[[Bon dia, comencem la sessió.]] [[La llista de preguntes a respondre oralment al Ple està inclosa en el dossier del Ple. D'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran aquest matí, com a primer punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió plenària.]] [[Igualment, els faig avinent que la Junta de Portaveus d'ahir va acordar afegir un nou punt, relatiu a la proposta de canvi del nom de la Comissió d'Ensenyament, que se substanciarà conjuntament amb el segon punt de l'ordre del dia d'avui.]] [[Abans de seguir, però, deixin-me donar la benvinguda a la nova diputada, la senyora Esperança García, que s'incorpora de nou al Parlament de Catalunya en el Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Benvinguda de nou, senyora García.]] [[Seguim també fent-los avinent que, d'acord amb l'article 95 del Reglament, les diputades Raquel Sans i Adriana Delgado, per motius de maternitat, han delegat el seu vot en el diputat Sergi Sabrià, president del Grup Parlamentari Republicà, i que els diputats Oriol Junqueras i Raül Romeva han designat el diputat Sergi Sabrià, president del Grup Parlamentari Republicà, perquè exerceixi els seus drets parlamentaris.]] [[Pregunta al Govern sobre els centres especials de treball]] [[310-00107/12]] [[Comencem, doncs, amb el primer punt de l'ordre del dia, que són les preguntes amb resposta oral al Govern. La primera pregunta és sobre els centres especials de treball. Formulada pel Grup Parlamentari Republicà, fa la pregunta la diputada senyora Marta Vilalta. Quan vulgui.]]
Sí, molt bon dia. Molt bon dia, conseller. Com vostè ja sap, i la ciutadania també, el Grup Republicà treballa per construir un país amb igualtat d'oportunitats per a totes les persones i un país socialment just; i això també vol dir un país inclusiu. I és sobre això que li vull parlar i fer la pregunta avui. Els centres especials de treball, coneguts popularment com els CETs, són eines d'integració de persones amb discapacitat en el règim de treball ordinari. De fet representen un model propi d'integració social i laboral, i en els últims trenta anys, de fet, des de que van néixer, Catalunya ha estat el territori que més ha avançat en la inclusió social del col·lectiu, i ha estat també un referent per a la resta de l'Estat. I en això hi té molt a veure –i també ho voldríem destacar– l'esforç i el compromís de les entitats, dels professionals i de les famílies. Malauradament, però, i vostè n'és ben coneixedor, aquest model ha rebut diverses amenaces al llarg dels últims anys, vinculades sobretot a l'infrafinançament reiterat per part de l'Estat espanyol. L'última d'aquestes conseqüències és l'impacte que té en els CETs l'increment del salari mínim interprofessional. Deixi'm dir-li que, evidentment, és una mesura que celebrem, que felicitem, però aquesta decisió ha generat i genera una gran preocupació en el sector, perquè no ha vingut acompanyada de les mesures de suport necessàries, i els CETs no poden assumir aquest increment si no hi ha una dotació pressupostària complementària. Miri, conseller, si reclamem precisament la república catalana i defensem que aquest és el millor projecte per a la ciutadania d'aquest país, amb plena capacitat de decidir, amb totes les competències i eines, és també per qüestions com aquesta, és també per això, per poder prendre les decisions i tenir en compte totes les conseqüències, també en aquest tema, coneixedors com som de la realitat i de les necessitats de la gent, i de no dimitir de la part de responsabilitat que ens pertoca, com a vegades veiem que fa l'Estat espanyol. Conseller, li trasllado aquestes reflexions perquè últimament ens hem reunit amb les entitats, perquè també ens han traslladat les preocupacions les famílies, i, per tant, per això ens agradaria saber quines són les accions que ha desplegat el Govern per tal que aquestes persones, que són també persones vulnerables, no perdin la feina i puguin mantenir els seus llocs de treball; també com pensa fer front a l'impacte de l'increment del salari mínim interprofessional, i què farà el Govern per seguir mantenint i impulsant un model propi d'inclusió i d'integració a través dels CETs. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula el senyor Chakir El Homrani, conseller de Treball, Afers Socials i Famílies.
Gràcies, president. Diputada, com vostè ha assenyalat, la pujada del salari mínim interprofessional és una bona notícia. És una notícia que era necessària i que fins i tot, des del nostre punt de vista, hauria de ser més agosarada. I toca recordar que seguim sense complir la Carta social europea, que diu que el salari mínim interprofessional hauria de ser el 60 per cent del salari mitjà al país de referència. A partir d'aquí, a la pujada del salari mínim se li han de sumar totes les derivades que té al respecte. I aquí hi ha una preocupació, una preocupació del teixit de centres especials de treball, una preocupació entorn de les persones vulnerables, perquè la sensació i la seguretat és que no es van tenir en compte totes les derivades que suposa la pujada del salari mínim interprofessional. Ara mateix, hi ha un neguit, un neguit molt important, especialment de les persones més vulnerables a les que donen servei els centres especials de treball, de les entitats que els gestionen, entorn de com es farà front a aquesta pujada del salari mínim. Segons la normativa, de la qual és responsable l'Estat, i segons aquesta normativa també del finançament, l'Estat ha de finançar el 50 per cent del salari mínim interprofessional per als centres especials de treball. Ja actualment no s'està finançant al 50 per cent, se n'està finançant menys del 25 per cent, 50 milions, quan el que necessitaríem, pel nombre de persones que tenen els CETs, són 125 milions. Nosaltres som l'únic territori on fiquem fons propis, 35 milions d'euros. I el que hem pres és una decisió molt clara, que és augmentar el que destinem de fons propis en 7 milions i mig, que representa el 22 per cent, que és el que ha pujat el salari mínim. I això és agafant la responsabilitat entorn d'una decisió que no és nostra, però som conscients que no únicament amb la nostra resposta es podrà donar seguretat als CETs. Cal que finalment l'Estat digui en quant augmentarà aquestes subvencions i que les augmenti entorn del mateix percentatge amb què ha fet l'augment del salari mínim. Especialment, perquè la preocupació han de ser les persones vulnerables, perquè, si no, una bona notícia tindrà una derivada, que serà l'augment d'atur de les persones amb discapacitat, i això no ens ho podem permetre. A la vegada, cal situar que sempre –sempre, sempre– s'han de tenir en compte les derivades, especialment en les persones més vulnerables. Gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre les explicacions a l'exterior sobre el judici a l'independentisme]] [[310-00108/12]] La següent pregunta, sobre les explicacions a l'exterior sobre el judici a l'independentisme, formulada pel Grup Parlamentari Republicà, fa la pregunta el diputat senyor Ferran Civit.
Gràcies, president. Conseller, com sap, avui és el dia que surt El Jueves, «la revista que sale los miércoles i la revista que confisquen a Soto del Real. Com també sap, «democracia plena significa primacía de los derechos humanos, democracia plena significa pluralismo político, democracia plena significa que no haya presos políticos, ya que los hechos describen a España como una democracia plena, libre, confiable, pacífica y tolerante. I també coneix «la desinformación, que ha jugado un papel muy importante en el conflicto político en Cataluña, ja que «muchas imágenes que se propagaron, en realidad eran fakes, imágenes que correspondían a actuaciones desarrolladas en el Chile de Pinochet. És que, com sap, «es ofensivo que se considere presos políticos a los dirigentes independentistas encarcelados, o hablar de exiliados, ellos que disfrutan de un retiro dorado. Perquè és per tothom conegut que «hay mucha gente que quiere levantar fronteras y muros entre los países y dentro de los países, sirviéndose de mentiras, reinterpretaciones y noticias y falsedades. No podemos permitirnos que se destruyan consensos sobre lo que significa la libertad, la democracia, sobre lo que significa decidir en un país democrático. Y por ello hemos llamado a esta campaña “This is the real Spain”, “la España real”. La España real, com sap tothom, de «vais a salir igual, con daño y sin daño, «las putas urnas, «metiendo la porra como si no hubiera un mañana, gràcies, tot plegat, com també tothom ja sap, «a que la Constitución española nos ha dado el marco adecuado para encauzar el periodo más largo de libertades, desarrollo social y prosperidad económica de nuestra historia. Conseller, en temes d'exteriors, «que nos dejen actuar i «a por ellos. [[Rialles.]] I com que «no hay nada más valioso que la verdad, conseller, quin és el seu capteniment per explicar el que passa a Catalunya al món i per explicar el judici que ara els nostres companys independentistes sofriran. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula té la paraula el senyor Alfred Bosch, conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència. Quan vulgui, conseller.
Gràcies, president; gràcies, diputat. Explicarem la veritat, tota la veritat i res més que la veritat. I la veritat és que aquest és un judici polític, contra presos polítics. I ho és perquè se'ls acusa de coses com sedició i rebel·lió, que implicarien violència, i no hi va haver en cap moment violència per part del Govern de Catalunya ni a l'hora d'organitzar el referèndum de l'1 d'octubre del 2017. I, a més a més, organitzar un referèndum va ser despenalitzat per l'Estat espanyol amb una llei que va ser aprovada el 2005 al Congrés dels Diputats. No hi ha delicte. I a més a més, escolti, és que els presos polítics són a la presó, i els seus companys d'exili, del mateix Govern, que han comparegut davant de jutges europeus estan en llibertat. Perquè aquests jutges europeus no han entrat en aquest debat polític, perquè aquests jutges europeus consideren que no són culpables de crims dels quals ells a Europa, a la resta d'Europa, consideren que no se'ls pot culpar. Per tant, evidentment que estem davant d'un judici polític, i nosaltres expliquem la veritat amb tota serenor, amb tota fermesa. I com que expliquem la veritat no hem d'inventar campanyes de màrqueting, no hem d'anar explicant quina és l'Espanya real, insistint que hi ha democràcia, que hi ha independència judicial... Si ho expliquen és per alguna cosa, perquè se senten insegurs davant de l'opinió internacional, perquè creuen que amb això han d'ocultar la seva pròpia feblesa. I perquè fan el que ningú hauria de fer, que és anar a explicar a la BBC que ells van emetre fake news, eh?, i que no van explicar la veritat, que la BBC no va explicar la veritat el dia 1 d'octubre del 2017 i que France Press tampoc va explicar la veritat del dia 1 d'octubre del 2017. I han d'anar explicant coses d'aquestes. Nosaltres no necessitem fer cap campanya de màrqueting en la qual el Govern espanyol es gastarà més d'1 milió d'euros de tots els contribuents per intentar ocultar la veritat. Nosaltres l'únic que hem de fer és anar i explicar la veritat i la realitat del nostre país. Els anuncio que en les properes setmanes aniré a les principals capitals europees per explicar la veritat d'aquest procés i per explicar-los que aquest és un judici polític: a mitjans de comunicació, ambaixadors, institucions, think tanks, fundacions, organitzacions internacionals, els hi explicarem a tots, amb tota transparència, amb tota tranquil·litat, la veritat...
Conseller, ha acabat el temps...
...perquè això és un... [[El president retira l'ús del micròfon al conseller i aquest continua parlant uns moments. Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre el sistema de protecció de la infància i l'adolescència]] [[310-00103/12]] La següent pregunta és sobre el sistema de protecció de la infància i l'adolescència. Formulada pel Grup Parlamentari de Ciutadans, fa la pregunta la diputada senyora Noemí de la Calle.
Conseller, ¿cuál es su compromiso en la lucha contra las malas prácticas y la corrupción en la gestión de los recursos en su departament?
Per respondre té la paraula el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, el senyor Chakir El Homrani. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputada, el compromís d'aquest departament i el compromís del Govern contra qualsevol tipus de mala pràctica que es pugui demostrar és absolut.
Per repreguntar té la paraula la diputada.
Bueno, ya hemos visto que su compromiso es el mismo que el de su predecesora, la exconsellera Bassa, es decir, ninguno. Miren, el señor Ricard Calvo era concejal d'Esquerra en el Ayuntamiento de Girona a la vez que ostentaba diferentes cargos directivos en un entramado de empresas gestoras de centros tutelares. Cuando ustedes lo nombraron director general de la DGAIA, pidió una excedencia. Desde Ciudadanos sospechábamos que bajo el cargo de director podía estar incurriendo en un conflicto de intereses, favoreciendo al entramado de empresas al que estaba vinculado, y da la casualidad de que encontramos el documento [[l'oradora el mostra]] que demostraba que el señor Ricard Calvo participó en el proceso de adjudicación de varios contratos millonarios a dichas empresas. Y al preguntarle a la exconsellera Bassa lo negó en este mismo Parlamento. Este documento se lo di personalmente, en julio del 2017, a la exconsellera, en este mismo hemiciclo, tras una interpelación. Pedimos la dimisión del señor Calvo y que el Govern despejase la sombra de corrupción. Intentamos que viniera a comparecer para dar explicaciones, pero no vino a dar la cara. Y ustedes no solo callaron, sino que lo intentaron tapar cesando a este señor en pleno agosto. ¿Y saben dónde fue? Al mismo entramado de empresas al que habría favorecido. Han pasado dos años, y ustedes no han investigado ni nos han dado explicación alguna de algo tan grave como sería lucrarse con la protección a la infancia. Y, ¡qué casualidad!, además, que otra de las beneficiadas de estas malas prácticas, que está investigando la justicia en estos momentos, sea también una exconsellera de Esquerra. ¡Hay que ver, con las puertas giratorias! Algunos empezamos a entender su nulo compromiso con la protección a la infancia, cuyo interés parece reducirse al ánimo de lucro de personas de su partido. Y ya está bien de puertas giratorias. Y ya está bien de seguir chupando del bote. La corrupción siempre acaba teniendo un coste al ciudadano. Y, miren, pagando tan solo 300 euros al mes a las familias de acogida, y en cambio casi 4.000 a los centros, es normal que incumplan la Ley de infancia que dice que los menores tienen que estar prioritariamente en familias de acogida. Porque a ustedes les interesa marginar la acogida en familias para seguir adjudicando contratos a centros con los que parece que algunas personas con carnet de su partido se estarían lucrando ya desde la época del tripartit. ¡Menudo chiringuito tienen ustedes montado y qué pena –qué pena– lo que están haciendo con el sistema de protección a la infancia! ¡Qué rápido han aprendido ustedes de Convergencia! [[Aplaudiments.]]
Per respondre, de nou, té la paraula el conseller. Quan vulgui, conseller.
Gràcies, president. Diputada, anirem per ordre. En primer aspecte, som conscients, però, com he explicat en més d'una ocasió, que a la que vam sortir a les notícies vam obrir un expedient d'informació reservada, i que aquest expedient d'informació reservada s'ha hagut de paralitzar, com marca la llei, perquè hi ha una investigació judicial, hi ha una investigació de l'Oficina Antifrau i hi ha una investigació de l'àmbit del protectorat de fundacions. I el que marca la llei és que quan s'obre una investigació judicial, l'expedient d'informació reservada s'ha de paralitzar i a qui pertoca tenir la resolució és en l'àmbit judicial. I nosaltres, en aquest sentit, complim la llei i fem el que marca la llei. En segon aspecte, som absolutament conscients de que tota la informació que ens han demanat des dels àmbits que investiguen l'hem passat. Som els primers interessats en el fet que, com més aviat millor, es clarifiqui aquesta situació. I per això hem donat tota la informació que se'ns ha demanat, i la continuarem donant, només faltaria. Ara, en aquest cas, la donarem a qui en té la potestat, que és, en aquest sentit, el jutjat que està investigant, perquè no ho podem fer d'una altra manera. En segon lloc, li recordaria que es pogués mirar el portal de dades obertes, que pogués recordar que la consellera Bassa va aprovar el Decret llei 3/2016, que significa que va haver-hi un element de transparència, entorn de la contractació pública, molt, molt més elevat. I hi ha els reconeixements en diversos aspectes. I és tan fàcil com mirar el portal de dades obertes i veure com va haver-hi la contractació. A partir d'aquí, nosaltres continuarem col·laborant, només faltaria, perquè som els primers interessats en que es resolgui aquesta situació. I si hi ha qualsevol element d'irregularitat, actuarem amb absoluta concordança i conseqüència al respecte. També recordar en aquest moment que les ordres d'acreditació, el decret, són sistemes que estem desenvolupant, que el que permeten és una màxima transparència en l'àmbit de la contractació pública.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre els projectes lingüístics dels centres educatius]] [[310-00104/12]] La següent pregunta és sobre els projectes lingüístics dels centres educatius. Formulada pel Grup Parlamentari de Ciutadans, fa la pregunta la diputada senyora Sonia Sierra.
Gracias, señor presidente. Buenos días. Señor conseller, Ciudadanos lleva un año pidiendo los proyectos lingüísticos de centro y no hay manera de que nos los dé. Lo último fue en noviembre, darnos un listado de tres mil links para que los buscásemos nosotros. Imagino que se pensaba que no lo íbamos a hacer, porque no nos conoce, porque es muchísimo, muchísimo trabajo, pero se equivocaba porque los diputados de la Comisión d'Educación de Ciudadanos los buscamos uno a uno en los tres mil links que usted nos dio. Y el resultado ha sido demoledor: en el 80 por ciento de los casos los proyectos lingüísticos de centro no están en las webs. Eso quiere decir que si una familia va a buscarlos no están, pese a que usted aquí en sede parlamentaria me aseguró que sí que estaban, y por eso me daba los tres mil links en lugar de los tres mil proyectos lingüísticos de centro. Ante esto hay tres opciones: a, usted miente; b, usted no se entera de nada y los inspectores le toman el pelo, y c, a y b son correctas. ¿Cuál es la respuesta acertada, señor conseller? [[Aplaudiments.]]
Per respondre té la paraula el conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló. Quan vulgui.
Gràcies, senyor president. Els projectes lingüístics de centre estan tots a disposició de la comunitat educativa i la inspecció no ha rebut cap queixa de cap família que se'ls hi hagi denegat. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula, de nou, la diputada. Quan vulgui.
Sí, claro con los niños de rehenes quien se va a dedicar a poner todavía más denuncias. [[Remor de veus.]] Mire...
Silenci!
Mire, señor conseller. Usted le dijo a la prensa que es que en realidad hasta septiembre no tenían por qué estar colgados los tres mil proyectos lingüísticos de centro en la web. O sea, les da a los profesores un plazo de catorce meses para hacer un trabajo que se tarda un minutito en hacer. «Chicos, venga va, catorce meses, a ver si encontráis un minuto. Hombre, eso es tratar de vagos a los profesores. Señor conseller, deje de tratar a los profesores como vagos y deje de mentir. Usted miente porque la inmersión lingüística es una mercancía averiada que ya no le compra nadie, que solo la compran los nacionalistas. Mientras que en el resto de comunidades autónomas se está apostando por tener más de una lengua vehicular, aquí siguen anclados en su modelo trasnochado y caduco de los años ochenta con una sola lengua vehicular. La pregunta es: ¿señor conseller, usted va a seguir apoyando ese modelo trasnochado y caduco que no quieren la mayoría de los catalanes, como nos dicen todas las encuestas, o va a aprobar la proposición de ley de Ciudadanos con tres lenguas vehiculares que es lo que se está haciendo en los colegios de toda España y de todo el mundo y que es lo que desean la mayoría de los catalanes? Gracias. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula, de nou, el conseller.
Gràcies, senyor president. Li puc assegurar que no m'ha passat mai pel cap aprovar, donar suport a una proposició de llei de Ciutadans en matèria de política lingüística, perquè desconec les seves propostes de política lingüística més enllà de la destrucció del model lingüístic de la nostra escola. [[Aplaudiments.]] No en conec cap, ni una –ni una. I l'única proposta que vostès tenen en política educativa és la destrucció del model lingüístic de la nostra escola. I l'entramat mediàtic que gira al seu voltant utilitza el tema dels projectes lingüístics per, tergiversant, manipulant i falsejant, donar noms –donar noms– com ha fet aquest cap de setmana alguna premsa de Madrid i posant damunt la taula escoles que no s'ho mereixen. El Departament d'Educació defensarà el professorat i els centres dels atacs injustificats i injustos d'aquells que no tenen altra voluntat que destruir la convivència de la nostra escola. Estem contra les violències, i també contra la seva violència i la dels seus mitjans. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
La següent pregunta és... [[Pregunta al Govern sobre els serveis de seguretat dels alts càrrecs de la Generalitat]] [[310-00105/12]] ...sobre els serveis de seguretat dels alts càrrecs de la Generalitat. [[Remor de veus.]] Silenci! Formulada pel Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula per formular la pregunta el senyor Carlos Carrizosa.
Bon dia, senyor conseller. Hemos sabido por la prensa que ustedes están creando una unidad policial especial al margen del resto del Cuerpo de Mossos que parece que no entienden ni los mismos agentes. ¿Nos podría explicar hoy aquí cuál es la finalidad de esta unidad?
Per respondre, té la paraula el senyor Miquel Buch, conseller d'Interior.
La finalitat no és cap altra que la de protegir el president, els edificis de presidència, tal com marquen les competències. I no està fet al marge de la policia, perquè precisament són policies que es dedicaran a fer aquesta feina.
Per repreguntar, té la paraula el diputat. Quan vulgui.
Señor Buch, pensaba que usted me iba a confirmar lo que están diciendo por los medios de comunicación que es que también van a proceder a proteger a los expresidentes de la Generalitat. Y comprenderán ustedes que nos salten, señora Artadi, todas las alarmas cuando ustedes hablan de los expresidentes, porque cuando hablan de una vida digna de los expresidentes sabemos que ustedes hablan del retiro dorado del señor Puigdemont. Y cuando ustedes hablan de la seguridad de los expresidentes, nosotros y millones de catalanes leemos la guardia pretoriana de un fugado de la justicia. Ya menos suspicaces, señor Buch, pero es que ustedes han hecho, siempre que han podido –lo intentan– un uso partidista de los Mossos, e intentan influir en las manifestaciones según cual sea su signo a autorizarlas o no, amenazan a los ciudadanos desde la conselleria de Interior si retiran lazos amarillos, pero lo que yo le hablaba es de los presidentes y de los expresidentes. Mire, señor Buch, yo le pregunto: ¿el dinero de los catalanes está sirviendo para financiar la fuga de un perseguido por la justicia? Mire, señor Lluís Escolà i Miquel, este es, señor Buch, el asesor nombrado el día 25 de julio, asesor personal suyo que casualmente está viajando por el mundo al lado del señor Puigdemont por... França, Luxemburg, Bèlgica, Holanda, Dinamarca, Alemanya, Escòcia i Suècia... en el mes de septiembre. En el mes de octubre, su asesor, su asesor personal, al que pagamos el sueldo de un comisario 64.000 euros anules entre todos los catalanes, en las Islas Feroe. ¿Estuvo usted allí o estuvo el señor Puigdemont? En Waterloo, en Suiza, en todas partes estamos pagando los catalanes a la guardia privada del señor Puigdemont, señor Buch. Mire, en cualquier gobierno normal esto sería un escándalo que motivaría la caída del Gobierno, pero es que en Cataluña parece que todo es gratis. Pues yo le digo, señor Buch, no son tampoco ustedes impunes, todos debemos respetar las leyes. Y nosotros vamos a hacer que ustedes las respeten aquí en el Parlamento y cuando haga falta también en los tribunales. Malversación de fondos, señor Buch. [[Aplaudiments.]]
Se li ha acabat el temps, senyor Carrizosa. Té la paraula, de nou, el conseller. Quan vulgui.
Gràcies, president. Gràcies, diputat. Si vostè diu que respecta la llei, evidentment sabrà que hi ha una llei que obliga, la llei del Parlament, eh? –que és de tots vostès–, que obliga la Generalitat de Catalunya a emetre una protecció als expresidents de la Generalitat de Catalunya [[aplaudiments]] o als presidents. Perquè a Catalunya..., i li agrairia que s'hi referís d'aquesta manera, a Catalunya són presidents sempre, no són expresidents. Vostè diu que se n'assabenta per la premsa. Doncs, home, jo li recomano que es llegeixi els decrets del que aprovem al Govern, no?, que estan publicats i en aquí estarà molt més informat del que aprovem. I si es llegeix el BOE també veurà que el decret de seguretat institucional de la Generalitat de Catalunya, aprovat la setmana passada, és estrictament igual que el decret aprovat per la Moncloa l'any 2007 o 2008 –l'any 2007 o l'any 2008. [[Remor de veus.]] Per tant, jo crec que, a vostès, el que els pica, el que els sap greu és que a Catalunya ens anem dotant d'estructures, per exemple, d'estat, en funció de les nostres competències i que donen garantia, en aquest cas, al president de la Generalitat i a qui, el secretari, en aquest cas, general, de presidència, decideixi. Estrictament igual com el que passa a la Moncloa, com el que passa a França, com el que passa a Anglaterra, com el que passa als altres estats; d'acord? [[Remor de veus.]]
Silenci!
Per tant, el dia que vostè faci el mateix discurs que ha fet ara aquí el faci en el Congrés o algun company seu el faci al Congrés veurem que Ciutadans es preocupa del mateix. Mentre vostès aquí fan un discurs i al Congrés en fan absolutament un altre, el que demostra és que vostès l'únic que volen carregar-se són les estructures de les quals aquest país s'ha dotat i són les que ens ha portat on estem. Per tant, la seguretat institucional del president, dels expresidents, que ja l'estem garantint –que ja l'estem garantint–, igual que fa la Moncloa amb els expresidents de l'Estat, ens correspon a nosaltres, ho continuarem fent, ho farem de la millor manera possible, encara que a vostès els sàpiga greu. I acabo, si els preocupa tant la llei jo crec que els hauria de preocupar el posicionament d'un fiscal, ahir, de l'Audiència Nacional dient que la justícia a Catalunya no és imparcial. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre el protocol de les violències sexuals en els espais de lleure]] [[310-00101/12]] La següent pregunta és sobre el protocol de les violències sexuals en els espais de lleure, formulada pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. Fa la pregunta la diputada senyora Marta Madrenas.
Gràcies, president. Bon dia, president i consellers. Conseller Buch, de fet, darrerament estem coneixent casos gravíssims de violacions, agressions sexuals, abusos, un dels quals va ser la violació de La Manada, moment en el que van saltar totes les alarmes respecte a les agressions sexuals en contextos més festius. Aquesta setmana lamentablement ens han corprès també amb una altra violació múltiple contra una noia a Sabadell. Els patrons masclistes són ben presents entre la gent jove. Dia rere dia coneixem notícies que ens indiquen que no estem davant un fet aïllat, perquè rere un assassinat o una violació hi ha una violència quotidiana, una realitat que afecta cada dia nenes, noies i dones dels nostres pobles i de les nostres ciutats. És evident que aquestes agressions es produeixen perquè la nostra societat encara presenta una desigualtat estructural entre homes i dones. Escoltin: «Si vols tenir una vida sexual lliure, tingues-la, però el que no podeu fer és anar per allí insinuant i provocant a tots els nois i després pretendre que no se us digui res. Algunes sembla que ho demanin a crits. Saps què et dic? Que qui busca, troba. Aquesta és la declaració d'un jove recollida en un informe sobre violència masclista. I lamentablement hem de reconèixer que no és gens inusual. De fet, estan reforçant actituds masclistes, reforçades alhora per un discurs antifeminista que bombardeja les xarxes socials i els mitjans de comunicació i que, el que és més greu, s'ha fet un lloc en les institucions polítiques a través de partits d'extrema dreta. Cal que afrontem aquesta situació i hi donem resposta de forma transversal en tots els àmbits, tot i que avui em volia referir únicament a l'àmbit policial. Conseller, fa temps es va comprometre a preparar un document en aquest sentit i ja l'han presentat. El felicitem. Valorem molt positivament el Protocol contra les violències sexuals en espais d'oci que ha posat en marxa el Govern i que estableix com actuar davant la violència sexual en els espais d'oci. Cal reconèixer, però, m'agradaria fer-ho, els antecedents d'aquest tipus d'actuacions com són els protocols contra les agressions sexistes i els punts liles creats i promoguts pels col·lectius feministes i que s'estan redefinint i que, a través de les administracions locals, doncs, també han fet polítiques molt potents. Conseller, ens podia explicar com faran possible estendre aquest protocol a tot el territori, i, evidentment, suposo que comptant amb les entitats del territori, les entitats feministes i els punts liles? Moltes gràcies.
Per respondre, té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Miquel Buch.
Gràcies, president. Gràcies, diputada. De fet, el protocol forma part d'un dels objectius d'aquest Govern; concretament és un objectiu del Govern erradicar totes les formes de violència masclista que malmeten la vida de les dones. I dins d'aquest objectiu de govern, dins del Departament d'Interior tenim el de millorar la seguretat de les persones i intensificar la protecció de les víctimes. Per tant, amb aquests objectius dissenyem el Pla de seguretat contra les violències sexuals en espais d'oci. Al juliol ens hi vam comprometre, a fer-lo; aquest mes de gener l'hem presentat. No l'hem fet sols; l'hem fet conjuntament diversos departaments del Govern, empreses del sector de l'oci i de la seguretat, el món local, les entitats municipalistes hi han estat, entitats que treballen la violència masclista, Mossos d'Esquadra, policia local, policia portuària... Per tant, ha sigut un conjunt de gent que ha estat treballant en aquest protocol per erradicar al nostre país aquesta violència masclista. I com ho hem fet? Doncs hem donat contingut a criteris interpretatius de l'assetjament sexual no penal. Per entendre'ns, aquell codi que ha servit per retorçar-lo i per acusar de sedició i rebel·lió unes persones que només van posar les urnes sobre la taula, sembla ser que a l'Estat espanyol no li serveix per perseguir la violència masclista. Què hem fet aquí a Catalunya? Doncs hem agafat i hem tipificat els fets constitutius d'infracció administrativa, que és una cosa que competentment nosaltres podem fer, perquè no quedin impunes les agressions, perquè, i ho deia la consellera Artadi, es comença tocant el cul d'una dona i s'acaba fent una agressió amb violència. Per tant, hem d'erradicar des del primer moment aquesta manera d'actuar d'algunes persones. Ho farem amb prevenció, ho farem amb reacció, formarem tretze mil persones de Catalunya en l'àmbit de seguretat, especialment, però també amb els punts liles; evidentment el món local hi treballa conjuntament amb nosaltres i hi treballarà, i gràcies a ells també podrem erradicar aquesta xacra que patim. Gràcies. Bon dia.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la commemoració de la mort fa deu anys de l'occitanista Robèrt Lafont]] [[310-00102/12]] La següent pregunta és sobre la commemoració de la mort fa deu anys de l'occitanista Robèrt Lafont. Formula la pregunta, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Anna Geli. Quan vulgui.
President, deputats, deputades..., conselhèra Borràs, en 2010 eth Parlament de Catalonha aprovèc era Lei der occitan, aranés en Aran. Cau díder que non auec eth supòrt ne deth Partit Popular ne de Ciutadans, que malerosament, e tanben quan se tracte de lengües, tanpòc trobam era sua solidaritat. Totun er occitan ei un patrimoni lingüistic que non sonque auem de suenhar, senon qu'auem era escadença d'auer-lo viu entre nosati e que merite èster protegit en toti es airaus: educatius, sociaus, administratius o culturaus. Ath delà, Aran ei solet eth parçan de tota Catalonha a on er occitan ei lengua veïculara enes escoles, per cèrt. Eth collectiu de mèstres, mès tanben escrivans, istoriaires, lingüistes, musicaires, activistes, associacions e tanben politics, tamb tota sòrta de dificultats e pòqui recorsi, an hèt e hèm esfòrci entà mantier viua non sonque era lengua, senon tanben eth Conselh Generau, institucion damb mès de quate cents ans d'istòria, abolida en 1834 pes reis borbonics e reinstaurada en 91 pera Generalitat. Era Constitucion espanhòla non contemple de forma explicita era realitat aranesa ne occitana. Espanha tanpòc complís damb era Carta europèa des lengües minoritàries. Ei per aquerò, conselhèra, que des de Junts per Catalonha confiam en Govèrn dera Generalitat entath desplegament d'aguesta lei. Referents dera cultura occitana, iniciada damb era lirica des trobadors e es trobairitz, en tot passar per mossen Josèp Condò Sambeat, escrivan prolific dera Val d'Aran, e eth madeish Frederic Mistral, prèmi Nobel de literatura, o en tot passar per figures occitanocatalanes, coma Robèrt Lafont, entre d'auti, son ua mòstra dera riquesa e dera transversalitat dera lengua occitana, qu'a estat perseguida e miaçada pendent sègles. Conselhèra, mos cònste era sua sensibilitat damb era cultura occitana. Ara madeish mos trobam en un moment istoric a on es cultures e es lengües sense estat se tròben totaument desprotegides pera incursion de politiques e politics centralistes en tota Euròpa, tanben en Estat espanhòu, damb era irrupcion dera extrèma dreta. Ei per aquerò que li demanam enguan, que hè dètz ans dera mòrt de Lafont e deth centenari de Condò, quin ei posicionament der Govèrn respècte dera metuda en valor dera nòsta lengua e cultura, que va de Bordèu as Valades italianes e que se posse ena Val d'Aran. E li demanam, donc, se pren eth compromís de desplegar era Lei der aranès, occitan d'Aran. Fòrça gràcies.
Per respondre, té la paraula la senyora Laura Borràs, consellera de Cultura.
Se sent? Sí? [[Pausa.]] Eth 24 de junh que ven harà dètz ans dera mòrt de Robert Lafont: poèta, romancèr, assagista, lingüista, sociolingüista, òme de teatre, ideològ, istorian, medievalista, umanista, e peth dessús de tot activista qu'auie clar que lengua e bastiment sociau, politica e democràcia anauen de bracet. Lafont encarne coma arrés er afrairament occinatocatalan. Ne son pròves era multitud d'arreconeishences qu'arrebec tant en vida coma dempús de morir, coma ei era Crotz de Sant Jordi, er an 87, e era creacion, er an 2010, deth Prèmi Robert Lafont, dera Generalitat de Catalonha, damb er objectiu d'arreconéisher e premiar persones o entitats que s'an distingit pera defensa, projeccion e promocion dera lengua occitana, nomentada aranés en Aran. Era sua figura permet tornar a méter sus era taula eth debat d'ua Euròpa des pòbles, basada ena cooperacion, era democràcia, era patz e era diuersitat culturau, en contraposicion ara Euròpa des estats centralistes, coma ara didie. Er an Lafont mos a de perméter de préner consciéncia, des der encastre institucionau, sociau e culturau, des relacions millenàries entre es lengües e cultures catalanes e occitanes, e aprigondir en aguesti ligams entà enfortir-les. Er an Lafont tanben vò èster un estrument util entà aprigondir en desvolopament complèt dera Lei der occitan, aranés en Aran, aprovada per aguest Parlament er an 2010 per ua ampla majoria. Er an Lafont mos a de perméter de rebrembar qu'en 2019 tanben hè cent ans dera mòrt de Josèp Condò, poèta e escrivan aranés de grana transcendéncia en Aran. Non desbrembram que Catalonha ei eth solet territòri der Estat espanhòu e un des pòqui dera Union Europèa qu'arreconeish eth madeish grad d'oficialitat a tres lengües diferentes. I acabaré amb una cita de Robèrt Lafont en català, que diu: «Igual com hi ha una regió del món dita Orient Mitjà, esqueixada ara per la guerra i que espera justícia, n'hi ha una altra que podríem anomenar Euromediterrània, on occitans i catalans tenen un avenir per inventar, amb armes només cíviques. Per això treballem. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre l'actuació dels Mossos d'Esquadra en els desnonaments]] [[310-00106/12]] La següent pregunta és sobre l'actuació dels Mossos d'Esquadra en els desnonaments, formulada pel Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent. Formula la pregunta la senyora Maria Sirvent. Quan vulgui.
Bé, senyor conseller, doncs avui li volem parlar en nom del Sindicat de Barri del Poble-sec. I és que les veïnes volen saber si vostè té la consciència tranquil·la sabent que a Catalunya es produeixen seixanta desnonaments diaris, si vostè està orgullós d'encapçalar el rànquing de la vergonya. Les veïnes volen saber si vostè s'imagina que un dia arribin a casa seva una desena de «matons amb la voluntat de fer-lo fora mitjançant la intimidació i la violència. Senyor conseller, tindria vostè por? Doncs aquests «matons existeixen en aquest país, i ho fan sota el nom de l'empresa Desokupa, una màfia conformada per neonazis, paramilitars i professionals de la violència que s'han posat al servei dels especuladors amb l'objectiu d'expulsar il·legalment les que no poden fer front a uns lloguers que són abusius. Si li passés això a vostè i a la seva família, què faria, senyor conseller? Moltes, i vostè segurament també, davant d'aquests fets trucarien als Mossos esperant que les defensessin d'aquesta barbaritat i d'aquesta brutalitat. Però qui va respondre realment? Va respondre el Sindicat de Barri, va respondre el veïnat autoorganitzat. I és que..., què va passar? Què es van trobar les veïnes? Es van trobar amb una absoluta complicitat institucional. Què van fer els agents? [[L'oradora mostra unes fotografies a la cambra.]] Això van fer els agents: entrar al domicili a la força, sense ordre judicial, facilitant-los l'entrada. Es van posar al servei dels «matons, senyor conseller. Les veïnes van viure amb ràbia i impotència una absoluta complicitat entre la màfia i la policia, que les humiliava, les agredia i les deixava al carrer. Què faran, senyor conseller, per aturar aquesta col·laboració criminal?
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula el conseller d'Interior, el senyor Miquel Buch. Quan vulgui.
Gràcies, president. Gràcies, diputada. L'hi vaig dir la setmana passada en la Comissió d'Interior, que em va tocar aquest tema, i l'hi torno a dir: la policia no té capacitat de desnonar a ningú en aquest país; qui decideix desnonar una família o unes persones d'un habitatge és un jutge i en tot cas la policia el que fa és acompanyar la comitiva judicial i garantir la seva seguretat. Respecte a la complicitat amb l'empresa Desokupa, jo l'hi puc negar de dalt a baix –Desokupa o la que sigui–, negar-la, i allà on actua la policia s'identifiquen totes les persones actuants o que hi ha allà en el moment del desnonament, entre elles..., sigui l'empresa Desokupa, siguin els mateixos ocupants o sigui qui sigui, i sempre s'actua per instàncies judicials.
Gràcies, conseller. Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Miri, conseller, no sé si m'està dient que se li van donar ordres judicials a la policia perquè col·laborés amb els «matons de Desokupa. Això no va ser així. No menteixi més. Ho sap tothom. Vostè és vist per les veïnes, senyor conseller, com el padrino de Daniel Esteve, màfia. Senyor Buch, la repressió i la brutalitat policial són el dia a dia del seu departament, i en això compta amb la complicitat del Govern, que, lluny de cessar-lo, sap què ha fet? Ha decidit premiar-lo i perpetuar-lo en el poder per defensar banquers i per defensar feixistes. Però el veïnat ja està organitzat i el dia que aquest s'aixequi i canalitzi aquesta ràbia, la por li ben assegurem que canviarà de bàndol i seran vostès els que tindran por: por a perdre els seus privilegis, por a perdre la capacitat de viure...
Diputada, se li ha acabat el temps.
...a costa de la misèria de la gent... [[El president retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.]]
Conseller, quan vulgui té la paraula per respondre de nou.
Li nego la major del discurs que ha fet ara, perquè sap que és fals, ho sap de sobres. I, si vostè és diputada d'aquest Parlament, sap com funcionen les lleis en aquest país. I, si no ho sap, és que ho ha d'aprendre o és que ho sap i fa veure que no ho sap. Perquè, ho repeteixo, la policia... –no cal que s'aixequi i m'ensenyi fotos; ja les veig–, la policia no desnona ningú, la policia actua per ordre judicial, i quan hi ha un jutge que ordena un desnonament la policia el que fa és, a requeriment de la comitiva judicial, acompanyar-los i garantir la protecció en el cas que es pugui veure conflictiu. Però estem al mig; no som nosaltres els que decidim. I ja li vaig explicar la setmana passada que en el cas de que es tractés d'una família vulnerable, hi ha un conveni, que el vaig signar jo personalment com a president de l'Associació Catalana de Municipis, justícia i món local, amb el qual, si hi hagués alguna família vulnerable, el jutjat havia de posar-se en contacte amb l'ajuntament, l'ajuntament havia de fer un informe de la seva vulnerabilitat i el jutjat havia de prendre una decisió; no era vinculant però havia de prendre una decisió, i l'ajuntament estava al cas que es produiria un desnonament d'una possible família vulnerable i, per tant, podia actuar preventivament. Per tant, el protocol està fet. El que fa la policia és acompanyar la comitiva, quan és a requeriment de la comitiva, en el cas que la comitiva ho decideixi i perquè el desnonament ha sigut un procediment judicial. Per tant, no apuntin o assenyalin més els Mossos d'Esquadra, que fan la feina a què són requerits a instàncies judicials. Els mossos no desnonen, senyora Sirvent, per molt que a vostè li agradaria, els mossos no desnonen; els mossos actuen i defensen la comitiva judicial. Gràcies, president.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre el futur del Consell Nacional de la Cultura i de les Arts]] [[310-00100/12]] La següent pregunta és sobre el futur del Consell Nacional de la Cultura i de les Arts, formulada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Fa la pregunta el diputat senyor Rafel Bruguera.
President, bon dia; consellera, des del passat 21 de gener, el Conca es troba en una situació de paràlisi absoluta de la qual ja fa molt de temps que els hem anat advertint. No disposa del quòrum mínim i suficient per prendre cap acord, ni tant sols per reunir-se, i el culpable, consellera, el culpable últim i principal és el mateix president de la Generalitat. Consellera, li pregunto si comparteix aquesta anàlisi i què pensa fer, amb la màxima urgència. Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula la consellera de Cultura, la senyora Laura Borràs. Quan vulgui.
Gràcies, president. Senyor diputat, no comparteixo aquesta anàlisi, però vostè sap, en la Comissió de Cultura, vam comprometre'ns a fer la renovació del Conca i, per tant, això va ser el 30 de gener, i això farem.
Gràcies, consellera. Per repreguntar, té la paraula, de nou, el diputat. Quan vulgui.
Gràcies. Consellera, la situació irregular en què es troba el Conca afecta, com vostè ja sap, el quòrum necessari per adoptar acords vàlidament pel plenari, ja que, per a la seva constitució és necessària la presència de quatre dels seus membres, com a mínim, inclosa la presidència. I, a partir del passat 21 de gener, el plenari del Conca està format per només tres dels seus set membres. Això vol dir que, des d'aquest dia, no pot prendre acords ni tant sols reunir-se. I, ho repeteixo, consellera, el culpable d'aquesta situació és la inacció, la deixadesa en les seves funcions, en les seves responsabilitats i en les seves competències del president de la Generalitat, que pot abocar el Conca a la seva desaparició de facto. L'article 3 del Conca és prou explícit i clar: «La presidència de la Generalitat ha d'elaborar la proposta de llista de membres del Consell del Conca. Sincerament, em resisteixo a creure que la seva estratègia sigui, precisament, aquesta, que el Conca quedi liquidat per inanició. Li anuncio, consellera, que aquest mateix matí presentarem al Registre del Parlament de Catalunya una proposició de llei urgent i en lectura única que resol aquesta insòlita situació no prevista en la Llei del Conca, i demanem al conjunt dels grups parlamentaris que facilitin la tramitació, al més urgentment possible, d'aquesta proposició de llei. La premsa d'avui, consellera, parla que, en pocs dies, es pot produir la renovació del Conca. Miri, el conseller Puig fa un any i mig que va demanar als grups parlamentaris que poséssim noms sobre la taula i, fins allà on jo sé, tots els grups parlamentaris vàrem fer la feina. Per tant, la pilota no està, en absolut, a la teulada dels grups parlamentaris. Fa un any i mig, vàrem presentar noms per a la renovació dels membres del Conca i el més calent és a l'aigüera. Per tant, d'acord, fantàstic, hi estem d'acord. Tant de bo ho puguem resoldre en pocs dies, però, mentrestant, creiem que és imprescindible...
Diputat, s'ha acabat el temps.
...la modificació de la llei. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, de nou, té la paraula la consellera.
Diputat, no sé com gosa anomenar el conseller Puig, no comparteix la mateixa informació. No sé si l'ha anat a veure i li ha parlat d'això, perquè no és la mateixa informació que ell em comunica, que hi estem en contacte permanent. Però, senyor Bruguera, a diferència del que sembla vostè expressar aquí amb la seva actuació, sap perfectament que el problema del Conca no és només la renovació dels seus membres, que, com ja li he dit, tenim una PR que es va aprovar el dia 30 de gener i ens hem compromès a renovar. El problema del Conca és molt més profund i ve de molt més enrere, concretament, de fa onze anys i, precisament per això, el Parlament, de qui depèn el Conca, en última instància va crear grups de treball, que vostè coneix perfectament, perquè, des de fa tres anys, segons em consta, ha participat en sis d'aquestes reunions i sempre han arribat a la mateixa conclusió: que calia continuar reflexionant sobre el Conca. Per tant, així que vaig arribar a la conselleria, i assumint el repte que sis consellers abans que jo havien treballat per resoldre-ho, em vaig reunir amb els membres del plenari per debatre, reflexionar, analitzar i trobar la millor solució possible a un problema compartit que arrencava amb la dimissió en bloc d'onze dels dotze consellers i que no li ha permès desplegar ni el programa marc ni el contracte programa en tots aquests anys, en els quals, això sí, em consta, que han treballat, i agraeixo al seu president i a la seva directora i a tots els consellers del plenari actual la seva màxima implicació, predisposició i col·laboració. Al llarg de vuit mesos que fa que som a la conselleria, ens hem reunit vuit vegades amb el plenari del Conca amb l'objectiu de concloure la comissió d'estudi que el Parlament no havia culminat. I sap que jo he fet aquesta feina, i sap que he compartit amb vostè aquestes conclusions, i sap que he treballat per aconseguir un consens que, a més, penso que podem aconseguir, perquè, senyor Bruguera, quan parlem en privat ens entenem, però a mi no em deixen de sorprendre aquests tics de la vella política, que el fan venir aquí a gesticular i a culpar aquest Govern i a personificar-ho en la figura del president de la Generalitat. Segurament, corresponsabilitzar-se hauria estat massa. Però, bé, a vostè li preocupa el que és més urgent, que és el qui, i ja li he dit que ho resoldrem. A mi em preocupa el que és important, que és per fer què. Així que estigui ben tranquil, el plenari del Conca serà renovat de manera imminent, però vostè i jo sabem que aquest no és el problema del Conca. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre la seva estratègia en matèria d'habitatge]] [[310-00109/12]] La següent pregunta és sobre l'estratègia en matèria d'habitatge, formulada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Formula la pregunta la diputada senyora Susanna Segovia.
