ki jih pridelamo, v največji meri tudi sami poskrbimo ali pa jih bomo za visoko ceno izvažali v tujino. Socialni demokrati ocenjujemo, da je kandidat za ministra za okolje in prostor Simon Zajc na zaslišanju pokazal, da tematike, situacija in probleme dobro pozna in ima začrtano strategijo [[…]]
Samo en trenutek, gospod poslanec. Spoštovane poslanke, poslanci, želite pavzo ali nadaljujemo naprej? Izvolite naprej.
Hvala. Predlagani kandidat za ministra za zdravje gospod Aleš Šabeder je svojo predstavitev vizije delovanja in reševanja problemov na področju zdravja predstavil skozi točke, ki so orisale situacijo na področju zdravja in skladno s tem je kandidat predstavil tudi svojo vizijo in načrte reševanja teh problemov in samega stanja. Kot prvo je izpostavil, da je potrebno državljankam in državljanom zagotoviti kakovostno, dostopno in javno zdravstvo. Kot ključne naloge je izpostavil nadaljevanje dela, zmanjševanja oziroma krajšanja čakalnih dob, občutnega zmanjšanja administrativnih obremenitev ter pripravo novele Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Socialni demokrati seveda podpiramo tovrstna prizadevanja, bomo pa s svojimi predlogi tvorno sodelovali pri pripravi konkretnih predlogov, ki bodo terjali tudi spremembo zakonodaje. Gospod Šabeder vidi izboljšanje stanja v zdravstvu v tem, da se je potrebno zavzemati za zadovoljstvo bolnikov, zdravnikov in ostalega zdravstvenega osebja. Ključne stvari pri ureditvi stanja na področju zdravstva v Sloveniji so po njegovem mnenju izboljšanje kakovosti in varnosti v zdravstvu ter zagotavljanje finančne stabilnosti zdravstvenega sistema. Kandidat za ministra je mnenja, da je potrebno čakalne dobe reševati čim prej, izvesti pa je potrebno strokovni in poslovni nadzor samega sistema naročanja. Glede javnega naročanja v zdravstvu je bilo doslej že veliko povedanega, v javnosti mnogo razpravi, pa vendar se zdi, da večjega preboja in konkretnega zniževanja stroškov še nismo uspeli doseči. Ta tematika je močno povezana tudi z različnimi monopoli ali podobnimi položaji dobaviteljev, ki močno ožijo manevrski prostor predvsem javnim zdravstvenim zavodom kot naročnikom, slednji pa se medsebojno še ne povezujejo v zadostni meri na način, da bi si položaj naročnika izboljšali. Zagotovo na tem področju bodočega ministra čaka še veliko izzivov. Socialni demokrati upamo, da bo bodoči minister pri tem uspešen in tudi deležen širše politične podpore, ne zgolj koalicijske. Kandidat se bo aktivno lotil reševanja pomanjkanja kadrov. Tukaj vidi rešitev predvsem v razpisih specializacij, povezovanju specialistov na vseh ravneh, predvsem pa, da moramo zadržati šolan kader v Sloveniji. Kot prioritetne zakone si je zastavil posodobitev Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju ter Zakona o upravljanju zdravstvenih zavodov. Za slovensko zdravstvo se zdi, da je zapadlo v krizo in točko brez izhoda, a v Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da bo gospod Aleš Šabeder s svojimi napovedanimi ukrepi in videnji, kako rešiti probleme in trenutno situacijo na področju slovenskega zdravstva, stvari uspešno reševal. Zagotovo čakajo bodočega ministra veliki izzivi, rešitve in ukrepi, za katere smo se zavezali v koalicijski pogodbi, pa bodo terjale veliko napora, vendar minister lahko pri tem računa na sodelovanje in podporo Socialnih demokratov. Menimo, da sta tako gospod Simon Zajc kot tudi gospod Aleš Šabeder primerna kandidata za ministrski mesti, zato ju bomo v naši poslanski skupini podprli. Obema želimo uspešno delo.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Kot zadnja v imenu poslanskih skupin gospa Janja Sluga v imenu Poslanske skupine SMC. Gospa poslanka, beseda je vaša.
Spoštovani! Na današnji seji Državnega zbora bomo glasovali o listi dveh kandidatov za ministra, ministra za okolje in prostor in pa ministra za zdravje. Gre za izjemno pomembni ministrstvi, ki s svojimi politikami najbolj neposredno vplivata na kakovost našega življenja, na naše zdravje, na bivanje, sobivanje, na zdravo življenjsko okolje in trajnostni razvoj. Gre torej za vpliv ne zgolj na naša življenja, temveč predvsem na življenja naših otrok. Ministrstvi, ki sta v svojih ciljih v velikem delu izjemno povezani, na žalost, delita tudi nekaj drugih skupnih lastnosti, ki obema kandidatoma postavljata zelo zahtevne naloge. Okoljsko ministrstvo je bilo vrsto let neuspešno pri implementaciji osnovnih strateških usmeritev in še bolj neuspešno pri reševanju povsem konkretnih težav, to so težave z odpadki, protipoplavna zaščita, sanacija degradiranih območij, kot je celjska kotlina, birokratske ovire z okoljevarstvenimi soglasji in dovoljenji, prostorska politika in še in še. Na področju zdravstvenega ministrstva so to čakalne dobe, finančne težave javnih zavodov, kadrovska problematika in ureditev financiranja. Oba resorja sta zato predmet pogostih javnih razprav in polemik tako v medijskem prostoru kot seveda tudi med našimi državljankami in državljani, saj gre za področja, ki se dotikajo slehernika. Nedavni podnebni štrajk, štrajk za Muro ali pa opozorila preobremenjenih družinskih zdravnikov zgovorno pričajo, kako aktualni in hkrati kako zahtevni sta obe področji. Na obeh je še mnogo več izzivov, za katere si ne delamo utvar, da se lahko rešijo čez noč, pa vendar smo v Stranki modernega centra zadovoljni, da se vsaj na ministrstvu za okolje težave že rešujejo. Po zaslišanju kandidata za ministra za okolje in prostor na pristojnem parlamentarnem odboru smo v SMC prepričani, da se bodo na področju okolja in prostora zastavljene politike aktivno nadaljevale z enako, če ne še večjo vnemo. Ne samo zato, ker smo ponudili dobrega kandidata, temveč zato, ker sta tako varstvo okolja kot stanovanjska problematika, ki bosta med bolj izpostavljenimi politikami, pomembna dela programa naše stranke. Ministrstvo za okolje in prostor je v zadnjega pol leta uspešno identificiralo glavne izzive, zastavilo prioritete, predvideno časovnico in potrebne aktivnosti. Dosežki ministrstva v tem kratkem času so zelo jasni in prepoznani. Simon Zajc je imel pri teh dosežkih kot državni sekretar za področje okolja že zdaj ključno vlogo, zato absolutno verjamemo njegovim besedam, da bo lahko zastavljene projekte nadaljeval takoj. Če smo odkriti, jih izvaja še zdaj, potrebuje samo še našo zadnjo formalno potrditev. V preteklosti je bilo področju okolja in prostora namenjene premalo pozornosti in v SMC smo dokazali, da se še tako zarjavelo kolesje lahko zopet zažene. Prepoznane ključne prioritetne teme, kot so prenova gradbene in stanovanjske zakonodaje, Zakon o vodah, ureditev področja odpadkov, so prave. Kot je dejal že kandidat na zaslišanju pred matičnim odborom, je osvežitev stanovanjske zakonodaje nujna, saj mladi vse težje pridejo do stanovanja. Koalicijski partnerji smo v sporazumu področje zdravstva identificirali kot prioritetno področje, kjer je potrebno sprejeti razvojne spremembe za zagotovitev dostopnega in kakovostnega javnega zdravstva vsem državljankam in državljanom Republike Slovenije. V prejšnji vladi je vodenje zdravstvenega resorja pogumno prevzela naša stranka in se na lastni koži prepričala o zahtevnosti tega resorja. Da bi zagotovili dostopno in kakovostno javno zdravstvo tudi v obdobju te vlade, smo se s koalicijskim sporazumom zavezali, da je še naprej potrebno urgentno odpravljati posledice nerazvoja v preteklih obdobjih, ki so posledica zgrešenih politik in strogih varčevalnih ukrepov v obdobju krize in po njej. Zdravstvo je prvovrstna politična tema, saj se poleg interesov državljank in državljanov na tem področju prepletajo interesi zdravstvenih zavarovalnic, dobaviteljev medicinske opreme, zdravniškega ceha in drugih zaposlenih, ki so v trajnem konfliktu in ga nobenemu ministru ni uspelo razrešiti. Olje na ogenj prilivajo tudi raznorazni v medijih abonirani komentatorji, ki težave v zdravstvu opisujejo iz svoje interesne sfere izkrivljeno in poenostavljeno, brez preverjenih rešitev, s čimer se ustvarjajo napačna visoka pričakovanja do vsakokratnega ministra po hitropotezni sanaciji tega resorja. Kandidat za ministra je izjavil, da vidi to funkcijo izključno kot strokovno in ne politično, kar se sicer sliši lepo. Minister izvaja politike, za katere je prav, da so podprte s strokovnimi argumenti, vendar pa je minister politična funkcija, Vlada in Državni zbor sta politična organa, ki sprejemata politične odločitve in na koncu za svoje delo prevzemata politično odgovornost. A če bo minister za okolje in prostor intenzivno delo, ki se je začelo že pred pol leta, moral ravno tako intenzivno in še bolj zagnano nadaljevati, pa bo minister za zdravje moral motorje, ki še niso niti v hladnem teku, šele zagnati.
Hvala, gospa poslanka, za vaše stališče. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zaključujemo predstavitev stališč poslanskih skupin. Hkrati vas obveščam, da se lista najavljenih tekoče spreminja, zato sedaj najavljam gospo Ljudmilo Novak, pripravi pa se gospa Nada Brinovšek. Gospa poslanka, izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, vsi skupaj lepo pozdravljeni! Najprej moram izraziti čestitke Vladi, da sploh imamo dva kandidata, ki želita prevzeti dve tako odgovorni ministrstvi. Imamo že veliko izkušenj z menjavami na Ministrstvu za zdravje in tudi za okolje, ker sta to dva zelo težka resorja, kjer se prepleta veliko interesov, kjer je v ozadju tudi veliko denarja, in zato je biti minister za zdravje lahko tudi nevarno. Kakorkoli, v preteklosti sem imela velika pričakovanja do prejšnjega ministra, ker sem menila, da ima zdravstvo v malem prstu, da ga pozna, ker je več let delal na tem področju, pa sem bila razočarana, ker čakalnih dob nismo odpravili v treh mesecih, tako kot je napovedoval, pa tudi drugih težav ne, ampak so se še nakopičile. Zato sedaj nimam velikih pričakovanj, ne bom pa rekla, da ni mogoče, da me bosta oba kandidata v prihodnosti pozitivno presenetila. To možnost dajem obema, zato ne bom vnaprej kritična do njiju, do njune kandidature, ampak jima čestitam, da sta pripravljena se spustiti v to in sprejeti to odgovorno funkcijo na dveh odgovornih resorjih. Minister za zdravje gospod Aleš Šabeder je zagotovo do neke mere spoznal zdravstveni sistem v času, ko je vodil klinični center, ki je zelo velika ustanova z veliko zaposlenimi, z veliko različnimi interesi, če tako rečem, in zato ima morda tudi večji vpogled v to področje in bo tudi lažje začel delati. Vendar, do sedaj smo vedno znova slišali, da je moč lobijev na tem področju velika, zato se sprašujem, kdaj bomo spremenili tudi naš zakon o javnih naročilih, ker ne funkcionira, ker prav ta zakon velikokrat omogoča, da so nabave materialov dražje kot sicer, če bi nekdo nabavil takoj direktno iz prve roke neki material, tako pa se s pomočjo javnih naročil cene velikokrat dvignejo. Poznam kar nekaj konkretnih primerov, ko so mi zdravniki sami pripovedovali o tem, kako se je čakalna doba podaljšala, ker se je pokvaril neki instrument, in kako je bil precej dražji, kot če bi ga naročili direktno. Tako da imamo na tem področju še kar nekaj dela. Tudi nekaj ministrov je izrazilo svoja opažanja in se pritoževalo nad pritiski, ki so jih doživljali s strani različnih lobijev, ki so vpleteni tam, kjer se obrača veliko denarja. In v zdravstvu se obrača veliko denarja, zato je tam interesov veliko. Seveda pričakujemo od novega ministra, da bo takoj stopil v akcijo in se pogovoril z družinskimi zdravniki, kot je tudi obljubil, saj ne želimo, da bi določene regije, določena področja ostala brez družinskih zdravnikov. Že tako vemo, da je v nekatere regije, bolj oddaljene od Ljubljane, težko sploh dobiti družinskega zdravnika, da se odloči za to, sedaj pa, da bi že obstoječi odšli – kajti ponudbe onstran meje so veliko bolj privlačne in tudi tam potrebujejo več zdravnikov in slovenski zdravniki so zaželeni. Jim tudi ne moremo zameriti, ker pač nismo doma vsega uredili, da bi bilo to področje urejeno, pregledno in da bi lahko normalno delali, nosijo pa veliko odgovornost za zdravje svojih pacientov. Seveda se nam tudi ne zdi logično, če imajo zdravniki preveč birokratskega dela, namesto da bi se posvetili svojemu pacientu, ko je pa kaj narobe, takrat smo pa vsi pametni in pravimo, kaj vse bi moral ta zdravnik narediti, česa vsega ni naredil in tako naprej. Menim, da mora biti ta birokracija pri samem zdravniku zmanjšana, da se bo lažje posvetil pacientu, zato so lahko drugi kadri, ki bodo opravljali birokratske zadeve. Pričakujem tudi sodelovanje Ministrstva za zdravje z Ministrstvom za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Pri zadnjem poročilu varuhinje za človekove pravice smo slišali prav te pripombe – da se ti ministrstvi ne usklajujeta dovolj dobro in da prihaja tudi zaradi tega do kršenja pravic pacientov ali državljanov, ker se ministrstvi ne dogovorita in prelagata odgovornost, eno ministrstvo na drugega. Zato pričakujem boljše sodelovanje. Pa tudi zakon o dolgotrajni oskrbi, ki ga že tako dolgo čakamo, upamo, da bo zagledal luč sveta in rešil mnoge probleme. Prav tako me skrbi to nenehno poudarjanje, da so vsi privatniki v Sloveniji nezaželeni oziroma jih ne bomo podpirali, ker samo javno, javno zdravstvo. Saj tudi zdravniki s koncesijo so del javnega zdravstva. Mislim, da jih nimamo preveč v Sloveniji, da bi si lahko to privoščili, da se gremo neko vojno proti tem zdravnikom s koncesijami, ampak da so enakopravno vključeni v sistem, saj gre za pacienta. In pacienta prav nič ne zanima, ali bo šel v neko državno ustanovo ali bo šel k privatniku koncesionarju, samo da bo prišel kmalu na vrsto, da bo storitev kvalitetna – to zanima pacienta in to mora biti v ospredju. In zato ne razumem te splošne gonje v Sloveniji proti vsemu, kar je privatno. Pacient je pomemben, kvalitetna oskrba je pomembna. In ta sistem se mora dopolnjevati in prepletati. Na žalost nam dobro izobraženi zdravniki odhajajo, zato moramo res premisliti, sploh na obmejnih območjih, kjer so sosednje države tako blizu, da se lahko dnevno vozijo. In nam ni vseeno, kajti prihajajo drugi, pri katerih nismo vedno prepričani o kvaliteti njihove izobrazbe, tudi poznavanju jezika, kulture in tako naprej, ki pa rešujejo nastalo situacijo, zato si moramo prizadevati, da bomo obdržali dobre zdravnike doma. Kandidat na Ministrstvu za okolje in prostor – prav tako izredno zahtevno področje, kjer prav tako nenehno slišimo o grožnjah in pritiskih lobijev, kajti tudi tukaj gre za veliko interesov, gre za urejanje prostora, za različna dovoljenja, za odpadke in tako naprej. Tako da področje je dovolj veliko. Seveda si želim, da bi bilo to ministrstvo tudi bolj učinkovito. Prevečkrat sem slišala različne investitorje, vlagatelje, naše podjetnike, ne samo tuje, kako dolg je postopek pridobivanja dokumentacije, koliko časa čakajo in kakšna izguba, gospodarska škoda pri tem nastaja. Če smo lahko v kratkem času pripravili vse potrebno in dali dovoljenja za Magno, potem morajo biti enakovredno in enakopravno obravnavani vsi potencialni investitorji. Pravila morajo biti jasna in ne smemo sprejemati zakonov samo zaradi enega investitorja, ampak morajo biti vsi v enakopravnem položaju, pravila jasna, tisti, ki pa izdajajo dovoljenja, pa tudi odgovorni. Kajti predstavljajmo si, kako velika gospodarska škoda nastane, če nekdo pet let ali pa več čaka na neko dovoljenje. In to sem kar nekajkrat slišala od podjetnikov, ki so želeli širiti svojo proizvodnjo, ki so imeli naročila, pa tega niso mogli izvesti prav zaradi teh dolgotrajnih postopkov. Potem urejanje prostora oziroma urejanje v zvezi z odlaganjem odpadkov – zelo pereča tema. Ne bom rekla, da imam dokaze, ampak žal prevečkrat slišim o tem, da je tudi tukaj zadaj kar precej denarja in lobijev in da poteka to odlaganje na nezakonit način v opuščenih rudnikih in še marsikje. Ne vem, ali uradniki na tem ministrstvu – ne vem, ali je res, ampak to se pač govori – prelagajo odgovornost drug na drugega in so tudi pod pritiski. Menim, da bi bilo morda dobro zamenjati ljudi oziroma jih premestiti, če ne opravljajo odgovorno svojih nalog oziroma niso sposobni zdržati teh pritiskov, ali obstajajo tudi drugi načini. Seveda pa želim bodočemu ministru, da ne klone pod težo takšnih pritiskov, da naj ima v mislih, da bo delal to, kar je prav, kar je zakonito, kar je dobro, in ne tega, kar hočejo določeni lobiji, če še enkrat ponovim to besedo. Potem bo lahko imel mirno vest. Bojim pa se, da dokler nekdo služi oziroma gre vse po načrtu, potem nima afer, ko pa želi nekdo nekaj urediti, kar nekomu ni všeč, pa se takoj najdejo primerne afere za to. Mislim, da tudi slovenska javnost in mi sami politiki ne smemo nasedati različnim takšnim aferam, ki pravzaprav nimajo odločilnega pomena, so pa zelo priročne za to, da se nekoga znebimo. To pa ni prav, zato želim obema kandidatoma, da bosta zmogla in da bosta pri urejanju vsak svojega področja neustrašna in da bosta delala po svojih najboljših močeh. Sama ne bom nasprotovala nobenemu od teh kandidatov, ker se zavedam, da potrebujemo odgovorne ministre na teh funkcijah, si pa seveda želim, da se nakopičeni problemi rešujejo v doglednem času. Ne nazadnje za to nista odgovorna samo ta dva kandidata, pač pa celotna vlada in še privesek ali pa nadvesek vlade.
Hvala, gospa poslanka. Mi pa, kakor ste omenili, neustrašno nadaljujemo. Besedo imate, gospa Nada Brinovšek, pripravite pa se, mag. Bojana Muršič. Izvolite, gospa poslanka.
Lep pozdrav vsem v dvorani! Zanimivo je bilo poslušati stališča na začetku. Predsednik Vlade je nekako bil prepričan, da kandidat za ministra za zdravje pozna diagnozo. Okej, pozna diagnozo, ampak ali pozna tudi način zdravljenja? Jaz mislim, da bo imel minister – verjamem, da bo danes tudi izvoljen – kar velike probleme z zdravljenjem, če vzamem na znanje oziroma če upoštevam, da bo imel poleg sebe še tudi pet plus enega zdravnika za zdravljenje. Poslušala sem stališče Desusa, oni verjamejo, da bo dober minister za zdravje, ker prihaja pač iz največje bolnišnice v državi, to je UKC, ampak jaz pa o tem močno dvomim, sploh če pogledamo dejstvo, kako je reševal UKC iz rdečih številk. Osredotočila sem bom le na predstavitev, ki jo je v teh dveh dneh imel kandidat za ministra. Na začetku svoje predstavitve je rekel nekako takole – da zdravstvo naj ne bo ne levo in ne desno. Pogrešala sem pa nekaj drugega, ni rekel zdravstvo mora biti dobro. Ne levo ali desno, ampak dobro. Pa ni važno, ali je to javno zdravstvo ali je zasebno. In ko že govorimo o javnem zdravstvu, ko greš na teren, so ljudje nekako prepričani, ker tule govorimo javno, zastonj, da je javno zdravstvo brezplačno. Ma kaki! Kje le? Poglejte, tisti, ki prejema minimalno plačo, da za zdravstvo 114 evrov na mesec, tisti, ki prejema povprečno plačo, da pa 215 evrov na mesec, če upoštevam tu dopolnilno zdravstveno zavarovanje zraven. Torej, javno ni zastonj, in če gremo mi k zdravniku v javni mreži ali pa k zasebniku ali h koncesionarju, bi morali glede na to, kar plačamo, imeti, če že, uslugo enako plačano. Pričakovala sem, da bo kandidat za ministra na hearingu nekako kot svoje prioritete nanizal na primer top 5 aktivnosti, ki jih bo izvedel takoj. Ampak v tej njegovi 45-minutni predstavitvi smo mi poslušali samo nek povzetek stanja, neke analize na področju zdravstva, nismo pa slišali česa, kar bi bilo bolj oprijemljivo, bom rekla. Če smo pa mogoče že tam pa tam slišali, kaj bi bilo treba narediti, pa to vsi vemo, kaj je treba narediti, ampak problem je v tem, ker ne vemo, kako moramo to narediti. In ko smo ga potem spraševali, je največkrat rekel, ne vem, ta trenutek ne znam odgovoriti, materijo premalo poznam. Pa če je že kaj odgovoril, je pa potem rekel še, to bo potrebno seveda narediti. Seveda bo potrebno narediti, in to še kako. Pa če grem s to njegovo predstavitvijo še naprej, bila sem kar začudena, da je bilo – kot sem že rekla, jaz sem pričakovala, da bo v svoji predstavitvi kot glavne prioritete nanizal skrajševanje čakalnih vrst, rešitev problematike družinskih zdravnikov, negativno poslovanje javnih zdravstvenih zavodov, zakonodaje in tako naprej, ampak – kot prve, glavne prioritete navedeno: zadovoljen bolnik, ni zadovoljnega bolnika, če ni zadovoljnega zdravnika, medicinskih sester in pa ostalega osebja, kakovost in varnost v zdravstvu, sistemski cilji in financiranje. Že res, da so potem naprej razdelani ti kriteriji malo bolj podrobno, ampak jaz bi rekla, da če hočeš ti nekaj res narediti, bodi kratek, jedrnat, ena, dve, tri, štiri, pet – to bomo naredili, do takrat bomo naredili. Ne pa, da nekaj zamegljuješ meglo in pa že vnaprej nekako daš vedeti, da se ne bo nič naredilo. Če grem naprej, je zapisano potem, kaj je zadovoljen bolnik, da da na zadovoljnega zdravnika oziroma bolnika vplivajo tudi čakalne vrste. Se strinjam, če bo prišel bolnik čim prej na vrsto, bo seveda zadovoljen, ampak jaz sem potem tule v nadaljevanju pričakovala, da bo nekako nanizano, na kakšen način se bodo te čakalne vrste skrajševale – ampak ne. Tule je kar na šestih straneh nanizan povzetek stanja, neke analize, celo mednarodne primerjave, ampak, poslušajte, pod čakalne dobe, rešitev, kako bomo mi reševali čakalne dobe, je pa: čiščenje čakalnih seznamov, ponovna vzpostavitev mesečnega poročanja izvajalcev o številu čakajočih, pristopiti je potrebno k poizvedbi števila čakajočih in čakajočih nad dopustno čakalno dobo in pa izvedba strokovnega in poslovnega nadzora nad e-naročanjem. Že zadnjič sem rekla, bog se nas usmili, če bomo tako reševali čakalne dobe. Naprej je zapisano, koraki, ki bodo sledili, kratkoročni: vzpostavitev svetovalne skupine strokovnjakov za pripravo kratkoročnih rešitev, natančen popis vseh čakajočih, enkrat jih bomo natančno popisali, in pa izvedba nadzora; pod srednjeročne aktivnosti oziroma korake: vzpostaviti nacionalne institucije za kakovost in pa varstvo. Spet bomo ustanavljali neke nacionalne institucije, vemo, da že imamo slabe izkušnje pri Nacionalnem inštitutu za javno zdravje, kjer zdajle že eno leto v bistvu sploh nimamo podatka o čakalnih vrstah, pa tudi vemo, zakaj ne. Nadalje se je kandidat za ministra malo dotaknil tudi kadrov. Vemo, da je to velik problem v našem zdravstvu. To so spet neke analize števila kadrov vseh zaposlenih v zdravstvu in tako naprej, ampak tule pravi oziroma razlaga, kako bi pri nas le zadržali naše zdravnike oziroma kadre, in sicer tako, da bomo naredili, napravili strokovne analize za vzroke, razloge in pomanjkanje zdravstvenega kadra. Pa vendarle, to je nam že vsem jasno, kateri so tisti vzroki, da nam manjka zdravstvenega kadra. Definitivno je to slabo načrtovanje. In pa v zadnjem letu in pol še Zakon o zdravniški službi, ki je bil ad hoc sprejet in ki še kako odganja naše mlade zdravnike v tujino. Če grem še naprej, kakovost v zdravstvu. Kakovost je v zdravstvu nedvomno tudi zelo pomembna, ampak kako bomo zagotavljali kakovost in pa varnost? Spet tako. Prvi korak, pravi kandidat za ministra, tako, da bomo vzpostavili neodvisno nacionalno institucijo za kakovostno zdravljenje. Mislim, da so mu te institucije strašno strašno priljubljene. Včasih so pravili, da če želiš na nekem področju, da se ne bo nič naredilo, ustanovi neko projektno skupino ali pa neko institucijo pa zagotovo ne bo tu koraka naprej. Dejstvo je, da je korupcija v zdravstvu mogoče najbolj razširjena na vseh področjih, in jaz sem tudi pričakovala, da se bo tale korupcija znašla med tistimi petimi top točkami, ki bi si jih zadal za cilj. Ampak glede reševanja korupcije je, ne vem, zelo blag. Kandidat za ministra med možnimi rešitvami navaja štiri točke, ena izmed njih je tudi, da morajo menedžmenti javnih zdravstvenih zavodov dosledno izvajati nadzor in prijaviti morebitne zaznane nepravilnosti pristojnim organom. To ni nič novega, to bi morali že zdaj delati, ampak vemo, da se pač to [[…]]Ponekod se je to delalo, ne pa povsod. Pa še glede financiranja. Glede na koalicijsko pogodbo in na vsa druga dejstva in pa razprave, ki smo jih imeli pred samim zaslišanjem, sem pričakovala, da bo minister prišel odločno pred nas, tako kot je na primer zdaj že bivši minister Fakin, ko se je odločno postavil na to, da bo potrebno povišati prispevno stopnjo za zdravstvo. Ampak kandidat za novega ministra pa ima pod vire financiranja zapisano: dvig prispevne stopnje, ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, davek na zdravstvo, davek na alkohol, tobak in sladke pijače, ampak, poudarjam, pred vsako alinejo je vprašaj. To bi še lahko še naštevali mi tukaj doli, dali še ene tri, štiri alineje pa vprašaj. Kaj se bo s tem dogajalo? Ne vem, če je nekdo kandidat za ministra, mora imeti izoblikovano mnenje, to, to bom naredil na tak način do takrat, in dati neko zagotovilo, da bo tudi uspel. Če ne, bo pač po nekaj mesecih moral, bom rekla, pospraviti mizo in vzeti kovček pa iti. Na zaslišanju sem postavila kar nekaj vprašanj, kandidat se je kar spretno izognil mojim vprašanjem, sploh kar se tiče mojega opozorila, da še vedno nimamo vzpostavljene in narejene javne mreže na primarcu, sekundarcu in pa terciarju. Mislim, da dokler ne bomo imeli narejene javne mreže, dokler ne bomo vedeli, koliko imamo pacientov, koliko imamo zdravnikov, se ne moremo iti sprememb zakona o zdravstvenem zavarovanju, zakona o zdravniški dejavnosti in tako naprej. Spraševala sem ga tudi o tem, kaj meni o tej določbi koalicijske pogodbe, ki govori, da bo za skrajšanje nedopustnih čakalnih dob na razumno raven koalicija v projektu skrajševanja čakalnih dob najprej izčrpala vse možnosti in kapacitete v javnih ustanovah, šele potem pa bodo vključili koncesionarje in zasebnike. Vemo, kakšno je mnenje koalicije o zasebnikih, in vemo tudi, da imamo na mizi predlog Levice o spremembi Zakona o zdravstveni dejavnosti, kjer bi se nekako zasebnike, ki, si upam trditi, rešujejo slovensko zdravstvo – ampak Levica predlaga, da bi te čisto ukinili iz sistema. Lahko bi še kar dosti povedala, ampak bom še pustila nekaj časa kolegom.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravi naj se Jani Möderndorfer. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Vsi se strinjamo, da je naš zdravstveni sistem potrebno prevetriti. V zadnjih letih je bilo izgubljenih preveč priložnosti. V stališčih smo slišali, da smo bili Socialni demokrati kritični na odboru. Ja. Zakaj smo bili kritični? V svoji predstavitvi je kandidat za ministra Aleš Šabeder v svoji več kot 45-minutni predstavitvi odlično predstavil analizo zdravstvenega sistema, kar pomeni, da analize v tem mandatu ne bo več potrebno delati, svoje prioritete pa je osredotočil na top pet – tako jih je pač poimenoval. Zakaj je bila moja kritika na tem mestu izpostavljena? V besedah je bilo: moramo, bomo, niso dovolj, zato so potrebne spremembe sedaj in takoj. Tako je omenil bivši minister, žal smo ga izgubili po pol leta in prepotrebnih novih izhodišč, o katerih bi lahko mi kot poslanci odločali, ni bilo. Na tem mestu bivšemu ministru Fakinu želim hitro okrevanje in vse dobro na njegovi nadaljnji poti. Prav zato pričakujem od bodočega ministra Aleša Šabedra, da bo hitro zavihal rokave in pričel z delom. Kajti imamo zdravstveni sistem, ki smo ga podedovali iz bivše Jugoslavije. Takrat je bil razmeroma dober, vključeval in združeval je na kazalnikih in imel je visoko stopnjo solidarnosti. Po nekaterih kazalnikih je naš zdravstveni sistem tudi danes razmeroma visoko, vendar smo doživeli v vsem tem času izredno negativna gibanja, solidarnost se je zmanjšala, zdravstveno varstvo ni več univerzalno in enako dostopno za vse. Žal pa je tudi demografija pripomogla k temu, kajti postajamo vse bolj starajoča se družba in odkrito bo potrebno sprejeti zakon o dolgotrajni oskrbi. Temu, s čimer se soočajo danes starejši, je enostavno potrebno narediti konec in stvari postaviti na pravo mesto, kajti leta 2050 bo že skoraj tretjina slovenskega prebivalstva starejša. Zame je ključno, da bo novi minister jasno razmejil med javnim in zasebnim zdravstvom predvsem iz tega razloga, da se v sedanjem sistemu prevečkrat mešata zdravstveni in zasebni sistem. Ničesar nimam proti zasebnikom, absolutno ne, da ne bo kakšne napačne interpretacije, vendar kadar zdravnik dela v javnem zdravstvenem sistemu in potem napoti pacienta v popoldansko ordinacijo, kjer bo hitreje obravnavan, kjer bo pacient moral plačati storitev, je zame nesprejemljivo. Treba je narediti vse, da ima pacient v javnem zdravstvenem sistemu takojšnjo oskrbo, zagotoviti tudi dodatna sredstva za nadurno delo in tako opraviti pretežni del v javnem sistemu. Kandidat je sicer opisal praktične primere, s katerimi se je soočal v UKC Ljubljana, kako to poteka, da ima več kot tri četrtine njegovih zdravnikov dodatno sklenjeno pogodbo za opravljanje dela oziroma dovoljenje za delo v popoldanskem času, kajti izpolnjujejo vse pogoje. In ti zdravniki danes rešujejo naš zdravstveni sistem, to je vsekakor popolnoma jasno, saj še do leta 2023 ne bomo imeli dovolj zdravnikov na našem domačem tržišču. Posebno pa je potrebno poudariti tudi to, da se bomo morali zelo zelo potruditi, da bomo te zdravnike, ki bodo do leta 2023 imeli specializacijo, prišli na naš trg, obdržali v našem zdravstvenem sistemu. Moramo jim omogočiti dobre pogoje dela, prav tako ustrezno nagrado za njihovo delo. To je ključ, s katerim se bo moral spoprijeti nov minister za zdravje. Torej na tem mestu pričakujemo jasno razmejitev z zakonodajo med javnim in zasebnim zdravstvom. Prevetriti bo potrebno tudi košarico pravic, ampak na ta način, da ohranimo in zagotovimo, da bodo vse zdravstvene storitve v celoti plačane iz zdravstvenega zavarovanja, in ob tem tudi dodatno plačevanje za vse prepotrebne zobozdravstvene storitve, ki so v zadnjem času že skoraj vse plačljive, kajti zobozdravstvo dandanes žal ni dostopno vsem, nekateri si ne morejo privoščiti teh storitev. Potrebne so tudi spremembe na področju financiranja, kot izhaja iz naše koalicijske pogodbe. Na eni strani imamo nepravično dopolnilno zdravstveno zavarovanje, ki zavarovalnicam prinaša lahek dohodek in dobiček, na drugi strani pa nam primanjkuje sredstev za zdravstvo. Zavarovalnice si delijo dobiček, kar menim, da ni prav. Ta dobiček bi se moral vračati v zdravstvo, kajti v zadnjih letih je bilo opaziti oziroma opažamo, da so se izgubljale vse prepotrebne investicije v zdravstvu. Enostavno bo potrebno tukaj narediti korake naprej. Žal od bodočega ministra nismo slišali, kako bi rešili ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja in ga nadomestili z drugo, ustreznejšo stopnjo, vendar z zakonodajo bomo to tudi naredili, in to tudi pričakujemo. Treba je poudariti, da je investicij v zadnjih letih na področju zdravstva primanjkovalo, predvsem moram na tem mestu izpostaviti UKC Maribor, predvsem pljučni oddelek, ki deluje v nemogočih razmerah, pacientov je vedno več, sredstev zmanjkuje, v zadnjih letih pa se sploh ni vlagalo v investicije v UKC. Res je, da je tukaj krivo tudi vodstvo, kajti ni prijavljalo investicij, in gre kritika na tem mestu tudi njim. Tudi čakalne dobe so velik problem, s katerim se je kandidat seznanil konkretno pri samem delu v tej največji bolnišnici, UKC Ljubljana. Izpostavil je, da je moč skrajšati čakalne dobe ob povečani produktivnosti. Če povečamo produktivnost za 15 %, lahko pričakujemo skrajšanje čakalnih vrst nekje do leta 2022, v kolikor pa jih povečamo za 20 %, je to možno izvesti že nekje do leta 2021. To so koraki, ki gredo sicer v pravo smer, vendar potrebno bo narediti še hitrejše kratkoročne ukrepe, kajti staramo se, vedno več zdravstvenih storitev je potrebno. Na tem mestu moram reči, da sem imela velikokrat na samem hearingu občutek, da izbiramo novega direktorja UKC, da imamo hearing za UKC, kajti ogromno ogromno stvari je bilo, za katere se je moral bodoči minister zagovarjati, od vseh težav, s katerimi se je soočil v UKC Ljubljana. Na tem mestu želim še izpostaviti, da je zame zelo pomembno, da bo vzpostavil agencijo za spremljanje kakovosti v zdravstvu, kajti prevečkrat se dogaja, da enostavno bolnišnice ne vedo, kakšni so naši zdravniki. Potrebno je pri določenih dodatno usposabljanje za kakovostno opravljanje svojega dela, zato menim, da je to izredno pomembno. Veliko stvari je še, vendar je čas zelo omejen. Moja pričakovanja so velika, kandidat za ministra za zdravje, vidim, da misli s svojo glavo, da je vzdržljiv, kar je tudi pokazal po dolgem hearingu, ki ga je imel, dopustimo mu, da svoja videnja realizira v praksi. Polna optimizma čakam na rešitve. Pri njegovem delu mu želim veliko modrosti in premišljenih odločitev in vse dobro. Na drugi strani imamo kandidata za okolje in prostor. O njem bodo povedali moji poslanski kolegi več. Tudi njemu želim vse dobro pri njegovem nadaljnjem delu, kajti gradbena zakonodaja, soočenje z odpadki, uporaba plastičnih vrečk in še in še na področju okolja in prostora je v zadnjih letih povsem zamrlo. V njegovi predstavitvi, ki jo je predstavil, je korak v pravo smer in upam, da bo v tem mandatu to tudi realiziral. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jani Möderndorfer, pripravi naj se mag. Dejan Kaloh. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Če se čemu ne moremo odpovedati poslanci, se ne moremo odpovedati tako imenovanemu institutu zaslišanja. V bistvu gre za en postopek, ki se kaže kot neka napaka v sistemu, ker nima nobenega resnega efekta. Tudi samo glasovanje na odboru je pravzaprav glasovanje o primernosti predstavitve, ne pa o tem, ali je šel skozi postopek ali ne. Ker v končni fazi, tudi če bi bilo izglasovano, da je neprimerna predstavitev, bi Državni zbor lahko odločil in ga potrdil za ministra. Zakaj pa je ostal ta institut? Iz enega preprostega razloga, ki sem ga omenil na začetku. Veste, da je bilo v fazi sprememb, ureditve kar nekaj predlogov, da se ta institut ukine, kajti predsednik Vlade je tisti, ki predlaga ministre, in če ima večino, se mu to potrdi, v nasprotnem primeru, če pade predsednik Vlade, pade cel ministrski zbor, in zato to nima nobene funkcije. Je pa to trenutek priložnosti, ko – seveda, zato je to poslancem všeč – lahko nastopamo in tekmujemo drug z drugim, kdo kaj več ve o tej materiji oziroma nekateri celo izdajajo na nek način volilne bombončke v smislu kot predujem: minister, ali boste poskrbeli za to bolnico, ali boste poskrbeli za ne vem, kaj še vse. In v bistvu dajejo ministru javno vedeti, da se oni zavzemajo za določena stališča. Kakšna je bila predstavitev? Meni je v resnici danes žal, da kandidata nimamo tukaj. Imamo to mizo in stol, kamor bo prišel, zaprisegel, podpisal – in šel. Ampak tega, kar mi danes tu razpravljamo, pa on pravzaprav ne sliši. Torej čemu ta institut zaslišanja? Zato pač ocenjujem, da ker – se bom delal navidezno, kot da minister tukaj je, upam, da kje gleda po televiziji to, v resnici pa bo moral s kolegicami in kolegi razpravljati o tem, kaj si mislimo o ministru in o našem zdravstvenem sistemu. Danes je bilo kar nekaj govora o tem, kaj je prav in kaj ne. Začel bom s tistim, kar je kandidat sam povedal. Rekel je: »V zdravstvu ni levo in desno«. Seveda da ne. Ko smo bolni, nas prav malo briga, kje smo v službi, kaj delamo, mi hočemo biti zdravi, in je to logično in normalno. Ampak roko na srce, minister je politična osebnost in na koncu predlaga politike. On ne predlaga nikakršnih diagnoz in nikakršnih postopkov zdravljenja, to počnejo zdravniki in dajmo jim za božjo voljo pustiti, da to oni počnejo in ne minister. Minister predlaga politike. To pa seveda pomeni, da so lahko politike takšne ali drugačne. Danes poslušamo leve in desne politike in poglede na zdravstveni sistem, kakšen naj bi bil. In to je bistvo in smisel vsega. Danes smo poslušali po eni strani, da je samo javno tisto, kar je zveličavno, in po drugi strani, kaj se pa bojite zasebnikov. V bistvu se pa ves čas igramo z besedami, kot na primer omenimo koncesionarje, rečemo zasebniki, potem pa samo še o zasebnikih govorimo. Jaz vam zdaj na glas zelo jasno povem, kakšen je moj pogled in moja politika, kot bi morala biti. Javni zdravstveni sistem v državi Republika Slovenija nikoli in nikdar ne bo zaživel brez podpore zasebnika. Nikoli! In nismo tako bogati, kot je rekel kandidat, da si lahko privoščimo samo javni zdravstveni sistem, očiščen, brez zasebnikov. To ne bo šlo, preprosto ta sistem ne bo zdržal. Že z vidika pravice ne bo šlo, kajti če smo v zakon zapisali, da ima pacient pravico izbrati zdravnika – kje piše, da ga lahko izbere samo v javnem? Lahko ga izbere tudi v zasebnem. In zato se ti dve pravici vedno tepeta, dostopnost in svobodna izbira. Če je to tako, potem moramo ta sistem tako tudi peljati. In ni res, ni res, da je ta sistem iz bivše Juge, ker v bivši Jugi koncesionarjev, tako imenovanih, takšnih, ni bilo. To smo uvedli bistveno kasneje, in na ta način, kot deluje, je popolnoma drugače. Vendar sem na odboru poslušal različne polemike in ena od polemik je bila: »Veste, pri koncesionarju se to ne more zgoditi.« Se pravi, preveč porabljenega denarja, preveliko število ur in tako naprej. »V javnem pa se to konstantno dogaja.« Res je, v javnem se marsikaj dogaja, ampak se marsikaj dogaja tudi pri zasebnikih oziroma koncesionarjih. Jaz pač ti dve stvari ločim. Kar se tiče zasebnikov, me pravzaprav niti ne briga, ker je to njegov problem, ker je on tisti, ki je izvajalec svojega programa, dela za svoj denar, ki ga je vložil, in ne nazadnje ni plačan iz javnih sredstev. Koncesionar pa, oprostite, tudi če se mu reče zasebnik, je za mene del javne zdravstvene mreže. In tisti trenutek, ko postane del javne zdravstvene mreže, bi morala veljati enaka pravila, pa ne veljajo, je reklo Ustavno sodišče. Zasebni koncesionar lahko dobiček deli, kakor želi, po svoji lastni presoji, za javni zavod pa to ne velja. Torej že s tega vidika nismo enakovrednega sistema postavili. Drugi problem je, da ima v končni fazi zasebnik, zanimivo, vedno dobiček. Zakaj ga javni zavod nima? Zakaj javni nima, pa delajo zdravniki, ki so končali isto fakulteto in so se učili istih sistemov in ne nazadnje uporabljajo iste postopke?! Zanimivo, zakaj tega tam ni. Ja, zaradi tega, ker, roko na srce, tisti, ki so govorili o tem, kako se v javnem dela samo vse narobe, ne povedo, da tudi zasebniki okrog prinašajo zdravstveno blagajno – s programom, ki bi ga morali izvesti, prijavljajo polne sestave ekip, v resnici pa vsi vemo, da teh polnih sestav pri zasebniku nikoli ne bomo videli. In tam gre dobršen del denarja stran. Seveda je tu vprašanje, ali imamo jasen nadzor. Nadzor, lahko zaposlimo še sto ali pa dvesto ljudi, ne bo nikoli popoln. Izhajati moramo iz zaupanja in poštenja posameznika. Vedno je to najprej osnovno pravilo, kajti če tega ni, če tega zaupanja ni, potem ne pričakujte, da bo to zaupanje prišlo tudi do nas nazaj. Ga ne bo nikoli. Poleg tega se mi zdi pomembno to, kar je kandidat povedal na zaslišanju, ko je rekel naslednje: »Jaz bom deloval samo strokovno in na strokovnih odločitvah.« Oprostite, v zadnjem mnenju smo ugotovili [[…]]Ne nazadnje danes predsednik Vlade malce ironično in v metaforičnem smislu pove naslednje in reče: »Če izberemo zdravnika, ni dober, ker je samo zdravnik in ne zna voditi, če izberemo menedžerja, ni dovolj dober, ker ne pozna vseh diagnoz, če izberemo politika, ta pa itak,« tu parafraziram, »ni zaupanja vreden po celi diagonali. In zakaj bi mu seveda zaupali še to, da to vodi?« Ampak, oprostite, sami pa ves čas ugotavljamo, da sicer znamo povedati zelo lepo in veliko dobrega o našem zdravstvenem sistemu, kako je kvaliteten, vrhunski, usposobljen, delamo marsikaj, ampak po drugi strani pa tudi ena stvar več ne štima v tem zdravstvenem sistemu. Oprostite, če jaz to razložim nekomu, ki se ne spozna najbolj na zdravstveni sistem, bo rekel, oprosti, ampak ti govoriš dve stvari, ki ne gresta skupaj. Premalo zdravnikov, predolge čakalne vrste, skratka, preveč denarja oziroma vedno ga je premalo, premalo infrastrukture, nimamo denarja za ne vem kakšne investicije, ampak naš sistem funkcionira in je vrhunski in najboljši. To, jaz mislim, da je ena od tistih stvari, ki se jim reče – škoda, ker kolegice Brinovšek ni več tukaj – da minister ne more zdraviti zdravstvenega sistema, ampak lahko postavlja politike. In s temi politikami prihaja v tale zbor, kjer pa seveda spet odločamo in bi vsi radi bili strokovni, ampak na koncu vsi mi tukaj odločamo samo politično in naše odločitve so na koncu politične, pa če mi to hočemo slišati ali pa ne. Imamo pa zato strokovne organe, ki nam povedo, kaj si oni mislijo o tem, ali je to prav ali ne. Zanimivo je tudi to, da smo zelo malo govorili na zaslišanju o tem, v kaj bi pravzaprav v resnici morali vlagati, in to je ena izmed politik – v preventivo, ne v kurativo. Ampak to vsi vemo pa vedo vsi pacienti oziroma vsi državljani. Dam za primer zobozdravnike. Zobozdravniki imajo veliko dela, pustimo to, da je zobozdravstvo na nek način že zdavnaj šlo iz javnega zdravstvenega sistema med zasebnike, ker je tudi najlažje odšlo, zaradi tega, ker se pravzaprav v nekem času, ko bi se morale zgoditi spremembe, preprosto niso zgodile, in večina oziroma 60 % slovenskih zobozdravnikov je postalo zasebnikov. Še to, na začetku vzamejo koncesijo, potem pa še koncesije nazaj vrnejo, ker jih ne rabijo več, ker imajo dovolj strank in raje delajo kot zasebniki, čisti zasebniki, kjer so sami svoji lastni gospodarji, ni jim treba poročati o urnikih, ni jim treba določati in se dogovarjati za lokacije, ni jim treba imeti pogojev, kot je, da morajo imeti dvigala za invalide, izbirajo si samo dobre stranke, tiste, ki dobro plačajo, ne bodo se ukvarjali z nekimi majhnimi drobižki in tako naprej, kaj šele s preventivo, ker s preventivo se premalo zasluži, v resnici. Veste, samo pregledati zobe in reči, to je dobro, ni [[…]]In še tistemu, ki mu pregleda zobe, zasebnik zelo hitro proda še beljenje, peskanje in kaj jaz vem, kaj še vse, ker se to zelo fino proda, ker iz samega pregleda dobi premalo. Vsem se zdi to fino, ko imajo popeskane zobe. Seveda boš dal za to! Tisto, kar je, kar bi naš zavarovalniški sistem, tudi naša zdravstvena blagajna – če bo nekoč res postala aktivna zdravstvena blagajna in če bo minister predlagal tovrstno politiko, bo seveda prišlo do tega, da bomo dejansko zelo veliko polagali v preventivo. Naj povem na primeru zob. Zakaj ljudje hodijo k zdravniku največkrat šele takrat, ko jih zaboli, in ne takrat, ko jih nič ne boli? Če bomo mi nagrajevali, da nekdo gre takrat, ko ga nič ne boli, bo posledično tudi bistveno manj stroškov, zato ker se bomo ukvarjali s kurativo. To so za mene tista prava zdravila oziroma način izvajanja politik, kako se v zdravstvu dela. Lahko to delamo tudi kje drugje, jaz mislim, da na vseh področjih, samo za to je treba najprej osvestiti narod. Mi se pa premalokrat pogovarjamo, kaj bomo naredili, da bomo skozi izobraževalni proces ljudi naučili pravilno zdravo živeti, ampak se ves čas samo pogovarjamo o čakalnih vrstah, pogovarjamo se, koliko denarja manjka in kaj jaz vem, kaj še vse. Je pa povedal kandidat za ministra eno zelo pomembno stvar, in sicer da enkratni dodatni program ni več zdravilo in da to ni več tista politika, s katero bi reševali čakalne vrste. Kaj pa potem je? Jaz tega nisem slišal. Kolegica Brinovšek se je zgražala nad tem, češ, bomo čistili sezname. Seveda jih je treba čistiti, in to ne dnevno, urno jih je treba čistiti, ker se v programu čakalnih vrst iz ure v uro stvari spreminjajo. Jaz sem bolj razočaran nad tem, in to sem večkrat ponavljal in bom večkrat ponovil, da imamo nacionalni inštitut za varovanje zdravja, za katerega jaz ne vem, zakaj ga imamo! In ga 100-procentno plačujemo in celo izvaja stvari, ki bi jih lahko dosegal na trgu, namesto da bi jih dosegal tu. Zakaj omenjam nacionalni inštitut? Zaradi tega, ker je zadolžen za evidence čakalnih vrst! [[oglašanje iz dvorane]] Sem kaj narobe slišal, podpredsednik? Ne. Lahko nadaljujem? Ja. No in zato bi moral ta nacionalni inštitut za varovanje zdravja že po zakonu ukrepati. Seveda tega ne naredi. Je to ena izmed politik, ki jo bo novi kandidat za ministra uredil, da bomo končno vedeli tudi vsaj, kaj ima početi ta nacionalni inštitut, čeprav zakon zelo jasno govori, kaj ima početi, pa tega ne počne? Naslednja stvar, ki se mi zdi ena od ključnih, je, da minister, kadar postane minister, še posebej če je prej delal kot državni sekretar, dostikrat pozabi, da ni več državni sekretar, ampak da je minister. Veliko imamo primerov ministrov, ki so ostali državni sekretarji in počnejo vse sami in se ne prelevijo v vlogo politične figure, ki mora pravzaprav početi nekaj drugega. Ker državni sekretar in minister, to ni enako, čeprav nekateri mislijo, da je to njegov substitut, ki ga zamenjuje vsepovsod. Da da da, to že, da ga lahko po našem poslovniku nadomešča in zagovarja določene materije, ampak on ni minister. Zato jaz novemu kandidatu srčno in toplo polagam na srce, upam, da ne bo ostal direktor UKC, ampak da bo postal minister. Kajti, veste, priti iz gospodarstva v UKC, razmišljati gospodarsko in z gospodarsko logiko potem voditi še ministrstvo, oprostite, to je konec zgodbe, se temu reče. Ministrstvo ni nobeno gospodarstvo, ampak je izvajanje politik, ima drugo življenje, drugo dinamiko, drug koncept, ogromno kompromisov, medtem ko v gospodarstvu, veste, če padejo kazalci, tam je treba ukrepati, se dela popolnoma drugače. V politiki tega ni. Tam imaš deležnike, s katerimi se je treba pogovarjati, se je treba usklajevati, delati kompromise, ne more obveljati samo tvoja, ampak moraš hoditi po srednji poti, kar so seveda nekateri v praksi že izkazali, nekateri pa ne. Naslednja stvar, ki se mi zdi še pomembna, da jo omenim, je, da je bilo recimo rečeno, danes sem slišal v predstavitvah stališč poslanskih skupin kolego Zmaga Jelinčiča, ki je omenil, da naj bi zdravstveni domovi prešli na ministrstvo in da hvala bogu, če se bo to zgodilo, in češ, da župani kot šerifi kraljujejo in postavljajo in odstavljajo tam razne direktorje zdravstvenih domov in tako naprej. Mi se bomo morali enkrat zmeniti! Če bomo res šli v to smer in da bomo to naredili, ali jim bomo potem tudi vzeli vrtce, jim bomo vzeli tudi osnovne šole, jim bomo vzeli vse ostalo? Zakaj pa je sploh zdravstveni dom v domeni lokalne skupnosti? Ja, oprostite, iz enega preprostega razloga, zaradi tega, ker zdravstveni dom živi z lokalno skupnostjo in ve samo lokalna skupnost, kakšne so potrebe tega zdravstvenega doma, in mora z njim živeti. Skozi zdravstveno blagajno, način financiranja smo se pa dogovorili, kako si bodo delili določene stroške in pa investicije, zato da bo ta na primarnem nivoju sploh lahko funkcioniral. Zato si tega ne predstavljam. Lahko pa naredimo tako, kot je to bilo včasih, v stari Jugi. Nekdo se je zgražal danes nad staro Jugo, v stari Jugi je bilo to vse pod državo, izvršno oblastjo, če bi nekako to hoteli prenesti. Jaz ne bi tako posploševal določenih stvari, ker bomo imeli zelo hitro upor, razmišljanje na drugi strani je malce drugačno. Danes je bilo v predstavitvi tudi rečeno, da je koalicija doživela na tem zaslišanju nekakšno – kako se temu reče? – razodetje, ko je ugotavljala, kaj vse bi se moralo zgoditi in kaj ne, in da je bila presenečena, zakaj potem – ta ista koalicija, če izvzamem LMŠ – že štiri leta prej ni vsega tega počela. Oprostite, jaz sem govoril včeraj in predvčerajšnjem na tem zaslišanju stvari, ki jih govorim zadnjih pet let, popolnoma iste. In sem jih govoril tudi svoji bivši ministrici za zdravje in sem jih govoril na odboru in zagovarjam popolnoma ista stališča. Problem je pa nekje drugje – v tistem, o čemer sem govoril, hoditi po srednji poti in sklepati kompromise, ali lahko minister doseže kompromis, se dogovori z zdravniki, z zavarovalnicami, s sestrami in vsemi ostalimi. Se lahko, se ne? To je ključni problem. Včasih določene stvari dosežeš, včasih pa ne. Je pa dejstvo, da če bomo hoteli pripeljati določene premike do konca, je ena od temeljnih in ključnih politik, ki jih bo moral kandidat za ministra seveda izpolniti, sprememba Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Če ta zakon v tem mandatu ne bo sprejet, potem vam zagotavljam, da je to začetek procesa pravega razhajanja zdravstvenega sistema. Potem bodo zmagali tisti, ki zagovarjajo druge politike, tiste politike, da je treba odpreti blagajno za vse, narediti tender, in enostavno, kdor bo prvi prišel, kdor bo dokazal, da boljše melje, ta bo tudi na koncu ta denar zmlel v svojo lastno porabo in korist. Je to sistem, ki je vzdržen? Je to sistem, ki je lahko tudi vzajemen? Ne verjamem. Ne verjamem. Zaključil bom s koncesijami. Koncesije oziroma koncesionarji, bilo je v razpravah v zadnjem času tudi veliko povedano okoli tega, češ, kako je v velikih mestnih središčih zdravstveni sistem dostopen, v krajih, ki so odročni, ki imajo slabe prometne povezave, pa je ta dostopnost bistveno slabša. Če se ne motim, da ne bom delal krivice kolegici, je bilo tukaj precej govora o primarnem nivoju, če je bilo mišljeno na sekundarnem pa terciarnem, pa to itak sploh ni izvedljivo. Ampak ne verjamem, da je mislila v tem delu. Moram vam povedati in vas razočarati, problem dostopnosti na primarnem nivoju je velikokrat zelo velik problem že tudi v mestih, pa ne fizičnega dostopa, ampak dostopa sploh do storitve, to je problem. Vam bom povedal na primeru največjega mesta, kjer vsi mislijo, da je vse dostopno za vogalom, da tam samo prideš pa te počaka pa kar dobiš zdravstveno storitev. Oprostite, v Ljubljani je dostopnost na primarnem nivoju do izbire zdravnika izredno težka. Ogromno zdravnikov je starih, nekateri delajo že po štiri ure, mladi, kar je najbolj grozljivo, imamo 51 specializantov, v zadnjem letniku pa jih je samo 12, ki jim Zakon o zdravniški službi omogoča, da bi lahko začeli prevzemati nove paciente. Samo 12 jih prevzema! Kje so vsi ostali? Ne prevzemajo! In to je tudi ena od nalog kandidata za ministra, ki jih bo moral urediti, da razčistimo, ali zakon velja za njih ali ne oziroma kje so razlogi, da tega ne počnejo. Kajti zdravnikov kar naenkrat ne bo več. Uvažanje zdravnikov, pa se hočete ali nočete sprijazniti, je to všečno ali nevšečno, na dolgi rok jih bo vedno več tudi v Sloveniji. Jih bo! Ker nas je vedno manj in ker so migracije bistveno bolj enostavne, kot so bile pred leti, in ne nazadnje zaradi tega, ker enostavno nekateri gredo ven, nekateri bodo prišli pa noter. To poznajo vse razvite demokratične države – prosti pretok. Samo neki, bom rekel, lokalci mislijo, da smo čista entiteta, ki bo zdržala vse gospodarske, zdravstvene in ne vem, kaj še vse, da bomo praktično Slovenci vsi vse sami delali. Oprostite, dajte se posloviti od te miselnosti! Bomo morali pa zato na drugi strani nekaj narediti. Ja, nočemo zdravnikov, ki ne govorijo slovensko v svojih ambulantah, in takim zdravnikom, takim medicinskim sestram in babicam bomo seveda morali omogočiti tudi študije jezika, tako kot to delajo v tujini. Jih hočemo imeti, hočemo, da znajo govoriti slovensko in se z nami pogovarjati, bolnike obravnavati na enakovreden način tako kot vse ostale? Da. Potem jim moramo omogočiti tudi izobraževanje. Če mislite, da bodo prišli kar sem in kar slovensko spregovorili, oprostite, tudi mi ne bomo kar spregovorili enega druga jezika, če bomo šli v tujino. Zraven je pa razmisliti zelo jasno še okoli izobraževanja, kaj bomo naredili s specializacijami v smislu drago plačamo specializacije, potem pa odidejo v tujino. Oprostite, v tujini česa takšnega ne bi nikoli dopustili. Greš v tujino? Ni problema, plačaj nazaj specializacijo pa naj ti jo plača tisti, ki te bo zaposlil. Imamo to moč? Ne vem. Z Zdravniško zbornico se bo spet treba pogovarjati. Ampak to je že drug proces, to je že druga miselnost, oni živijo v eni svoji državi in v enem svojem balonu, kjer mislijo, da živijo samo oni in so najbolj edinstveni in zveličavni. Toliko, hvala lepa. Še to, minister, srečno, kjerkoli že ste. Mogoče gledate doma po televiziji, sam kot poslanec bom pa pozorno gledal, kakšne politike izvajate.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dejan Kaloh, pripravi naj se Iva Dimic. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Tudi jaz sem bil na obeh hearingih, tako gospoda Fakina kot včeraj gospoda Šabedra. Gospod Šabeder nam je svojo prezentacijo predstavil na slajdih. Bila je, po moji oceni, vizualno lepa, premalo vsebinska; vse, samo kandidat za ministra pa nekih osebnih pogledov, kako naj reši pereča področja oziroma pereče nakopičene zadeve, ni podal. Eno izmed perečih področij je seveda korupcija. Gospod Šabeder je imel pet slajdov, pet slajdov je imel na temo korupcije, rešitve praktično zgolj iz nekih učbenikov. Ko smo ga pa vprašali o določenih akterjih, ki še dandanes brezsramno kličejo v UKC Ljubljana, govorimo seveda o gospodu Zemljariču, se je sicer nekako izvil, da gospoda osebno ne pozna, da tudi ne ve, da bi gospod Zemljarič še imel tam svoj privatni parking ter pisarno, ampak po lastnih besedah gospoda Zemljariča on, v navednicah, še vedno svetuje in pomaga UKC Ljubljana. Kako pomaga, verjetno vidimo tako, da to vsako leto rezultira v globokih minusih. Če je to pomoč – hvala lepa za to pomoč. Pri korupciji je potrebno opozoriti na to, da je vsa pozornost vsega aparata fokusirana na denar, ne pa na bolnika, ki naj bi mu bila te osnovne zdravstvene usluge namenjene. Jaz sem ga včeraj eksplicitno vprašal, kako misli presekati s temi škodljivimi koruptivnimi praksami. Gospod Šabeder je dejal, da mu bo tudi ena izmed prioritet nezakonito vplivanje na izbiro materiala, medicinskih pripomočkov, bomo videli, kako bo to v praksi. Po letu pa štirih mesecih gospod Šabeder odhaja iz UKC Ljubljana, pušča mešane občutke. Kolegi so že dejali, da izgube nekako ni saniral. Včeraj je bilo tudi govora o procesih, ki tudi niso optimalni, do nekega mobinga naj bi tudi prišlo v njegovi prejšnji službi. Včeraj sem pogrešal, da bi gospod kandidat kaj omenil tudi promocijo zdravja na delovnem mestu. V naši državni upravi, samo v ožjem delu, je zaposlenih 30 tisoč ljudi, v širši še toliko več. Mi imamo v Sloveniji celo Zakon o varnosti in zdravju pri delu, ki nalaga delodajalcu, da naj bi krepil in ohranjal telesno in duševno zdravje delavcev. Ampak mi iz prakse vemo, na določenih ministrstvih – uradni podatki Urada Vlade za komuniciranje kažejo, da je bila samo na Ministrstvu za kulturo 101 prijava, na Ministrstvu za obrambo 52 in tako dalje. Mobinga je v državni upravi še več, ampak enostavno ni prijavljen, zato se ni čuditi, da so psihosomatska obolenja v porastu. In zdaj pridemo do naših ljubih medicinskih sester, ki ves čas trdijo, da se jim nalaga preveč dela in da so dejansko izčrpane. Prihajam z mariborskega področja, tam recimo v UKC Maribor manjka do 300 medicinskih sester. Nam pišejo, poslancem, eno pismo medicinske sestre s terena, govori takole: »Ključna beseda je preobremenjenost. Delodajalec nam nalaga profesionalen in prijazen odnos do pacientov, kar je prav, a v isti sapi spregleda standarde, ki nam jih je postavila zdravstvena nega. Mi na internem oddelku se že dalj časa soočamo z več kot 100-procentno zasedenostjo oddelkov in nam bi že zdavnaj morali odobriti dodatno delovno silo, ki pa je bila obljubljena zgolj na papirju.« Jaz sem včeraj gospoda Šabedra vprašal, sem rekel, kaj dejansko misli narediti, da ne bodo medicinske sestre bežale iz naših kliničnih centrov, in kaj bo dejansko naredil za večjo promocijo zdravstvene nege v samem zdravstvenem sistemu. Njegov odgovor je bil mestoma čuden, saj je dejal, da v Evropski uniji pa ja vendarle imamo prost pretok delovne sile. Mislim, glejte, če kdo išče ustreznejšo zaposlitev, ki bo tudi bolje plačana, je to možno, seveda, ampak pri nas govorimo o eksodusu, eksodusu tega kadra iz zdravstvene nege, hkrati pa celo sosednja Avstrija z jumbo plakati privablja ta kader. In na to ni imel nobenega odgovora, vsaj ne verodostojnega. Gospod Šabeder je v včerajšnji predstavitvi, kjer smo se tudi vrteli okrog vira financiranja za vse projekte, investicije, rekel, da bo na Ministrstvu za zdravje ustanovil službo za evropske projekte, ki bo uspešno črpala sredstva EU. Še na ministrski stolček se ni usedel, že bi širil aparat na ministrstvu, s tem napihoval državno pravo – pa naj te ljudi priključi vendarle na Službo za izvajanje kohezijske politike pa naj se tam ukvarjajo s črpanjem sredstev EU! Ne pa zdaj, da bi še dejansko širil ta aparat. Ob koncu, jaz vem, da gospod Šabeder ni noben nadčlovek, jasno. Vodil je neke velike sisteme, neki področni direktor je bil na Petrolu, v Mercatorju, zdaj nazadnje, preden je stopil v UKC Ljubljana, je vodil Semenarno Ljubljana. Če zaključim malo bolj pozitivno, danes smo slišali tu kar precej slabe volje, kar je sicer na nek način upravičeno, ampak glejte, slogan Semenarne Ljubljana je bil Naše seme, vaš uspeh. Gospodu Šabedru polagam na srce, pri vodenju zdravstvenega resorja, v kolikor bo danes potrjen – verjamem, da ga bo koalicija potrdila – naj si pa izmisli slogan, ki se bo glasil: Vaš uspeh, naše zdravje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Iva Dimic, pripravi naj se Franc Jurša.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Lep dan, lahko rečem, da lep dan, ker računam, da bomo vendarle danes dobili ministra za zdravje s polnimi pooblastili, ki bo dejansko začel delati v korist bolnikov, kar pomeni, da se bo najprej verjetno lotil ukinjanja ali zmanjševanja čakalnih vrst, ko bo najprej pogledal, kaj je potrebno spremeniti v slovenskem zdravstvenem sistemu poleg nekih del in nalog, tudi mogoče vplival na to, da bodo družinski zdravniki ali kirurgi ali kdorkoli razbremenjeni nekih mobingov, šikaniranja, izgorelosti, se bo vendarle lotil dela in dejansko prešel od besed k dejanjem. Gospoda Šabedra, lahko rečem, v vsem tem, ko smo se kot politiki srečevali na raznih odborih, na nek način spoštujem in verjamem, da je mož besede in da bo stvari vzel v roke. Seveda pa je odvisno tudi od koalicije – vaš je, vi ga boste morali podpirati, vi mu boste morali stati ob strani, tudi ko bo rekel kakšnemu vplivnemu Slovencu, ne, ne boš prišel na prednostno listo pri dobavi materiala. Seveda je tukaj potem povezano vse tudi s korupcijo, pa vendarle jaz močno upam, da boste znali stati za njim bolj, kot ste stali mogoče za gospodom Fakinom, ker vem, da je eden izmed razlogov zdravstveno stanje, ampak drugo so pa tudi pritiski in mogoče razočaranje na kakšni politični strani pa tudi mogoče na kakšni finančni strani. Pa vendarle se mi zdi, da je pomembno razumeti, da se bo najprej srečal ravno z medicinskimi sestrami, srečal se bo z babištvom, srečal se bo z družinskimi zdravniki. Na sami predstavitvi, ko smo imeli zaslišanje ministra na matičnem Odboru za zdravstvo, sem sama izpostavila določene zadeve, tudi družinske zdravnike. Moja ocena je, da je razumel problem, da ve, da so izgoreli, da ve, da je potrebno narediti poklic družinskega zdravnika zanimiv. Ker dejstvo, da je razpisanih 49 mest specializacije in se za to odloči samo 7 mladih zdravnikov, govori o tem, da poklic družinskega zdravnika ni zanimiv. Zakaj ni zanimiv? Zato ker so preobremenjeni, ker so izgoreli, zato ker so slabše plačani kot njihovi kolegi, s katerimi so si delili šolske klopi, študijske klopi, in so na sekundarnem nivoju boljše ocenjeni in imajo višjo plačo ob mogoče celo malo nižji odgovornosti. Družinski zdravnik je odgovoren. On je tisti, ki mora pri nas bolnikih oceniti, kdaj je stanje nevarno, in nas pošiljati naprej na sekundarij ali še kam drugam. Se mi zdi, da moramo razumeti, da je družinski zdravnik multiplikativen, da mora poznati tisoč in eno bolezen, da mora imeti izkušnje, da zna oceniti, da postavlja prve diagnoze. In se mi zdi, da imamo ta poklic resnično nekoliko razvrednoten. Družinski zdravnik mora iti na teren, ko ga kličejo – prometne nesreče, poškodbe, take in drugačne. Mislim, da je to resnično stresno delo, ki zasluži neko spoštovanje in ki zasluži, da se mu prisluhne, kaj je potrebno spremeniti, da bodo razbremenjeni. Zagotovo neko birokracijo, ki jo dejansko Državni zbor uvaja na vseh nivojih, od kmeta naprej. S tem, s tako prakso birokracije je potrebno prekiniti. Ljudje radi delajo, samo mi jih vedno bolj obremenjujemo – pa še tisti podpis, pa še tisto [[…]]Mislim, dajmo pogledati, da so se izobraževali za to in šli v ta poklic, da bi nam vsem, bolnikom, tistim, ki so potrebni zdravstvene pomoči, pomagali, ne zato, da bodo izpolnjevali zadeve. Pred kratkim sem na eni izmed slovenskih televizij izjavila, da so moja pričakovanja tudi, da ukine kakšen zakon, ki ga je sprejela bivša ministrica Milojka Kolar Celarc. Seveda, marsikateri zakon je bil birokratski, koalicija jo je žal vedno znova ob interpelacijah pokrivala, stala za njo, ampak poglejte, danes pa, ko poslušam, še celo kolege iz njenih vrst, kaj se je zgodilo, da nimamo seznama čakajočih bolnikov – res ne? Kdo ga je ukinil? Zakon, ki je bil sprejet pod ministrstvom Milojke Kolar Celarc. Prej je to vodil Nacionalni inštitut za javno zdravje, leta 2018, 2017 je bil sprejet zakon, ko se je to ukinilo. Mi smo se še v Državnem zboru srečali s tem, da enostavno nimamo točnih seznamov, kakšne in kje so čakalne vrste. Potem je bilo tukaj rečeno, da želimo razumeti medicinske sestre in zdravnike, s čimer se sploh strinjam, pediatrija je res en velik problem, če so tuji zdravniki, pri katerih res, ko prideš z otrokom tja, rabiš praktično tolmača. In kaj se je zgodilo? Glej ga zlomka, kdo je to spremenil in spustil normo glede slovenščine v slovenskem javnem zdravstvu? Ministrica Milojka Kolar Celarc. Zakaj? Zato ker je rekla, da bomo otroško srčno kirurgijo rešili z zdravniki, ki ne znajo slovensko, ampak mi jim bomo dali zeleno luč kljub vsem ostalim zakonom, da bodo lahko zdravili otroke. Jaz si srčno želim, res, da se tale otroška srčna kirurgija in intenziva postavi na noge, ampak mi imamo v Sloveniji dobre zdravnike, za katere je potrebno pogledati, zakaj so odšli. S tem se je pa verjetno premalo ukvarjalo. Vprašala sem kandidata za ministra, kaj je naredil za preprečitev mobinga, šikaniranja, izgorelosti v UKC v svojem enoletnem mandatu. Odgovoril je, da imajo v UKC vzpostavljene zaupnike, mobing zaupnik ali nekaj takega. Ampak veste, kaj je najbolj žalostno? Da so ti zaupniki po navadi najbolj povezani s tistimi zdravniki, ki izvajajo mobinge. Danes sem bila ponovno vprašana, obveščena, ali smo seznanjeni s tem, kaj se dogaja zadnja dva meseca v UKC, kakšno število, da ne rečem, poskusov samomora je bilo, ali mi mi vemo v številkah, kaj se dogaja. Določeni zdravniki, določeni so preobremenjeni. Veste, kako je navadno – tako kot povsod, kot v navadnem življenju. Tisti, ki dela in ve, da dobro dela, je po navadi tiho, tisti, ki pa je malo lumpa, ki lovi neke bližnjice, se pa vedno fino razglasi in seveda ga podpirajo tudi mediji. Tako je. In res je, moje pričakovanje kot poslanke Nove Slovenije je, da bo bodoči minister najprej pregledal, katere zakone iz prejšnjega mandata je potrebno ukiniti oziroma jih spremeniti, niti ne spremeniti, jaz bi rekla, da jih je treba kar ukiniti. Druga stvar, ki me je zanimala od bodočega ministra, je njegov pogled na paliativo. V Sloveniji še vedno nimamo javno priznane paliative. Spet lahko rečem, da poslušam razne zgodbe v vseh teh letih. En ubogi hospic je paliativo izvajal v Sloveniji, pa nismo mogli, niti državni zbor, biti toliko suverni, da bi ga lahko vzpostavil s tistimi 250 tisoč evri, in smo se dajali, čigav strošek je to, ali je to strošek ministrstva za delo pod takratno ministrico Anjo Kopač Mrak ali je to strošek zdravstvenega ministra, takrat je bil še gospod Gantar minister. Enostavno, za tistih 250 tisoč evrov, kolikor je državo stala paliativa v hospicu, se nismo mogli dogovoriti. Tako daleč je prišlo, da se je hiša zaprla in so jo potem prevzele ljubljanske lekarne. Ampak ko smo mi to spraševali – pa tudi zdaj nisem dobila zadovoljivega odgovora od bodočega ministra – je bilo na paliativi rečeno: »Mi imamo nacionalni program paliative, izvaja ga jeseniška bolnišnica, to je pilotski projekt pod dr. Lopuhovo.« Ampak tukaj se pa konča. Kje so evalvacije? Pa rečemo, super imamo urejeno paliativo – glejte, je nimamo. Kje pa je paliativa? Kdo pa izvaja v Sloveniji paliativo? Kje je tukaj evalvacija? Kje je tukaj program paliative? Kako se širi? Ob taki paliativi, kot jo imamo, ni čudno, da so Slovenci bolj navdušeni nad evtanazijo kot nad paliativo, in to je rdeči alarm, rdeča luč za vse nas tukaj notri. Kaj je narobe s slovensko paliativo? Nedelujoča je! Zato je ljudi strah bolečine, tudi mene osebno je strah bolečine, ampak ali bomo imeli toliko moči in se bomo skupaj združili, da bomo vendarle rekli, dovolj je, Slovenija mora imeti od leta 2019 paliativo?! Me zanima. Sama bom še naprej rinila s paliativo naprej, pa bom videla vas, poslanski kolegi, koliko vam je do tega, da se to področje uredi. Hkrati pa na koncu izvem, da – pa se nočem tukaj zdajle javno izpostavljati, ampak – ima gospa Lopuhova kakšna tri espe podjetja, kjer se nekako vse skupaj nekaj pretakajo ti denarji, ki so za paliativo namenjeni, in tako naprej. To je potrebno dejansko raziskati, na nas pa je, da bomo to naredili. Veliko je še stvari. Zobozdravstvo. Pa spet se bom vrnila na onkološke bolnike. Stomatolog ni del konzilija za onkološke bolnike, za hujše primere, ko pridejo rak grla, obsevanje glave in tako naprej. Enostavno ti bolniki nekje v zraku visijo, dokler res nimajo neke nekroze in iščejo potem po raznih poteh. Mi nimamo niti osnovno poskrbljeno, tudi ne za onkološke bolnike. Tudi na nas je, na nas vseh, ali bomo naredili korak naprej in že tako hudim bolnikom omogočili neko normalno zdravstveno oskrbo. Tudi zobozdravstvo je za takega bolnika neka osnovna oskrba. Bilo je rečeno zasebniki ali javni zavodi, tudi na zaslišanju je bilo veliko govora o tem, kaj je boljše, kaj ni boljše. Veste, kaj? Meni osebno in vsem bolnikom je čisto vseeno, kdo jih obravnava, njim je pomembno, da so obravnavani hitro, kvalitetno, da imajo hiter dostop. To je pomembno. Ker jaz in vsi ostali smo vplačniki v sistem. Mene nič ne zanima, kdo si bo tam denar delil, meni je pomembno, da sem čim prej čim boljše oskrbljena. To mora biti naše vodilo, in če bo to naše vodilo, potem bomo lahko naredili korak naprej tudi pri zniževanju in skrajševanju čakalnih vrst in pri učinkovitejšem, boljšem zdravstvenem sistemu in naredili korak naprej za vse bolnike, da bodo čim prej obravnavami. Jaz si srčno želim, draga koalicija, vi imate škarje in platno v roki, kolikor je v moji dobri moči, obljubim tukaj, da se bom trudila, da bomo iskali največji možen konsenz. Ampak nekaj vam polagam na srce, včasih poslušajte tudi opozicijo, včasih poslušajte tudi bolnike, kaj potrebujemo.
Hvala lepa. Dovolite, da, preden dam besedo naprej, pozdravim na balkonu delegacijo odbora za zdravstvo, delo in socialne zadeve Skupščine Črne gore, ki je na obisku v Državnem zboru. Lepo pozdravljeni, lep dan in prijetno počutje! Sedaj pa nadaljujemo po listi prijavljenih. Na vrsti je Franc Jurša, za njim bo dobil besedo Samo Bevk. Izvoli.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat vsem prav lep pozdrav! Začel bom s čestitko gospodu Zajcu in gospodu Šabedru za njuno hrabrost, da v tem trenutku, v tem času prevzemata tako pomembne in odgovorne dolžnosti, kot sta minister za okolje in minister za zdravje. Katanec bi rekel, »kapa jima dol«. V vsakem primeru želim izpostaviti, da je nujno potrebno, da ima minister za zdravje, seveda vsak minister, posebej pa še minister za zdravje, ker imamo na tem mestu največ težav, problemov, podporo predsednika Vlade. Zakaj? Predvsem zaradi tega, da lahko pričakuje, da se bo del sredstev iz proračuna namenil tudi za področje zdravstva. V zadnjem obdobju se v Sloveniji to pridno počne. V Državnem zboru bi morali sprejemati dobre zakone, ki jih pripravi Ministrstvo za zdravje. Stroka in menedžment v zdravstvenih zavodih naj rešujeta probleme v njih, iz Državnega zbora pa res ne moremo reševati problemov, ki so znotraj skupin, znotraj oddelkov, znotraj bolnišnic. Ampak to stvar si nekateri srčno želijo in iz te dvorane posegajo tudi v skupine in oddelke. Zaskrbljujoča je nastanitev težkega bolnika v eni izmed slovenskih bolnišnic na hodniku bolnišnice, kar smo opazili včeraj. Mislim, teh stvari si pa v tem času več ne bi smeli privoščiti na tak način, kot smo si oziroma so si. Pred kratkim so nam predstavniki pediatrične klinike, otroške srčne kirurgije dali dobro priporočilo – da naj njim politiki pustimo, da bodo reševali te probleme, mi pa naj skrbimo za to, da bodo na tem področju sprejeti dobri zakoni. In če bomo počeli tako, kot so oni predlagali, mislim, da bomo našli marsikatero dobro rešitev in zdravstva ne bomo imeli v taki situaciji, kot ga trenutno imamo. Dali so tudi neko primerjavo z drugimi boleznimi, ampak o tem jaz v tem trenutku ne bom razpravljal. Zdaj pa k temi, ki ji osebno dajem posebno pozornost. Fokusiral se bom samo na to temo in zelo na kratko, to je na dolgotrajno oskrbo, s katero se igra namizni tenis ali pa, po domače, pingpong. Zakaj? Zaradi tega, ker se prenaša z enega ministrstva na drugo, prepotrebnega zakona pa enostavno in preprosto nimamo. V čem je problem? Skoraj 20 % prebivalcev imamo starejših od 65 let, to je 400 tisoč naših državljank in državljanov. Seveda niso vsi ti potrebni dolgotrajne oskrbe, potrebujejo pa v vsakem primeru zdravstvo. Če govorim o dolgotrajni oskrbi, moram povedati, da je zaskrbljujoče, da imamo na spisku za stacionarno oskrbo 20 tisoč prebivalcev. Res je, da imajo nekateri tudi vlogo za dva domova. Resno in utemeljeno strokovno pa se ugotavlja, da potrebujemo še 7 tisoč 200 nastanitev. Eno od teh možnosti v naši stranki vidimo v tem, da bi to lahko rešili tudi preko dopolnilnih dejavnosti na kmetijah, tudi tam bi starostniki lahko dobili pravo nastanitev. Seveda, razlike v ceni med tistimi, ki imajo koncesije, in tistimi, ki so v javnih zavodih, pa ne smejo biti tako drastične, kot so sedaj. Moram izpostaviti, da je predvsem boleče to, da veliko število naših ljudi prehaja južno mejo in se nastanjajo v domovih na Hrvaškem, kar je zaskrbljujoče; in moram povedati, da so cene teh nastanitev zelo atraktivne za naše ljudi. Glede na to, da je bila presoja bivše ministrice Milojke Kolar Celarc, da za dolgotrajno oskrbo potrebujemo 300 milijonov, je seveda ključni problem v financah. Takrat je bilo rečeno, da bomo okrog 114 milijonov evrov, skupaj z zdravstvenimi storitvami, dobili za dolgotrajno oskrbo s strani Ministrstva za zdravje oziroma iz zdravstvene blagajne, ampak je razlika do 300 milijonov še vedno precejšnja. Omenjajo se tu Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije, državni proračun in občinski proračuni. Bojim se, da ravno zaradi denarja to stvar potiskamo na stran, ampak enkrat se bo ta stvar dejansko morala razrešiti. Pilotni projekti se v Sloveniji za to področje izvajajo, izvajali naj bi se dve leti, in imamo za te potrebe že namenjenih 6,1 milijona evrov za obdobje dveh let, do takrat vidnejših, konkretnejših rezultatov, na kakšen način naj bi se ta zadeva reševala. Ključnega pomena pa je, da starostniki ne živijo samo v domovih, ampak da živijo tudi doma in za njih ustrezno poskrbimo na domu, predvsem v tej smeri, da je jesen življenja za njih bistveno lažja. Preprosto živimo v nekem času, ko enostavno ni več tiste medgeneracijske odvisnosti starejših od mlajših, ker imajo mlajši v tej družbi, v tem času ogromno nekih obveznosti in zelo težko vsakodnevno skrbijo za svoje starše ali pa sorodnike, ki so starejši. Trenutna ureditev v Sloveniji na tem področju je urejena oziroma naj bi se urejala kot domska oskrba in oskrba na domu. Mogoče je ta tematika zelo ozko povedano – danes smo slišali ogromno različnih težav na področju zdravstva, ampak verjemite mi, eden od težjih problemov na področju zdravstva je zakon o dolgotrajni oskrbi. Ko bomo to spravili pod streho in kvalitetno pripravili zakon, potem bomo lahko rekli, da smo na področju zdravstva naredili ogromno.