Sí, gràcies. Conseller, hem pogut llegir a la premsa que està preparant un decret de mesures per garantir l'accés a l'habitatge. Voldríem preguntar-li quan està prevista la seva aprovació i quines mesures conté.
Per respondre, té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet. Quan vulgui.
Gràcies, senyor president. Senyora diputada, a la premsa i en altres fòrums, jo, aquí mateix, al Parlament de Catalunya en altres ocasions he explicat que, efectivament, el Govern de la Generalitat té pensat tirar endavant un decret de mesures urgents per actuar en diverses qüestions de polítiques d'habitatge en el que ens és imprescindible actuar immediatament. De fet, recordarà que, en una de les preguntes, no si amb vostè mateixa o amb alguna interpel·lació, vam parlar, inclús, d'incidir en un tema que és el de la durada dels contractes de lloguer, tot esperant també que el Govern de l'Estat fes alguna regulació que permetés incrementar aquesta durada mínima. Veiem que això s'allarga i nosaltres, mentrestant, estem preparant, efectivament, un decret que incidirà en diversos temes i que tenim intenció de portar a aprovació del Govern i a convalidació d'aquí, el Parlament, posteriorment, al llarg d'aquest primer trimestre del 2019.
Gràcies, conseller. Per repreguntar, té la paraula la diputada. Quan vulgui.
Conseller, no m'ha dit les mesures. M'ha dit el quan, no ha dit les mesures, diu que les ha anunciat altres vegades. Ara era molt senzill aprofitar aquests dos minuts i mig que tenia per dir les mesures, suposo que se les guarda per a després. Nosaltres creiem que anem tard, vostè sap que anem tard, ja fa mesos que aquest Parlament va aprovar ja una moció que demanava mesures urgents per garantir el dret de l'habitatge. Queden menys de vint anys per arribar al 2027, en què s'hauria d'arribar al 15 per cent d'habitatge assequible i estem al 2 per cent, per tant, anem tard, necessitem celeritat. Li demanem que no faci les coses sol tampoc, també aquest Ple va aprovar la posada en marxa del Pacte nacional per al dret a l'habitatge, que fa molt de temps que està sense trobar-se. En aquesta lluita trobaria els ajuntaments i les organitzacions socials, però tampoc no s'ha fet això. Nosaltres li hem de demanar valentia, li hem de demanar valentia per a mesures valentes, que vagin a transformar el model d'habitatge, l'estructura de l'habitatge a Catalunya. Algunes mesures valentes, que, segons hem pogut llegir a la premsa, se les està plantejant, com destinar el 30 per cent a habitatge assequible a les promocions privades, vull dir, ens alegra que sembla ser que ara està més receptiu que quan va ser al cas de la ciutat de Barcelona. També volem saber si deixaran d'invertir en habitatges de protecció oficial de venda i només en faran de lloguer. Això també són mesures valentes. Sobre regular el preu dels lloguers, volem saber si aniran més enllà de mesures simbòliques, com posar en els contractes quin hauria de ser el preu que hauria de pagar aquella persona però que està pagant el doble, o incentius fiscals, que, bàsicament, beneficien els grans tenidors, les Socimi i els fons especuladors. Conseller, faran un registre com cal de pisos buits? Iniciaran expedients sancionadors per a aquelles entitats que tenen pisos buits, centenars, milers de pisos buits? Aplicarà la 24/2015 i posarà en marxa expedients d'expropiació d'habitatges buits, que no compleixen la seva funció social? Seran valents a l'hora d'invertir recursos, però recursos de veritat per arribar a l'1,5 per cent del PIB i no al 0,2, que estem ara? Perquè les xifres que hem vist per al 2019 que ens han deixat intuir no són valentes, són conservadores. Conseller, la 24/2015 diu que cap família pot ser desnonada a Catalunya, que és la comunitat que més desnonaments té, sense una alternativa habitacional. Aquesta és la responsabilitat del seu govern. Aquesta, i no posar els mossos al costat d'empreses com Desokupa, que desnonen les famílies amb violència. Esperem que això... [[Alguns aplaudiments.]]
Diputada, se li ha acabat el temps. Per respondre, de nou, té la paraula el conseller. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputada. Jo li reconec, senyora diputada, l'interès genuí seu i del seu grup en matèria d'habitatge. De fet, sovint, dic, públicament, que gran part del cos tècnic i jurídic que treballa temes d'habitatge en els ajuntaments i a la mateixa Generalitat prové del seu entorn polític, del que era Iniciativa, ara, els comuns. Però és que vostè em nega, vostè constantment ens nega. Jo li demano que no ens negui d'aquesta manera tan radical, perquè és dolent per a les polítiques d'habitatge i és dolent per a la gent, la bona gent que, des de la Secretaria d'Hàbitat Urbà i des de l'Agència de l'Habitatge estan fent cada dia molta feina en benefici de les polítiques d'habitatge. Perquè vostè sap que no teníem ni prou parc públic, ni teníem suficient programa social d'ajuts a l'emergència, ni teníem capacitat per fer front, via pressupost, a determinades polítiques d'habitatge. Jo el que li demano és que ens ajudi, ens ajudi a tirar endavant aquest decret que tenim intenció de presentar dins d'aquest primer trimestre del 2019, els demano que també ens ajudin en el que ha de ser el desenvolupament del Pla territorial sectorial de l'habitatge, els demano també que ens ajudin reclamant allà on pertoca, per exemple, que es doti més els famosos planes nacionales de la vivienda, que hi hagi, doncs, tot el que hi ha d'haver per poder recuperar capacitat d'inversió a Catalunya i, sobretot, també els demanem que ens ajudin a fer uns bons pressupostos en matèria d'habitatge. El decret contindrà mesures valentes, entre altres, per exemple, la qualificació permanent dels habitatges o altres mesures que, al llarg dels propers mesos, anirem desgranant. Gràcies.
Conseller, se li ha acabat el temps. Gràcies. Fins aquí les preguntes orals al Govern. Passem, ara, a les preguntes al president de la Generalitat. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre l'anàlisi de The Economist que situa Espanya entre les vint democràcies plenes al món]] [[317-00058/12]] La primera pregunta la formula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el senyor Alejandro Fernández.
Sí; gracias, presidente. ¿Cómo valora, señor Torra, que The Economist, a pesar de sus aspavientos, vuelva a situar a España como una de las únicas veinte democracias plenas del mundo? Gracias.
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
D'entrada, li diria que escoltés el fiscal de l'Audiència Nacional, que ahir va dir que els jutges a Catalunya no poden ser imparcials. [[Aplaudiments.]]
Per repreguntar, té la paraula el diputat. Quan vulgui.
Gracias, presidente. Veo que necesita usted mediador hasta para las preguntas sencillas. Bien. Es evidente que su estrategia, durante todo este tiempo, es desprestigiar a España y señalarla como una dictadura y es evidente que al señor Pedro Sánchez le da igual humillarse y humillar a millones de españoles, millones de catalanes incluidos, y es normal porque, al fin y al cabo, le pusieron ustedes. España, curiosa dictadura, en la que ustedes ponen en una moción de censura al dictador. Pero, bien. Decía que a Sánchez e Iceta les da igual humillarse y humillarnos, pero a nosotros no, a nosotros no y, por lo tanto, vamos a denunciar las veces que haga falta el cinismo insoportable que emana en sus acusaciones, porque es usted el primer represaliado de la historia de la humanidad que se sube cada mañana en un coche oficial. Es usted el primer represaliado de la historia de la humanidad que cobra 147.000 euros al año, el doble de lo que cobra el presidente del Gobierno del supuesto Estado opresor. Es usted el primer represaliado de la historia de la humanidad que lo pasa usted tan mal que lo primero que hizo fue subirse el sueldo un 5 por ciento. ¡Menuda dictadura! ¡Menudo sufrimiento, el suyo! ¡Menuda jeta, la suya! Aquí, la única dictadura es la que ustedes quieren imponer aquí en Cataluña, amedrentando a jueces, políticos, fiscales, entidades cívicas, chantajeando constantemente a los gobiernos de España, intentando a ver si consiguen ya que no la independencia, una especie de protectorado antidemocrático de nacionalismo obligatorio, de partido único y lo que es más importante para ustedes, de impunidad judicial, y de amiguetes, de sector negocis de amiguetes. Pues bien, por mucho que Sánchez se humille y el señor Iceta se sume, no lo van a conseguir. No van a conseguir el protectorado, no lo van a conseguir, y no lo van a conseguir no por la represión que viene de fuera, como les gusta decir, para hacerse las víctimas, no. Han perdido porque millones de catalanes decidieron de manera valiente hace tiempo decir: «Basta ya. Cruel destino el suyo, señor Torra. Al final va a resultar que las bestias con forma humana, que las personas con tara en el ADN, que los seres inferiores les vamos a derrotar a ustedes. Ya lo hicimos en el pasado. Les vamos a volver a derrotar, porque en definitiva las veces que haga falta defenderemos el estado de derecho y la democracia por mucho que el señor Sánchez se humille. Muchísimas gracias.
Diputat, se li ha acabat el temps. Per respondre, té la paraula de nou el president de la Generalitat.
En primer lloc, calmi's –calmi's–, quan vingui al Parlament de Catalunya, calmi's. Jo li recomano, no ho sé, passegi una mica pel parc de la Ciutadella, escolti una mica de música, calmi's i utilitzi un to i un llenguatge a què en aquest Parlament estem acostumats. [[Aplaudiments.]] Això d'entrada. De tota manera no m'estranya el seu llenguatge i el seu vocabulari, sabent que probablement està utilitzant, doncs, les mateixes expressions que el president Aznar va dir l'altre dia en el puente aéreo, de «la batalla final contra el separatismo. Però això no són episodis d'Hazañas bélicas, eh? Al Parlament no venim, aquí, a parlar d'hazañas bélicas. I vostè ara, quan parlava que «ya nos ha bien derrotado, no ho sé, el subconscient potser el deu haver traït. A què es referia? Al 1939? Es referia a aleshores? [[Aplaudiments.]] Es referia al 1939, quan ens van derrotar? [[Veus de fons.]]
Diputat, no té la paraula.
Segurament es devia referir a això. Molt bé. Escolti, miri, últimament s'ha posat de moda citar clàssics. Plató: «La pitjor forma d'injustícia és la justícia simulada. I això és el que està passant. És la pitjor classe d'injustícia. Ens enfrontem a un judici simulat, a una farsa de judici, i això ho denunciarem a tot arreu. Ho acaba de dir el conseller d'Exteriors. Ell ho farà i jo també, i el president Puigdemont, i cada un dels membres del Govern, i serem presents en el judici, i aprofitarem qualsevol oportunitat que tinguem per denunciar al món la vulneració de drets, la repressió de l'Estat i, sobretot, que se'ns ha impedit exercir el dret a l'autodeterminació. Aquest és un judici contra la democràcia i contra el dret a l'autodeterminació, i la nostra resposta serà sempre democràtica i sobre el dret a l'autodeterminació, que són les nostres línies vermelles. Per tant, i com diu molt bé l'amic enyorat Jordi Cuixart, i la resta de companys, nosaltres no anem en absolut a defensar-nos de res. Nosaltres vam fer el correcte, vam estar al costat correcte de la història i som al costat correcte de la història. Nosaltres anem a acusar l'Estat de tota aquesta farsa, a acusar l'Estat d'haver vulnerat els nostres drets i les nostres llibertats, i això ho farem a tot arreu. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el judici sobre el procés independentista, el dret a decidir i la judicialització de la política]] [[317-00061/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem la diputada senyora Jéssica Albiach.
Sí; gràcies, president. Bon dia a totes i a tots. President, vostè sap que el nostre grup és molt crític amb el seu Govern, amb el Govern Torra-Aragonès, perquè va sense rumb, perquè no lluita contra la desigualtat, perquè és incapaç de presentar uns pressupostos socials i perquè a més dona bandades en el tema nacional. Però, malgrat tot, avui volem aprofitar aquest torn de paraula, ja que estem a les portes d'un judici infame, que no s'hauria de produir mai, per enviar una forta abraçada i donar tot el suport als presos i les preses polítiques de Catalunya que els propers dies s'enfrontaran... [[Aplaudiments.]] Que els propers dies s'enfrontaran al Tribunal Suprem. Amb totes les discrepàncies i des de la diferència ideològica, el que ara mateix s'està vivint a Catalunya li hauria de fer caure la cara de vergonya a qualsevol demòcrata. Una situació d'excepcionalitat que deriva d'una causa fabricada contra l'independentisme, amb una presó preventiva que és injusta i injustificada, amb acusacions per uns delictes que són inexistents, com demostren quatre països europeus i més d'un centenar de catedràtics de dret penal; amb violència institucional; amb la prohibició d'observadors internacionals; amb amenaces constants d'un 155 permanent, que els darrers dies tornava a demanar Bermúdez de Castro i que estem veient com Societat Civil Catalana, el president de Societat Civil Catalana està rebutjant, perquè suposa tirar més llenya al foc, i amb un tribunal amb una manca evident de neutralitat, que s'està movent al compàs de Vox i que tindrà, no ho oblidem, en aquest judici, el millor aparador per a la seua campanya electoral. [[Alguns aplaudiments.]] En definitiva, un despropòsit i una anomalia que no s'entén a Europa. Patim la judicialització de la política i també patim una cúpula judicial que està polititzada: pactes de despatxos per repartir-se la judicatura, sentències reaccionàries com les de La Manada, el senyor Cosidó parlant de controlar el Tribunal Suprem... Això demostra el deteriorament d'una institució que hauria de ser clau en un estat de dret. Per això, davant d'aquesta descomposició, davant d'aquesta reacció dels aparells de l'Estat, les demòcrates hem de dir a Catalunya, a Espanya, a Europa i al món que el dret a decidir no és delicte i que defensar la democràcia no és delicte. I per això menys querelles, menys tribunals i menys amenaces i més política, més diàleg i més democràcia. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, diputada, i mai potser he expressat de la manera més emocionada aquest «gràcies, diputada, de debò. Penso que subscrivim tots els grups del Govern, i penso que tots els grups independentistes, les vostres paraules. Vull dir que..., moltíssimes gràcies. I penso que ahir també va haver-hi aquesta mateixa sensació que començàvem a trobar-nos, començàvem a trobar-nos en una taula de diàleg on vam tenir la transparència, la confiança i penso que també la responsabilitat de dir-los tant el que l'Estat estava proposant-nos com el que el Govern de Catalunya ha proposat a l'Estat, amb els vostres suggeriments de també tirar endavant una taula de diàleg més organitzada, més calendaritzada, on es debati en profunditat. Perquè «diàleg és una paraula preciosa, bonica, però és una paraula buida que hem d'omplir de contingut. I vosaltres ahir vau fer uns suggeriments molt interessants sobre aquest tema amb què, efectivament, estem absolutament d'acord. Jo subscric absolutament tot el que heu dit: ens enfrontem –ho he dit amb aquesta expressió– a l'intolerable. Vivim l'intolerable, a Catalunya. Vivim una situació que no hauria d'haver-se produït mai, i això ens està passant dia a dia i sobretot ara, davant del judici, aquesta mà estesa, que em sembla que volia dir a aquest Parlament, la recullo, l'estenc també, perquè davant d'aquest judici la unitat dels demòcrates sigui realment una unitat ferma i una unitat inqüestionable. I aquesta mà estesa nosaltres també voldríem que arribés, si m'ho permeteu també, als pressupostos de la Generalitat, i nosaltres en els propers dies, ho hem estat parlant amb el vicepresident..., farà una contraoferta. Si us plau, amb la mateixa actitud que ahir vam tenir tots a la taula de diàleg, tornem-nos a asseure, tornem a debatre, a veure si també podem arribar en aquest punt a aquesta unitat. En qualsevol cas, hi insisteixo, moltíssimes gràcies per les vostres paraules. [[Aplaudiments.]]
La següent pregunta... [[Pregunta al president de la Generalitat sobre els motius per a modificar els dispositius de seguretat del president i els expresidents de la Generalitat i prioritzar-los respecte de la seguretat ciutadana]] [[317-00057/12]] ...la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Miquel Iceta.
Gràcies, senyor president. La meva pregunta té a veure amb les seves competències, les competències de la Generalitat, i és la següent: quines han estat les raons per modificar, en aquests moments, els dispositius de seguretat de la presidència i els expresidents de la Generalitat.
Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Sí, gràcies. Em sembla que el conseller d'Interior ho acaba d'explicar, però esperaré a veure quina és la seva posició per acabar-li de donar també els nostres arguments.
Per repreguntar té la paraula el diputat.
President, el format de les preguntes al Govern és molt ad libitum i, per tant, li admeto la rèplica com a animal de companyia. Però jo no volia debatre sobre com s'ha d'organitzar la seguretat de la presidència i dels expresidents, però sí que volia aprofitar aquesta pregunta per demanar-li que el Govern prioritzi les polítiques de seguretat que atenguin les necessitats reals de la ciutadania. Miri, fa ben pocs dies vaig mantenir una reunió amb tots els sindicats policials i també amb la Plataforma MosSOS, i allà es plantejaven diverses qüestions, algunes d'elles que són reivindicacions sindicals que tindran, suposo, cabuda en el Consell de la Policia, però una preocupació que sí que em veig amb l'obligació de traslladar: la sensació d'un excés de càrrega de treball, la manca d'efectius i de recursos, de vegades també la sensació de manca de suport, també la fugida de policies cap a les policies locals. I conviu aquest sentiment –que dins del Cos de Mossos, com bé coneix el conseller, està molt estès– també amb un creixement de la percepció d'inseguretat entre la ciutadania. I certament governar és prioritzar, és decidir, i des del nostre punt de vista la prioritat no era tant reformar l'àrea de seguretat de la presidència sinó, en tot cas, l'àrea de seguretat ciutadana, és a dir, les polítiques públiques adreçades a millorar la percepció de seguretat de la ciutadania. I, per tant, ens agradaria molt que utilitzés la seva resposta, si no és molt demanar, per afirmar el compromís del Govern amb la ciutadania, l'esforç per recuperar com més aviat millor el nombre d'efectius que estaven previstos a les lleis, i el compromís de suport a la ciutadania i als municipis on aquells brots d'inseguretat han portat, entre altres coses, a la creació en alguns llocs de patrulles de seguretat ciutadana, que considerem que no són la millor fórmula d'abordar aquesta qüestió. Per tant, president, jo no li discuteixo la capacitat d'organitzar, com tingui per convenient, els serveis de seguretat de la presidència, però en canvi sí que ens agradaria un major compromís explícit en favor de la seguretat ciutadana, que és la de tots. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre, de nou té la paraula el president de la Generalitat.
Sí, senyor diputat, no crec en absolut que pel Decret de l'Àrea de Seguretat Institucional hagin canviat en absolut els objectius d'aquest Govern, que són els de, efectivament, garantir la plena seguretat a la ciutadania d'aquest país. Jo voldria recordar que, malauradament, portem sis anys sense poder fer cap promoció de Mossos d'Esquadra. Sabeu perfectament que aquesta situació l'hem acabat de revertir, amb una convocatòria, doncs, que aquest Govern tira endavant, eh? Sabeu també molt bé els deutes pendents que tenim de l'Estat, 800 milions d'euros pendents sobre aquesta qüestió. I, per tant, tot això també ho hem de tenir en compte per valorar la situació en què ens trobem. Jo, un cop més –ho vaig fer també en ocasió..., quan se'm va preguntar em sembla que en una interpel·lació de la CUP–, torno a refermar el meu compromís, el meu suport absolut a la Policia nacional de Catalunya, que són els Mossos d'Esquadra. Tenen tot el suport del president, del consell i del Govern, perquè fan la feina –ho vaig dir aleshores i ho torno a repetir–; ells ens permeten a nosaltres fer la nostra feina, ells ens garanteixen la seguretat a nosaltres i a tots els ciutadans de Catalunya. Per tant, tenen tota la meva absoluta confiança. Sobre el tema que vostè comentava de l'Àrea de Seguretat Institucional, penso que el conseller ho ha contestat perfectament. Senzillament hem fet el que l'Estat espanyol ja va fer en el seu moment, o altres països del nostre entorn. És un criteri tècnic, eh?, i que es crea per garantir la seguretat del president de la Generalitat, els expresidents i el titular del Departament de la Presidència, així com dels espais que ocupen. Repliquem, doncs, el model que tenen els estats, que és donar una prioritat i un tractament diferent, per la seva sensibilitat, i és evident que el president de la Generalitat té mesures de seguretat diferents. Aportem una àrea específica, que es dota de més flexibilitat, i que controla directament, des del Departament de la Presidència, és a dir, replicant el mateix model, hi insisteixo, dels nostres entorns. Voldria acabar refermant, doncs, aquest compromís explícit i aquest suport explícit amb el Cos dels Mossos d'Esquadra. Certament, tot és millorable. Venim d'on venim. Hem posat les mesures, penso, positives, perquè els Mossos d'Esquadra puguin comptar amb més mitjans i amb més efectius, i esperem que això, efectivament, doni fruits de manera bastant immediata.
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les notícies falses amb relació al procés independentista i el seu compromís per a combatre-les]] [[317-00060/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Sergi Sabrià.
Moltes gràcies, president. Molt honorable president, diputats, diputades, avui vull parlar de les fake news, i de l'afició d'alguns membres d'aquest Parlament i també d'alguns ministres, a qui els ha agafat aquesta tendència, que per nosaltres hauríem de desterrar del panorama mediàtic i polític català. Ahir en vam veure un nou episodi, que ens serveix d'exemple, però que només n'és un de molts i, des d'aquí, volem mostrar tot el nostre suport al director de l'Oficina de Drets Polítics i Civils. Hi ha parlamentaris catalans, de fet grups sencers, que es dediquen a actuar sempre amb aquest mateix modus operandi de les fake news. Aprofiten un espai mediàtic per deixar anar alguna mentida, algun fet que intenten que sembli versemblant, però que saben perfectament que no ho és, o com a molt és una exageració, i immediatament li donen tota la difusió que poden a través dels seus potents grups de mitjans afins. Sempre arriba, finalment, el desmentit, però aquest desmentit té molta menys potència que no pas el moment en què l'han llançat, i això és el que hem vist en Trump, en Bolsonaro o en els defensors del Brexit. També és habitual –i s'emmarca en aquesta mateixa manera de funcionar– que acusin els altres d'allò que fan ells mateixos: «Només es parla del procés, «la societat catalana està dividida en són bons exemples. Ho han fet amb les dades econòmiques i fent veure que Catalunya estava a prop del precipici, i la realitat els desmenteix una vegada i una altra. I en són un bon exemple els anuncis reiterats de grans empreses que decideixen, setmana sí, setmana també, instal·lar-se a Catalunya. Ho han fet amb els ferits i amb la violència de l'1 d'octubre, i saben que l'única violència que hi va haver va ser la policial, i tot el món ho va poder veure amb els seus propis ulls. Ho van fer ahir, com dèiem, amb l'Adam Majó, que va haver de sortir a desmentir-los. Mirin, no hi ha campanya de màrqueting ni cap fake news que pugui tapar les vergonyes d'aquest Estat. Per molts milions que es gastin, mai podran amagar els cops de porra ni la vergonya de tenir preses i presos polítics a l'Europa del segle XXI. És per això que els vull demanar des d'aquí als grups que aturin ja aquesta pràctica, que facin política honesta i que treballin des de la responsabilitat, malgrat no en tinguin el costum. A nosaltres no ens calen fake news, no necessitem inventar. Tenim un projecte per a tothom, un projecte republicà compromès amb la democràcia. I per tot això, president, m'agradaria demanar-li el seu compromís i també la seva opinió sobre aquest tema. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Sí, diputat, realment és deplorable conviure en un estat que es dedica, en cos i ànima, doncs, a propagar les fake news i que crea òrgans específics per fer-ho, eh? Davant del fracàs de la marca Espanya, doncs, ens hem inventat l'Espanya Global, eh?, que va camí d'un altre fracàs, encara més gran, no? Perquè, efectivament, al final les fake news es detecten –es detecten–, perquè acaba passant allò que és evident, que la veritat s'imposa –la veritat s'imposa. I potser la fake news més immensa amb la qual ens hem enfrontat aquests últims mesos –i voldria remarcar-ho– és la fake news de la violència. I això ha portat els nostres companys a la presó i a l'exili. Hem de recordar, una vegada més, que el Jordi Sànchez i el Jordi Cuixart són acusats de rebel·lió i de sedició, per què? I de violència, per què? Aquesta és la més immensa fake news. Porten més de quatre-cents dies a la presó. És que clar, quan resulta que amb la fake news no només estàs, d'alguna manera, fent arribar aquestes mentides, aquestes falsedats a tot arreu sinó que estàs comprometent la vida i la llibertat de les persones, estàs comprometent la vida i la llibertat de les famílies d'aquestes persones, estàs comprometent la vida i la llibertat de tot un poble, és que això és molt més que fake news. Això és molt més que fake news. Això és una operació d'estat. I és contra això, contra això que el poble de Catalunya s'alça el primer d'octubre, contra les fake news de l'Estat espanyol. El primer d'octubre és la prova més palesa, ens deien: «No podreu votar; no podreu exercir el vostre dret d'autodeterminació; anireu a la catàstrofe. Escolta'm –ahir, eh?, només per posar un exemple, eh?–, Lidl i Decathlon avancen que establiran els seus centres logístics per al sud d'Europa a Barcelona. Per si calia una última dada, eh?, afegim-ne la dels ports, la del port de Barcelona, afegim-ne el resultat del PIB, el resultat sobre l'atur. Catalunya, econòmicament, va molt bé; Catalunya, políticament, debat profundament i a Catalunya no hi ha violència, i sobre aquesta violència han construït tot el relat. I, per tant, nosaltres, hi estic molt d'acord, totes les persones que estan propagant aquestes idees és contra totes aquestes persones que ens hem d'alçar i contra totes aquestes persones hem de ser sempre uns mateixos per evitar que, efectivament, això pugui, aquest relat fals...
President, se li ha acabat el temps...
...pugui imposar-se. [[Aplaudiments.]]
La següent pregunta... [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les garanties processals en el judici sobre el procés independentista]] [[317-00059/12]] ...la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Albert Batet.
Moltes gràcies, president. President Torra, ens trobem a les portes d'un judici, un judici històric, segurament el judici més important de la història de Catalunya. Jutgen l'1 d'octubre, jutgen les urnes, jutgen la democràcia. Els jutgen a ells però ens jutgen a tots, a tots els catalans que vam anar a votar l'1 d'octubre. Els més de 2 milions de catalans que vam anar a votar l'1 d'octubre; els del sí i els del no, perquè també va haver-hi gent que va votar que no el dia 1 d'octubre. I l'única sentència, davant d'aquest judici, el nostre grup parlamentari ho defensarà constantment, l'única sentència possible és l'absolució. Davant d'aquest judici, president, el nostre grup parlamentari, i més veient els últims fets, li volem preguntar sobre les garanties processals que hi veu i que s'hi poden trobar. Ahir mateix vèiem els fiscals posant en dubte la imparcialitat, deu ser que piensa el ladrón que todos son de su condición, no? I que la justícia espanyola no és imparcial. Com diria el conseller Turull, veiem que Espanya no és un estat de dret, sinó un estat que tira pel dret. És més, veiem que no s'accepten testimonis, davant, potser, de la fake news immensa que cada dia repeteix el senyor Carrizosa, aquí al Parlament, que el senyor president Puigdemont és un fugado. [[Remor de veus.]] El president Puigdemont no és cap fugado, el president Puigdemont... [[Remor de veus.]]
Silenci...
...ha comparegut a la justícia a Bèlgica, a Alemanya. No té cap euroordre que el busqui. És més, l'Estat espanyol va retirar l'ordre d'extradició quan va veure una sentència del Tribunal de Schleswig-Holstein que deia que no hi havia ni rebel·lió ni sedició ni desordres públics. [[Aplaudiments.]] Prou mentides. I això és el que no vol sentir l'Estat espanyol. Veiem també i a tot això hi sumem les pèssimes condicions del trasllat, en menys d'un metre quadrat persones durant set hores. Veiem agents de la Guàrdia Civil fent gravacions durant el trasllat rient-se'n, rient-se de la gent i mofant-se dels presos. Veiem que a les presons només hi ha dos hores de calefacció diària; veiem que estan limitant els seus drets; veiem que estan limitant una presó preventiva totalment injusta i, davant d'això, veiem que també continua la injustícia per part de l'Estat espanyol. Senyor president, li preguntem sobre aquestes...
Senyor diputat, se li ha acabat el temps. Per respondre té la paraula el president de la Generalitat. Quan vulgui.
Sí; gràcies, senyor diputat. Crec que tots compartim la indecència d'aquest trasllat dels presos polítics. Ha estat una autèntica indecència com s'han endut els presos polítics de Catalunya en aquell furgó de la Guàrdia Civil, amb aquelles condicions miserables i arribant a les presons on arriba la paranoia d'haver de prohibir fins i tot els retoladors grocs –els retoladors grocs han prohibit. Fins aquest punt de paranoia hi ha en aquests moments i estan suportant els nostres companys. Per tant, jo també per veure'ls, per animar-los, per donar-los tota la força, per saber què està passant, jo aquest cap de setmana aniré a visitar-los. Aquest cap de setmana aniré a visitar tant als companys que estan a Soto com a les amigues i companyes que són a Alcalá Meco, abans que comenci el judici, on també amb el vicepresident sabeu que hi serem presents. Certament, a banda de viure l'intolerable, estem vivint la indecència, no? I en aquests moments que tenim els companys tan preocupats per poder-se preparar bé el judici, per tenir el temps correcte de despatx amb els seus advocats, davant d'un judici complicadíssim i complexíssim, ens adonem que, en aquestes condicions, és que ja és impossible que aquest judici sigui just. És absolutament impossible que aquest judici sigui un judici just, eh? I ja només fa falta, i ho ha dit molt bé també la diputada Albiach, només comprovar tota la relació d'entitats internacionals: d'Amnistia Internacional, d'Internacional Rights Watch, dels premis Nobel que s'han posicionat, dels Pen Clubs internacionals, però és que és tota la societat internacional la que està adonant-se –tota la societat internacional–, senyora Arrimadas, [[aplaudiments]] la que s'està adonant que aquí s'estan vulnerant drets civils i drets humans –i drets civils i drets humans. I jo quan surto al món amb la bandera del diàleg, dels drets civils i dels drets humans tothom m'entén, tothom m'entén. I això és el que hem de fer, conseller i conselleres, això és el que hem de fer, diputats i diputades independentistes, sortir al món, a explicar al món que està passant...
Senyora Arrimadas!
...a acusar l'Estat espanyol del que està fent. Això és el que hem de fer tots els diputats d'aquesta cambra. [[Aplaudiments.]] Perquè ens jutgen a tots, els jutgen a ells perquè van posar les urnes, perquè van complir el mandat democràtic i ens jutgen també a nosaltres. I, per tant, tenim un deure, un deure d'honor amb ells de també seguir el seu exemple i complir el seu mandat democràtic. Ells van posar les urnes, nosaltres donem una resposta democràtica i de dret d'autodeterminació a les sentències. Només volem l'absolució. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
President, se li ha acabat el temps. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre els vint-i-un punts del document al president del Govern de l'Estat i els problemes socials que solucionen]] [[317-00056/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Inés Arrimadas.
Gracias, señor presidente. Señor Torra, de las veintiuna exigencias que le trasladó usted al señor Sánchez, ¿me puede decir un solo problema social que se pueda mejorar con alguno de esos puntos?
Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
És que no en podria deixar cap. És que els vint-i-un resolen els problemes socials –els vint-i-un resolen els problemes socials. Recordi aquella frase –jo sempre la recordo– de la Muriel Casals: «Per fer un estat de benestar has de tenir un estat. I aquesta és la meva guia. Per tant, els vint-i-un punts aborden els problemes socials.
Per respondre..., per repreguntar, perdó, té la paraula, de nou, la diputada.
Gracias, señor presidente. Vamos que le importan un pimiento los problemas sociales de los catalanes. No me extraña que ustedes hayan ocultado hasta ayer este documento porque es una auténtica vergüenza. Es una vergüenza para usted y también, por supuesto, para el señor Sánchez. Para usted porque es indignante que usted le presente un documento a Sánchez como presidente de la Generalitat que humilla y obvia a más de la mitad de los catalanes. Y además es indignante porque usted no habla ni de sanidad, ni de financiación, ni de Corredor Mediterráneo, ni de Rodalies, ni de dependencia, ni de ninguno de los problemas sociales que afectan a la realidad de los catalanes. No sé dónde vive usted, señor Torra, pero desde luego no donde los catalanes sufren problemas sociales. Mire, estos veintiún puntos son un recopilatorio de su odio hacia el resto de españoles y sobre todo hacia los catalanes que no pensamos como usted y que usted ni nos considera catalanes porque habla en nombre de Cataluña, obviando a más de la mitad de la población. Ya que Sánchez habla solo con ustedes y se cree que está hablando con Cataluña, aprovecho que estoy en el Parlamento de Cataluña, donde el diálogo entre partidos se tiene que celebrar, por cierto, para decirle al señor Sánchez que deje de humillarnos, que este señor no representa a Cataluña, que representa al separatismo y a los CDRs. [[Remor de veus.]] Y le pregunto a usted, señor Torra, de esos veintiún puntos... [[Remor de veus.]]
Silenci tothom.
Sí, no se pongan nerviosos –no se pongan nerviosos. De esos veintiún puntos...
Senyora Arrimadas, qui controla el Ple soc jo, si no li fa res...
Si acaba de...
Continuï. Té el...
Si acaba de decir eso, el conseller...
Està preguntant... [[Veus de fons.]]
Pero si eso mismo se lo ha dicho el Torra, antes, al portavoz del Partido Popular...
Senyora Arrimadas, vostè no és ningú per controlar el Ple, em pertoca mi.
Pero lo ha dicho el señor Torra al Partido Popular... ¿Pero que es esto...?
Si vol seguir gastant el temps, segueixi gastant el temps...
Es que no me lo puedo creer...
Faci la pregunta que li pertoca al president de la Generalitat.
¡Qué vergüenza! Bueno, en fin. ¿Dónde estamos los catalanes no independentistas en este documento, señor Torra? ¿Dónde están los problemas sociales de los catalanes en este documento? Cada día que usted pasa en la presidencia es un día perdido. En los últimos días se han ido plataformas de movilidad, se han hecho EREs de centenares de personas, se ha aumentado la inseguridad que sufren los ciudadanos, hay una huelga de médicos convocada para este mes. ¿Quiere usted decir algo sobre el tema o le importa también un pimiento? Dieciocho mil personas dependientes que están esperando una plaza y, además, por supuesto, ataques fascistas. Sí, también los de los CDRs, que le parten la cara a un concejal y que es celebrado por el alcalde de Esquerra Republicana.
Senyora Arrimadas se li ha acabat el temps...
No se confunda con el señor Sánchez que cuando lleguen las elecciones generales... [[El president retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments. Forta remor de veus. Veus de «¡Vergüenza!]]
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat. Quan vulgui. [[Forta remor de veus.]]
Miri, no; el que és vergonyós i el que és indignant és que vostè, que es la líder de l'oposició, no faci de líder de l'oposició. [[Remor de veus i aplaudiments.]]
Silenci –silenci, silenci!
Vostè és la líder de l'oposició. [[Crits de «¡Vergüenza!]] Exerceixi de líder de l'oposició i deixi de fer espectacle, faci política. [[Aplaudiments.]] Faci política d'una vegada. [[Aplaudiments.]] Ens hem reunit tres vegades al Palau de la Generalitat –tres vegades al Palau de la Generalitat– i vostè no ha vingut cap de les vegades i tots els altres grups han vingut. [[Aplaudiments.]] Home! I està deixant sense veu... [[Aplaudiments perllongats.]]
Un moment –un moment–, president.
I està deixant sense veu a més d'1 milió de catalans. És la seva responsabilitat. No exercir de cap de l'oposició és la seva responsabilitat. [[Remor de veus.]]
President, president... Un moment, si us plau. Demano al públic... [[Veus de fons. Forta remor de veus i aplaudiments.]] Demano al públic, si us plau, que s'abstingui de fer cap tipus de manifestació ostensible. [[Veus de fons.]] He sigut jo que he parat el temps al president. Continuï, president.
No; no us preocupeu. [[Forta remor de veus.]] President, no us preocupeu, tot això són cortines de fum que fa aquest grup –cortines de fum– per amagar el que és la realitat que és que quan cal arremangar-se i treballar per al diàleg i trobar una solució política al conflicte polític de Catalunya mai hi són –mai hi són– [[aplaudiments]] perquè volen la bronca. [[Aplaudiments.]] Què es pensen que es fàcil per a nosaltres anar en aquesta taula de diàleg tenint els nostres companys presos i a l'exili? Es pensen que és fàcil...? [[De l'escó estant, Inés Arrimadas García mostra una fotografia.]] El cartellet, ja tenim el cartellet! Fantàstic! [[Aplaudiments.]] El cartellet, ja tenim el cartellet del dia. Molt bé, magnífic, ja el trobàvem a faltar. [[Rialles.]] I escolti'm, senyora Arrimadas, una mica de respecte que ara parlo jo...
Silenci, tothom. [[Remor de veus.]] Silenci tothom, repeteixo.
Molt bé. Tot són, com sempre, excuses de mal pagador per afrontar la responsabilitat que tenen. Jo li demano al Grup de Ciutadans que afronti la seva responsabilitat com a grup que va guanyar les eleccions. Efectivament, assumiu la vostra responsabilitat, seieu a la taula del diàleg, veniu a negociar, veniu a parlar, a fer política –a fer política! (Forta remor de veus.) Tres vegades no ha vingut al Palau de la Generalitat mentre tots ens hem reunit allà. I una cosa, senyora Arrimadas –una cosa–: vostè ahir em va titllar de racista, xenòfob i supremacista. [[Persisteix la remor de veus.]] Em va tractar d'això!
Prou!
I vostès han pactat...
Prou!
...amb el partit racista...
Se li ha acabat el temps, president.
...xenòfob, supremacista... [[El president retira l'ús del micròfon al president de la Generalitat i aquest continua parlant uns moments. Aplaudiments forts i perllongats.]]
Demano... –ja ho he advertit–, demano al públic assistent que s'abstingui de fer manifestacions, si no, demanaré als serveis de la cambra que actuïn. Seguim. [[Comunicació al Ple de la composició de les meses de les comissions (art. 49.2 del Reglament)]] El següent punt de l'ordre del dia és el punt número 2, que és la comunicació al Ple de la composició de les meses de comissions i canvi de nom d'una comissió. En aquest cas, i de conformitat amb l'article 49.2 del Reglament, la composició de les meses de les comissions ha de ser comunicada al Ple. Atès que la composició actual de les meses de les comissions apareix inclosa al dossier del Ple, els demano que se m'eximeixi de la seva lectura. [[Proposta de canvi de nom de la Comissió d'Ensenyament]] [[395-00061/12]] Igualment, també, i com he avisat abans, i com estableix l'article 49.2 del Reglament, passem també ara a la proposta de canvi de nom de la Comissió d'Ensenyament, que passaria a anomenar-se «Comissió d'Educació. Aquesta proposta va ser signada per cinc grups parlamentaris i el Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular constituent. Es pot aprovar per assentiment aquest canvi de nom? (Pausa.) Sí? (Pausa.) Doncs un cop feta aquesta aprovació per assentiment, queda aprovada la proposta de canvi de nom de la Comissió d'Ensenyament per la Comissió d'Educació. [[Proposició de llei d'ordenació del mapa comarcal de Catalunya i de supressió del Consell Comarcal del Barcelonès]] [[202-00034/12]] Passem, ara sí, al següent punt de l'ordre del dia, el punt tercer, que és en relació amb el debat i votació del dictamen de la Comissió d'Afers Institucionals sobre la proposició de llei d'ordenació del mapa comarcal de Catalunya i de supressió del Consell Comarcal del Barcelonès. D'acord amb l'article 123 del Reglament, té la paraula, en primer lloc, la diputada senyora Anna Erra, que fou designada ponent relatora. Quan vulgui, diputada.
Gràcies, president. Diputats, diputades, president del Consell Comarcal, secretari i directora de l'Administració local, representants dels treballadors que avui ens acompanyeu, diputats, diputades, després que els òrgans de govern del Consell Comarcal del Barcelonès van aprovar per unanimitat, el 15 de març de 2017, una moció per la qual instaven la Generalitat i el Parlament a iniciar el procediment de supressió d'aquesta institució, la Llei 30/2010, del 3 d'agost, de vegueries, determina que qualsevol modificació de les demarcacions comarcals s'ha de fer per llei; d'aquesta manera es constata la voluntat del Parlament de Catalunya que el mapa comarcal de Catalunya es determini per llei. La Comissió d'Afers Institucionals, en la sessió del 30 de gener de 2019, ha estudiat el text de la proposició de llei i avui, després de recollir les modificacions aprovades per la comissió, es presenta, avui, el dictamen a aprovació. Per això avui portem al Ple del Parlament la proposició de llei d'ordenació del mapa comarcal de Catalunya i de supressió del Consell Comarcal del Barcelonès. Per tot això, i com a relatora, agrair el treball ràpid i de consens tant pel que ja s'havia fet anteriorment en la legislatura com també per les diferents esmenes que s'han presentat, amb un total de quaranta esmenes, repartides en els diferents grups parlamentaris, de les quals vint han estat acceptades, i la majoria –moltes– transaccionades, en el text que avui s'aprova, i setze que resten vives, que es portaran avui a l'aprovació en el Ple. També agrair al lletrat i al gestor i als serveis de la cambra per dur a terme, doncs, aquesta proposició de llei. També agrair la voluntat d'escolta i de participació dels diferents grups parlamentaris, treballadors, sindicats i ajuntaments en les diferents esmenes presentades i recollides. Ha estat un debat enriquidor, i agraeixo a tots la predisposició, entesa i col·laboració i l'alt grau de consens. Iniciem un procés que es farà de la mà del Govern de Catalunya i que la Comissió Mixta vetllarà i assegurarà serveis i drets laborals amb totes les garanties. Diu molt d'un país que és capaç d'entendre les seves estructures sense rigideses i, alhora, entendre les demandes dels ciutadans i donar-hi resposta. Moltes gràcies a tots, i esperem que aquesta llei quedi aprovada. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora diputada. A continuació, intervindran els grups parlamentaris que han reservat esmenes per defensar en el Ple, per un temps màxim de deu minuts, i de cinc minuts per als subgrups parlamentaris. Posteriorment, intervindran els altres grups parlamentaris per fixar llur posicionament, també per un temps màxim de deu minuts. En primer lloc, té la paraula, per defensar les esmenes reservades, el Grup Parlamentari de Ciutadans, i per això té la paraula el diputat Joan García.