Hvala lepa. Besedo ima Samo Bevk, za njim bo razpravljala Janja Sluga. Izvoli.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Ker ima poslanska skupina na voljo samo še 12 minut časa in so še nekateri moji kolegi prijavljeni za razpravo, bom bistveno skrajšal svoj prispevek. Najprej bom opozoril na velik javnozdravstveni problem, to je na preprečevanje in obvladovanje bolnišničnih okužb, ki je problem tako v Sloveniji kot v Evropski uniji in na svetu sploh. Dejstvo namreč je, da zaradi bolnišničnih okužb umre več ljudi kot zaradi nesreč v prometu. Če navedem podatek, da v Evropski uniji zaradi prometnih nesreč umre – podatek je za obdobje od 2015 do 2017 – okrog od 25 do 26 tisoč ljudi, potem v Evropski uniji zaradi bolnišničnih okužb umre okoli 37 tisoč ljudi. To je velik podatek oziroma velika številka. In ko sem prvič na ta problem leta 2000 opozoril v Državnem zboru in sem takratnemu ministru dr. Dušanu Kebru navedel podatek, da v slovenskih bolnišnicah zaradi bolnišničnih okužb umre okoli 400 pacientov, temu podatku ni oporekal. Prva raziskava o bolnišničnih okužbah je bila v Sloveniji narejena šele leta 2001, potem kakšnih deset let kasneje še ena in mislim, da je sedaj čas, da minister za zdravje odredi novo nacionalno raziskavo o bolnišničnih okužbah. Kajti tista prva sploh ni navedla podatka, koliko žrtev zaradi bolnišničnih okužb je med slovenskimi pacienti v bolnišnicah in v domovih za upokojence. To se mi zdi, da je velik problem in da bi se moralo Ministrstvo za zdravje še bolj aktivno soočati s tem problemom. Naslednje vprašanje, ki ga postavljam, se dotika Ministrstva za okolje in prostor. Namreč, prejšnjemu ministru sem postavil poslansko vprašanje, vendar zaradi njegovega odstopa odgovora nisem dobil. Zanima me namreč, kdaj bo po 15 letih dokončno končana sanacija po potresu v Posočju, ki je Posočje in širšo okolico prizadel 12. julija leta 2004. To bo moje prvo poslansko vprašanje novemu ministru za okolje. Prav tako pa ga bom povprašal tudi, kako se bo spopadel s problemom velikega plazu v Baški grapi v naselju Grahovo ob Bači, ki se je sprožil leta 2017 in se dejansko na en način rešuje s sanacijo obstoječe ceste, ne pa tudi z vidika okolja in prostora. Kajti ta resor je zadolžen za sanacijo naravnih nesreč. In pa še en problem, ki se dotika ministrstva za okolje. V okviru OZN imamo poseben svetovni sklad za okolje, ki v 4 letih obrne okrog 4,5 milijarde dolarjev. Mislim, da Republika Slovenija še nikoli ni črpala iz tega fonda, ki ni zanemarljiv. Posebej tudi zaradi tega izpostavljam ta problem, ker je svetovni sklad za okolje finančni mehanizem za izvajanje Konvencije Minamata o živem srebru, ki jo je ratificiral tudi ta državni zbor in kjer imamo velike priložnosti zaradi znanja, ki ga o živem srebru ima naša država. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Janja Sluga, za njo bo razpravljal Marijan Pojbič. Izvoli.
Hvala lepa. Vsi predhodni razpravljavci so se nekako bolj osredotočili na področje zdravstva, kar je v resnici logično, ker so tam še vedno velike težave in ker se dejansko, mislim da, lahko strinjamo, da v tega pol leta, odkar smo imeli zdaj že odstopljenega ministra, dejansko ni prišlo na naše mize nič konkretnega. Tiste stvari, ki so prišle, pa so v resnici bolj kazale na nerazumevanje določenih težav kot pa na kaj drugega. S tem mislim predvsem na eno rešitev, ki je bila posredovana po vsem tistem dogajanju pri nas v Celju, pa smo se potem že nekako na usklajevalnih sestankih uspeli dogovoriti, da tisto, kar je prišlo na mizo s strani ministra, mogoče ne rešuje točno tiste problematike, ki bi jo bilo treba rešiti. Ampak kakorkoli, jaz imam do novega kandidata seveda tudi visoka pričakovanja. Upam, da je znotraj sistem toliko do zdaj spoznal, da bo uspel te probleme nasloviti, predvsem pa, da ne bo podlegel raznoraznim pritiskom, ki smo jim bili v preteklosti ves čas priča. Tisto, kar je za mene mogoče tudi še celo bolj pomembno, pa je okoljski minister in nadaljevanje vseh prizadevanj na področju sanacije Celjske kotline, kot jih je skupaj z mano zastavil že minister Leben. Vsi veste, da sem si v preteklem mandatu zelo prizadevala za to in da so zdaj zadeve končno stekle. Pomembno je, da so zagotovila tudi novega kandidata za ministra za okolje in prostor, da problematiko sanacije Celjske kotline razume enako, se pravi na način, kot jo razumem sama, kot jo je razumel tudi minister Leben, in jo bo nadaljeval točno po teh korakih. Tukaj imam ta zagotovila. V letošnjem in v naslednjem letu je predvidena sanacija desetih vrtcev, tisto, kar je seveda prioriteta, to so naši otroci. Zavarovati je treba najprej njih. Ta sanacija se bo v teh dveh letih izvedla, za to je namenjenih približno milijon evrov sredstev. Seveda pa se tu zadeva ne sme zaključiti. Treba se je pogovarjati naprej, treba se je truditi naprej. Tisto, kar mi je bilo všeč na sami predstavitvi kandidata Simona Zajca, je bilo, kako je konkretno razumel posamezne problematike in da se je zavzemal predvsem za to, da je potrebno vzpostaviti več dialoga, se pravi več dialoga z ljudmi, z nevladnimi organizacijami, s civilnimi iniciativami in na koncu koncev tudi z lokalnimi skupnostmi, ker je po mojem mnenju to bila glavna cokla preteklih prizadevanj, da tega dialoga ni bilo. In če tega dialoga ni, ni možno priti do nekih skupnih rešitev, ni možno delati tako rekoč z roko v roki in potem določene rešitve nikoli ne uzrejo belega dne. Kandidat za okoljskega ministra je v preteklem mandatu sedel tukaj poleg nas v poslanskih klopeh. Nekateri ga zelo dobro poznamo. Že njegovo delo v tistem mandatu kot poslanca Državnega zbora je bilo zelo usmerjeno h konkretnim rešitvam, poglabljal se je vsebinsko v vsako težavo, zahteval odgovore, zastavljal vprašanja in težil vedno k temu, da pridemo do nekega konkretnega cilja in do neke rešitve. Prepričana sem, da če bo tako nadaljeval tudi na tem položaju – me popolnoma nič ne skrbi, da ne bo znal ven iz kože državnega sekretarja, ker je to v resnici v preteklih dneh že storil in sem prepričana, da bo delo teklo nemoteno naprej. Seveda smo pa tukaj tudi mi, ki moramo opozarjati na določene problematike, ki si moramo skupaj z ministrstvom prizadevati, da se določene lokalne problematike rešijo. Kandidat je na zaslišanju zelo konkretno že izpostavil mnogo težav. Veseli me, da je pri vsaki od njih že tudi razložil, kako jo je ministrstvo naslovilo ali pa jo naslavlja, zelo konkretno povedal tudi ustrezne rešitve, ki jih bomo dobili na mizo. In kot sem dejala že v predstavitvi stališča, v resnici on na tem že dela in je tik pred tem, da se te rešitve sprejmejo, za kar imamo potem glavno besedo tukaj poslanci. Torej kot rečeno, upam in verjamem, da bosta oba kandidata delovala v dobro ljudi, tudi v dobro naših otrok in zdravstveni minister v dobro pacientov, v dialogu, s konkretnimi rešitvami, predvsem pa zelo hitro in zagnano. To so moja pričakovanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Marijan Pojbič, za njim dobi besedo dr. Franc Trček. Izvoli.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Najprej moram povedati, da se bom osredotočil na Ministrstvo za zdravje. Moram povedati, da v osmih urah hearinga, ki smo ga imeli s kandidatom za ministra za zdravje, smo poslušali vse tisto, kar ni ključnega pomena; nismo pa slišali konkretnih rešitev. Namesto konkretnih rešitev smo dobili analizo stanja v zdravstvenem sistemu. Mislim, da so se pacienti, naši ljudje, državljanke in državljani naveličali poslušanja teh analiz. Tu gre velikokrat za zapravljanje denarja, nekih konkretnih rezultatov na rešitve, ki jih pričakujejo pacienti, pa ni. Morda bi vam prebral en zapis, ki ga je napisal eden od zdravnikov; pa bom potem povedal, zakaj. Zdravstvo je postalo težava prav zaradi politike. Podobnega mnenja je tudi kirurg Erik Brecelj. Ta obenem opozarja: zdravstvo je postalo težava prav zaradi politike. »Rešitve so zelo enostavne, če bi jih politika hotela sprejeti. Predpogoj za to pa je, da odklopi lobije. Če je treba, da se tudi udari z njimi.« Tukaj je mislil najverjetneje na Forum 21, gospoda Zemljariča and company. In nadaljuje: Prav pritiski lobijev naj bi bili tudi glavni razlog za odstop sedanjega zdravstvenega ministra Sama Fakina. In nadaljuje: Zdaj bo priložnost za reševanje slovenskega zdravstva dobil Aleš Šabeder. »Čim boste na določenih področjih videli, da ne naredi tistega, kar je jasno slepcu, potem je gospod bodoči minister del lobijev oziroma mu vlada ne dovoli, da bi ukrepal proti njim,« opozarja kirurg Brecelj. Iz tega lahko razberemo, da nam bo zelo kmalu jasno, ali za predlogom gospoda kandidata ministra za zdravje stoji Marjan Šarec s celotno vladno ekipo. Če temu ne bo tako in če temu ni tako že v tem trenutku, ko ga predlagajo kot kandidata, se v zdravstvenem sistemu ne bo premaknilo nič. Menim, da vsi tisti, ki poznate delovanje zdravstvenega sistema, lahko ugotavljate in lahko potrdite, da ta moja trditev drži. Če nimaš popolne podpore predsednika Vlade in vseh ključnih ministrov, torej kompletne vlade, v tem sistemu enostavno nimaš možnosti, ker so resnično ti lobiji, o katerih sem prej govoril, tako močni in so zasidrani v vse pore našega sistema. Gospod kandidat za ministra je pokazal določene slide, kjer je zapisal naslednje. Pod prvo – ureditev čakalnih dob. Napisal pa je na vrh – zadovoljni bolnik. Jaz se sprašujem, ali poznate katerega zadovoljnega bolnika. Ali je kdo zadovoljen, če je bolan? Že to se mi zdi smešno, nedopustno in nesprejemljivo. In ko govorimo o čakalnih dobah, bom vam navedel na kratko samo nekaj konkretnih podatkov. Na dan 1. 3. 2019 je za 25 izbranih vrst na prvi pregled čakalo 61 tisoč 805 oseb. Nad nedopustno čakalno dobo 27 tisoč 310 oseb, torej skoraj 44,19 % od vseh čakajočih. UKC Ljubljana, dermatološka klinika – 536 dni, revmatologinja, prvi pregled – 480 dni. Največ čakajočih na prvi pregled s stanjem na dan 1. 3. 2019 glede na stopnjo nujnosti. Največ čakajočih pri prvi stopnji, pri stopnji nujnosti redno – 31 tisoč 930 pacientov. Pri stopnji nujnosti hitro jih čaka 27 tisoč 175. Največ čakajočih za dermatološki pregled – 13 tisoč 664. Stopnja redno in hitro, največ ortopedski pregled – 13 tisoč 483 in še bi lahko našteval. Torej govorimo o sistemu, kjer nekateri ustvarjalci govorite in trdite, da je dober, so pacienti zadovoljni. Jaz mislim, da so samo ti podatki presegli vse meje nekega normalnega funkcioniranja nekega podsistema v katerikoli državi. In tukaj ima gospod kandidat za ministra Šabeder zelo zelo zelo veliko polje, kjer bo moral zelo zelo pridno delati, če bo hotel pod številko ena te zadeve urediti tako, kot mislim, da bi v neki normalni državi moralo biti stanje. Pod točko dva je napisal na slidu – Ustrezna infrastruktura in oprema. In med drugim je povedal, da samo v UKC Maribor. Rekel je naslednje, da se niso pravočasno oziroma se niso dovolj ažurno prijavljali na investicije. In preračunano bi morali za UKC Maribor, če bi želeli, da bi vse normalno funkcioniralo, vložiti 100 milijonov evrov. Si znate predstavljati, kaj to pomeni. Samo v en klinični center? Kje so vse ostale investicije? Koliko denarja je potrebnega za to, da bi sistem spravili v red, jaz temu tako pravim; in da bi vložili toliko denarja v investicije, da bi ti sistemi lahko normalno funkcionirali. Potem – Sistemski cilji. Pod številko ena je izpostavil posodobitev zakonodaje. Spoštovani gospe in gospodje, koliko časa je ta koalicija, ki je danes tukaj v Državnem zboru, med njimi je večina poslancev, ki ste že kar nekaj časa v parlamentu, imela možnost urediti. Pod številko ena je zapisal – zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, pod številko dva – zakon o upravljanju javnih zavodov; pod številko tri – zakon o dolgotrajni oskrbi. Kje ste bili teh osem let; od 2011 pa do danes, 2019? Od tega ni bilo narejenega nič. In danes sem nekatere razpravljavke in razpravljavce iz teh strank poslušal, kako je treba čim prej to narediti, kako je treba čim prej to rešiti in tako dalje. Kje ste bili osem let? Kje ste bili osem let, vas sprašujem. Veliko govora je o javnem zdravstvu. Vsi smo za javno zdravstvo! Ampak poglejte, na koncu je neverjetno. In se sprašujem, zakaj ljudje vedno težje pridejo do kvalitetnih brezplačnih storitev. Mladi srčni bolniki umirajo. Zdravniki in medicinske sestre pa iz tega sistema bežijo. Kakšen je to sistem javnega zdravstva? In vsak drugi pacient, s katerim se pogovarjam, mora skoraj rešiti problem privat. To je za vas, za tiste, ki govorite o javnem zdravstvu, javno zdravstvo? Ne vem, o čem govorite. Ali živite na luni ali kateremkoli drugem svetu. To je realnost, o čemer jaz govorim. To vsi veste. Vsi smo za ta sistem. In toliko poslušam napadov na koncesionarje, ki so sestavni del javne mreže. Mi imamo problem, ker nimamo urejene javne mreže, ker nimamo urejene primarne in sekundarne mreže. In če bi bilo to, bi stvari potekale drugače. Poznam družinskega zdravnika, ki ima 3 tisoč 500 pacientov. In mu zdravstveni zavod vsiljuje enega drugega zdravnika, pacienta pa od njega nočejo. On pa ne dobi razširitve dejavnosti. Kakšen sistem je to? In tukaj seveda pričakujem od kandidata za ministra, da bo tukaj nastopil tako, kot je treba. Mi imamo Zakon o pacientovih pravicah, ki jasno določa, kakšne so pravice pacienta, da ga nihče ne more prisiliti, da gre od enega zdravnika k drugemu, če on tega ne želi. To so problemi in anomalije, ki jih je treba urediti. In jaz tukaj pričakujem od kandidata za ministra, da bo te stvari resnično reševal tako, kot je zapisal na teh slidih. Mi imamo to shranjeno in čez pol leta, leto dni bomo poskušali ministra povprašati, koliko od tega, kar je tukaj zapisanega na tak način, je bilo uresničenega. In na koncu naj se še dotaknem samo korupcije in javnih razpisov. Tukaj se tudi kandidat za ministra še kako zaveda, kako problematična je ta zadeva; je pa res, da jo je zapisal kot sistemski cilj šele na točko pet, vsi pa vemo, da je ena od ključnih problemov delovanja našega zdravstvenega sistema. In upam, da bo minister to točko premaknil na številko ena, ker če ste poslušali to, kar je dr. Brecelj napisal, potem upam, da vam je vsem jasno, kaj se dogaja v zdravstvenem sistemu in zakaj bolniki čakajo tako dolgo v teh čakalnih vrstah, ki sem jih tudi danes navedel, in mislim, da so katastrofalne in da so kritične. Tukaj nujno potrebujemo takojšnje ukrepe. Ne da se bo zgodilo, da osem let, tako kot zdaj ta koalicija, približno isti ljudje, tu in tam je kdo, ki je nov, osem let ste imeli možnost odločiti, to zakonodajo spremeniti in vse to narediti. Malo vas je tistih, ki ste novi; in tistim se opravičujem. Tisti, ki ste novi. Večina ste pa isti – ali v stranki SMC, ali v stranki Združena levica ali kaj ste že bili, potem Golobičeva stranka Zares pa LDS, pa ne vem, kaj že vse ste tukaj, na kakšen način ste vse priplezali v Državni zbor, da ste sedeže zasedli; in da držite štango takemu razvoju in taki mafiji, ki praktično kontrolira našo družbo. Mislim, da je to nedopustno in skrajno neprimerno. Upam pa, da ste se tudi česa naučili, ko sedite tukaj v parlamentu in počasi razumete, kot se je očitno danes zbudil gospod Jani Möderndorfer, ko je spoznal, da javni zdravstveni sistem ne more zdržati brez sodelovanja privatnega sistema. To je spoznal. Koliko časa je rabil, da mu je kliknilo v glavi, da to ni tako, kot nekdo misli, da sistem funkcionira kar sam po sebi. Še kako je treba vse sile povezati, da bomo našli rešitve, da bodo pacienti na koncu zadovoljni ali pa najbolj zadovoljni. Upam, da bo kandidat za ministra razumel tudi to, kar mu poskušamo tukaj danes povedati in razložiti. S tistim, kar nam je pa povedal, pa nisem bil zadovoljen, ker analizo zdravstvenega sistema poznamo vsi dovolj dobro, to ni rešitev. Mi potrebujemo konkretne in takojšnje rešitve. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček. Pripravi naj se Jelka Godec. Izvoli.
Lep pozdrav vsem skupaj! Najprej čisto za uvod, bolj je kolegica iz SMC govorila kot kolegi iz SDS – jaz upam, da bo minister delal to, to in to. Mi smo ustavna parlamentarna demokracija, pozdravljam tudi obiskovalce. Že osnovnošolci so prebrali vsaj našo ustavo v stripu, ki zelo jasno veleva, kaj morajo ministri početi. Jaz ne bi šel v neko kritično analizo diskurza, to je že izvedel nek drugi Štajerec pred mano, ampak zdaj pingpongirati vse za nazaj pa za naprej. Jaz bom rekel tako – soodgovorni, če hočete krivi, za stanje v slovenskem javnem zdravstvu za tisoč in en izziv, ki ga ima, smo dejansko vsi. Pa če izvzamem prvo desetletje, da se je ta ljuba kokoška lovila, kaj pomeni biti država; vsi od leta 2000 naprej. Preden je gospa Milojka postala ministrica v prejšnjem mandatu, pa so ji zelo hitro, bodimo odkriti, lastni zabili nož v hrbet, smo imeli neko desetletje, ko je več kot polovico časa bila na oblasti SDS. Ko meni nekdo omenja zdravstvo pa to, kar je kolega Pojbič govoril, je prva slika, ki mi pride iz spomina, kako se gospa Zofija Mazej Kukovič slika s tistim omenjenim gospodom, kako se skupaj guncata pred pediatrično kliniko, kjer smo imeli potem celo vrsto težav. Tudi kolega Jani, ki se je zbudil ali se ni zbudil, je rekel le – nekdo ve. Zadnje čase zelo pogosto citiram Sokrata, tudi na pogovoru s črnogorsko delegacijo o problemu zdravja in zdravstva sem jo. Bom to, ker sem vseeno profesor, tudi povedal, upam, da si bojo vsaj mladi zapomnili. Sokrat je rekel takole: »Pametni ljudje se učijo kjerkoli, kadarkoli, od kogarkoli. Povprečni ljudje se učijo zlasti na lastnih napakah; le neumni ima pa odgovor na vsa vprašanja.« Noben od nas nima odgovora na vsa vprašanja in nikoli ne bomo našli ministra ali ministrice, ki bo imel odgovor na vsa vprašanja. Ker je temu tako, obstaja nekaj, ker se imenuje parlamentarizem, ki naj bi bil javna raba uma v skupno dobro. To, v skupno dobro, si različno predstavljamo. Ralf Dahrendorf je govoril o konfliktni teoriji družbe in zdravstvo je neko področje, kjer je ogromno interesov, ker je tudi malha penez zelo zajetna. Če se hočemo danes resno ukvarjati z njim, seveda ne škodi, da sistem najprej razumemo, da potem o njem lahko ubesedujemo. Tisoč in en izziv slovenskega zdravstva, ja, politika je težava, strinjam se z gospodom Brecljem, tako politika v tej hiši, kjer se najmanj javni rabi uma približajo tisti, ki največkrat radi govorijo o hramu demokracije, kot politika v širšem smislu, ki se ukvarja s tem perpleksnim sistemom, če sem nekoliko profesorski. V debati se je seveda izkazalo, da je tudi ta del politike prepogosto zagovarjal lastne interese na škodo sistema kot celote. Že na področju družinskih zdravnikov, če bi nek sindikat z nekim gospodom Konradom odigral svoje, verjetno družinci ne bi naredili svojega sindikata; da o ZZZS-ju sploh ne govorim. Saj mi uradno skoraj niti ne vemo, kakšne so cene tega, kar pride v zdravstveni sistem. Kdaj so bile nazadnje določene cene za storitev v sistemu? Okoli leta 2003. To je uradni podatek, 15 let je od tega. Tudi kje drugje imajo težave z zbornico zdravnikov, ker je to močan lobi; bodimo odkriti, tudi znotraj številnih strok, v reguliranih poklicih niso enovite. Največ reguliranih poklicev ima Nemčija. Zakaj? Tudi zato, da dobiš dobrega natakarja pa imaš dobre plače v turizmu. Tudi to sem se s Črnogorci pogovarjal. Ob tem, kako se nam je sesuval pokojninski sistem. Seveda bodo ti gospodje hoteli ostati in bodo mladim še hujše težave in jih bo še več bežalo ven. Vse to so neki problemi, ki se jih zavedamo. In zdaj govoriti, ali bo koalicija ali ne bo koalicija, ali je nekaj Levica ali ni, gor in dol; vseh nas 90 je tukaj enako soodgovornih za stanje slovenskega javnega zdravstva. In če se bomo vedli na način – jaz sem najbolj pameten pa imam odgovore na vsa vprašanja; se ne bomo premaknili naprej. Je pa velika težava v pingpongiranju te zgodbe. Jaz se strinjam s kolego Juršo, da na koncu potem pride v parlament nekaj, da se ti ukvarjaš z neko parcialno zadevo ali z nekim velikim problemom. Z vsem dolžnim spoštovanjem, Jani, Jelka, jaz se zelo poglabljamo v to, nismo pa strokovnjaki za otroško srčno kirurgijo, ki je zelo ozka subspecializacija; ker tudi nekdo, ki bo odrasli kardiokirurg, ne bo kar malo počez sodil pa govoril. Ključni problem slovenskega zdravstva, ki ga jaz vidim po pol leta – skoraj nič drugega ne delam, kot to počnem, sem pa za slovenske razmere vrhunsko šolan stroj za mišljenje, če se to komu zdi neskromno, pač naj se mu zdi –, je v odnosih, v nekih odnosih. Zdravstvo je v osnovi odnos med ljudmi, potem pride vse drugo – infrastruktura, oprema, protokol in tako naprej. Politike v ožjem in širšem smislu so nas pripeljale, kjer smo. Osebno menim, da mi nismo tako zrela združba na ravni splošne kulture, kaj šele politične, da bi tisti, ki so ime problema, bili del rešitve. Nimamo pa problema le v zdravstvu, ampak tudi na šolah. Če hočete vzgojiti ljudi za soupravljanje, soodločanje, sovodenje tako zahtevnih sistemov; tukaj se meni zdi ključni razvojni problem Slovenije zadnjih 20 let. Gospodu Omanu se običajno pripisuje tisto – saj ni važno, kakšen je, važno je, da je naš – verjetno po krivici. Minister, ki je bivši, je šele nekako proti koncu tega kratkega mandata začel govoriti, da je to tako kompleksno, da to relativno malo ljudi sploh razume. Resno opravljati poslansko funkcijo pomeni tudi, da se poglobiš v to in da poskušaš to razumeti. In potem poslanstvo ni kaj pretirano zdrav poklic, ker se je meni zgodilo, saj sem dvakrat skupaj klofnil v prejšnjem mandatu od izčrpanosti. Tudi če se dotaknem zakona o dolgotrajni oskrbi. Namesto pihati na dušo zlasti tistim, ki bodo potrebni; če bi bil politikanski, bi lahko rekel – Desus, pa saj ste bili v vseh vladah že koliko časa [[...]]Ampak spisati nek zakon in ga vložiti, ne da bomo resno imeli, od kje bomo vzeli peneze, brez tega, kje bomo našli ljudi. Meni je zelo všeč škotski sistem, ko so na glavo vse obrnili in so ugotovili, da niso samo zdravniki v ožjem smislu, ampak da imate pet, šest različnih profesij, ki se morajo s tem ukvarjati. To pomeni več penez nekaj let, ki jih bo treba za to dati, da se bo potem obrnilo. Meni je všeč, da imamo mi ministrstvo za zdravje, ne za zdravstvo, kar bi morala biti pomembna informacija, da nekako pozabimo na to. Z dolgoletnim izvedencem, državnozborskim stokovcem za davčno problematiko sem se zjutraj pogovarjal o davku na sladkor. Jaz bi ga hotel po danskem modelu. Ni to smešno, ker to je tudi ena od zadev, ki našo kvaliteto življenja zelo znižuje. Neke politike, ki bodo populistično ubesedovale, da bomo z manj penez imeli boljše zdravstvo, so zlagane. Jaz vedno rečem, da jaz bi rad v zdravstveno blagajno dal maksimalno, kolikor lahko dam; pa najbolj srečen bi bil, če iz nje nikoli ne bi nič potreboval; če bi imel neko mirno, dostojno življenje pa bi recimo, kot je šla moja prababica pred kratkim pri 89. letih, ga zaključil. In teh pingpongiranj, ki jih gledam tukaj pet let, na takšen način ne bomo nič poštimali, kaj šele nekega takega perpleksnega sistema, kar zdravstvo navsezadnje je. In lahkotno govoriti o nekih lobijih, pa počakajte, saj eni ste profesionalni politiki. Podobno kot bodo neki moji pubeci, pa upam, da ne, ker čez čas bo treba kam drugam iti. Kaj ste pa delali četrt stoletja?! Saj slučajno je ta predlog padel na obletnico za četrt stoletja hruške v Depali vasi. Tudi vi bi morali biti vsaj žvižgači, če se tako izrazim. Ker niste bili, ste v bistvu podpirali tovrstne koruptivne, če ne rečem kleptokratske, da rečem pajdaške prakse fevdalizacije Slovenije tudi v zdravstvu. Kupite si špegel v štacuni pa se sami poglejte v obraz, pa ne leti to samo na SDS. Jaz itak rečem, da sta SD in SDS siamski stranki; skupaj z numerologi, bivšim LDS, ki spreminja imena. In tudi to, ko sem govoril o tistih, ki ste ime problema, ne boste del rešitve. Lahko tudi odkrito rečem, da verjetno tudi od mojih pubecov, da so prišli do korita, se bi kdo pokvaril. Mogoče se vam to zdi preveč ljudsko, preveč kot ubeseduje kolega Šarec, ampak to so dejstva, ki jih poznam. Kaj pa je Slovenija?! Ena nepretirano velika disfunkcionalna familija, kjer se v osnovi vse ve, ker imaš včasih občutek, da vsak, ki pride mimo krave, jo bo malo pomolzel; pozabili pa smo, kako jo bomo hranili; in nekdo bi ji še zadnjo nogo odrezal, saj bo na treh stala. To je metafora, ki bi bila lahko uporabna tudi v slovenskem javnem zdravstvu. Izzivov je ogromno. Tudi stroka se bo morala začeti zavedati tega, čemur se uradno reče profesionalna deontologija, vseh tistih 31 plus 1 razširjenih strokovnih kolegijih. Pogosto se pri nas dogaja, pa večino življenja preživim v Ljubljani kot kjerkoli drugje, da če Ljubljana nima problema, potem tudi Slovenija nima problema, kar ni res. Mi trenutno niti nimamo urejenih mrtvogledov, kot se temu reče, ker pač nek institut ima tukaj dober biznis, pa zunaj Ljubljane to ni urejeno, če se samo tega dotaknem. Izzivov je res cela vrsta. Zdi se mi, da je tudi čas, da neke nove generacije politikov, nove generacije strokovnjakov, ki se ne bodo prišli v politiko v ožjem in širšem smislu samo napasti, začnejo to celo vrsto naših izzivov reševati. Če se dotaknem, kolikor mi je še časa ostalo, še drugega kandidata za ministra. Malo z velikim žolčem moraš nekaj, ker se je imenovala nova politika, pa potem ko so se pospravljali, kar sedaj buta ven, so se pospravljali še bolj brutalno kot drugi; od kakšnih maket do kakšnih naročenih raziskav, ko je bilo že mandata konec, o stanju, kaj početi z letališčem v Mariboru, do tega, kako si je SMC kupoval volitve, kar v Mariboru gospod Kangler daje na plano. Hm, če bi se Miro Cerar držal lastnih besed o etiki in morali, bi samoukinil Stranko modernega centra. To mislim smrtno resno in to nam je lahko tudi neka zgodba, da nekih odrešenikov v politiki ni. To vam je tudi neka zgodba, da tisti, ki imajo polna usta etike in morale, so ponavadi največje [[…]], dokončajte sami. Včeraj smo obravnavali Zakon o poslovni skrivnosti. Če bi držalo to, kar gospa Sluga hvali bodočega ministra, bi vsaj SMC podprl amandmaje Levice. Mi se radi napihujemo – vpisali smo vodo v ustavo. Krasno, super; sočasno pa imamo vrsto težav na vodovarstvenih območjih. Tudi na tem področju bo nekako treba prenehati z dvoličnostjo. Bližnjica je tukaj, evo, minister iz iste ekipe, ki bi tudi moral odstopiti, MGRT. MGRT ni Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo, tukaj bi morali iskati niše s tistim mojim teženjem o strategiji pametne specializacije. S Črnogorci smo se strinjali – smo relativno majhni, kar pa ne pomeni, da smo lahko neumni. Skratka, ne delati več, delati isto ali manj, ampak bolj pametno; to rabimo. To rabimo tudi zato, da bomo kot starajoča se družba, ki bo potrebovala dolgotrajno oskrbo, imeli peneze za le-to. Takšno varno okolje bo edino pripeljalo do tega, da bo malo več rojenih otrok v Sloveniji. Sem vseeno profesor, ki se je ukvarjal z indikatorji družbenega razvoja dolgo časa. Nobena demografska politika ni uspešna, k večjemu je lahko napol uspešna. Edina uspešna demografska politika je, če živiš v zdravem, varnem okolju, da ti v osnovi tisto, kar je v malih vretenčarskih možganih, občutek za varnost, daje tudi občutek, da si soustvariš družino. Če imaš pa ob tem še urejeno stanovanjsko politiko, kjer se lahko zgledujemo po Dunaju, potem je toliko lažje. Navsezadnje imamo Ministrstvo za zdravje, naloga politike je, da postane nekoliko bolj zdrava v sokratovskem smislu. Navsezadnje smo sodelavci, saj večino časa preživimo tu skupaj. Začnimo se vesti kot ljudje, da zaključim s tisto znano – Ecce homo. Glej, človek. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jelka Godec. Za njo bo dobil besedo Zvonko Černač. Izvoli.
Stališče Levice do zdravstva je že tako nasprotujoče stališču koalicije petih. Mislim, da bo minister Šabeder imel zelo kratek čas, da kaj naredi oziroma da sploh sede na ta stolček. Ker to, kar danes poslušam, in ko berem koalicijski sporazum in dodatek Levice, je to kratek čas za njega. Sploh še po teh zaslišanjih, kjer je govoril o dodatnem zavarovanju, je tako tako, popolnoma drugače kot Levica. S tem, kar je rekel kolega Trček, da tisti, ki so del problema, ne morejo biti del rešitve, se strinjam. Poglejte si svojo koalicijo, saj to je del problema. In govoriti o problemu, da je SDS v tistih štirih letih, od 2004 do 2008, naredil vse narobe v zdravstvu, v 27 letih skupne države, je pa, kolega Trček, milo rečeno, neodgovorno. In guncanje pri pediatrični kliniki, poglejte si pričanje gospe Zofije Mazej Kukovič, ki je jasno povedala, kaj je bilo. 12. 2. 2008 je bila afera Čista lopata. V nekem času, ki ga vi opisujete kot največji problem slovenskega zdravstva, od 2008 dalje, imamo pa leve vlade, ko je v prejšnjem mandatu koalicija dvakrat podprla interpelacijo Milojke Kolar Celarc, ki je s tistimi zakoni, ki jih je prinesla v Državni zbor in so bili potrjeni s strani koalicije, naredila totalni kaos v zdravstvu. Pa recite, kar hočete, ampak po tistem so se začele stvari res eskalirati na polno. Ne vem, po katerem rangu oziroma na tistih treh stopnjah Sokrata ste, ker sem danes dobila občutek, da veste odgovore na vsa vprašanja. Lobiji. Kje so lobiji? Dajte že enkrat imena in priimke! Govoriti, da lobiji onemogočajo okolje, zdravstvo in ne vem koga vse – imena in priimke! Na preiskovalni komisiji so bila imena in priimki. [[oglašanje iz dvorane]] So bila, so bila. Ampak kaj se potem zgodi? Gospod Šabeder užaljeno na hearingu reče: Saj ste vi prijavili, ovadili UKC. In zdaj se moramo mi nekje zagovarjati, ker smo delali nezakonito. Halo?! Če so delali nezakonito, nimate biti kaj užaljeni. Povejte, narobe je bilo, sem pa tja, potem pa užaljenost. Nezakonito ni dovoljeno delati, preko naročilnic in tako naprej. O teh lobijih, to je zdaj že malo fama. In to je izgovor za to, da se ohranja status quo v zdravstvu – lobiji so krivi za vse. Ni pa nekoga, ki bi rekel – to državno zdravstvo, ki ga imamo, je centralizirano, je popoln monopol zavarovalnice, je za zdravnike preobremenjujoče, je prenormirano za medicinske sestre, za družinske zdravnike in tako naprej. In je treba pogledati izven teh okvirov, izven tega. In se zdaj pogovarjati, kaj so koncesije, so dobre ali niso dobre. Koncesije je treba ukiniti. Ampak ne v smislu, kot misli Levica. Ukiniti in potem ves denar dati v javni zavod, pa ves kader, da nihče ne bo delal na tak način, kot je zdaj. Ker te koncesije so izum malo napol socialistično, bi pa ne bi. Ukiniti v smislu, dajmo priložnost vsem, da javno službo opravljajo vsi, ki so za to akreditirani, imajo zdravstveno dejavnost, ki opravljajo kvalitetno in so registrirani po vseh zakonskih določilih. Potem bomo lahko govorili o javnem zdravstvu, o denarju, ki sledi pacientu; kar danes definitivno ne drži. Javne službe ne opravljajo vsi. Recimo, če hočete tako, kot ste včeraj primerjali, kdo v Avstriji opravlja javno službo, kdo dobi javni denar. Tisti, ki ima vse potrebne papirje, če po domače povem, da bodo ljudje razumeli, torej so akreditirani in opravljajo zdravstveno dejavnost po vseh predpisih in kakovostno. In se nič ne delijo na javne zavode, koncesionarje, zasebnike; to pa omogoča potem politiki, da se v Državnem zboru pogovarjate o zasebnem in privatnem zdravstvu. Najbolj boli to, da tisti, ki zagovarjate javno zdravstvo, delate ravno tisto, torej ustvarjate, puščate status quo centraliziranega, monopoliziranega zdravstva v Sloveniji. In zato odhajajo zdravniki in medicinske sestre in se zapirajo oddelki. Analize pa nam kažejo, kako smo super, oh in sploh. Euro Health Consumer Index nas je leta 2008 umeščal na 20. mesto od 31 držav. V letu 2015 na 15. Mesto; danes, leta 2018 pa na 21. mesto, torej smo padli še nižje, kot leta 2008, na nižji nivo. Naše analize, ki jih daje delati ministrstvo pa država, pa kažejo, da smo super in da je treba ustvarjati. In govoriti, da ni dovolj denarja. Ni dovolj denarja, s tem pa dajete občutek – Češ, ljudje, premalo plačujete v zdravstvo, zato pa ne dobite oskrbe. Ne, ni res, ker nimamo javnega zdravstva, ker imamo državno zdravstvo, zato nikoli ni dovolj denarja za bolnike oziroma bi morali dati tja, kjer je potrebno. Jaz se bom dotaknila še samega kandidata. Govoril je o čakalnih dobah, ki so samo simptom tega državnega zdravstva, niso pa ozdravljive tako, da bomo prečistili čakalne sezname; ampak čakalne dobe se bo rešile, ko se bodo zadeve sistemsko popolnoma obrnile in delale drugače, torej ko bomo imeli res tisto javno zdravstvo. Gospod Šabeder je v UKC eno leto. Eno leto. Tukaj bi pričakovali človeka, ki pozna vsaj problematiko mladih zdravnikov, in čeprav je bil na sekundariju in terciariju, da pozna tudi problematiko domačih zdravnikov. Je direktor največje bolnišnice, ki je odraz slovenskega zdravstva, ki ni uspel s sanacijskim programom, pa lahko reče, karkoli želi; ni uspel – 23 milijonov v lanskem letu, letos napovedanih 25 milijonov minusa na računu, moral bi biti pa na 15 in potem nižje dol. Torej tukaj ni uspel. V času njegovega direktovanja je dokončno razpadla otroška kardiologija, odšli so še zadnji kardiologi. In zato je zdaj vprašanje, kdo je habilitiran na medicinski fakulteti za to področje. Po mojem nihče, ker nimamo več teh ljudi. Pa hkrati na Komisiji za nadzor javnih financ, ki jo vodi Logar, se je pokazalo, da je bil tisti, ki je onemogočil lastnega zdravnika raziskovalca, ki se je želel pritožiti, ker ni uspel na javnem razpisu na ARRS. Torej onemogočanje lastnih raziskovalcev, po drugi strani pa govoriti, kako ni možnosti za raziskovanje v UKC. Govoril je veliko sicer o korupciji. Jaz pa mislim, da je to bolj piarovsko, tudi ta prijava Zemljariča. Januarja, piarovsko pa dan prej pred zaslišanjem objavljeno. Torej veliko govora, po mojem zelo malo narejenega, tudi v UKC. In kot sem rekla, zaradi političnih igric, ki se bodo igrale znotraj koalicije, ta minister definitivno ne bo uspel, pa lahko tudi pride z zlatim jabolkom ali kakorkoli. In ta kontinuiteta, ki jo zagotavlja koalicija v tem državnem zdravstvu, bo ostala; bolniki pa bodo tudi ostali še vedno v čakalnih vrstah.
Hvala lepa. Besedo ima Zvonko Černač. Pripravi naj se Soniboj Knežak. Izvolite.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Poslanec Trček, moram reči, da je v zmoti ali pa namerno zavaja, ko govori, da nas je vseh 90 enako soodgovornih za stanje v zdravstvu. Nismo enako soodgovorni. Najbolj ste odgovorni vi v Levici, ki ste to vlado Marjana Šarca neučinkovito in neuspešno omogočili in ji podaljšujete rok trajanja; potem pa vsi ostali v koaliciji, ki so to vlado podprli. Ne more pa biti odgovoren za stanje v zdravstvu tisti, ki je ukrepom, zakonom in vsemu ostalemu na tem področju nasprotoval, torej Slovenska demokratska stranka. Kaj se s to vlado Marjana Šarca po pol leta dogaja? Gre za politični deficit, krizo vodenja, pomanjkanje kompetenc, verjetno zmes vsega naštetega. Odstopljeni štiri ministri v zadnjih nekaj mesecih na treh ključnih področjih – razvoj in kohezija, zdravstvo oziroma zdravje ter okolje in prostor govorijo o tem, da vlado vodi človek s pomanjkljivimi osebnimi, strokovnimi in političnimi kompetencami, za katerega moram reči, da mi na trenutke ni čisto jasno, ali se zaveda, da ne gre več za imitacijo funkcije, ki jo opravlja že nekaj časa. Strokovni deficit in pomanjkanje osebne integritete je čutiti tudi na številnih drugih področjih. Naj navedem samo en primer. V ponedeljek sem tukaj ministrici za pravosodje postavil vprašanje o tem, kaj bo storila za preprečitev zlorab osebnih stečajev za večmilijonske odpise dolgov. Odgovorila mi je z dve leti starim odgovorom o podobni tematiki Cerarjeve vlade. Dve leti starim odgovorom! Niti toliko spoštovanja do parlamenta in ljudi ta ministrica ni premogla, da bi se za to šlamparijo oziroma predrznost javno opravičila. Ta primer po moje pove vse o tem, kako je ta in kako so številni drugi resorji v vladi Marjana Šarca vodeni. Danes imamo razpravo in odločanje o dveh pomembnih ministrih – o ministru za zdravje in o ministru za okolje in prostor. Kar se zdravja tiče, se verjetno vsi zavedamo, da časa za analize in eksperimentiranje več ni, že nekaj časa ga več ni. Sistem ne deluje, ljudje ne dobijo pravočasno zdravstvene oskrbe, ko jo potrebujejo, in mnogi zaradi tega tudi umrejo. Od ministra, pristojnega za zdravje, se pričakuje ne samo to, da pozna diagnozo, kar tudi v tem primeru ni popolnoma jasno, da jo pozna v celoti; pač pa da pozna tudi pot do ozdravitve sistema v tem primeru. Glede na doslej slišano, glede na to, kar je kandidat do sedaj na področju zdravstva naredil, in o tem, kar je govoril, je mogoče diagnoza še kolikor toliko točna; vse ostalo pa je neznano oziroma je napačno. Samo dva primera. Eden primer so gotovo te čakalne vrste, ki so po koalicijski pogodbi za vas prioriteta. Kaj se je z njimi zgodilo v zadnje pol leta? Številne so se še povečale, čeprav ste dodatno namenili 35 milijonov evrov denarja v ta sistem lani. Niti polovica tega denarja ni porabljena, niti polovica tega denarja ni porabljena za skrajšanje čakalnih vrst. V tem obdobju so se nekatere celo podaljšale. Torej neka količina denarja, ki ni odpravila ničesar v tem sistemu. Tudi kandidat za ministra vidi rešitev v denarju. Tudi številni danes ste razpravljali v tej smeri, da je v zdravstvu problem denar. Napačna ugotovitev, napačna diagnoza. Problem v zdravstvu ni denar. Na podlagi te napačne diagnoze namerava ta problem rešiti z birokratskim pristopom, ne pa z odpravo vzrokov, ki pripeljejo do tega, da te čakalne vrste v zdravstvu nastajajo in da ljudje ne pridejo pravočasno do storitev, ko jih potrebujejo. Poleg tega je zdravstvena blagajna polna, kot ni bila še nikoli. Da je polna, je omogočilo gospodarstvo, ki je lani poslovalo odlično; in zaradi tega so vse blagajne, ne samo zdravstvena, ampak tudi zdravstvena, zelo zelo polne. Preko 200 milijonov evrov več denarja se je lani nateklo v zdravstveno blagajno, torej ni razlog denar. Ni pa zagotovljeno gospodarno upravljanje z vsem tem denarjem in tukaj je ključni problem, kajti čakalnih vrst ne bo uredil denar, pač pa boljša organiziranost, kompetentni, vodstveni kadri, konkurenca med izvajalci zdravstvenih storitev, ki jo je premalo. Manj – in ne več – administracije, kot jo napoveduje bodoči minister, in nadzor. Drugo področje glede dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. V koalicijski pogodbi piše – ukinili ga bomo. V tem obdobju do sedaj niste niti skrajšali čakalnih vrst, nič niste naredili za skrajševanje, tudi kandidat nima vizije, kaj narediti glede tega, tudi nima vizije, kaj narediti s prostovoljnim zdravstvenim zavarovanjem. Podražili ste ga. V tem obdobju se je za eno premijo na letnem nivoju dopolnilno zdravstveno zavarovanje podražilo, okoli 7 %. To se je zgodilo v času vaše vlade. Čeprav so vse te blagajne polne in da ni zagotovljeno gospodarno ravnanje s tem denarjem, minister napoveduje nov zdravstveni davek. Napačen pristop, popolnoma napačen pristop, ki razmer ne bo uredil. V zdravstvu dela, bodimo pošteni, veliko sposobnih ljudi. Žal so zapostavljeni, številni ne dobijo možnosti, da bi pokazali svoje sposobnosti, da bi se dokazali. Nekateri zaradi preobremenjenosti tudi izgorijo, zaradi erozije sistema pa številni odhajajo, ustreznega nadomestila pa seveda ni, ker odhajajo predvsem mladi in sposobni ljudje. Po tistem, kar smo slišali od kandidata, je malo verjetno, da bo kos ureditvi tega sistema. Glede kandidata za področje okolja in prostora. Tudi v tem primeru malo konkretnih zavez. Razen v tistem delu, ko gre za nadaljevanje ukrepov in politik, projektov, ki so bili zastavljeni v času trajanja mandata nekdanjega ministra. Pravi, da bo prenovljena gradbena in prostorska zakonodaja. Sedel je v tem državnem zboru lani, ko je bila ta zakonodaja sprejeta, kot član Cerarjeve stranke. 1. junija lani je začela veljati, zdaj bo prenovljena. Po tistem, kar je povedal, ne bo odpravila ključnih problemov. Nadkoalicijska Levica se rada pohvali, da zdaj – ko bodo oni bedeli nad stanovanjskim področjem, ki ga je tudi kandidat omenil kot pomembnega – se bo pa to področje uredilo. Zdaj pa bomo začeli graditi stanovanja in tako naprej. Po moje se ne bo kaj dosti uredilo, ker ključni problemi na tem področju niso odpravljeni. So pa v glavnem birokratske in ne zneskovne narave. Povem samo en primer. V Mestni občini Koper želijo zgraditi 90 neprofitnih stanovanj. 90 neprofitnih stanovanj. Lani, 8. 11., so dali, ne vlogo za PVO, ampak zahtevo za ugotovitev, ali je presoja vplivov na okolje sploh potrebna na ARSO. Novembra lani. Pred dvema tednoma so jim odgovorili, da je njihova vloga 65. v vrsti, mesečno rešijo pa okrog 25–30 zadev. Torej samo papirologija, da bodo lahko začeli ta stanovanja graditi, 90 jih je, bo trajala nekje do konca tega mandata, če ne bo predčasno skrajšan. Na drugi strani se pa je zgodila Magna v šestih mesecih. Tam, kjer ni bilo nič. Nobenih zakonskih možnosti, vsa okoljevarstvena in vsa ostala soglasja, ki so za to potrebna. In kandidat na ta vprašanja, oprostite, kaj bo glede tega naredil, ni imel konkretnih odgovorov. In to skrbi. Velike besede o tem, da se bo dodatni proračunski denar namenil za stanovanjsko področje, bodo ostale prazne, ker brez razbremenitve v birokratskem smislu se ne bo dalo storiti nič. Od obeh kandidatov smo pričakovali predstavitev konkretnih vsebinskih ukrepov za izboljšanje stanja, predvsem na področju zdravja, z okvirno časovnico uveljavitve; nič od tega nismo slišali. Na podlagi ohlapnih in splošnih zavez pa je bianko podpora, ki jo nekateri napovedujete obema, po našem mnenju napaka. V Slovenski demokratski stranki te napake ne bomo storili.
Hvala lepa. Besedo ima Soniboj Knežak. Pripravi se Bojan Podkrajšek. Izvoli.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Sam sem bil v ponedeljek kot član Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor prisoten na zaslišanju kandidata za ministra Simona Zajca in kot član tega odbora sem imel tudi priliko spremljati delo nekdanjega ministra Lebna. Delo, prioritete in aktivnosti, ki jih je izvajal nekdanji minister Leben, so bile, vsaj po mojem mnenju, pravilne, saj so prepoznale številne izzive, ki jih imamo na področju varovanja okolja. Pravilno zastavljene prioritete dela, predstavljena je bila tudi časovnica, in predvsem aktivnosti so pripeljale k temu, da je minister Leben veljal za operativca, ki zadev ni urejal samo iz pisarne, ampak kot smo imeli priliko videti, je bil velikokrat tudi prisoten na terenu. Zaradi vsega tega navedenega se tudi sam strinjam z oceno predsednika Vlade, ki jo je izrekel danes na začetku te seje, da je minister Leben bil eden od uspešnejših ministrov. In ravno zaradi navedenega dejstva me tudi veselijo navedbe kandidata za ministra Simona Zajca, da prepoznava to dobro delo, da namerava nadaljevati delo svojega predhodnika in da tudi bistveno ne bo spreminjal prioritet. Dejstvo, da je bil Simon Zajc del ekipe prejšnjega ministra, me navdaja tudi z upanjem, da ne bo potreboval nekega uvajalnega časa in da bo po prevzemu funkcije lahko takoj tudi pričel operativno z delom, kar je v predstavitvi sam pojasnil. Na zaslišanju je kandidat predstavil nekatere prioritete, ki jih tudi sam podpiram. Že večkrat omenjena sprememba gradbene zakonodaje, ki jo je napovedal, je več kot potrebna. Veseli me, da je napovedal sodelovanje pri spremembi zakonodaje z njegovega področja z vsemi poslanskimi skupinami. To se mi zdi dobra in dobrodošla novost. Močno tudi podpiram napovedano prenovo Zakona o vodah in prenos nalog Inštituta za vode Republike Slovenije na ministrstvo oziroma na Direkcijo Republike Slovenije za vode. Glede na dejstvo, da danes iz evropskih razpisov dejansko skoraj ni več moč dobiti sredstev za izgradnjo vodovodov, tudi močno podpiram sofinanciranje teh projektov iz vodnega sklada, kar je bila tudi od napovedi kandidata za ministra. V letu 2016 smo v Ustavo Republike Slovenije vnesli tudi ustavno pravico do pitne vode. Danes, spoštovani kolegice in kolegi, v letu 2019 je to samo še ena mrtva črka na papirju, ker temu vpisu niso sledile zakonske spremembe, ki bodo lahko to pravico tudi implementirale dejansko v življenje. Zato me tudi veseli napoved kandidata za ministra, da je to ena od zadev, ki se jih bo lotil takoj po nastopu mandata. Na predstavitvi je kandidat tudi predstavil znižanje meje za plačevanje embalažnine iz sedanjih 15 ton na nič in vzpostavitev zakonskih pogojev, na podlagi katerih bi za odpadno embalažo v Sloveniji skrbela le ena družba. Podpira tudi razmišljanje o eni sežigalnici, hkrati daje tudi prednost temu, da mora biti ta lokacija usklajena z lokalnimi skupnostmi. Kot član odbora sem si imel priliko ogledati te sežigalnice na Dunaju. Danes sta bili že nekajkrat omenjeni dve sežigalnici sredi mesta, približno 220 tovornjakov smeti dnevno pripeljejo na sežig. S tem ogrevajo približno 60 tisoč gospodinjstev. V poletnih mesecih hladijo dve bolnici, v neposredni bližini proizvajajo elektriko. Pri nas imamo pa situacijo tako, da imamo Ceroz napolnjen s tako imenovanimi RDF frakcijami in da plačujemo tudi do 160 evrov na tono za sežig teh frakcij. Če ob tem omenim še dejstvo, baje da je kalorična vrednost sežiga RDF frakcije 15–22 megadžulov. Za primerjavo, baje da velenjski lignit ima kalorično vrednost 9–9,5; se sprašujem, kaj čakamo. Upam, da bo sežigalnica, ki je po mojem nujno potrebna, ena od tem, ki se jih bo lotil minister čim prej. Zatrdil je tudi, da namerava slediti koalicijskem ciljem, in zagotavlja, da se v času njegovega mandata ne bodo delale hidroelektrarne na Muri. Seveda nasprotuje tudi frakingu. Mene veseli tudi, da je obljubil, ker del okoljskih posegov, od koder izhajam, se pravi iz Zasavja, je tudi to, da bo v kratkem podpisana tudi koncesija za izgradnjo hidroelektrarn na Srednji Savi. Prva bo na našem koncu, hidroelektrarna Suhadol. Predvsem me tudi veseli, ker je rekel, da usklajujejo še zadeve okoli zahteve lokalne skupnosti, kjer zahtevamo, da se zagotovijo tudi pogoji za nadaljevanje kajakaškega športa, ker imamo Petra Kauzerja pa številne druge mlade perspektivne športnike, da bo tudi v to umeščena kajakaška proga. Vsa ta dejstva po mojem prepričanju postavljajo prave prioritete za delo bodočega ministra. To je bil tudi razlog, koga bomo mi skupaj s poslanskimi kolegicami in kolegi danes podprli. Če se pa dotaknem na kratko še kandidata za ministra Aleša Šabedra. Moram reči, da sem uspel precej manj spremljati njegovo zaslišanje, zato v prvi vrsti zaupam izbiri predsednika Vlade. Upam, da je izbral ustreznega kandidata, da se bo uspel soočiti z vsemi nakopičenimi problemi, ki jih imamo v zdravstvu. Kandidata bom seveda podprl. Želim mu srečno in uspešno reševanje izzivov in tudi nekaj sreče! Pravijo, da je sreča na strani pogumnih. Poguma mu verjetno ne manjka, ker se je odločil, da prevzame to funkcijo. Upam, da bo tudi uspešno deloval. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Bojan Podkrajšek. Za njim bo razpravljal Boris Doblekar. Izvoli.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Cenjeni kolegice in kolegi! Če kdo misli, da danes rešujemo zdravstvo v Sloveniji pa področje okolja, je prav gotovo v zmoti. Nekaj mesecev nazaj sem prebral intervju znanega evropskega prekaljenega politika, da zelo težko pričakujemo, da bo evropska skupnost stabilna, če imamo veliko ali pa skoraj polovico manjšinskih vlad, ki sestavljajo to evropsko skupnost. Pa da se vrnem nazaj k Sloveniji, danes že četrtič govorimo o dveh novih ministrih, je seveda nestabilna vlada, ki jo imamo v Republiki Sloveniji. Zelo zanimivo pa škodljivo je, da je prejšnji predsednik Vlade z ministrico za zdravje vztrajal, ko je že piskala cela Slovenija, skoraj 4 leta. Mislim, da je to unikum, da se nekomu ni posvetilo v slabih 4 letih, da bi zamenjal ministrico za zdravje, ki je prav gotovo cel mandat delala dosti škode zdravstvu, predvsem pa bolnikom v Republiki Sloveniji. Kaj želim s tem povedati? Seveda mi ne odločamo v tem Državnem zboru, kdo bo minister za zdravje ali kdo bo minister za okolje. To odločajo, to so se odločili nekateri, ki ta zelo pomembna dva resorja, predvsem imam v mislih zdravstvo, obvladujejo že mnogo let, že mnogo let. Spomnim se našega poslanskega kolega iz Desusa, ki je po izobrazbi doktor, ki je bil tudi minister, pa je sam povedal, da če ni celotna politika v Sloveniji enotna, leva in desno, ni možno v zdravstvu narediti preboja v dobrobit pacientov. To se je dokazovalo v prejšnjem mandatu, kot sem že omenil, to se tudi dokazuje v tem mandatu, ko je zadeva zelo zelo nestabilna. Kar se pa tiče okolja; minister, ki bo najverjetneje danes potrjen, je neke zakone v prejšnjem mandatu sprejemal, za njih glasoval, te zakone tudi zagovarjal, zato zelo težko pričakujem, da bodo tu neki bistveni premiki s tem novim ministrom. Na veliko žalost bolnikov in vseh tistih, ki potrebujemo zdravstvo v Sloveniji, z današnjim dnem ni videti svetle luči na koncu tunela. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Boris Doblekar. Za njim bo na vrsti Jože Lenart. Izvoli.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane in spoštovani! Zelo malo časa imam, zato se bom poskušal na hitro dotakniti nekaj najbolj pomembnih stvari iz obeh resorjev – okolja in prostora ter tudi zdravstva. Odstopi ministrov se vrstijo, pričakovanja državljank in državljanov so bila velika. Imamo polno analiz, vse vemo, kje so problemi, rešitev pa ni, rešitve se sicer nakazujejo, vendar konkretnih rešitev še vedno ni. Veliko je slišati – moramo, bomo in tako naprej; konkretnih rešitev ni ne na enem ne na drugem področju, čeprav moram reči, da sem bil osebno zelo zadovoljen z odličnim začetkom dela ministra za okolje in prostor, ki je nakazal, da se bo na tem področju veliko postorilo. Če se na hitro dotaknem Ministrstva za zdravje. Največji problemi, težave so bile že izpostavljene. Javno zdravstvo, koncesionarji, zasebniki, denarja v javnem zdravstvu je seveda dovolj in tudi če bi ga dali še dvakrat toliko v javno zdravstvo, verjetno razmere ne bi bile popolnoma nič drugačne, če se ne bo spremenilo marsikaj drugega, od organizacije do lobijev in tako naprej. Čakalne vrste, največji problem. Človek se poškoduje in mora potem pet mesecev čakati na magnetno resonanco za glavo, kar je res katastrofa. Srčna kirurgija, veliki problemi, odhodi zdravnikov, pomanjkanje sester, slabi prostori javnih ustanov, javnih zdravstvenih domov, bolnic, ni klime, neprimerni prostori, pomanjkanje prostorov in tako naprej. Pri koncesionarjih so te zadeve popolnoma drugačne in tudi koncesionarji delajo tako rekoč z delom javnega denarja, ampak koncesionarji se pravilno obrnejo, dobro gospodarijo, tukaj pa vidimo, kako je. Če ne bo nov minister udaril odločno po mizi in se znebil teh lobijev in vseh ostalih, ki želijo komandirati, v našem zdravstvu ne bo nikoli nič drugače. Prav tako tudi dolgotrajna oskrba, kakšen problem je. Stalno govorimo – bomo, bomo, bomo; ne naredimo pa nič. Mladi zdravniki, drugo medicinsko osebje odhaja. Ne vem, kakšna sporočila dajemo mladim, ki se trenutno šolajo in želijo nekoč delati v zdravstvenem sistemu. Ministrstvo za okolje in prostor. Kup težav je, s katerimi se dnevno srečujejo občanke in občani, državljanke in državljani, dnevno, in mi moramo pomagati. Zakonske podlage bolj ali manj so, treba jih je še nekaj dopolniti, ampak bistveno je, kako bo novi minister vodil to ministrstvo. Občinski prostorski načrti, gradbena dovoljenja, dolga čakanja, to je nedopustno. Vodna soglasja, spet dolga čakanja. Za obvoznico Hotič čakamo eno leto za neko vodno soglasje, kar je katastrofa. Degradirana območja; tudi na moj predlog je bivši minister začel resno delati na registru, na popisu degradiranih območij in se tudi resno lotil odpravljanja le-tega. Upajmo, da se bo to tudi nadaljevalo s takim tempom. Večkrat sem izpostavil ta območja, predvsem tudi Rakovnik v občini Šmartno pri Litiji. Obljubljeno je, da se bo nadaljevalo, kaj pa bo, pa bomo videli. Urejanje hudournikov; velika problematika, preventiva slaba, bolj kot ne kurativa, dostop do pitne vode, vpis v ustavo, pravica in tako naprej, mnogi ljudje pa še vedno vodo pijejo iz štern. Ta problematika, da mora biti 10 tisoč priključkov, da občina lahko dobi sredstva iz Evrope, je v bistvu katastrofa. Manjše občine enostavno ne pridejo do denarja, da bi se uredilo vodovode. Male čistilne naprave, leto 2023 bo tukaj, sofinanciranje, ponovno pogoj 2 tisoč populacijskih enot. Če ne bo država našla primernih rešitev za dodatno sofinanciranje, pri vodovodih in malih čistilnih napravah, potem bomo še vedno nazadovali. Ljudje si enostavno ne bodo mogli privoščiti vsega tega, kar je treba v skladu z zakonodajo tudi narediti. Odstrel medvedov; tudi tu je pristojno Ministrstvo za okolje in prostor. Preveč je te medvedje populacije, težave so, ogrožanje življenj, otrok. Ministrstvo za šolstvo mora plačevati za prevoze otrok zaradi varnih šolskih poti, pri nas pa komandirajo razne nevladne organizacije in enostavno se ne reši nič. Čeprav opozarja Zavod za gozdove in vse ostale inštitucije, tudi samo ministrstvo, narejenega pa je bore malo. Kvaliteta življenja je zaradi tega slabša in tako naprej. Naj zaključim, pričakovanja so dejansko velika in mi vsi se moramo tega zavedati, da smo vsi vpleteni v to, ne samo ministrstvo, tudi Državni zbor in vse ostale inštitucije. Pomembno je, kakšno sporočilo dajemo mladim, starejšim in srednji generaciji, ki je zaposlena in tudi časovno v stiski in najbolj ustvarjalna, da bodo lahko pravočasno prišli do vseh storitev v zdravstvu in tudi v vseh prej omenjenih, kar se tiče okolja in prostora, gradbena dovoljenja in vsega ostalega. Pomembni so rezultati, in to vidni rezultati. Upajmo, da še ostaja upanje in da bodo ljudje imeli v vse nas skupaj zaupanje, to smo jim tudi dolžni, kajti bili smo izvoljeni, smo izvoljeni predstavniki ljudstva. Vsi skupaj moramo glave skupaj stakniti in ne samo govoriti, ampak tudi dejansko konkretno nekaj narediti, da se bo to tudi videlo na terenu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Lenart. Pripravi naj se Franci Kepa. Izvoli.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Zdravstvo diha na škrge, a še vedno deluje, potrditev temu je, da je slovensko prebivalstvo eno najstarejših v Evropi in tudi na svetu. Zakaj? Ker zberemo v zdravstveno blagajno okoli 2 tisoč evrov na prebivalca. V Avstriji in Nemčiji zberejo v zdravstveno blagajno okoli 4 tisoč evrov. Za zdravila, za material imamo primerljive cene, za zdravila celo nižje s primerljivimi nacijami. Za investicije nam kritično primanjkuje virov. Plače zdravstvenega osebja so primerljivo nižje glede na gospodarsko uspešnost teh držav. Govorimo o bruto družbenem produktu, dodani vrednosti, povprečnih plačah. Za zdravstvo namenjamo okoli 8 % BDP, Avstrija nad 10 %. Povprečje Evropske unije je 9,6 %. Torej razpolagamo nominalno s 50 odstotki virov z željo zagotavljati primerljiv standard po zdravstvenih storitvah. Imamo manj zdravnikov na število prebivalcev. Še posebej na primarni ravni je kadrovski primanjkljaj že kritičen. Slovenec obišče zdravnika 4,5-krat oziroma 6-krat povprečno letno. Zakaj? Povprečje Evropske unije je okoli trikrat, v Švici je obisk manj kot enkrat letno. Zakaj? Zato so pri nas polne ambulante, od 40 do 60 pacientov, v Avstriji 20 do 25 pacientov. Torej vprašanje standardov in normativov, vprašanje obremenjenosti in tudi vprašanje pravične, racionalne in kvalitetne obravnave pacienta. Zato pri nas zdravstvo diha na škrge, a še vedno deluje s pripadnostjo zdravstvenih timov. Kandidat za ministra za zdravje gospod Aleš Šabeder me je pozitivno presenetil s svojo predstavitvijo prioritet ministra za zdravje. Predstavljena analiza temelji na dobrem posnetku stanja, z jasnimi in ključnimi problemi in nalogami, ki jih je treba rešiti. Seveda ne moremo pričakovati, da bomo dolgoletne nakopičene probleme rešili v enem letu. Pomembno je, da bo pravilno zastavil poti, ki bodo na dolgi rok pripeljale do vzdržnega zdravstva, ki vključuje tudi svetovni problem starajočega prebivalstva. Vsi si želimo živeti kvalitetno in dolgo, za ta cilj bo treba nameniti več sredstev, več denarja. Pri tem pa je pomembna tudi racionalizacija zdravstvenega sistema in tudi odnos državljanov do zdravstva. Kandidat za ministra pristopa podjetniško in odločno, pomembno je, da spoštuje stroko, in pomembno je, da zna prisluhniti vsem deležnikom. S svojimi podjetniškimi in sanacijskimi izkušnjami, ki si jih je v zadnjem letu nabiral tudi Kliničnem centru in uspešno preusmeril kliniko s poslovanjem proti pozitivni ničli, me je prepričal in verjamem, da bo tudi veliko ladjo zdravstva, na kateri smo vsi, znal varno voziti po ciljni poti. Kandidat in poslanci se zavedamo, da naloga ni lahka in bo treba trdno in povezovalno delati, da bomo kos vsem nalogam in žal tudi oviram na tej poti. Želim mu uspešno delo in ima mojo polno podporo! Ministru za okolje in prostor Simonu Zajcu želim uspešno nadaljevanje zastavljenih nalog ministrstva v tem mandatu. Predvsem si želim uspešne ekološke sankcije na tistih področjih Slovenije, kjer smo v preteklosti naredili težkopopravljive napake. Ljudje, ki živijo na tem območju, si to zaslužijo, drugače bodo ta območja ostala z leti izpraznjena oziroma z najhitreje starajočim se prebivalstvom. Sedanji in prihodnji razvoj pa moramo z vidika ekologije načrtovati z vso odgovornostjo za naše zanamce, na kar na opozarja že odraščajoči podmladek s svojimi vidnimi protesti. Ne moremo bežati od takšnih opozoril. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franci Kepa. Pripravi naj se Jani Prednik. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Lepo pozdravljam vse prisotne! Jaz se bom predvsem opredelil glede kandidata za ministra za okolje in prostor gospoda Zajca. Na zaslišanju je bil kandidat Zajc premalo konkreten pri odgovorih, preveč posplošeni odgovori so bili. Premalo konkreten je bil pri najbolj pereči problematiki – pri odlaganju smeti, mešanih plastičnih odpadkih, ali se bo to odlagalo pod zemljo ali se bo pričelo s sežiganjem, kakor imajo nekatere druge države. Ker ne moremo izvažati več v tujino, na Kitajsko, je ta problematika sedaj zelo zelo pereča v Sloveniji. Šli smo na ogled sežigalnice na Dunaju, kjer imajo to zelo lepo rešeno. S sežiganjem pridobivajo energijo skoraj za celo mesto in tudi električno energijo za polovico mesta. To bi mogoče lahko naredil tudi ljubljanski župan, bi toplarno dodelal in bi mogoče tudi v najlepšem mestu v Sloveniji oziroma v Evropi sežigali plastične smeti in bi se rešili te problematike. Naslednja problematika je gradbena zakonodaja. Morali bi jo poenostaviti, poenostavitev predpisov za načrtovanje in pridobivanje dovoljenj. Uporabna dovoljenja v večstanovanjskih stavbah je zelo težko pridobiti, tudi zaradi tega gredo cene stanovanj v nebo, ker zahtevajo banke uporabna dovoljenja, katere pa se zelo težko pridobi v večstanovanjskih hišah oziroma stanovanjih. Tudi tujci se nam čudijo za tako visoke cene, pa ne samo v glavnem mestu, v Ljubljani, tudi drugje. Naslednja problematika je energetska problematika. Ni bilo odgovora od kandidata za ministra, kdaj in kako se bo še pridobivalo električno energijo iz tako imenovanih alternativnih virov. Kje, na katerem območju se bodo postavljale vetrne elektrarne, s kakšnim tempom, dodatne hidroelektrarne, mogoče plinske, dodatne sončne elektrarne na manjših objektih pa tudi na večstanovanjskih objektih; tudi na blokih imajo v tujini zelo veliko sončnih celic. Sedaj je neka pobuda, ki jo je tudi omenila zadnjič ministrica za infrastrukturo, da bo tudi Slovenija šla na to pot. Dotaknil bi se še prometa. Zelo problematična je ta problematika v Sloveniji v zadnjem obdobju. Načrtovanje je bilo v preteklosti premalo dosledno in premalo zazrto v prihodnost. Prav v prometnih konicah se to vidi, od šestih do devetih, kako vsi čakamo pred večjimi mesti za vstop; do Ljubljane še pridemo, potem pa rabimo do centra skoraj toliko časa kakor do vpadnice. Prav tako je problematika tudi na železnici. Obvezno bo treba več pozornosti nameniti tudi tej problematiki. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jani Prednik. Za njim bo dobil besedo Franc Rosec. Izvoli.
Lep pozdrav! Res ne bom dolg, kajti ostala mi je dobra minuta. Tukaj naj izpostavim, da od obeh ministrov, od ministra za zdravje in ministra za okolje, pričakujem, da se bosta bolj lotila ukrepov za odpravo neenakosti na področju zdravja in zdravega ter čistega okolja. Tukaj se naj takoj navežem na sanacijo Zgornje Mežiške doline. Nekateri podatki kažejo na to, da potem, ko je veljal odlok o sanaciji Zgornje Mežiške doline med leti 2008–2013, so ukrepi bili efektivni in so dajali rezultate. Tukaj naj povežem s tem, da je bilo tudi več sredstev namenjenih za te ukrepe. Potem so sredstva začela padati in tudi študije, ki jih je Nacionalni inštitut za javno zdravje izvedel, kažejo na to, da so otroci, ki so imeli vsebnost svinca v krvi, po teh letih imeli še višjo vsebnost svinca v krvi. Pričakujem, da bo minister za okolje povečal sredstva za sanacijo Zgornje Mežiške doline, kajti ta sredstva do leta 2022 padajo na 374 tisoč, leta 2008 so bila milijon evrov; in tiste ukrepe, ki dajejo rezultate, pusti in jim nameni še več sredstev. Tiste ukrepe, ki ne dajejo rezultatov, pa naj iz odloka izloči in ta sredstva nameni tistim, ki dajejo rezultate. Hvala.
Hvala lepa. Prišlo je do spremembe. Besedo dobi Alenka Jeraj. Za njo pa naj se pripravi Žan Mahnič. Izvoli.
Hvala za besedo. Že moja kolegica se je vprašala, ali bo po ministru Fakinu minister Šabeder kaj dalje ostal, glede na to, da ima zavezo v koalicijski pogodbi in potem kasneje v podpisanem sporazumu, da se ukine dopolnilno zavarovanje. Verjetno v luči tega smo lahko videli na Odboru za zdravje predlog oziroma napoved kandidata, da bomo uvedli davek na zdravstvo. Sedaj imamo dopolnilno zdravstveno zavarovanje, s katerim zberemo približno pol milijarde evrov sredstev. Če se to ukine, moramo potem ta sredstva dobiti nekje drugje; in zato nov davek na zdravstvo. Seveda temu nasprotujemo. Gospod Šabeder je bil od januarja 2018 direktor Kliničnega centra. Jaz sem ga vprašala, po kakšni ceni sedaj kupujejo žilne opornice. Vemo, da smo jih desetkrat dražje kupovali, preko tisoč 100 ali tisoč 300 evrov so bile. No, povedal je, da jih danes kupujejo po 127 evrov, po 154 evrov in tako naprej. Ampak če ne bi bilo velikega cirkusa, preiskovalne komisije in govorjenja o tem, kako se materiali preplačujejo, je vprašanje, če bi se kaj zgodilo. Sem ga pa vprašala tudi, za koliko je znižal cene drugih artiklov, ki jih nabavlja Klinični center, kar precej denarja gre za to. In jih je naštel samo nekaj deset od 20 tisoč artiklov, ki jih kupujejo. Pri enem so na letni ravni prihranili 500 tisoč evrov, pri drugem 150 tisoč, pri tretjem 300 tisoč. In če se bo vztrajalo, da se tako dela tudi drugje, se bo naenkrat kar znašlo precej več denarja v zdravstvu, ki ga bomo lahko namenili za tiste stvari, ki jih potrebujemo. Nekateri so omenili, da smo precej spraševali o delovanju gospoda Šabedra v Kliničnem centru. Vendar so ta vprašanja bila namenjena temu, da če je naredil red na določenih področjih v Kliničnem centru, pričakujemo, da jih bo potem tudi na državni ravni, zato so bila taka vprašanja. Nekaj besed še o koncesionarjih. Tako kot ne razumete ali pa ne poznate nekateri razlike med javnim zdravstvenim zavodom in potem zasebnikom s koncesijo; zasebnik s koncesijo je tisti, kateremu je država rekla – Ti tole delaj zame in ti bomo to plačali pod določenimi pogoji. Pa ordinacijo si moraš sam opremiti. To niso zasebniki. To je zasebnik s koncesijo, država mu je podelila koncesijo. Čisti zasebniki pa so tisti, ki so odprli svojo privatno kliniko. In ljudje gredo tja, ker v javnem zdravstvu, ki ga tako zagovarjate, ne dobijo ustrezno in pričakovano v določenem času usluge, ki jo potrebujejo. In tisti, ki ima sam sebe rad in ki ima zraven še dovolj denarja, da si to lahko privošči, gre potem k temu zasebniku. Ampak še enkrat, država se je odločila, da bo imela koncesije. In odločila se je zato, kot sem povedala včeraj na odboru, ker imamo v Republiki Sloveniji 45 zdravstvenih domov, v katerih so tudi splošni zdravniki in še drugi strokovnjaki. In v nekem trenutku bi morala država, ko smo dobili 212 občin, ustanoviti 212 zdravstvenih domov in v vsakem imeti direktorja in tako naprej. Ali pa se je odločila za nekaj drugega, odločila se je za koncesije. In zato so male občine, kot je moja, Ig, Horjul, Brezovica in tako naprej, dobile splošnega zdravnika koncesionarja. Ampak zato se je morala Mestna občina Ljubljana odpovedati delu programa in ta program je šel potem na Ig. Prej smo imeli 100 zdravnikov v Ljubljani, ki so pokrivali Ljubljano in vso okolico. In so se naši ljudje 40 kilometrov daleč vozili do zdravnika. Ko smo dobili koncesijo, ljudje iz občine Ig hodijo k zdravniku na Ig. In smo olajšali 101 stvar. Mislim, da koncesionarji niso problem. Nad koncesionarji je tudi nadzor. Res pa ne nadzorujemo drugih stvari, to pa je problem v tej državi, ampak nadzor je na vseh področjih problem. Zakaj so ljudje šli iz javnega zavoda, recimo pri nas ali pa marsikje? Ker je v javnih zavodih organizacija zelo slaba, slabo je organizirano delo, eni delajo veliko, drugi delajo malo, pa vsi dobijo enako plačo. Procese si lahko organizirajo drugače. Lahko organizirajo delo tako, kot sami želijo, in delajo več, mnogi delajo več, kot so delali v javnem zavodu, ker so poklicani k temu poklicu, so se izšolali zato, da bodo delali. In v javnem zavodu marsikdaj ne morejo delati tistega, kar bi lahko oziroma kar zmorejo in znajo, ker je organizacija dela slaba. Nekateri imate težave tudi s tem, da delajo nekateri popoldne v privatnih ordinacijah ali pa pri koncesionarjih. Gospod Šabeder je včeraj povedal, da tisti, ki jim oni v Kliničnem centru dajo dovoljenje, da delajo tudi popoldne, so v bistvu tisti zdravniki, ki že v javnem zavodu delajo nadpovprečno. Sam je povedal, da imamo podpovprečne delavce, ki delajo podpovprečno, teh je kar tretjina; tiste, ki delajo povprečno, in približno tretjino nadpovprečnih – in le-ti ponavadi delajo še v zasebnem. Imeli smo primer dr. Noča, smo ga že tudi poslušali v parlamentu večkrat. On je v javnem zavodu naredil v petih dneh manj, kot naredi v zasebnem v soboto in nedeljo. Ampak gospod Šabeder je razumel, da lahko človek dela več, in mu je razširil program. Dobil je več pacientov in je naredil več tudi v Kliničnem centru. In tako bi morali delati dobri direktorji in tisti, ki vodijo te zavode. Še nekaj zelo pomembnega je gospod Šabeder včeraj povedal, da je dopoldne oprema operacijske sobe in vse, kar imajo v Kliničnem centru, izkoriščeno 80 %, popoldne pa samo 20 %. Mi predrago kupujemo opremo, da celo popoldne stoji v prazno. Kaj se zgodi v tujini? Opremo dajo v najem. Nekdo, ki hoče delati popoldne, dela na opremi Kliničnega centra, seveda za primerno plačilo, ker je s tem zaslužil, ko je popoldne delal. Ampak pri nas tega ne znamo narediti. Gospod Šabeder je rekel, če vsaj približno tisto tretjino podpovprečnih, kot sem prej omenila, spravimo na povprečje, bi že lahko veliko naredili. In pravi, da se je za to trudil v Kliničnem centru, upam, da se bo tudi v nadaljevanju. Zdaj pa samo še nekaj o besedah koalicijskih poslancev. Jani Möderndorfer, ministrico so imeli iz njihove stranke prejšnji mandat. Gospod Jurša je razlagal, ministra je imel, gospoda Gantarja. Gospa Muršič je govorila o sociali in dolgotrajni oskrbi, zakaj je nimamo. Devet let ste imeli socialnega ministra, gospo Kopač Mrak, prej še Svetlika. Vse te stvari bi lahko naredili. Gospod Trček je rekel, da smo vsi odgovorni za stanje v zdravstvu. Ni res, tisti, ki ste dvakrat pritisnili tipko za Milojko Kolar, da je ostala ministrica, ko ste vsi vedeli, mi smo vedeli, vi pa najbrž še bolj, ker ste imeli še več podatkov, da dela škodo in sprejema škodljive stvari. Vi ste krivi, vi ste pritisnili za spremembo zakona o zdravstveni dejavnosti in drugih zakonov. Mi smo bili proti in smo povedali, kaj se bo zgodilo, in točno to se dogaja. In zdaj moramo iskati rešitve. Pa še ena stvar, veliko govorjenja o naši vladi. Ko se je gospa Zofija Mazej Kukovič gugala, se ni gugala z gospodom Zemljaričem – takrat vas, gospod Trček, še ni bilo v parlamentu, pa mogoče niste tako dobro spremljali –, ampak se je gugala z gospodom Zidarjem iz SCT. Ona je bila tudi prva ministrica, ki je unovčila bančne garancije SCT, da se je končal onkološki inštitut in dokončala pediatrična klinika. Onkološki inštitut je bil do prve Janševe vlade v konjušnici, pediatrične nismo imeli, ampak smo zbirali denar, gospa Medenova ali kdo je že zbiral denar, da bomo naredili enkrat pediatrično kliniko. Če ne bi bilo takrat naše vlade, najbrž še danes ne bi imeli ne onkološkega ne pediatrične, ampak bi plačevali anekse gospodu Zidarju in SCT. Najprej se je treba pozanimati o stvareh, o katerih govorite, in jih preveriti, potem pa tule razlagati.