Gràcies, vicepresident. Primer de tot, voldria denunciar l'ordenació que s'ha fet del control al Govern abans, i del temps. Crec que és del tot inusual i crec que és del tot denunciable com s'ha fet, o com s'ha gestionat, aquest temps per part de la presidència, que ara mateix no hi és però crec que s'havia de dir i crec que ho deixa palès. No pot ser –no pot ser– que s'actuï així en una sessió de control quan és una sessió de control tan important en un parlament com aquest, que ha de ser plural i democràtic, en aquest cas. (Aplaudiments.) Volia començar, de fet, parlant d'aquesta llei, i dir que és la primera llei substantiva i substancial que s'aprova durant aquesta legislatura. I això és molt –molt, molt– relatiu i realment és molt específic, i demostra i descriu molt bé com ha anat aquesta legislatura i com s'està treballant en aquesta legislatura. És la primera llei efectiva –de tramitació efectiva i completa– i, de fet, també podríem dir que, d'alguna forma, és un dia històric. Ja sé que aquí els dies històrics es van succeint, any rere any, i inclús, dia rere dia; però, en aquest cas, sí que és històric, perquè al final el que està fent aquesta llei és modificar, d'alguna forma, les dinàmiques històriques que s'han produït a Catalunya des del 1978, des de l'aprovació de la Constitució espanyola del 1978. Totes les iniciatives d'organització territorial administrativa a Catalunya, fins ara, han sigut sempre basades en interessos partidistes. Avui creiem que això ha canviat –això ha canviat. [[Veus de fons.]] Sí, vicepresident, si vol ja ho parlarem. No tinc molt de temps. Ja sé que el temps vostès el tenen una mica..., la gestió la fan de forma molt concreta, però ja ho parlarem després i ho vull comentar. Aquesta exposició o aquest canvi de situació, d'alguna forma, de la perspectiva ens porta a tenir actualment una ordenació i una organització territorial a Catalunya, doncs, que és una suma de capes i interessos polítics. I això crec que ho hem de canviar, i des de Ciutadans ho hem denunciat sempre, i crec que és important que avui ho tinguem molt en compte. És cert que s'ha arribat a un consens, i, per tant, en aquest cas, sí que podem dir que és mínimament històric tot això. Què tenim avui a Catalunya? Quines són les estructures que tenim, territorials, a Catalunya? Doncs tenim unes estructures bàsiques, les més antigues, que són les diputacions, que són del 1833, que es van aprovar, doncs, en plena guerra carlista –ara que, d'alguna forma, això s'està tornant a portar amb una certa virtut neocarlista a Catalunya, doncs, és important que ho diguem–, aquella revolució liberal que ens va portar el 1812 la Constitució de Cadis ens va portar unes institucions que eren innovadores com eren les diputacions, que estaven basades, precisament, en les estructures departamentals franceses. Aquelles, i després tenim les més antigues –les segones més antigues–, que són la comarcalització o les comarques catalanes, que es van aprovar amb tot un treball que es va produir durant la Segona República i que es van aprovar el 1936 i que mai es van, dissortadament, poder aplicar en aquell moment degut a la guerra i a la posterior, cruel, dictadura franquista. El 1978, amb la Constitució, van arribar altres entitats, com eren les comunitats autònomes, que també eren innovadores, perquè al final federalitzaven, d'alguna forma, el nostre territori i donaven, generaven, fórmules diferents que fins llavors no havien existit. Per exemple, es podien eliminar algunes diputacions provincials d'aquelles comunitats autònomes que fossin uniprovincials, com va passar a Cantàbria, com va passar a Múrcia, per exemple, posant alguns exemples. I què va passar, també, a Catalunya? Doncs a Catalunya, diguem-ne, el Govern de Pujol al que ens va portar, essencialment, doncs, és a recuperar als anys vuitanta –el 86, de fet– les comarques, unes comarques que molts diputats diuen que tenen un cert arrelament històric; no el tenen, perquè no s'havien implementat mai; són una creació que es va fer als anys trenta, i es va fer bàsicament amb una funció real d'administració i de gestió del territori. No es podien portar... –i, per nosaltres, va ser un error–, portar aquelles comarques del 36, amb estudis del 36, al 86, a cinquanta anys després. Possiblement el més adequat hauria sigut fer unes altres propostes, que no es van fer, i el que ens van portar, doncs, és a sobreposar novament un nou nivell administratiu al que ja existia –que nosaltres també critiquem–, que són les diputacions provincials. Tot, per què? Doncs per crear un contrapoder. Evident: quan no es podien controlar aquelles diputacions, el Govern de Pujol el que volia, senzillament, era crear un altre nivell administratiu per poder controlar el territori de forma local. Tampoc ho va aconseguir. També van sortir altres propostes, en aquells anys, com la de la província única –eliminar les quatre províncies– i generar un únic element que pogués servir, doncs, per, d'alguna forma, externalitzar el poder central de la comunitat autònoma. No es va fer, al final no es va portar a terme, i el que sí que es va fer és eliminar la Corporació Metropolitana de Barcelona, perquè molestava, també, en aquell moment. I, per tant, ja teníem el mapa fet, amb els poders polítics i el control polític d'aquell moment. A això, s'hi van sumar, el 2012, noves estructures que..., deixi'm que, en algun cas, les pugui distingir: per un costat, l'Àrea Metropolitana de Barcelona, que el que va fer va ser recuperar bona part de l'esperit de la corporació i que, de fet, creiem, des del nostre punt de vista, des de Ciutadans, que era una entitat molt més moderna. I, per un altre costat, les vegueries, que mai s'han implementat i que també, doncs, es van traslladar en aquell moment amb un nacionalisme romàntic a l'edat mitjana, com una forma de no sé molt bé què recuperar i què, quins valors recuperar a dia d'avui. En definitiva, avui portem una de les propostes de Ciutadans, que bàsicament és l'eliminació de bona part d'aquestes capes sobreres, aquest greix administratiu, que crec que Catalunya, doncs, té i que altres comunitats autònomes no tenen. Recordem que, per exemple, a Múrcia o a Cantàbria, doncs, el nivell administratiu és molt més senzill: per exemple, a Múrcia tenim el nivell municipal, tenim per sobre només la comunitat autònoma i l'Estat. En aquest cas, a Catalunya, si comencem a sumar capes en podríem tenir unes quantes més. En definitiva, portem avui aquí, doncs, una llei que s'aprovarà i que creiem que..., nosaltres, evidentment, hi hem treballat i hi donarem suport. Una llei que arriba, potser, tard. La mateixa llei, la història de la mateixa llei, també té, diguéssim, el seu interès: una llei que, d'alguna forma, va impulsar el consell comarcal el 2017 –a començaments del 2017–, que es va portar aquí, que es va fer tot el procés de ponència i al setembre alguns van decidir que s'havia d'acabar amb aquesta llei perquè no era important. I, bé, es van centrar en altres objectius potser més importants que aquesta llei. Van deixar els treballadors i a tot el consell comarcal aturat fins que va arribar novament el consell comarcal... –amb una proposició, una moció de Ciutadans–, que va ser abans de l'estiu del 2018, quan es va reobrir, amb la presentació de la llei –de Ciutadans, també– al juliol, doncs, aquest període de ponència. Vam estar a punt d'aprovar-ho en el Ple passat, però van decidir no anar a la Comissió d'Afers Institucionals a votar les esmenes, i, d'alguna forma, teníem certa por de que avui també fessin una vaga i, no ho sé, aquestes coses que fan vostès, que al final acaben deixant sempre en entredit, doncs, les voluntats democràtiques i les funcions d'aquest Parlament. Nosaltres, sobre aquesta llei hem presentat una sèrie d'esmenes. Aquestes esmenes, algunes han quedat vives; crec que era molt important que quedessin vives. Una parla essencialment de l'ordenació del mapa comarcal de Catalunya; essencialment crec que era bàsic que si s'elimina el consell comarcal s'elimini també del mapa comarcal la comarca del Barcelonès; però, bé, sembla que aquesta lògica no ha tingut molt èxit de moment –igual avui sí, però sembla que no. Hem mantingut viva també la capacitat de que sigui prioritària l'externalització de les funcions a la comissió mixta cap al cens supramunicipal, com seria l'àrea metropolitana. I també el que volíem és deixar i que fos aquesta llei, doncs, part de futures reordenacions territorials que crec que queden pendents, com són les que quedaran al Baix Llobregat, perquè encara continuem tenint municipis amb duplicitats inassumibles; ara acabem amb les del Barcelonès, però tot el sud del Baix Llobregat quedarà igualment en la mateixa situació. Essencialment, nosaltres donarem suport també a la transacció que hem fet amb diferents grups. També tenim aquesta capacitat de diàleg, doncs, amb la CUP, amb els comuns, amb el Partit Popular... Sembla que hem fet algun exercici perquè tinguin presència a la comissió mixta tant els treballadors, amb vot i veu, com els partits polítics. I, per tant, i per, una mica, doncs, anar acabant...
Sí, vagi acabant, senyor diputat.
Sí, vaig acabant, president, no es preocupi, acabo ara. Bàsicament, per anar acabant, simplement dir que nosaltres agafem aquestes paraules que també es deien a la plaça Major de Vic, no?, aquelles de: «No ens desviem dels objectius. Se'n recorden, no? Doncs nosaltres no ens desviem dels objectius, i volem aprovar aquesta llei. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. A continuació té la paraula, per defensar les esmenes reservades, el Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. I per a això té la paraula la diputada Susanna Segovia.
Bé, gràcies. Diputats, diputades, membres de la Mesa, de fet, jo seré molt breu, no esgotaré ni molt menys el temps que teníem assignat; també és una de les coses que vam parlar a la Junta de Portaveus, si era possible reduir els temps. Creiem que estem, efectivament, per mi, en un moment històric, com a mínim, perquè és la primera llei que per fi veuré a la llum com a diputada; vull dir que sempre és una cosa a celebrar. I celebrem que sigui aquesta, perquè és una que ja venia de la legislatura anterior, que hem pogut treballar bé, que hem pogut treballar àgilment, en què hi ha hagut realment molt de consens i molta voluntat per part de tots els partits polítics, i crec que precisament és una de les coses que hem de celebrar totes. Almenys a mi, personalment, m'agrada molt que sigui aquesta la primera experiència a l'hora d'elaborar, finalment, una llei que aprovi aquest Parlament en aquesta legislatura. Sí que volem destacar que el fet que sigui aquesta urgència i aquesta necessitat de la supressió del consell comarcal no ha de menystenir tota la feina que s'ha fet en aquests últims trenta anys. S'han assumit moltíssimes competències: s'han assumit competències en el Centre Comarcal d'Atenció d'Animals de Companyia, per exemple, obres de regeneració i millora urbanística, s'han promogut i s'han gestionat habitatges, i també s'han dut a terme funcions clau per al territori, com ara el desenvolupament de la Ronda Verda i el manteniment integral de les rondes de Barcelona. És a dir, ha sigut un ens que ha tingut la seva funció i que ha tingut els seus resultats. Per això és molt important tot el tema de com es resolen aquestes competències i quins són els organismes que faran ara aquestes funcions, a partir d'ara, no? També creiem que és un bon moment per obrir una reflexió sobre quin ha de ser el paper de l'Àrea Metropolitana de Barcelona, com aquesta àrea ha de fer alguna cosa més que ser un ens de gestió territorial i de gestionar serveis per delegació, sinó que sigui efectivament una mena de govern metropolità que faci polítiques redistributives, que faci una visió del territori equitativa i, sobretot, sostenible i que vetlli per la salut i combati la contaminació. També és cert que és un consell comarcal que no ha estat exempt de polèmiques, que, tal com diu la moció aprovada pel ple del consell comarcal, cal col·laborar activament amb la Sindicatura de Comptes i amb les peticions d'investigació. Però aquí ens volem sumar a la proposta que ha defensat la CUP al llarg de tota aquesta tramitació, i és la necessitat i la importància de tenir una auditoria externa; que les presses no ens facin voler amagar coses, que les presses no ens facin dir que amb el que tenim ja n'hi ha prou. Una auditoria externa i independent és fonamental per, realment, poder tancar bé i per demanar els comptes que calen. Creiem que si no es pot fer tota l'auditoria, perquè volem tancar i que no torni a constituir-se el consell comarcal després de les eleccions del maig, sí que hi ha tota la voluntat política, i s'hauria de poder posar en marxa des de la comissió mixta, que aquesta auditoria s'encarregui i aprovi un calendari de presentació de resultats d'aquesta investigació, abans de la dissolució de la comissió mixta i del consell comarcal. Un dels temes en els que, efectivament, no ens hem posat d'acord és el tema de la participació de la representació unitària dels treballadors i treballadores de la comissió mixta, i també dels grups polítics que conformen el consell comarcal. Nosaltres creiem que no ha d'haver-hi cap motiu per tenir por a que els representants dels treballadors i treballadores estiguin al llarg de tota la comissió i puguin intervenir i puguin aportar en tots els temes que parli aquesta comissió... També són aquelles persones que han executat les polítiques del consell comarcal les qui poden tenir més clar cap a on hem d'anar, què és el que es queda a mitges, què és el que s'ha de millorar, qui seria el millor ens per poder-ho gestionar. Creiem que donar veu i vot als representants unitaris en una comissió mixta que és prou àmplia no ens ha de fer por, no ens hauria de fer por. No hauríem de pensar-ho com un obstacle, sinó més aviat com un mecanisme de facilitar i de millorar tot aquest traspàs de competències i el tancament del consell comarcal. Per això nosaltres defensem aquesta esmena que hem transaccionat amb aquells altres grups que estan d'acord amb que no hem de restringir la participació. Perquè cal insistir: consultar no és decidir, i crec que això en aquest Parlament ho hem debatut moltes vegades; el dret a ser consultat no és el mateix que el dret a decidir i participar activament en la presa de decisions. Per això nosaltres defensem que la representació unitària de treballadors i de treballadores ha de tenir veu i vot i que els grups polítics que estan al consell comarcal han de participar-hi també, com a mínim amb veu. Com dèiem, iniciem la supressió del consell comarcal, però sí que volem fer un repte, que també estaria bé que ens hi poséssim, amb aquesta bona col·laboració, i és que seguim sense tenir una llei de governs locals i una llei de finances locals que reforcin l'autonomia local, que garanteixin un sistema de finançament estable i proporcional, amb unes competències ben definides pels nostres ajuntaments. Nosaltres creiem que són els ajuntaments, els governs locals, qui està més a prop de la ciutadania, qui ha de tenir el màxim de competències, autonomia i recursos per donar resposta a les necessitats de la ciutadania. Així que m'agradaria acabar aquest cicle de la Proposició de llei de supressió del consell comarcal emplaçant-nos totes plegades a treballar conjuntament aquesta llei de governs locals. Moltes gràcies.
Gràcies, senyora diputada. A continuació té la paraula el diputat Carles Riera, per defensar les esmenes reservades pel Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, president. Bé, el nostre grup parlamentari ha participat, evidentment, del consens pel que fa a la supressió del Consell Comarcal del Barcelonès, per raons en què ara no val la pena insistir o repetir. Tanmateix, volem que quedi molt clar que per nosaltres això no ha de significar un precedent. El nostre mapa territorial, el mapa territorial de Catalunya, sens dubte s'ha de basar i s'ha de desenvolupar, encara, i s'ha de desplegar plenament en base al criteri de comarques i vegueries, que és el que més s'ajusta a la nostra realitat territorial, cultural, històrica, i al nostre projecte de futur pel que fa a la configuració territorial del país. També hem volgut remarcar, al llarg del debat que s'ha produït, que des del nostre punt de vista, la dissolució del consell comarcal efectivament s'ha de produir amb l'aprovació de la llei, però que és molt important que tinguem en compte que la dissolució efectiva no s'ha de produir fins que la comissió mixta acabi les seves tasques i s'iniciï el procés de traspassos, per tal, entre altres coses, de deixar absolutament preservada la representació unitària dels treballadors i les treballadores i deixar absolutament blindats els seus drets laborals, a tots els efectes: tant pel que fa a les treballadores del consell comarcal com a les de les empreses vinculades o associades al consell comarcal. Ens sembla molt important remarcar que aquest procés de dissolució del consell comarcal en cap cas pot suposar ni un mil·límetre de pèrdua de drets laborals de les treballadores i els treballadors, hi insisteixo, tant del consell com de les empreses associades. D'altra banda, també és important remarcar, des del nostre punt de vista, que el debat sobre aquesta qüestió ha suscitat un debat de fons, i és sobre municipalisme o Àrea Metropolitana de Barcelona. Òbviament, i sense menystenir, doncs, la utilitat i l'eficiència que pot generar l'àmbit metropolità per determinades polítiques públiques o per la gestió de determinades infraestructures o serveis, nosaltres volem remarcar que tot allò que se'ls pugui donar als municipis, tot allò que puguin fer els municipis, que és un espai democràtic, de proximitat, i que per nosaltres és fonamental des d'un punt de vista del concepte polític del país, que no se li doni a l'àrea metropolitana. Per tant, nosaltres hem defensat aquest criteri que els traspassos es produeixin sempre prioritzant l'àmbit municipal. Bé, una altra qüestió sobre la qual també hem posat l'accent és sobre, hi insisteixo i torno a subratllar-ho, la importància de la representació, de la presència de la representació unitària dels treballadors i treballadores, amb veu i vot, en la comissió mixta i, per tant, que puguin dir-hi la seva, que puguin participar i decidir sobre qüestions sobre les quals han de defensar els seus interessos legítims i sobre les quals poden aportar coneixement, experiència i visió. Per tant, nosaltres no podem acceptar cap mena de restricció ni de limitació en aquest sentit. D'altra banda, també hem defensat, fins ara sense èxit, la pluralitat política dintre de la comissió mixta, és a dir, que tots els nivells de l'Administració implicats hi tinguin presència, però també que tots els grups polítics hi tinguin presència, per tal de garantir pluralitat i, òbviament, que la presència política sigui el més àmplia possible i el més representativa possible. Però vull reflexionar o valorar el nostre fracàs, diguéssim, en aquesta reivindicació o en aquesta proposta, almenys fins ara –ja ho veurem, encara hi són a temps en les votacions–, amb relació al tema de l'auditoria, perquè tot plegat realment és sospitós, inquietant i preocupant. Nosaltres hem proposat una auditoria independent, externa, no només sobre la comptabilitat i les finances, sinó sobre tots els processos de presa de decisió del consell comarcal, fins al moment de la seva dissolució; és a dir, una auditoria que avaluï i valori la gestió i la presa de decisions. Entre altres coses, per què? Perquè tanquem el consell comarcal amb més de 70 milions d'euros de pèrdues i amb decisions de gestió en l'àmbit immobiliari com a mínim dubtoses, o inquietants, sobretot per les seves conseqüències. I, clar, resulta que ens diuen que això ja ho farà l'auditoria de comptes. L'auditoria de comptes el que farà és avaluar la comptabilitat, però no aquest tipus de problemes que volem abordar. Per tant, ens sembla sincerament sospitós limitar la presència de treballadors i treballadores, limitar la presència de grups polítics, i després dir que no volen una auditoria independent i externa que avaluï la totalitat del consell comarcal. I, clar, davant d'un fet tan important com dissoldre un organisme de l'Administració pública que és un precedent rellevant en la història de la nostra Administració i que, per tant, requeriria llums i taquígrafs, avaluació i valoració en profunditat per tal de fer net en el traspàs... Em sembla que és un moment rellevant, la dissolució d'un organisme públic, per fer una valoració i una auditoria en profunditat, i, d'altra banda, per les seves conseqüències des del punt de vista de la gestió econòmica. [[Sona el senyal acústic que indica que s'exhaureix el temps d'intervenció.]] Doncs no, resulta que ens trobem que sembla ser que vostès, hi insisteixo, encara hi són a temps –acabo, president–, corregint la seva posició a l'hora de votar, són partidaris de dissoldre el consell comarcal al més aviat possible aixecant la catifa i amagant pols i responsabilitats a sota. Nosaltres no hi col·laborarem...
Gràcies, senyor diputat...
...i demanem i exigim llums i taquígrafs. Gràcies.
Gràcies. A continuació té la paraula, per defensar les esmenes reservades, el Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, i en el seu nom té la paraula la diputada Esperança García.
Bé, vint-i-nou anys després de la creació del Consell Comarcal del Barcelonès, avui ens veiem amb la possibilitat de votar que sí a la seva supressió. Té una certa ironia, no?, que després de vint-i-nou anys hagin de ser els casos de corrupció detectats per la Sindicatura de Comptes el que porti a la dissolució d'un òrgan que no era necessari, sobretot amb quatre municipis que són suficientment grans per prestar els serveis de beques menjador o, fins i tot, d'acollida d'animals abandonats, no? Sembla increïble que després de tots aquests anys sigui la corrupció l'únic impuls que porti, sobretot als partits separatistes, a dir: «Escoltin, tenen raó, és innecessari, és una duplicitat, no és una forma racional de gestionar l'Administració, ho suprimim, no? Ja veurem per on van els casos judicials i aquests dos informes que va remetre la Sindicatura de Comptes a la fiscalia. Ho veuen? No sempre els processos judicials són dolents i no són bons per a la ciutadania, en aquest cas, aquest procés judicial farà: u, que els diners públics i els recursos públics siguin fets servir de manera eficient, moderada i raonable, i que els interessos dels ciutadans siguin els primers que prevalguin, i no els interessos dels partits. El Partit Popular no va signar aquesta sol·licitud de supressió de l'ens, però històricament portem pràcticament dècades demanant aquesta supressió. Estem d'enhorabona, perquè per fi aquesta..., anava a dir, una mica, com que la pressió judicial ha fet que Esquerra Republicana es repensés el seu vot, que fins ara, fins al 2017, sempre es negava a suprimir un ens com aquest. Nosaltres sempre hem defensat aquesta supressió, entre altres coses, ja més o menys ho he avançat, perquè creiem que és el raonable, és l'eficient, és el que es demana al final d'una administració pública, no?, que faci servir els recursos de manera intel·ligent, eficient, raonable, racional i que permeti, doncs, que els ciutadans que visquin en aquesta àrea tinguin accés a uns serveis de la mateixa qualitat que uns altres. Però s'ha de dir una cosa: tenim una realitat, i és que no només el Consell Comarcal del Barcelonès té aquesta sobredimensió en prestació de serveis que poden assumir les mateixes administracions locals; i ara estic pensant, fins i tot, en les esmenes que han presentat els diferents grups, com ens trobem amb esmenes que deixen la porta oberta a que altres consells comarcals es puguin afegir a aquesta supressió que avui votem del Consell Comarcal del Barcelonès, entre altres coses perquè són municipis suficientment grans per portar a terme aquestes polítiques i serveis dels quals s'encarregaven. Ara parlaré exactament de les esmenes que hem retirat, que sàpiguen vostès que ahir mateix vam retirar les esmenes de la 16 a la 19, però en mantindrem tres, que són pràcticament les últimes. I per què les mantenim? Nosaltres creiem que és..., a veure, hem trigat vint-i-nou anys..., aquests municipis estan integrats dins de l'Àrea Metropolitana. I estem parlant de crear una comissió mixta, una comissió mixta amb àmplia representació que gestioni tot el traspàs de serveis, fins i tot la integració del personal i els treballadors d'aquest consell comarcal a d'altres entitats de caràcter municipal, i no ens estem posant límits temporals que facin que, un cop hi hagin unes eleccions municipals al maig, es pugui tornar a constituir un altre consell comarcal del Barcelonès i tornem un altre cop al mateix punt de partida, que és tornar a demanar una supressió d'un consell que ja estem gestionant a dia d'avui. Amb la qual cosa nosaltres mantenim aquestes tres últimes esmenes perquè creiem que és importantíssim garantir que això es faci d'una manera ràpida, mes i mig, que es facin els traspassos dels serveis, que es faci el traspàs de personal i que això garanteixi que no es tornen a produir errors com la creació d'un ens que ha trigat vint-i-nou anys en desaparèixer quan era absolutament superflu.
Moltes gràcies, senyora diputada. A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula la diputada Marta Moreta pel Grup Parlamentari del PSC - Units per Avançar.
Gràcies, president. Consellera, diputats i diputades..., primer, donar la benvinguda al president del consell comarcal, el senyor Belver, i diversos representants que hi han del consell. Per tant, gràcies per ser aquí avui en aquest hemicicle per aprovar, segurament, aquesta supressió del consell comarcal. Avui diria que avui és el dia; és el dia de la supressió d'aquest Consell Comarcal del Barcelonès. Creiem que ha estat una cursa d'obstacles, però sembla que finalment avui ho aconseguirem. Aquest periple ja va començar fa molt temps, ho deuen recordar bé els diputats i diputades del Parlament que formaven part de la novena legislatura, quan es van adoptar diverses mesures de reordenació de l'organització territorial de Catalunya, entre les quals l'aprovació de la Llei de l'Àrea Metropolitana de Barcelona el 2010, amb la que es va crear l'Administració supramunicipal a la qual s'assignaven diverses funcions i competències. Més tard, el 2013, el Parlament de Catalunya va admetre a tràmit el Projecte de llei de governs locals de Catalunya. Aquesta reforma del món local havia de tenir incidència en tot l'àmbit territorial català i afectava evidentment de forma directa el Consell Comarcal del Barcelonès, ja que qüestionava la necessitat d'existència d'aquest ens dins de l'àmbit metropolità. El 2015 va finalitzar la desena legislatura, aquí al Parlament, sense que hagués conclòs el tràmit parlamentari de l'aprovació de la nova llei de governs locals i, per tant, el projecte de llei va decaure. El març del 2017, el Ple del Consell Comarcal del Barcelonès aprovava per unanimitat una moció per a la dissolució del consell. Avui, alguns grups parlamentaris són capaços de dir que no s'ha aprovat abans aquesta dissolució del consell comarcal per culpa de l'aplicació del 155. Però després del que acabo d'explicar, encara es pensen que algú s'ho creu, això? Es pensen que dient-ho en veu alta serà veritat? Saben quant fa que no tenim el 155? Doncs ni més ni menys que gairebé nou mesos. I no deixa de ser graciós que s'embolcallin amb aquest discurs veient el que va passar el passat 16 de gener a la comissió. Ho deuen recordar bé, que havíem d'aprovar el dictamen de la Comissió d'Afers Institucionals, però els grups parlamentaris de Junts per Catalunya, Esquerra i la CUP no van assistir a la comissió. I, per tant, avui estem aquí, tot quinze dies més tard, per culpa d'això. I llavors encara són capaços, sovint, de donar la culpa als altres. No ho entenem. Però no perdem el fil. Avui, doncs, finalment es farà efectiva la dissolució del Consell Comarcal del Barcelonès, aquest organisme supramunicipal que ha unit els municipis de Barcelona, Badalona, l'Hospitalet de Llobregat, Sant Adrià de Besòs i Santa Coloma de Gramenet durant trenta anys. Un ens supramunicipal que al llarg d'aquests trenta anys ha treballat al servei d'aquests municipis exercint competències d'ordenació del territori, gestionant serveis socials, esportius i educatius, impulsant activitats i programes adreçats als joves i creant el Centre Comarcal d'Atenció d'Animals de Companyia. A més, ha realitzat obres de regeneració i millora urbanística, ha promogut i gestionat habitatges de protecció oficial, estacionaments urbans i dotacions públiques, i ha dut a terme funcions clau per al territori, com són el desenvolupament de la ronda verda i el manteniment integral de les rondes de Barcelona. El traspàs de les funcions i competències del Consell Comarcal del Barcelonès hauria d'estar presidit pels principis de garantia a la ciutadania en favor del perfeccionament, de la racionalització i de la sostenibilitat de tots els serveis i activitats que actualment presta l'Administració comarcal per tal de contribuir a la millora de la qualitat de vida de tots, els dos milions de persones que viuen en aquest territori, tot garantint també, al mateix temps, els drets dels treballadors i treballadores comarcals. Val a dir que a nivell econòmic la institució del consell comarcal es troba sanejada i tanca uns resultats positius, perquè el deute de què abans es parlava des d'aquí, des d'aquest faristol, referent als 48 milions d'euros, es refereix a l'empresa Regesa. M'agradaria destacar la predisposició, evidentment ho han dit altres companys meus, que ha tingut aquest debat amb les esmenes presentades, malgrat que algunes no les hem pogut consensuar, però sempre amb ganes d'arribar a acords. El Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar vam presentar diverses esmenes a l'articulat, que feien referència a diferents articles, i n'hem pogut transaccionar algunes amb Esquerra i amb Junts per Catalunya que, al nostre parer, són del tot satisfactòries, com la transacció sobre la distribució de competències i activitats i serveis, que ve a dir que la procedència de les competències i dels béns afectats retornin amb preferència a l'Àrea Metropolitana, és a dir, que puguin recuperar el que, en el moment de la constitució del Consell Comarcal del Barcelonès, se li va adjudicar des de la mancomunitat. També m'agradaria destacar la transacció que hem fet de l'article 3 sobre la comissió mixta, que aquí també se n'ha parlat. Perquè, al nostre parer, la comissió mixta queda representada de forma satisfactòria, tant per representants de la Generalitat, del consell comarcal..., a més, també en formaran part, d'aquesta comissió, representants de l'Àrea Metropolitana i d'altres administracions supramunicipals que estiguin directament o indirectament afectades per la supressió, a més dels representants dels treballadors del consell i dels organismes i entitats o empreses vinculades o dependents que han d'assistir a les reunions amb veu i sense vot quan es debatin temes, evidentment, que afectin laboralment. I en el que hem coincidit tots és que la comissió mixta es creï en el termini de tres mesos a partir de l'entrada en vigor d'aquesta llei. Quant a l'esmena referent a l'auditoria, i que també se n'ha parlat, dir que la Sindicatura de Comptes ha analitzat sis anys –sis anys, ho repeteixo– de gestió, i ha rebut el seu representant durant dos anys al consell comarcal per recollir dades. Entenem, doncs, que les auditories que per llei es fan a les empreses externes... [[L'oradora tus.]] Perdó. I la fis... [[L'oradora tus.]] Perdó.
No es preocupi, senyora diputada.
...–perdó– i la fiscalització de comptes són suficients –no sé si acabaré. Per anar acabant –acabo, perquè em quedaré sense veu–, saben quantes proposicions de llei s'han aprovat en aquesta legislatura? Senyora Segovia, una no, quatre –quatre. I tres han estat signades pel PSC. Aquí ho deixo. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora diputada. A continuació, també per fixar la seva posició, té la paraula el diputat Gerard Gómez del Moral, pel Grup Parlamentari Republicà.
Gràcies, president. President Torra, consellera, diputades, diputats, en primer lloc, també donar la benvinguda als representants del consell comarcal i als representants dels treballadors del consell comarcal i de les empreses i organitzacions adscrites al mateix consell que avui ens acompanyen i amb qui, a més a més, hem treballat intensament, doncs, durant aquests dos, tres mesos de tramitació de la llei i, de fet, ja des de la legislatura anterior..., i de tota la feina que hem anat fent. Crec que s'ha repetit –i crec que és important a més a més, i jo també me'n vull felicitar– que efectivament els treballs que hem fet en aquesta ponència han sigut ràpids, perquè així ho requeria el moment, però a més a més amb un to de cordialitat i d'entesa, doncs, realment molt gran. Ho ha dit la diputada relatora a l'inici, no?, que s'han aprovat esmenes de gairebé tothom, més de la meitat de les esmenes presentades, doncs, s'han acabat incorporant al text. Per tant, crec que aquest text és un text que efectivament genera..., en fi, genera consens i és un avenç important. Clar, Ciutadans ha fet el mateix que fa sempre, no?, que és dir: «No, això és gràcies a mi, que és una mica cansat. De fet, crec que la legislatura passada, quan vam debatre justament aquesta proposició de llei, ja els vaig fer aquella cronologia per desmuntar el que probablement és una fake news, perquè no és cert, no?; senzillament no és cert. I el que sí que vostès són hàbils, perquè quan veuen que hi ha un tema que genera consens el presenten vostès abans i a correcuita per dir: «Eh, això és gràcies a nosaltres que es fa, però és bastant surrealista. L'hi dic perquè fa dos anys, dos anys exactament ara, al mes de febrer, Esquerra Republicana va presentar una moció per tancar el consell comarcal al Consell Comarcal del Barcelonès. I en el moment de presentar-la, en veure que això podia generar unanimitat, la vam retirar i la vam pactar amb tots els grups per presentar-la conjuntament. Per tant, jo podria venir avui aquí i dir: «No, fa dos anys..., avui tanquem el consell comarcal gràcies a que Esquerra..., però seria tan ridícul, de debò, seria tan ridícul, perquè la voluntat és que ho fem entre tots, la voluntat és que ho fem per unanimitat, la voluntat és que ho hem treballat entre tots, i, llavors, venir a penjar-se medalles, jo, sincerament, ho trobo una mica extemporani o, com a mínim, a mi, no m'agrada. I pel que fa a l'actualitat, i no hi vull entrar abans d'entrar en el text concret, però podríem fer veure que el 155 no ha afectat, senyora Moreta; podríem fer-ho veure –podríem fer-ho veure–, però no seria real. Perquè si no s'hagués dissolt la cambra, probablement aquesta llei ja s'hauria aprovat la legislatura anterior, perquè ja teníem tota la feina feta, ja teníem el text, ja teníem el dictamen, per tant, senzillament, quedava que anéssim a Ple. I, efectivament, doncs, es va dissoldre la cambra, es va cessar tot el Govern i, per tant, no es va poder fer la legislatura passada. I vostè deia: «Bé, però estem al mes de febrer i, per tant, han passat uns quants mesos. Sí, però és que el primer debat a la totalitat que hem tingut aquesta legislatura era al mes d'octubre, a finals del mes d'octubre, senyora Moreta; només han passat tres mesos, tres mesos des de que el Parlament ha pogut començar a fer activitat legislativa. Per què? Perquè vam estar amb el 155 fins a l'estiu, per tant no hi havia comissions legislatives, per tant no hi havia activitat legislativa en el Parlament, que és una de les qüestions que, per cert, amb el portaveu adjunt del seu grup parlamentari ara estàvem parlant, amb la reforma del Reglament, doncs, per poder trobar mecanismes perquè justament, en un cas com aquest, no s'elimini la capacitat legislativa del Parlament. Però sí, sí, el Parlament no ha pogut fer tasca legislativa pel 155 durant un any. Podem fer veure que no ha passat, però és que ha passat, senyora Moreta, i per tant ho hem de dir –ho hem de dir. I, dit això, el mes de novembre a la CAI, a la Comissió d'Afers Institucionals, comença la tramitació d'aquesta llei, i en menys de dos mesos l'hem tancat. És a dir, hem anat tan ràpid com hem pogut. De fet, aquesta és la primera proposició de llei que s'aprova en aquesta legislatura, perquè hem treballat d'una manera rapidíssima i amb un gran consens. I és cert, ho ha dit la senyora Segovia, i és així: és la primera proposició..., proposició de llei, sí, senyora Moreta: no és el mateix una modificació d'una llei per lectura única que una proposició de llei o un projecte de llei; per tant, és la primera que es fa en aquesta legislatura. Per què? Perquè hem tingut un gran consens i hem treballat d'una manera absolutament ràpida. És veritat que podria haver sigut abans, i segur que nosaltres hauríem preferit que no s'hagués aplicat l'article 155 que vostès van votar. En qualsevol cas, la història, el consell comarcal. Efectivament, el consell comarcal ha fet moltes tasques i ha fet bona feina. I a vegades, tots, eh?, i m'hi puc incloure, potser hem tingut un punt d'injustícia, no?, amb el consell comarcal. Perquè és cert que ara el consell comarcal és l'únic ens que es solapa, l'únic ens de Catalunya, perquè, hi insisteixo, a altres consells comarcals –abans es citava el Baix Llobregat– no succeeix el mateix, no tots els municipis que estan dintre del Baix Llobregat, de la comarca i, per tant, del consell comarcal tenen l'àrea metropolitana per sobre. És veritat, doncs, que ara, probablement per gestió, havia perdut sentit, però durant molts anys ha fet un servei important, i em sembla que era la senyora Segovia que els citava: des de les rondes, temes de joventut, animals, etcètera, i sobretot habitatge, a més a més, no? I, per tant, crec que també cal reconèixer-ho avui aquí. Però és veritat, com els deia, que probablement a dia d'avui podem ser molt més eficients fent-ho d'una altra manera. Per això tenim aquesta llei, que jo crec que genera un consens gran, i entraré, per no defugir cap tema, no?, a explicar la posició respecte a les esmenes i respecte als temes, doncs, que s'han pogut anar transaccionant. En primer lloc, a la transacció nosaltres no hi podem donar suport –i vull explicar-ho– perquè nosaltres no compartim que els grups polítics hagin de ser a la comissió mixta, i els ho dic amb franquesa, perquè crec que aquest debat no ha de ser partidari ni partidista, és a dir, no ha de venir contaminat per un possible o eventual posicionament abans d'unes municipals, que això pugui entorpir el que és una negociació entre administracions per assumir unes competències. Per tant, és veritat que aquest punt nosaltres no el compartim, perquè creiem que han de ser les institucions. I si ens poséssim primmirats podríem dir: «Escolti'm, doncs, Esquerra Republicana no té representació en aquestes institucions; per tant, som els més perjudicats. És probable; però crec que hem d'estar per sobre dels debats corporatius. Per tant, correspon a les diferents administracions, com passa sempre, quan es fan debats de competències, i, per tant, és cert que no hi podem donar suport perquè no compartim que es pugui acabar convertint en un debat partidari o partidista. Tampoc les esmenes, la resta d'esmenes de Ciutadans i del Partit Popular, en aquest cas. Primer, perquè eliminar el consell comarcal no ha d'eliminar la comarca. La comarca, en el mapa comarcal, ha de seguir existint; si no, on viuríem, la gent que som de Barcelona o de Sant Adrià o de Santa Coloma? Sí, viuríem aquí, en els nostres municipis, però la comarca..., hi ha un mapa comarcal, hi ha una divisió comarcal a Catalunya, i, per tant, nosaltres la defensem. I volem tancar les diputacions, com el senyor García? Sí, perquè apostem per les vegueries i pels consells comarcals. Efectivament –efectivament–, aquesta és la divisió –divisió– administrativa: vegueries i comarques, i llavors podem parlar dels òrgans de gestió de la mateixa divisió. Però nosaltres defensem aquesta divisió territorial i, per tant, no podem estar d'acord amb aquestes esmenes que plantegen, d'una banda, eliminar això, i en segon lloc, ampliar-ho a tota la resta de comarques, atès que creiem que és un cas exclusiu, únic, no?, que tenim a dia d'avui en la nostra divisió. A la 16 i la 18, que aquestes són de la CUP, no hi podem donar suport perquè hem aconseguit rebaixar o plantegem amb les nostres transaccions que això es pugui produir en tres mesos. Tres mesos, per què? Perquè creiem que és important que es tanqui el consell comarcal abans de les properes eleccions municipals o unes setmanes després, quan es constitueixen els organismes, que és un gran consens per a tots, per a tothom, per a treballadors, per als representants polítics també. I, per tant, com que es mantenen els sis mesos, nosaltres no hi estem..., però, la part de que la consulta sigui amb la representació dels treballadors, no només amb els sindicats, que era la inicial, està contemplada en la transacció, en aquest cas, a què hem arribat amb la senyora Moreta o amb el Grup Socialistes, i, per tant, també hi està inclòs. Després hi ha el debat de si ha d'anar a més als municipis –que probablement podríem estar d'acord, nosaltres–, que plantejava el senyor Riera o que planteja la CUP, i també hi ha el debat de que vagi a més en organismes supramunicipals, que en aquest cas plantejava Ciutadans. La nostra posició és comuna en les dos qüestions, malgrat que tenim una posició particular més en la línia de la CUP, però entenem que ha de ser la comissió mixta i han de ser els mateixos ajuntaments els qui defensin el que ells volen assumir o no, i, per tant, creiem que ha de ser un paper reservat, en aquest cas, a les mateixes institucions. I per això, doncs, creiem que és millor que es mantingui l'autonomia local i, per tant, l'autonomia dels ajuntaments, de dir: «Escolti'm, jo vull això o «creiem que això és millor que no ho assumim nosaltres, que no pas que ja des d'aquí, no?, els grups polítics, els grups parlamentaris, ho diguessin. I, per últim, l'auditoria, que jo compateixo el que deia el senyor Riera... De fet vam estar a prop d'una transacció; finalment no ha sigut així. És veritat que nosaltres compartim l'auditoria externa; defensàvem que fos pública, no privada, en el sentit que fos no una empresa, sinó la Sindicatura de Comptes, i que abracés tot el llistat que el senyor Riera ha dit. Però és veritat que al final no vam acabar amb la transacció, i la literalitat del text no la podem assumir per això que deia: perquè marca que sigui previ al tancament, i creiem que hi ha un consens bastant generalitzat de que no es torni a constituir el consell comarcal. Dit això, nosaltres hi estem d'acord, la comissió mixta ho pot encarregar igualment, seguim-ho treballant, perquè crec que és important. Compartim exactament el que vostè demana, i el que tenim claríssim és que totes les irregularitats destapades..., no es pot fer com si no hagués passat res. Per tant, s'ha de ser diligent –diligent– amb la fiscalia o amb la Sindicatura de Comptes i poder abordar, perquè no quedi re sense resoldre, totes les irregularitats que ja es van destapar fa un parell d'anys i que, per tant, cal ara, amb el tancament, també fiscalitzar com està tot plegat. Per tant, aquest és una mica el posicionament: tenim una llei que jo crec que és important; tenim una llei que crec que genera un gran consens; tenim un gran acord que justament avui, doncs, puguem avançar per tancar el consell comarcal, que crec que és un pas necessari que fa temps que com a país treballàvem i que avui, amb gran consens i amb bon treball per part de tots els grups parlamentaris, hem aconseguit.
Gràcies, senyor diputat. Finalment té també, per fixar la seva posició, la paraula la diputada Anna Erra, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies, president. President de la Generalitat, diputats, diputades, president del consell comarcal, directora d'Administració Local, representants i treballadors del consell comarcal i d'empreses, avui, doncs, som aquí perquè, després que els òrgans del Consell Comarcal del Barcelonès, el 15 de març, van aprovar-ne per unanimitat la supressió, el Govern de la Generalitat i el Parlament de Catalunya porten aquesta proposició de llei. I nosaltres, com a Junts per Catalunya, volem fer efectiva aquesta voluntat i que això es faci sobretot garantint els seus serveis i la seva alta qualitat i els drets i les condicions dels seus treballadors. Cal deixar clar, però, que la presentació d'aquesta proposició de llei és un cas excepcional i especial, que ve determinat per la mateixa petició de supressió. Com a país, nosaltres tenim clara la importància de les comarques i el consell comarcal i la divisió que té el nostre mapa territorial català. Les comarques –i, ho repeteixo, els que som de comarques ho tenim clar– són la identitat del nostre país i són també un exemple de defensa política d'un espai i d'un territori. Això ho han fet durant trenta anys i ho continuen fent. I, a comarques, els consells comarcals, actualment, tenen més sentit que mai. No compartim en absolut el que deia el senyor de Ciutadans, que ens sobren capes sobreres, com poden ser els consells comarcals. En el territori els consells comarcals són clau, ja que en el dia a dia demostren donar resposta a dos objectius clau: donar servei a les necessitats de la gent i servir com a model d'identitat. Els consells comarcals són necessaris perquè presten serveis bàsics amb qualitat, mancomunant costos i garantint l'equilibri territorial i la igualtat d'oportunitats per a tots els ciutadans. Ara bé, en el cas del Barcelonès i davant de la petició de supressió, tal com dèiem, és una excepcionalitat, i per això s'ha decidit que sigui una comissió mixta que ho porti a terme. A partir d'aquí, per fer-ho, i amb una transacció que hem fet amb el Partit Socialistes, farem una comissió mixta que estarà integrada per representants de la Generalitat, dels municipis de la comarca del Barcelonès i del consell comarcal, de l'àrea metropolitana, de les altres administracions supramunicipals, sempre que en siguin afectades, així com una representació dels treballadors, que, sense por –la decisió no és amb qüestió de por–, assistiran a les reunions amb veu i sense vot, sempre que es debatin temes que els afectin laboralment; com també aquesta comissió vetllarà per la distribució dels serveis, el calendari i el manteniment sense interrupció de les activitats i serveis, i, tal com ja s'ha dit, es presentarà la seva proposta en un termini de tres mesos, i aquesta proposta sí que ens hem compromès que se sotmetrà a consulta de la representació de treballadors i treballadores i, si cal –això sí, si cal–, per assegurar la màxima transparència de la seva dissolució, passarà per tots els controls necessaris de la Sindicatura de Comptes. Per acabar, i encara que sigui una tramitació molt ràpida, com s'ha dit, evidentment, hi va afectar la dissolució del Parlament i d'aquesta cambra a partir del 155, com també –ho deia la senyora Moreta– el retard dels quinze dies, senzillament, per la repressió que encara continuem tenint com a país, i es va veure, doncs, fa quinze dies, que per això ens vam aixecar i no vam anar a la comissió. I per això, doncs, davant d'aquest petit retard, però sí que el gran retard del 155, presentem aquesta proposició de llei. I amb això agrair la predisposició, com ja he dit, doncs, com a relatora, a tots els grups parlamentaris i tot el consens aconseguit. Remarcar que és una excepcionalitat que dona resposta a una petició del món municipal; que vol preservar per sobre de tot, amb aquesta dissolució, els serveis i els drets de les persones afectades, i que davant d'aquesta excepcionalitat, com a país, continuem defensant la importància de les comarques i dels consells comarcals en el mapa català. I la voluntat –també s'ha dit– que, a quatre mesos de les eleccions municipals, és urgent i necessari acabar la feina aprovant aquesta proposició de llei, perquè ja no es torni a constituir després de les municipals. Doncs amb tot aquest acord i amb el que sembla que avui es podrà portar a terme, tal com deia el senyor García, tenim un objectiu comú, un objectiu que a tots ens ha portat aquí, però com a vigatana –i em sembla que m'ha tirat una floreta– li he de dir que a la plaça Major el que es diu no serà precisament per fer una supressió del consell comarcal. El nostre objectiu, que es repetia a la nostra plaça Major, era per la llibertat i, sobretot, per aconseguir la independència del nostre país. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Estem cridant a votació. [[Pausa llarga.]] Hem cridat a votació d'aquesta Proposició de llei d'ordenació del mapa comarcal de Catalunya i de supressió del Consell Comarcal del Barcelonès. Procedirem primer a la votació de les esmenes reservades de cada grup parlamentari, i posteriorment votarem una esmena transaccional, i finalment, la resta del text del dictamen. En primer lloc, votarem les esmenes reservades del Grup Parlamentari de Ciutadans. [[Pausa.]] En primer lloc, votarem conjuntament les esmenes reservades del Grup Parlamentari de Ciutadans 1 i 2. Comença la votació. Aquestes dues esmenes, 1 i 2, queden rebutjades per 35 vots a favor, 93 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar l'esmena número 35. Comença la votació. Aquesta esmena, la 35, queda rebutjada per 40 vots a favor, 89 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar les esmenes reservades del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. En concret, votem primer l'esmena número 18. Comença la votació. Aquesta esmena queda rebutjada per 13 vots a favor, 112 en contra i 4 abstencions. Passem ara a votar les esmenes reservades del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, i, en concret, votem, en primer lloc, les esmenes números 4 i 20. Comença la votació. Aquestes dues esmenes queden rebutjades per 12 vots a favor, 117 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar l'esmena número 16. Comença la votació. Aquesta esmena queda rebutjada per 12 vots a favor, 113 en contra i 4 abstencions. Passem ara a votar la 39. Comença la votació. Aquesta esmena ha quedat rebutjada per 12 vots a favor, 77 en contra i 40 abstencions. Passem a votar ara les esmenes reservades del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Els recordo que, finalment, el subgrup parlamentari ha retirat les esmenes números 12, 17 i 19. Per tant, votem, en primer lloc, l'esmena 36. Comença la votació. Aquesta esmena queda rebutjada per 40 vots a favor, 89 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar l'esmena número 40. Comença la votació. Aquesta esmena queda rebutjada per 4 vots a favor, 125 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar l'esmena transaccional entre l'esmena número 6 del Grup Parlamentari de Ciutadans, l'esmena número 9 del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, i l'esmena número 10, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, i també l'esmena número 11, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Per tant, passem a votar aquesta transacció. Comença la votació. Aquesta esmena transaccional ha quedat rebutjada per 52 vots a favor, 77 en contra i cap abstenció. I passem ara, finalment, a votar el text del dictamen de la proposició de llei. Comença la votació. La Proposició de llei d'ordenació del mapa comarcal de Catalunya i de supressió del Consell Comarcal del Barcelonès ha estat aprovada per 125 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. [[Aplaudiments.]] [[Decret llei 1/2019, del 8 de gener, de necessitats financeres del sector públic, en matèria de funció pública i tributària en pròrroga pressupostària]] [[203-00009/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, el punt número 4, que és el Debat i votació sobre la validació del Decret 1/2019, de 8 de gener, de necessitats financeres del sector públic en matèria de funció pública i tributària en pròrroga pressupostària. D'acord amb l'article 158.2 del Reglament, intervindrà, en primer lloc, el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda, per tal d'exposar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret llei. Té la paraula, doncs, el vicepresident, senyor Pere Aragonès. Quan vulgui. [[Pausa.]]