Hvala lepa. Besedo ima Žan Mahnič. Pripravi naj se Maša Kociper. Izvoli.
Hvala. Sicer minuto 30, malo težko. Danes bi dobro opisala – in celotnega zadnjega pol leta vlade – tista znana od skupine The Queen: The Show Must Go On. Predstava se mora nadaljevati. Prazni prostori, zakaj živimo, zapuščena mesta. Mislim, da rezultat poznamo, kot se začne. Prazni prostori tukaj na vladni strani, že četrti. Vemo, kakšen bo rezultat. Ministri bodo potrjeni, rezultata v smislu izboljšanja na področjih, za katera kandidirajo kot ministri, ne bo. Še naprej bodo zapuščena mesta, še naprej bo premalo zdravnikov, še naprej bodo pacienti umirali v čakalnih vrstah. In zakaj živimo, zakaj živi ta vladajoča koalicija?! Zato, da še naprej vlada, da bo še naprej status quo na področju okoljske problematike in tudi na področju zdravstva. Kolikor sem imel priložnost spremljati hearing, ni bilo nekih garancij, da bo gospod Šabeder zagrizel v kislo jabolko, s katerim se je zagotovo tudi sam srečal, ko je bil direktor UKC; in to je korupcija. Pri korupciji pa lahko naredijo veliko tudi zdravniki. Veliko vas je omenjalo Erika Breclja. O njem imam svoje mnenje, ampak kar se Erika Breclja tiče, pojavlja se povsod, kadarkoli je treba govoriti o korupciji, je pameten na polno. Jaz ga zdaj tukaj pozivam, da naj že neha govoriti o tej korupciji. Sam očitno zadeve pozna, sam očitno pozna, kdo so tisti, ki to korupcijo izvajajo; in naj jih že enkrat prijavi, ne pa da izkorišča vsako minutažo na televiziji, v zdravstvu pa pač vse kot po starem.
Hvala lepa. Besedo ima Maša Kociper. Za njo bo dobil besedo Vojko Starović. Izvoli.
Hvala lepa. Jaz bi se v svoji razpravi danes osredotočila zlasti na kandidata za ministra za zdravje. Za razliko od enega od poslancev danes, ki je razpravljal, kako nepotrebni so hearingi in zaslišanja poslancev v Državnem zboru, moram reči, da zastopam popolnoma drugačno mnenje. Ta hearing in ta zagovor ministra, kot mu radi rečemo, je prva prilika, da poslanci nekaj več izvemo o tem, kako si bodoči minister zamišlja svoje delo, kaj bo izpostavil kot prioritete, česa se bo naprej lotil in tako naprej. Tudi glede samih kandidatov se včasih stranke težko opredeljujemo, ker niso poznani ali nimajo veliko referenc na tem področju. Hvala bogu, da imamo ta hearing in si lahko ustvarimo eno mnenje. In tudi jaz osebno in Stranka Alenke Bratušek si ga je ustvarila. Gre namreč za to, da je za nas, za našo stranko področje zdravstva res izjemno pomembno. Večkrat poudarjamo, da smo kot svojo volilno prioriteto za te državnozborske volitve izbrali ureditev položaja upokojencev, kar je res. Ampak druga prioriteta, ki so jo pa izpostavili vsi, ki so se obrnili na nas v prejšnjem mandatu, je pa ureditev zdravstva in zlasti dolge čakalne dobe. To besedo »dolge čakalne dobe« smo že tolikokrat izgovorili, da smo vmes že pozabili, da lahko v konkretnih primerih čakalna doba povzroči ne samo slabo voljo, ampak tudi konkretne negativne učinke za posameznega bolnika, ki se mu lahko zdravje poslabša, kar je seveda najslabša možna alternativa. Slabe so pa tudi za percepcijo in za zaupanje ljudi v delovanje našega zdravstvenega sistema in v to, da smo kot država in kot zdravstveni sistem sposobni odgovoriti na naraščajoče potrebe na tem področju. Zakaj to govorim? Govorim tudi zato, ker je naša stranka – in to lahko vsi, ki so bili na teh pogajanjih zraven, tudi potrdijo – na koalicijskih pogajanjih ves čas vztrajala, da se področje zdravstva čim bolj natančno uredi. In resnično smo uspeli – in mislim, da je bil to takrat tudi naš predlog – v programski del koalicijskega sporazuma umestiti zdravje na prvo mesto, pod točko ena. Dostopno, kakovostno, učinkovito in finančno vzdržno zdravstvo je prva točka koalicijskega sporazuma, v katerem smo se stranke, ki tvorimo koalicijo, zavezale k nekaterim učinkom in kot osnovo [[...]]Predsedujoči, zelo težko govorim, če tu cela poslanska skupina SDS na glas klepeta. Ali jih lahko, prosim?
Dajte malo pozornosti! Izvoli naprej.
V tej koalicijski pogodbi smo se vse stranke, ki tvorimo koalicijo, zavezale za javen in solidaren zdravstveni sistem, takega, kot so ga poslanci potrdili marca 2016, ko so sprejeli Resolucijo o nacionalnem planu zdravstvenega varstva. Mislim, da je to neko izhodišče, iz katerega moramo izhajati, ne pa vsakič znova iskati neke nove možne rešitve. Za nas, Stranko Alenke Bratušek, je javen in solidaren zdravstveni sistem, ki bo ljudem omogočal kakovostno in hitro storitev, osnova za te nadaljnje pogovore. Znotraj te definicije je seveda en kup problemov, ki pa so problemi že leta in leta. Moram priznati, da nisem strokovnjak za zdravstvo, se tudi redko javljam na to področje, ampak ne morem razumeti, da že toliko časa nismo sposobni urediti tega področja, pa četudi bi se samo zgledovali po drugih državah. Sprašujem se tudi, kam je šel ves ta denar, ki smo ga že v tem mandatu namenili za skrajšanje čakalnih dob, glede na to, da rezultati še zdaj niso jasni, Zato želimo, da bi novi minister nehal delati analize, zagrabil delo in končno naredil to, kar smo se zmenili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prišlo je še do ene spremembe, ker je čas poslanski skupini potekel. Zadnji dobi besedo Robert Pavšič. Izvoli.
Hvala za besedo. Današnja in tudi cela vrsta minulih razprav, pa ne samo v tejle sobi, ampak tudi v tistih malce nižje, kjer imamo komisije pa odbore, še enkrat dokazuje izjemno shizofrenost te inštitucije, ampak tudi pričakovano. Jaz predlagam, da uvedemo pri nastopih, tako mene kot tudi vseh mojih kolegov, fizikalne meritve decibelov. Tako bomo lahko končno dokazali tudi na merljiv način, kako se tukaj zliva ogromno nekega gneva in agresije na mogoče drugačne poglede. Predlagam, da nabavimo VU-meter oziroma decibelmeter, pa bomo lahko videli, kdo argumentira z argumenti, kdo pa z decibeli. Hkrati tudi dobivam občutek, da so nekateri tukaj postali odlični mojstri za interpretacijo vseh naših sporazumov, vseh naših dokumentov; seveda zelo selektivno. Hkrati pa slišimo med tistimi redkimi argumenti, ki še pridejo do nas, da smo nekoliko razočarani, ne bomo zagotovili glasov, ker je to pač naloga Levice, izpostavlja se parcialna problematika, ampak to samo v smislu nekega poceni populizma. Saj smo populisti vsi, vsi radi problematiko vežemo na konkretne zadeve, ker jih potem tudi lažje sami obravnavamo. Ampak kaj pride navzven? To, da smo postali zelo stereotipni politiki in da se že 20 oziroma 30 let iz te stavbe sliši vedno eno in isto – kdo je levi in kdo je desni in kdo je na centru, z manjšimi spremembami. Ali danes obstajata dva idealna kandidata za obe prosti mesti v vladi? Jaz sem prepričan, da ne. Ali sta najboljša ta trenutek? Zagotovo, da ne. Sta pa tukaj in sta pripravljena zagristi v celo vrsto izrednih problemov, ki bi jih morali, mimogrede, reševati že najmanj 25 let. Tukaj se strinjam s kolegom Trčkom, da je zato, da je ta država in ta sistem oziroma vsi njeni sistemi v taki krizi, kot so danes, kriva ta inštitucija. In če mi danes sedimo v tej inštituciji, smo soodgovorni vsi, ne glede na to, kateri gumb smo pritisnili. Ker potem bi bilo popolnoma nemogoče pričakovati [[…]]; če jaz zdaj pritisnem proti, si bom pa pilatovsko umil roke nad odločitvijo nekoga drugega. Ne, še vedno imam ogromno drugih možnosti, da izpostavim, kaj je bilo narobe, pa ne samo za mikrofonom, s kričanjem, z argumentiranjem z decibeli. Je ogromno drugih, tudi pravnih možnosti. Ministra za okolje in prostor čaka ogromno, okolje, debirokratizacija gradbene zakonodaje, hitrejši postopki. Ministra za zdravje čaka še več, javna mreža, reševanja akutnih težav, če se osredotočim predvsem na zdravstveni sektor. Tukaj vedno pozabljamo, da zdravstvo ni vprašanje samo Ministrstva za zdravje, ampak je medresorsko prepleteno z vsemi drugimi ministrstvi, tudi z izobraževanjem, tudi socialo. In ne smemo pozabiti na šolanje zdravnikov; včeraj smo slišali, koliko stane en zdravnik to državo, ko zaključi specializacijo, tudi 300 tisoč evrov. Šolanje zdravnikov so omogočili vsi tisti, ki so delali, vse pretekle generacije, torej pacienti so zdravnikom omogočili šolanje. Seveda zaslužijo korektno plačilo, seveda zaslužijo korektne pogoje dela, ampak tukaj mora biti prvi pacient. Tukaj se vsi strinjamo. Pacient je tisti, ki je prvi. In še eno zadevo sem slišal danes, da ljudje pričakujemo brezplačno zdravstveno storitev. Tega ni, tega ni bilo nikoli. Ni brezplačnosti, razen če gremo v pro bono ambulanto, pa še tam nekdo zadeve plača. Vsi plačujemo oziroma vsi bi morali plačevati obvezno zdravstveno zavarovanje in dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Kako ga bomo preoblikovali, pa je predvsem politično vprašanje. In tudi to je včeraj kandidat za ministra izpostavil, da je več rešitev in da moramo poiskati skupen politični konsenz, kako bomo zagotovili manko, ki bi se zgodil, če bi dopolnilno zdravstveno zavarovanje kar naenkrat ukinili. Ne, ne bo se ga ukinilo, preoblikovati ga je treba. In tudi se nenehno sprašujemo – javno ali zasebno. Seveda so koncesionarji tisti, ki dopolnjujejo javni sistem, in ni nič slabega v tem, če ga dopolnjujejo, samo treba je delati v javnem zdravstvu in v koncesionarskem pod istimi pogoji, kar pa se danes mnogokrat tudi ne zgodi. Ta trenutek se odločati o tem, ali je bolje koncesija ali je bolje javni zavod, je nemogoče. Treba je zbrati in analizirati podatke, na žalost je treba. Tudi to smo slišali, da je bila analiza neuporabna. Vsekakor je bila dovolj uporabna, da so nekateri od mojih predhodnikov 85 % časa svoje razprave uporabili ravno za to analizo in jemali iz konteksta podatke, ki so jim seveda najbolj ustrezali. Jaz sem bil tudi na vseh teh maratonskih odborih, treh, kot se je kolega Trček izrazil, na hokejskih sejah. Na koncu vsakega sklopa analize stanja zdravstvenega sistema, jaz sem jih videl, so bili našteti ukrepi. Seveda ne morejo biti konkretni, šel bom do tega pa tega, dogovoril se bom, da bo cena takšna pa takšna, popolno revolucijo bomo naredili na tem področju. Ne. Tudi kandidat je povedal, da ni prišel tja s čarobno palčko, da bo z njo, če bo danes potrjen, zamahnil in jutri bomo vsi mi imeli idealen zdravstveni sistem. Ne, jaz sem prepričan, da mu bomo morali vsi skupaj pomagati, vi mu boste gledali pod prste, mi ga bomo seveda branili; ampak to je normalno, to je normalen proces iskanja nekih rešitev. Osem ur smo porabili za zaslišanje kandidata. Za nas je bilo naporno, verjamem, zanj še toliko bolj, ker stol je bil zelo vroč, ampak po mojem prepričanju je to zaslišanje opravil zelo dobro. Še posebej, če še enkrat poudarim to, da smo prišli do trenutka, ko je treba urgentno rešiti 25 let zanemarjanja tega sistema, za katerega seveda tudi jaz sprejemam soodgovornost, normalno. Soodgovornost, ne vso odgovornost, da ne bo mogoče narobe razumljeno. Potem smo pa citirali gospoda Breclja. Zdravstvo je postalo težava zaradi politike. Jaz sem prepričan, da ne zaradi politike, ki se ustvarja tukaj notri, ampak zaradi politike v nekem širšem kontekstu, v širšem pomenu. Seveda so se dogajale razne afere, zlorabe, ampak naša naloga je, da te zlorabe, te afere preprečimo s sprejemanjem prave zakonodaje, ki bo omogočila vsem inštitucijam, da opravijo svoje naloge. In ko smo že pri dr. Breclju, ko ga slišim, pa tudi kolega Mahnič je omenil skupino The Queen, pa še eno muziko bom jaz vmešal zraven – imamo tudi Marka Breclja. To, da smo vsi mojstri za vse; veste, kako se nadaljuje pesem; Alojz Kodre, mojster za vse, mojster za mafijo. Upam, da bomo tudi mi postali mojstri za mafijo, da bomo prepoznali vse možne pasti in zlorabe tega sistema in da bomo skupaj s tem ministrom ali s katerimkoli drugim to zadevo začeli reševati konstruktivno; ne pa s kričanjem en na drugega, ker to res nikamor več ne pelje. Če sem koga užalil, se mu globoko opravičujem, ni bil to moj namen. Rad bi pa res, da se enkrat lotimo zadeve na malce bolj konstruktiven način. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem naj bi dobil besedo še predsednik Vlade, vendar vidimo, da ga v dvorani ni. In gremo naprej. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Vidim, da je interes, zato bomo pristopili k prijavi. Prosim, prijavite se. Prijavljenih je kar deset razpravljavcev. Koliko minut dobi vsak? Nekaj nam tehnika nagaja, malo potrpljenja. Samo trenutek še, da odpravijo to tehnično napako, da temu tako rečem. Predlog je, da prekinemo sejo za 5 minut. Se pravi, sejo prekinjam v skladu s poslovnikom. Nadaljevali bomo ob 14.10. Hvala lepa. (Seja je bila prekinjena ob 14.06 in se je nadaljevala ob 14.10.)
Spoštovane kolegice in kolegi! Pet minut je mimo in bi prosil, da ponovimo postopek prijave, da odpravimo to tehnično napako. Prosim za prijavo. Izvolite. Še delitev časa. Prijavljenih je 11 razpravljavcev. Vsak razpravljavec ima na voljo dve minuti in 18 sekund. Prvi je na vrsti gospod Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. V tem kratkem času – torej, glavne prioritete, ki jih vidim, seveda v imenu državljank in državljanov, volivk in volivcev na področju zdravstva: čakalne vrste, takoj šolanje zdravnikov; odhajajo zdravniki, seveda v njih država vlaga denar, vendar k nam prihajajo tudi zdravniki, ki so pa nekatere druge države v njih vlagale denar. Je sicer prost pretok kapitala, ampak zdravnik ali medicinska sestra bo šel tja, kjer bodo boljši pogoji in boljše plače. Takoj prekiniti stik z lobiji. Cene tako materialov kot storitev in še druge stvari, ki so zelo pomembne pri okolju in prostoru. Glavne zadeve, ki se jih mora minister takoj lotiti, so seveda soglasja Arsa, da bo to hitreje potekalo, da bojo občinski prostorski načrti in gradbena dovoljenja hitreje dosegljiva, sofinanciranje malih čistilnih naprav in vodovodov, javni prevoz, stanovanjska problematika, odstreli zveri, hitro odpravljanje posledic naravnih nesreč in hitro se lotiti degradiranih območij, predvsem pa tudi sprejeti sklep o graditvi oziroma vzpostavitvi sežigalnice, da teh kupov smeti in plastike ne bo več, da bomo lahko normalno zadihali v tej naši državi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo. Razen uvoda in začetka se s kolegom Doblekarjem strinjam. Pri smeteh se moramo vprašati, zakaj jih ustvarjamo, pa jih nehajmo manj ustvarjati. Ne strinjam se z nekim modelom javnega zdravstva, se je pa videlo, da je tu tudi nekako v razkorak v SDS in me veseli ta njihova notranja demokracija. Eni so za koncesije, gospa, prvi glas zdravstva – naj mi Alenka oprosti – bi jih ukinila. Strinjam se tudi s kolegom Černačem okrog teh birokratskih zadev, ampak v preteklem sklicu si bil odsoten, ko je nekako opozicija skupaj resno opozarjala takrat veliki SMC, da je tisti strojček napol defekt, se običajno pojavil soimenjak Franci in je začel govoriti o Venezueli, čeprav smo se le pogovarjali o čem drugem in tretje, ampak to je vaš notranji vzgib, ker smo verjetno predobro sodelovali pa to je mogoče Janeza zmotilo. Ker imam še nekaj časa bom razložil tisto pesem, ki jo je kolega Robi navedel. Pesem Marka Breclja je namenjena univerzitetnem profesorji, ki je verjetno edini univerzitetni profesor, ki ima to pesem. Mafija je matematična fizika, najzahtevnejši predmet na študiju matematike, ker moraš celo fiziko čez matematiko dati. Ta gospod profesor je pa tudi prevedel celotni Štoparski vodnik po galaksiji v slovenščino – mimogrede, mislim, da je prof. Kodre, če se prav spomnim –, in seveda verjetno malo vednosti s področja mafije ne bo škodilo pri soočanju tako z izzivi slovenskega javnega zdravstva kot z izzivi okolja in prostora. Moje osebno mnenje pa je – to sem povedal tudi Črnogorcem –,da bi obrnil na glavo, tako kot so Švicarji, našo vlado, da bi imeli šest, sedem horizontalnih ministrstev, kjer bi se resno delalo, ampak potem bi zmanjkalo stolčkov za nekatere, in se bojim, da tega, žal, ne bom dočakal.
Hvala lepa. Besedo ima Jani Prednik.
Še enkrat lep pozdrav! Prej sem nekoliko na hitro omenil ta Odlok o sanaciji zgornje Mežiške doline. Da ne bo v Državnem zboru vidno samo, da se levi in desni med sabo kregamo, naj povem, da je za Odlok o sanaciji zgornje Mežiške doline zaslužna vlada Janeza Janše, bolj konkretno takratni koroški poslanec Miro Petek, ki ga kolegica Jerajeva verjetno dobro pozna. Ta odlok velja od leta 2008. Kot sem že prej rekel, je bilo do leta 2016 milijon evrov, potem pa ta sredstva do leta 2022 padejo na 374 tisoč. Vzporedno s tem – tako kažejo tudi vzorci oziroma analize, ki jih dela NIJZ – so prej ukrepi dajali učinek, potem pa, ko sredstva padejo, je učinek vedno manjši. Zato tu še enkrat pozivam ministra za okolje, da bo sredstva dvignil in namenil za tiste ukrepe, ki dajejo učinke. Ker mi je ostalo še nekaj časa, se bom dotaknil samo še področja zdravstva. V enem izmed ustnih poslanskih vprašanj sem ministra Fakina, zdaj odstopljenega ministra, spraševal o redkih boleznih, katerih področje ni urejeno. To bom nadaljeval tudi naprej, predvidevam z novim ministrom, gospodom Šabedrom. Še enkrat pozivam tako ministra, ki ga sicer danes ni, in ministrstvo, da pripravi sistemske ukrepe za rešitev primerov otrok z redkimi boleznimi. To so otroci, ki jih v državi ni veliko, ampak obstajajo. V zadnjem času je ogromno dobrodelnih koncertov, kjer zbiramo denar za te otroke, zbiramo zamaške, zbiramo denar. S tem se pa verjetno vsi strinjamo, od desnega do levega pola, da je to nesprejemljivo. Tu zahtevam še enkrat, tako kot sem zahteval od ministra Fakina, zahtevam tudi od bodočega ministra, da pripravi rešitve in jih v doglednem času prinese v Državni zbor, da to situacijo enkrat končno in dokončno rešimo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Rosec.
Hvala za besedo. Dotaknil bi se zaslišanja gospoda Zajca, ki je omenil temo podnebja, da bo pri tem treba veliko narediti. Pa bi se dotaknil samo točke proizvodnje električne energije. Vemo, da smo zdaj zelo dobri pri sprejemanju nekih obljub oziroma nekih zavez z nekimi cilji, kar se tiče pa realizacije teh ciljev, pa bolj šepamo. Naj navedem samo primer - imamo cilj, ki smo si ga zadali do 2030, da bomo imeli 32 % deleža proizvedene električne energije iz obnovljivih virov. Če pa zdaj pogledamo zavezo, ki nas zavezuje do leta 2020, pa vidimo, da je bil cilj 25 % proizvedene energije iz obnovljivih virov, realnost pa je, da smo komaj na 22 %. Če pogledamo obljube do 2050, kaj se bo naredilo, lahko kmalu ugotovimo, da imamo velike cilje, pa zelo jalove načrte, kako bomo to dosegli. Namreč, brez nekih vidnih vlaganj v hidroelektrarne, ne vem, kako bomo te cilje dosegli, ker se do leta 2050 predvideva po programu Evropske unije, da bo proizvodnja električne energije temeljila na brezpremogovni tehnologiji, se pravi, da bo bolj kot ne 80 % energije proizvedene iz obnovljivih virov, 15 % pa iz jedrske energije. Če damo vse to skupaj v paket, mislim, da imamo veliko ciljev, pa zelo malo načrtov, kako bomo to naredili, in to je zdaj ključno vprašanje. Pa mislim, da tudi iz predstavitve gospoda Zajca ni bilo zaznati, kako bo on te cilje dosegel. Čakamo neke koncepte, neke rešitve, neka poročila inštitutov, in nek splošen koncept razvoja naše proizvodnje električne energije. Tako mislim, da se nam čas izteka. Dobri smo pri nekih ciljih do 2030, 2050, ko pridemo do nekega cilja do 2020, tam pa nam zmanjka idej. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Žan Mahnič.
Hvala. Zdravstvo je pač tipično, kot v naši državi tudi drugje. Tam, kjer javno funkcionira, tam se pač tisti, ki so za to zadolženi, hvalijo, kjer ne funkcionira, pa se pač dvigne roke. Lahko rečem, da v Poljanski dolini imamo samo pozitivne izkušnje s koncesijami, imamo 7 tisoč 500 prebivalcev, tri zdravnike, vsi trije so koncesionarji. Upamo, da bomo dobili še četrtega, se za to borimo, zdravstvo funkcionira brez problema. Štirje koncesionarji, ne splošni zdravniki, eden od teh ja, so iz svojih lastnih sredstev zgradili nov zdravstveni dom. Občani so zadovoljni, zdravniki so zadovoljni, stvar funkcionira. Je pa res, da državljanke in državljani, tudi, žal, nekateri poslanci tukaj notri ne ločijo med javnim in zasebnim v smislu, da marsikdo govori, da so koncesionarji zasebniki. Niso. Lahko greste na spletno stran Ministrstva za zdravje, kjer je pač dobro napisano in tudi razloženo, kaj so javni zavodi in ostali zavodi, kaj so zasebniki s koncesijo in kaj so zasebniki. Tukaj upam, da minister ne bo šel proti koncesionarjem, ampak nasproti tem, ker to je eden od načinov, kako lahko pač stvar funkcionira tako kot mora, seveda, če je vse v skladu z zakonom. Kar se pa tiče okolja in prostora, veliko vas je hvalilo ministra Lebna, ne nazadnje tudi premier Šarec, nekih rezultatov o nekem resnem izboljšanju ni bilo. Je pa res, da je začel delati tisto, kar bi minister moral. Vsi ste govorili, ja, ta Jernejev kanal. Ja, poglejte, saj to se od ministra pričakuje. Kaj je naredil Leben? Šel je na teren, rekel je, tole je problem, uredite, do takrat morate urediti, drugače bo eden letel. Ja, pa to mora vsak minister delati! Iti na teren, povedati, to je problem, do takrat imate da ga rešite, drugače bo nekdo šel. To bi moral delati vsak minister. Sedaj, če prejšnji niso, to ni moj problem, to ni ministrov problem. Ampak če bi ministri tako delali, potem iz vsake take neke akcije lahko naredite oh in sploh in rečete, kako je minister dober. Samo še ena zadeva, kar se gospoda Zajca tiče. Upam, da se bo lotil ne samo tistih lobijev, zaradi katerih je, baje, gospod Leben odstopil, ampak tudi tistih uradnih, ki so še kako močni in minirajo praktično vsako stvar. In to so te nevladne organizacije, ti ta zeleni, kot jim po domače radi rečemo. Pa še ena zadeva, skrajni čas bi že bil, da se zveri uvrsti iz Ministrstva za okolje in prostor na Ministrstvo za kmetijstvo.
Hvala lepa. Besedo ima Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Kolega Mahnič, se popolnoma strinjam s teboj. Na teren je treba iti in pogledati in dati komando. To je osnova, ki jo pač mora vsak minister ali ministrica oddelati. In upam, da bodo. Sama sem bila na hearingu gospoda kandidata Zajca. Meni je bilo všeč to, kar je govoril o tistih izzivih gradbene zakonodaje, zakonodaje na področju varovanja okolja, odpadki, sežigalnice, degradirana območja, osvežitev vsega tega. Deloval je zelo odločno, tudi povedal, da misli nadaljevati to dobro prakso. Meni se to zdi prava pot. Zato se mi zdi, da bi bilo fino, da mu damo priložnost. Sama sem ga pri tem spraševala predvsem o tem, če Slovenija želi postati, da rečem, raj zelenega turizma, da tukaj trčimo na dve zadevi. To sta, prvič, zagotavljanje nekih okoljevarstvenih standardov, recimo vodnih zalog in problem voda. Na drugi strani pa problem infrastrukturnih potreb, ki jih zaradi zelenega turizma potrebujemo. To so žičniške, kolesarske, cestne infrastrukturne potrebe. Govorim predvsem o Pohorju, ki se, kot veste, razteza v 22 občin in zavzema kar velik del Slovenije. Tukaj imamo te zadeve. Sam mi je tam na hearingu zagotovil, da bo kot minister sodeloval po svojih najboljših močeh in z najboljšimi nameni tudi pri Zakonu o Pohorju, ki ga poslanci pripravljamo. Tako, kar se mene tiče, mu pač dajem to priložnost, da pokaže to, kar je obljubil, da bo storil. Kar se pa tiče drugega gospoda kandidata za zdravstvenega ministra, počasi bo treba v Sloveniji tudi naglas povedati, da zdravstvo tudi ni tako slabo. Ker če pogledamo malo ven, pa ne mislim sedaj samo preko naših meja, ampak še kam drugam. V Sloveniji, če se ti kaj zgodi, te ne bodo pustili, da – bom sedaj grdo rekla – crkneš za plotom. Tako ni vse tako slabo, kot mi ali pa nekateri radi prikazujemo. Je pa res, da je treba nekatere stvari spremeniti, zato bom obema dala podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Kramar. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Osredotočil se bom na ministra za okolje in prostor predvsem z vidika varovanih območij. Prihajam z območja, v katerem imamo geto, imenovan Triglavski narodi park. O tem ni bilo govora na nobenem hearingu; ničesar, kako ljudje tam živijo, od česa živijo, kako se lahko razvijajo. Dejstvo je, da so ljudje pri svojem življenju omejeni, da imajo kup prepovedi, da imajo kup stvari, na katere je treba opozarjati. Dejstvo je, da imamo zakon iz leta 2010. V 10. in 11. členu ta zakon govori o finančnih stimulacijah lokalnega prebivalstva. Govori o tem, da se bodo investicije financirale 80-procentno v parkovnih občinah. No, žal v 10 letih ni bilo do zdaj izplačano niti evra in opozarjanja – moram reči, da sem takrat bil župan občine Bohinj –, niso obrodila sadov. Prav nasprotno, občina Bohinj se je morala odločiti za tožbo proti državi, ker se zakon ne izvaja. Polagam upanje v novega ministra, predvsem z vidika tega, da spoštuje zakon, da ko je bil poslanec, je glasoval celo za priporočilo, ki ga je sprejel Državni zbor, soglasno ga je sprejel, da je treba ta 10. in 11. člen Zakona o Triglavskem narodnem parku izvajati in da je treba prisluhniti lokalnemu prebivalstvu – ne govorim samo za občino Bohinj, govorim za parkovne občine na primorskem delu in na gorenjskem delu – in da naj se končno začne že realizacija in da se dane obljube, ki so bile takrat dane, kako bo lokalno prebivalstvo zaživelo, kako bo kar naenkrat vse dobro, da ne bo nobenih ovir. Moram pa reči, da ovire so in da lokalno prebivalstvo trpi ob tem in bi bilo pravično, da se to nadomesti z denarnim izplačilom tako kot v Krškem zaradi nuklearke ali pa v Ljubljani zaradi tega, ker je to glavno mesto. Na koncu bi rekel samo še to, da predlagam ministru tudi, da naj malo počisti okoli sekretarjev in ostalih zaposlenih, ker so nekateri tam že prav pognali korenine. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdrav vsem prisotnim, ki še vztrajajo. Predstavitev kandidata ministra gospoda Šabedra je bila po mojem mnenju dobra, celo med boljšimi, kar jih je bilo predstavljeno do zdaj. Kandidat je nazorno predstavil stanje in nakazal kadrovske, organizacijske prijeme, ki bodo prinesli rezultate, in tudi nakazal na velike rezerve, ki so na tem področju. Na nas kot zakonodajalce pa je naslovil podporo pri sprejetju potrebnih sprememb v zakonodaji, ki bi odprla vrata bolj učinkovitemu in gospodarnemu vodenju sistema in zavodov. Na Odboru za zdravstvo je bil rezultat glasovanja po dobrih sedmih urah 12 : 2. Zdravje je za nas, Slovence največja vrednota, tako so pokazale ankete; vsak je bil pri zdravniku in vsak se zato spozna na zdravje. Jaz sem delal v turizmu in v turizmu je bil vsak turist in vsak se spozna na turizem, to sem na raznih posvetih, ko sem jih vodil, združenjih in tako naprej, sam sem pa dolga leta vodil gospodarske organizacije v turizmu in vam povem resnično pogled s položaja, kjer ti vodiš, kjer moraš skrbno načrtovati, organizirati, sestavljati time, kompetentne, visoko strokovne time kot v zdravstvo, je to dolgoleten proces. Kdor pričakuje, da bo novi človek v ministrstvu naredil spremembe v nekaj mesecih in da se bodo v zavodu zgodile v nekaj mesecih, ta ne ve, o čem govori. Našega zdravstva pa ne uničuje toliko ta organiziranost, ampak drugo, ampak absolutno se strinjam, da ga nikakor ne ogrožajo koncesionarji, družinski zdravniki temveč bolj naš odnos. Zaradi povečanih potreb nismo dvigovali denarja za zdravstvo. Dopuščali smo dolgo časa izčrpavanje skozi nabave materiala in skozi gradnjo in skozi druge zadeve. To je treba počistiti in bo v našem zdravstvu bolje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Zvonko Černač. Izvolite.
V dvorani ni nobenega od ministrov, v dvorani ni predsednika Vlade, ki naj bi ob zaključku te razprave na kratko povzel oziroma povedal, kaj od tega, kar smo danes tukaj izpostavili, bo upošteval in česa ne. Oziroma kaj se mu zdi smiselno, kaj je tisto, o čemer velja razmisliti. To zelo veliko pove o tem, kakšno pomembnost povzroča oziroma daje premier Šarec tema dvema resorjema. Prej je poslanec Trček – potem se mu je pridružil še poslanec Pavšič – govoril o tem, kako smo vsi soodgovorni; tudi tisti, ki nasprotujemo odločitvam v tem državnem zboru. Ja, nismo, ne! Še enkrat je treba poudariti. Jaz nisem in ne bom soodgovoren za to, da je Šarčeva vlada bila imenovana. Ste pa vi, SD – Socialni demokrati, Desus, lista Mira Cerarja v preteklem mandatu pa odgovorni neposredno, ker niste podprli, mislim da, večkrat vložene interpelacije zoper bivšo ministrico, ki bi bila ena izmed najustreznejših ukrepov za ureditev stanja v zdravstvu, če bi bila izglasovana. Toliko o tem. Poslanec Pavšič, bi bil že čas, da si prebere lastno koalicijsko pogodbo, ko je govoril o tem, da ne bodo ukinili dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Na šesti strani piše, »dopolnilno zdravstveno zavarovanje bomo ukinili« – ne preoblikovali – »in ga ob ohranitvi iste ravni pravic prenesli v obvezno zdravstveno zavarovanje«. Ja, kaj je treba tu na dolgo in široko filozofirati? Razen, če vsi vi, vključno z ministrom, kandidatom za ministra, sploh ne veste, kaj je treba narediti oziroma nimate vizije na tem področju. Po mojem je tu glavni problem, ker vam je ta stavek vsilila v koalicijsko pogodbo nadkoalicijska Levica – kot še marsikaterega drugega. Ampak glejte, spoštovani, odgovornost za to, kar je ali pa kar ne bo narejeno, nosite pa vi. Tisti, ki sprejemate odločitve. Te odgovornosti tisti, ki odločitev ne sprejemamo, ne moremo nositi. Če je merilo za ločnico med uspešnim in neuspešnim ministrom to, da se po novem zaračunavajo prej gratis PVC vrečke, pa to, da se dvigne nekaj starih, razpadajočih lesenih barkač in se jih odpelje na razgradnjo v Avstrijo, namesto da bi jih sežgali v Sloveniji – potem mislim, da kaj dosti debate okrog tega, kaj nekateri pričakujemo od uspešnega vodenja države in od uspešnih ministrov, niti ni potrebno.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Kolegice poslanke, kolegi poslanci! Osredotočil se bom na delovanje bodočega ministra za okolje in prostor. Pozdravljam njegovo zavezo, da se bo aktivno lotil stanovanjske problematike naših najranljivejših z ureditvijo trga najemniških neprofitnih stanovanj in tudi s postavitvijo jamstvene sheme za mlade. Kot drugo bi ga rad opomnil na poplave leta 2012 na reki Dravi, ko je zaradi obratovanja avstrijskega Verbunda prišlo do povečanja visokovodnih konic in te konice so vzdolž reke Drave povzročile številno škodo našim prebivalcem, ki je pa danes zaradi visokih stroškov priprave dokazne dokumentacije ne morejo uveljavljati. Zato pozivam ob tej priliki ministra, da za te oškodovance nameni določena sredstva, da bodo lahko proti Verbundu dokazovali škodo v sodnem postopku. Kot tretjo zadevo pa bi rad izpostavil tudi energetski koncept Slovenije. Tu pričakujem, da bo Ministrstvo za okolje in prostor delovalo tvorno in pri upoštevanju podnebne politike upoštevalo vse dejavnike na način, da ne bo povzročalo dodatne energetske revščine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še zadnja, Alenka Jeraj, imate besedo. Izvolite.
Hvala za besedo. Torej še enkrat kolegu Pavšiču. Za tisto, proti čemur smo mi glasovali, ne moremo biti soodgovorni. Odgovorni so odgovorni in ne vem, kaj. Zato pa je tako v tej državi, ker smo še vedno pri kolektivni odgovornosti. Vsi so krivi, vsi ne delajo v redu, vsi so enaki. Nismo! Če ne prej, se to vidi na volitvah. Če bi Slovenke in Slovenci mislili, da je bila zdravstvena politika SMC v redu, bi imeli še danes 35 poslancev. Pa jih nimajo. Ker so ljudje pač videli, kdo je odgovoren za slabo stanje v zdravstvu pa še na kakšnem drugem področju. V prejšnjem mandatu je bilo pod ministrico Milojko Kolar Celarc sprejetih cel kup napačnih odločitev. V SDS smo jih nasprotovali in zato ne bomo in nismo odgovorni za težave, ki so jih potem njene odločitve povzročile. Ste pa nekateri tukaj, ki ste odgovorni – torej, če niste bili tukaj poslanci takrat, je pa bila vaša stranka. SMC konkretno. In kolegi Jani, kolegica Muršičeva, Franc Jurša, vi ste dvakrat glasovali, da je ministrica Kolarjeva v redu. Mi smo opozarjali, da stvari niso v redu, opozorili na probleme, povedali, kaj se bo zgodilo, vi ste to ignorirali in ste rekli, da gospa Milojka Kolar Celarc vodi v redu zdravstveno politiko in ste jo dvakrat podprli. In glasove ste dali in glasovali za tudi za njene spremembe zakonov, ki so bile napačne. Nekateri ste govorili, »zdravstveni minister daje politiko zdravstva in usmerja zdravstvo«. Ja in za to ste glasovali kolegi v SD, kolegi v Desusu, kolegi v SMC! Zdaj imamo rezultate tega vašega glasovanja in tako kot je ne vem kdo prej rekel, ste vsi razsvetljeni, kaj vse bi bilo treba narediti, štiri leta pa niste vedeli, kaj bi bilo. Nas niste poslušali, ker je boljše ignorirati in reči, da delamo paniko, da populizem zganjamo, da nabiramo predvolilne točke, ko je pa tukaj rezultat, smo pa vsi sokrivi. Nismo!