Moltes gràcies, senyor president. Senyors consellers, senyores i senyors diputats, abans d'entrar en matèria del decret llei, voldria sumar-me a les mostres d'indignació i condemna respecte a les agressions sexuals patides recentment per dues dones a Sant Cugat del Vallès i a Sabadell; unes agressions inadmissibles, que ens mostren clarament que com a societat no estem fent bé les coses –no les estem fent bé. Fa pocs dies, també, hem hagut de lamentar casos de dones assassinades a mans de les seves parelles. I és un degoteig constant, una xacra que no aconseguim eliminar: maltractaments, agressions sexuals, assassinats; les dones fa molt temps que han aixecat la veu contra la violència masclista, i els homes no podem quedar impassibles, no podem quedar-nos al marge. No és un problema que afecti només les dones, és un problema que afecta el conjunt de la societat. Els homes ens hem d'aixecar i dir prou, que no és una lluita només de les dones, ha de ser una lluita compartida. Així ho hem de sentir, i hem d'actuar en conseqüència. Les dones no són joguines dels homes. Les dones no estan sota la voluntat dels homes. Les dones són les nostres companyes de viatge en aquesta vida. Respectem-nos, cuidem-nos mútuament. La violència masclista és un problema que afecta a tots, però no és un problema de les dones, el problema és el patriarcat i la seva violència. [[Aplaudiments.]] Entrant ja en la matèria que ens ocupa, el passat 8 de gener el Govern va aprovar el Decret llei 1/2019, de necessitats financeres del sector públic en matèria de funció pública i tributària en pròrroga pressupostària, i avui els el presentem, en aquesta cambra, per exposar-los la necessitat que el Ple validi aquesta norma. Com saben, al no tenir aprovats els pressupostos de la Generalitat de Catalunya per al 2019, el Govern treballa de nou amb els pressupostos prorrogats, atès que l'any 2018, a inici d'any, amb l'autonomia suspesa, no es va aprovar el pressupost, el darrer pressupost aprovat que es prorroga és el de l'any 2017. Per això, per una banda, vam aprovar el Decret 273/2018, de 20 de desembre, que regula els criteris d'aplicació de la pròrroga dels pressupostos de la Generalitat, i, per altra banda, el Decret llei que persegueix que sigui el Parlament que autoritzi el Govern de Catalunya a prendre tota una sèrie de decisions que només es poden prendre si els valida una norma amb rang de llei. Per tant, mentre es mantingui la situació de pròrroga pressupostària en l'exercici 2019, és necessari adequar determinades necessitats financeres. Aquesta llei conté tres articles i una disposició final. L'article 1 dona resposta a les necessitats financeres inajornables, tant de la Generalitat com de determinades entitats del sector públic, i considera adient preveure l'autorització dels avals que estan previstos per al 2019. L'article 2 conté determinades previsions en matèria de processos selectius en l'àmbit de la funció pública. I l'article 3 manté vigent la tributació per a actes jurídics documentats amb relació a l'adquisició d'habitatge protegit, que va deixar sense efecte el Decret llei 6/2018, de 13 de novembre, per tal de no incrementar la càrrega tributària. A continuació analitzaré la necessitat i urgència de les mesures proposades per cadascun dels articles. En primer lloc, l'article 1: «Revisions en matèria de necessitats financeres. Aquest article conté quatre punts. El primer punt es refereix a que la Generalitat pugui formalitzar operacions d'endeutament en qualsevol modalitat, amb una limitació: que el saldo viu, és a dir, el total de l'endeutament, no superi l'autoritzat per la Llei de pressupostos de l'any 2017, més els imports que deriven dels programes d'endeutament que s'aproven en aplicació de la normativa d'estabilitat pressupostària. És a dir, el límit d'endeutament de l'any 2017 més l'increment que correspon als dèficits autoritzats per a l'any 2017, 2018 i 2019. Això és fonamental per tal que puguem afrontar les renovacions de l'endeutament que, per una banda, comporten les amortitzacions de deute que tenim durant tot aquest any, i, per altra banda, el nou endeutament derivat de l'objectiu de dèficit autoritzat, que és del 0,1 per cent. Com a informació, només durant el primer trimestre d'aquest any 2019 tenim venciments per valor de més de 4.400 milions d'euros, que haurem de renovar. I, per tant, doncs, en aquest sentit, necessitem l'autorització del Parlament per incrementar el nivell d'endeutament. El segon punt d'aquest article primer fa referència no a l'endeutament de la Generalitat ni les operacions relacionades, sinó de les entitats del sector públic. La Generalitat no és només els departaments, l'Administració pura i dura, sinó els ens instrumentals a través dels quals la Generalitat porta a terme les polítiques públiques. Aquestes entitats del sector públic, des de consorcis fins a empreses públiques, han de pagar quotes d'amortització d'operacions financeres de préstecs que s'han compromès en el passat. I, per tant, necessitem l'autorització per poder formalitzar les renovacions. Per posar també una dada, durant el primer trimestre d'aquest any 2019, les amortitzacions d'aquestes entitats, que entren dins del perímetre que computa a efectes del dèficit públic en l'àmbit de la Generalitat de Catalunya, el que en diem el perímetre SEC, del Sistema Europeu de Comptes, és a dir, de quan mirem el total d'endeutament en termes de comptabilitat nacional, és de 52,92 milions d'euros. Per tant, cal preveure l'autorització legal per formalitzar aquestes operacions d'endeutament, I, per tant, complir les obligacions financeres de la Generalitat de Catalunya. Al tercer punt, s'autoritza el Govern a prestar avals, els avals que són els que en els darrers anys hem anat plantejant; alguns relacionats amb els processos que tenen oberts algunes entitats del sector públic amb l'Administració tributària, doncs, degut a reclamacions en matèria de l'IVA, o avals davant de tercers en operacions relacionades amb les polítiques públiques que porta a terme el Govern. En un quart punt d'aquest article 1, s'autoritza el Govern, també, a prestar garanties davant de tercers per a determinades línies, per exemple, que són préstecs que fan altres entitats, com pot ser l'Institut Català de Finances, en els quals la Generalitat presta la garantia. Evidentment, això ha d'estar autoritzat per llei, i és el que s'estableix en aquest quart punt. També cal preveure la necessitat de formalitzar aquestes operacions d'endeutament del conjunt de la Generalitat, abans de tenir aprovada la Llei de pressupostos per al 2019. En aquests moments, la Generalitat de Catalunya està en disposició d'acollir-se al Fons de Facilitat Financera, per atendre amortitzacions de deute i el dèficit del 2019. Hem sortit del FLA. Així, doncs, es va acordar el passat mes d'octubre a sol·licitud nostra. Per part de la Comissió Delegada d'Assumptes Econòmics del Govern de l'Estat, i per les notícies que s'han fet públiques de la setmana passada, ja s'ha acceptat el conjunt de quina és l'autorització concreta d'aquest accés al Fons de Facilitat Financera. Un fons menys estricte que el Fons de Liquiditat Autonòmica, en el qual s'acullen aquelles comunitats autònomes que compleixen amb els objectius fiscals, per tant, en el trànsit cap a tornar a la forma en què els governs sobirans i subsobirans es financen per a les seves amortitzacions de deute o emissió de nou deute net, que és a través dels mercats financers. Evidentment, aquest trànsit del Fons de Facilitat Financera al FLA subratlla quina és aquesta evolució de la bona salut financera de les finances de la Generalitat de Catalunya. Pel que fa a l'objectiu de dèficit, els imports de l'endeutament que hi estan relacionats, cal tenir en compte que és del 0,1 per cent, i s'atendran també mitjançant el Fons de Facilitat Financera. Fins aquí l'article primer, que va relacionat amb aquestes autoritzacions, que s'han de fer amb rang de llei, perquè la tradició parlamentària al nostre país i arreu dels sistemes parlamentaris és que és el Parlament, els representants de la ciutadania, els que autoritzen el límit màxim d'endeutament al que poden arribar els governs. En la nostra tradició, moltes vegades es demana als governs que trobin les fórmules de finançament. En altres tradicions, el Govern vol fer polítiques i va a buscar el finançament al Parlament. En tot, cas, ho hem d'autoritzar per llei, i, per tant, es fa un decret llei que ha de ser validat al Parlament. El segon article, també amb diferents previsions que han d'estar autoritzades amb una norma amb rang de llei; són aquelles que són en matèria de personal. En un període de pròrroga pressupostària, amb caràcter general, no és possible l'aprovació d'ofertes d'ocupació pública, perquè, per una banda, la pròrroga afecta les normes pressupostàries que no tenen vigència indefinida, com és el cas d'aquell punt de la Llei de pressupostos del 17 que autoritza l'oferta d'ocupació pública del 2017 i, per altra banda, l'oferta d'ocupació pública té un principi d'anualitat, és a dir, es fan any a any i només per aquell any, i és un principi directament, doncs, vinculat a l'anualitat dels pressupostos, perquè les places vacants que s'ofereixen han d'estar cobertes dotades pressupostàriament. Tot i aquest principi general, hi ha determinats casos –i necessitem una habilitació legal, és a dir, una norma amb rang de llei que ens permeti fer-ho– en què es pot possibilitar l'aprovació d'ofertes d'ocupació pública. Aquests supòsits concrets els ha fet servir, per exemple, l'Administració general de l'Estat, que va habilitar convocatòries en període de pròrroga pressupostària, com el que estan en aquests moments també a nivell de l'Estat. I nosaltres ho fem no amb una norma de rang reglamentari, sinó amb un decret llei, apel·lant a l'extraordinària i urgent necessitat. Com deia, aquestes circumstàncies urgents..., perquè tot sovint aquí al Parlament es planteja per part dels diferents grups parlamentaris la necessitat de dotar adequadament, d'anar cobrint les vacants que hi ha en diferents àmbits del personal de la Generalitat, especialment en aquells que només poden ser coberts per funcionaris, cossos d'emergències i de seguretat, entre d'altres. Doncs aquestes peticions que tenim aquí al Parlament, aquestes decisions que tenim al Parlament, ens obliguen a aprovar una norma de rang legal per habilitar l'aprovació per part del Govern de l'oferta d'ocupació pública d'aquelles places que s'han de proveir amb personal de nou accés, incloent aquelles que s'hagin de proveir mitjançant el torn de promoció interna, sempre que aquestes places estiguin vacants, pressupostades i no reservades. La utilitat de mantenir una habilitació expressa per aprovar una oferta d'ocupació pública respon a possibilitar l'atenció durant la pròrroga pressupostària de les necessitats urgents de proveir vacants pressupostades per nou personal sempre que sigui inajornable i prioritària per al correcte funcionament dels serveis públics. I d'aquí deriven, doncs, els criteris d'extraordinarietat i urgent necessitat, que són els criteris per aprovar una norma amb rang de llei. L'article tercer preveu una previsió en matèria tributària. Com vostès recorden, el 8 de novembre es va aprovar un reial decret llei, per part de l'Estat, que modificava l'article 29 de la Llei de l'impost de transmissions patrimonials, doncs, qui pagava els actes jurídics documentats en la constitució d'hipoteques, derivat d'aquella sentència del Tribunal Suprem que anava i venia de la sala al ple, etcètera –no cal recordar-ho. En tot cas, nosaltres el que vam fer després va ser, posteriorment, fer un decret llei, el 13 de novembre, que suprimia les lletres a i d de l'article 7 de la Llei 21/2001, de mesures fiscals i administratives, que feia referència a la part que podem decidir nosaltres de l'impost de transmissions patrimonials, que és el tipus. El decret llei va entrar en vigor el 16 de novembre i es va validar per part del Parlament el 12 de desembre. Avui encara hi han algunes adquisicions d'habitatges, que són declarats protegits, que amb la redacció que es va donar d'aquest nou article 7 podien acabar tributant al tipus general de l'1,5. Per tant, per evitar qualsevol mena de confusió, amb una clara voluntat de clarificació normativa, i en ares de la seguretat jurídica, el que fem, doncs, és recuperar aquest tipus reduït només per adquisicions d'habitatges declarats protegits en cas que en algun cas s'hagués de fer aquesta adquisició sense un préstec hipotecari pel mig. Ja poden suposar vostès que adquirir un habitatge protegit, no els de nova promoció, que són fonamentalment de lloguer, sinó d'aquells que mantenen la condició de protegit, sense una hipoteca és un cas difícil, que algú tingui prou capacitat econòmica per pagar-ho –i ja em perdonaran l'expressió– trinco-trinco, no? Però, en tot cas, només per aquesta remota possibilitat, la llei ho ha de preveure, i, per tant, que tributin, doncs, al tipus protegit i no al tipus general de l'1,5 per cent. Per tant, la mesura –que se li dona efectes des del 16 de novembre– dona continuïtat a l'aplicació que s'havia estat fent fins al moment i evita incrementar la càrrega tributària dels contribuents que, per la seva condició personal, estan en una situació econòmica, doncs, de prous dificultats per estar habilitats per accedir a un habitatge protegit. És evident que aquest decret llei continuarà vigent fins que s'aprovin els pressupostos de la Generalitat de l'any 2019. I permeti'm fer una referència breu a aquesta qüestió. Qualssevol pressupostos de la Generalitat de Catalunya en els quals la Generalitat no disposi de tots els recursos tributaris que es generen en aquest país seran de ben segur uns pressupostos insuficients. Però, partint d'aquest marc sabut, la proposta de pressupostos que estem treballant incrementa en més 1.660 milions d'euros la despesa departamental que va fonamentalment destinada a departaments de contingut social. En percentatge, són els departaments de Treball i ensenyament, amb taxes pròximes a un increment del 10 per cent, els que més creixen respecte als darrers pressupostos aprovats, que són els del 2017. Aquests pressupostos que estem treballant, i que esperem poder comptar amb la majoria per facilitar-ne la tramitació i aprovació parlamentària, reforcen l'aposta social dels pressupostos de 2017, sent conscients que ens movem en un marc d'insuficiència financera derivat del marc d'insuficiència política que comporta ser una autonomia de l'Estat espanyol i no ser un estat independent. Hem d'aplicar objectius de dèficit estrictes; estem obligats a una estabilitat pressupostària que, com els ajuntaments del país que no ho voldrien aplicar, no ens veiem amb cap altre remei que aplicar-la, però malgrat això fem un esforç per, amb una quarantena part del dèficit que es va produir l'any 2010, arribar a la mateixa despesa corrent de l'any 2010, especialment en els departaments socials. Per tant, tan sovint que hem escoltat en aquest Parlament, amb tota la raó del món, demanar que es torni al nivell de despesa corrent en l'àmbit social previ a les retallades, amb la proposta de pressupostos que en aquests moments tenim sobre la taula estem clarament recuperant aquest nivell de despesa corrent de l'àmbit..., anterior al 2010, especialment en els departaments amb més càrrega social, com són Salut, Afers Socials i ensenyament, recuperem el nivell de despesa corrent, cosa que no fa l'Estat en el seu projecte de pressupostos generals de l'Estat, que en els àmbits socials encara està per sota de la despesa corrent prèvia a la crisi econòmica. Però, en tot cas, aquells pressupostos són figues d'un altre paner; nosaltres ens centrem en els pressupostos de la Generalitat, de la Generalitat de Catalunya. Com deia, la decisió sobre aprovar o no aprovar els pressupostos de la Generalitat té una transcendència que va més enllà del caràcter merament polític. A diferència dels pressupostos generals de l'Estat en els que un excessiu optimisme en la previsió d'ingressos, com ha denunciat el Banc d'Espanya o la Comissió Europea, es pot corregir al llarg de l'exercici ajustant la inversió en la seva execució, a diferència dels pressupostos generals de l'Estat, als pressupostos de la Generalitat malauradament la inversió no hi té tan pes, i és despesa corrent de nòmines, ajudes, prestacions socials, compromisos amb proveïdors, que no es poden ajustar al llarg de l'exercici un cop s'han tirat endavant. Per tant, tot allò que es pressuposta en els pressupostos de la Generalitat s'executa, a diferència dels de l'Estat, perquè la inversió hi té molt més pes. Nosaltres, com a Generalitat de Catalunya, no tenim aquesta vàlvula d'ajust durant l'exercici pressupostari. Per tant, és una diferència important. Per tant, més enllà dels legítims posicionaments polítics que hi han en aquest Parlament, fins i tot els legítims posicionaments electorals, que són legítims, que existeixen, que hi ha en aquest Parlament, la decisió sobre aprovar o no aprovar els pressupostos té transcendència. No va de debilitar o reforçar, sinó que vol dir posar tots els recursos que podem posar al servei de l'interès general. La situació de pròrroga en la que estem, si hi està durant tot l'any, posa la Generalitat de Catalunya en una situació financera complicada; el ritme de despesa ens portaria a estar a 1.265 milions d'euros de despesa compromesa i necessària inajornable sense crèdit pressupostari, tot i això sense fer una nova acció política, però també ens posaríem dificultats per poder assumir sense acceptar un cost d'oportunitats en altres àmbits les obligacions que el Govern no tenia el 2017, com, per exemple, els increments retributius del personal públic o el retorn de pagues extres, de poder-ho assumir; és el nostre compromís, ho assumirem, però el fet que pugui no haver-hi pressupostos ens obligarà a compensar-ho amb altres partides. Per tant, no podem assumir tots els compromisos del 2019 amb els recursos del 2017. Per això és important l'aprovació de pressupostos. I el Govern està disposat a estudiar les diferents mesures fiscals que s'han posat damunt, sobre la taula, mesures que van en relació amb l'impost de successions o amb l'impost sobre la renda de les persones físiques, estem disposats a estudiar-ho, a parlar-ne, sempre parlant de tipus efectius i no tant de tipus marginals, perquè el que ens interessa és que, realment, en termes de tipus efectius, és a dir, el que finalment s'acaba pagant, no només el que hi ha a la llei, el que finalment s'acaba pagant, doncs, ens permeti garantir la progressivitat necessària dels impostos sobre la renda i els impostos sobre el capital al nostre país sobre els quals té competència la Generalitat de Catalunya. Perdonin aquest excursus cap als pressupostos. Crec que era important situar-ho en el marc. En tot cas, demanem la validació d'aquest decret llei; un decret llei que és necessari per garantir el correcte funcionament de la dinàmica financera de la Generalitat de Catalunya. En cas que no s'autoritzés el Govern a incrementar l'endeutament corresponent al dèficit autoritzat, el Govern hauria de fer un ajust equivalent, en la despesa, al 0,1 per cent del producte interior brut. I, atès que el Parlament, amb tota la raó del món, reiteradament demana que incrementem la despesa, demanem, doncs, que ens validin el decret llei per poder donar un compliment en l'àmbit de les nostres possibilitats del que mandata aquest Parlament. Moltes gràcies, senyores i senyors diputats.
Gràcies, vicepresident. Ara a continuació passarem a les intervencions dels grups parlamentaris per fixar la seva posició. I, en primer lloc, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula el diputat senyor Antonio Espinosa. Quan vulgui.
Bien; gracias, señor presidente. Señor vicepresidente, consellers, señoras y señores diputados, resulta ineludible iniciar esta intervención sin señalar que a partir del 2012 los sucesivos gobiernos de la Generalitat han retrasado una y otra vez la presentación de los presupuestos, o bien, como sucede este año, como sucedió en el 2016, como ha sucedido también en el 2018, nos traen, en realidad, un decreto de prórroga presupuestaria o un decreto para facilitar la financiación de determinadas entidades y no provocar su colapso. Miren, los gobiernos de la Generalitat, desde hace ya tiempo, se han instalado en una mala práctica, en una anomalía que podríamos calificar de anomalía democrática y presupuestaria, y que yo creo que, a esta excepcionalidad, a esta anomalía, hay que ponerle fin, y presentar los presupuestos cuando toca. Pero desgraciadamente nos encontramos que en Cataluña lo que debería ser normal el independentismo lo convierte en un imposible. Naturalmente, esta mala praxis obedece a la debilidad, a la creciente debilidad de un Gobierno de la Generalitat que, teniendo cada vez menos apoyos parlamentarios, se ve lógicamente en la incapacidad de presentar unos presupuestos. Si tuviera capacidad para establecer alianzas con otros grupos, hoy, en lugar de traernos al Parlamento este decreto ley, nos hubiera traído un proyecto de presupuestos. No lo han hecho, porque tienen grandes dificultades, porque tienen graves problemas para traernos unos presupuestos que tengan posibilidades de salir adelante. Y la verdad es que, teniendo en cuenta, bueno, las maravillas que nos ha comentado ahora mismo el vicepresidente de que están preparando una propuesta de presupuestos fantástica..., me extraña, primero, que no lo conozcamos prácticamente nadie, ningún parlamentario ni ningún grupo, y que aquellos que lo conocen una y otra vez le den la espalda. Por tanto, háganselo mirar –háganselo mirar. La debilidad del Gobierno es la que hace que estemos paralizados como Parlamento. Mire, el secesionismo tiene el Parlamento en estado de hibernación permanente. El Gobierno, este Gobierno, tiene el Parlamento en estado de coma inducido, y naturalmente hay que cambiar esta situación. Todo esto, además, no es por casualidad, en absoluto. Tiene su explicación. Tras abrazar Convergencia la ideología independentista, la inestabilidad política ha ido aumentando, ha ido dividiendo y fracturando a la sociedad catalana y, en consecuencia, también a este Parlamento. Sin duda esta división y fractura limita al Gobierno en sus posibilidades de pacto y de acuerdo; y eso, natural e irremediablemente, se traduce en que cada vez tienen mayor dificultad para aprobar los presupuestos. Se prorrogaron en 2016, en el 2018, y parece que estemos abocados a prorrogarlos en el 2019. Desde el 2012 los gobiernos de la Generalitat se han instalado en una ficción llamada «proceso, una ficción que les ha permitido hacer recortes de los servicios públicos por cuantías de miles y miles de millones, les ha permitido ocultar la corrupción del 3 por ciento, y les ha permitido tapar una gestión, una pésima gestión que ha empeorado y dañado el bienestar de los catalanes. Eso sí, siempre trasladando la responsabilidad, su responsabilidad, a la pérfida España, la opresora España, e incluso la ladrona España. El independentismo y sus gobiernos son una auténtica losa, una enorme mochila para la economía catalana. Miren, el servicio de estudios del BBVA ha estimado que el efecto de la mayor incertidumbre política sobre la economía catalana disminuiría el crecimiento del PIB en el 2018 y en el 2019, y estimaba que supondría 35.000 puestos de trabajo menos que si no se hubiera creado un escenario de inestabilidad política como el que tenemos. Resulta indudable que el independentismo perjudica el empleo, pero es que también perjudica la inversión extranjera. Mire, Cataluña ha encadenado cinco trimestres consecutivos de descensos, desde el segundo trimestre de 2017 hasta el segundo trimestre de 2018. Desde 2012, cuando como consecuencia del procés Cataluña se convirtió en un foco de inestabilidad, la brecha entre Madrid y Cataluña en cuanto a captación de inversión extranjera se ha cuadriplicado. En los últimos seis años –en los últimos seis años–, hablo por tanto de una serie estadística importante, Madrid ha recibido 71.807 millones más de inversión extranjera que Cataluña. En 2012, la diferencia entre ambas comunidades autónomas era de 6.677 millones de euros. Esta diferencia aumentó a los 8.085 en 2014. ¡Qué casualidad, cuando se produce el 9-N! Pero no nos quedamos ahí. La convocatoria del referéndum ilegal el 9 de octubre con la posterior declaración unilateral de independencia hizo que en 2017 la brecha ascendiera a 14.399 millones de euros. ¿Se han parado los efectos? ¡Qué va, en absoluto! Los efectos continúan aumentando, de tal manera que, en el 2018, y con los datos que últimamente conocemos, resulta que esa brecha ya está en 27.984 millones. Sí, mírenla, está muy clarita –está muy clarita. [[Veus de fons.]] La inversión en España, la inversión en Madrid, la inversión en Cataluña. Miren qué brecha en el 2018. Escandalosa, francamente. La fuente, por si les interesa, es el Ministerio de Industria y el Idescat. La base de datos del ministerio se basa, precisamente, en la que declaran los inversores, no como el FDI Markets, que tanto les gusta referenciar. El FDI Markets, su base de datos se debe..., primero, solo tienen acceso los suscriptores; es decir, ni tan siquiera ni es pública ni es oficial. Pero es que además fíjense lo que le voy a decir: recoge la información de las inversiones que han sido publicadas en la prensa. Los datos de FDI Markets no son exhaustivos, no cubren la totalidad de los proyectos porque en ocasiones las empresas no los hacen públicos, y en otras es difícil hacer el seguimiento del proyecto hasta la fase final. Igualmente, las inversiones se asignan al periodo concreto en el que la inversión es anunciada. Por tanto, no se periodifica en el tiempo. La base de datos de FDI Markets no recoge las inversiones que implican ampliaciones de capital o bien inversiones mediante capital riesgo que no tienen asociado un proyecto de inversión productivo detrás. ¿Y esto lo dice Ciudadanos, se lo inventa Ciudadanos? ¡Qué va, qué va, en absoluto! Esto lo dice el Departament d'Economia. [[Veus de fons.]] Sí, señor Aragonés, esto lo dice el Departament d'Economia, concretamente en Papers de treball 1/2016, del Departament d'Economia i Coneixement. Eso es cómo califica a FDI Markets el propio Departament d'Economia. Naturalmente, nosotros nos basamos en información del ministerio y del Idescat, y no en la propaganda del Gobierno de la Generalitat. Por si se les ocurriera objetar que esta inversión es por sedes, tengo que decirles que también hay una brecha considerable si tenemos en cuenta la inversión por el inmovilizado material y tenemos en cuenta la inversión y la creación de empleo. En ambos casos, no solamente por sedes sino también en esos casos, la brecha se da entre la Comunidad de Madrid y tal. Pero es que además yo, lógicamente, tendría que..., tengo que hacerles una pregunta, una pregunta para reflexionar: ¿Por qué cada vez más empresas internacionales deciden establecer su sede social en Madrid y no en Cataluña? ¿Es porque reciben llamadas? Porque esa es la respuesta que ustedes últimamente parece ser que se han inventado. Por favor, den una respuesta inteligente, no sean... Sean inteligentes, vaya. Mire, aunque el independentismo no quiera reconocerlo, nosotros pensamos, y así lo consideran los expertos, que Cataluña está padeciendo el efecto Quebec, un efecto donde las inversiones extranjeras, como consecuencia de la inestabilidad política, pues, supuso una merma en la inversión extranjera en esa provincia canadiense. ¿Y qué podemos decir sobre la competitividad? ¿Qué podemos decir de la competitividad? Pues mire, el Gobierno de la Generalitat, lejos de ser el amigo de la economía, las empresas y los negocios, se está convirtiendo en su principal enemigo. Atendámonos, por ejemplo, al informe sobre la competitividad regional de España del 2018 y suspende a Cataluña en un tema clave, que es precisamente el eje institucional. Es decir, nos suspende en la calidad institucional [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , y naturalmente eso supone precisamente una incapacidad...
Diputat, s'ha acabat el temps.
...de que la economía pueda, no solo ahora sino en el futuro, ir tirando adelante de una manera mucho mejor de lo que lo está haciendo ahora.
Gràcies, diputat. [[Aplaudiments.]] En nom, ara, del Grup Parlamentari Socialistes Units per Avançar és el torn de la diputada senyora Alícia Romero. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bon dia, vicepresident, consellers, diputats i diputades. Senyor Aragonès, jo crec que s'ha oblidat d'explicar bé una cosa, que és per què està vostè aquí avui presentant aquest decret de pròrroga. Vostè està avui aquí perquè el seu Govern, podem dir-ho de moltes maneres, però, ha sigut incapaç, incompetent, ha fracassat en la presentació dels pressupostos quan li toca. I, segons la Llei de pressupostos, s'haurien d'haver presentat a l'octubre i haver-se aprovat abans de final d'any. I estem avui a 6 de febrer i encara no els tenim, no els tenim presentats. És que no els hem vist. I, per tant, avui és la conseqüència d'un fracàs, d'un fracàs d'un govern que crec que, entre ells, dins, no acaben de trobar quina és la manera de concretar uns pressupostos –per tant, unes prioritats–, i després que no sé si serà capaç de negociar-los després fora. Perquè aquí, vostè ho sap, les forces que conformen el Govern, que és Junts per Catalunya i Esquerra, no tenen majoria parlamentària per aprovar els pressupostos, i, per tant, necessitarà negociar-los; i, per tant, seduir-nos, a uns o a uns altres, o a molts o a pocs, per intentar aprovar-los. Per tant, vostè avui està aquí per això, i cal deixar-ho clar, sobretot perquè la responsabilitat d'aprovar uns pressupostos és del Govern. És una cosa que ja la hi deia jo, al vicepresident Junqueras, amb tot l'afecte que li tinc. Li deia: «Responsabilitzi's, no culpi als altres. Vostè ha de presentar uns pressupostos i intentar negociar-los perquè s'aprovin. I, per tant, la responsabilitat és seva. I avui, a 6 de febrer, encara no els tenim. Tenim un powerpoint que ens van presentar amb unes slides en què hi ha un marc general i unes despeses generals, sobre on volen posar, vostès, aquests 1.600 milions d'euros que tenen de marge. Nosaltres creiem que insuficient i que es podria completar, i després ho explicaré. Per tant, una responsabilitat seva que, l'hi dic, hi ha altres comunitats autònomes molt properes a aquí que ho han fet i ho han fet bé. Cal fer la seva feina, que és la que li pertoca a un govern. País Valencià, el 20 de desembre van aprovar els pressupostos de la Generalitat, i les Illes Balears, el 21. Escoltin, han fet la feina. Van presentar els pressupostos a l'octubre i els van aprovar abans de Nadal, que és el que toca a un parlament. És veritat que aquí hi estem tan acostumats que ens sembla normal. Portem vuit anys sense que uns pressupostos s'aprovin quan toca. Però realment la feina que li toca a un govern és aquesta: presentar-los a l'octubre, novembre, i poder aprovar-los abans d'acabar l'any. Per això avui som aquí, amb un decret de pròrroga d'una manera excepcional, perquè, bé, el Parlament li doni suport i permeti avançar amb aquestes, bàsicament, accions financeres, no? Evidentment, nosaltres no ens podrem posar en contra, diguéssim, d'aquesta tramitació; la permetrem, només faltaria, perquè, si no, ens sembla, a nosaltres, que seria aturar una mica més encara un govern que ja no governa. I, per tant, per no ajudar encara més a això, doncs permetrem la tramitació d'aquest decret. Sobretot, perquè, entre altres coses, doncs, és veritat que s'augmenta el salari dels funcionaris, es permet aquest augment del capítol 1, posem l'aval a grans institucions com el Parc Científic de Barcelona o el Parc de Recerca Biomèdica. I això no ho podem deixar caure i, per tant, ho hem de recolzar. Ara bé, som aquí perquè no s'ha fet la feina. I això m'agradaria que quedés clar. Però tornem a l'origen una mica del decret, no? És a dir, l'any passat, fa uns pocs mesos, vostè ens va portar, ja, un decret de pròrroga pressupostària. Recordi que el to probablement va ser diferent, perquè ho enteníem. Hi havia hagut unes eleccions el desembre del 2017. Era impossible portar uns pressupostos a aprovar quan tocava. I, per tant, escolti'm, li vam donar tot el suport a aquella pròrroga pressupostària. Però avui no pot ser així, com li dic. Jo crec que es podia haver fet la feina i no s'ha fet, i a més a més encara no la coneixem, aquesta feina, que diu vostè que estan elaborant, però fa tants mesos que no sabem on està l'escull. Creiem que deu ser primer a dins, i després probablement serà fora, pel que també hem anat escoltant en les últimes setmanes. Però, no ho sé, jo els suggeriria que realment fessin vostès la feina. Ja ho entenc, que vostès tenen contradiccions i que és complicat fer un projecte de llei de pressupostos. Primer, perquè és la llei més important que fa, que aprova un parlament i que presenta un govern; perquè hi marca les prioritats, concreta els recursos, és a dir, quines polítiques vol fer, i això és difícil en un govern que jo crec que no sap on va i que no té clar, fins i tot, ni com resoldre alguns dels problemes que té el país. I, per tant, doncs, això es fa difícil. Ara, li torno a posar l'exemple del País Valencià o les Illes Balears, on estan amb governs de coalició. A les Illes Balears, amb Socialistes, Més Mallorca, Més Menorca, que engloba Gent per Formentera, Podem..., és a dir, que, en fi, que la coalició no deu ser fàcil de gestionar. I, escolti'm, al País Valencià, Socialistes amb Compromís i Podem. I, en canvi, són capaços de presentar uns pressupostos i aprovar-los abans de final d'any. Per tant, escolti'm, potser que mirin una mica a un costat i cap avall, a veure si aprenen algunes coses dels nostres companys que sí que fan les coses bé. I necessitem uns pressupostos perquè tenim uns problemes a Catalunya. I crec que això ho sap tothom. Ho podem compartir tots, no? Desigualtat, pobresa infantil, dificultat d'igualtat d'oportunitats a l'hora d'accedir a la universitat, problemes de llistes d'espera, de segregació i d'inclusió escolar... En fi, el llistat podria ser infinit. I, per tant, tenim necessitat de resoldre aquests problemes. I tenim molts reptes, molts reptes com a país, i ara només en posaré un, ara que veig el senyor Puigneró, per exemple, treballar i fer una estratègia de país lligada a Europa sobre intel·ligència artificial, en el tema que només hem sigut capaços de fer un grupet de treball. Estaria bé tenir una estratègia, posar els recursos per posar-nos, diguéssim, al vagó del que Europa està plantejant amb la intel·ligència artificial, per posar un exemple. Per tant, hi ha molts reptes. I vostè diu: «Tenim poc marge. Bé, vostè diu que té poc marge, 1.600 milions d'euros, perquè nosaltres creiem que vostè no desenvolupa tots els marges que té. Un és una reforma fiscal que li demanem fa molts mesos diversos grups, entre altres el Grup Socialista i Units per Avançar. I en aquesta reforma de fiscalitat que li demanem que sigui valent, doncs, podríem aconseguir més ingressos. Vostè diu: «Pocs... Bé, escolti'm, és que haurem de començar a fer algunes reformes no només per aconseguir més ingressos, sinó també per demanar més esforços a aquells que més tenen o més hereten. És que ens sembla just. És que vostè, que parla tant dels pressupostos generals de l'Estat, doncs, ho fa a l'acord que ha portat aquests pressupostos de l'Estat: amplia patrimoni, amplia..., redueix l'IVA en alguns aspectes, augmenta impost de societats, controla més les Sicav... És a dir, hi ha un element ideològic aquí darrere. I, en canvi, vostès han presentat una llei d'acompanyament al CTESC en la que no hi ha cap proposta en fiscalitat, cap ni una. I, llavors, diu: «La negociarem. Bé, doncs, escolti, en el Ple passat el senyor Cid, que va presentar una moció sobre fiscalitat, li va votar en contra de qualsevol reforma en successions i IRPF. No sé exactament, aquesta negociació o aquesta cintura, quan la posaran sobre la taula. De moment nosaltres no la veiem i ja estem al mes de febrer. I no només hi ha un marge en fiscalitat; també hi ha un marge si aprovéssim els pressupostos generals de l'Estat, vindrien més recursos: en inversions, 2.200 milions d'euros. Jo només vull dir algunes coses, perquè com que parlem de les xifres és com si fos, allò, una cosa, diguéssim, absurda o inconcreta... No, escolti'm: quan diem 2.200 milions d'euros d'inversions que l'Estat posa a Catalunya estem parlant de 300 milions d'euros al Corredor del Mediterrani, 129 milions d'euros a totes les infraestructures del port, 500 a Rodalies, al sincrotró Alba, 20 al Barcelona Supercomputing, 30 milions d'euros per acabar de netejar tota la contaminació de Flix... És a dir, estem parlant de coses concretes, que afectaran i que milloraran la vida dels ciutadans. Són molts recursos, i vostès sembla que renuncien a aquests, i després renuncien a les transferències també, que en part venen per part d'aquests pressupostos generals de l'Estat, i que podrien beneficiar 1,7 milions de pensionistes amb l'augment de les pensions; 66.000 beneficiaris de la dependència, amb aquesta injecció que fa l'Estat en aquesta matèria, o podria beneficiar 119.400 estudiants catalans amb un augment dels 80 milions d'euros en beques, que, tenint en compte que aquí som la comunitat autònoma que paguem les matrícules més altes, doncs, no ens aniria malament. Doncs resulta que vostès a tot això hi renuncien. I li dic a més a més a vostè, senyor Aragonès, que a més el seu grup parlamentari –el grup parlamentari que vostè representa, no?, i en el que vostè està–, doncs, va presentar una esmena a la totalitat a aquests pressupostos. Home, renunciar a més recursos en inversions o en transferència no em sembla raonable, quan vostè justament el que està dient és que no té prou marge. Home, doncs si li ofereixen marge, accepti'l. I després baralli's per altres coses, però a vegades hi ha coses que no podem entendre, i és –i ho hem sentit en boca d'algun membre del Govern o d'algun diputat– que diu que vostès posen per sobre els drets civils i polítics als drets socials. És que nosaltres creiem que no hi ha prelació entre drets: tots són iguals..., o tots s'han de garantir de la mateixa manera. I si ara tenim la possibilitat de garantir uns drets socials amb una millora dels ingressos que ens permetria fer uns millors pressupostos de la Generalitat, acceptem-los, i després lluitem per tota la resta. Però vostès condicionen una cosa a l'altra i no ens sembla raonable. No sé com explicaran realment als pensionistes, als beneficiaris de la dependència, als universitaris, a tota la gent que va en Rodalies, als empresaris que necessiten el Corredor Mediterrani, etcètera, per què vostès no aproven aquests pressupostos de l'Estat que els permetrien marge per, segurament, dissenyar millor i definir millor les prioritats i uns pressupostos de la Generalitat que encara no hem vist –repeteixo, senyor Aragonès–, que encara no hem vist i encara no coneixem. I una pròrroga pressupostària ens porta al pressupost inicial del 2017, que era molt més minso que el que s'ha acabat modificant el 2018, eh?; 28.700 milions d'euros, teníem d'inicial, i en canvi, amb el modificat, ha estat de 30.400 milions. És a dir que realment ens n'anem molt enrere, amb molt poc marge, i el que haurien de fer vostès és ser valents, posar-se d'acord a dins, a fora, i presentar uns pressupostos amb aquest marge que els permetran, també, els pressupostos generals de l'Estat. Governin, presentin uns pressupostos...
Diputada, se li ha acabat el temps.
...i intentin negociar i dialogar, que és la prioritat del Govern. Gràcies.
Gràcies, diputada. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, del diputat senyor David Cid. Quan vulgui.
Bé, jo crec que estem en el dia de la marmota, en un bucle sense fi. Són nou anys seguits –nou anys, es diu aviat– de pròrroga pressupostària, que jo crec que expressen en bona mesura la incapacitat, el desgovern, la manca de prioritats per allò que afecta el dia a dia dels ciutadans i ciutadanes de Catalunya, perquè, miri, en educació, salut, en dependència..., el Govern només reacciona quan hi ha conflicte social al carrer, com vam viure aquesta tardor. I jo crec –també sincerament l'hi dic– que això passa perquè tenen una forma estranya de negociar, l'hi dic així de clar: negocien «raro, eh?, que diria la meva àvia, entre altres coses perquè, bàsicament, jo crec que al final és que no negocien. I jo crec que també té a veure amb la manca de confiança entre vostès, és a dir, que no tenen un projecte compartit –com a mínim en política social i en política fiscal– a dins del seu Govern, del Govern Torra-Aragonès. Miri, vam fer la primera reunió sobre pressupostos el 19 de setembre, eh? Els vam expressar la nostra voluntat sincera de negociar el pressupost. El vam estar perseguint, eh?, perquè el pressupost s'havia de presentar, i semblava que l'havíem de perseguir nosaltres per a això de negociar. No ens vam trobar fins al 29 de novembre, quan nosaltres vam presentar les deu propostes de mínims, eh?, de Catalunya en Comú Podem per blindar els serveis socials i per blindar els serveis públics. I, després, no ha estat fins a aquest mes de gener on hem tingut diverses reunions sectorials –sis, no deu, com deien vostès–, que han servit per dir que estem molt lluny, per constatar que estem molt lluny, i també per –nosaltres ho creiem– valorar que són profundament decebedors. Perquè, miri, més enllà d'ofertes –com si el pressupost fos un mercadeig, un zoco–, de declaracions a la premsa, filtracions interessades de documents parcials, perquè no eren els documents exactament que ens havien passat a nosaltres en termes de fiscalitat, no hem constatat un avenç en el que li deia: en blindar els serveis públics i, en aquest cas, també en revertir les retallades. I jo els dic: també crec que negocien «raro o negocien estranyament, perquè jo encara no he pogut descobrir, en totes aquestes reunions, quina és la xifra absoluta del que tenen previst vostès destinar al pressupost de la Generalitat l'any 2019. Jo crec que no la tenim, aquesta xifra, perquè crec, i intueixo, que serà inferior a la xifra del pressupost definitiu de l'any 2018, no?, aquesta xifra que vostès parlen de 30.459 milions d'euros en els informes mensuals d'execució, que és el pressupost definitiu que vostès van situar, en aquest cas, com a pressupost de l'any 2018. La senyora Artadi deia que nosaltres tenim tota la informació, aquesta setmana. Jo no sé si nosaltres tenim tota la informació. Jo ja li dic..., no sé si la té la consellera Artadi, jo ja li dic que el Grup de Catalunya en Comú no la tenim. I jo crec que no ens volen donar aquesta dada perquè crec que serà inferior i que, a la pràctica –perquè aquests 1.600 milions que parla vostè ja sap que se'ls ha gastat, se'ls ha gastat aquest any 2018–, el que hi haurà són retallades respecte al pressupost de l'any 2018. I això ens ho va també dir, en el seu moment, que podia arribar a passar, en aquest cas, el seu secretari d'Economia, en una de les reunions. Miri, jo també he arribat a la conclusió que al final a vostès ja els va bé que no hi hagin pressupostos. Que si hi ha pròrroga, doncs millor, perquè, així, més fàcil complir l'objectiu de dèficit. I més fàcil complir l'objectiu de dèficit perquè potser així tenim més facilitat per tenir una pròrroga pressupostària, no?, i per tenir també més facilitat, en aquest cas, per tornar-nos a finançar en els mercats, que és una cosa que a vosaltres també els ocupa i els preocupa –no dic que no sigui important, però crec que és, al final, també la seva prioritat. I, miri, també creiem que amb la informació que ens donen són uns pressupostos que no són reals. Per cert, li faig un apunt: no és cert que tots els departaments recuperin el nivell de despesa de l'any 2010. Primer, estem a l'any 2018, han passat vuit anys, però, per exemple, el Departament de Salut, per la informació que ens van donar vostès, són gairebé 500 milions d'euros menys que l'any 2010 i també per sota de l'any 2009. Per tant, això que es recuperen les retallades de l'any 2010 segur que no, i a més estem vuit anys per endarrere. Però és que hi ha algunes coses que no estem segurs que les compliran. Per exemple, l'hi dic directament: vostè pot afirmar, en seu parlamentària, que segur, segur, segur, al cent per cent, retornaran la paga doble als funcionaris, allò que van acordar del 40 per cent de la paga doble del 2013, aquest any? Perquè, escolti, vostès han dit que potser a final d'any tindrem moltes tensions pressupostàries, i que és necessari, o que continua sent necessari, per pagar aquesta paga doble, un acord –en aquest cas amb el Govern de l'Estat– per modificar la Llei d'estabilitat pressupostària. En què quedem? Tenim els recursos o no tenim els recursos? El pressupost és real? Vostè sempre ha dit que als pressupostos no hi podíem incloure partides que després no es poguessin pagar. Jo vaticino que algunes coses de les que vostès estan dient que faran aquest 2019 potser no es poden fer, i que depenen d'acords, en aquest cas, amb el Govern de l'Estat. Per tant, també crec que són uns pressupostos que no són reals. I, miri, li deia: aquestes trobades sectorials han servit per constatar que estem lluny, en aquest cas, pel que fa a serveis públics i blindar propostes socials, i que en polítiques fiscals estem en dimensions diferents, com a mínim ara per ara. Perquè vostès per la premsa diuen que les nostres propostes són irrealitzables. Jo li pregunto: és irrealitzable tornar a finançar en la seva totalitat les escoles bressol? És irrealitzable, per exemple, recuperar els professionals sanitaris que teníem..., la totalitat de professionals sanitaris que teníem abans de les retallades? És irrealitzable acabar amb les llistes d'espera, en aquest cas, d'habitatge social a les meses d'emergència? És irrealitzable destinar més recursos al transport públic i lluitar contra el canvi climàtic? És irrealitzable reduir les taxes universitàries el 30 per cent, com ha aprovat aquest Parlament? O és irrealitzable intentar reduir, en aquest cas, les llistes d'espera en dependència amb més places de residència per a gent gran? Doncs miri, no ho sé, però jo el que crec que és un malson i no hauria de ser una realitat és que, per exemple, 11.000 –11.000– catalans i catalanes hagin mort des de l'any 2013 fins a l'any 2017 esperant, en aquest cas, una plaça de residència de gent gran. I això és el que volem intentar evitar nosaltres i això és el que estem intentant fer, perquè darrere de les xifres, darrere dels números, hi ha persones, hi ha gent, i en molts casos hi ha drames familiars, no? I, miri, nosaltres no som ingenus. O sigui, sabem la situació financera que té la Generalitat, la manca de finançament històric que té la Generalitat. També l'hi diem: per millorar el sistema de finançament de la Generalitat s'ha de voler negociar, en aquest cas, un nou sistema de finançament de la Generalitat. I per això li hem fet propostes d'ingressos. I, miri, en diferents aspectes: vostès sembla que acaben de donar un cop de porta als pressupostos generals de l'Estat amb una esmena a la totalitat. Ja veurem, perquè ens costa seguir-los –depèn del dia no, depèn del dia sí, depèn del dia no ho sabem–..., per mi, ho sento, però és impossible quadrar un pressupost de la Generalitat sense saber si tindrem 390 milions d'euros més o menys. No es pot negociar, així. Ens han de dir sí o no, i ho hem de saber. Suposo que la setmana que va ja ho acabarem de saber i tindrem una fotografia sencera. Però, en tot cas, jo no li faig demagògies, eh? Jo no parlo de 2.200 milions: són 390. Perquè vostès ens van dir: «Ja veurem si aquestes partides de les que vostès parlen hi són. Hi són, als pressupostos generals de l'Estat, i ho sap: els 350 que va pactar vostè i els 41 que vam arrencar nosaltres, en aquest cas, per al finançament del transport públic. I això va directament al pressupost de la Generalitat, per a polítiques socials, per a Mossos, per a finançament del transport públic. I vostès han d'aclarir si els volen o no els volen. Jo ja sé que és molt complicat, sí; els ho ha dit avui la nostra presidenta: la situació política és profundament complicada. Però també vostès parlen que cal fer política i que hem d'abandonar la via judicial. Si estem plenament d'acord, en això. Cal fer política: doncs fem política, perquè aquí hi ha alguna gent que només vol gasolina, i que cada dia el que vol és gasolina a Catalunya i gasolina a l'Estat. Doncs, miri, jo no sé si tornarem a tindre uns pressupostos generals de l'Estat amb tanta dimensió social com els que hem aconseguit En Comú Podem i Unidos Podemos. Per tant, no sé si tornarem a tenir uns pressupostos així, no sé si en molts anys tornarem a tindre un govern condicionat per una majoria de progrés com la nostra. Vostès també decideixin què és millor per a la situació política, econòmica i per a milers de catalans i catalanes. I, miri, jo els dic: si vostès volen ser la Convergència del segle XXI, una mica d'ordre. Per tant, digui'ns si hi han 390 milions més de pressupost o no, i per tant podrem saber si el pressupost quadra o no quadra –no sé si, per tant, ho podrem saber. I, després, en fiscalitat, jo l'hi dic: de traca. Perquè al final acaben votant amb Ciutadans i el PP tombar les nostres propostes en fiscalitat. Miri, jo, no ho sé, em sap greu dir-l'hi així, però és que, clar... O sigui, l'hi vaig dir l'altre dia –l'hi vaig dir–: des que Esquerra Republicana gestiona la conselleria d'Economia ha estat impossible modificar els impostos a les rendes més altes ni a les grans herències. O sigui, ha aconseguit una cosa que jo crec que té mèrit, que és que en aquest cas el senyor Mas-Colell i fins i tot el senyor Montoro se situïn a la seva esquerra en fiscalitat. Home, el felicito! O sigui, és de traca! O sigui, un partit d'esquerres que aconsegueix que el senyor Montoro i el senyor Mas-Colell el passin per l'esquerra. Bé, doncs després es preguntarà per què no té un acord en pressupostos amb nosaltres. Doncs, bé, perquè als fets em remeto de les seves polítiques concretes. I, miri, jo ja sé que potser trigarem a tindre aquests recursos, com vostè diu: «Bé, és que els recursos en IRPF arribaran d'aquí a dos anys. Si fa dos anys hagués aprovat la modificació d'IRPF que li exigia la CUP potser ara tindríem més diners per fer pressupostos o per fer polítiques socials, perquè mai és el moment per tocar les rendes altes –mai. Des que vostès gestionen Economia, mai és el moment per tocar, en aquest cas, els impostos a les rendes altes. Doncs, per tant, jo també pregunto quin és l'acord a què volen arribar. Miri, les nostres propostes són realistes, de l'ara i aquí, i tenen a veure amb el que els passa als catalans i catalanes en l'ara i aquí, i necessitem més ingressos. En som conscients, i nosaltres fem propostes de més ingressos, perquè, si no, és impossible poder-ho fer, perquè hi ha la regla de despesa, perquè hi ha un finançament insuficient..., però és que hi ha milers de catalans i catalanes que no poden esperar més. I també l'hi dic, per exemple, en IRPF, li recomano un estudi –va sortir publicat recentment– sobre descentralització fiscal i mobilitat, que demostra que, malgrat el que s'afirma, la recaptació de l'IRPF, si s'augmenta en aquest cas a les rendes altes, augmenta malgrat la possible mobilitat fiscal que pugui haver-hi. Per tant, el que diem nosaltres creiem que també està sustentat, i..., jo no ho sé, si plantegéssim, en aquest cas, el que planteja la senyora Ocasio als Estats Units suposo que infartaríem, eh?, perquè un 70 per cent a les rendes que cobren, en aquest cas, més de 10 milions de dòlars, doncs suposo que infartaríem. Jo acabo amb el que li deia: miri, necessitem pressupostos. Jo n'estic d'acord, però necessitem uns pressupostos realment socials i que blindin, en aquest cas, els serveis públics.
Diputat, se li ha acabat el temps
I jo li dic que crec que a vostès ja els va bé la pròrroga pressupostària, perquè, si no, no entenc –i els ho dic així, sincerament–...
Diputat...
...la seva manera de negociar. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies. És el torn, ara, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, de la diputada senyora Maria Sirvent.
Bé, doncs, nosaltres no pensàvem intervenir en aquest punt, hi anàvem a votar en contra, igual que ho vam fer, respecte a aquest mateix punt, en l'exercici pressupostari anterior, però això s'ha convertit en un debat sobre els pressupostos i, per tant, hi intervindrem. En primer lloc, i respecte a l'augment de la despesa corrent en determinades àrees, com la salut, els afers socials o l'ensenyament, nosaltres ja ho vam explicar en una altra intervenció, però aquest any es disposa de 2.700 milions d'euros més. Per què? Doncs perquè hi ha més activitat econòmica i l'activitat econòmica fa que les administracions ingressin més diners. Malgrat això, malgrat els 2.700 milions d'euros de més, només la Generalitat es podrà gastar 1.600 milions d'euros, aquests 1.660 milions d'euros dels que parlava el vicepresident. Li agraïm que hagi dit que els pressupostos són insuficients, i no aquesta retòrica que hem anat sentint de que aquests pressupostos posaran la vida al centre. Aleshores, si hi ha hagut aquest augment d'ingressos per un augment de l'activitat econòmica, ha estat precisament perquè aquesta competitivitat de les empreses s'ha guanyat a costa de reduir les condicions laborals de les treballadores i a costa de precaritzar la gent. Això què vol dir? Que aquesta precarització de les condicions laborals de la majoria treballadora també s'ha traduït en un augment d'aquesta demanda social i, per tant, d'aquesta demanda de despesa corrent per part d'aquestes departaments de Salut, d'Afers Socials i d'ensenyament. És a dir, el normal és: quan pugen els ingressos perquè ha augmentat l'activitat econòmica, doncs, la gent disposa de més diners i, per tant, es redueix la demanda de serveis socials. Doncs no, en aquest cas no ha passat així. I això s'explica precisament perquè les empreses han guanyat competitivitat a costa de reduir les condicions materials de vida de la majoria popular i treballadora. Per altra banda, i respecte al Fons de Facilitat Financera. Aquesta autonomia és com un triangle: quan més «apretem la gent, quan més fem polítiques que afavoreixen aquelles poques privilegiades que el que fan és guanyar diners a costa de la misèria de la majoria treballadora, i, per tant, quan més escanyem els serveis públics, i quan menys destinem diners a sanitat, i quan més retallades hi ha, doncs, més capacitat tenim de prendre decisions. Això sí, quan nosaltres volem impulsar polítiques transformadores o que ataquin aquesta emergència social, l'autonomia es tanca. I, per tant, si vostès són obedients, si vostès paguen el deute, si vostès responen als objectius d'estabilitat financera, que volen dir misèria per la gent, vostès no es preocupin, que tenen més capacitat de fer política. En canvi, si vostès el que fan és respondre als drets i necessitats de la gent, tindrem menys capacitat de fer política. I d'aquí ve que avui puguem parlar del Fons de Facilitat Financera, perquè hem sigut obedients. I ser obedients ha volgut dir molts i molts anys de retallades. Ara la solució és tornar als mercats financers, perquè d'aquesta manera, amb el Fons de Facilitat Financera, podem tenir més marge d'actuació i no hi ha tant de control? Mirin, les vies de control, les vies de poder incidir en quina és l'activitat o l'acció política d'aquest Parlament són múltiples, per part de l'Estat i per part dels mercats financers, més enllà de les mesures de control que van aparellades al FLA o al Fons de Facilitat Financera. I, per altra banda, també caldria saber per què ens hem endeutat, amb quina finalitat hem contret un deute que a dia d'avui encara estem pagant. On és una auditoria financera? On hi ha una auditoria..., més enllà d'una auditoria financera, una auditoria ciutadana en la que puguem valorar per què s'ha contret tot aquest deute que a dia d'avui estem pagant els ciutadans i les ciutadanes? Bé, vostè ha dit que haurem de fer el que puguem amb els ingressos dels que ens deixen disposar. Doncs, miri, nosaltres el que li diem és que no ens hem de centrar en els ingressos dels que ens deixen disposar, sinó que el que hem de ser és més valentes i legislar [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] a favor de la gent si cal anant més enllà...
Diputada...
...del marc jurídic actual. Gràcies, president.
Moltes gràcies. Seguim ara amb el Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya; li correspon el torn al senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Vicepresident, consellers i conselleres, si no ho tenia mal entès, estàvem en un punt de l'ordre del dia que era la convalidació d'un decret llei, que és el conegut com de pròrroga pressupostària, no era un debat estrictament de pressupostos, i que tampoc no és un decret de pròrroga pressupostària, perquè la pròrroga pressupostària és automàtica i, com bé ha explicat el vicepresident, doncs, es tracta d'alguns aspectes que són col·laterals a la pròrroga pressupostària, fonamentalment l'autorització d'endeutar-se per poder pagar les amortitzacions, és a dir, per reduir l'endeutament. Aquest és un clàssic, igual que el decret, és un clàssic, des de ja fa...; des de l'exercici 2011 que no s'han tramitat els pressupostos puntualment, quan la Llei de finances públiques de Catalunya ho demana, no? I és un tràmit també, doncs, per poder pagar l'amortització del deute en uns casos, en uns altres casos també els temes de personal per poder cobrir les vacants, atès que és el segon exercici amb pròrroga pressupostària en el que estem. Per tant, es compleix amb aquest decret llei el que en altres ocasions ja hem dit: és un clàssic per la seva reiteració; és un tràmit per poder exercir efectivament la pròrroga pressupostària, però també hi ha un punt d'excepcionalitat, cosa que no és habitual, eh? L'abril de l'any passat també ens trobàvem amb un punt d'excepcionalitat. I explicaré el perquè. L'excepcionalitat és perquè quan s'acostuma a tramitar aquest decret llei és o bé perquè el pressupost està en negociació amb els grups parlamentaris o bé el pressupost està en tràmit parlamentari, per tant, ha estat ja aprovat pel Govern i estan ja, d'alguna manera, corrent els terminis i a punt de fer-se els tràmits. Doncs l'excepcionalitat està aquí. Aquest pressupost, que nosaltres sapiguem i pel que hem sentit avui, no està ni en negociació amb els grups parlamentaris ni està en tràmit parlamentari, no? Per tant, es dona aquest punt d'excepcionalitat que insisteixo que es donava l'abril de l'any passat, però l'abril de l'any passat era perquè hi havia aplicat el 155 i no hi havia govern. Però és que la sensació que tenim a dia d'avui és que tampoc hi ha govern. I ara no hi ha el 155. O com a mínim el Govern no està ocupat en allò que s'hauria d'ocupar, entre altres coses intentar negociar un pressupost, intentar com a mínim portar un pressupost a aquest Parlament. I això el Govern no ho ha fet, no? I el conseller ens diu, i de fet demà tindrem l'oportunitat de parlar-ne més, amb una interpel·lació..., el conseller ens diu: «Escoltin, els pressupostos estan al damunt de la taula. Doncs no ho sabem, perquè nosaltres..., al damunt de la nostra taula no estan. Jo no sé amb la resta de grups parlamentaris; m'ha donat la impressió de que no. Si no és que es refereix a la taula del senyor Pedro Sánchez o a la del mediador. No ho sé. Però a la taula dels grups parlamentaris que som els que en un moment o en un altre haurem de debatre aquests pressupostos que no coneixem..., escolti'm, no, no els coneixem, no en sabem res. I ja fa bastant de temps que els haurien d'haver presentat. I acabo. Es poden imaginar, evidentment, que no abonarem la convalidació d'aquest decret llei; no ens hi oposarem, perquè entenem que, doncs, evidentment és necessari aprovar-lo per fer efectiva la pròrroga i per complir amb els compromisos i, per tant, per complir amb una sèrie de mínims que són exigibles; ens abstindrem en la convalidació d'aquest decret llei. I, per acabar, conseller, dir-li que celebrem la receptivitat que ha tingut vostè amb relació a la proposta de supressió de l'impost de successions i de rebaixa de l'IRPF que vam presentar la setmana passada, no?, perquè vostè ha dit que estava disposat, doncs, a parlar de les propostes fiscals i tal. [[Veus de fons.]] M'imagino que per la... Clar, aquí està. M'imagino que, per la cara que fa, no es deuria referir a nosaltres. Ja ens hagués estranyat que després de conèixer-los tants anys haguessin tingut un rampell de sentit comú i s'haguessin pogut plantejar rebaixar els impostos als ciutadans de Catalunya, que som els espanyols que en paguem més. Gràcies, president.
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari Republicà, del diputat senyor Lluís Salvadó.
Gràcies, president. Diputats, diputades, bé, en tot cas, com també apuntava ara el diputat Rodríguez, avui veníem aquí a parlar, tal com ha fet el vicepresident del Govern, de la convalidació d'un decret, d'un decret del Govern de la Generalitat de Catalunya; de fet, la convalidació del primer decret que, darrerament, els darrers anys, el Govern de Catalunya ve aprovant; un decret relativament similar al que va aprovar-se a principis de l'any passat, amb el 155, i també similar segurament als que s'han anat aprovant els darrers anys. I és un decret que, com s'ha explicat, deriva d'aquesta situació de pròrroga i que necessita o pretén cobrir aquelles necessitats bàsiques, aquelles necessitats del dia a dia de l'Administració, del Govern de la Generalitat, i que pretén donar resposta també a algunes necessitats en l'àmbit de l'aprovació de les ofertes d'ocupació pública de la Generalitat i del conjunt de l'Administració pública vinculada a tot el conjunt del sector públic. Es tracta d'un decret molt tècnic, i ha semblat que ha generat poc interès, el seu contingut, entre els diputats que ens han precedit en l'ús de la paraula. I segurament és lògic; és lògic perquè el debat avui no està tant fixat en el que és aquesta traça d'una pintura que acaba sent tot aquest debat parlamentari, sinó que avui el que té segurament molta més transcendència és aquest marc, és el conjunt del debat vinculat als pressupostos generals de l'Estat espanyol, els pressupostos que s'estan intentant impulsar des del mateix Govern de la Generalitat de Catalunya. Els grups que han intervingut anteriorment, especialment el Grup Socialistes i el grup dels comuns, han posat molt d'èmfasi en demanar i en voler saber el perquè no els grups que donen suport al Govern de Catalunya donaven suport als pressupostos de l'Estat. I, de fet, intentaré tot seguit donar-hi alguna resposta, al perquè no, tot i que em sembla molt obvi. I en tot cas també m'ha fet..., o he notat en falta que expliquessen el perquè no seu als pressupostos de la Generalitat de Catalunya, i he notat a faltar el perquè, entre el volem molt, entre el volem molt més i el més que oferix el Govern de la Generalitat de Catalunya, acaben triant el res o acaben triant quedar-mos igual. I, per tant, em sembla que també es bo que es done aquesta explicació de per què acabem o acaben certs grups triant ser..., o triant de quedar-se com estem en lloc de tenir l'oportunitat de tenir més. Intento fer alguna reflexió sobre el perquè no a aquestos pressupostos generals de l'Estat, tal com se'ns demanava per part dels grups Socialistes i dels comuns. En tot cas, em sembla que és obvi que el context en el que ens trobem és d'una absoluta anormalitat. Ens trobem en una situació de presos polítics, d'exili; ens trobem en un context..., segurament en una de les setmanes més crítiques per a la democràcia, per a la història del nostre país, a pocs dies d'uns judicis, d'uns judicis que de ben segur tornaran a marcar un punt d'inflexió històrica per a molts ciutadans de Catalunya; segurament una inflexió similar a la que Catalunya va tenir arran de la sentència del juliol del 2010, arran de les porrades de l'1 d'octubre del 2017. Veiem i constatem com Vox, la veritable punta de llança dels aparells de l'Estat, conjuntament amb la fiscalia, amb l'advocacia, amb els jutges, demanen, filtren, insinuen desenes d'anys de presó per als legítims representants de la democràcia en este país, aquells que van ser elegits per la ciutadania de Catalunya. I tot aquest context de trencament entre Catalunya i Espanya..., un trencament que ja anunciava el president Montilla l'any 2007, en una conferència que va celebrar a Madrid, que advertia d'aquest distanciament, d'aquesta desafecció entre molts catalans respecte a l'Estat espanyol. I de ben segur estem en aquest camí, a unes marxes absolutament accelerades. Abans el representant de Ciutadans es preguntava per què a partir del 2012 Convergència passa de l'autonomisme a l'independentisme. Potser, seria bo que fessen alguna reflexió de per què el país, de per què milions de catalans i catalanes, només en un grapat d'anys, han fet un canvi d'aquesta afecció respecte a l'Estat espanyol, d'una forma tan ràpida, perquè, segurament, si analitzessin les causes, tindrien moltes de les respostes i, segurament, evitarien que aquesta situació continués fent-se cada vegada més greu. En tot cas, en este context, evidentment, en un context de repressió política de l'anterior Govern de l'Estat –i de l'actual– és molt complex que afrontem una negociació de caràcter pressupostari. Però, en tot cas, per entrar en una negociació pressupostària, el primer que cal és dialogar i, abans, la intervenció del vicepresident i també del diputat de Comuns discutien si hi havia hagut sis reunions de caràcter sectorial, més tres o quatre reunions generals, deu reunions entre el Govern de Catalunya i el Grup dels Comuns per parlar dels pressupostos del Govern de la Generalitat de Catalunya. Saben quantes reunions ha tingut el Govern del PSOE amb el Grup Parlamentari Republicà, al Congrés de Diputats? Zero. El Govern del PSOE, ho repeteixo, amb el Grup Parlamentari Republicà, al Congrés, han tingut zero reunions per parlar dels pressupostos de l'Estat espanyol per a l'exercici del 2019, i és obvi que, quan un grup, un govern no té la majoria suficient i porta uns pressupostos a tramitar al Congrés de Diputats, i no porta a terme cap ni una reunió amb els grups que pretén que li donin suport, és obvi que no estem davant d'una tramitació pressupostària, sinó que estem davant d'una gesticulació de caràcter polític, d'un acte de propaganda de caràcter polític. En tot cas, també feia referència a un altre element que em sembla que val la pena destacar, perquè sembla que és obvi i sembla que el Govern de Catalunya sigui l'única Administració del nostre context que està amb pressupostos prorrogats; el Govern de l'Estat està amb pressupostos prorrogats i, segurament, ho estarà durant molt de temps; l'Ajuntament de Barcelona està amb pressupostos prorrogats, ja des de fa un parell d'anys. Per tant, allò que fa uns quants anys no era habitual, avui, ho és i, avui, és quotidià i, segurament, el fraccionament del mapa polític a la majoria d'administracions dificulta aquesta aprovació dels pressupostos. Però, en tot cas, fer una mica també de referència o insistir en algunes de les qüestions que ja ha plantejat el vicepresident, aquests pressupostos, aquesta proposta de pressupostos de la Generalitat de Catalunya que tenim damunt de la taula incrementa en 1.660 milions d'euros la despesa social, incrementaria, bàsicament, destinats al Departament d'Educació i al Departament de Treball, permetria, pràcticament, 4.700 nous mestres i professors, permetria 850 noves contractacions al Departament de Salut, de 750 noves places de mossos, 250 noves places de bombers... Segurament, són insuficients, però el que sí que és segur, que els pressupostos que s'han proposat i que hi han damunt la taula per part del Govern de la Generalitat recuperen la despesa social en termes globals, en termes agregats, del 2010, que va ser el màxim, cosa que no fan els pressupostos que hi han damunt de la taula per part del Govern del PSOE, que només arriben al 90 per cent de la despesa social que hi havia hagut en l'època prèvia a la crisi econòmica. En tot cas, també aquests pressupostos plantegen 300 milions d'euros més per a la renda garantida de ciutadania, 100 milions d'euros addicionals per al finançament de l'Autoritat Metropolitana de Transport, que són uns recursos imprescindibles per poder congelar les tarifes, com ha proposat l'Ajuntament de Barcelona, o permetria anar recuperant una part important del finançament de l'escoles bressol o s'acceleraria el retorn de la paga extra als funcionaris de l'Administració de la Generalitat. Em sembla que el país necessita urgentment aquests recursos, més mestres, més metges, més mossos, el país necessita este increment pressupostari i, per este motiu, el Govern de Catalunya continuarà sense moure's de la taula, sense moure's de la cadira, intentant trobar fórmules d'entesa, d'intentar continuar portant propostes damunt de la taula perquè, finalment, aquest país pugui dotar-se d'aquesta millora importantíssima en el marc pressupostari, per poder afrontar totes aquestes necessitats. En tot cas, també un breu apunt. Malgrat el soroll, malgrat els pronòstics catastrofistes que alguns fan, l'economia catalana creix i creix un punt per damunt de la mitjana de la zona euro i tenim quatre punts per baix de l'atur de la resta de l'Estat espanyol, per tant, em sembla que les previsions catastrofistes no són ben bé reals. En tot cas, amb l'aprovació d'aquest decret, ens permet ajudar que el dia a dia funcioni com va funcionar el país durant este any 2018, que, malgrat tot, malgrat els pronòstics, ha funcionat de forma molt adequada.
Diputat, se li ha acabat el temps. [[Veus de fons.]] Diputat... Gràcies, diputat. És el torn, ara, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Teresa Pallarès. Quan vulgui.
Gràcies, president. Conselleres, conseller, vicepresident, senyores i senyors diputats, senyor vicepresident, encara em sorprèn que algun grup parlamentari, com el Grup Socialistes i Units per Avançar, puguin parlar amb normalitat d'un procés d'aprovació de pressupostos, eh?, d'alguns parlaments, com el de Canàries o el de València, que, com diu, el van aprovar abans de Nadal, van marxar a menjar els torrons amb la feina feta, que puguin parlar amb aquesta tranquil·litat d'un procés de normalitat en altres comunitats, quan han donat suport a un 155, que sí, que va estroncar la democràcia i el benestar a casa nostra [[aplaudiments]] quan són còmplices de «la teràpia de l'ibuprofè i quan són còmplices d'un diàleg en el qual no es pot parlar de termes com l'autodeterminació per a Catalunya. Per tant, vicepresident, em sap greu que hàgim d'assistir en aquest tipus de debat, però hem de continuar fent la feina, tal com toca, tal com ha fet amb aquesta proposta de validació d'aquest Decret 1/2019, de 8 de gener, perquè fem les coses ben fetes, perquè hem de seguir els passos que calen, perquè aquest país, perquè el nostre país continuï funcionant com toca, amb una situació de normalitat a la qual ens han abocat alguns partits i alguns grups d'aquesta cambra també. Aquest decret llei que ens ocupa, com ja ha dit el vicepresident, conté tres articles i una disposició final. El primer dona, claríssimament, resposta a aquestes necessitats financeres, s'ha explicat àmpliament, de la Generalitat i preveu unes autoritzacions d'uns avals, però, a diferència del Decret llei 1/2018, de 9 de març passat, s'incorpora un segon article sobre funció pública, sobre l'àmbit de personal i crec que això és important i ho hem de remarcar, l'esforç també per tirar endavant aquests compromisos en aquesta cambra. I finalment un tercer article en matèria tributària, que també s'ha explicat, relatiu al gravamen amb actes jurídics i documentats amb documents notarials d'adquisició d'habitatges declarats protegits. Mirin, en el primer article surten temes com poder preveure noves operacions d'endeutament per cobrir amortitzacions previstes ja per a l'exercici del 2019 i posem casos pràctics. On arriba això? Doncs arriba, per exemple, en el cas del Consorci Hospitalari de Vic que podria augmentar el deute que es derivi d'un procés d'integració amb la Fundació de l'Hospital Sant Jaume de Manlleu. Per tant, hem d'estar amatents en això. Com també ho hem d'estar, per exemple, d'una altra entitat de dret públic que assumeix la prestació de serveis públics de salut a la ciutat de Reus i a la seva àrea d'influència amb l'assumpció dels passius financers derivats de la construcció de l'Hospital Universitari de Sant Joan. Mirin, estem parlant realment de partides pressupostàries d'atenció al nostre sistema de salut, temes de qualitat i que afecten moltíssimes –moltíssimes– persones de Catalunya, sigui quina sigui l'orientació del seu vot. En aquest cas parlem de responsabilitat de Govern, però també parlem de responsabilitat de país, que cadascú assumeixi aquella part que li pertoca. En aquest mateix primer article i en un altre punt es parla d'autoritzar diferents avals. I aquí, per exemple, hi ha organismes com el Parc Científic de Barcelona o el Consorci Parc de Recerca Biomèdica perquè puguin fer front realment a operacions de préstecs o bestretes que ha tret la mateixa Administració General de l'Estat i, per tant, puguin optar a diferents convocatòries. Per tant, tirem endavant donant suport a la innovació i que el país continuï funcionant. També al costat d'operacions financeres que subscriguin les cooperatives amb seccions de crèdit, important sobretot en el teixit i en l'àmbit rural, o en un altre ordre d'operacions, per exemple, que tenen un impacte econòmic sobre determinats espais i de forma turística com pot ser relacionat amb el món de l'esport, els circuits de Catalunya per poder fer front al contracte promotor amb el campionat de Fórmula 1 a nivell mundial, per a dos certàmens, el 19 i el 20. Però també important el tema de l'Agència de Gestió d'Ajuts Universitaris a prestar l'aval a favor de les entitats financeres que hagin signat els corresponents convenis, com és obvi, per tal de que es puguin avalar els préstecs formalitzats pels estudiants. Per tant, això ajuda a aquest accés a l'àmbit universitari de tots els estudiants que tinguin necessitats de tenir aquests crèdits. També i crec que és important que s'autoritzi el Govern a autoritzar garanties, per exemple, a l'ICF per a atorgament de préstecs al foment de comerç i desenvolupament del sector industrial; per mi un motor claríssim de funcionament al nostre país i també al finançament de pimes i autònoms que, com ja s'ha dit en altres ocasions, constitueixen la base del teixit industrial i productiu a casa nostra. Parlem també d'empreses agroalimentàries, empreses d'economia social i, fins i tot, de projectes culturals. La importància del segon article, no m'hi referiré; ha sortit, però crec que per mi és cabdal el tema de garantir l'oferta d'ocupació pública. Hi ha hagut un compromís també de creació de noves places, sobretot en termes també de seguretat o també d'ICS o de mestres, i crec que això és important tindre la dotació necessària perquè es continuï garantint el funcionament dels serveis públics que tots i totes desitgem. Mirin, senyores i senyors diputats, la pròrroga, com també ha dit el vicepresident, posa la Generalitat en una situació financera complicada. Segurament no és la situació desitjable per a un govern, sinó que en aquest moment el que voldríem és estar discutint –ja gairebé s'ha fet un inici d'aquest debat de pressupostos–, voldríem estar discutint dels pressupostos. Evidentment que sí, però també els diré –i no entraré en una guerra de dades com s'ha intentat des del Grup de Ciutadans– perquè al cap i a la fi és que, senyor Espinosa,... es que a veces parece que leamos los datos en sitios diferentes. Clar, bevem de fonts diferents. I això no és només un tema d'ideologia, s'ha d'estar predisposat a tindre aquestes dades. Per tant, no entraré en absolut en una guerra de dades perquè sé, d'entrada, que no ens posarem d'acord. Però em remeto, perdó, als anuncis que ens ha fet també el vicepresident, la sortida del FLA i poder-nos acollir al Fons de Facilitat Financera. Clar que sí que estem avançant i estem fent passos a nivell de Catalunya, clar que sí que ho estem fent. Ens ha presentat aquest avantprojecte de pressupostos, aquest powerpoint com alguns grups s'hi han referit. Uns pressupostos que volien destinar més de 26.000 milions d'euros a despesa no financera, no finalista, amb un increment d'aquests 1.660 milions que s'ha referit avui aquí. Uns pressupostos pensats, com pensa un govern, que és per garantir els serveis públics assegurant la prosperitat de tots i totes, dels ciutadans i ciutadanes de forma responsable i sostenible, atenent a la redistribució i a la cohesió social, com no pot ser d'una altra manera. I de què parlem? Parlem de recuperar el Departament d'Educació a nivell de temps precrisi, diguin-ne com vulguin, amb un increment de més de 4.500 docents. Parlem d'un creixement de més de 500 milions per a Salut –a totes les persones atenen des de Salut, no només les que voten una determinada ideologia independentista– amb un increment de 200 places de professionals de l'ICS. Parlem d'un increment, que ja s'ha dit en aquesta cambra, en termes de seguretat, de 750 places de mossos i 250 places de bombers. Parlem de recuperació de drets públics dels funcionaris, amb una recuperació d'una part de les pagues extres. No posem en dubte les paraules d'una persona que està treballant específicament en aquests temes i al nostre Govern. Parlem de prosperitat; parlem de desplegar el Pacte Nacional per a la Indústria; parlem de la fibra òptica per tot el país; parlem del Pacte Nacional per la Societat del Coneixement; parlem d'un increment important en el Departament de Treball, Acció Social i Famílies per desplegar la demanada renda garantida de ciutadania i el programa de dependència en el qual tots, siguem del color que siguem, hi tenim algú relacionat que sabem que ho necessita i no podem abaixar la guàrdia; parlem de noves mesures d'accés a estudis universitaris i, fins i tot, d'incrementar el pressupost de Cultura com un eix bàsic, integrador, de la ciutadania al nostre país. Mirin, cal una mirada llarga i més enllà d'interessos partidistes, coherència i responsabilitat per aprovar uns pressupostos responsables per al nostre país, que són els que es mereixen els ciutadans i ciutadanes de Catalunya, als quals els ha tocat viure una situació de presó, de presó-exili, i en una situació d'anormalitat i de judicialització de la política que ens aboca a viure en un escenari d'injustícia, al qual han abocat els nostres líders polítics legítims, però al qual també han abocat una part important de la ciutadania de casa nostra. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Estem cridant a votació. Digui'm, senyora Romero, per què em demana la paraula?
Per al·lusions directes de la senyora Pallarès.
Per al·lusions?
Sí, de la senyora Pallarès. Sí, per al·lusions. [[Veus de fons.]] Doncs per contradiccions.
Molt bé, d'acord. Per contradiccions; trenta segons.
Miri, senyora Aragonès..., ai, senyora Pallarès [[Rialles.]] Com que han dit més o menys el mateix... [[Remor de veus.]] Miri, Catalunya té uns problemes com a país i uns reptes que cal afrontar, i qui els ha d'afrontar, en part, és aquest Parlament; però, sobretot, és el seu Govern. I la responsabilitat d'aquest Govern és presentar uns pressupostos. [[Persisteix la remor de veus.]] Que ens agradaria veure...
Silenci tothom, té la paraula la senyora Romero!
...perquè vostès parlen molt de democràcia i transparència, però aquests pressupostos no sé a quina taula estan, però no a la nostra, ni a la d'aquest Parlament, perquè no els hem vist. Per tant, presenti'ls, ensenyi'ls, i a partir d'aquí podrem negociar a veure si es poden aprovar. Però és que vostès...
Senyora Romero, ha acabat el temps.
...no els presenten. Per tant, facin la seva feina. [[Veus de fons.]] I tant, que són al·lusions! Que la senyora Pallarès ha estat dient «els socialistes, els socialistes... Doncs, ara li responc a vostè.
Senyora Romero, se li ha acabat el temps. [[Remor de veus.]]
Home, ja està bé –ja està bé. [[Aplaudiments.]]
Hem cridat a votació. [[Persisteix la remor de veus.]] Silenci! Senyora Romero, ja no té el torn de la paraula. [[Rialles i remor de veus.]] Saben que, d'acord amb l'article 158.3 del Reglament, s'entén que els vots afirmatius són favorables a la validació del decret llei i que els vots negatius són favorables a la derogació. Passem, doncs, a la votació sobre la validació del Decret llei 1/2019. Comença la votació. El Decret 1/2019 ha quedat validat per 60 vots a favor, 4 en contra i 65 abstencions. D'acord amb l'article 158.4 del Reglament, i un cop validat el decret, em correspon preguntar a la cambra si algun grup parlamentari vol que es tramiti aquest decret com a projecte de llei. Hi ha algun grup que així ho desitgi? [[Pausa.]] No? [[Pausa.]] Per tant, atès que no hi ha cap petició, el decret no es tramitarà com a projecte de llei i es dona per validat. Suspenem la sessió fins a les 3.45 de la tarda, tres quarts de quatre. Gràcies.
Bona tarda, reprenem la sessió. [[Projecte de llei d'ordenació del litoral (debat de totalitat)]] [[200-00007/12]] El cinquè punt de l'ordre del dia és el debat de totalitat sobre el Projecte de llei d'ordenació del litoral. D'acord amb l'article 116.2 del Reglament, presenta la iniciativa el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet. Per tant, conseller, quan vulgui.
Gràcies, president. Consellera, senyores diputades, senyors diputats, aprofito per saludar els membres de l'equip directiu del Departament de Territori i Sostenibilitat que ens acompanyen: el secretari d'Habitatge i Millora Urbana, el senyor Agustí Serra; també el director general de Polítiques de Muntanya i del Litoral, el senyor Albert Alins, i també el relator de la llei, que ens ha ajudat en la seva elaboració, en Josep Maria Aguirre. Pertoca presentar aquest projecte de llei d'ordenació del litoral. El govern va aprovar el Projecte de llei, l'octubre del 2017, però la finalització abrupta de la legislatura, amb l'aplicació del 155, en va aturar la tramitació parlamentària. Va quedar aturada fins que, l'octubre passat, l'octubre del 2018, el Govern va aprovar-lo de nou, el vam presentar –de fet, també, en la roda de premsa posterior a la celebració del Consell Executiu– i avui el portem al Parlament amb el convenciment que és una bona llei, que és una llei avalada, creiem també, pel fet que és una bona llei, avalada també –creiem, hi insisteixo– pel fet que cap dels grups parlamentaris hi hagi presentat una esmena a la totalitat. I, per tant, se'n propicia el debat en comissió i segur que entre tots la podrem enriquir i fer que esdevingui una bona capacitat i una bona governabilitat del nostre litoral. La nova legislació desenvoluparà, pretén desenvolupar la competència exclusiva del Govern de la Generalitat en aquesta matèria, tal com preveu l'Estatut. I vol articular, per primer cop, un model de gestió integral del litoral. Hi insisteixo, incorpora per primer cop el domini maritimoterrestre i també resol, intenta resoldre les mancances històriques de l'ordenament de costes de l'Estat. Una competència de l'Estat en matèria de costes, desenvolupada a partir de la Ley de costas del Estado, de l'any 1988. És una llei ambiciosa, és una llei que introdueix, per primera vegada, les recomanacions de l'estratègia per a l'adaptació de la costa als efectes del canvi climàtic. Aquest és un tema molt important, bàsic per a nosaltres, com a Govern. I per tant, no només vetllarem per la cura del medi ambient, dels valors ambientals i paisatgístics del litoral, sinó que també pretenem, amb aquesta llei, acostar el centre de decisió al ciutadà. Al Departament de Territori i Sostenibilitat, el més important són les persones. Volem començar donant-los algunes dades sobre el litoral de Catalunya. La costa, el nostre litoral, s'estén al llarg de 826,5 quilòmetres. D'aquests, 613,9 corresponen a línia no urbanitzada, mentre que de la resta, 211, de línia urbanitzada, és important destacar que hi ha 4 quilòmetres que són línia urbanitzada amb molls, dics i espigons i que, 1,2 quilòmetres són desembocadures del riu, per tant..., de rius, dels rius que tenim al nostre país. Tenim 560 platges en el litoral, que ocupen uns 280 quilòmetres de línia de costa. De les quals, d'aquestes 560, 260 són platges naturals. Hi ha 70 municipis amb litoral, 12 comarques. Hi viuen 3,24 milions de persones, el 43 per cent de la població catalana està concentrada en aquests municipis. Ocupa el 7 per cent de la superfície del país i s'hi localitzen –atenció– el 45 per cent dels llocs de treball. En aquest espai, en el litoral, es troben el 78 per cent dels hotels catalans; i el 78 per cent dels càmpings. Això, tenint en compte que l'activitat turística a Catalunya representa entre un 12 i un 15 per cent del nostre..., un 12 per cent del PIB i un 15 per cent de la nostra ocupació, demostra com és d'important aquest espai. També es troben –una altra dada a tenir en compte– el 55 per cent de les segones residències que té el nostre país. Amb aquesta descripció que els hem fet, veuen que ens trobem en un espai estratègic, un espai que ara mateix està en risc per dues raons, totes dues raons estan recollides al Tercer informe del canvi climàtic a Catalunya. En primer lloc, la regressió costanera, amb l'augment del nivell del mar. I, en segon lloc, tot el que té a veure amb l'amenaça que suposa l'activitat humana, el turisme de sol i platja, evidentment, però podem parlar, en general, de l'activitat humana. En aquest Tercer informe del canvi climàtic, al qual feia referència fa un moment, es diu que: «L'any 2060, les platges de Catalunya tindran uns 140 quilòmetres de costa molt vulnerables als efectes dels temporals. Ara mateix, amb aquesta mateixa definició d'alta vulnerabilitat, en tenim 61, de quilòmetres. Per tant, un augment substancial en relativament poc temps. També s'apunta, en aquest tercer informe, que l'adaptació de la costa al canvi climàtic ha de comportar una seqüència ordenada d'actuacions, per tal que el resultat sigui sostenible. Així, amb totes aquestes dades i amb tots aquests conceptes, la Llei d'ordenació del litoral preveu: en primer lloc, prevenir i reduir els efectes dels riscos naturals que puguin ser causats per activitats naturals o humanes. Preveu, també, un –i és molt important– pla d'ordenació del litoral català, regulat per la llei, que haurà de contenir mesures d'adaptació de la costa als efectes del canvi climàtic, d'acord amb les estratègies que s'estableixen. De fet, per primera vegada, aquest pla, aquest Pla d'ordenació del litoral català, assegurarà l'efectivitat real de les mesures i recomanacions contingudes en les estratègies per a l'adaptació de la costa als efectes del canvi climàtic. I es garanteix que s'executin de forma immediata, gràcies a la naturalesa jurídica del propi pla, com a pla director urbanístic. És un pla d'ordenació del litoral, però actuarà com a pla director urbanístic, per tant, amb capacitat d'imposar-se a totes les capes del planejament, el territorial i evidentment, també, al municipal. I es preveu que el contingut d'aquest pla sigui objecte d'actualització, com a mínim, cada deu anys, per garantir, precisament, la seva adequació a una realitat canviant. Es preveu, també, que el cànon, el cànon d'explotació d'activitats de les concessions sobre el domini públic maritimoterrestre, estigui destinat a la millora, a la conservació, a la recuperació i a la restauració del propi domini públic maritimoterrestre. Totes aquestes consideracions es referien a la degradació costanera, el primer dels riscos que tenim sobre el litoral. En el que té a veure amb el segon dels riscos, el que té a veure, precisament, amb l'activitat humana, amb la permanent i també amb la provocada temporalment pel turisme, el Tercer informe sobre canvi climàtic –ja n'hem fet referència en vàries ocasions– fa esment a quatre grans problemes, que també vull esmentar, que també volem esmentar. En primer lloc, que no existeixen, ara per ara, polítiques reguladores que ajustin –polítiques reguladores efectives– que ajustin les capacitats d'ús de la platja i de la seva oferta turística. Malgrat la pèrdua de sediments, s'incrementa la pressió turística i recreativa, la qual cosa comporta, a llarg termini, la insatisfacció de ciutadans, de turistes, en definitiva, dels usuaris del litoral. En segon lloc, que els calendaris d'aprofitament de les platges del litoral català, de les nostres platges, establerts bàsicament pels ajuntaments, no estan prou adequats als calendaris d'aprofitament potencial, per les característiques atmosfèriques i el comportament dels usuaris del litoral. En tercer lloc, que la importància del turisme per als municipis del litoral ha disparat la funció recreativa de platges i ha marginat les funcions, sovint ha marginat, les funcions ambientals i de protecció del medi, que també ha d'exercir el litoral, evidentment. I finalment, l'alta vulnerabilitat de les platges, que ha de ser tractada individualment, assignant a cada platja o a cada tram costaner la gestió més adequada en cada cas. Però alhora, definint un model de gestió integrada per part del Govern de la Generalitat. Aquesta visió integral, visió nacional sobre tot el litoral. Hem expressat les característiques del nostre litoral, els riscos davant dels quals s'enfronta i per tant, preveiem, volem tirar endavant aquesta llei. Una llei que prevegi solucions que defineixin i regulin les capacitats d'ús de les platges, la seva oferta turística, i les exposarem des de tres punts de vista, tres grans blocs des dels quals volem atacar aquestes problemàtiques. En primer lloc: tot el que té a veure sobre l'ús i l'ocupació de les platges de forma, com no pot ser d'altra manera, respectuosa amb la diversitat. A la llei, es proposa establir una classificació de platges que superi la dualitat de platges urbanes i naturals, i que s'adeqüi millor a la diversitat territorial del país. Volem regular una topologia de platges naturals, que, precisament pels seus valors naturals, siguin incompatibles, totalment incompatibles amb la presència d'instal·lacions i de serveis. Estaran d'acord amb nosaltres que no podem tractar igual –aquesta és una frase que sovint repetim quan hem explicat la llei arreu del territori– no podem tractar igual una cala del cap de Creus, una platja de la badia de Roses o la platja urbana de..., qualsevol platja urbana de les nostres ciutats, dels municipis..., de la ciutat de Barcelona, sense anar més lluny. Aquesta classificació, més precisa de les platges, definirà igualment, lògicament, el límit màxim de les ocupacions dels trams de platges en funció de la seva, diguem-ne, capacitat de càrrega. Tot això, ajudarà la Generalitat i els ajuntaments a definir els usos de les diverses platges, i a fer compatible la seva preservació amb l'activitat més turística. En segon lloc, les problemàtiques que abordem des de la llei. Solucions que tinguin a veure amb com superar l'estacionalitat centrada en els mesos de temporada. Els nous plans d'ús del litoral i les platges, que tindran una vigència de quatre anys i una planificació que superarà els mesos estrictament de temporada, inclouran les activitats que necessitin una autorització en el domini públic, qualsevol dels dotze mesos de l'any. També s'inclouran les activitats que autoritzi un ajuntament per a les seves ocupacions, diguéssim, més esporàdiques, més eventuals, mitjançant instal·lacions desmuntables. I, tot plegat, el que ens ha de permetre és poder allargar, això és un concepte molt important, poder allargar l'aprofitament de les platges, més enllà dels mesos de temporada, garantint així una veritable desestacionalització turística. Per últim, en tercer lloc, solucions que permetin models de gestió individualitzats de les platges en el marc d'un model de gestió integrada. Per això la llei contempla dos instruments de planejament que garanteixen un model de gestió individual de cada tram de platja, en el marc d'una gestió integral que fins avui no existia, més enllà de la tutela efectiva de la Direcció General d'Urbanisme, a través de les comissions d'urbanisme, que dona lògicament coherència, des de la planificació territorial i l'urbanisme, a cadascuna de les iniciatives municipals. Aquesta tècnica legislativa, amb diversos instruments de planejament, evitarà regular de forma homogènia el conjunt del litoral i permetrà adequar la normativa a la diversitat territorial del país. D'aquesta forma se supera el moltes vegades criticat model de Llei de costes de l'Estat, que és excessivament uniformitzador. No ens agrada aquesta uniformitat a la que ens hem vist sotmesos per la legislació estatal des de fa molts anys. Aquests dos instruments són, seran, en primer lloc, a escala nacional, el Pla d'ordenació del litoral, que definirà, entre d'altres, la classificació i la categorització dels trams de platges. Determinarem la capacitat de càrrega, els criteris territorialitzats per atendre demandes d'autoritzacions i serveis de temporada, els criteris per resoldre concessions, l'establiment de mesures normatives o d'adequació d'actuació necessàries per preservar la integritat de la geomorfologia dels ecosistemes i paisatges costaners i l'establiment de la regulació de les façanes costaneres; tot això a través del Pla d'ordenació del litoral. I el segon gran instrument de planejament, a escala local –el primer era a escala nacional– són, seran els plans d'usos del litoral i les platges. Entre altres, aquests plans d'usos precisaran la regulació dels serveis de temporada i altres autoritzacions, la regulació de la utilització de les platges, la determinació de les activitats susceptibles de ser autoritzades a la platja per ajuntaments, l'establiment de criteris per a una integració paisatgística adequada, l'obligació d'adequar les activitats proposades a la normativa, per exemple, de contaminació acústica. HI haurà, per tant, aquests dos instruments, un a escala nacional i uns altres a escala local. Però per avançar en aquesta desitjada gestió integrada, aquesta visió integral del nostre litoral, també es crearà, via participació, el consell rector del Pla d'ordenació del litoral i els consells rectors dels plans d'ús del litoral i les platges. Volem que siguin òrgans col·legiats, participats per les administracions i els representants socials i econòmics, que vetllaran per l'aplicació de plans i exerciran les funcions de participació, consulta, tutela de la gestió i avaluació del compliment d'objectius. Això, sens dubte, és un dels elements més rellevants de la nova planificació. També desplegarem el cànon d'explotació d'activitats, previst en el Real decreto de traspàs de competències de l'any 2008, amb el que, mitjançant aquest cànon, es permetrà a la Generalitat que les noves concessions que suposin l'explotació d'una activitat es gravin amb un percentatge sobre el volum dels beneficis nets anuals; un fons que, com hem dit, es destinarà a millorar el domini públic maritimoterrestre català, serà una mena de fons finalista per poder actuar sobre el territori. I una darrera cosa, una darrera cosa molt important per al nostre departament, que és que el projecte de llei posa l'accent en aspectes de participació pública tant pel que fa a la garantia d'informació pública, de tota la informació relacionada amb concessions i autoritzacions –transparència en aquest aspecte–, com amb relació a la creació d'espais de participació i òrgans de decisió. Resulta especialment innovador, en la configuració d'aquesta llei, el que anomenem «la Comissió d'Ordenació del Litoral, una comissió urbanística ad hoc per a tot el litoral, amb funcions de caràcter resolutiu, consultiu i informatiu, participada pels departaments i els ens locals, però també per persones amb reconegut prestigi professional en matèria de costes, d'urbanisme i de medi ambient. Vaig concloent amb alguna..., faig alguna conclusió final. La llei significarà una capacitat, en matèria d'ordenació del litoral, ambiciosa, la més ambiciosa que s'ha aprovat mai. Ens permet avançar cap a un nou model de gestió del litoral que incorpori per primer cop, hi insisteixo, el domini públic maritimoterrestre, resolgui les mancances de l'ordenament estatal de costes, el clàssic ordenament estatal de costes. Volem superar el marc mental i administratiu de l'Estat. Les solucions han de permetre una aproximació a la diversitat de la nostra costa, amb estratègies diferenciades que tinguin en compte la protecció de l'espai natural i la seva relació amb una activitat estratègica del país com és el turisme, la utilització del mateix litoral. Per tant, protecció i relació amb l'activitat, amb el seu ús. En matèria de canvi climàtic, la llei garanteix per primer cop l'efectivitat real de les mesures i recomanacions contingudes en l'Estratègia d'adaptació de la costa als efectes del canvi climàtic, gràcies, hi insisteixo –aquest és un punt molt important–, a la naturalesa jurídica del pla com a pla director urbanístic. Aquesta llei, finalment, creiem que és una eina necessària per desplegar nous instruments que ens permetin avançar en l'articulació de les solucions jurídiques per fer front als reptes, als enormes reptes que tenim plantejats i que de ben segur posaran les bases d'un model sostenible i avançat, d'un nou model d'ordenació del nostre litoral. Gràcies, president, diputades i diputats. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. Ara és el torn dels grups parlamentaris perquè fixin la seva posició, en un torn de deu minuts, màxim, per grup parlamentari i cinc per subgrup. Té la paraula en primer lloc, i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Marina Bravo. Quan vulgui.