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo. Odločanje o listi kandidatov za ministra Vlade Republike Slovenije bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 6. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O IZVAJANJU REJNIŠKE DEJAVNOSTI PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona, dajem besedo predstavnici Vlade. Izvolite.
Spoštovano predsedstvo, spoštovane poslanke, poslanci, lepo pozdravljeni! Rejništvo je institut družinskega prava kot posebna oblika varstva otrok, ki jim je potrebna oskrba in vzgoja pri osebah, ki niso njihovi starši. Trenutno je vsebinsko urejan v Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih, od 15. aprila 2019 pa bo urejen v Družinskem zakoniku. Institut rejništva se z novim Družinskim zakonikom vsebinsko ne spreminja. Samo izvajanje rejniške dejavnosti je predmet posebnega zakonskega urejanja v Zakonu o izvajanju rejniške dejavnosti. Ta zakon ureja pogoje, ki jih mora izpolnjevati oseba, ki želi izvajati rejniško dejavnost, ureja postopek pridobitve dovoljenja za izvajanje te dejavnosti, določa način izvajanja dejavnosti, tako s strani rejnic oziroma rejnikov kot tudi centrov za socialno delo. Ureja torej tudi način in financiranje ter še nekatera druga vprašanja, povezana s samim izvajanjem rejniške dejavnosti. Po zadnjih podatkih, februar 2019, je v Sloveniji 639 rejnic in rejnikov, od tega jih 101 izvaja rejniško dejavnost kot poklic, pri 506 rejnicah in rejnikih pa je nameščenih 858 otrok oziroma oseb, od tega jih je 668 otrok, torej do 18. leta, ter 190 oseb, starih med 18. in 26. letom, ki ostajajo v rejništvu zaradi nadaljevanja šolanja oziroma ker zaradi motenj v telesnem ali duševnem razvoju niso sposobne za samostojno življenje in delo. V družinah sorodnikov je nameščenih 209 otrok oziroma oseb, v največji meri pri starih starših. Kot povedo že same številke, je v tovrstni obliki varstva nameščenih največ otrok, ki ne bivajo v svoji matičnih družinah. Ena bistvena novost, ki jo prinaša Družinski zakonik, je prenos stvarne pristojnosti za odločanje o vprašanjih iz razmerij med starši in otroki na sodišča. Zaradi izvajanja Družinskega zakonika so potrebne nekatere postopkovne in terminološke spremembe v veljavni ureditvi v Zakonu o izvajanju rejniške dejavnosti. Gre za predmet Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvajanju rejniške dejavnosti. Spremembe v postopku pridobitve tako imenovanih izrednih dovoljenj za izvajanje rejniške dejavnosti na podlagi trenutno veljavnega 14. člena Zakona o izvajanju rejniške dejavnosti. Ocena o koristnosti namestitve otroka v rejništvo je identična z oceno, da otrok potrebuje zaščitni ukrep za namestitvijo v rejništvu, zato je smiselno, da organ, ki odloči o potrebnosti namestitve v rejništvo, obenem odloči tudi o tem, da osebo, ki sicer ni kandidirala za izvajanje rejniške dejavnosti oziroma še ni vpisana v evidenco izdanih dovoljenj in želi sprejeti v rejništvo določenega otroka, določi kot rejnika ter v ta namen preveri izpolnjenost pogojev za izvajanje rejniške dejavnosti. Po sedaj veljavni ureditvi namreč o tem odloča Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Po predlogu zakona bi se izvršljiva sodna odločba o namestitvi otroka v rejništvo, s katero je oseba imenovana za rejnico oziroma rejnika, štela za izdano dovoljenje za izvajanje rejniške dejavnosti ter bi pomenila podlago za vpis rejnika v evidenco izdanih dovoljenj, vendar le za čas izvajanja, ko otrok potrebuje namestitev v rejniško družino, kot je določeno v sodni odločbi. Družinski zakonik določa tudi pristojnost sodišča glede razrešitve rejnika potem, ko je otrok nameščen v rejniško družino. Veljavna ureditev instituta razrešitve rejnika ne ureja, torej, določa načine prenehanja rejniške pogodbe, med drugim z razvezo ali odpovedjo rejniške pogodbe, zato predlog zakona ureja razloge za razrešitev. V skladu z ureditvijo v Družinskem zakoniku so potrebne nekatere terminološke spremembe v predlogu zakona, in sicer se namesto roditeljska pravica uvaja nov izraz starševska skrb ter namesto odvzem poslovne sposobnosti izraz oseba, ki ni poslovno sposobna. Poleg sprememb, ki so potrebne zaradi začetka uporabe Družinskega zakonika, smo v predlog zakona vključili še nekatere manjše popravke in spremembe, vse izključno z vidika večje fleksibilnosti izvajanja rejniške dejavnosti in doprinosa k izboljšanju tega področja. Gre za izvajanje rejniške dejavnosti kot poklic in uvaja se možnost podaljšanja bivanja v rejniških družinah osebam, ki po zaključku srednješolskega izobraževanja aktivno iščejo zaposlitev in nimajo druge možnosti bivanja. Poleg navedenega predlagamo tudi dvig višine plačila dela kot dela rejnine, ki pripada rejniku, in sicer za 9 evrov. Ta del rejnine se namreč od začetka Zakona o izvajanju rejniške dejavnosti, torej od leta 2002, ni spreminjal. Plačilo dela se v skladu s predlogom zakona tako poveča s 123,51 evrov na 132,50 evrov. K dopolnjenemu Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvajanju rejniške dejavnosti je bil predlagan in pripravljen amandma, s strani Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora v izogib težavam pri morebitnemu odvzemu dovoljenja za opravljanje rejniške dejavnosti. Hvala.
Hvala lepa gospe Bredi Božnik, državni sekretarki na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Predlog zakona je obravnaval tudi Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila dajem besedo predsedniku Vojku Staroviću. Izvoli.
Hvala za besedo, predsedujoči. Še enkrat lep pozdrav vsem! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na 5. seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvajanju rejniške dejavnosti, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada s predlogom za obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku. Kolegij predsednika Državnega zbora je sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku, zato ga je tudi odbor obravnaval na podlagi 142. člena Poslovnika Državnega zbora. Odbor je prejel naslednje gradivo: predlog zakona, mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Državnega sveta, vložene amandmaje kvalificiranih predlagateljev, pojasnila Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve, enake možnosti na pripombe Zakonodajno-pravne službe. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja in predstavnica Zakonodajno-pravne službe. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in zakonodajno-tehničnega vidika in dala pripombe načelne in konkretne narave. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki k vsebini predlaganih sprememb in dopolnitev nima pripomb in predlog zakona podpira. V poslovniškem roku so bili s strani kvalificiranih predlagateljev vloženi amandmaji, ki jih je odbor sprejel. Predstavnica predlagatelja je predstavila predlog zakona, predstavnica ZPS je povedala, da je v vloženih amandmajih koalicija upoštevala veliko večino zakonodajno-tehničnih pripomb. Opozorila pa je na pojasnilo k 6. členu predloga zakona glede dopolnitve tretjega odstavka 16. člena zakona in pri tem poudarila, da je treba ločiti med odvzemom dovoljenja in izbrisom dovoljenja. V krajši razpravi so razpravljavci opozorili na kadrovske kapacitete sodišč v povezavi s preusmeritvijo pristojnosti centrov za socialno delo na sodišča, na katera je prenesena stvarna pristojnost za odločanje o namestitvi otroka v rejništvu, in na razloge, zaradi katerih se vse več rejnikov ne odloči za rejništvo kot poklic. Podana je bila tudi pobuda, da se rejnikom dodeli več pristojnosti, ki bi omogočila lažjo komunikacijo. Pripravljen je dopolnjen predlog zakona, v katerega so vključeni vsi amandmaji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališča Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanski demokrati bo predstavil Aleksander Reberšek. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci! Ob sprejemanju Družinskega zakonika pred približno dvema letoma je bilo jasno, danes tik pred začetkom uporabe njegovih določb pa je nujno, da se nekatere določbe Zakona o izvajanju rejniške dejavnosti prilagodijo. Spremembe in dopolnitve so povezane predvsem s prenosom pristojnosti odločanja o namestitvi otroka v rejništvo s centrov za socialno delo na sodišča. V Novi Sloveniji se glede tega sprašujemo, zakaj je bilo treba čakati tako dolgo. Spremembe in dopolnitve se sedaj sprejemajo zelo na hitro, kar povečuje tveganje za napake, ob tem pa se hitreje zgodi, da se kaj pomembnega pozabi urediti. Upamo, da ste imeli to v mislih pri pripravi predloga. Smo za povišanje plačila dela rejnine, lahko bi bilo večje, saj se plačilo že dolgo ni usklajevalo. Tudi možnost podaljšanja bivanja v rejništvu tistim rejencem, ki po polnoletnosti in zaključku šolanja aktivno iščejo zaposlitev ter nimajo druge možnosti bivanja, je dobra. Rejništvo je izjemno občutljiva dejavnost. Zavedati se moramo, da otrok, ki je moral od doma, potrebuje stabilno družino, ki ga je pripravljena sprejeti za svojega enakovrednega člana, istočasno pa rejniška družina otroku omogoča tudi stike z njegovimi biološkimi starši, ki so v njegovem življenju zelo pomembni. Stiki morajo biti v otrokovo korist in izvajani v skladu z njegovo voljo. V Novi Sloveniji smo hvaležni Rejniškemu društvu, pod katerega okoljem so združeni rejniki, rejenci, strokovni delavci in drugi, ki jim je namen in pomen rejništva blizu. Združili so se z namenom, da bi zaščitili rejence, rejniške družine in rejniško dejavnost kot posebno obliko vzgoje in varstva otrok. Njihov namen je sodelovati in pozitivno vplivati na vse dejavnike, ki lahko pripomorejo h kvalitetnejšemu izvajanju rejniške dejavnosti. So prostovoljno neprofitno in humanitarno združenje fizičnih oseb. Poslanci Nove Slovenije bomo glasovali za predlog zakona.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SAB bo predstavil Vojko Starović. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdravljeni še enkrat! SAB predlagane spremembe in dopolnitve veljavnega Zakona o izvajanju rejniške dejavnosti podpira. Same spremembe so povezane z izvajanjem Družinskega zakonika, katerega določbe se bodo pričela uporabljati 15. 4., torej naslednji mesec. Sistem rejništva v Sloveniji dobro deluje, so pa vsakršne spremembe na bolje seveda dobrodošle. Kakor je bilo že povedano, je v rejništvu pri nas blizu 900 otrok, posameznikov z rejniško dejavnostjo pa opravlja okoli 640. V Sloveniji zato praktično ni sirotišnic in to je velika zadeva. Otrokom z rejništvom zagotavljamo nadomestno družino. Družina je namreč osnovna celica družbe, ki naj bi družinskim članom omogočila varnost, toplino, ljubezen in harmonične medsebojne odnose. Družina predstavlja platformo za osnovne vzorce vedenja, ki naj bi jih otroci ponotranjili in kasneje prenesli tudi na svoje potomce. Pri tem je ključno, da je vzgoja ustrezna, saj to zgornje vrednote temelj otrokovega nadaljnjega življenja in prilagajanja družbi. Na žalost nekateri otroci ostanejo brez družine ali pa živijo v nefunkcionalni družini, ki otroku ne nudi potrebne varnosti in ne omogoča osnovne biološke, duševne in socialne potrebe. To seveda negativno vpliva na te otroke v najšibkejšem, najranljivejšem obdobju. Takrat otroci še nimajo razvitih obrambnih mehanizmov, s katerimi bi se lahko ubranili teh škodljivih vplivov. Prelog sprememb zakona prinaša tudi pravno podlago za večjo fleksibilnost in tudi možnost podaljšanja bivanja v rejništvu tistim, ki po polnoletnosti in zaključku šolanja aktivno iščejo zaposlitev in nimajo druge možnosti bivanja. S tem jim bo olajšano reševanje tako stanovanjskih kot zaposlitvenih problemov. Rejništvo je, kakorkoli pogledamo, izredno zahteven proces, ki pri nas na srečo dobro deluje in verjamemo, da bo s predlaganimi spremembami še bolje. Gre namreč za proces, od katerega je odvisna nadaljnja kakovost življenja otrok in mlajših odraslih na prehodu v samostojno življenje. V Poslanski skupini SAB zato menimo, da novela ustrezno naslavlja nekatere šibkosti, ki se kažejo v praksi, zato bomo predlog zakona soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predlog zakona, ki je pred nami, sledi potrebi po uskladitvi z Družinskim zakonikom, ki se bo pričel uporabljati 15. aprila. Zaradi prenosa stvarne pristojnosti odločanja o rejništvu s centrov za socialno delo na sodišča so nujne nekatere postopkovne, terminološke prilagoditve o Zakonu o izvajanju rejniške dejavnosti. Novosti v smislu boljše preglednosti in jasnosti so predvidene v primeru tako imenovanega izrednega postopka namestitve otroke v rejništvo v primeru, ko vstopi v skrb za otroka kot rejnik njegov sorodnik. Gre za primere, ko se izkaže kot najkoristneje, da otrok biva v krogu svoje razširjene družine oziroma skupnosti, ki jo pozna in mu je blizu. S tako ureditvijo se v Poslanski skupini Desus seveda absolutno strinjamo, saj jo vidimo kot veliko prednost za otroka, ki iz kakršnegakoli vzroka izgubi svojega roditelja in zanj je vsekakor bolje, da ostane med svojimi bližnjimi. Prav tako se v naši poslanski skupini strinjamo z dvigom plačila za delo rejnika, ki se ni spremenilo že več kot desetletje. Tako dvig za 9 evrov nekoliko izboljšuje socialni položaj rejnikov, kar je pomembno zlasti pri teh, ki se z rejništvom ukvarjajo poklicno. V naši poslanski skupini pozdravljamo tudi večjo prilagodljivost glede možnosti izvajanja rejništva kot poklica za manj kot polni zavarovalni čas s plačilom prispevkov za razliko od dopolnjenega zavarovalnega časa. Osamosvojitvena pot mladim, ki so svoje otroštvo preživeli v rejništvu, zaradi v tej noveli predlaganih sprememb, da lahko ostanejo pri rejniški družini do 26. leta starosti, če aktivno iščejo zaposlitev po zaključeni srednji šoli, je sigurno nekoliko olajšana. Tudi slednje v naši poslanski skupini ocenjujemo kot korak k izboljšanju rejniškega sistema. Predlog sprememb, ki so danes pred nami, bomo podprli skupaj s predlaganim amandmajem. V nadaljevanju pa mi dovolite še nekaj besed, vezanih na širšo sliko rejništva, ki smo jo imeli poslanci Desusa možnost pobliže spoznati. Rejništvo je nedvomno dobra priložnost za podporo otroku, ki ne more živeti v svoji družini. Ugotovimo lahko tudi, da je rejniški sistem v naši državi načelom dobro urejen. Podatek, da imamo pri nas 640 rejnic in rejnikov, je spodbuden, saj potrjuje, da smo socialna družba, ki ji je mar za sočloveka, in znamo pomagati ljudem, ki so v stiski. Sistem rejništva je pri nas dober in je mednarodno primerljiv, seveda pa to ne pomeni, da je idealen in da je brez napak. Ko se poglobimo v rejniške zgodbe, ki jih predstavljajo rejniki in osebe, ki so otroštvo preživeli na ta način, pridemo do zaključka, da je rejniški sistem potreben celovitejše prenove. Toga pravila marsikdaj pripeljejo do nepotrebnih zapletov, predvsem pa gre za to, da takšne ali drugačne ovire niso dobra popotnica za otroka. Ministrstvo, pristojno za družino, smo v Demokratični stranki upokojencev nedavno že seznanili z najbolj perečimi težavami, ki se pojavljajo pri izvajanju rejniške dejavnosti in zaradi katerih so navsezadnje na slabšem predvsem otroci. Predlagali smo tudi možne rešitve, ki bi odpravile obstoječe pomanjkljivosti. Zato ministrstvo še enkrat pozivamo, da našo pobudo prouči in pripravi po potrebi v sodelovanju z drugimi ministrstvi ustrezne spremembe v posameznih konkretnih prepisih. Kot že rečeno, bomo predlagano novelo zakona podprli skupaj s predlaganim amandmajem. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Dušan Šiško. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! V Sloveniji je rejnikov in rejnic absolutno premalo glede na število otrok, ki bi bili odvzeti iz družin, kjer vlada psihično in fizično nasilje. Žal je to velikokrat prikrito in varno skrito med štirimi stenami. Mogoče še vedno v družbi velja stigma, da če nekomu vzameš otroka, to pomeni, da si slab oče oziroma mati. Seveda si iz raznoraznih vzrokov, vendar če si že naredil otroka, je prav, da moraš skrbeti zanj. To vlogo prevzame rejnik oziroma rejnica. Kot prvo se je treba zavedati, da rejnik za otroka skrbi 24 ur, dan za dnem in leto za letom. Plačilo, ki ga dobi rejnik, oziroma rejnina je absolutno prenizka glede na vso odgovornost, ki jo nosi rejnik. Na centrih za socialno delo znajo določeni socialni delavci samo pametovati, govorijo o pravicah otrok, na njihove dolžnosti in obveznosti pa pozabijo. Ne zavedajo se, kaj vse doživljajo rejniki, kakšne stike, travne doživljajo, ko rejence peljejo od enega starša do drugega, od enega starega starša do drugega. In vsi tisti, ki jih mora imeti rejenec, samo begajo njegovo mišljenje, kaj počne prav in kaj ne. Požrtvovalnega dela, truda, skrbi rejnika pa ne zna nihče dovolj ceniti. In to ni prav. Na centrih za socialno delo pa, recimo, zahtevajo, da te otroke oblačijo v najboljše znamke, jih peljejo k najboljšemu frizerju – ni da ni! Namesto tega bi morali biti hvaležni tistemu, ki skrbi zanj, ker to počne iz srca. Vendar se vse, kot vemo, začne in konča pri denarju. Predlog zakona tako določa dvig zvišanje plačila dela kot delo rejnine, ki pripada rejniku, in sicer iz 123 evrov na 132,50 evrov, ki se od začetka uporabe zakona od davnega leta 2002 ni spreminjal. Znesek se bo dvignil za – reci, piši – 9 evrov v 17 letih. To pa je sramota. Poleg tega tudi ne razumem, zakaj tistim rejnicam, ki bi želele opravljati rejniško dejavnost kot poklic, tega določeni centri iz raznoraznih vzrokov ne omogočajo. Predlog zakona nakazuje pozitivne tendence tudi v tej smeri. Podatki za februar 2019 kažejo, da je pri sorodnikih, večinoma pri starih starših, nameščeno 209 rejencev. Menim, da bi bilo lahko jih več, glede na to, da najbolj poznajo svoje vnuke in vnukinje. Institut rejništva se z novim Družinskim zakonom vsebinsko ne spreminja, prinaša pa določene spremembe v Zakonu o izvajanju rejniške dejavnosti. Družinski zakonik med drugim prinaša stvarno prisotnost, odločanje o namestitvi otroka v rejništvo s centrov na socialno delo na sodišče. Predlog zakona tudi določa, da sodišče v primeru razrešitve rejnika, odloča o namestitvi otroka v drugo rejniško družino ali prenehanju rejništva ali posrbi za drugo obliko varstva in vzgoje otroka. Nadalje je cilj zakona tudi zagotovitev pravne podlage za odločanje o razrešitvi rejnika. Slednje določa Družinski zakonik, ZIRD pa določa načine prenehanja rejniške pogodbe. Precizno določa tudi možnosti vključitve v zavarovanje iz naslova izvajanja rejniške dejavnosti kot poklica za manj kot polni delovni čas, s plačilom prispevkov za razliko do polnega zavarovalnega časa. Med drugim bo tudi omogočeno podaljšanje možnosti bivanja v rejništvu osebam, največ 12 mesecev po zaključku srednješolskega izobraževanja, vendar najdlje do dopolnjenega 26. leta. Pogoj pa bo, da po polnoletnosti in zaključku srednješolskega izobraževanja aktivno iščejo zaposlitev ter da nimajo druge možnosti bivanja. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo podprli Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvajanju rejniške dejavnosti, ker je v osnovi dober namen rejništva, da se otrokom pri osebah, ki niso njihovi starši, tako omogoči zdrava rast, vzgoja, izobraževanje, skladen osebnostni razvoj ter usposobitev za samostojno življenje in delo. Menimo pa, da je treba vse te zadeve urediti tudi vsebinsko in na celovit način.
Hvala lepa. Naslednja bo stališče za Poslansko skupino SDS predstavila Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Rejništvo je pravno urejena oblika varstva otrok v primerih, ko zanje skrbijo osebe, ki niso njihovi starši. Področje izvajanja rejniške dejavnosti pa je urejeno v Zakonu o izvajanju rejniške dejavnosti. Predlog zakona, ki je danes pred nami, se sprejema zaradi prilagoditve sprejetemu Družinskemu zakoniku in poleg prinaša še zlasti sledeče spremembe, in sicer: roditeljska pravica se opredeljuje kot starševska skrb ter ukinja institut odvzema poslovne sposobnosti in ga nadomešča z institutom skrbništva; na novo ureja način namestitve otroka z izdajo dovoljenja za izvajanje rejniške dejavnosti; uvaja spremembe glede prenosa stvarne pristojnosti odločanja o namestitvi otroka v rejništvu s centrov za socialno delo na sodišča. V primeru ugotovitve, da bi bile otrokove koristi v največji možni meri zaščitene z namestitvijo v rejništvo k sorodniku ali drugi osebi, ki je z otrokom tesno povezana, torej osebi, ki še nima dovoljenja za izvajanje rejniške dejavnosti in ni vpisana v zbirko izdanih dovoljenj, lahko sodišče odloči, da se otrok namesti v rejništvo k tej osebi; podaljšane možnosti bivanja osebam v rejništvu, ki po zaključku šolanja aktivno iščejo zaposlitev, seveda za lažje reševanje zaposlitvenega in stanovanjskega vprašanja in s tem tudi osamosvojitve. Ker gre večinoma za pozitivne spremembe, v Slovenski demokratski stranki zakonu ne bomo nasprotovali. Hvala.
Poslanka Nina Maurovič bo predstavila stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane in spoštovani! Slovenija je ena redkih držav brez sirotišnic. To je nekaj, na kar smo lahko zelo ponosni. Da je tako, se lahko zahvalimo predvsem kvalitetno zasnovanemu in vzpostavljenemu institutu rejništva. V Sloveniji je 640 rejnic in rejnikov, pri katerih je nameščenih približno 900 otrok, ki zaradi takih ali drugačnih okoliščin ne morejo živeti s svojimi starši. Otroci v rejništvu pridobijo ali ohranjajo izkušnjo družinskega življenja. Te zagotovo ne bi mogli izkusiti v institucionalnem varstvu, ne glede na požrtvovalnost osebja ali stroke. Varnost zavetja družine, pa čeprav rejniške in čeprav le za prehodno obdobje, je nenadomestljiva. Pred dvema letoma sprejeti Družinski zakonik [[…]] Se opravičujem, zavrtelo se mi je. Smem nadaljevati kasneje? Moram se usesti.
Ja, seveda. Hvala poslanki. Boste v redu? Nadaljujemo s predstavitvijo stališč. Naslednja je na vrsti Poslanska skupina Socialnih demokratov. Mag. Marko Koprivc, izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci! Ključni razlog za sprejetje novele zakona je sprejetje Družinskega zakonika, ki na novo ureja družinsko zakonodajo ter prinaša odločanje o družinskih zadevah s centrov za socialno delo na sodišča. Družinski zakonik se bo začel uporabljati sredi aprila, zato je treba v tem zakonu prilagoditi nekatere postopkovne določbe in terminološke pojme, vse z namenom izboljšanja otrok v družinskih razmerjih. Primarno in poglavitno vlogo v življenju otrok imajo njihovi starši. Posegi države v družino se lahko opravijo samo v skrajnih primerih, ki so natančno določeni z ustavo in zakonom. Socialni demokrati se zavedamo, da je ukrep namestitve otroka v rejništvo hud poseg v družino, saj se otroka loči od njegove matične družine, otroka se loči od staršev. Ne znamo si niti predstavljati, kako hud udarec to pomeni za otroka. Zato je še toliko bolj pomembno, da v prvi vrsti poskrbimo za otrokove pravice, za otrokovo korist, za njegove potrebe in želje. Otroci so naše največje bogastvo, zato je na nas vseh, da najprej poskrbimo za njih. V skladu s spremembami družinske zakonodaje in novim Družinskim zakonikom bo zdaj sodišče tisto, ki bo odločalo o ukrepu namestitve otroka v rejniško družino. Prav je, in tudi stroka je ves čas poudarjala, da mora o ukrepih za varstvo koristi otrok odločati en organ v enem postopku. Če bo sodišče ugotovilo, da je to v otrokovo korist, bo torej s sodno odločbo odločilo, da se otroka namesti v rejništvo, obenem pa bo imenovalo tudi rejnika, h kateremu bo šel ta otrok. S predlagano novelo bo sodišče lahko po novem izdalo tudi tako imenovano izredno dovoljenje za izvajanje rejniške dejavnosti, kar pomeni, da bo sodišče otroka lahko namestilo k otrokovemu sorodniku ali drugi osebi, ki je tesno povezana z otrokom, če bo ugotovilo, da je to v otrokovo korist, če bo sorodnik ali druga oseba izpolnjevala zakonske pogoje in če se bo s tem tudi strinjal: in to tudi, če ta pred tem ne bo imela dovoljenja za izvajanje rejniške dejavnosti. Spoštovane in spoštovani! S predlagano novelo se ureja tudi možnost podaljšanja veljavnosti rejniške pogodbe po dopolnjenem 18. letu starosti otroka, tudi če se ta več ne šola, vendar nima drugih možnosti za bivanje, s čimer mu bo olajšalo reševanje zaposlitvenega kot tudi stanovanjskega vprašanja. V noveli je predviden tudi dvig plačila dela rejniku za 9 evrov, in sicer s 123,51 evra na 132,5 evra osnovne višine plačila dela za enega otroka oziroma polnoletno osebo v rejništvu. V skladu z novo ureditvijo v Družinskem zakoniku se ureja tudi način razrešitve rejnika, in sicer določitev razlogov za razrešitev rejnika, vključno z možnostjo, da rejnik sam poda predlog za lastno razrešitev. S to novelo se spreminjajo tudi nekateri terminološki pojmi, in sicer, kot je bilo že povedano, roditeljska pravica se bo zdaj imenovala starševska skrb, institut odvzema poslovne sposobnosti pa se nadomešča z institutom skrbništva. Predlog zakona tudi bolj jasno določa pogoje za opravljanje rejniške dejavnosti kot poklica. Po zadnjih podatkih je danes v rejništvu okrog 850 otrok. Ti otroci zaradi situacije, v kateri so se znašli, potrebujejo še posebno pomoč in podporo. Treba se je zavedati, da je izvajanje rejniške dejavnosti zelo zahtevno in odgovorno delo, skrbniki skrbijo za otroke v tistem času, ko jim je v življenju najtežje, v času, ko so ločeni od svojih staršev. Opravljanje rejniške dejavnosti zato zahteva nenehno delo, izobraževanje, izpopolnjevanje, rejniki pa morajo dobro sodelovati tako s centri za socialno delo in sodišči kot tudi s šolami in ne nazadnje tudi z otrokovimi starši. Vsi smo dolžni skrbeti za dobrobit otrok, zato jih je treba čim bolj zaščititi in jim ponuditi varstvo na vseh možnih področjih. Socialni demokrati zaradi vsega naštetega predlog novele zakona podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. S poslanko Nino Maurovič je vse v redu, tako da lahko nadaljujemo z delom. Naslednja bo predstavila stališče Poslanske skupine SMC gospa Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani! Z današnjo obravnavo novele Zakona o izvajanju rejniške dejavnosti in Družinskega zakonika smo še korak bližje k uveljavitvi prenovljenega Družinskega zakonika, ki je bil sprejet leta 2017 in se začne v celoti uporabljati naslednji mesec. V slabih dveh letih so se vsi vpleteni deležniki, predvsem pa pravosodna veja oblasti, intenzivno pripravljali na novo ureditev prenosa stvarne pristojnosti za odločanje o družinskih zadevah s centrov za socialno delo na sodišča. V vmesnem času so bile sprejete tudi potrebne zakonodajne prilagoditve. Nedavno nazaj smo sprejeli novelo Zakona o nepravdnem postopku, danes to etapo zaključujemo še z novelo zakona o rejniški dejavnosti. Spremembe tega zakona so potrebne zaradi uskladitve z novim Družinskim zakonikom, ki sicer ni posegel v samo vsebino izvajanja rejniške dejavnosti, kljub temu pa nekatere od rešitev, zapisane v njem, terjajo določene postopkovne in terminološke prilagoditve izvajanje rejniške dejavnosti. Z novelo se tako v pretežni meji urejajo vprašanja, povezana s prenosom stvarne pristojnosti odločanja o namestitvi otroka v rejništvo s centrov za socialno delo na sodišča, ki bodo lahko v postopkih o ukrepih za varstvo koristi otroka odločila o namestitvi otroka v rejniško družino ter hkrati imenovala rejnika, pred tem pa izvedla še ustrezno preverjanje osebe, ki še nima dovoljenja za izvajanje rejniške dejavnosti. Predlog zakona vsebuje tudi nekatere druge, sicer manjše, a hkrati pomembne in potrebne spremembe, vezane na izvajanje rejniške dejavnosti. Zadovoljni smo, da se omogoča večja prilagodljivost pri izvajanju rejništva kot poklica ter da se dviguje višina plačila dela rejnine, ki pripada rejniku. Ta se namreč vse od leta 2002 ni spreminjala. Hkrati se zagotavlja tudi podaljšanje možnosti bivanja v rejništvu osebam, ki po polnoletnosti in zaključku šolanja aktivno iščejo zaposlitev ter nimajo druge možnosti bivanja. S tem bomo nekaterim rejencem olajšali reševanje zaposlitvenega in stanovanjskega vprašanja, kar bo pozitivno vplivalo na njihovo življenjsko osamosvajanje. In prav je tako! Vprašanje, ki odmeva ob sprejemanju današnjih novel, pa je, ali so sodišča pripravljena na nove pristojnosti odločanja, vezane na uveljavitev Družinskega zakonika. Po zagotovilih tako resornega ministrstva za pravosodje kot tudi sodne veje oblasti so se na novo ureditev ustrezno pripravljali in usposabljali, zato večjih kadrovskih in drugih zapletov ni pričakovati. S tem smo zadovoljni. Vsekakor pa vsaka večja sistemska sprememba zahteva nekoliko več začetniških naporov in prilagoditev. Na mestu pa obstaja premislek, ali bo treba v prihodnje razmišljati tudi o celovitejši prenovi rejniške dejavnosti. Do takrat pa je smiselno počakati na učinke nove družinske zakonodaje, ki jo bo zagotovo imela tudi na tem področju. V Poslanski skupini Stranke Modernega centra bomo obe noveli tako Zakon o izvajanju rejniške dejavnosti kot tudi Družinski zakonik, ki bo obravnavan v sklopu naslednje točke dnevnega reda, podprli. Hvala.
Hvala lepa. Za Poslansko skupino Levica bo predstavil stališče gospod Boštjan Koražija. Izvolite.
Spoštovana, hvala za besedo. Spoštovane, spoštovani, lep pozdrav! Danes obravnavamo spremembe Zakona o izvajanju rejniške dejavnosti, ki v zakon bistveno vsebinsko ne posegajo. Glavna sprememba zakonodaje je prenos pristojnosti odločanja o namestitvi otroka v rejništvo s centrov za socialno delo na sodišča. Glede na to, da so se s prenosom pristojnosti, ki jo opredeljuje Družinski zakonik, strinjali tako na sodiščih kot tudi na centrih za socialno delo, predlaganim spremembam v Levici ne nasprotujemo. Kot pozitivno ocenjujemo spremembo, ki rejencem omogoča podaljšano bivanje za eno leto oziroma do 26. leta še po zaključku šolanja, če rejenec nima drugih možnosti za bivanje. Vsi vemo, da mladi, tudi tisti, ki nimajo družinskih ali drugačnih težav, težko pridejo do primernih stanovanj. Glede na to, da se vsaj praviloma rejenci težko zanašajo na svoje družine, je tak ukrep seveda zelo dobrodošel. Rejništvo in nastanitev v zavod sta dve obliki pomoči otrokom, ki zaradi različnih razlogov ne morejo živeti z družino. V splošnem so vsi posamezniki, ki so vključeni v oskrbno pri rejnikih, pred prihodom v rejniško družino doživeli travmatične dogodke, ki pa so povezani z neugodnimi družinskimi razmerami, na primer: nasilje v družini, alkoholizem in druge odvisnosti, zapustitev s strani staršev, smrt staršev in druge stvari. Gre za težke življenjske situacije, zato je pomembna kvalitetna in hitra obravnava, za kar pa je potreben jasno opredeljen namen institutov. Pri rejništvu ne gre le za to, da se otroka, ki iz različnih razlogov ne more živeti pri svojih starših, namesti v nadomestno družino. Prednost rejništva je namreč ravno v njegovi domačnosti, naravni obliki, ki naj bi otrokom omogočila, da pridobi pomembno družinsko izkušnjo oziroma toplino, ki jo je težko ustvariti v drugi skupinsko organiziranih oblikah varstva otrok. Seveda tudi to je zelo pomemben faktor – varnost. Tudi raziskava Inštituta za socialno varstvo je potrdilo, da je pri osebah, ki bivajo v rejništvu, večja verjetnost, da se bodo ob prehodu v odrasla življenja bolje in bolj uspešno vključili v družbo. V Sloveniji je v rejniške družine nameščenih 851 otrok, zato je pomembno, da se rejništvu nameni zadostna pozornost tako z vidika zagotavljanja primerne podpore rejnikom kot tudi z vidika nadzora in preprečevanja zlorab. Na tem mestu velja izpostaviti predvsem problem pridobivanja statusa rejnika z namenom posvojitve, prav tako pa tudi problem oziroma so problem velike razlike v izvajanju in kvalitete rejniške dejavnosti glede na območje pristojnosti posameznega centra za socialno delo. V ta kontekst spada tudi preobremenjenost strokovnih delavk in delavcev, ki pokrivajo področje rejništva. Izpostaviti velja tudi potrebe po količinsko in tematsko večjem obsegu izobraževanj za rejnike ter ureditvi starševskega dopusta za rejnike; podobno, kot je to urejeno za posvojitelje. Tem pomanjkljivostim rejniškega sistema v Sloveniji se bomo morali v prihodnosti še posvetiti. Hvala.
Hvala lepa. Dovolite mi, da k besedi povabim poslanko Lidijo Divjak Mirnik, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine LMŠ do konca. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Slovenija je ena redkih držav brez sirotišnic. To je nekaj, na kar smo lahko zelo ponosni. Da je tako, se lahko zahvalimo predvsem kvalitetno zasnovanemu in izpostavljenemu institutu rejništva. V Sloveniji je 640 rejnic in rejnikov, pri katerih je nameščenih približno 900 oziroma nekaj manj otrok, ki zaradi različnih okoliščin ne morejo živeti s svojimi starši. Otroci v rejništvu pridobijo ali ohranjajo izkušnjo družinskega življenja. Te zagotovo ne bi mogli izkusiti v institucionalnem varstvu, ne glede na vso požrtvovalnost osebja ter stroke. Varnost zavetja družine, odnosi v njej, občutja v njej, pa čeprav le rejniške in čeprav le za prehodno obdobje, so pravzaprav zelo nenadomestljivi. Pred leti sprejet Družinski zakonik je prinesel določbe, ki se posredno ali neposredno nanašajo tudi na izvajanje rejniške dejavnosti. Te določbe vstopajo v veljavo že aprila letos. Za boljši prehod in bolj življenjsko izvajanje instituta rejništva je zato Ministrstvo za delo pripravilo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvajanju rejniške dejavnost, pa tudi Predlog zakona o spremembah Družinskega zakonika. Ena najbolj vidnih sprememb, ki jo predlagajo, je ta, da se pristojnost odločanja o namestitvi otroka v rejništvo v celoti prenese s centrov za socialno delo na sodišča. Sodišče bo odločilo tako o namestitvi otroka v rejo, kakor tudi imenovalo rejnika. Na svojo novo vlogo so se sodišča že pripravila in tudi usposobila, centri za socialno delo pa bodo v samem postopku še vedno igrali zelo pomembno vlogo, predvsem s podajanjem strokovnih mnenj in ocen. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvajanju rejniške dejavnosti določa tudi možnost vključitve v zavarovanja iz naslova rejniške dejavnosti kot poklica. Dviga se tudi višina plačila kot dela rejnine in izenačitev prispevkov k stroškom oskrbe za otroke v rejništvu in v zavodu. Predvideva tudi, da je otrok upravičen do pokojnine po pokojnem staršu. Morda najpomembnejša sprememba pa je pravzaprav ta, da predlog zakona uvaja možnost podaljšanja bivanja pri rejniku otroka tudi po dopolnjenem 18. letu starosti. V preteklosti se je namreč pokazalo, da so ti otroci dobesedno pristali na cesti ali pa so jih rejniki pri sebi obdržali tudi na lastne stroške in jih še naprej, da rečem, varovali oziroma jim nudili družinsko oporo. Težave so se pokazale pri ureditvi nadaljnjega bivanja in iskanja zaposlitve, sploh pri tistih, ki so na trg dela vstopali po končani srednji šoli in niso imeli druge možnosti bivanja. Po novem bodo v rejniških družinah bivali še eno leto po končanem srednješolskem izobraževanju, vendar ne dlje kot do 26. leta starosti. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvajanju rejniške dejavnosti prinaša seveda tudi finančne posledice, vendar zgolj v tem delu, in sicer so na letni ravni ocenjeni na približno 70 tisoč evrov, kar je pravzaprav zanemarljivo v primerjavi z učinkom, ki ga bo zakon imel na življenje teh mladih ljudi, ki jim v življenju že tako ali tako ni bilo prizaneseno. Spremembam zakona bo sledila tudi sprememba Družinskega zakonika. Ta pa bo uredila enotno določitev višine prispevka staršev v okviru preživljanja, seveda k stroškom oskrbe v primeru namestitve otroka v rejniško družino ali v zavod. Vse navedene spremembe so v korist otrok in tudi ljudi, ki za te otroke skrbijo. So v korist te družbe in korist večjega zavedanja, da je tistim najranljivejšim med nami treba življenje v kar največji meri olajšati. Zato jih bomo tudi v Poslanski skupini LMŠ v celoti podprli. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 26. marca 2019. V razpravo dajem 6. člen ter amandma Poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, SAB in Desus. Želi kdo razpravljati? Ker ne, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 6. točki dnevnega reda. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH DRUŽINSKEGA ZAKONIKA. Predlog zakona je v obravnavo vložila Vlada in za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade gospe Bredi Božnik, državni sekretarki. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani – ponovno! Družinski zakonik v okviru urejanja preživninske dolžnosti s strani staršev med drugim ureja tudi obveznost preživljanja otroka v primeru izrečenega ukrepa. Predlog Zakona o spremembah Družinskega zakonika pa spreminja način določitve prispevka k stroškom oskrbe za otroke v okviru preživljanja otroka, ki je nameščen v rejništvo ali zavod. Predlog zakona posega v določbo tretjega in četrtega odstavka 184. člena Družinskega zakonika, ki prispevek izplačane preživnine določa neenako za otroke v rejništvu in v zavodu, ter ne upošteva dejstva, da vrsta namestitve ni otrokova izbira. Poleg teh je upoštevano tudi dejstvo, da je otrok lahko upravičenec do družinske pokojnine. Predlagana ureditev je po naši oceni pravičnejša do otrok v primerjavi s sedaj veljavno ureditvijo v Zakonu o izvajanju rejniške dejavnosti ter z ureditvijo v 184. členu Družinskega zakonika, ki določa prispevek k stroškom oskrbe glede na to, v katero vrsto institucionalnega varstva je otrok nameščen. Predlog zakona določa prispevek k stroškom oskrbe le v primeru, če otrok te prihodke dejansko prejema. Predlog zakona tudi določa, da poplačilo stroškov oskrbe uredi skrbnik in o tem ne odloča več sodišče. Predlagana ureditev bo tudi enostavnejša za centre za socialno delo, saj ne predvideva sklepanja vsakokratnih aneksov k rejniškim pogodbam glede na dejansko prejete prihodke, ter do sodišč glede določanja poplačila stroškov oskrbe. Hvala.