Sí; gracias, president. Diputados, diputadas, consellers, conselleres, las zonas costeras son entornos muy particulares, con una enorme riqueza natural que todos reconocemos rápidamente. Además, son fuente de una gran riqueza también socioeconómica. Eso se puede ver muy rápidamente en cualquier mapa en los que sale dibujada la población, la densidad o cualquier otro índice; enseguida vemos muy gráficamente el atractivo que tiene la costa, la actividad que genera. Pues bien, si queremos que nuestras generaciones y las generaciones futuras puedan disfrutar tanto de la riqueza natural como de la socioeconómica de nuestro litoral, tenemos que ponernos las pilas; eso está claro. El mapa competencial del litoral es muy complicado; se ha dicho aquí por parte del conseller y se remarca mucho en la exposición de motivos del proyecto de ley. Tenemos los paseos marítimos, las playas, el dominio público maritimoterrestre... Pero esto no es una anomalía de España ni debe ser un obstáculo. En toda Europa los estados, las regiones y las administraciones locales conviven, cooperan y actúan coordinadamente en sus costas, en búsqueda de una administración eficiente, que garantice la coherencia de esta gestión concurrente en el litoral. Tanto es así que el Parlamento Europeo y el Consejo han emitido recomendaciones que precisamente hacen referencia a estos tres niveles de competencias. El propio Protocolo relativo a la gestión integrada de las zonas costeras del Mediterráneo, al que se hace referencia en la introducción del proyecto de ley como un protocolo a seguir, se articula precisamente en torno a esta distribución de competencias entre los estados, las regiones y los entes locales. Así que no intenten hacer el lío, que es lo que parece, no en tanto en su intervención pero sí en la exposición de motivos, cuando parecen hacer ver que España está incumpliendo las recomendaciones europeas en cuanto a esta gestión integrada. Porque cuando las recomendaciones y los protocolos europeos hablan de una gestión integrada –que lo hacen– en ningún caso hacen referencia o indican, como parece que aquí quieren hacer entender, que esa gestión sea concentrada en un único nivel administrativo, sino más bien todo lo contrario: cuando los protocolos europeos hablan de una gestión integrada se refieren precisamente a una gestión que integre perfectamente todos los niveles existentes. Eso es lo que necesitamos y eso es a lo que hacen referencia todos los protocolos europeos. En particular, el Protocolo relativo a la gestión integrada de las zonas costeras del Mediterráneo recoge expresamente: «Las autoridades estatales, regionales y locales competentes de las zonas costeras deberán trabajar conjuntamente para reforzar la coherencia y la eficacia de las estrategias, los planes y los programas costeros establecidos. La verdad es que no parece mucho que esa sea la intención de este Govern, cuando no ha hecho más que criticar la estrategia de la Ley de costas española. Pues bien, es cierto que este proyecto habla de concretar planes de ordenación del litoral, y también planes de usos del litoral y de las playas. En la medida que sí que creemos que estos planes pueden ser útiles para avanzar hacia el objetivo de la gestión integrada, pues, bienvenidos sean; dejaremos que esta ley continúe su tramitación. Pero permítanos decirnos algo que se refuerza precisamente después de su intervención: a estas alturas hace falta mucho más que un proyecto de ley para que de verdad creamos que el Govern quiere trabajar con una gestión integrada de nada en la que puedan participar varios niveles administrativos, y en particular el del Estado; hace falta mucho más que un proyecto de ley que lo diga para que nos lo creamos. Y es que traen aquí una ley en la que la exposición de motivos habla fundamentalmente de la gestión integrada del litoral, y se llenan la boca –lo han vuelto a hacer aquí y se nombra a menudo en la ley– con protocolos europeos que de lo primero que hablan es de cooperación, de coordinación y de lealtad, que es justo lo contrario de lo que hacen ustedes. No lo digo por decir, lo digo porque nos han dado muchos motivos; y, si no, sencillamente recuerden que decía la Ley de transitoriedad sobre los funcionarios de costas del Estado, cuáles eran sus planes para ellos, porque desde luego a mí me parece que no es ningún ejemplo ni de cooperación ni de lealtad, y es un caso que a mí me afectaba directamente también, en mi posición de trabajadora pública del Estado. Reconocerán que después de aprobar una ley como la de transitoriedad, pues, han perdido un poquito –un poquito– la credibilidad en cuanto a querer colaborar en una gestión integrada de todas las administraciones, que es lo que sí hace realmente falta en nuestras costas. Hace falta mucho más que un proyecto de ley como el que aquí nos presentan para que nos lo creamos. Y es una pena, porque es cierto que el reto de cuidar nuestro litoral es muy grande. Las zonas costeras constituyen un recurso ecológico, económico y social irremplazable. A lo largo de todo el Mediterráneo europeo, de todo, hay una presión del hombre sobre las zonas costeras que amenaza la fragilidad del mar y su biodiversidad. Y Cataluña no es una excepción; hemos visto recientemente noticias en diversos sitios donde tenemos una situación preocupante. Pero es que además el cambio climático –lo ha mencionado– añade nuevos riesgos, como la elevación del nivel del mar o los efectos negativos de las catástrofes naturales, a los que también nos ha tocado enfrentarnos. La Administración General del Estado, la Generalitat de Catalunya y los municipios costeros tienen que trabajar duro para controlar estos riesgos y frenar o, en determinados casos, incluso revertir la degradación del litoral. Y tienen que trabajar juntos –juntos–, de la mano. Este proyecto de ley articula mecanismos que sí que pueden ser útiles para esa cooperación y para coordinarse entre las administraciones, pero ya hemos dicho que nos sorprendería mucho, aunque nos sorprendería gratamente, que los utilizasen con lealtad. Lo que no nos ha sorprendido tanto es lo del canon. No podían dejar pasar un nuevo proyecto de ley para introducir una nueva tasa, impuesto, canon o lo que sea, para que no sea suficiente que seamos la comunidad autónoma que más impuestos paga. En fin, tendremos tiempo de debatir durante la ponencia de ley sobre este canon y sobre otros puntos, para conseguir aprobar una ley que sí que esperamos que sea una buena ley. Y esperamos sobre todo que para cuando tenga que aplicarse contemos con un nuevo Govern que de verdad trabaje para todos los catalanes y gobierne para todos. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Tot seguit, i en nom del Grupo Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, és el torn del diputat senyor Jordi Terrades. Quan vulgui.
Gràcies, president. Conselleres, conseller, el meu grup parlamentari no farà a priori un judici de valor sobre les intencionalitats del Govern, no? Miri, al Parlament Europeu, o al consell també, hi han recomanacions de fa un grapat d'anys, justament recomanaven una gestió integrada de les zones costaneres a Europa i en especial les zones costaneres del Mediterrani. Fins ara, l'ordenació del litoral a Catalunya s'ha fet de manera segmentada, probablement perquè teníem una distribució o perquè tenim una distribució competencial complexa i diverses administracions que actuen sobre el medi a les ciutats, als municipis o als pobles, la Generalitat, el mateix Estat, no? Ara bé, l'Estatut d'autonomia de Catalunya, l'Estatut vigent i, per tant, plenament legal, fixa de manera clara com a competència exclusiva de la Generalitat de Catalunya l'ordenació del territori del litoral, i també de l'urbanisme. I a més a més també ens dona competències executives en salvament marítim, en el que fa referència al control dels abocaments industrials i contaminants, i altre tipus de competències també exclusives, no?, com vostè ha afirmat i com fixa la llei: establir, regular els plans territorials d'ordenació, l'ús del litoral, l'ús de les platges; també la gestió dels títols d'ocupació de les activitats en la franja maritimoterrestre. Dic això perquè ens agrada i ens complau que el Govern desenvolupi l'Estatut de Catalunya i que tiri endavant allò que són competències exclusives de la Generalitat, eh? Està bé, de tant en tant, aterrar, i tirar endavant allò que cal regular per millorar l'espai físic que ens aixopluga a tots plegats. I quan estic parlant d'aixoplugar no estic parlant només de les persones humanes, sinó del conjunt, no?, del territori. Per tant, aquesta llei s'emmarca en la legalitat estatutària. Nosaltres, d'entrada, donem suport a la seva tramitació, com no podia ser d'una altra manera, no? Perquè, no només desenvolupa una competència estatutària, sinó que escolta una recomanació d'Europa per proposar un model de gestió integrada, que no és incompatible amb el tractament individual d'algunes de les zones del nostre sistema costaner; model integrat que no pot deixar de banda, des del nostre punt de vista, l'Administració municipal, eh? Per què? Perquè, des de la nostra visió, els ajuntaments són els principals interessats, i a més a més en són uns actors importants, en el bon ús que se li doni al litoral, de les activitats que es planifiqui situar en el mateix litoral, sobretot, a les platges més urbanes. Els socialistes de Catalunya sempre hem considerat un bon principi aplicar el principi de subsidiarietat. Per què ho diem, això? Ho diem perquè, atès que una part dels impactes que es produeixen a la franja maritimoterrestre, sobretot quan parlem d'activitats o d'actuacions relatives a obres, instal·lacions implementades legalment sobre la zona de servitud, o de trànsit, es solen produir en indrets sensibles, des del punt de vista dels municipis. Per tant, som de l'opinió que cal establir de manera més precisa, més clara, quin és el nivell d'actuació de cada una de les administracions, en el Govern de la Generalitat, però també dels ajuntaments. Nosaltres creiem que cal apoderar els ajuntaments, també, d'una manera més efectiva en la gestió del litoral. Dit d'una altra manera, eh?, no creuríem encertat, i hem vist que alguna de les línies d'actuació podríem donar peu a aquesta visió que nosaltres tenim, a desposseir competencialment els ajuntaments d'allò que la normativa estatal sí que els reconeixia. Per tant, via esmenes intentarem precisar aquesta posició, sobretot en allò que fa referència als serveis de temporada, eh?, sobretot en aquest aspecte. Creiem, per tant, que el paper dels ajuntaments, que li reserva aquesta llei, ha de ser superior al que li reserva l'actual redactat de la llei. És una visió que nosaltres tenim, que alguns ajuntaments també han fet arribar al meu grup parlamentari. I, sobretot, el que cal és especificar d'una manera clara i precisa les facultats i funcions d'inspecció del litoral, de cada una de les administracions, del Govern de la Generalitat, però també dels ajuntaments, i fixar quin és el nivell que li correspon a cadascú. I no només de la inspecció, sinó d'aquelles mesures de protecció de la legalitat relatives a la restauració de la realitat física alterada, que moltes vegades ens hi trobem en la franja costanera del nostre país. Sense entrar-hi tampoc de manera genèrica –ara no es tracta d'entrar en detalls, hi entrarem en les esmenes que presentarem–, la llei no pot obviar que la ciutat de Barcelona disposa d'una carta municipal, que també és llei, i que l'actual llei, des del nostre punt de vista, no la pot laminar ni modificar, perquè la carta de Barcelona li dona atribucions, també, a la ciutat de Barcelona en matèria de gestió del litoral i les seves platges. També opinem, i ho farem via esmenes, que la llei no encara de manera clara i precisa el finançament adequat als municipis costaners, per fer front a algunes de les comeses que la llei els encarrega als municipis, no? Tindrem temps de discutir en ponència sobre els cànons, sobre les taxes, sobre si hi ha concurrències o dobles imposicions, a la vista de l'informe jurídic que ha fet l'assessoria jurídica del seu departament, però també a la vista de sentències del Tribunal Constitucional. I, finalment, m'agradaria referir-me, també, al tercer informe de canvi climàtic, que el conseller hi ha fet referència, perquè no es tracta només de les coses que passen a l'entorn, no?, de les platges o del domini marítimo-terrestre, sinó que hem de tenir molt en compte els efectes que aquest informe de canvi climàtic ens alerta que pot produir sobre aquests vuit-cents i escaig quilòmetres de costa de Catalunya; no totes de la mateixa mesura i intensitat, però sí que es poden produir fenòmens, i cal aplicar polítiques de gestió per adaptar les nostres zones costaneres a aquests efectes del canvi climàtic. A vegades, quan venen les llevantades ens entestem –i se'ns emporta una part de les platges– a tornar-les a recuperar immediatament. Potser caldrà asseure's i reflexionar asserenadament sobre aquests fenòmens i com es modifiquen, fruit de la natura, però també fruit de l'actuació de les administracions i de les persones, sobre les nostres costes. Vostè ha fet referència que tenim un quilòmetre lineal i escaig de ports. Bé, haurem de reflexionar també sobre els efectes dels ports sobre les nostres platges i el litoral. A l'anterior legislatura vam estar debatent, també, en ponència parlamentària una llei de ports, que pràcticament estava molt madura, hi havia un consens bastant ampli –hi han discrepàncies–, jo li dic que per què no la tornem a portar i la discutim, i acabem de fer el pack sencer. I com que parlem de canvi climàtic, l'hi torno a insistir una altra vegada i sap que no és la primera vegada que l'hi dic, però, cal encarar, també, aquelles disposicions que la Llei de canvi climàtic disposava, i creiem que el Govern hauria de..., i els grups parlamentaris, haurien de començar a desencallar una de les peces fonamentals de la Llei de canvi climàtic, que és el comitè d'experts, eh?, que és el que ha d'activar algunes de les mesures de la Llei de canvi climàtic, que també afecten a la llei que vostè ens ha presentat avui. I amb aquests catorze segons que em queden, probablement també haurem de repensar de manera global, no només la franja més immediata, sinó la línia de costa cinc-cents metres més amunt i com desenvolupem urbanísticament el país.
Gràcies, diputat. Seguidament, i en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn del diputat senyor Lucas Ferro.
Sentint el company que m'ha precedit, em sembla que jo començaré pels catorze segons que li faltaven, i centraré gran part de la meva intervenció en què fem amb la gestió urbanística del litoral de Catalunya. Nosaltres celebrem que es doni aquest projecte de llei, que s'escoltin les recomanacions europees de gestió integrada i que es desenvolupin les competències de l'Estatut. Però crec que és una proposició de llei que no compta amb esmena a la totalitat, i, per tant, centraré la meva intervenció en aquelles línies que creiem que hem de treballar conjuntament per desenvolupar i millorar aquesta proposició de llei. El primer que m'agradaria fer és un reconeixement públic a tots els ciutadans i a totes les entitats que durant aquests anys han treballat arreu del territori, incidint en la necessitat d'aturar la destrucció del nostre litoral; un treball infatigable, que comença a arrencar petites conquestes i comença a forçar que el Govern mogui posicions i hagi de començar a prendre's més seriosament l'ordenació del litoral. Aquest dies rellegia el manifest de SOS Costa Brava, i estic segur que vostè també l'haurà llegit, i recullen en nou dels vint-i-dos municipis de la Costa Brava, vint-i-dos projectes urbanístics que suposaran ni més ni menys que la construcció de més de 2.200 habitatges, de 4 hotels, d'1 camp de golf, i d'1 càmping, entre d'altres construccions. I crec que aquest és un exemple que ressalta una necessitat que tenim com a país, una necessitat que veiem al litoral de Catalunya, que veiem, també, en zones contigües dels parcs naturals de Catalunya, com el mateix Parc de Collserola, i que veiem en discussions urbanístiques i en discussions sobre el preu del lloguer. I és que cal que les administracions posin fre, d'una vegada, als projectes merament especulatius amb el territori. Cal que posin fre a l'especulació urbanística, cal que posin fre a la construcció desenfrenada de projectes especulatius al territori, i cal que posin fre als que encara avui, després del desastre immobiliari en el que ens van portar la passada dècada, segueixen receptant-nos especulació amb el sòl i especulació amb el dret a l'habitatge. I crec que en això, aquest projecte de llei és poc ambiciós. I, des del nostre punt de vista, és poc ambiciós perquè no conté, en el projecte de llei, cap criteri polític sobre la regulació de les ambicions urbanístiques sobre el litoral de Catalunya que estan avui sobre la taula. Cap criteri polític que puguem debatre avui el conjunt de grups parlamentaris en aquest Parlament. I ens proposa, especialment, bàsicament dos instruments; dos instruments de planificació: un per a la Generalitat de Catalunya i un per als ajuntaments de Catalunya; però no proposa cap criteri general –no proposa cap criteri general– que pugem discutir avui sobre capacitat de càrrega màxima, sobre distància a la línies de costa de les urbanitzacions, sobre gestió de la biodiversitat o sobre espais naturals d'interès particular. I creiem, fermament, que cal atrevir-se a convertir en l'articulat de la llei criteris polítics per a la limitació i la regulació de les ambicions especulatives, màxim en aquest context on estan sobre la taula projectes especulatius que danyaran seriosament la cohesió territorial d'aquest país i la qualitat ambiental de les nostres costes. I el problema fonamental que no els inclogui aquesta llei i que es relegui tot al desenvolupament de plans d'ordenació, és que en aquest Parlament no podem discutir sobre aquests criteris, que és el que nosaltres voldríem fer. El problema és que no és una discussió merament tècnica que es pugui fer en una comissió d'urbanisme, és una discussió política que s'ha de fer en aquest Parlament. Perquè és una discussió sobre model de país i sobre com volem conciliar els interessos privats amb el dret al propi territori i amb el dret a «disfrutar d'un territori cohesionat i gestionat de forma sostenible. Aquest no és un projecte de llei, i crec que hi estarem d'acord, de protecció del litoral, és un projecte de llei d'ordenació de competències. I a nosaltres ens agradaria que en la ponència de llei es tramités, s'incloguessin elements de protecció del litoral. Estem d'acord amb vostès: cal ordenar competències, cal distribuir competències i cal desenvolupar l'Estatut, però cal incloure, en aquest desenvolupament de competències, criteris generals que ens permetin ordenar la planificació del litoral. Perquè creiem que inclús sent molt ambiciosos amb la feina de planificació, inclús en el rang normatiu que li heu donat, si no contemplem criteris generals, a aquest treball de planificació hi poden mancar elements que nosaltres considerem indispensables. Creiem que cal incloure-hi criteris legals per definir la capacitat de càrrega; per definir en quines zones del litoral avui ja és impossible dur a terme nous projectes urbanístics; per definir també quins espais naturals existents avui al litoral considerem que han de quedar, per llei, exclosos de qualsevol projecte urbanístic, i sota quins criteris instarem a revisar plans urbanístics dels ajuntaments del litoral, o com afrontarà la Generalitat la desclassificació de sòls urbans en el nostre litoral. I especialment en aquests dos últims punts tenim grans preocupacions; tenim projectes i plans urbanístics propis de la bombolla immobiliària i d'una mirada excessivament ambiciosa i excessivament despreocupada de la sostenibilitat ambiental del nostre país, i ni tan sols contemplem cap mecanisme sobre com afrontar aquesta discussió, cap mecanisme sobre com desclassificarem sòls, cap mecanisme sobre com adquirirem sòl públic que avui està en mans privades per assegurar-ne la seva conservació i cap fons per dotar-nos de capacitat econòmica i per dotar també els ajuntaments de capacitat econòmica i financera per fer-ho. En definitiva, considerem una bona notícia la presentació avui d'aquest projecte de llei i considerem una bona notícia l'assumpció avui de competències pròpies en ordenació del litoral. Però creiem que no només cal un projecte de llei d'ordenació de competències, sinó que cal també, i sobretot, un projecte de llei de protecció del litoral. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn ara de la diputada senyora Natàlia Sànchez.
Bona tarda a tots i a totes –gràcies. Molt sovint els títols ens ajuden a analitzar i interpretar, malgrat que és evident que no només amb un títol podem treure grans conclusions, però en aquest cas sí que creiem que és important, no? Parlem del Projecte de llei «d'ordenació del territori, i nosaltres pensem que en part ja comencem malament, perquè creiem que el que cal és, primer, recuperar; segon, protegir, i tercer, ordenar. Per tant, ens agradaria estar debatent sobre una llei de recuperació, protecció i ordenació del litoral, perquè creiem que és imprescindible i urgent. En un simple títol podem veure quina és la intenció: ordenar. Ni recuperar ni protegir, hi insisteixo. Està clara, la diferència, oi? El Projecte de llei d'ordenació del litoral que presenta el departament és un articulat fet i pensat per satisfer les necessitats de creixement del sector turístic, i no com una eina per millorar la qualitat ambiental i l'estat de conservació dels nostres ecosistemes litorals. El litoral dels Països Catalans ha estat i és, i està, en el punt de mira dels grans oligopolis econòmics amb forts interessos tant en la urbanització de la costa com en l'explotació turística de la franja litoral; un model que no ha deixat un pam sense cimentar en moltes zones del país i que encara avui amenaça la Costa Brava, per moltes moratòries d'urgència que facin en un context d'eleccions municipals. La massificació turística i urbanística del litoral i de les platges i els impactes derivats de la pressió antròpica sobre l'entorn natural han fet de la nostra costa un entorn artificial i cimentat, sense capacitat de resiliència vers els impactes del canvi climàtic. Al tercer Informe sobre el canvi climàtic alertàvem: «El nivell del mar augmenta gairebé en quatre centímetres per decenni, amb conseqüències importants per al litoral i els ecosistemes marins. Però aquest projecte de llei omet aquesta alerta, malgrat el seu discurs i la seva retòrica. El canvi climàtic només és citat dues vegades en tot el text, mentre que la biodiversitat directament no apareix, com ja havia anunciat l'Associació de Naturalistes de Girona. Poden comprovar-ho, per exemple, amb l'apartat a de l'article 3, en què es parla de sostenibilitat en termes genèrics; o a l'article 4, que no contempla, per exemple, un pla de recuperació i conservació del litoral, o fins i tot en els plans i documentació que proposa aquesta llei que s'han de presentar no s'incorpora cap mirada científica envers el canvi climàtic. La certesa científica del canvi climàtic l'estan convertint en una opinió, i això no pot ser. El punt de partida que fan de la seva llei no incorpora cap necessitat de parlar sobre quines són les conseqüències científiques del canvi climàtic. No es fiqui les mans al cap, senyor conseller; jo quan el sento parlar també me les hi posaria. Des de la nostra perspectiva [[el conseller de Territori i Sostenibilitat intervé sense fer ús del micròfon]] , aquest projecte de llei presenta... [[Pausa.]] És que l'intentava escoltar...
Conseller, ara és el torn de la diputada. Continuï, diputada.
Ja ho hem dit moltes vegades, senyor conseller: no tenim un mateix model, ni territorial ni ambiental, ni una mateixa consciència ambiental. Deia, presenta tres mancances estructurals: la visió global del projecte de llei és economicista, en tractar el litoral com una mercaderia subjecta a l'explotació del sector turístic; segon, la qüestió ambiental és relegada a un segon terme i sempre subordinada a les lògiques del mercat, i tercer, ens preocupa la capacitat de participació dels moviments socials, de les entitats ecologistes, i també del món municipal; no acabem de veure clara la proposta que ens fan. El projecte de llei no contempla qüestions ambientals com els riscos que ja he dit, derivats del canvi climàtic, ni mesures d'adaptació als seus efectes; la recuperació de la dinàmica sedimentària natural; mesures de conservació de les platges naturals i de recuperació de la qualitat ambiental de les platges; limitacions a l'accés a les platges segons la seva capacitat de càrrega, o mesures per aturar la pèrdua de biodiversitat per preservar les espècies protegides. A tot això, es pretén eliminar l'autonomia local –el que deia– en la planificació urbanística, i ens ho mirem amb preocupació. Tanmateix, engeguem aquesta tramitació. Nosaltres serem, en aquest cas sí, actives en aquesta tramitació, en les compareixences, en les esmenes, per realment tenir el projecte de llei que es mereix el litoral. Acabo també donant les gràcies, de forma col·lectiva però també personal, per l'aprenentatge del moviment ecologista, perquè sense el moviment ecologista, sense la seva capacitat d'incidir, sense la seva capacitat d'acció i condicionar les polítiques pujolistes, directament, que s'han dut a terme en aquest país per trinxar el territori, avui aquest litoral cimentat del que li parlo ni tan sols existiria, no existirien els aiguamolls de l'Empordà ni tantes altres reserves del litoral que les polítiques mercantils que vostès defensen han trinxat al nostre territori. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. És el torn ara, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, del senyor Santi Rodríguez. [[Remor de veus.]] Diputat, conseller, estem esperant que acabin la conversa perquè pugui continuar el debat. [[Persisteix la remor de veus.]] Esperi's, diputat.
Sí, sí, m'espero, president.
Ara, quan vulgui.
Com a vostè li agrada que l'escoltin, a mi també m'agrada que m'escoltin. Gràcies; gràcies, president. Les intervencions que hi han hagut fins ara em suggereixen alguna idea per expressar, però aprofitaré per inserir-la en la breu intervenció que farem per defensar la no presentació d'esmena a la totalitat i, per tant, la possibilitat de tramitar aquest projecte de llei per la via parlamentària. Sense cap mena de dubte, el litoral és un espai particular en el que conviuen interessos i que certament cal intentar equilibrar. Hi conviuen interessos d'ús i de gaudi, però també de preservació de valors naturals, de valors biològics, paisatgístics. Hi conviuen interessos competencials, ho diu el mateix projecte de llei: les tres administracions –Estat, Generalitat i administracions locals–, en diferents àmbits, hi tenen competències, més/menys competències. Hi conviuen aspectes competencials: competències urbanístiques, competències mediambientals. I sobretot hi conviuen iniciatives; iniciatives públiques, però també hi conviuen iniciatives privades. I nosaltres hem entès aquesta llei precisament com l'eina que ha de fer possible la convivència de tots aquests interessos, de tots aquests elements. I crec que precisament una de les virtuts, molt possiblement, que hagi tingut aquesta llei és que grups amb visions segurament tan diferents –unes més equilibrades, altres menys equilibrades– amb relació a com ha de ser el litoral i com ha de ser la protecció del litoral no hem presentat esmenes a la totalitat, i, per tant, tindrem l'oportunitat de debatre en ponència –i, per tant, de fer-ho d'una forma molt més extensa– aquest projecte de llei. La llei estableix figures... És cert que no s'estableixen determinades premisses amb relació a com ha de ser el litoral. Es regulen les figures d'ordenació i de gestió; segurament si s'hagués entrat en altres aspectes, hagués estat més complex que no hi haguessin hagut esmenes a la totalitat per part d'uns o altres grups. Com deia, estableix aquestes figures de l'ordenació i gestió del litoral, dos elements, dos figures: Pla d'ordenació del litoral, encarregada la mateixa Generalitat, la mateixa Administració de la Generalitat; plans d'ús del litoral i de les platges, per tal de que siguin els ajuntaments afectats o beneficiats els que tinguin la possibilitat de dur a terme aquestes figures d'ordenació i de gestió, sobretot en el cas dels ajuntaments. Estableix també eines de participació, els consells rectors, tant del Pla d'ordenació com dels plans d'ús. I estableix una comissió executiva des del punt de vista administratiu, que és la comissió d'ordenació. Els plantegem, jo diria, dos discrepàncies..., jo diria, un recel i una discrepància. Recel –ja ens entendran que tinguem determinats recels entorn d'aquest Govern– que és amb relació al paper que, també com a administració competent, ha de o pot jugar també l'Estat amb relació a l'ordenació del litoral. No se'n parla pràcticament enlloc del projecte de llei, però el que és cert és que l'Estat també hi té competència i, per tant, algun paper ha de tenir, precisament per garantir aquesta visió integral, precisament per garantir aquesta gestió integrada, que és el que persegueix el projecte de llei. I després hi ha una discrepància, hi ha una discrepància que m'imagino que es poden pensar que és el cànon, i bàsicament és una discrepància per tres motius –tres. Una primera, conceptual, conseller. Conceptual en el sentit de, escolti'm, estem en un moment..., com a mínim nosaltres estem denunciant reiteradament que la Generalitat de Catalunya és aquella que té més impostos propis, que et posa més cànons, que posa més taxes... Vostè ens porta una llei amb un cànon, quan parlem del taxi i dels VTC ens diu: «Bé, doncs posarem una taxa també, tal... És a dir, home, escolti'm, intentem buscar altres mecanismes de finançament de les polítiques públiques que no siguin els de carregar-ho contínuament tot sobre els ciutadans, i més sobre els ciutadans catalans, que ja ho pateixen prou. Primer element. Segon element. El cànon és d'un 3 per cent. Carai, no podrien haver triat...
Diputat, se li ha acabat el temps.
...un altre percentatge? –si em permet, són deu segons. El 3 per cent. Carai, no podrien haver triat un altre percentatge, per dissimular? Com a mínim per dissimular.
Diputat...
Però la més greu, sobre els beneficis. I això, conseller, entenem que és doble imposició i, per tant, entenem que això...
Diputat, se li ha acabat el temps.
...no és possible, aplicar un cànon d'aquest...
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari Republicà, del diputat senyor Marc Sanglas.
Gràcies, president. Conseller, consellers, vicepresident, conselleres..., senyor Agustí Serra i altres membres del departament que avui ens acompanyen, gràcies, i agrair-los la feina feta i en tot cas alegrar-nos inicialment –i ho apuntava el conseller en l'inici de la seva intervenció– de l'element de que, en un projecte de llei sobre un element tan important que reguli àmbits territorials en els quals genera sempre una gran crispació a nivell territorial, no s'hagi presentat cap esmena a la totalitat. Ens sembla ja un punt de partida important i creiem que és un bon símptoma de que, en tot cas, els diferents grups parlamentaris entraran, diguem-ne, en el conjunt del text per presentar-hi algunes esmenes, però que la concepció sobre el text inicialment és acceptada. I, per tant, des d'aquest punt de vista ens sembla important. Ens sembla important perquè, com vostè destacava a l'inici de la seva intervenció, aquests vuit-cents quilòmetres de costa que tenim en el país, amb una alta ocupació, amb un punt, diguem-ne, d'una part important del país, aquest 43 per cent de població que viu en aquests setanta municipis costaners, i que, a més a més, genera, aquest turisme, un impacte del PIB d'un 11 per cent... I, per tant, creiem que estem parlant d'un seguit de qüestions que no són poques, sinó que compel·leixen i, per tant, configuren i coincideixen en l'àmbit territorial. Per tant, ens sembla que és important tenir en compte aquestes dades en el moment, diguem-ne, de parlar i d'abordar..., perquè ens dona clarament quina és la importància del litoral al nostre país, per la seva concepció, per l'impacte que té en l'àmbit econòmic, també per l'impacte que té en l'àmbit mediambiental. I és un àmbit en el qual en els darrers anys hem anat patint una pressió. Creiem que l'àmbit de regulació de les activitats en la zona maritimoterrestre ha de ser objecte de regulació i ha de ser objecte d'intentar arribar a un punt de control que en alguns àmbits ha desmarxat. En tot cas, entenem que aquest projecte de llei no va sol, i després parlarem del tema de la gestió integrada, però entenem que hem de parlar d'un àmbit molt més ampli. És evident que des del nostre punt de vista aquesta llei afecta el que serien els cinc-cents metres inicials de la costa, però que hi han altres projectes de llei, i el senyor Terrades n'apuntava un, i que ens sembla important i que creiem que el departament ja el té a punt per tornar a portar en aquesta cambra parlamentària, com és la Llei de ports, que també, evidentment, té una clara incidència en tot el que fa a la regulació del litoral, i que, per tant, creiem que hi hem d'entrar. En la darrera legislatura, vam estar a punt d'aprovar-lo, i ja teníem els treballs acabats en comissió, simplement faltava aquesta darrera aprovació per part del plenari, i, per tant, havíem arribat també a un ampli consens. Per tant, ens sembla que aquest també és un dels projectes de llei a tenir en compte. D'altre àmbits que ens sembla que també caldrà tenir en compte i que ens sembla que seran una pota respecte també a aquesta Llei d'ordenació del litoral és l'àmbit de la Llei de territori i sobretot l'actuació que està fent el departament amb els plans directors dels sòls no sostenibles, que aquí el senyor Ferro apuntava la necessitat de que aquesta llei incidís en aquest àmbit. Creiem que no, creiem que no és en l'àmbit de la Llei d'ordenació del litoral on hem d'abordar el problema de l'excés de sòl urbanitzable, sinó que és en l'àmbit del pla director, que especialment ara que hem començat a treballar el de la Costa Brava creiem que és una manera i és en aquest àmbit on cal treballar. Per tant, creiem que aquests tres projectes de llei i aquest àmbit del pla director són les eines necessàries que ens hem de dotar per donar sortida i per donar cobertura a aquest element; un element que ens preocupa, és evident: és evident que el canvi de model turístic ha generat una pressió urbanística sobre el litoral, sobre els municipis del litoral, no només sobre la zona maritimoterrestre, que és evident que en el moment que hi ha una pressió urbanística acaba remetent sobre l'entorn del litoral i que creiem que s'hi ha de fer. Per tant, des d'aquest punt de vista, creiem que està bé que hi fem feina, i que, per tant, entenem que aquesta és la funció i la voluntat del Govern, amb aquella màxima que diu: «Pensa globalment i actua localment. Aquesta és una d'aquelles eines que intenten mitigar els efectes del canvi climàtic en l'àmbit del nostre territori, i, per tant, ens sembla que és important. Compartim els objectius que es marquen en el mateix projecte de llei, que és planificar racionalment les activitats, preservar les zones costaneres i garantir la convivència entre les iniciatives públiques i privades. El que dèiem abans, el país treballa o una part del país treballa en aquest àmbit, i, per tant, diguem-ne, ho hem de fer possible, compatible. I sobretot aquests nous principis que estan inserits en la nostra societat del respecte mediambiental creiem que són importants. Entrem en l'àmbit, i també s'apunta en el projecte de llei..., hem d'estrènyer o hem d'esprémer, si em permeten l'expressió, al màxim les competències que tenim en aquest àmbit. Creiem que s'ha fet una feina ingent, des del punt de vista jurídic, que ens dona una facilitat i ens permet «apretar a fons i estirar al màxim aquelles competències que puguem. Algú ens deia que hem de fer referència a l'Estat; l'Estat, en tot cas, té les seves competències i regularà els seus àmbits, però nosaltres el que hem de fer és treballar-hi, treballar-hi fort. Sobre el tema del sistema del model integrat que plantegen, em sembla que és intel·ligent, en la línia com s'apuntava, com apuntava el conseller en la seva pròpia intervenció, seguint les recomanacions del Parlament Europeu, i que, per tant, des d'aquest punt de vista, es tracta de tenir aquesta visió, fer aquesta gestió integrada de totes les administracions concurrents. No és un element fàcil, i, per tant, diguem-ne, des d'aquest punt de vista, creiem que cal fer-ho efectiu. A alguns els preocupa, i em refereixo a la senyora Bravo..., sobre el tema de l'Estat. Miri, una gestió integrada, sí; també li dic «pròpia, eh?, també la volem pròpia. I, per tant, tot l'Estat col·laborarem fins que ens pertoqui, però que en tot cas el que volem també és poder gestionar la totalitat, diguem-ne, dels nostres ports i del nostre litoral. Elements positius que li veiem i, en tot cas, segurament, que hauran de ser objecte de debat en la ponència parlamentària..., però que sí que ens agrada i que creiem que és important és l'element que es tingui en compte la realitat dels ajuntaments, que se'ls tingui en compte; els ajuntaments han de ser una peça més en la regulació, diguem-ne, de tot allò que afecta el litoral; són els principals afectats de la gestió de les activitats que es fan en els seus territoris, i, per tant, des d'aquest punt de vista, el fet de que s'incrementi el nombre de competències d'ells ens sembla important. I, per tant, des d'aquest punt de vista, que també disposin de més mecanismes a l'hora d'atorgar llicències, ens sembla important. Acabem de valorar quines han de ser. Creiem que en el moment de determinar-ho en el projecte de llei podem apuntar-ho, però és veritat també que després, i en tot cas també, creiem que el tema del pla d'ordenació i del pla d'usos és l'àmbit on ho puguem definir tenint en compte la voluntat d'heterogeneïtat de les diferents situacions. És evident que no es pot gestionar de la mateixa manera una platja de la Costa Brava o de l'Ebre que una platja, com apuntava vostè, en l'àmbit més urbà. Per tant, des d'aquest punt de vista, hem de tenir en compte aquestes característiques de cadascun dels territoris. Sobre el tema del cànon de les concessions. Aquí, creiem..., i, en tot cas, parlem-ne, evitem..., segurament hem de treballar per evitar la doble imposició. El que sí que entenem, ja que la finalitat d'aquests recursos és destinar-los a l'àmbit territorial, que els ajuntaments puguin participar de la gestió d'aquests recursos i que, per tant, busquem el mecanisme que permeti que les inversions que s'hagin de fer en aquests municipis puguin ser participades també al mateix temps pels ajuntaments. A aquells que diuen que masses impostos, els diria que segurament a ningú li agrada pagar impostos, però en tot cas la qüestió és on ens referim i on van destinats aquests impostos, i, en tot cas, el que és bàsic, que hi hagi una transparència claríssima. Segurament, sense un dèficit fiscal de 16.000 milions d'euros que patim en aquest país..., i algú ens dirà que és la cançó de l'enfadós, però és que és la realitat –és que la realitat és tossuda, senyora Bravo, és així de tossuda, la realitat–, i, per tant, des d'aquest punt de vista, ens podríem estalviar aquestes qüestions. Pel que fa a ens sembla que al tema del pla d'usos i litoral de les platges, el fet de que la competència sigui municipal en aquest àmbit ens permet tirar endavant i ens permet forçar aquesta situació de que els ajuntaments se sentin partícips en la regulació dels seus àmbits, i, per tant, des d'aquest punt de vista, insistim que creiem que en tot l'àmbit cal seguir treballant i cal seguir parlant amb els ajuntaments. Pel que fa a algun dels altres elements que també s'inclou en aquest projecte de llei que ens semblen importants, és els temes dels criteris d'accessibilitat; tenint en compte la realitat plural de la nostra societat i de les persones amb discapacitat i que puguin tenir la capacitat d'accedir en bones condicions a les platges del nostre país, ens sembla que és important també que regulem aquesta situació. I, pel que fa al tema dels mecanismes de participació, creiem que el tema del Consell Rector del Pla d'Ordenació i els consells rectors faciliten aquell element, aquells mandats que tenim també com a govern d'intentar que totes les entitats i diferents persones puguin seguir participant dels diferents instruments de participació i, per tant, incidir en la governança de tots aquests elements. I, ja per anar acabant, dues qüestions. Senyor Rodríguez, escolti, això del 3 per cent..., no ho sé, jo crec que vostès no són els més oportuns per parlar d'aquest tema, precisament, eh? I, per tant, més val que s'estalviï de fer certs comentaris, perquè en definitiva del que es tracta és de generar impostos que serveixin o cànons que serveixin per la regulació de recursos per millorar el litoral. I, ja per acabar, senyora Bravo, la Llei de transitorietat el que feia, el que preveia és que els funcionaris de costes –per tant, no es preocupi– passaven a pertànyer al Govern de la república...
Diputat...
...sense que ningú hagués de marxar.
...se li ha acabat el temps.
Per tant, sempre serà benvinguda, ja ho sap. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Finalment, és el torn, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, de la diputada senyora Gemma Geis.