Hvala lepa. Prelog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo, zato za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, gospodu Vojku Staroviću. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Pozdravljeni, državna sekretarka! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na 5. seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah Družinskega zakonika, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada s predlogom za obravnavo in sprejetje predloga zakona po skrajšanem postopku. Kolegij predsednika Državnega zbora je sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku, zato ga je odbor obravnaval na podlagi 142. člena Poslovnika Državnega zbora. Pri delu odbora so sodelovali: predstavniki predlagatelja z ministrico za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti in predstavnico Zakonodajno-pravne službe. Odbor je prejel naslednje gradivo, objavljeno na spletnih straneh Državnega zbora: predlog zakona, mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Državnega sveta, vložene amandmaje kvalificiranih predlagateljev, pojasnila Ministrstva delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti na pripombe Zakonodajno-pravne službe. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in zakonodajno-tehničnega vidika in dala konkretne pripombe k prvemu in drugemu členu. K prvemu členu je bil vložen amandma koalicijskih poslanskih skupin. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki podpira predlagane spremembe. Predstavnica predlagatelja je predstavila predlog zakona, predstavnica ZPS je povedala, da so v uvodu dali pripombe pravnosistemske narave. Načelo pravne države iz drugega člena Ustave podaja zahtevo po jasnosti, preglednosti zakonske ureditve ter terja skladnost materialne, organizacijske in procesne ureditve družinskega prava, zato bi bilo treba Družinski zakonik glede vprašanj, izpostavljenih v mnenju, čim prej uskladiti z Zakonom o izvajanju rejniške dejavnosti ter Zakonom o nepravdnem postopku. Ostale pripombe so bile zakonodajno-tehnične narave, v vloženem amandmaju je bila ena upoštevana, glede pripomb h končni določbi pa so bila posredovana pisna pojasnila ministrstva, ki predstavljajo pomemben del zakonodajnega gradiva in jih Zakonodajno-pravna služba sprejema. V krajši razpravi, ki je potekala o prvem členu predloga zakona, so razpravljavci zastavili nekaj vprašanj v zvezi s preusmeritvijo pristojnih centrov za socialno delo na sodišča in s tem povezanimi kadrovskimi vprašanji ter možnostjo uveljavljanja dopusta rejnikov. Ministrica je poudarila, da rejniki dopust lahko uveljavljajo na podlagi Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih in imajo že sedaj enake pravice. Prav tako je povedala, da priprave na prehod pristojnosti potekajo že dalj časa, zato po njenem mnenju hujših težav naj ne bi bilo. Odbor je sprejel vloženi amandma. Pripravljeno je besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega je vključen sprejeti amandma. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Starović. Vas vabim, da kar ostanete pri mikrofonu, ker prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin in kot prvi predstavljate stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Sedaj pa še stališče stranke. Novela Družinskega zakonika prinaša spremenjen način določanja prispevka za preživljanje otrok v rejništvu ali zavodu. Predlagane spremembe prinašajo tudi poenostavljen postopek določanja prispevka za centre za socialno delo in sodišča. Po novem bo namreč poplačilo stroškov oskrbe urejal skrbnik, prispevek pa se bo, ne glede na vrsto namestitve, določil glede na odstotek zakonsko določenih materialnih stroškov kot dela rejnine. Pri določanju skupnega zneska rednih prihodkov otroka se bo po novi ureditvi upoštevalo dejstvo, da je otrok lahko upravičen tudi do družinske pokojnine, ki po pokojnem staršu nadomešča preživnino. To pomeni, da se na račun prejemanja pokojnine znesek preostalih rednih prihodkov ne bo zmanjševal. Poleg navedenega pa nova ureditev prispevek za stroške oskrbe ne veže več na vrsto varstva, na katerega otrok v resnici nima nobenega vpliva. Ti stroški bodo sedaj, ne glede na tip otrokove namestitve, odmerjeni enako. Ker sem danes o pomenu rejništva že razpravljal, se na tem mestu ne bom ponavljal. Bom pa poudaril, da v Poslanski skupini SAB pozdravljamo ureditev, ki bo v primerjavi s sedanjo do otrok bistveno pravičnejša. Predlog novele bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavil gospod Jurij Lep. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Državna sekretarka, kolegice in kolegi – še enkrat na tem mestu! Sicer zelo obširen Družinski zakonik bo s tokratno spremembo deležen sicer manjše spremembe, ki pa nikakor ni nepomembna. Nanaša se na določbe v zvezi s prispevkom za preživljanje otroka, ki biva izven svoje matične družine. Glavne določbe zakona po oceni Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti glede prispevka k stroškom oskrbe v primeru namestitve otroka v rejništvo ali zavod neenako obremenijo otrokovo preživnino, kar je odvisno od vrste namestitve, pri čemer pa je res, da stroški oskrbe v zavodu in v rejništvu niso enake. V Poslanski skupini Desus se strinjamo s predlagateljem zakona, da je smiselno, da je prispevek k stroškom oskrbe določen enako, ne glede na tip namestitve, saj na to, kam bo otrok nameščen, sam nikakor ne more vplivati. Hkrati s to spremembo se bo poenostavil še način poplačila stroškov oskrbe, saj bo to odslej urejal skrbnik. Torej bo manj dela odpadlo na centre za socialno delo in na sodišča. Ker sistem zasleduje enako obravnavo otrok glede prispevanja k stroškom oskrbe za otroka v rejništvu ali zavodu in ker hkrati novi način izračuna izboljšuje položaj otrok, nameščenih v institucionalno varstvo, bomo poslanci iz vrst Desusa predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Poslanka Lidija Ivanuša bo predstavila stališča Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Lep pozdrav vsem skupaj! Kot nam je znano, Družinski zakonik celovito ureja več področij. Med drugim v okviru razmerij med starši in otroki ureja tudi obveznost preživljanja kot vzajemno dolžnost med starši in otroki. Preživninska obveznost ne preneha v primeru namestitve otroka v rejništvo ali v zavod kot posledica ukrepa ali soglasja staršev. S predlagano spremembo, ki jo imamo tukaj pred seboj, se tako želi pregledneje urediti način določitve prispevka k stroškom oskrbe. Tako se prispevek ne glede na vrsto namestitve, ali v rejništvo ali zavod, določi glede na odstotek zakonsko določenih materialnih stroškov kot dela rejnine. Materialni stroški, ki jih določa Zakon o izvajanju rejniške dejavnosti, trenutno znaša 291, 27 evrov. Nadalje predlog zakona določa prispevek k stroškom oskrbe le v primeru, če otrok te redne prihodke preživnine ali družinsko pokojnino dejansko prejema. Strinjam se tudi s predlogom zakona, ki določa, da poplačilo stroškov oskrbe uredi skrbnik. S predlagano spremembo bi to pomenilo, da če skupni redni prihodki otroka mesečno presegajo 25 % materialnih stroškov, določenih z zakonom, ki ureja izvajanje rejniške dejavnosti, nakaže skrbnik razliko v proračun, vendar največ v višini 50 % materialnih stroškov. O tej zadevi ne odloča več sodišče, kot to predvideva 184. člen Družinskega zakonika, ali center za socialno delo s sklepanjem aneksov k rejniški pogodbi. Na ta način se bodo razbremenila sodišča in centri za socialno delo ne bodo imeli več zaostankov glede pomembnih zadev, ki se tičejo državljanov in državljank Republike Slovenije. Naj poudarim, da predlog zakona tudi vnaša enako obravnavo otrok glede prispevanja k stroškom oskrbe v rejništvu ali v zavodu. Če pogledamo sedanjo ureditev, ta ne upošteva dejstva, da vrsta namestitve v varstvo ni otrokova izbira, zato je na nek način smiselno, da je prispevek k stroškom oskrbe določen na enak način, kljub temu da stroški oskrbe v rejništvu in zavodu niso enaki. Poleg tega sedanja ureditev ne upošteva, da je otrok lahko tudi upravičenec za družinsko pokojnino. Družinska pokojnina namreč nadomešča preživnino po umrlem staršu ter se uveljavlja v drugem postopku na podlagi odločbe Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Ne glede na navedeno pa je predmet določbe enotna ureditev prispevanja k stroškom oskrbe iz obeh naslovov, ki imata po vsebini isti namen. Predlagana ureditev ne prinaša finančnih posledic za proračun in za druga javnofinančna sredstva. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke bomo podprli Predlog zakona o spremembah Družinskega zakonika, ker menimo, da slednji izboljšuje položaj otrok. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Suzana Lep Šimenko bo predstavila stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Pozdravljeni še enkrat! Družinski zakonik še ni niti dobro začel veljati, že imamo na dnevnem redu prve spremembe. Predlog spremembe, ki je danes pred nami, je v 184. členu, ki ureja obveznost preživljanja otroka v primeru izrečenega ukrepa, to je po odvzemu starševske skrbi, vendar, ko starši niso oproščeni preživljanja otrok. S predlagano spremembo se želi pregledneje in pravičneje urediti način določitve prispevka k stroškom oskrbe, in sicer se prispevek, ne glede na vrsto namestitve, bodisi rejništvo ali zavod, določi glede na odstotek zakonsko določenih materialnih stroškov kot dela rejnine. Predlog zakona določa prispevek k stroškom oskrbe le v primeru, če otrok te prihodke dejansko prejema. Predlog zakona tudi določa, da poplačilo stroškov oskrbe uredi skrbnik in o tem ne odloča več sodišče. Predlagana ureditev je po oceni predlagatelja pravičnejša do otrok v primerjavi s sedaj veljavno ureditvijo z Zakonom o izvajanju rejniške dejavnosti ter ureditvijo v 184. členu zakona, ki glede na vrsto institucionalnega varstva, v katerem je otrok nameščen, določa prispevek k stroškom oskrbe. Pri tem je namreč pomembno dejstvo, da vrsta namestitve ni otrokova izbira, zato je smiselno, da je prispevek k stroškom oskrbe določen na enak način. Predlagana ureditev je tudi enostavnejša za centre za socialno delo, saj ne predvideva sklepanja vsakokratnih aneksov k rejniški pogodbi glede na dejansko prejete prihodke, ter do sodišč glede določanja poplačila stroškov oskrbe. Glede na to, da zakon predvideva rešitev, ki je lahko pozitivna za otroke, zakonu ne bomo nasprotovali. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Marko Koprivc bo predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Družinski zakonik je bil sprejet z namenom izboljšanja položaja otrok v družinskih razmerjih. Družinske zadeve so občutljive in specifične zadeve, ker so v njih vključeni otroci, ki so zaradi nizke starosti ter čustvene in telesne nedoraslosti toliko bolj dovzetni za izkoriščanje, zlorabe in manipulacije. Starševska skrb pripada obema staršema, država pa lahko v njo poseže le, če starši hudo kršijo obveznosti ali zlorabijo pravice, ki izhajajo iz starševske skrbi, ali s svojim ravnanjem očitno pokažejo, da ne bodo skrbeli za svojega otroka. Ne znamo si niti predstavljati, kako hud udarec to pomeni za otroka. Tudi če se staršu odvzame starševska skrb, ga to ne oprosti plačevanja obveznosti preživljanja otroka. Preživninska obveznost tako ne preneha v primeru namestitve otroka v rejništvo ali v zavod kot posledico ukrepa ali soglasja staršev. Z današnjim predlogom zakona se spreminjata določbi Družinskega zakonika, ki prispevek k stroškom oskrbe izplačane preživnine določata neenako za otroke v rejništvu in v zavodu. S tem odpravljamo neenako obravnavo teh otrok, saj je potrebno upoštevati, da si ti otroci ne izberejo sami, ali bodo v rejništvu ali v zavodu. Zato je smiselno, da je prispevek k stroškom oskrbe določen na enak način. Ravno tako sedanja ureditev ne upošteva, da je otrok lahko tudi upravičenec do družinske pokojnine. Predlagana ureditev pa je tudi enostavnejša za centre za socialno delo, saj ne predvideva sklepanja vedno novih aneksov k rejniški pogodbi glede na dejansko prejete prihodke, in tudi do sodišč glede določanja poplačila stroškov oskrbe. Socialni demokrati bomo podprli predlagani predlog sprememb zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zadnji bo stališče Poslanske skupine NSi predstavil gospod Aleksander Reberšek. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, poslanke in poslanci! Ob sprejemanju Družinskega zakonika se je zdelo, da je dve leti do začetka uporabe njegovih določb dolga doba in da je dovolj časa za vse prilagoditve sistema. Zdaj pa, kot smo omenili že pri predhodnem zakonu, v zadnjem trenutku spreminjamo določbe. Lahko bi rekli: bolje pozno kot nikoli. V Novi Sloveniji upamo le, da so zadeve vendarle dobro premišljene in celovite. Družinski zakonik bo prinesel nekaj izboljšav, predvsem glede posvojitev, rejništva in skrbništva, kjer bodo ti postopki s centra za socialno delo preneseni v pristojnost sodišč. A tudi na tem področju ostajajo odprta vprašanja, ki smo jih zastavili pred dvema letoma. Kako bodo sodišča glede na siceršnje zaostanke to zmogla? Se bodo sodni zaostanki na ta račun povečali? Sodniki sami so izpostavili vprašanje, ali so za te postopke usposobljeni, glede na to, da gre za mladoletne osebe in zelo občutljivo poseganje v njihovo ranljivo osebnost. Bodo zaradi tega sodišča potrebovala več izvedencev te stroke? Dobro bi bilo kaj slišati tudi o tej plati uvajanja Družinskega zakonika. Sicer pa je predlog sprememb, da se izenači prispevek stroškom oskrbe, izplačane preživnine ali družinske pokojnine za otroke ne glede na namestitev. Sedaj je ta prispevek neenak. Poslanci Nove Slovenije bomo glasovali za predlog zakona.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, in sicer pol ure po prekinjeni 6. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DOHODNINI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 88 poslank in poslancev s prvopodpisanim Branetom Golubovićem. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona pa dajem besedo predstavniku predlagateljev Jožetu Lenartu. Izvolite.
Predsedujoča, kolegice in kolegi! Od osamosvojitve dalje člani volilnih odborov od nadomestil, ki so jih prejeli za opravljeno delo na volitvah in referendumih, dohodnine niso plačevali oziroma se plačila nadomestil niso vštevala v davčno osnovo dohodka iz delovnega razmerja. Pred izvedbo zadnjih predčasnih volitev v Državni zbor leta 2018 pa je vprašanje ustreznosti več kot 25-letne prakse izpostavilo Ministrstvo za finance oziroma Finančna uprava Republike Slovenije. Pred tem je Državna volilna komisija po dolgih letih ukinila plačevanje nadomestil članom volilnih odborov v gotovini z namenom boljše preglednosti porabe javnih sredstev ter pravilnosti izplačil. Na sestanku med Ministrstvom za finance in Državno volilno komisijo je bilo pred parlamentarnimi volitvami 2018 dogovorjeno, da se za izvedbo volitev praksa ne spreminja in da se od nadomestil prejemkov za člane volilnih odborov ne plača akontacija dohodnine. Nato je pred izvedbo lokalnih volitev jeseni 2018 Finančna uprava Republike Slovenije dala zahtevo za nakazilo akontacije dohodnine za člane volilnih odborov. To je bilo mesec dni po dnevu, ki je štel za začetek volilnih opravil, in štirinajst dni po tem, ko so občinske volilne komisije že imenovale volilne odbore. Zaradi te zahteve so nekatere okrajne volilne komisije poročale o zaznanem izstopanju iz članstva v volilnih odborih. V nekaterih primerih celo množično, tako da je bila izvedba lokalnih volitev v nekaterih občinah pod vprašajem. Na usklajevalnem sestanku med Državno volilno komisijo, Ministrstvom za javno upravo in Ministrstvom za finance je nato prišlo do dogovora, na podlagi katerega je Državna volilna komisija spremenila 4. člen Pravilnika o določitvi meril in kriterije za določitev višine nadomestil in povračila stroškov članom volilnih organov. V njem je določila, da članu volilnega odbora namesto nadomestila pripada pravica do povračila stroškov zaradi opravljanja funkcije člana volilnega odbora, in da mu za opravljanje te funkcije na volitvah pripada pravica do povračila stroškov v višini ene dnevnice, torej 48 evrov za vsak dan glasovanja. Ob tem je treba pripomniti, da ker ni možno izplačevanje različnih višin povračil stroškov, so bili posledično predsedniki volilnih odborov in njihovi namestniki nezadovoljni, saj je njihovo delo zahtevnejše. Poleg tega pa ta ureditev ne upošteva 26. člena Zakona o volitvah v Državni zbor, ki v prvem odstavku tretjega odstavka določa, da imajo člani volilnih organov, torej tudi člani volilnega odbora, zaradi dela v volilnem organu pravico do ustreznega nadomestila in ne do povračila stroškov. Cilj predlagane novele je, da nadomestilo za delo v volilnih odborih na volitvah in referendumih postane predmet oprostitve po Zakonu o dohodnini. Zato je določeno, da nadomestilo za delo na posameznih volitvah ali referendumu ne sme presegati 20 % nadomestila, ki je največ določeno za predsednika okrajne volilne komisije za izvajanje volilnih opravil na posameznih volitvah ali referendumu. Poleg tega bo v primerni višini dohodnine oproščen tudi dohodek za odstop prostora za izvedbo volitev ali referenduma na državni ali lokalni ravni, izvedenih v skladu z zakonom. V skladu z novelo bo plačilo dohodnine oproščen dohodek, ki ne bo presegel 84 evrov. Do sedaj je bila meja 42 evrov. Ta bo volilnim organom omogočil, da se bodo lahko v prihodnje bolj enakovredno pogajali oziroma ugotavljali interes zasebnikov za oddajo prostorov. V zaključku. Bistvo predlaganega zakona je tako predvsem zagotoviti nemoteno delo volilnih odborov oziroma njihovo polno zasedbo, ob tem pa še zakonitost in poštenost ter ne nazadnje tudi legitimnost volitev. Hvala lepa.
Hvala predlagatelju. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance kot matično delovno telo. Za predstavitev poročil odbora dajem besedo predsedniku odbora Robertu Polnarju. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospa in gospodje! Odbor za finance je na sedmi seji 13. marca letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Branetom Golubovićem. Kolegij predsednik Državnega zobra je sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Kot gradivo smo na odboru za sejo prejeli mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Vlade in mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine vseh strank, zastopanih v Državnem zboru, in sicer k prvemu in tretjemu členu predloga zakona. Na seji odbora so sodelovali: poslanec Jože Lenart v imenu predlagatelja, predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance ter Zakonodajno-pravne službe. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je predstavnik predlagatelja predstavil ključne rešitve, ki jih predvideva predlog zakona. Poudaril je, da se je problematika plačila dohodnine od nadomestila za člane volilnih odborov pojavila pred volitvami v Državni zbor leta 2018, ko je to vprašanje izpostavila Finančna uprava Republike Slovenije. Do takrat člani volilnih odborov dohodnine iz tega naslova niso plačevali. Zaradi gradiva Finančne uprave, v katerem je bila dana zahteva za nakazilo akontacije dohodnine za člane volilnih odborov, je prišlo do izstopov iz članstva v volilnih odborih. Izvedene so bile nekatere začasne prilagoditve predpisov, da bi se preprečile posledice, ki bi lahko v končni fazi tudi ogrozile izvedbo volitev. Predlog zakona, ki je pred nami, omogoča primerno razrešitev te odprte zadeve. Njegov cilj je, da postane nadomestilo za delo v volilnih odborih na volitvah in na referendumih predmet oprostitve po Zakonu o dohodnini. Plačila dohodnine bo tako oproščen tudi dohodek za odstop prostora za izvedbo volitev oziroma referenduma, v kolikor le-ta ne presega 84 evrov, saj so se tudi tukaj pojavljale težave predvsem z zagotavljanjem prostorov za namen izvedbe volitev. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je navedla, da je Zakonodajno-pravna služba podala pisno mnenje s pripombami, ki jih predlagani amandmaji v celoti odpravljajo. Državna sekretarka na Ministrstvu za finance je predstavila mnenje Vlade o predlogu zakona, pri čemer je kot bistveno izpostavila predlog, da se določba predloga zakona, ki ureja višino nadomestila, preoblikuje tako, da bo nadomestilo, ki ga prejme član volilnega odbora, vezano na 20 % nadomestila, ki je največ lahko določeno za predsednika okrajne volilne komisije. V razpravi so članice in člani odbora opozorili na problematiko ustvarjanja izjem od splošnih pravil, vendar po izpostavili, da je konkretni predlog zakona treba obravnavati ob upoštevanju pomena volilnih odborov za delovanje demokratičnega sistema ter z vidika dohodka, ki ga kot nadomestilo za delo v volilnih odborih zagotavljajo predvsem socialno šibkejšim skupinam. Izrazili so zadovoljstvo nad široko podporo predlogu zakona, ki bo področje primerno uredil in omogočil višje plačilo predsednikom volilnih odborov glede na njihove obveznosti ter prav tako povečan znesek nadomestila za najemodajalce. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval amandmaje vseh poslanskih skupin, zastopanih v Državnem zboru, in sicer k prvemu in tretjemu členu predloga zakona, in jih sprejel. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejeta amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki gospe Nataliji Kovač Jereb. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije je sprejela mnenje o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Branetom Golubovićem. S predlogom se naslavlja problematika davčne obravnave nadomestil in povračil stroškov članom volilnih odborov. Problematika je bila v letu 2018 začasno rešena s spremembo Pravilnika Državne volilne komisije o določitvi meril in kriterijev za določitev višine nadomestil in povračil stroškov članom volilnih organov, tajnikom in drugim osebam, Uredba o davčni obravnavi povračil stroškov in drugih dohodkov iz delovnega razmerja, in sicer na način, da se v davčno osnovo ne všteva celodnevna dnevnica 48 evrov za vsak dan glasovanja. Vlada se s predlaganimi rešitvami glede trajne sistemske ureditve obravnavane problematike ter zastavljenega cilja predloga zakona strinja. Pri tem pa smo tudi opozorili, da je bilo potrebno zaradi jasnosti in določnosti nadomestil v zvezi z opravljanjem dela članov volilnih odborov opredeliti tudi višino zneska, od katerega se dohodnina ne plačuje. Se pravi, v predlaganem zakonu ni bilo enoznačno določljivo, do katerega zneska se ta dohodnina ni plačevala, kar je pa bilo s sprejetjem amandmaja na Odboru za finance tudi storjeno. Zakonska določba 1. člena se je prilagodila tako, da se višina nadomestila v zvezi opravljanjem dela na posameznih volitvah ali referendumu, ki ga prejme član volilnega odbora in je oproščen od dohodnine, veže na 20 % nadomestila, ki je največ lahko določen za predsednika okrajne volilne komisije. Na Odboru za finance je bil sprejet tudi amandma k 3. členu, s katerim se je sledilo opozorilu Vlade glede problematičnosti preštevilčenja dosedanjih 3. do 7. točke v 107. členu Zakona o dohodnini zaradi črtanja 2. točke tega člena, ker se na Zakon o dohodnini vežejo tudi ostali zakoni. Vlada podpira tudi predlog za povišanje zneska, do katerega se ne plačuje dohodnina od dohodkov za odstop prostora za izvedbo volitev ali referenduma, se pravi s sedanjih 42 na 84 evrov. Kot sem že predhodno povedala, Vlada predlog zakona glede zastavljenega cilja podpira in ugotavlja, da so bile naše pripombe, ki so bile podane v mnenju Vlade, sprejete, za kar se vam tudi zahvaljujemo.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi bo predstavil stališče gospod Robert Polnar v imenu Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Gospe poslanke, gospodje poslanci! Zakoni, ki urejajo pravico do glasovanja, in določbe za uveljavljanje te pravice so v demokratični vladavini temeljni. V demokraciji je pomembno določiti, kako, kdo, komu in zakaj je potrebno oddati glasove. Procesi, v katerih se volilne preference izražajo kot glasovi, prevedeni v porazdelitev avtoritete oblasti, se uresničujejo na volitvah, ki morajo biti pravilno in zakonito izvedene. V največji meri je to odvisno od članic in članov volilnih odborov. V Sloveniji je članic in članov volilnih odborov približno 19 tisoč. Do sedaj jim ni bilo potrebno plačevati dohodnine od prejetega nadomestila za upravljanje dela v volilnem odboru. Realizacija ideje, da bi tudi te vrste dohodek postal dohodninsko obdavčen, bi pomenila hud destimulativni dejavnik za državljanke in državljane, ki to delo hočejo opravljati. O tem nas je poslance Državnega zbora obvestila Državna volilna komisija, in to na podlagi izkustvenih spoznanj ob lanskoletnih državnozborskih in lokalnih volitvah, ko so marsikje v Sloveniji s skrajnimi napori vzpostavili pravilno konstitucijo volilnih odborov. Zato je prav, da Zakon o dohodnini spremenimo in dopolnimo tako, kot je predlagano, če naj zagotovimo nemoteno odvijanje vseh prihodnjih volitev in referendumov. Najprej določamo izjemo od plačila dohodnine za prejemke v zvezi z opravljanjem dela članov volilnega odbora. Mi smo danes v obrazložitvah že slišali natančno in podrobno pojasnitev, za kaj gre pri posameznih članicah in članih volilnega odbora, ravno tako tudi, za kaj gre pri tistih, ki prostore oddajajo v najem za volilne namene, zato tega ne nameravam ponavljati. Tisto, kar se mi pa zdi pomembno poudariti, je, da je poleg nadomestila za opravljanje funkcije omogočena oprostitev plačila dohodnine tudi za povračilo stroškov članom volilnih odborov in da je glede plačila dohodnine za dohodek za odstop prostora to izjemno pomembno, ker je potrebno zasledovati cilj čim večjega števila volišč zavoljo lažje dostopnosti vsem volilnim upravičencem. Volilni odbori so namreč ključni volilni organi, brez katerih glasovanja na volitvah in referendumih ni mogoče izvesti, poleg tega pa zaradi heterogenosti svoje sestave jamčijo, da se volitve na Slovenskem opravljajo brez zapletov. Spremembe in dopolnitve zakona so bile na Odboru za finance popravljene s predlogi Zakonodajno-pravne službe in Vlade. Zaradi navedenega je zakon pravno jasen za praktično izvedbo vseh predvidenih oprostitev pri plačilu dohodnine povezanih z delom v volilnih odborih. Zavoljo vsega naštetega bomo v Poslanski skupini Desus podprli Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bo stališče predstavil Jani Ivanuša v imenu Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Gospa podpredsednica, oba državna sekretarja, vsi prisotni v dvorani, lep pozdrav! Sprejetje Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini je potrebno samo zato, da se ustavi finančna uprava. Ta bi namreč obdavčila vse, kar se obdavčiti da. Tako so se spravili celo na dohodke, ki so jih prejemali člani volilnih odborov. Tokrat so šli enostavno predaleč, saj ogrožajo celo izvedbo volitev in referendumov. Vsa ta tragikomična zgodba se je začela, ko je služba Državne volilne komisije ob tesnem sodelovanju z Ministrstvom za finance ukinila plačevanje nadomestil članom volilnih odborov v gotovini. Morda je ta poteza res prispevala k preglednosti javnih sredstev in pravilnosti izplačil članom volilnih odborov, toda dovolite dvom v to, da je ta odločitev prispevala k racionalizaciji stroškov volitev. V predlogu zakona ni nikjer podatka o tem, kolikšen je prihranek na ta račun. Torej gre zopet samo za neke pavšalne ocene. Člani volilnih odborov so bili veliko bolj zadovoljni, ko so prejeli gotovino že v soboto, dan pred volitvami ali referendumom. Sedaj pa čakajo na plačilo tudi cel mesec po volitvah. Druga, še slabša novost pa je, da se jim ta dohodek, ki ga dobi na transakcijski račun, šteje med dohodke pri uveljavljanju socialnih transferjev. Slovenke in Slovenci pomagajo državi pri izvedbi volitev, potem pa jih ta ista država prikrajša za socialne transferje zaradi njihove pomoči državi. Nerazumljivo. Še dobro, da jih bo država oprostila vsaj plačila dohodnine ob dohodku, ki ga prejemajo za volilna opravila, v nasprotnem primeru sploh nihče več ne bi želel delati v volilnih odborih. Plačevanje članov volilnih odborov je 27 let potekalo brezhibno, nato pa z eno nespametno potezo, kot je bila ukinitev plačevanja članov volilnih odborov z gotovino, povzročiš več problemov kot koristi. V praksi se pojavlja še en problem, in sicer glede prostora za izvedbo volitev ali referenduma. Prvič, ne razumem, zakaj javnopravni subjekti, šole, vrtci, občine, krajevne skupnosti za oddajo svojih prostorov sploh zahtevajo oziroma prejemajo plačilo za odstop prostora za izvedbo volitev. Javnopravni subjekti bi morali prostore državi odstopiti brezplačno. Strinjamo pa se, da se zasebnikom, kjer so tradicionalna volišča, zviša znesek nadomestila, ki mora biti seveda oproščen plačila dohodnine. Ljudje so zelo navezani na določena volišča in vsaka sprememba volišča lahko negativno vpliva na udeležbo na volitvah. Državna volilna komisija bi morala počasi razmišljati tudi o elektronskih volitvah, ki bi bile bistveno cenejše. Navsezadnje bi lahko volitve izpeljale tudi upravne enote v okviru svojih rednih nalog. V Slovenski nacionalni stranki podpiramo predlog, po katerem bodo dohodki članov volilnih odborov oproščeni plačila dohodnine. Prav tako podpiramo višje in neobdavčeno plačilo za tiste, ki odstopijo prostor za volitve in referendume, zato bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, podprli. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa, gospod poslanec. Naslednja je na vrsti mag. Karmen Furman, ki bo predstavila stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani poslanke in poslanci, spoštovana prisotna gostja! S predloženimi spremembami Zakona o dohodnini se v temelju zasledujeta dva cilja: da nadomestilo za delo članov volilnih odborov na volitvah in referendumih po sprejeti spremembi danes obravnavanega zakona postane predmet oprostitve ter da bo do nekoliko višjega zneska, in sicer do predlagane višine 84 evrov, oproščen plačila dohodnine tudi dohodek za odstop prostora za izvedbo volitev ali referenduma tako na državni kot na lokalni ravni. Predlog obravnavane novele je pripravljen na podlagi opozorila Državne volilne komisije, ki v svojem dopisu opozarja na nastali problem ob izvedbi zadnjih predčasnih volitev v Državni zbor in lokalnih volitev v letu 2018. Na podlagi zahteve Finančne uprave Republike Slovenije in Ministrstva za finance je prišlo z ukinitvijo plačevanja nadomestil članom volilnih odborov v gotovini tudi do drugačne davčne obravnave nadomestil in povračil stroškov članov volilnih odborov, v skladu s katero bi morala biti plačila članom za delo v volilnem odboru obdavčena z dohodnino. Glede na dejstvo, da vse od osamosvojitve Republike Slovenije člani volilnih odborov od nadomestil, ki so jih prejeli za opravljanje dela na volitvah in referendumih, niso plačevali dohodnine oziroma se plačila nadomestil niso vštevala v davčno osnovo dohodka iz delovnega razmerja, se je s tem sprožilo tako vprašanje več kot 25-letne prakse, prav tako pa je bilo na tej osnovi moč zaslediti tudi bistveno zmanjšanje interesa ljudi za njihovo nadaljnjo sodelovanje pri izvedbi volilnih opravil. In prav slednje je lahko pomembno in ogrozi dosedanjo prakso oblikovanja in zakonitosti dela najpomembnejših organov v okviru izvedbe demokratičnih volitev, torej delo volilnih odborov, ki navsezadnje vodijo glasovanje na voliščih in ugotavljajo izid glasovanja na posameznem volišču. Začasna rešitev, ki jo je podala Državna volilna komisija in je bila realizirana s spremembo pravilnika in vladne uredbe, je v dani situaciji sicer upravičila svoj namen, a vendarle se v tem oziru kaže potreba po sistematični ureditvi tega problema in sprejetju dolgoročne zakonske rešitve za nemoteno izvedbo vseh nadaljnjih volitev in referendumov. Pri tem pa je pomembno, da predlagana ureditev ne bo poslabšala dosedanjega pravnega položaja članov volilnih odborov in da je predlagana davčna obravnava v skladu z načelom pravne varnosti in zaupanja v pravo, saj se v vsem tem dolgem obdobju od osamosvojitve Republike Slovenije prejemki oziroma nadomestila, ki so jih člani volilnih odborov prejeli za opravljanje dela na volitvah in referendumih, niso vštevali v davčno osnovo dohodka iz zaposlitve. Glede na navedeno, bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlog novele Zakona o dohodnini tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine LMŠ bo predstavila gospa Andreja Zabret. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, predstavniki Vlade, spoštovani kolegice in kolegi. V sodobnih ustavnih ureditvah je volilna pravica ena od temeljnih političnih pravic državljana. To določa tudi Ustava Republike Slovenije, ki poudarja splošnost in enakost volilne pravice. Na to opozarja tudi predlog zakona, ki pravi, da so volitve v sodobnem pojmovanju demokracije eden najpomembnejših izrazov ljudske suverenosti in osnovni pogoj za demokratično oblikovanje najpomembnejših organov, zlasti predstavniškega telesa na državni in lokalni ravni. Volitve in referendume izvajajo volilne komisije in volilni odbori. Za zakonito in pošteno izvedbo volitev je zlasti pomembno delo njihovih članov, ki vodijo glasovanje na voliščih in ugotavljajo izid glasovanja na volišču. Verjetno se vsi strinjamo, da gre za delo, ki ni lahko in pri katerem je treba biti izjemno natančen. Mednarodne institucije, ki ocenjujejo izvedbe volitev, so že večkrat izrazile mnenje, da se v Sloveniji volitve izvajajo na zelo visokem nivoju. V svojih poročilih poudarjajo pozitivno presenečenje nad številnimi volišči, kjer je volivcev manj kot 100 oziroma 50. Zakon, ki smo ga podpisale vse poslanske skupine, si prizadeva za kontinuiteto dobrih praks. V Sloveniji smo imeli več kot četrt stoletja urejeno tako, da člani volilnih odborov od nadomestil, ki so jih prejeli za opravljeno delo na volitvah in referendumih, niso plačevali dohodnine oziroma se plačila nadomestil niso vštevala v davčno osnovo dohodka iz delovnega razmerja. Poleg tega se je članom volilnih odborov plačevalo nadomestilo v gotovini. Pred izvedbo predčasnih volitev v Državni zbor se je izpostavilo vprašanje preglednosti porabe javnih sredstev in pravilnosti izplačil. Nekako v zadnji minuti, potem ko so bili volilni odbori že imenovani, je bilo obelodanjeno, da bodo njihovi člani zaradi svojega dela zapadli v plačilo dohodnine. Pomanjkanje strateškega premisleka je posledično vodilo v izstopanje iz članstva v volilnih odborih, zato je bila tik pred volitvami sprejeta začasna rešitev, da članom namesto nadomestila pripada pravica do povračila stroškov. V danem trenutku je bil to najboljši možen izhod v sili, na dolgi rok pa žal ne, saj je rešitev v nasprotju z Zakonom o volitvah v Državni zbor, ki določa, da imajo člani volilnih odborov za svoje delo pravico do ustreznega nadomestila. S predlogom zakona situacijo rešujemo tako, da bo nadomestilo za delo v volilnih odborih na volitvah in referendumih postalo predmet oprostitve po Zakonu o dohodnini. Istočasno še zvišujemo znesek oprostitve za odstop prostora za izvedbo volitev, kar bo volilnim organom omogočilo lažje pogajanje z zasebniki za oddajo prostorov. V skladu z novelo bo plačilo dohodnine oproščen dohodek, ki ne bo presegel 84 evrov. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca bomo predlog zakona soglasno podprli, ker si prizadevamo rešiti potencialno situacijo nezanimanja za delo v volilnih odborih zaradi zapadanja v plačilo dohodnine ali možnosti uvrstitve v višji razred zaradi dela za državo. Torej gre definitivno za rešitev, ki je v javnem interesu. Ne nazadnje pa si želimo ohranjati tradicijo poštenih in profesionalno izpeljanih volitev v naši državi. Veseli pa nas tudi dejstvo, da smo ob tem strnile vrste prav vse poslanske skupine, kar je glede na preteklo prakso precej osvežujoče. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Spoštovana državna sekretarja, kolegice in kolegi! Naša demokracija sloni na mnogih voliščih, za delovanje katerih skrbijo volilni odbori, sestavljeni iz več tisoč članic in članov. Mnoga izmed več kot 3 tisoč volišč v naši državi se nahajajo v zasebnih prostorih, kar ob pomanjkanju ustreznih javnih prostorov omogoča večjo dostopnost volišč. Za delo, čas, trud in stroške, ki jih imajo s svojim volilnim delom, so članice in člani odborov upravičeni do skromnega nadomestila. Podobno velja tudi za lastnike prostorov, namenjenih izvedbi volitev. Gre za nekaj tisoč ljudi, ki poleg polno zaposlenih pravnikov in drugih strokovnjakov skrbijo za izvedbo volitev, za svoje delo pa prejemajo nadomestilo v višini nekaj 10 evrov. A brez njihovega dela, truda in predanosti poštene volitve niso možne. Njihov davčni položaj je spremenila preprosta in dobronamerna odločitev s ciljem večje finančne preglednosti, da se bodo nadomestila za delo članic in članov volilnih odborov poslej izplačevala na njihove transakcijske račune. Ob odsotnosti drugih zakonskih navodil je finančna uprava te dohodke vključila v davčno osnovo za dohodnino. To je članicam in članom povišalo davčno osnovo in s tem davčno obveznost, a še bolj problematično je bilo, da je zaradi več medsebojno nepovezanih vzrokov ta davčna obveznost narasla izrazito nesorazmerno s povišanjem prihodkov. Ob zadnjih volitvah v Državni zbor so se pojavili celo primeri, ko je moral član volilnega odbora plačati več dodatnega davka, kot je bil njegov celotni bruto prejemek za delo člana volilnega odbora. Glavni razlog za tako nesorazmernost je bila neposrečena stopničasta formula posebne davčne olajšave, ki osebam z najnižjimi prihodki omogoča znižanje davčne osnove in s tem nižjo dohodnino. Mnoge članice in člani volilnih odborov so namreč ljudje z nizkimi dohodki, brezposelni ali nezmožni za delo, ki jim nadomestilo za njihovo vestno delo v volilnem odboru pomeni tudi dobrodošlo možnost izboljšati si prihodke. Zakonska matematična formula je njihove skupne dohodke za las uvrstila na stran, kjer uveljavljanje povišane olajšave ni več mogoče. In to je privedlo do precej slabe volje. Tudi zato je bil v eni od zadnjih sprememb tega zakona v prejšnjem mandatu spremenjen način izračunavanja te olajšave, ki ne posega več tako grobo v dohodke ljudi. Vseeno pa ob tem niso potihnila mnenja in pobude, da bi bilo pošteno, če plačil za dela, ki so nujna za izvedbo osnovnih demokratičnih opravil, ne bi obremenjevali z dohodnino. Gre vendarle za delo, ki ima jasen javni in skupni interes. Gre za delo, v katerega vsi zaupamo, da bo opravljeno vestno. Gre za delo, ki v pomembnem delu naših državljank in državljanov daje možnost soustvarjati temeljni obred demokracije. Mnogi izmed teh sodržavljank in sodržavljanov sicer nimajo visokih dohodkov. Mnogi izmed njih niso vključeni v delovna razmerja, a zaupanje, ki ga imamo vanje, so vedno doslej v celoti upravičili. Demokratična država mora spodbujati vključevanje svojih državljank in državljanov v javne zadeve. Primeren način za to je, da nadomestila ljudem, ki v demokracijo vlagajo svoj čas in trud ter s svojim ugledom in imeni jamčijo za zaupanje, ki ga imamo v demokratični sistem, ne obremenjujemo z davki. Zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo predlog, ki zagotavlja, da nadomestila članicam in članom volilnih odborov za njihovo nujno potrebno delo ne bo več obremenjeno z dohodnino. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SMC bo predstavila poslanka Mateja Udovč. Izvolite.