Bé, bona tarda, diputats, diputades, conseller Calvet, secretari general Agustí Serra, el meu company també de l'àrea de dret administratiu Josep Maria Aguirre, que coneix bé aquesta problemàtica de la protecció del litoral català. Aquesta tarda, abans de començar, permetin-me un record pel conseller Rull, empresonat injustament. Abans-d'ahir va fer una piulada des de la presó de Soto del Real on feia referència al fred, diu: «El fred és un dels nostres pitjors enemics. A Soto del Real, prop de la Sierra de Guadarrama, només hi ha calefacció dues hores al dia. Les cel·les són autèntiques neveres. Molts interns ens diuen que havent dinat es fiquen directament al llit. Inaudit. Tanmateix, no ens vinclaran. És una autèntica vergonya. I per què cito avui el conseller Rull? Doncs perquè les vegades que l'hem pogut visitar a Estremera o a Lledoners traspua la seva estima pel país, la voluntat de governar per tothom i fer-ho bé, la seva consciència pel territori, l'impuls de les polítiques de sostenibilitat i la necessitat d'afrontar el canvi climàtic. Per això creia que avui era molt important citar-lo en el debat d'aquesta esmena a la Llei d'ordenació del litoral. Aquesta llei, com bé ha recordat també algun diputat, va quedar paralitzada arran de l'aplicació del 155, i, per tant, avui comença l'inici de la seva tramitació parlamentària. Hem de dir que, més enllà de les crítiques oportunes i lògiques dels diferents grups parlamentaris, no hi ha cap esmena a la totalitat; per tant, l'oportunitat d'aquesta llei és positiva. Com també ha dit algun dels meus companys, l'article 149.3 de l'Estatut d'autonomia estableix aquesta competència que la Generalitat exercita amb aquesta Llei d'ordenació del litoral. I és veritat que aquesta llei, doncs, està limitada en l'àmbit estatal, en l'àmbit del domini públic, i hi ha hagut una gran controvèrsia també de sentències del Tribunal Constitucional. Per tant, la voluntat de la Generalitat és d'afrontar amb aquesta llei, que jo crec que és transformadora i que és innovadora, la voluntat d'ordenar aquest litoral. També tenim antecedents, els plans directors urbanístics del sistema costaner. Diputat Terrades, quan vostè feia referència en aquesta llei a les competències dels municipis, doncs, als plans directors urbanístics del sistema costaner, aprovats a l'època del tripartit, hi havia algun aspecte que el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya va declarar que vulnerava l'autonomia local. Per tant, discutim quines són les competències i marquem els límits. Nosaltres també diem que aquesta llei, com la Generalitat, a través del seu departament, doncs, necessita les seves competències, però nosaltres defensem una república catalana, perquè ens agradaria no tenir límits competencials, per exemple, en la Llei del sòl o en les competències en matèria de valoracions, i, per tant, poder exercir al màxim aquestes competències. I dos referències. El Síndic de Greuges, l'any passat, el juny de 2018, va emetre un informe que ha citat..., l'augment dels conflictes en matèria ambiental i urbanística a Catalunya, i afirmava la presència de moviments veïnals ecologistes que posen sobre la taula la necessitat d'ordenació supramunicipal, com és la Llei d'ordenació del territori, que es faci en coherència amb les demandes ciutadanes, alhora que exigeixin participació real i eficaç en els processos de debat sobre l'ordenació territorial, i que no manllevin aquesta capacitat i autonomia local. Crec que aquestes tres característiques que estaven a l'informe del Síndic de Greuges les ha exposades molt bé el conseller Calvet i formen part dels pilars d'aquesta exposició de motius i de la seva articulació. Per tant, participació, transparència i competències i concertació amb els municipis. I també, com dir-ho, que vostè ho ha dit a les últimes declaracions, la dificultat en cas que hi hagin indemnitzacions, eh? Aquí tothom ara és un gran defensor dels ajuntaments, però quan després la Generalitat actua en el seu dia a dia doncs hi ha una sèrie d'indemnitzacions que després també els primers que demanen que la Generalitat exerciti competències, si hi han indemnitzacions, són els primers que criticaran que l'ajuntament hagi de pagar aquestes indemnitzacions. Per tant, coherència en les polítiques que es defensen. També volia dir que l'any passat, el juny de 2018, hi va haver un catedràtic, Jorge Olcina, que és el president de l'Associació Espanyola de Geògrafs, que deia que ni la Llei de costes ni la Ley de montes espanyoles no introduïen cap de les recomanacions internacionals per contrarestar el canvi climàtic. Crec que avui aquesta llei sí que inclou aquests paràmetres, i es pot diferenciar el projecte de llei que, amb totes les crítiques i el debat que es pugui fer de la Llei d'ordenació del territori, les inclou a diferència de la Llei de costes espanyola o la Llei de montes espanyola. D'altra banda, tenim la protecció del litoral, que la protecció del litoral, doncs, s'ha d'incloure al desenvolupament urbanístic sostenible, l'impacte de la Directiva 2001, de plans i programes, que defensa la imbricació entre l'urbanisme i el medi ambient. El diputat Lucas Ferro..., quan vostè parlava de l'impacte ambiental, doncs, al llarg de tota la tramitació urbanística, hi ha una cura, amb moltíssims informes, de l'impacte ambiental, i, si aquest impacte es produeix, s'ha de corregir, i, si no es corregeix, hi han els tribunals de justícia que ho validen o ho desestimen. Per tant, jo crec que aquesta llei té molts elements. D'altra banda, aquesta llei és un repte que no és català, com és la problemàtica de la pressió urbanística, de l'impacte del turisme. Jo, aquests dies, preparant-me l'exposició, doncs, feia referència a dos països molt diferents; per exemple, Estats Units, la costa oest dels Estats Units, l'Estat de Califòrnia, on la pressió ambiental urbanística turística i les normatives que s'han aprovat..., doncs mires les normatives i recentment no hi ha hagut impacte; o, per exemple, Itàlia, on amb un sistema de distribució competencial urbanístic semblant als nostres, doncs, les regions italianes amb competències urbanístiques també han apostat per la gestió integrada de l'urbanisme, de la protecció del litoral i també recentment han aprovat normes. Per tant, ens trobem amb un problema, sí, català, per la mateixa configuració i morfologia del nostre litoral, però que és un problema, doncs, que abasta multitud de països i que tots afronten de la millor manera possible. Amb la llei, per això, més enllà d'establir aquests criteris d'ordenació del litoral, crec que la conselleria està abordant el dia a dia, que és molt diferent. Quan el conseller Calvet el novembre de 2018 va venir en comissió parlamentària i ens va dir que en un termini breu, el del primer trimestre de 2019, aprovaríem una moratòria urbanística a la Costa Brava..., doncs bé, dir que el 17 de gener ja s'havia aprovat. Aquest cap de setmana, en aquesta gestió del dia a dia, amb aquests interessos de conservació, d'ordenar, de restaurar, de reparar –diguem-ne l'adjectiu que vulguem, que crec que això és minimitzar i fer petit l'abast de la llei–, doncs també presentava una segona moratòria. Per tant, jo crec que el Govern està presentant el dia a dia amb la gestió de les competències, l'exercici de les competències..., amb presentar un projecte de llei que jo crec que és important. I vostès no ho diran, però alguns diputats en privat et diuen que el que ha fet la Generalitat amb la moratòria és de valents. Per tant, no ens excusem, a vegades..., o sempre demanem a la Generalitat que exerciti les seves competències i llavors no tinguem en compte les competències dels municipis, i no ho fem al revés, demanem que els ajuntaments mantinguin la seva autonomia municipal per sobre de la competència de la Generalitat de Catalunya. Per tant, en aquest dia a dia, jo crec que els últims mesos la Generalitat estar fent front a aquesta pressió urbanística. D'altra banda, aquesta Llei d'ordenació del litoral –el conseller jo crec que ho ha explicat molt bé i el diputat Sanglas, també– té uns principis que –òbviament, després, en la redacció, podrem debatre en les ponències i podrem escoltar experts–..., la preservació de les zones costaneres en benefici de les generacions presents i futures; garantir la utilització de recursos sostenibles i recursos naturals; la preservació dels ecosistemes costaners i els seus paisatges; prevenir els riscos naturals i el canvi climàtic, i el Pla d'ordenació del litoral català. Aquí m'ha semblat, en alguna intervenció, la confusió en el que és la tramitació d'un projecte de llei d'ordenació del litoral, amb el que és la concreció de les mesures –el diputat Lucas Ferro, em sembla que era– de protecció, que no han d'estar a la llei, sinó que han d'estar en el pla. Per tant, també matisar-ho. D'altra banda, doncs, aquesta llei introdueix aquests àmbits, aquests instruments de planificació per a l'ordenació i la gestió del litoral. També fan referència a la riquesa biològica, garanteixen la participació, formulació d'una gestió integrada de la protecció del sòl, participació dels ens locals. Amb relació al cànon, segurament, hi hauran posicions diferenciades, però a mi em sembla positiu que hi hagi o es proposi un cànon d'explotació d'activitats de les concessions sobre el domini públic, i que aquest cànon tingui caràcter finalista, precisament, quan parlàvem de reparar per millorar, conservar, recuperar i restaurar el mateix domini públic. Per tant, em sembla absolutament positiu. Com també que la llei distribueixi el catàleg de competències entre ajuntaments i la Generalitat, que també és un tema moltes vegades conflictiu. Per tant, creiem que és molt positiu que aquesta llei comenci a caminar, que no hi hagi cap esmena a la totalitat. I, mirin, hi ha un..., la declaració de Rio de Janeiro sé que és antiga, de 1992, però comencem a treballar per a les generacions futures, perquè crec que aquesta llei és una bona oportunitat. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Acabat el debat, i atès que no s'han presentat esmenes a la totalitat, aquesta iniciativa legislativa pot continuar la seva tramitació. [[Proposició de llei de redacció d'un text refós de les disposicions legals en matèria de tributs cedits per l'Estat (debat de totalitat)]] [[202-00031/12]] Per tant, passem directament al següent punt de l'ordre del dia, que és el punt sisè, el debat de totalitat sobre la Proposició de llei de redacció d'un text refós de les disposicions legals en matèria de tributs cedits per l'Estat. Abans de començar el debat, els faig avinent que, tal com va acordar la Junta de Portaveus, el debat a la totalitat d'aquesta iniciativa legislativa, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans, se substanciarà conjuntament amb el setè punt de l'ordre del dia, és a dir, el que fa referència a la Proposició de llei per la qual s'autoritza la delegació legislativa per a refondre la normativa legal vigent en matèria de tributs cedits; presentada pel Grup Parlamentari Republicà. Els temps d'intervencions, un cop agrupats els dos debats, seran de deu minuts per grup parlamentari, i de cinc per als subgrups. D'acord amb l'article 116.2 del Reglament, en primer lloc té la paraula el Grup Parlamentari de Ciutadans, per presentar la seva iniciativa legislativa. I, per tant, té la paraula, en nom d'aquest grup parlamentari, el senyor José Maria Cano.
Gracias, señor presidente. Vicepresidente, consellers, diputados, diputadas, muy buenas tardes a todos. Hoy, desde el Grupo Parlamentario de Ciutadans presentamos una propuesta de ley que tiene por objeto la elaboración de un texto refundido que recoja, en una sola norma, todas las disposiciones legales que tienen incidencia en los tributos cedidos a nuestra comunidad autónoma. Los tributos cedidos son aquellos establecidos y regulados por el Estado, pero sobre los cuales nuestra comunidad autónoma tiene una capacidad normativa, dentro, eso sí, de sus competencias. En el resto de regiones europeas no sería necesario recalcar el respeto al ámbito competencial, pero por desgracia y en base a la experiencia, en Cataluña es un elemento a recordar constantemente. Cualquier ley o norma que emane de este Parlament debe respetar el ámbito competencial de nuestra comunidad autónoma. Dicho esto, ¿por qué planteamos esta propuesta de ley? Miren, a lo largo de los años, Cataluña ha ido ejerciendo, de manera constante y continuada, su potestad legislativa en materia tributaria. Lo ha hecho dentro del marco que establece nuestra Constitución y la ley que regula el sistema de financiación de las comunidades autónomas en régimen común. Esa actividad legislativa ha comportado la aprobación de multitud de normas que regulan aspectos parciales de los diferentes impuestos cedidos. Hablamos de impuestos como el IRPF, en lo que tenemos potestad legislativa, o sobre el llamado tramo autonómico. Y aquí quiero denunciar que debido a las políticas que han aplicado sobre este tema, la clase media trabajadora sufre una presión fiscal asfixiante, la más alta de toda España. También tenemos potestad regulatoria sobre las deducciones del IRPF, sobre el impuesto de patrimonio, o sobre el impuesto de transmisiones patrimoniales y actos jurídicos documentados, por poner tan solo tres ejemplos de tributos. Toda esa normativa se ha ido desarrollando, muchas veces, de manera inconexa, de manera aislada y de forma, en la mayoría de los casos, totalmente descoordinada. Un claro ejemplo es el impuesto de transmisiones patrimoniales y actos jurídicos documentados, el famoso ITPYAJD, con veinte disposiciones normativas aprobadas, nueve de ellas con rango de ley, y nos encontramos con que la mayoría de esas normas no incluyen referencia alguna al nombre del impuesto en el título de la ley, con lo que su título no especifica que esa ley afecta y condiciona al impuesto en cuestión. Decirles que para encontrar el tipo general aplicable al AJD nos tenemos que ir a buscar una ley cuyo título es Ley de medidas administrativas, fiscales y de adaptación al euro; título que es un auténtico cajón de sastre, que no ayuda a identificar los impuestos que se ven afectados por esa norma; norma que, por otra parte, y como todas, será de obligado cumplimiento para los ciudadanos, para los autónomos y para las empresas. La realidad de la normativa fiscal catalana es que en estos momentos sufrimos una enorme dispersión legislativa que se ha convertido en un auténtico galimatías y que afecta a uno de los principales principios que deben cumplir las leyes: afecta a la necesaria garantía del principio de seguridad jurídica, y además, en este caso, lo hace dentro de un ámbito tan sensible como el tributario, que lleva asociadas consecuencias económicas directas para los ciudadanos, para nuestros autónomos y para nuestras empresas. Hablamos de la inseguridad que sufren los ciudadanos a la hora de liquidar bien sus impuestos ante la posibilidad de cometer errores y tener que asumir comprobaciones e incluso tener que hacer frente a sanciones de la agencia tributaria que no son de poco importe. Y todo ello no como resultado de una voluntad defraudadora sino como resultado de una interpretación errónea de la norma ante esa gran dispersión legislativa. Por lo tanto, es necesario poner remedio a esta situación porque, en definitiva, ese galimatías del que les hablaba lo que hace es dificultar que nuestros ciudadanos y los profesionales tributarios conozcan las normas en toda su dimensión y corren el riesgo de no aplicarlas correctamente. Una de las primeras ventajas de un texto refundido como el que proponemos hoy es, precisamente, el de facilitar a los ciudadanos, a los autónomos, a las empresas y a los profesionales en materia tributaria, la consulta y el acceso a toda la normativa fiscal, ya que la verán reunida en un solo texto de consulta. Por otra parte, toda simplificación administrativa que impulsemos generará beneficios a los ciudadanos. En el caso que nos ocupa, esa simplificación lleva asociada una reducción de los costes de gestión, de asesoramiento y de cumplimiento que soportan los ciudadanos y las empresas. Es evidente que toda figura impositiva conlleva unos costes de cumplimiento, hay que dedicar tiempo entre otras tareas a recopilar la normativa, a reunir los datos necesarios, a cumplimentar los impresos y a presentarlos correctamente. Y debemos tener en cuenta que el 95 por ciento de nuestro tejido empresarial, que es quien tendrá que hacerlo o encargarlo a terceros, son pequeñas y medianas empresas. Y que, por lo tanto, esos costes los asumen, inevitablemente, los ciudadanos, las empresas que se ven obligadas a destinar recursos humanos, técnicos y materiales para obtener la información suficiente que les permita cumplimentar y liquidar sus impuestos sin errores. Y los costes serán más elevados cuanto mayor sea el grado de dispersión de los textos, serán mayores cuantas más leyes tengan que ser consultadas y analizadas por el contribuyente o por sus asesores. Y a nadie se le escapa que esos costes tienen una vital importancia para las empresas ya que afectan a su productividad, viéndose obligadas a destinar parte de los recursos a tareas administrativas, ya sean con medios de producción propios o subcontratándolos a terceros. Recursos que podrían destinar a acciones que mejoren su productividad y su competitividad. En la otra cara de la moneda, también nos encontramos con los gastos en los que tiene que incurrir la propia agencia tributaria para cumplir con sus responsabilidades de gestión y de comprobación de las liquidaciones presentadas ante los errores cometidos por los contribuyentes, fruto de esa dispersión normativa. En definitiva, en materia de tributos, cuanto más clara sea la norma y menor sea la dispersión legislativa menores serán los recursos que tendrán que destinar para dar cumplimiento a ese tributo los ciudadanos, los autónomos, las empresas y también, por supuesto, la propia Administración. Por lo tanto, una de las mejoras de esta proposición de ley es la de reducir los costes soportados, ya que, en definitiva, hablamos de mejorar la eficacia y la eficiencia de nuestro sistema tributario. Y si hablamos del propio texto refundido, una de las características que debe tener es de ser un texto flexible. Tiene que estar abierto permanentemente a los cambios legislativos que se vayan produciendo. Esta es una de las principales utilidades del texto, su actualización constante para que no pierda, en ningún momento, su vigencia. Y para conseguirlo debe contener una buena estructura de codificación de la normativa tributaria que facilite la actualización permanente del texto. Por lo tanto, uno de los requisitos del texto, para que sea útil, es que siempre esté actualizado. Decir que, evidentemente, este no es un problema exclusivo de nuestra comunidad autónoma, pero, a diferencia de la nuestra, la mayoría de comunidades autónomas nos lleva la delantera y han aprobado textos refundidos como el que propone hoy el Grupo Parlamentario de Ciutadans. Estos textos recogen la totalidad de normativa aprobada por sus parlamentos autonómicos. Es el caso de la Comunidad de Madrid, que lo tiene desde el año 2010; de Aragón; de Andalucía; de las Islas Baleares; de Asturias o de Galicia. Cataluña, hasta este momento, iba en la cola en esta materia –y déjenme también que les diga–, este es un ejemplo, este es solo un ejemplo de ir en la cola. Nuestra comunidad autónoma, lamentablemente, sufre la parálisis interminable del procés y eso tiene efectos sobre la sociedad y sobre la economía. Cataluña ya empieza a ir en el vagón de cola de muchos indicadores, situación que es muy preocupante. Y lo que es más grave es una situación que ya empieza a ser irreversible. No sé si son conscientes que no han presentado ni un solo presupuesto en plazo en los últimos nueve años, incluido este. Yo lo que les digo es que recapaciten y dejen de vivir en su burbuja para bajar a la Tierra y ponerse en la piel y al servicio de los ciudadanos. Eso sí, háganlo de todos los ciudadanos, porque llevan muchos años sin centrarse en hacer política útil, aquella política que desarrolla nuestras competencias, la política que se preocupa por la ciudadanía, la política que beneficia a los catalanes. Realmente, no se dan cuenta, no ven que su procés no les deja tiempo para presentar propuestas útiles como las que debatimos hoy, propuestas simples, evidentemente como esta, que no hace milagros pero que les facilitan la vida a los catalanes. Por último, anunciarles que presentaremos hoy una propuesta de ley que complementa la que estamos debatiendo en estos momentos para que también se elabore un texto refundido que recoja la normativa referente a los tributos propios. Tenemos que recordar que Cataluña tiene el dudoso honor de ser la comunidad autónoma con más tributos propios. Nosotros tenemos quince tributos propios, la comunidad autónoma que nos sigue sería Andalucía con ocho tributos propios. Y la elaboración de ese texto refundido también contribuiría a mejorar la eficiencia y eficacia de ese tipo de tributación. Por último, quiero instarles, quiero instar al Govern a que agilice el trámite de esta ley, siempre siendo rigurosos en la elaboración del texto refundido, de manera que antes de final de año ya podamos disponer del mismo. Muchas gracias, señores diputados y diputadas. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. [[Proposició de llei per la qual s'autoritza la delegació legislativa per a refondre la normativa legal vigent en matèria de tributs cedits (debat de totalitat)]] [[202-00032/12]] A continuació, i per defensar la iniciativa legislativa presentada, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Lluís Salvadó.
Gràcies, president. Molt bona tarda, diputats i diputades. Bé, intentaré explicar coses molt paregudes a les que ha explicat el diputat Cano. Això sí, la darrera part, en la que ha fet la part de crítica al Govern, me l'estalviaré. Però sí que és cert que en la primera part coincidiré bastant amb la seua exposició i amb la seua anàlisi. Com ja en bona mesura s'ha explicat, aquesta proposició de llei, aquestes dos proposicions de llei deriven d'una proposta de resolució que presenta el diputat Cano a la Comissió d'Economia i Hisenda el passat mes d'octubre; una resolució en la que es va portar a terme una transacció entre els dos grups que donem suport al Govern i el Grup de Ciutadans, i va concloure..., o aquella proposta de resolució va acabar concretant que calia portar a terme una delegació al Govern de Catalunya a través d'una delegació legislativa en la que es mandatés el Govern a portar a terme un text refós a l'entorn de tot el que era la normativa legal vigent en matèria de tributs cedits. I avui, en definitiva, el que estem proposant en aquest plenari és l'aprovació de dos proposicions de llei que són molt similars: una del Grup Republicà i l'altra del Grup de Ciutadans. Dos proposicions que com que tenen el mateix origen també en bona mesura tenen un desenvolupament molt similar. Com ja s'ha comentat, pretenen facilitar la vida de la ciutadania, pretenen facilitar la vida als contribuents, sobretot millorar la seguretat jurídica, la coherència normativa i pretenen fer més clares i més simples les lleis que regulen els nostres impostos. Al llarg dels anys, com també s'ha exposat, en este Parlament hem anat modificant, adaptant, millorant moltes d'aquestes lleis que regulen els impostos cedits. Moltes d'aquestes modificacions habitualment s'han portat a terme a través de les lleis d'acompanyament, a través de les anomenades «lleis de mesures fiscals, que, com també s'exposava, encara dificulten més la traçabilitat i la identificació de les modificacions que apliquen a cadascuna d'aquestes figures tributàries. Són canvis necessaris els que es van aplicant, any rere any; la societat canvia, i canvia en la mesura que apareixen noves necessitats socials, en la mesura que apareixen noves necessitats de caràcter econòmic. I aquest Parlament, o el mateix Govern, considera que cal donar resposta a aquestes noves necessitats. Són canvis també lògics en la mesura que canvia a partir de cada legislatura, a partir de cada cicle, nou cicle electoral, canvien les majories, canvien les majories en aquest Parlament; i, per tant, també, en bona mesura canvia l'orientació de la política fiscal del Govern. Són canvis segurament inevitables, imprescindibles, que no només se produeixen a Catalunya, sinó que, com també s'ha dit, se produeixen a qualsevol àmbit, administració que té competències en matèria tributària; però que, en definitiva, sí que és cert que han generat i continuen generant una àmplia dispersió normativa. I mentre que la legislació, a partir de tot aquest desenvolupament, aquestes diverses desenes d'anys que han anat transcorrent, el conjunt de la legislació tributària ha adquirit una extraordinària complexitat que dificulta no només el coneixement i la comprensió per part dels ciutadans, sinó també fins i tot per part dels operadors jurídics, per part dels assessors i dels gestors fiscals. Això fins a data d'avui l'agència tributària catalana porta a terme tota una sèrie de guies que intenten sintetitzar i portar a terme una recopilació de totes aquestes modificacions normatives, incorporant també les resolucions que des dels diversos estaments judicials i economicoadministratius es van desenvolupant, i, per tant, a través de les guies intenta pal·liar la mancança d'un text refós, però que és obvi que disposar d'un text refós permet millorar, d'una forma molt clara, la comprensió de tot aquest sistema i este marc jurídic. El que fem avui aquí no és gaire habitual –no és gaire habitual– per diversos motius. En primer lloc, perquè es tracta d'una iniciativa d'un grup de l'oposició, al qual ens hi sumem, i transaccionem i arribem a acords i treballem conjuntament i col·laborem plegats –malauradament és una excepció, que segurament no hauria de ser-ho tant–; però també, en segon lloc, és un procediment no gaire habitual, no gaire ordinari, donat que portem a terme una potestat que ens faculta l'article 63 de l'Estatut d'autonomia de Catalunya i que permet que este Parlament delegui al Govern de la Generalitat de Catalunya la potestat de dictar normes amb rang de llei. Per tant, avui aprovem una delegació expressa al Govern de la Generalitat, feta a través d'una llei, d'aquesta proposició de llei que avui posem damunt de la taula, i que al mateix temps determinem l'àmbit concret i determinem un període de nou mesos pel qual es faculta al Govern de la Generalitat l'elaboració d'aquest text refós. Al cap d'aquests nou mesos, o a partir del moment en el que es publiqui el decret legislatiu corresponent per part del Govern de la Generalitat, aquest mandat decauria, o també decauria en cas que el Govern se trobés en funcions. Per tant, el que avui plantegem és autoritzar, com ja han fet, que també s'ha comentat, diverses comunitats autònomes, facultar el Govern perquè en aquests nou mesos, a partir de l'entrada en vigor d'aquesta llei que avui pretenem aprovar, el Govern durant nou mesos ha de portar a terme aquesta refosa de tota la normativa reguladora dels tributs cedits. Se tracta de recollir, de sistematitzar adequadament tota la normativa de rang legal que, com també s'hi feia referència, afectaria, en concret, l'impost sobre la renda de les persones físiques, l'impost sobre transmissions patrimonials i actes jurídics documentats, l'impost sobre successions i donacions i tot el paquet de diferents impostos que apliquen sobre el joc. Per tant, no es tracta d'entrar en el fons d'aquestes figures tributàries, sinó que es tracta simplement de fer una reordenació. Disposar d'aquest text únic ha de portar a una major certesa, a una major seguretat jurídica; però també, al mateix temps, a través d'aquest encàrrec el que es planteja és de continuar desenvolupant aquesta tasca d'harmonització de tot el que és el marc jurídic vigent en matèria fiscal; una tasca que es va iniciar l'anterior legislatura, que es va anar desenvolupant a través d'aquesta codificació, que també s'hi feia referència, d'un sistema flexible que permetés una actualització molt constant a través d'un codi tributari similar al que en el seu moment es va desenvolupar, com el Codi civil català o altres codis tributaris que en estos moments són vigents en altres països europeus. Per tant, estaríem incorporant una segona part, una segona llei d'aquest codi tributari, alguns llibres nous que permetrien treballar i continuar en aquesta tasca doblement d'ordenació, doblement ordenativa: per un costat, específica als tributs cedits i, per altra banda, a tot el que és el marc legislatiu que avui és d'aplicació al nostre sistema fiscal. Amb aquestes dos iniciatives harmonitzadores podem avançar d'una forma substancial en la seguretat jurídica, en la simplicitat de les normes i en la sistematització rigorosa del conjunt de les principals lleis que integren el dret tributari a Catalunya, i en el cas que ens aplica específicament en l'àmbit dels impostos cedits. Fem un mandat per disposar d'un text refós, i ho fem amb la mirada a les millors tècniques legislatives que avui s'apliquen a Europa a través d'aquest sistema de codi, a través d'aquest sistema de llibres, que ens ha de permetre una major flexibilitat per incorporar els canvis que cada dia, o cada any, o cada mes aquest Parlament anirà introduint, i així ha de ser, perquè el país canvia, les necessitats canvien, i les lleis i els impostos s'han d'adaptar-hi. I acabo agraint la predisposició a treballar conjuntament al diputat Cano. Em sembla que és una col·laboració que segurament permetrà una millora d'un complex sistema fiscal que sempre és difícil d'interpretació però que, a partir d'aquest text refós, segurament tindrà un punt de millora i d'ordenació i de facilitar la vida no només als ciutadans, als contribuents, sinó també a tot el conjunt d'assessors i de gestors fiscals del nostre país. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. [[Aplaudiments.]] És el torn ara, atès que no s'han presentat esmenes a la totalitat, del posicionament de la resta de grups parlamentaris. I, en primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes Units per Avançar, la diputada senyora Alícia Romero.
Gràcies, president. Seré molt breu, perquè tant el senyor Cano com el senyor Salvadó han explicat molt bé la proposta, el projecte, no?, la proposició de llei que es presenta avui aquí. És per un text refós de tots els impostos cedits. És cert que una de les feines més importants, i que a vegades se'ns pot oblidar, d'aquest Parlament és legislar. A més, és la primera funció que tenim, no?, la funció legislativa. I, per tant, dins d'aquesta funció, doncs, la qualitat de les normes, la rigorositat, hauria de ser probablement els principis que ens guien a l'hora de fer la nostra tasca. I és veritat que refondre textos del mateix rang, que a més a més tracten temes molt similars i que segurament haurien o han de facilitar la seguretat jurídica no només dels ciutadans, sinó també doncs de tots aquells que la utilitzen, en aquests casos poden ser serveis jurídics, advocats, i tot l'entorn que acaba aplicant o acaba mudant les lleis, és important doncs que les posem o facilitem aquesta feina de..., generant, sobretot, seguretat jurídica. A vegades sembla que també se'ns oblida. Per tant, nosaltres som favorables, evidentment, doncs, a aquesta tramitació. Ja ho ha dit el president del Parlament, que no hi han esmenes a la totalitat. I el que demanaríem, com a suggeriment, és que molt sovint, com deia, se'ns oblida quina és la nostra tasca principal en aquest Parlament. I també li recordaria, al Govern, que, a vegades, quan presenten alguna llei o algun projecte de llei per tramitar en aquest Parlament, doncs recordin que estem i que l'hem de treballar en un marc legal, que és el que tenim, que l'ordenament de les fonts jurídiques és el que és i no és un altre. I ho dic perquè ara hem començat una ponència de llei sobre els contractes als serveis de les persones, i una de les coses de què ens hem adonat, doncs, és que no hem sigut capaços de, un cop presentada, adaptar-la a la llei estatal que s'havia aprovat mesos abans, no? Bé. Això també és una tasca jurídica i és una tasca legislativa que s'ha de fer amb rigor. I, per tant, doncs, crec que és important que fem textos refosos per generar seguretat jurídica a aquells qui l'han d'aplicar o s'han de sentir cridats per aquesta llei, però també hem de ser capaços de ser rigorosos a l'hora de legislar. I hem d'entendre i hem de saber que estem en un marc i que s'ha de respectar. I, per tant, doncs, crec que és important que avui fem això, però que també quan presentem projectes o proposicions de llei, les fem ajustades a llei, que és segurament una de les obligacions més importants que tenim nosaltres. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn ara del diputat senyor David Cid.
Bé, bona tarda. Com els deia, ara estem davant d'un projecte, d'una proposició de llei d'article únic que té la voluntat de refondre en un text únic la normativa amb rang de llei dels tributs cedits per l'Estat; és a dir, dels tributs que la Generalitat té capacitat normativa. Deixi'm dir-li, senyor Cano, que segurament, no?, en aquesta proposició de llei serà el més a prop que estarem de vostès en fiscalitat, no? Perquè no crec que ens posem d'acord en altres coses. I jo espero que segurament aquesta proposició de llei serveixi perquè grups com el seu, i també potser els d'Esquerra Republicana, doncs se n'adonin que..., un cop refosa aquesta normativa fiscal sobre tributs cedits per part de l'Estat, doncs, que no és cert que Catalunya sigui la comunitat autònoma que paga més impostos, o, en aquest cas, que puguin comparar amb altres comunitats autònomes de manera molt més senzilla i puguin veure que hi ha altres comunitats autònomes que paguen, per exemple, un tipus més alt de patrimoni, que paguen, per exemple, un tipus més alt les rendes altes per exemple en aquest cas amb l'impost sobre la renda, o, fins i tot, també sobre successions. I en això vostès també en són especialistes, no? Per exemple, en IRPF doncs hi ha moltes comunitats autònomes que el tipus màxim del 25,5 el paguen molt per sota dels 175.000 euros que es paguen a Catalunya, o, per exemple, en patrimoni, com li deia, hi han altres comunitats autònomes que tenen un tipus més alt, no? Espero que no serveixi per a una cosa que deia vostè, o m'ha semblat entendre que deia, que és per facilitar la feina dels assessors fiscals. Perquè moltes vegades aquests assessors fiscals el que acaben fent és ajudar a fer elusió fiscal, que és legal, però jo no diria èticament, doncs, una bona pràctica, i no sé fins i tot si a vegades evasió fiscal, que aquí ja estem parlant d'una altra cosa, perquè és bàsicament il·legal. En tot cas, el seu model de fiscalitat –també aprofito per dir-l'hi– ja sabem quin és. Per això li deia que segurament no estarem massa més a prop del que estarem en aquest article o en aquesta proposició d'article únic, entre altres coses perquè vostès acaben d'aprovar, a Andalusia, la supressió de l'impost de successions per herències de més d'1 milió d'euros –suposo que no s'atrevirà a dir-me que amb una herència de més d'1 milió d'euros estem parlant, en aquest cas, de classes populars o de classes mitjanes–; 40 milions d'euros que tiren a la paperera, en aquest cas, o en les herències, a les butxaques dels rendistes, i que aniran en detriment en aquest cas dels serveis públics dels ciutadans i ciutadanes d'Andalusia, segons pròpies dades del seu Govern. Miri, jo al final..., també l'hi dic amb tota la sinceritat, vostès són el partit de les rendes altes, són el partit, en aquest cas, de les grans herències i són el partit dels rendistes, perquè al final vostès tenen de liberals el que jo de xinès. Perquè no hi ha res més, deixi'm que li ho digui així, vostès que parlen tant de la meritocràcia, no hi ha més gerontocràtic que el que vostès han fet amb l'impost de successions a Andalusia en aquest cas, que és eliminar-lo per les herències de més d'1 milió d'euros, però bé. Acabo ja, perquè tampoc té més, aquesta proposició de llei. Li recomano un article que escrivia el senyor Xavier Vidal-Folch aquest estiu a El País, en ple mes d'agost, que es deia «Casado, Reagan y la curva de Laffer, eh? –a vostès els encanta..., i podríem afegir: «Casado, Rivera..., malauradament, també, «Abascal y la curva de Laffer–, que explica, en aquest cas, no?, l'experiència del senyor Reagan, que entre l'any 1981 i l'any 1986 va reduir el tipus màxim de l'impost de la renda, em sembla que era, si no vaig errat, del 50 al 28 per cent, i, bàsicament, el que va provocar és una ruïna pública, eh?; va provocar una caiguda total de la recaptació d'impostos, en aquest cas als Estats Units, disparant el dèficit, que va passar a arribar al 4,8 del PIB, i disparant, en aquest cas, també, el deute públic. Aquest és el seu model, ja li ho deia, i, en tot cas, avui sí que estarem d'acord, perquè estem parlant d'una cosa absolutament tècnica, que és que no refonguem els textos, en aquest cas, de tributació dels impostos cedits per part de l'Estat, però vostès, deixi'm que li ho digui així, han passat, en aquest cas a la història d'Andalusia, per ser el partit dels rendistes, el partit de les rendes altes i el partit de la gerontocràcia. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. El Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent ha renunciat al seu torn. Per tant, és el moment del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Té la paraula el senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Vicepresident, conseller... La setmana passada presentàvem un grapat d'iniciatives legislatives aquí en el Parlament, i una de les que presentàvem..., per cert, totes per rebaixar-les, per suprimir l'impost de successions, allò que tan greu li sap al senyor Cid, que, disculpi, eh?, però em sona una mica estrany que vostè acusi ningú de ser el partit del rics, quan el seu partit és el dels xalets de Galapagar de 600.000 euros, no?, i a mi em sembla que és una mica desmesurat, no? [[Veus de fons.]] Un milió d'euros..., ah!, d'1 milió d'euros, a sobre, bé, d'acord. Escolti'm... [[Veus de fons.]] En definitiva...
Silenci...
La setmana passada... –era retòrica, la intervenció és retòrica, eh?, però bé–, la setmana passada, com els deia, presentàvem una iniciativa i ho fèiem amb relació a diversos impostos: el de patrimoni, el de successions, i també el de transmissions patrimonials i actes jurídics documentats. Per tant..., i en aquella proposició de llei que presentàvem, també afegíem una disposició que deia, escolti'm, i el Govern que faci una refosa, com a mínim, del text que fa referència a l'impost de patrimoni, no?, de transmissions patrimonials i actes jurídics documentats. Per tant, em limitaré a recitar-los el que vam veure amb relació a aquesta llei: «Llei 25/98, de mesures administratives, fiscals i d'adaptació a l'euro; Llei 4/2000, de mesures fiscals i administratives; Llei 21/2001, de mesures fiscals i administratives; Llei 31/2002, de mesures fiscals i administratives; Llei 7/2004, de mesures fiscals i administratives; Llei 12/2004, de mesures financeres; Llei 5/2007, de mesures fiscals i financeres; Llei 17/2007, de mesures fiscals i financeres; Llei 26/2009, de mesures fiscals, financeres i administratives; Decret llei 3/2010, de mesures urgents de contenció de la despesa i matèria fiscal per a la reducció del dèficit públic; Llei 5/2012, de mesures fiscals, financeres i administratives i de creació –m'hi poso còmode– de l'impost sobre les estades en establiments turístics; Llei 1/2013, de mesures per reforçar la protecció dels deutors hipotecaris, reestructuració de deute i lloguer social; Llei 2/2014, de mesures fiscals, administratives, financeres i del sector públic; Llei 3/2015, de mesures fiscals, financeres i administratives; Llei 2/2016, de modificacions urgents en matèria tributària; Llei 5/2017, de mesures fiscals, administratives, financeres i del sector públic i de creació i regulació dels impostos sobre grans establiments comercials, sobre estades en establiments turístics, sobre elements radiotòxics, sobre begudes ensucrades envasades i sobre emissions de diòxid de carboni. Seguim: «Decret llei 6/2018, relatiu al tipus de gravamen aplicable a les escriptures públiques que documenten l'atorgament de préstecs o crèdits amb garantia hipotecaria, i, si m'ho permeten, des d'aquest dematí, afegeixo: «Decret llei 1/2019, de 8 de gener, de necessitats financeres del sector públic en matèria de funció pública i tributària amb pròrroga pressupostària. Sí, sí; aquest mateix matí hem aprovat, hem convalidat un decret llei, que incloïa una nova incorporació a actes jurídics documentats. És a dir, l'impost sobre transmissions patrimonials i actes jurídics documentats està en divuit –divuit!– disposicions legislatives. Crec que no és necessari cap altre argument per justificar que, evidentment, donem suport a la iniciativa que s'ha proposat.
Gràcies, diputat. I, finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn del diputat senyor Eusebi Campdepadrós.
Moltes gràcies, president. Senyores i senyors diputats, vicepresident, conseller, bona tarda a tothom. Bé, coincidim en la necessitat d'aquestes proposicions de llei, donat que al llarg dels anys Catalunya ha exercit la seva potestat legislativa en matèria tributària, aprovant un gran nombre de lleis que regulen parcialment aquests impostos cedits, de forma puntual, i de vegades, efectivament, com ara s'ha posat de manifest, aïllada. Evidentment, ja se suposa que estem d'acord amb Esquerra Republicana. El nostre grup, però, realment em congratula dir-li al senyor Cano que, en aquest cas, també estem d'acord amb aquesta proposició de llei, i li ho dic sense cap mena d'ironia, que, per alguna cosa es comença, encara que ja veurà que en alguna conclusió, al final, sí que tenim una mica de desavinença. Amb el temps, evidentment, aquestes regulacions parcials han comportat una dispersió normativa que dificulta la seva comprensió fins i tot per als operadors jurídics, els professionals, les empreses, i la mateixa Administració encarregada d'aplicar-la, i no cal dir per a la ciutadania en general, per a la qual normalment les normes tributàries resulten simplement inintel·ligibles. Aquesta situació va en perjudici de la necessària seguretat jurídica. En el cas de l'impost de successions i donacions, la seva normativa va ser refosa per la Llei 19/2010, però la resta d'impostos estan regulats en un marc normatiu dispers. Atesa aquesta situació, i amb la voluntat, efectivament, d'un millor servei al ciutadà, per garantir, com dèiem, la seguretat jurídica, cal que tot el corpus normatiu dels impostos cedits sigui ordenat, refós i sistematitzat de manera harmònica pensant també en el seu coherent i fàcil desenvolupament posterior. Tal com preveu la proposició de llei d'Esquerra, que no la de Ciutadans, l'autorització per a la refosa ha d'incloure també la facultat de regularitzar, aclarir i harmonitzar el contingut aplicant criteris jurídics d'estructura i sistematització. Es tracta de recollir, de fet, tota la normativa legal aprovada pel Parlament, quant a IRPF, impost de transmissions patrimonials i actes jurídics documentats, impost de successions, donacions i els impostos sobre el joc. Recordem que la Generalitat va assumir la gestió dels impostos cedits des del setembre del 2017, tasca que havia estat delegada als registradors de la propietat i l'assumpció d'aquestes competències de la gestió integrada suposarà un estalvi de 17 milions d'euros anuals. Naturalment, l'aplicació del 155 va suposar una paralització del seu desenvolupament, que afortunadament el Govern ja ha reprès. Perquè ens situem: els impostos cedits suposen un 99,36 per cent del total d'ingressos impositius de l'Administració de la Generalitat. Per tant, els impostos propis, als quals he fet referència, només representen el 0,64 per cent, ja que els impostos cedits són el 56,7 per cent del total d'ingressos de la Generalitat. I, tenint en compte que, d'aquestos, el 84 per cent –IRPF, IVA i els impostos especials, sobre costums específics– estan gestionats per l'Estat, i subjectes a bestretes en base a les previsions pressupostàries dels Pressupostos Generals de l'Estat, que no es liquiden fins al cap de dos anys. Aquestes xifres posen en evidència que no existeix una real autonomia financera. Per tant, posen en evidència que no existeix una autonomia real, i que, malgrat els discursos, no estem en un estat quasi federal, sinó en un estat pràcticament central, on la distribució dels recursos financers està en mans de l'Estat, que és qui té la paella pel mànec. Parlem d'impostos cedits, però no podem oblidar que qui realment cedeix els impostos és qui els paga, els ciutadans i les empreses catalanes, i en el seu conjunt, tot Catalunya, que cedeix, no pas de grat, sinó per força, la seva recaptació tributària a l'Estat, que és com dir que cedeix l'esforç de la iniciativa i la feina dels seus ciutadans. Qui digui defensar Catalunya i preocupar-se del que realment interessa els catalans, hauria de preocupar-se, en primer lloc, que l'esforç fiscal dels catalans redundés en el seu benefici i no contribuir a perpetuar el drenatge econòmic que suposa un dèficit fiscal estructural i crònic, que llasta la competitivitat de la nostra economia i, en definitiva, el benestar dels catalans, que per a tots els membres d'aquesta cambra hauria de ser, sempre, la primera de les seves preocupacions. La conselleria d'Economia i d'Hisenda, intervinguda pel 155, va calcular el dèficit fiscal a Catalunya els anys 2013 i 2014, que es va situar en el 8,4 per cent del PIB, arribant als 16.570 milions d'euros. Curiosament, ara, l'Estat denega les dades per continuar calculant aquestes balances fiscals: visca la transparència! On es veu de manera més crua el dèficit fiscal, en gravíssim perjudici per a l'estructura productiva del país, és en el dèficit d'infraestructures, que són no ja necessàries sinó imprescindibles des de fa deu, quinze i fins i tot vint anys. L'incompliment flagrant de la disposició addicional tercera, que obligava només a invertir a Catalunya el mateix que aportava al PIB, per tant, cap privilegi, és un escàndol democràtic i un espoli econòmic. Incompliment, aquest, de la disposició addicional tercera, beneït per un tribunal constitucional convertit en un autèntic tribunal polític, que manté Catalunya en un permanent estat d'excepció, vulnerant la voluntat i l'autonomia d'aquest Parlament, suspenent lleis aprovades algunes, fins i tot, per la totalitat de la cambra, i alterant el resultat electoral i impedint que diputats electes puguin exercir el mandat que els han donat les urnes. En el meu cas, soc diputat per Tarragona, i per escombrar una mica cap a casa, per posar com a exemple un cas concret, el port de Tarragona veu minvada la seva competitivitat, que afecta tot el teixit econòmic i la creació d'ocupació de les nostres comarques, per no tenir encara la connexió al Corredor del Mediterrani. L'estructura del Corredor del Mediterrani està construïda del port de Tarragona, finançada exclusivament pel que genera el mateix port de Tarragona, però, en canvi, no hi ha la connexió al corredor, que ni està, ni se l'espera. El darrer ministre del ram ha dit que el corredor estarà operatiu el 2021, i això és mentida. Saben, senyores i senyors diputats, quin és el darrer tram licitat del Corredor del Mediterrani? No ho endevinaran: Sagunt-Saragossa. Totalment per la costa, ja que abans parlàvem de la Llei de costes. I a Tarragona, continuem esperant. Avui parlem d'impostos, que són un element cabdal per a la redistribució de la riquesa, per fer una societat més justa i amb igualtat d'oportunitats. I això a Catalunya ens és privat. La ciutadania d'aquest país no pot configurar lliurement i democràtica el model de societat que voldria. El dèficit fiscal no ens priva tan sols de diners sinó de la possibilitat de configurar el nostre futur. Per aquest motiu, i no un altre, és pel que el nostre projecte d'assolir una república independent passa sempre per posar la decisió del seu futur en mans dels catalans. També és per aquest motiu, i no un altre, que volen jutjar el president Puigdemont, el vicepresident Junqueras, la presidenta d'aquest Parlament, Carme Forcadell, i la resta del Govern, a la presó i a l'exili. Amb les darreres dades disponibles, durant el temps que he estat parlant, els ciutadans de Catalunya han perdut 315.258 euros amb 75 cèntims. I això és responsabilitat de tots els diputats d'aquesta cambra, que ho consenten, o, el que és pitjor, que ho avalen, i precisament són els que denuncien constantment que la pressió fiscal més alta a totes les comunitats autònomes és aquí a Catalunya, són precisament els que perpetuen aquest estat permanent d'espoli als recursos dels catalans. Senyores i senyors diputats, doncs, sí: Espanya ens roba. Ens ha volgut robar el passat, ens roba el present i per tant ens roba el futur, però continuarem amb l'exemple i la dignitat dels presos i exiliats polítics, lluitant –pacíficament, sempre– per aquest futur. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Atès, com hem dit abans, que no s'han presentat esmenes a la totalitat a aquestes iniciatives legislatives, ambdues continuen la seva tramitació. [[Interpel·lació al Govern sobre la situació de la gent gran]] [[300-00075/12]] Passem, ara, doncs, al següent punt de l'ordre del dia. Comencem amb les interpel·lacions, i en aquest cas, la primera interpel·lació al Govern és sobre la situació de la gent gran, interpel·lació presentada pel diputat, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, senyor Raúl Moreno. Quan vulgui.