Spoštovani! V Poslanski skupini Stranke modernega centra smo aktivno sodelovali pri vsebinskem oblikovanju predloga novele Zakona o dohodnini. Prav tako smo tudi njen sopredlagatelj, zato bomo predlog novele Zakona o dohodnini tudi podprli. Cilj predlagane novele je oprostitev plačila dohodnine za nadomestilo članov v volilnih odborih na volitvah in referendumih. S predlogom zakona se člane volilnih odborov oprošča plačila dohodnine do določene višine prejemkov za opravljeno delo. Prav tako se viša oprostitev plačila dohodnine od dohodka za oddajo prostora za izvedbo volitev ali referendumov z 42 evrov na 84 evrov. V Poslanski skupini Stranke modernega centra ocenjujemo, da predlog rešitev ne posega v temeljna davčna načela. V naši stranki se zavedamo, da mora davčni sistem zagotavljati pravičnost pri odmeri in plačevanju davka ter pri razporeditvi davčnega bremena. Zakon za določeno skupino davčnih rezidentov uveljavlja posebno olajšavo oziroma oprostitev plačila dohodnine. Pri tem je potrebno poudariti, da se je za delo članov volilnih odborov že do sedaj izplačevalo nadomestilo v obliki dnevnic. Pravna osnova za izplačilo je bil prvotno poseben sklep Državne volilne komisije, kasneje njen pravilnik in uredba Vlade. S to novelo zakona se bo slednja izjema odpravila. Člani volilnih odborov bodo upravičeni do nadomestila in do povračila stroškov, ki pa se ne bodo obračunavali in izplačevali v obliki dnevnic. Novela uvaja nadomestilo in povračilo stroškov za delo v volilnih odborih za volitve in referendume, ki sta predmet oprostitve po Zakonu o dohodnini. Torej gre za neke vrste davčno nevtralno rešitev tako za zavezance kot za državo. Zakaj je pričujoča sprememba Zakona o dohodnini potem sploh potrebna? V obdobju od osamosvojitve Republike Slovenije se omenjeni prejemki, ki so jih člani volilnih odborov prejeli za opravljeno delo na volitvah in referendumih, niso vštevali v davčno osnovo. Do spremembe je prišlo v času pred predčasnimi volitvami v Državni zbor leta 2018, torej lansko leto, ko je to vprašanje izpostavil Finančni urad Republike Slovenije. Zaradi slednjega so bile v lanskem letu izvedene nekatere začasne prilagoditve podzakonskih aktov, da bi se preprečile posledice, ki bi lahko ogrozile izvedbo volitev. Prav ta nedorečenost in negotovost je povzročila zmanjšan interes za sodelovanje pri delu volilnih odborov. V Poslanski skupini Stranke modernega centra opozarjamo, da so volilni odbori tisti ključni volilni organ, brez katerih se ne more izvesti glasovanje na volitvah in referendumih. Poleg tega pa so zaradi svoje sestave garant, da bodo volitve opravljene pošteno in brez zapletov. Res je, da je funkcija članov častna, a zavedati se moramo, da gre za zelo odgovorno delo, ki ga moramo opravljati hitro, učinkovito in zakonito. Člani volilnih odborov so predlog obdavčitve nadomestila razumeli kot nehvaležnost oziroma kot kazen države za njihovo dobro delo. Posameznikom lahko obdavčitev tega zneska prinese tudi uvrstitev v višji davčni razred, s tem pa višje plačilo dohodnine. Nadomestilo mora imeti motivacijski naboj, da se bo delo na tem področju še izboljšalo. Po našem mnenju so zato upravičeni do prejemka, ki tudi v prihodnje ne sme biti predmet obdavčitve. Dosedanje izkušnje so namreč pokazale vse manjše zanimanje za opravljanje te odgovorne funkcije, ki je povezana ravno z višino nadomestila in možnostjo plačila dohodnine zanjo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra želimo opozoriti, da je ta sprememba zadnja sprememba predpisa, ki smo jo pripravljeni sprejeti zaradi spremembe prakse oziroma tolmačenja veljavnih predpisov s strani pristojnih upravnih organov. Pristojni upravni organi morajo strokovno izvajati predpise in slediti njihovemu namenu. Skrajni čas je, da za svoje delo začnejo prevzemati odgovornosti tudi predstojniki upravnih organov in posamezni uradniki, ki generirajo tovrstne zaplete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil poslanec Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Kolegice in kolegi! Osnovna rešitev novele je oprostitev plačevanja dohodnine od nadomestil za delo v volilnih odborih na volitvah in referendumih. V Levici to rešitev pozdravljamo, ampak bi radi opozorili, da je pri uvajanju izjem za plačilo dohodnine potrebna posebna previdnost. Načeloma bi morali dohodnino plačevati vsi. Seveda ne vsi v enakem znesku in po enaki stopnji, temveč po progresivni stopnji. Tisti, ki več ima, več prispeva, tisti, ki ima manj, prispeva manj. Najpremožnejši torej plačajo več. Oprostitev plačevanja dohodnine ja zato upravičena le, če primarno koristi manj premožnim. Delo v volilih odborih med vikendi večinoma opravljajo ljudje z nizkim premoženjskim statusom, upokojenci, študentje in brezposelni. Zato je uvedba izjeme v tem primeru upravičena. Ker so nadomestila za delo v volilnih odborih nizka, je davčno razbremenitev za delo v volilnih odborih, ki bo koristila zlasti manj premožnim, mogoče uvesti tudi brez otipljivih negativnih posledic na državni proračun. Poleg tega pa se je treba zavedati, da je delo v volilnih odborih izrednega pomena za ohranjanje in krepitev demokracije. Nadejamo se, da bo novela v prihodnje omogočila nemoteno delovanje volilnih odborov in preprečila nepotrebne zaplete, do katerih je prihajalo v preteklosti. Nekaj podatkov iz ozadja. Plačevanje nadomestil za delo v volilnih odborih je bilo v preteklosti slabo urejeno. Od osamosvojitve dalje se od nadomestil ni plačevalo dohodnine. Ustaljena praksa je bila, da se članom volilnih odborov izplačuje v gotovini. Leta 2008 pa je bilo plačevanje z gotovino ukinjeno, s tem se je poveča preglednost porabe javnih sredstev. A zapletlo se je, ko je Furs zahteval, da se od izplačanih nadomestil iztirja dohodnina. Nekatere občinske volilne komisije so poročale celo, da zato ljudje izstopajo iz odborov. Ker so bile zaradi tega volitve v nekaterih okrajih ogrožene, je Državna volilna komisija po dogovoru z Ministrstvom za finance in Ministrstvom za javno upravo ad hoc spremenila pravilnik in določila, da vsakemu članu odbora namesto nadomestila pripada pravica do povračila stroškov v višini dnevnice, kar znaša 48 evrov. Državna volilna komisija je opozorila, da ta rešitev ni ustrezna, ker po vsebini ne gre za povračilo stroškov, temveč za nadomestilo, zato ker imajo po Zakonu o volitvah v Državni zbor člani pravico do nadomestila in zato ker predsednikom volilnih odborov ne omogoča, da dobijo višja nadomestila. Neustrezno ureditev je bilo treba spremeniti. Temu služi novela Zakona o dohodnini, ki določa, da za dohodke za delo v volilnih odborih velja oprostitev plačila dohodnine. Oprostitev velja pod pogojem, da nadomestilo v zvezi z opravljanjem dela na posameznih volitvah ali referendumu ne presega 20 % najvišjega možnega nadomestila, ki ga lahko prejme predsednik občinske volilne komisije za izvajanje volilnih opravil na posameznih volitvah ali referendumu. Oprostitev velja tudi za dohodek za odstop prostora za izvedbo volitev ali referenduma, če dohodek ne presega 84 evrov. Ker bo novela z davčno razbremenitvijo nadomestil koristila zlasti upokojencem, študentom, brezposelnim in drugim, ki v volilnih odborih vestno opravljajo svoje delo, jo bomo v Levici podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji bo poslanec Blaž Pavlin predstavil stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovane poslanke in poslanci! Poštena in zakonita izvedba volitev je temelj zagotavljanja načela demokratičnosti v vsaki državi, ki je zgrajena na tem načelu. Izvedba volitev pa predstavlja precej velik organizacijski zalogaj, v katerem sodeluje več tisoč ljudi. Največji delež med temi so prav osebe, ki imajo v volilnih odborih nalogo, da volilna opravila na voliščih potekajo gladko in zakonito. Ker delo v volilnem odboru od članov zahteva veliko časa na volilni dan pa tudi že pred tem, je nujno, da so za svoje delo tudi pošteno plačani. V preteklosti so bili člani volilnih odborov za svoje delo plačani v gotovini, zatem se je začelo plačilo s transakcijo na bančni račun, pojavilo pa se je vprašanje obdavčitve tega enkratnega zneska v višini okrog 50 evrov. V Novi Sloveniji zagovarjamo načelo enakosti in omejitev administrativnih zahtev tudi na področju davkov. Obdavčitev 50 evrov, ki jih kot nadomestilo dobi oseba, ki s svojim delom na volišču skrbi za zagotavljanje načela demokratičnosti, se nam zdi popolnoma nepraktična in nepotrebna. Zavzemamo se za dokončno ureditev tega vprašanja s poenostavitvijo in jasno določenim izvzemom tega zneska iz dohodninske osnovne. Ne želimo si situacije, ko bo z obdavčitvijo tega enkratnega nadomestila vse tiste, ki so pripravljeni za delo na volišču, to začelo odvračati od sodelovanja pri izvedbi volitev. Če bi se to zgodilo v večjem obsegu, bi lahko zelo otežilo izvedbo volitev. Za izvedbo volitev so v marsikaterem kraju pomembni tudi zasebni prostori, ki jih lastniki odstopijo z namenom vzpostavitve volišča. Če želimo spodbuditi dolgoročno pripravljenost lastnikov teh objektov za sodelovanje pri izvedbi volitev, moramo tudi njim zagotoviti ugodne pogoje za odstop njihovih prostorov. Povišanje zneska, ki je oproščen plačila dohodnine, na 84 evrov, je gotovo ukrep, ki gre v pravo smer. Ker predlog zakona prinaša omejitev administrativnih bremen in izboljšuje pogoje za sodelovanje pri izvedbi volitev ter na ta način doprinaša k zagotavljanju načela demokratičnosti, ga bomo v Novi Sloveniji podprli.
Hvala lepa. Zadnji bo stališče Poslanske skupine SAB predstavil gospod Franc Kramar. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, ki v zakon med drugim uvaja pomembno izjemo, in sicer ureja višino nadomestil za člane volilnih odborov, do katere so slednji oproščeni plačila dohodnine. Na ta način se pravzaprav zgolj uzakonja praksa, ki se je sicer izvajala od osamosvojitve naprej, vendar so se za njeno doseganje ubirale različne poti. Sprva je zadevo olajšalo plačevanje v gotovini, nato pa kot izhod v sili služilo izplačevanje nadomestila v obliki dnevnic. Stvari so se namreč zapletle, ko je Državno-volilna komisija v luči čim večje transparentnosti javnih sredstev ukinila plačevanje nadomestil v gotovini in uvedla nakazovanje na transakcijske račune. Furs je nato kljub drugačnemu dogovoru med komisijo in Ministrstvom za finance izdal zahtevo za nakazilo akontacije dohodnine za člane volilnih odborov. Ker se je to zgodilo v času, ko so bila volilna opravila v polnem teku in zamahu, je šlo za problematično situacijo, ki je za seboj potegnila izstopanje iz članstva v odborih, posledično pa je bila izvedba lokalnih volitev v najbolj kritičnih primerih celo pod vprašajem. Do takšne situacije ne sme več priti in k temu bo pripomoglo tudi sprejetje današnjega predloga zakona. Z začasno rešitvijo so se sicer volitve nemoteno izpeljale, je pa prišlo do neustreznega in nepoštenega plačila članom, ki so kljub opravljanju različnih nalog in prevzemanju močno različnih stopenj odgovornosti za svoje delo prejeli isto plačilo. Ker predsednik in njegovi namestniki opravljajo bolj odgovorno delo, je prav, da prejmejo k temu tudi bolj primerno plačilo. Če tega ne bi uredili, bi bilo pri naslednjih volitvah bržkone težko dobiti ljudi, ki bi bili za enako plačilo pripravljeni na svoja pleča prevzeti več odgovornosti in se konec koncev tudi bolj izpostaviti. Prav tako je praksa pokazala nujnost povišanja stroškov za najem prostorov. Jasno je, da je bila do sedaj določena meja, ki ni zapadla pod obdavčenje, glede na vse stroške, ki jih ima volilni odbor z najemom prostora, preprosto prenizka. Pozdraviti moramo tudi dejstvo, da gre za prvi predlog, ki je vložen s podpisi vseh strank v Državnem zboru, tako koalicijskih kot opozicijskih. Želimo si, da bi bilo takšnih soglasij v prihodnje še več – tudi pri vsebinsko zahtevnejših in bolj poglobljenih zadevah – in da bomo znali večkrat preseči strankarska nasprotja in skupaj delovati v dobro državljanov. Predlog sprememb zakona bomo v Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek soglasno podprli.
Hvala lepa. S tem zaključujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, in sicer pol ure po prekinjeni 6. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O IZVAJANJU UREDBE (EU) O DOLOČITVI SPLOŠNEGA OKVIRA ZA LISTINJENJE IN O VZPOSTAVITVI POSEBNEGA OKVIRA ZA ENOSTAVNO, PREGLEDNO IN STANDARDIZIRANO LISTINJENJE (ZIUDSOL). Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Metodu Dragonji. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani poslanke in poslanci! S predlaganim zakonom se omogoči izvajanje uredbe Evropske unije o določitvi splošnega okvira za listinjenje in o vzpostavitvi posebnega okvira za enostavno, pregledno in standardizirano listinjenje, ki je bila sprejeta že decembra 2017, uporabljati pa se je začela z začetkom tega leta. Cilje te uredbe je spodbujanje poslov listinjenja, ki je poenostavljeno rečeno postopek, v katerem kreditodajalec, kot je na primer banka, lahko pa tudi drugi upniki, preoblikuje svoja posojila, vrednostne papirje največkrat v komercialne zapise, ki se prodajajo naprej drugim vlagateljem. Listinjenje je tako transakcija, ki omogoča bankam, da sprostijo del svojega kapitala, ki bi bil drugače angažiran za kritje tveganj v zvezi s podanimi posojili, s tem pa se povečuje potencial za financiranje gospodarstva. Listinjenje obenem prispeva k porazdelitvi tveganj v finančnem sektorju, saj banke del teh tveganj prenesejo na druge institucionalne vlagatelje. Obravnavana uredba med drugim določa, da morajo države članice Evropske unije imenovati enega ali več pristojnih organov za nadzor nad izpolnjevanjem nekaterih določb te uredbe. Določiti je potrebno sankcije za kršitev določb ter državam članicam nalaga obveznost, da zagotovijo, da pristojni organi na njihovi uradni spletni strani objavijo podatke o identiteti kršitelja ter izrečenih nadzornih ukrepih. Predlog zakona ne prinaša novih vsebin, saj se uredba Evropske unije uporablja neposredno, prinaša pa določbe, ki so potrebne za nadzor nad subjekti te uredbe, in določa, da so ti subjekti Banka Slovenije, Agencija za trg vrednostnih papirjev in Agencija za zavarovalni nadzor po načelu njihove izvirne pristojnosti nadzora nad subjekti, in sicer v primeru, da bodo ti subjekti kakorkoli udeleženi v tovrstnih poslih. Predmet zakona ureja tudi način objave podatkov o identiteti kršitelja ter izrečenih nadzornih ukrepih in višino glob za kršitve določb te uredbe. Podobno kot to velja za večino evropskih pravnih aktov s področja finančnega sistema, tudi ta uredba za hujše kršitve določa globe v višini, ki bistveno odstopajo od sistemskih okvirov, ki so predpisani za globe v Republiki Sloveniji. Slednje je tudi razlog, da je za izvajanje te uredbe treba sprejeti zakon in ne zgolj podzakonskega akta Vlade. Na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe je Odbor Državnega zbora za finance k predlogu zakona sprejel amandmaje koalicije, ki prispevajo k večji jasnosti predlaganega zakonskega besedila. Zato predlagam, spoštovani poslanke in poslanci, da podprete predlog zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Robertu Polnarju. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Odbor za finance je na 7. seji 13. marca letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o izvajanju Uredbe (EU) o določitvi splošnega okvira za listinjenje in o vzpostavitvi posebnega okvira za enostavno, pregledno in standardizirano listinjenje, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila Vlada. Odbor je, poleg predloga zakona, prejel še naslednja gradiva: mnenje Zakonodajno-pravne službe in mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile Poslanske skupine koalicije, in sicer k 1., 3., 6. in 7. členu predloga zakona. Seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance in Zakonodajno-pravne službe. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je državni sekretar na Ministrstvu za finance pojasnil cilj in namen predloga zakona ter predstavil poglavitne rešitve, ki se nanašajo predvsem na definicijo listinjenja ter na izvajanje določb uredbe 2017/2402 in določitve pristojnih organov za nadzor ter sankcij v primeru kršitve. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je glede pripomb iz pisnega mnenja podala opozorilo v zvezi z 8. členom predloga zakona, saj rešitev v tem členu pomeni sistemski odstop od zakona, ki ureja prekrške. V razpravi, ki resnici na ljubo ni bila pretirano obsežna, je bil predvsem izražen dvom glede samega pojma »listinjenje«, ki je lahko s stališča finančnih instrumentov tudi problematično, kar je zelo nazorno pokazala tudi nedavna finančno-ekonomska kriza. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval vložene amandmaje poslanskih skupin koalicije in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi dobi besedo gospod Jani Ivanuša v imenu Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Kadarkoli se v Sloveniji pojavi nov finančni inštrument, se takoj pojavijo negativni občutki. Četudi se v slovenski pravni red prenaša evropska uredba, bi se morali najprej vprašati, kakšni bodo pozitivni učinki nove zakonodaje za Slovenijo. V predlogu zakona je zapisano, da je listinjenje pomemben dejavnik dobro delujočih finančnih trgov. Pa mi povejte, ali je Slovenija dobro delujoč finančni trg. Gre za majhen in zaprt finančni trg. Na splošno naj bi listinjenje izboljšalo finančni sistem in zagotovilo dodatne možnosti za naložbe. Listinjenje pomeni preoblikovanje hipotekarnih in drugih posojil v vrednostne papirje, s katerimi se trguje na organiziranih trgih vrednostnih papirjev. Zdi se, kot da se bo tudi v tem primeri nekaj trgovalo s terjatvami oziroma posojili. Kako znamo v Sloveniji trgovati s terjatvami, lahko spremljamo na primeru DUTB. Slovenke in Slovenci imamo zelo negativne izkušnje z različnimi finančnimi produkti in organizacijami. Samo poglejte, koliko davkoplačevalskega denarja je bilo vloženega za saniranje bančnega sistema. Nove naloge bodo dobile inštitucije, ki so v preteklosti že zatajile pri nadzoru finančnega sistema: Banka Slovenije, Agencija za zavarovalni nadzor in Agencija za trg vrednostnih papirjev. Države članice morajo same zagotoviti, da imajo pristojni organi za določitev glob učinkovite ukrepe, ki so sorazmerni in odvračilni. Vprašanje je, kako bo to področje uredila Slovenija. Finančne inštitucije, ki se ukvarjajo z listinjenjem, morajo imeti dovolj sredstev, torej odobrenih posojil. Vprašanje je tudi, kako se bodo uredila razmerja med finančnimi inštitucijami oziroma med finančno inštitucijo, kreditojemalcem in vlagateljem. Kdo bo v tem trikotniku prevzel največje tveganje? Zdi se, da gre za finančni produkt, ki ga bodo nekateri znali izkoristiti – finančniki, posebej opremljeni z notranjimi informacijami. Vsi ostali pa bodo zopet potegnili krajši konec. Nekateri avtorji ugotavljajo, da gre vsaj del svetovne finančne krize pripisati listinjenju, ki je bilo izvedeno na podlagi hipotekarnih kreditov. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je podala kar nekaj vsebinskih pripomb, ki so bile z amandmaji le delno upoštevana. Tudi na Odboru za finance ni bilo podrobnejše razprave o listinjenju, kar potrjuje, da gre za zelo zelo specifično zadevo. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da bi morali v Sloveniji sprejemati tako zakonodajo, ki bo razumljiva preprostim ljudem. Ker gre v primeru listinjenja za nepredvidljiv finančni produkt, ki s seboj prinaša številna tveganja, pa tudi malo koristi, predloga zakona ne bomo podprli. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Gospa Suzana Lep Šimenko bo predstavila stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Listinjenje je pomemben element v dobro delujočih kapitalskih trgih, saj omogoča učinkovitejše delitev tveganj v finančnem sistemu in hkrati pripomore k sprostitvi bilanc kreditnih institucij, ki bi ob tem lahko omogočile dodaten obseg kreditiranja gospodarstva. Predlog zakona o izvajanju uredbe EU o določitvi splošnega okvira za listinjenje omogoča izvajanje uredbe EU, ki je bila sprejeta že v letu 2017, stopila v veljavo z začetkom leta 2019 in se neposredno uporablja v vseh državah članicah že danes. Cilj uredbe je spodbujanje poslov, v katerih kreditodajalec, večinoma je to banka, preoblikuje svoja posojila, vrednostne papirje, jih združi v portfelje in jih naprej proda drugim investitorjem. Predlog zakona, ki je danes pred nami, pa zlasti določa nadzor nad subjekti te uredbe. Predlaga se, da so to Banka Slovenije, Agencija za trg vrednostnih papirjev in Agencija za zavarovalni nadzor. In določa globe, ki glede na višino sistemsko odstopajo od Zakona o prekrških. Na sistemski odstop je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, ki predlaga, da je potrebno novelirati zakon, ki ureja prekrške, sicer bosta pravna varnost in načelo enakosti izgubljena. Zaradi pravkar izpostavljenega v Slovenski demokratski stranki predloga zakona ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine LMŠ bo predstavil gospod Jože Lenart. Izvolite.
Spoštovana kolegica predsedujoča, predstavniki ministrstev, kolegice in kolegi! Beseda lastninjenje ni ravno dobro zapisana v kolektivnem spominu zadnjega desetletja. Seveda pri tem ne mislim na izgovarjavo. Ravno nepregledno listinjenje oziroma pakiranje hipotekarnih kreditov v visoko zapletene finančne instrumente je pred desetimi leti v ZDA botrovalo nastanku hipotekarne krize, ki se je kasneje razvila v globalno krizo naslutenih razsežnosti. Kasneje se je izkazalo, daje bil glavni razlog za to namerno zmanjševanje regulative, svoj doprinos k vsemu pa so dale tudi bonitetne agencije, ki so te visoke toksične finančne inštrumente do zadnjega ocenjevale kot odlične. Širši cilj uredbe Evropske unije je sicer omogočiti enostavno, pregledno in standardizirano listinjenje, ki bo tovrstne produkte bolje ločilo od zapletenih, nepreglednih in tveganih instrumentov. Predlog zakona, ki ga obravnavamo, pa le v manjšem delu prilagaja notranjo zakonodajo uredbi Evropski unije, in sicer določa nadzor nad subjekti te uredbe. Predvideno je, da bi ta nadzor izvajala Banka Slovenije, Agencija za trg vrednostnih papirjev in Agencija za zavarovalni nadzor po načelu njihove izvirne pristojnosti nad subjekti, glede na to, kako so ti subjekti udeleženi v posameznih poslih. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca menimo, da predlog zakona sledi cilju omenjene uredbe, da bi ustvarili varnejši in preglednejši finančni sistem. Z njegovim sprejetjem bomo določili pristojne organe in jim zagotovili potrebna nadzorna in preiskovalna pooblastila ter pooblastila za izrekanja sankcij. S tem se bomo lažje izognili napakam, storjenim pred finančno krizo leta 2008, ki je zaradi takrat dovoljenih mahinacij finančnikov, globoko zarezala v vsakdanjik navadnih ljudi.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SMC bo predstavila Monika Gregorčič. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, poslanke in poslanci ter predstavnika Vlade! V Poslanski skupini Stranke Modernega centra bomo Zakon o izvajanju Uredbe EU o določitvi splošnega okvira za listinjenje in o vzpostavitvi posebnega okvira za enostavno, pregledno in standardizirano listinjenje podprli. S tem zakonom v naš pravni red vnašamo določbe, ki bodo pristojnim organom omogočile potrebna nadzorna in preiskovalna pooblastila ter izrekanje sankcij. Evropska komisija je že leta 2014 v svojem naložbenem načrtu objavila namero, da ponovno vzpostavi trge visokokakovostnega listinjenja, hkrati pa tudi močne varovalne mehanizme, saj ne želi ponavljati napak iz obdobja pred finančno krizo leta 2008. Tedaj je v želji, da dohiti razvitost kapitalskih trgov v ZDA, preveč liberalizirala to finančno področje. Na trgu vrednostnih papirjev so tedaj sicer bile v veljavi direktive, ki so vlagateljem ponujale določeno zaščito, vendar pa področja listinjenja niso pokrivale v zadostni meri. Vlagatelji so tako utrpeli velike izgube predvsem zaradi drugorazrednih hipotekarnih kreditov. Sledila je vrsta ukrepov posameznih nacionalnih regulatorjev finančnih trgov, da bi posli listinjenja postali varnejši in enostavnejši. Pri tem pa se je izkazalo, da je bila potrebna celovita evropska reforma za stabilno in enotno ureditev tega področja. Nova uredba EU tako predstavlja okvir za varne, enostavne, pregledne, standardizirane in tudi ustrezno nadzorovane produkte listinjenja. Vse to bi posledično moralo prispevati k ustvarjanju novih naložbenih možnosti v Evropski uniji in zagotoviti dodaten vir financiranja gospodarstev, zlasti za mala, srednja ter zagonska podjetja. Kako bo ta zakon vplival na slovenski finančni trg? Po prvih predvidevanjih žal ne prav veliko, saj ima naša država slabo razvit kapitalski trg, ki nikoli ni opravljal funkcije dodatnega financiranja preko novih finančnih inštrumentov. Za tipičen primer listinjenja kot vrednostni papir lahko izpostavimo hipotekarno obveznico. Temelj za njeno izdajo je ponudba hipotekarnih posojil, vendar te prakse v Sloveniji praktično ni. Vseeno pa ureditev tega področja odpira nove poslovne priložnosti za nadzorovan razvoj novih finančnih produktov na našem trgu v bodoče. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil gospod Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica! Vse kaže, da niste edini z zapletenim jezikom pri listinjenju. Ampak pri listinjenju in pri pričujočem predlogu imamo bistveno večji problem, kot je izgovarjava njegovega naziva. Problem je v tem, da samo listinjenje obravnava kot neko izvršeno dejstvo, kot nekaj neproblematičnega in samoumevnega, nekaj, kar je treba samo kozmetično popraviti, malce ošiliti in bolje regulirati. Vlada v uvodu podaja povsem nekritičen opis in analizo listinjenja. Zatrjuje, da je listinjenje pomemben dejavnik dobro delujočih finančnih trgov, da omogoča širšo porazdelitev tveganj v finančnem sektorju in sprostitev dodatnih posojil za gospodarstvo. Listinjenje naj bi, tako Vlada, izboljšalo učinkovitost finančnega sistema in zagotovilo dodatne možnosti za naložbe. Koristno naj bi bilo tako za kapitalske trge kot za državljane. Potem pa – po tej izčrpni hvalnici listinjenju – v enem stavku, tako mimogrede omeni tudi napake, ki so bile storjene pri listinjenju pred finančno krizo leta 2008. Sprašujemo se, ali je Vlada pozabila, da je bilo ravno listinjenje eden od temeljnih vzrokov za izbruh finančne krize, ki je na globalni ravni povzročila recesijo, množično nezaposlenost, revščino in številne države in državljane potisnila na rob bankrota. Naj spomnim, da je bilo prav listinjenje v ozadju zloma hipotekarnega trga v ZDA. Prav listinjenje je omogočilo eksponentno rast špekulativnih finančnih naložb, ki so prek razpršitve tveganja ogrozile celoten svetovni finančni sistem. Stroške propadlih špekulacij z listinjenjem, ki so jih sanirale države, pa so nazadnje prek varčevalnih ukrepov drago preplačali delovni ljudje. Naj razložim. Model hipotekarnega bančništva v ZDA je temeljil na načelu »posodi in daj naprej«, v skladu s katerim so banke na primarnem trgu odobravale nova hipotekarna posojila ter jih nato na sekundarnem trgu prodajale drugim finančnim institucijam. Te so z listinjenjem odkupljenih posojil ustvarile toksične dolžniške vrednostne papirje za prodajo institucionalnim investitorjem. Osnovna pomanjkljivost opisanega modela je bila, da je temeljil na predpostavki naraščanja cen nepremičnin. Te so v ZDA od 80. let naprej realno rasle. Zato tudi bank ni pretirano skrbelo, ali bodo posojilojemalci na dolgi rok sposobni odplačati najeto posojilo, ampak so se zanašale predvsem na rast vrednosti zavarovanja oziroma hipoteke. Ta kalkulacija pa se potem ni več izšla, ko so cene nepremičnin začele padati, kar se je v Združenih državah zgodilo v letu 2006. Posledice zloma hipotekarnega trga so bile katastrofalne. In znova, drugič, križ so nosili delovni ljudje in najšibkejši. Treba se je zavedati, da je k temu odločilno prispevalo listinjenje. Banke pri odobritvah posojil ravno zaradi listinjenja niso imele zadostnega interesa za dovolj skrben pregled in kasnejši nadzor posojilojemalcev, saj so njihova posojila lahko prepakirala z drugimi in jih prodala naprej investitorjem po vsem svetu. Takšna, visoko opevala razpršitev tveganja je ob poku hipotekarnega balona pokazala svoj pravi obraz. Z nepremičninskega trga v Združenih državah se je kriza razširila na bančni sektor v Evropi in drugje ter nazadnje cel svet pahnila v recesijo. Zopet, tretjič, križ so nosili delovni ljudje in najšibkejši. V Sloveniji sicer trg listninjenja ni razvit, toda izkušnje zadnje gospodarske krize nas učijo, da Slovenija zato ni nič manj varna pred škodljivimi učinki globalnega trga listinjenja. Evropska uredba o listinjenju, ki prehaja v našo zakonodajo, se regulacije tega trga loteva zelo pomanjkljivo, zelo nezadostno. Sicer uvaja predpise za razlikovanje med manj tveganimi in bolj tveganimi produkti listinjenja. Pristojne organe pooblašča za izvajanje nadzora nad temi produkti ter določa globe za neizvajanje pričujočega zakona, toda namesto uvajanja ohlapne regulacije trga listinjenja bi morali razmišljati o njegovi radikalni omejitvi. Tega se zakon o izvajanju uredbe ne loteva. Listinjenje je slaba ideja, zato ga v Levici ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa, gospod Siter in čestitke za odlično izvedbo listinjenja. Kot zadnji bo stališče predstavil gospod Robert Polnar, in sicer v imenu stranke Desus. Izvolite.
Gospe poslanke in gospodje poslanci! Finančne transakcije, ki omogočajo kreditodajalcu ali upniku, da refinancira sklop posojil izpostavljenosti ali denarnih terjatev, tako da jih preoblikuje v vrednostne papirje, s katerimi se trguje, so značilnosti najrazvitejših finančnih trgov. Vsi postopki se pod skupnim imenovalcem imenujejo listinjenje. Izdajanje tovrstnih finančnih instrumentov je bilo v bližnji preteklosti najbolj izrazito na finančnih trgih Združenih držav Amerike, splošno znano pa je postalo zaradi svoje neobvladljive rasti. Stanovanjski krediti, zavarovani s hipotekami na nepremičnine, so bili s strani bonitetnih agencij ocenjeni kot prvovrstni finančni instrumenti, čeprav so bili odobreni tudi ljudem, ki niso bili zmožni odplačevati obveznosti, izhajajočih iz kreditov. Težava je nastala, ko se je tveganje prenašalo naprej in povzročilo finančno krizo. Slovenski bančni in finančni sistem nista tako razvita, da bi v omembe vredni meri uporabljala finančne instrumente listinjenja zavoljo neugodnega razmerja med stroški izdaje in načrtovanimi izidi. Pričakovati je, da bo kot poglavitni vir financiranja za banke in finančne inštitucije ostalo zadolževanje na domačih in tujih finančnih trgih. Za primerjavo z današnjim predlogom naj spomnim na zakonsko ureditev hipotekarnih obveznic, ki v Sloveniji velja od leta 2006. Hipotekarna obveznica je dolžniški vrednostni papir, pri katerem je glavnica zavarovana z eno ali več hipotekami na nepremičnine. V primeru stečaja izdajatelja se imetniki hipotekarnih obveznic poplačajo iz naslova prodaje zastavljenih nepremičnin, vendar se kljub zakonski možnosti od leta 2006 do danes slovenske banke niso odločile za izdajo takih inštrumentov. Razlogi za to so povezani z visokimi stroški izdaje. Vsekakor je financiranje preko inštrumentov listinjenja alternativna oblika financiranja. Z uvajanjem uredbe v pravni red Republike Slovenije in Evropske unije kot celote se želi zagotoviti uskladitev trenutno neusklajenih določil zakonodaje na tem področju. Na ravni Evropske unije je potrebno okrepiti zakonodajni okvir, uveden po finančni krizi, za obravnavanje tveganj, ki izhajajo iz zapletenega, nepreglednega in tveganega listinjenja. Uveljavitev uredbe v slovenski pravni red tudi jasno določa pristojnosti organov za izrekanje nadzornih ukrepov. V našem primeru so to Banka Slovenije, Agencija za trg vrednostnih papirjev in Agencija za zavarovalni nadzor. Prav tako so jasno določene kršitve in višine glob za kršitve določbe uredbe. Višina globe za hujše kršitve lahko doseže tudi 5 milijonov evrov. Zaradi vsega navedenega bo Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije podprla Zakon o izvajanju uredbe Evropske unije o določitvi splošnega okvira za listinjenje in o vzpostavitvi posebnega okvira za enostavno, pregledno in standardizirano listinjenje. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 6. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 17.30. Hvala. (Seja je bila prekinjena ob 17.01 in se je nadaljevala ob 17.30.)
Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci , spoštovani predsednik Vlade, ministrice in ministri, gospe in gospodje, lepo pozdravljeni! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu: točke 9.A, 3, 4, 5 in 6. dnevnega reda. S tem, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Hvala. Nadaljujemo s prekinjeno 9.A točko dnevnega reda, to je z obravnavo Liste kandidatov za ministra Vlade Republike Slovenije. V skladu z 232. členom Poslovnika Državnega zbora se o imenovanju ministrov glasuje tako, da se glasuje o listi kandidatov za ministra kot celoti. Na glasovanje dajem naslednji predlog sklepa: Državni zbor imenuje gospoda Aleša Šabedra za ministra za zdravje ter gospoda Simona Zajca za ministra za okolje in prostor. Pričenjamo z glasovanjem. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 20. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je bil sklep sprejet. In tako tudi ugotavljam, da sta ministra Vlade Republike Slovenije imenovana. Prosim novoimenovana ministra, gospoda Aleša Šabedra in gospoda Simona Zajca, da se nam pridružita v dvorani in v dvorani zasedeta sedeže, namenjene Vladi. Novoimenovana ministra prosim, da v skladu s 113. členom Ustave Republike Slovenije prisežeta pred Državnim zborom. Prvi bo prisegel gospod Aleš Šabeder, minister za zdravje. Izvolite.
Prisegam, da bom spoštoval ustavni red, da bom ravnal po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi deloval za blaginjo Slovenije.
Gospod minister, imate možnost, da spregovorite pred Državnim zborom. Izvolite.
Spoštovani predsednik Državnega zbora Dejan Židan, spoštovani predsednik Vlade gospod Marjan Šarec, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Zahvaljujem se za izkazano zaupanje. Zavedam se odgovornosti ministra za zdravje in jo tudi sprejemam. Odgovornosti, ki ni majhna in ni lahka. Ni osebe, ki se ne bi osebno ali preko svojih bližnjih srečala z zdravstvenim sistemom. Bolezen ne izbira ne levo in ne desno. Ne izbira barv, ne izbira prepričanj. Ne izbira družbenega statusa in ne izbira materialnega položaja. Verjamem, da se vsi tega zavedamo, da bomo dobro sodelovali in skupaj sprejemali odločitve, ki bodo v danih razmerah najboljše za naše državljane in državljanke. Če ne bomo delali skupaj, ne bo to poraz zgolj še enega ministra ali še ene vlade, temveč bo to poraz prav vseh nas, predvsem Slovenk in Slovencev. Zdravje mora biti naša prioriteta, mora biti prioriteta vseh nas. Naravnana mora biti strokovno, transparentno, razvojno. Biti mora skupna zaveza vseh nas. Vsem partnerjem mora biti skupno dvoje – kakovostna in varna oskrba bolnikov ter delujoč zdravstveni sistem. Hvala lepa.
Hvala, gospod minister. Sedaj sledi prisega gospoda Simona Zajca, ministra za okolje in prostor. Izvolite, gospod minister.
Prisegam, da bom spoštoval ustavni red, da bom ravnal po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi deloval za blaginjo Slovenije.
Gospod minister, želite spregovoriti? Izvolite.
Hvala, gospod predsednik. Saj bom kratek. Rad bi rekel hvala vsem, ki ste glasovali za. Kot minister se bom trudil vsak dan, da bom to vaše zaupanje opravičil, želim si pa, da bi z vsemi vami dobro sodelovali, ker verjamem, da bomo na ta način za okolje naredil še več. Hvala.
Hvala, gospod minister. Obema ministroma Vlade Republike Slovenije iskreno čestitam k imenovanju in vama želim uspešno opravljanje ministrske funkcije. S tem, spoštovane poslanke in poslanci, zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda – Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvajanju rejniške dejavnosti (ZIRD-B), skrajšani postopek. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 26. 3. 2019. Spoštovane poslanke in poslanci, prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SDS, SMC, SAB in Desus k 6. členu. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandma k 6. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu vložiti amandmaje. Ugotavljam, da ne. S tem prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da je k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Hkrati vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. S tem prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 82 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti nihče. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je bil predlog zakona sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah Družinskega zakonika po skrajšanem postopku. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona, to je na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, proti nihče. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini po skrajšanem postopku. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona, to je na odločanju o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada, nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 83, proti nihče. [[Za je glasovalo 83.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je z drugo obravavo Predloga zakona o izvajanju Uredbe (EU) o določitvi splošnega okvira za listinjenje in o vzpostavitvi posebnega okvira za enostavno, pregledno in standardizirano listinjenje v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona, to je na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 5. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 6. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.