Gràcies, president. Senyores, senyors diputats, conseller El Homrani, saludar també les persones que ens acompanyen des de la tribuna de convidats. Desde hace unos días, algunos medios de comunicación en Cataluña, señor conseller, se han hecho eco de algunos datos que considero que son preocupantes y que me gustaría compartir con usted. Cada día mueren seis catalanes esperando una plaza de residencia, once mil personas en los últimos cinco años, el 75 por ciento de las cuales ya tenía reconocido un derecho a una plaza residencial. Cerca de cincuenta y tres mil personas están pendientes de valoración. Dieciocho mil quinientos catalanes y catalanas están esperando una plaza residencial. No hay plazas disponibles en residencias públicas. Listas de espera de hasta cuatro años para acceder a una de ellas. Hay unas cinco mil plazas de residencias privadas libres y otras cinco mil en centros de día vacías. La gran mayoría de la ciudadanía tiene que pagar entre mil cuatrocientos y dos mil cuatrocientos euros por una plaza de residencia, si es que la encuentra. Uno de cada tres ciudadanos del conjunto de España que está en lista de espera por dependencia es catalán. Somos la comunidad autónoma con la lista de espera en dependencia más alta de España y el sector de las gerocultoras clama por una mejora de sus condiciones laborales y salariales. El panorama, tal y como le venimos advirtiendo desde hace años, señor conseller, es desolador. Y, claro, ¿cuál es la respuesta que conocemos por parte de su Gobierno y de antecesores suyos también de Esquerra Republicana? Siguen ustedes con la política de ni un euro para la construcción de nuevas residencias públicas. Veinticinco mil prestaciones menos para cuidadoras no profesionales con relación al año 2010 –veinticinco mil. Siguen reduciendo ustedes las prestaciones vinculadas por residencia. Mantienen vacías las plazas de residencia y centros de día a pesar de tener una enorme lista de espera. Tienen congelada, desde el año 2010, la Cartera de servicios sociales. No han revisado los mecanismos de inspección actual en residencias. Han instalado, en definitiva, al conjunto de la población en la desesperanza por la falta de iniciativa política en este ámbito. Han presentado también, para acabar de arreglarlo, una enmienda a la totalidad a los presupuestos generales del Estado pese a ser, y usted lo sabe, indispensables para este y otros problemas que tiene Cataluña. Señor conseller, frente a esta situación, ¿qué va a hacer? Es decir, ¿cuál es el plan? ¿Qué podemos decirle al conjunto de la ciudadanía que va a hacer el Govern para reducir estos datos, para arreglar esta situación? Hoy precisamente, horas antes de esta interpelación, hacían público ustedes que la Generalitat invertirá 750.000 euros en un plan de choque para reducir las listas de valoración de discapacidad y de dependencia, que fundamentalmente irán a aumentar las plantillas de las personas que las valoran e intentar ir más rápido en las valoraciones. Está bien, pero, si hace números, hablamos de poco más de treinta profesionales, con estos setecientos cincuenta mil euros. Pero, claro, necesitamos algo más: sobre las plazas que va a haber, prestaciones vinculadas... ¿Nos puede decir cuántas plazas va a poner en marcha este año 2019? Aunque sea con los presupuestos que usted ya habrá trabajado y que supongo que nos traerán algún día en este Parlament para ver si los podemos aprobar, ¿cuántas prestaciones vinculadas van a haber más? Nos gustaría saber eso por parte del conseller de Benestar. Además, nosotros consideramos que sería relativamente sencillo, le voy a hacer algunas propuestas, rebajar la lista de espera de estas cinco mil personas si usted recupera las prestaciones vinculadas a residencia. Rápidamente: ¿De dónde venimos? Venimos de un pacto presupuestario de Convergència y Partido Popular en el año 2010 donde eliminan las prestaciones vinculadas por residencia; de un pacto presupuestario de Convergència y Esquerra Republicana en el año 2012 donde recuperan solo una parte de las prestaciones vinculadas a residencia, aquellos que tienen grado tres y si cumplen una serie de condicionantes económicos. Y con los presupuestos actuales recuperan ustedes las prestaciones vinculadas a residencia, pero reducen la cantidad a la mitad, que es justo lo que establece la Ley de dependencia. Y antes, en el año 2010, había una parte donde la comunidad autónoma aportaba más dinero para que a las personas, en definitiva, les costase menos dinero acceder a una plaza de residencia. Si quiere reducir la lista de espera desorbitada que tenemos actualmente, incremente, como le digo, el número de prestaciones vinculadas y también incremente su cuantía para que las personas puedan elegir una plaza de residencia relativamente cerca de su domicilio, para abrir las cinco mil camas vacías, para que las personas puedan tener una alternativa a su política de cero euros para la construcción de nuevas residencias públicas. Por cierto, una política que no solo sorprende porque sea implementada por un partido que dice ser de izquierdas, sino que dejará, además, sin recurso residencial a miles de personas, de ciudadanos, que viven en poblaciones en las cuales no existe ningún recurso residencial o los que existen son insuficientes. Sería el caso, por ejemplo, de la residencia de Sabadell Sud, prometida además por sus propios concejales de Esquerra Republicana en el municipio de Sabadell, que, además, han sido declarados personas no gratas por la asociación de vecinos después de ver incumplidas sus promesas. O de la residencia de Molins de Rei o de la residencia de Ripollet o un largo etcétera, que podríamos estar aquí explicando, ¿no? Sería bueno, en todo caso, que les recordaran, ahora que se acercan las elecciones municipales, que no les harán las nuevas residencias que algún día les prometieron. Por otro lado, el 40 por ciento de las plazas de centro de día están vacías. También son unas cinco mil, aproximadamente. ¿Sabe lo que cuesta una hora de plaza de centro de día? Dos euros y medio. Algo menos de lo que cuesta una hora de aparcamiento. Pues a pesar del coste mínimo y del gran servicio que ofrecen, seguimos teniendo cuatro de cada diez plazas vacías. Por cierto, veinticinco mil cuidadoras no profesionales menos que hace diez años, señor conseller, fundamentalmente mujeres, para las que el Gobierno del Estado tiene previsto recuperar su cotización a la Seguridad Social en los presupuestos que ustedes no quieren aprobar. Porque, además, son como el perro del hortelano, ni ofrecen plazas ni facilitan el cuidado de las personas dependientes en su domicilio. Me parece que es absolutamente indignante. Deberíamos reconocer entre todos y todas, señor conseller, que no daremos respuesta a una lista de espera como la que tenemos solo con nuestra política de plazas residenciales. Hay que ir un poco más allá, que, dentro de quince o veinte años, cuando el baby boom llegue a los momentos en los cuales necesiten una plaza residencial, o hemos cambiado el modelo o será imposible acometer ese trabajo, ¿no? Y para eso, desde nuestro punto de vista, creemos que hay que recuperar y hay que modernizar el modelo de centros de días, mejorando el transporte adaptado, para que las personas puedan desplazarse hasta el centro de día, como una alternativa a las personas que están en lista de espera, pero que tienen un grado de dependencia un poco menor y que les permitiría estar acompañados durante el día y poder dormir en su domicilio por las noches. O también habrá que plantearse cómo podemos mejorar e incrementar los servicios a domicilio, cómo complementamos el SAD, cómo incrementamos la asistencia social y sanitaria en los domicilios, intentando que los recursos técnicos puedan llegar también a las casas de las personas dependientes. Porque seguramente con lo que nos cuesta una plaza residencial podríamos dar un excelente servicio domiciliario, que al fin y al cabo es lo que busca la gente: estar en su casa hasta que su situación de salud sea absolutamente mala como para que tengan que ingresar en una plaza residencial o en un centro sociosanitario. Y hasta entonces lo que no pueden hacer ustedes, que tienen esta responsabilidad, es no pensar en el futuro inmediato que tendrá este país respecto a este tema. En resumen, para reducir las 18.500 personas que esperan entrar en una plaza de residencia, yo le hago tres recomendaciones: una, recupere e incremente las prestaciones vinculadas a la residencia, que eliminaron, recuperaron y después recortaron; dos, ocupe las plazas de centro de día que tiene vacías y modernice el servicio y mejore el transporte, y tres, repiense el modelo, busque la creación de plataformas de servicio para que las personas puedan permanecer en casa, cuidadas, seguras, hasta que no haya más remedio que trasladarlas a una residencia. Con relación a este ámbito, celebro que usted se reuniera hacer aproximadamente un mes con representantes del sector de las residencias y que planteara además dos temas que consideramos necesarios. Por una parte, la dificultad del sector para encontrar a profesionales para trabajar, con las condiciones laborales y la poca..., y salariales, por otro lado, poca gente se quiere mantener en este sector. Y la necesidad de incrementar las tarifas, un tema que usted se comprometió a estudiar y del que deberá pronunciarse a partir de la propuesta de la patronal y sindicatos que le harán llegar próximamente. Si me permite, a estos dos temas importantes me gustaría además añadirle otro que considero muy necesario, y es la calidad en el servicio que ofrecemos en las residencias. Recordará que después de las denuncias hechas en este Parlament, en las residencias públicas de Alchemika, Bertran i Oriola, Bon Pastor, El Molí y Mossèn Vidal i Aunós, consiguieron, mediante una recogida de firmas, que se volviera a convocar el concurso de gestión de estas residencias. Pues, bien, en una de ellas, el concurso lo ha ganado la misma empresa que gestionaba el anterior. Entiendo que usted no puede, y no le estoy pidiendo que entre en temas de contratación, lo que le pido es que controlen la calidad de la asistencia, que controlen los pliegos de condiciones, que garantice que la comida, la atención sanitaria y profesional se ejerza con calidad para no tener que ver en portadas de periódicos situaciones de infraalimentación a las personas que residen en las residencias de Cataluña, con fotografías con menús como estos que algunas veces hemos visto publicados en diferentes medios de comunicación, porque consideramos que las personas mayores, señor conseller, se merecen la máxima atención, la máxima calidad, y que la Administración pública debe velar porque se cumpla aquello que los pliegos de condiciones dicen, para no encontrarnos en situaciones que de verdad atacan directamente a la dignidad de las personas mayores. En la réplica le haré referencia a algunos otros temas que tienen que ver también con gent gran.
Gràcies, diputat. [[Aplaudiments.]] Per respondre, té la paraula el conseller de Treball, Afers Socials i Família, és el senyor El Homrani. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputat, avui vostè ha vingut a parlar de la gent gran i bàsicament ha parlat dels elements de dependència de la gent gran. Podríem tenir un debat una miqueta més ampli sobre aspectes de promoció, sobre aspectes de participació. Veig que vostè ha volgut centrar aquest debat en aquest àmbit, crec que tindrem ocasió, en altres plens i en la comissió, de poder parlar d'altres àmbits entorn del que són els projectes entorn de les persones grans al nostre país. I sí que ha anat traient alguns temes molt específics que sí que li voldria respondre de forma clara, concisa i també, una miqueta, cap a on anem des del departament i quines són les prioritats que tenim. En primer lloc, vostè em situava els èxitus, els morts, les persones mortes en situació de valoració de dependència. No sé si recordarà que el 2016 vostès van..., no van ser vostès, al Parlament es va tenir el mateix debat amb la consellera Bassa. Sí, i se'n recorda, de les xifres? No? (Pausa.) D'acord, jo l'hi recordo, que crec que també és una manera interessant de poder veure com han anat evolucionant. Quan li van plantejar aquesta situació a la consellera Bassa, es parlava de 22.500 defuncions entre 2011 i 2015. Ara parlem d'11.000. Hem fet una feina –hem fet una feina–, i això no treu la gravetat de la situació i que hem de seguir abordant-la. Però crec que és important situar aquest aspecte: hi ha hagut un decreixement d'un 40 per cent, i crec que això forma part... També li explicaré una miqueta els perfils, perquè això també ajuda a entendre la situació. Sap quina és l'edat mitjana de la sol·licitud de la valoració de la dependència el 2017? Vuitanta-dos anys. Sap quina és l'esperança de vida en el nostre país? Vuitanta-tres anys. Sap que en la majoria dels casos que s'ha donat aquesta situació, les defuncions de persones es produeixen durant els tres primers mesos posteriors a la sol·licitud de la valoració? Anem entorn d'una necessitat entorn de la promoció i de l'activació d'aquestes valoracions. Per això hem presentat aquest pla de xoc, que no ha estat lligat a aquesta pregunta parlamentària. No ha sigut cosa d'hores, ho vam presentar ahir i és entorn d'un treball que hem fet i és un treball que hem fet que el que vol és passar de cinc a tres mesos els períodes de valoracions, especialment en tres territoris, que es on es donen els temps de valoració més llargs, que són el Vallès Occidental, el Vallès Oriental i el Maresme. I ho continuarem fent, perquè hem d'abordar i hem de poder abordar aquestes situacions. Però crec que és molt important situar això, situar l'edat mitjana en la qual es demana la valoració –vuitanta-dos anys– i l'esperança de vida –vuitanta-tres– i explicar que el 80 per cent de totes les defuncions de persones es produeixen durant els tres primers mesos posteriors a la sol·licitud de la valoració. I, certament, els equips de valoració estan pressionats –estan pressionats. Miri, li donaré les dades del 2018: es van realitzar 44.500 sol·licituds inicials de valoració i 44.000 revisions, perquè també hi tenen dret; sap que en qualsevol moment tenen dret els usuaris a la revisió de la valoració. I per això fem aquest pla de xoc. A partir d'aquí, crec que poder parlar de 22.500 el 2016 a 11.000 ara mostra que, de feina, se n'ha fet. I mostra que aquesta feina té bons resultats i que l'hem de continuar fent. I és entorn d'aquesta dinàmica que continuarem. Vostè també ha situat els nombres de places residencials i ha entrat entorn d'un debat, que és un debat que... –bé, mentre es va movent...–, que és un debat molt interessant, perquè, a part, és un debat que l'hem tingut, i que el tenim de forma molt honesta. La nostra voluntat en aquests anys ha sigut incrementar la capacitat cobertora entorn de places residencials. I s'han creat 3.500 noves places en aquests dos últims anys. I com que aquesta voluntat ha sigut incrementar la capacitat cobertora, el que hem fet és concertar places. Igual que hem incrementat en un 25 per cent, en aquests dos anys, les PEVS. La nostra voluntat ha sigut això: incrementar la capacitat cobertora. Podem discutir... Vostè m'ho assenyala i fa una..., arriba a una conclusió que és errònia, que és dir: «Com que vostès no estan invertint en la construcció, vostès no estan invertint en places. I dius: «No; és que la inversió en places es fa a partir de la concertació. I vostè m'ha situat Sabadell, Ripollet i Molins de Rei. Jo li hagués pogut situar: i l'Hospitalet de Llobregat?, que va ser el primer municipi amb el qual vaig arribar a acord, jo com a conseller, de concertació de places, a partir del mateix model que s'ha fet a Molins de Rei i que s'ha fet a Ripollet. I Santa Coloma? I amb Granollers, que estem en converses? Ho dic també perquè suposo que quan s'escullen els municipis no s'escullen per una qüestió de color polític, ho suposo. Jo, com a mínim, no ho treballo des d'aquesta perspectiva. I per això situo altres municipis. Un altre aspecte que ha situat, i que és, ha sigut un dels centres d'actuació d'aquest departament, perquè va entorn de: les solucions no poden ser únicament la generació de places residencials. No som naïfs: són necessàries places residencials –i crec que amb les 3.500 que s'han generat està claríssim–, però la solució va molt més enllà, va entorn de l'autonomia. L'increment de 7 milions en el SAD és un exemple molt concret de quina és la nostra aposta: servei d'atenció domiciliària. En dependència, servei d'atenció domiciliària social. Estem treballant conjuntament per la integració dels serveis d'atenció domiciliària amb Salut, també vinculat a que tota la resposta..., no existeixen calaixos estancs, i si la fem conjunta tindrem més capacitat. I crec que l'exemple està clar; està clar amb aquest augment pressupostari en el SAD, que fins i tot, i ja que vostè ho ha situat i ho ha situat com un dels aspectes que s'han d'incentivar, li demanem que ens ajudin, perquè també això ho fem mà a mà amb els ens locals i a vegades trobem que no utilitzem tots els recursos que fiquem a disposició. I vostè, com que sé que té un control bastant important del treball que fan els ens municipals del seu color polític, ens pot ajudar –i alguns molt propers–, perquè al final la voluntat és això, és donar aquesta resposta. També m'ha situat la qüestió dels centres de dia. Doncs sí; en els pressupostos de la Generalitat hi ha un increment de tarifa dels centres de dia. Igual que hi ha un increment de tarifes en àmbits residencials. I ho situem –i ho situem. Ara, si us plau, vostè mateix, que coneix perfectament la Llei de dependència, hauria de ser prou honest per situar que els 500 milions que planteja l'Estat en els pressupostos de l'Estat per tot l'Estat no arriben ni a cobrir el que hauria de finançar Catalunya per llei, perquè el que hauria de finançar a Catalunya per llei de l'Estat són 700 milions d'euros, 50-50, és això. En la proposta per tot l'Estat no arriba a cobrir el que hauria de cobrir a Catalunya per llei, pel que marca la llei. Perquè també ho recordo: oi que la dependència és un dret subjectiu? Oi que en la mateixa llei hi ha un mínim garantit que hauria de fer l'Estat i després el complementari, que és responsabilitat dels territoris? Doncs 700 milions de diferència. Únicament amb això, imagini's, passaríem d'un pressupost de més de 900 milions a un pressupost de 1.600, complint la llei, complint el dret subjectiu. Perquè vull entrar en això: oi que no li diem a un aturat o a una aturada, oi que no li diem a un pensionista que o s'aprova la llei o no tindrà prestacions? Un dret subjectiu és un dret subjectiu. I això ho hauríem de recordar. l hi han elements pressupostaris, però hi ha fins i tot elements d'apostes polítiques: el mínim garantit, la penalització que patim, i que és únicament modificar un decret del Partit Popular. I encara no ho han fet. Vull situar aquests aspectes. I me'n queden molts, però se m'acaba el temps, i crec que en la rèplica podrem acabar de discutir sobre com enfoquem els reptes que tenim entorn de les persones grans en aquest país. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. Per a la rèplica del diputat, per un temps de cinc minuts, té la paraula una altra vegada el diputat Raúl Moreno.
Gràcies, conseller, per la resposta, per haver en tot cas complementat les dades que jo li donava al principi i que mostren efectivament que la situació és molt molt complicada. Miri, jo no esperava tant un llistat de xifres com què és el que farà. Clar, està molt bé. Què?, llavors què?, què farà? Quantes places obrirà aquest any? Recuperarà les places de centre de dia, sí o no? Hi haurà més o menys residències? Vostè ha dit: «No, no; jo he concertat amb alguns ajuntaments, de tots els colors –només faltaria–, «places de residència. Sí; mentre els ajuntaments construeixin l'equipament. «Usted, ayuntamiento, me construye un equipamiento, que es responsabilidad mía, de la Generalitat de Catalunya, y yo le concierto las plazas. Home, no; això no. Perquè vostè està demanant esforços als ajuntaments de construcció de nous equipaments quan la responsabilitat és seva, del seu Govern. Vostès no posaran ni un sol euro en la construcció de noves residències a Catalunya, públiques. Vostès condemnen la gent a pagar residències privades; hi insisteixo, entre 1.400 i 2.400 euros. [[Veus de fons.]] Que aquest no és el model? Sí, sí; el preu mitjà de la plaça de residència privada a Catalunya és de dos mil euros. I jo li puc presentar gent que està pagant 2.400 euros per tenir la seva mare a la residència. I si se'n va vostè fora de l'àrea metropolitana, potser en trobarà alguna de més barata. Però la realitat de la gent és que està pagant 2.400 euros, que gairebé ningú ho pot pagar. I els fills, per tant, estan fent esforços; alguns s'han d'hipotecar i altres hipotequen fins i tot el pis. I aquesta és la realitat i vostè l'hauria de conèixer. Escolti, em diu: «No; és que abans del 2016 moria més gent esperant –ah, molt bé–; «ara en moren menys. Molt bé. Però en moren, onze mil. Però és que abans del 2016 la corba s'incrementava, eh?, any rere any –any rere any. Jo no li dic que no faci esforços vostè, però, home, jo crec que aquest no és un argument de pes per part d'un responsable. Ho hem d'acabar, l'hem de posar a zero, com han fet altres comunitats autònomes amb una situació pressupostària semblant a la nostra, amb les mateixes retallades per part del Govern de l'Estat, històriques, en la Llei de dependència, i que nosaltres volem revertir: 515 milions d'euros, és tot el que li deu l'Estat a Catalunya en aquests deu anys, 515 milions d'euros. Si no li sembla suficient, vagi a negociar-ne més; si no li sembla suficient, vagi a l'Estat i demani'n més, que aquesta és la seva responsabilitat. Però de moment el que tenim avui és un no als pressupostos generals de l'Estat. I no només per aquest tema, per molts altres. Per tant, no demani vostè a l'Estat més diners i per altra banda posi pedres al camí per aprovar uns pressupostos que sap perfectament que el beneficien, no a vostè, no a mi, als ciutadans i ciutadanes de Catalunya. Miri, sobre el tema de les tarifes residencials, sobre les tarifes de centre de dia, a mi ja em sembla bé que les apugin, però vostè no pot tenir un sector absolutament «desnortat en el sentit de que han de saber o han d'intentar preveure cada dia què és el que serà dels seus negocis, què és el que serà de la seva aposta econòmica que han fet amb les seves empreses i sobretot no pot tenir la gent despistada. I li diré alguns temes, perquè volia fer una interpel·lació amb temes de gent gran..., que això ja no és una qüestió de diners. Vostès el juliol del 2017 van comprometre's a presentar una llei de la gent gran, i el que van presentar va ser la memòria preliminar de l'avantprojecte de llei. Lo que viene siendo un powerpoint..., perquè ens entenguem. I encara estem amb el powerpoint. Farem alguna cosa amb això aquest any, sí o no? Pla integral de seguretat de les persones grans, ha caducat. En tenim un de nou? En farem un de nou, conseller? Pla de seguretat integral de la gent gran. Això, per cert, és d'Interior, però estic segur que vostè estarà molt preocupat per aquest tema. El Protocol marc i orientacions d'actuació contra el maltractament a la gent gran és de l'any 2012; ens quedarem amb aquest?, en fem un altre de nou?, fem alguna cosa? I, finalment, senyor conseller, què fa el Govern per millorar les condicions de vida de les 150.000 persones que viuen soles al nostre país que no facin els ajuntaments o que no facin entitats, per exemple, com Amics de la Gent Gran. Convindrà amb mi que bona part de l'acompanyament i dels serveis per aquestes persones té molt a veure amb una de les propostes que li deia al principi, i que compartim en aquest cas el model, que és: hem d'intentar que la gent estigui cuidada a casa i que tingui els serveis allà on vol estar, que és a casa seva. Senyor conseller, potser perquè consideren que vostès estaran aquí només uns mesos no ens poden condemnar a no tenir una línia clara de què és el que serà el nostre país dins d'uns anys. I vostè té la responsabilitat de la cura de la gent gran al nostre país. I, si us plau, posi rumb, deixi clar quin és el seu pla, què és el que faran, què serà d'ells, què serà de nosaltres, perquè en aquests moments...
Senyor diputat...
...ningú sap exactament què és el que passarà en aquest país en els propers dos, tres anys. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. Per la rèplica final del conseller té la paraula novament per cinc minuts... Conseller, sí? [[Pausa.]] Conseller, té la paraula.
Gràcies. Intentaré anar ràpid i no deixar-me res. Veig que no m'entrarà sobre el dret subjectiu, si és un dret subjectiu o no, si compliran la llei o no la compliran, sobre què representa i si en algun moment derogaran el Real decret 1050/2013, pel qual es regula el nivell mínim de protecció de la Llei de dependència. No m'ha entrat en res d'aquests aspectes. Perquè, és clar, vostès, que ara mateix governen, s'obliden de tot el que van dir quan estaven a l'oposició. Ho trobo molt bé –ho trobo molt bé. És així –és així–; és així i veig que continuaran. I nosaltres continuarem. I tant que continuarem! I continuarem tant negociant com cercant de quina manera assegurem els drets de les persones grans. Però el que no deixarem de fer és assenyalar, assenyalar on hi han els incompliments sistemàtics de la llei que vostès mateixos van impulsar a l'època del president Zapatero. I això ho situarem. M'ha parlat sobre diversos aspectes, m'ha parlat..., i per això li he dit fa trampes, fa trampes perquè concertar places..., són places públiques; quan es concerten places són places públiques. I és en això en el que hem treballat, 3.500 places. I ho continuarem fent –i ho continuarem fent. Ara, el que pertoca és tenir un full de ruta clar, tenir un full de ruta. Quan incrementem en un 35 per cent els equips, els professionals dels equips d'atenció bàsica, el que estem és millorant les plantilles que fan els PIAs, per millorar les capacitats i millorar el temps de resposta a les persones grans. I ho sap perfectament. I aquest 35 per cent, que representen 100 milions d'euros, ho hem fet. I ho hem fet en el contracte programa. Exemples concrets, clars. Quan nosaltres situem que als pressupostos de l'Estat amb els 500 milions encara els hi falta dos-cents per fer el que diu la llei, ho diem de forma clara. Igual que en els nostres pressupostos tenim contemplada la promoció –30 milions d'euros en promoció a l'autonomia personal, 10 milions d'euros en la PAD, 30 milions d'euros en pensions assistencials–, igual que des del 15 de setembre de 2017 al 31 de desembre de l'any passat hem destinat 101 milions d'euros per complementar prestacions no contributives. I això a qui arriba? A la gent gran del nostre país. I ho continuarem fent. Quina és la línia d'actuació? La que hem marcat: cura, diversitat, prevenció. La resposta no pot ser institucionalitzadora en tot moment. Les places residencials calen –no som naïfs–, però cal un treball previ. Perquè vostè, igual que jo, igual que molts dels que estem aquí, quan anem a parlar amb la gent gran quan hi ha una inauguració d'una residència..., tothom et diu: «Estem molt contents, però jo vull envellir a casa meva i la plaça residencial és l'última opció que em plantejo. I el que hem de generar és això. Per això l'aposta que hem fet en el SAD i en els increments del SAD, i la continuarem fent. Per això estem treballant en el PIAD, per integrar, per tenir una visió integrada de tots els serveis que fem amb Salut, perquè també serà una manera d'eficiència als serveis que fem d'atenció domiciliària des de la perspectiva social i des de la perspectiva de salut. Vostè també m'ha situat alguns altres aspectes que no em voldria deixar. La llei catalana d'adaptació a l'envelliment. Sí, i tant, estem treballant al respecte. Vull dir, m'ha tocat agafar la responsabilitat de coordinar aquest departament i el que estic fent és revisar els treballs previs, perquè vagin en línia a partir del que signifiquen sempre canvis en el departament. Vostè també m'ha situat el treball que estem fent amb les patronals i els sindicats del sector. És que va en aquesta línia –va en aquesta línia. Perquè jo també vull recordar elements; és a dir, la baixada de l'IVA en el sector també l'hem de contemplar, el paper del SAD, el paper de que els esforços que fem en el marc tarifari a qui han de donar resposta és als professionals del sector, i aquesta és una de les preocupacions que tenim, igual que la qualitat. Per això estem impulsant la llei d'acció concertada, per assegurar la qualitat en tots els serveis a les persones, perquè el marc normatiu ens ho permet, i ens permet situar-ho. Per això hi ha la inspecció de serveis socials, i hi continuarem actuant. I vostè fins i tot m'ha parlat d'un possible guany d'un concurs que no està tancat i que sap que és tècnic, però també li dic que no està tancat; és a dir, no s'avanci. Com a mínim... Si no, em sorprèn, perquè té més informació que el conseller que ha de signar la resolució. I em sobtaria que la tingués. Moltes gràcies.
Gràcies, senyor conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre les polítiques del coneixement]] [[300-00076/12]] Passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el punt novè, la interpel·lació al Govern sobre les polítiques de coneixement, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Per exposar la interpel·lació té la paraula la diputada Alícia Romero, per un temps de deu minuts.
Gràcies, president. Bona tarda, consellera, conseller, diputats i diputades, de nou. Bé, avui el Grup Socialistes i Units per Avançar fa una interpel·lació sobre polítiques del coneixement. La veritat és que a vegades costa una mica posar-li un títol a una temàtica, aquesta que volem tractar avui, que és complexa, no?, que és la relació entre el coneixement i el territori, i les ciutats. I en aquest sentit volíem començar parlant dels campus territorials, no? Catalunya té un mapa universitari divers, compta amb grans universitats, però també amb universitats territorials, que neixen fa relativament poc: tenim quinze mil estudiants a la Universitat de Girona, dotze mil a Lleida, onze mil a Tarragona... Però després campus de les universitats grans que estan pel territori: tenim el campus de la UPC a Castelldefels, el campus de la UB en alimentació a Santa Coloma, un campus a Mataró, vuit-cents estudiants a Tortosa... És a dir que la capacitat que hem tingut, doncs, de fer una certa taca d'oli, no?, en el coneixement en un país petit com el nostre és molt important. I justament, doncs, tenint en compte això, no?, que tenim 150.000 estudiants universitaris que estan fora de casa seva, dotze mil estudiants que venen a estudiar a Catalunya, em sembla que aquest és un tema que val la pena treballar. Parlarem demà de política universitària amb una moció dels comuns, de la que hem parlat sobradament, sobre el finançament i les taxes, i ens sembla que aquest és un tema oblidat però molt important; molt important perquè molt sovint el cost de les famílies no és només la taxa universitària, no és només la matrícula, no?, i això ho sap bé la consellera. És veritat que aquí a Catalunya sempre –i som molt crítics amb aquest augment que es va fer de les taxes universitàries, que les posa per sobre de la mitjana espanyola– som la comunitat autònoma, és veritat, amb les matrícules més altes. Però el cost perquè un fill d'una família estudiï a la universitat no és només la taxa de les matrícules, no són només les taxes universitàries; és també, en molts casos, la manutenció, l'allotjament, el transport, perquè, com dic, molts estudiants universitaris estudien fora de la seva ciutat d'origen, i això genera unes necessitats clares. Segons alguns estudis que hi han, estarien a l'entorn, mensualment, dels cinc-cents euros que es gasta una família, més enllà de la matrícula, en els seus fills. És un cost molt important, i molt sovint no és desitjat o no és triat per l'estudiant. L'estudiant ha de marxar a una altra ciutat, lluny de casa seva, doncs, perquè no ha aconseguit la nota de tall a la universitat que tenia més a prop o perquè aquella titulació està lluny. I, per tant, hem de tenir també en compte això, aquesta despesa, molt important, que no totes les famílies poden fer i que a vegades acaba comportant que l'estudiant, doncs, es quedi més a prop, no estudiï la titulació que li interessa o senzillament deixi la universitat. I, per tant, aquest és un tema que nosaltres volíem treballar. També, l'altre és quins drets té l'estudiant quan va a una ciutat on no està empadronat. Pot semblar un tema molt polite, però és important, perquè moltes vegades aquest estudiant pot no tenir uns serveis socials, pot no tenir atenció sanitària, pot no poder-se acollir a la xarxa de biblioteques si ha canviat de província... És a dir, hi han alguns drets que no pel fet de ser estudiant català acaba tenint a tot arreu. I, per tant, hi han alguns aspectes que a nosaltres ens agradaria treballar. I és veritat que els estudiants, quan van a aquests llocs, generen riquesa i llocs de treball, perquè al final fan una despesa molt important en aquell territori, no?, com deia, d'allotjament, però de menjar, de transport, i també una despesa de viure la ciutat, perquè al final, doncs segurament fan consum cultural, d'oci, i això també influeix positivament en la ciutat. De fet, moltes ciutats volen ser ciutats universitàries, no?, aquest és sempre un orgull de ciutat. I, per tant, aquest és un element que a nosaltres ens agradaria treballar, perquè creiem que no està prou ben feta, l'acollida a les ciutats d'aquests estudiants. I no només aquesta és una interpel·lació a les mateixes ciutats, sinó també al Govern de la Generalitat, que és veritat que no existeixen a Catalunya ni, podríem dir, tampoc a l'Estat espanyol beques o ajuts que corresponguin a aquest tipus de despesa tan important per a la ciutat. Miri, nosaltres creiem que l'estudiant ha de viure allà on estudia, no?, creiem que és molt millor que visqui la ciutat i que visqui a la ciutat on estudia. Aquest també és el model, per exemple, doncs del Consell de l'Estudiantat de Catalunya, del Ceucat, que ara justament que s'acosten les eleccions municipals està treballant aquest tema, no?: com millorem aquelles prestacions, aquells drets que oferim als estudiants que han de canviar de ciutat per poder formar-se i desenvolupar un nou projecte de vida. Nosaltres creiem que això ens interpel·la, ens interpel·la com a ciutats, però també ens interpel·la al propi país, i, per tant, caldrà pensar, nosaltres creiem que cal avançar i cal avançar-nos en aquest sentit, no?, potser amb programes lligats a plans d'acollida de les ciutats, però també en aquestes dues vessants que deia abans: una, aquest accés universal a serveis sanitaris o socials d'aquests estudiants en aquestes noves ciutats que els acullen, i després, doncs, també analitzar algun tipus de beques, que podríem buscar-los algun nom, en què es tinguin en compte i en consideració aquestes despeses extraordinàries que es fan i que, evidentment, no acull cap altra beca que en aquests moments està... Creiem que aquesta relació que hi ha entre universitats i ciutats i estudiants és molt interessant, se'n beneficia moltes vegades també la ciutat, però segurament pot haver-hi molt més treball conjunt en aquest sentit, no? I, per tant, creiem que tots els drets, tota la despesa que incorpora, que va relacionada amb l'estudiant que es mou, és important que la treballem i que li donem una certa atenció. Però l'altre aspecte que nosaltres també volíem destacar amb relació al territori, a la universitat, al territori, al coneixement que s'ha de localitzar en un territori, perquè genera riquesa i llocs de treball, doncs, és justament aquest, no?: és fer un cert èmfasi en la transferència de coneixement i en la innovació territorialitzada. Perquè si un analitza, doncs, les dades que tenim en innovació a Catalunya..., també podríem dir a Espanya, perquè sé que després sempre acaba sortint; és igual, no som millors. A mi hi ha una cosa que m'agradaria..., no sé si ho comparteixo amb els diputats que ara em poden escoltar, però a mi m'agrada sempre comparar-me amb aquell que és millor, perquè m'ajuda a superar-me, no?, i a ser millor en qualsevol cosa. I a vegades escolto massa en aquest Parlament que sempre ens comparem amb el que està darrere nostre. Però per què? Per anar enrere? No ho sé, a mi m'agrada comparar-me amb el que està davant, perquè així em motiva i m'incentiva a ser millor. Doncs a mi m'agradaria que, per exemple, quan parlem d'innovació, també penséssim en això, no? I, per exemple, doncs, mirant dades sobre innovació a la resta d'Europa, veiem, per exemple, com Alemanya, en el període 2009-2016, ha augmentat la inversió pública un 35 per cent, i la privada, un 34 per cent. De mitjana a la Unió Europea ha augmentat la pública un 17,5 per cent, i la privada, un 21,8. A Espanya hem reduït les dues, la pública i la privada. A Catalunya també, perquè aquí anem molt de la mà, no? Home, haurem de fer alguna cosa, sobretot quan Europa està fent tanta èmfasi en la innovació, en la transferència de coneixement, lligada molt a les necessitats del territori, del teixit econòmic, per intentar fer-lo més competitiu i, sobretot, poder jugar en la lliga mundial, que és en la que ens trobem nosaltres, no? Deia que va haver-hi el programa Horizon 2020, que va fer molta incidència en això, es van dedicar 80.000 milions d'euros a polítiques d'investigació i d'innovació, i ara ja s'ha presentat el proper programa Horizon 2021-2027, 100.000 milions d'euros. Mai hi havia hagut un programa tan ambiciós en innovació. Deu ser perquè és important, perquè és important que puguem tenir una política de coneixement lligada a l'oferta i també a la demanda. Perquè és l'única manera en la que realment podrem injectar aquesta innovació a la nostra economia, posar el coneixement al centre de l'economia i que aquesta economia sigui molt més competitiva. I ho podem dedicar a diferents aspectes; a la indústria, per exemple, no? I, per tant, aquí creiem que s'ha de fer un esforç molt important. I el territori té un paper clau en això. I ho dic perquè moltes vegades les universitats el que volen és tenir al seu entorn un parc empresarial, polítiques d'emprenedoria que els ajudin a localitzar aquest coneixement que generen en el territori. I creiem que cal una mica més d'esforços per part del Govern en aquesta línia. Perquè és veritat que excel·lim en molts aspectes, no?, en la recerca, i jo no cal que ho digui, perquè crec que està més que escrit, i en les revistes científiques apareixem; però en innovació, ja ho sabem, suspenem. I probablement aquí és on tenim més camí per córrer, no només per ser millors en això, sinó també per poder aconseguir més competitivitat en la nostra economia. Tenim alguns instruments, és veritat, pel que fa a la innovació; i podria aquí parlar del gran centre tecnològic Eurecat, que va fusionar molts centres tecnològics catalans ara fa uns anys, ja fa un temps que està començant. Nosaltres creiem que té molt marge de millora, el centre tecnològic Eureca; creiem que neix justament de centres tecnològics que estaven en el territori, però creiem que no està responent, des del nostre punt de vista, als objectius que se'ns van plantejar. I, per tant, aquí caldria fer un impuls. Després, en la rèplica, m'agradaria comentar-ho una mica més, perquè ara tenim la dualitat d'un centre, d'un gran centre tecnològic públic, que és Eurecat, que d'entrada i, de fet, té un objectiu de que sigui privat, i després un privat, que és LEITAT, i aquí hauríem de veure com conjuntament treballem per assolir aquest repte de la innovació que no només ens hem de plantejar des de Catalunya: que ens està plantejant i ens està interpel·lant a Europa d'una manera molt clara, no? Per tant, són aquestes dues vessants. El territori hi té molt a dir. Nosaltres som ciutat de ciutats universitàries, regió del coneixement, un país clarament situat, no?, en el coneixement, al nostre entorn. I, per tant, creiem que hi han dos elements a treballar i a millorar i que tenen molta capacitat de millora: un és tot el nostre tracte i ajuts a l'estudiant que canvia de ciutat d'origen per estudiar i l'altre són totes les polítiques d'innovació, de transferència de coneixement que s'ha de quedar en el territori per generar competitivitat a la nostra economia i permetre a les empreses, doncs, jugar a una lliga més alta que en la que estan ara. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, senyora diputada. Per a la resposta de la consellera, té ara la paraula, per un temps de deu minuts, la senyora Maria Àngels Chacon.
Gràcies, president; gràcies, diputada. Bé, hauríem de separar dos vectors que s'han tractat aquí. Un és l'accés universitari als estudiants i com el facilitem. Aquí no ens posarem mai d'acord en el tema de la reducció de l'increment dels preus que hi va haver en el seu moment. Nosaltres sempre direm que vam heretar la gestió d'un deute que vam haver de traslladar, i evidentment al sistema universitari o reduíem l'ingrés a les universitats o augmentàvem taxes, i es van haver d'augmentar taxes. Aquí sé que no ens posarem mai d'acord. Però sí que estem d'acord que ara podem revertir a poc a poc aquestes polítiques, i hem explicat també diverses vegades quina és la nostra visió, les accions que volem fer properament. Parlàvem d'aquesta reducció del 30 per cent dels preus, no de manera lineal, sinó facilitant l'accés a la universitat d'aquells estudiants que més ho necessiten. Hem parlat també moltes vegades, ho hem comentat, de seguir implementant el tema de tarifació social, perquè entenem que és el més equitatiu. I hem parlat també de les beques salari, per ajudar a contribuir a les despeses d'aquests estudiants que vostè estava esmentant, que no poden no només no pagar la matrícula, sinó suplementar les despeses de trasllat, llibres, etcètera, manutenció. Per tant, tarifació social, continuarem amb el tema de beques salaris, les impulsarem... I un altre punt que vostè s'ha deixat d'esmentar, i és que avui en dia els màsters són també un dels elements claus a l'hora de determinar les possibilitats d'inserció laboral dels nostres estudiants. Entenem també i prioritzarem l'equiparació entre preus de grau i de màster. Un altre tema diferent... Ha comentat també, ha esmentat Ceucat, fa poc que ens hi reuníem i els explicàvem tots aquests plantejaments que exposem com a Govern, hem tingut temps de compartir. Ens parlava també de projectes europeus. Catalunya és la comunitat autònoma que més projectes europeus competitius ha captat, en temes de recerca i innovació. Ens parlava d'Eurecat, estic d'acord amb vostè, hi ha molts aspectes a millorar. És un tema pendent que haurem de resoldre, d'incrementar, doncs, aquest trasllat a l'economia productiva de l'activitat de recerca i d'investigació que es fa des d'Eurecat. I, entrant en tema territori, territori i universitats. Vostè diferenciava –i aquí hi ha una cosa amb la qual no estic ben bé d'acord, bé, no hi estic d'acord–, parlava de grans universitats i petites universitats. Jo més que la quantitat m'interessa la qualitat i, de qualitat de les nostres universitats, crec que territorialment la tenim ben representada. Sí que hem de garantir l'accés dels estudiants a totes les universitats del territori, però el que em preocupa molt i molt és quina activitat fa cadascuna d'aquestes universitats, com territorialment ens diferenciem qualitativament. I és que entenem que el sistema de coneixement, fa poc –i ara en parlaré–, presentaven el Pacte nacional per la societat del coneixement, nosaltres entenem que l'activitat de les universitats ha d'estar vinculada al teixit productiu, als centres tecnològics i als instituts de recerca, però molt més vinculada del que està ara al teixit productiu. Perquè, avui en dia, el món s'interconnecta i es digitalitza de forma massiva i els actors que generen coneixement s'han multiplicat. El coneixement ja no es genera només des de les universitats, les empreses també estan generant coneixement. Es crea el coneixement en diferents espais i es gestiona per diferents institucions també. S'han instaurat mecanismes de reflexió, d'investigació i d'innovació en tots els sectors socials i econòmics, i el coneixement és la peça clau per crear societats democràtiques, innovadores i culturalment avançades, i és en aquest context en el qual ens hem de preguntar cap a quina societat volem avançar. És cert, vostè ha parlat de dotacions pressupostàries que hem d'incrementar. Ben cert. Però, sobretot, preguntem-nos, abans, quin model de gestió del sistema de coneixement volem, quin tipus de societat volem i nosaltres –penso que va quedar ben clar, ha quedat ben clar les vegades que n'hem parlat– apostem per aquella societat on el coneixement sigui un element clau, perquè aquestes societats són les realment innovadores, lliures i transformadores. Ha fet vostè també una relació de quins són els actius que tenim, tant a nivell nacional com territorial, d'universitats, centres de recerca; tenim també infraestructures vinculades al coneixement, com el Sincrotró o el supercomputador, tenim infraestructures de suport, parcs científics i tecnològics també molt importants, tenim també 618.000 empreses a Catalunya, 9.000 de les quals, 9.200 són innovadores, tenim l'ecosistema d'start-ups i, avui en dia, quan parlem d'economia del coneixement hem de parlar de tota aquesta realitat, no només de les universitats. Les universitats són un eix clau, però no l'únic, avui en dia. Fa poc, vam poder assistir, els n'he parlat moltes vegades, a la presentació d'aquest Pacte nacional per la societat del coneixement. Què pretenem en aquest pacte? Entenem..., com que entenem que el coneixement és aquesta peça clau, hi ha dues maneres de fer política en aquest sentit, i és de manera unilateral o consensuadament. Consensuadament, per això establim aquest pacte, convidant a la majoria d'actors del sistema, és on establim aquests set eixos de treball, un dels quals –coincideixo amb tot el que vostè planteja– és analitzar la interacció amb territori i les ciutats dins el sistema de coneixement. Vostè em planteja, com a qüestió essencial, l'accés d'aquests estudiants a les diferents universitats. L'hi torno a dir, li faig la prèvia, jo li plantejo quin tipus de coneixement s'ha d'instaurar, ha de prevaldre en cadascun dels territoris, en què s'ha d'especialitzar qualitativament cadascun dels territoris, en què es diferencia qualitativament l'activitat de recerca, d'innovació, d'investigació en cadascun dels territoris i d'això n'haurem de parlar, perquè, quan vostè deia «grans universitats i les universitats territorials, l'hi torno a dir, per mi totes són grans universitats. Quantitativament, hem de corregir algunes dades. Que el 81 per cent de l'activitat de coneixement, recerca i innovació es realitza a la província de Barcelona i això ho hem de corregir. Aquesta és una dada que, evidentment, hem de corregir. Per això, l'eix 7 del pacte; per això, vinculat a aquest eix 7 del pacte, on es relaciona territori i coneixement, volem establir també un pla similar al que han estat els PECT –els plans d'especialització competitiva territorial vinculats al coneixement–, perquè entenem també que, del consens territorial, n'han de sorgir les línies que ha de prioritzar cada territori en matèria de coneixement. Per tant, no ens posarem d'acord amb l'origen de l'increment de les taxes, sí que crec que ens posarem d'acord amb sobre quines són les mesures que les han d'anar consensuant, paulatinament, perquè, ho torno a repetir, l'hi deia també l'altre dia: governar significa tenir estratègia, proposar accions, però, sobretot, gestionar un pressupost possible, un pressupost real, no només llançar desitjos. En aquest sentit, doncs, espero la seva rèplica, els seus comentaris, però, ho torno a repetir, anem paulatinament deixant aquell llenguatge de grans universitats i petites universitats al territori. Gràcies.
Gràcies, senyora consellera. A continuació, per a la rèplica, té una altra vegada la paraula la diputada Alícia Romero, per un temps de cinc minuts.
Consellera, em sembla que he deixat clar de què volia parlar, quan he pujat aquí, no? Intento ser bastant clara, no? Jo crec que si fem una enquesta en aquest Parlament, la majoria de diputats podran dir que soc bastant clareta en les meves explicacions. No he vingut a parlar d'ordenació acadèmica. El dia que vulgui, en parlem, perquè jo soc molt crítica amb el sistema català i, probablement, pel que ha dit, igual coincidiríem amb l'especialització territorial... Jo hi ha coses amb què estic d'acord i crec que el sistema, en aquests moments, no té massa sentit i tants títols universitaris repetits per moltes universitats, amb costos elevats, és a dir, segurament, ens posaríem d'acord. Però el Grup Socialista no venia a parlar d'això. Venia a dir, escolti, quan un estudiant ha de marxar de la seva ciutat, doncs, a això se li inclouen o se li sumen un seguit de costos que hauríem de mirar de treballar-los per veure si ajudem a tants estudiants que es traslladen a fer front a aquesta despesa, més enllà de la matrícula, en què, és veritat, no ens posarem d'acord, ho veurem demà en la votació a la moció dels Comuns, però crec que aquests són temes importants, perquè el paper dels estudiants a les ciutats, doncs, és rellevant i jo crec que les ciutats se n'han d'aprofitar, el país també i els mateixos estudiants que tenen necessitats, no? Després, amb l'altre tema de la innovació, escolti'm, si ens posarem d'acord: som fantàstics, estupends... Jo penso que, a vegades, els catalans volem ser massa més del que som, però és veritat, en recerca som bons, tenim unes molt bones universitats, jo ja no dic grans o petites. M'he referit a les territorials, perquè volia fer referència a aquest pes que té el territori, per una part, en aquells estudiants que hi van a viure, i per l'altra, perquè tot el coneixement que es genera a les universitats, en aquestes universitats territorialitzades, no Barcelona, diguéssim, hem d'intentar que aquest coneixement es localitzi en el territori, en forma de noves empreses, per tant, emprenedoria, emprenedors, start-ups, spin-off, però després també perquè siguem capaços d'injectar aquest coneixement a les empreses i, aquí, sí que necessitem que tots els agents treballin junts. Amb la universitat..., no en tenim prou que la universitat ho faci, perquè ja hem vist que li costa molt fer-ho. Aleshores, quan nosaltres aquí creem Eurecat, que és un centre tecnològic que fusiona molts centres i que intenta estar atent i amatent al que passa en el territori, amb el seu teixit econòmic, doncs, esperem que la innovació millori i resulta que està millorant una centèsima a l'any, hem passat de l'1,47 a l'1,48 en inversió pública. Bé, no està malament, però fins que arribem als nivells d'Alemanya ens queden 158 anys, no ho veurem ni vostè ni jo, per desgràcia, no? Bé, llavors, cal una aposta. Vostè diu: «Hem de saber cap on anem. Bé, doncs, jo m'agradaria escoltar el Govern cap on va. Si, realment, estem apostant per una societat del coneixement, per una economia basada en el coneixement, que posa el coneixement al centre, vull que faci una mirada mitjana o llarga i, per tant, dir: «Escolti, jo vull arribar al 3 per cent en polítiques d'innovació i, per tant, vull que Eurecat, que en aquests moments té 20 milions d'euros d'inversió pública en un pressupost a l'entorn dels 40, doncs, que aquest 20 milions d'euros tinguin un impacte en l'economia, en la pime, que és realment la que acaba impactant en el territori i, probablement la qualitat de vida dels nostres ciutadans, en l'àmbit social o sanitari o educatiu. Doncs, anem a veure-ho, perquè vostè ha dit –i m'ha agradat i li prenc la paraula– sobre Eurecat, a mi m'agradaria molt que parléssim d'Eurecat, perquè crec que Eurecat és un centre tecnològic que neix, que no es reestructura, que no s'acaba d'organitzar, que no crec que no té una bona estratègia, bé, senzillament, crec que no té gaire estratègia i això sí que és una cosa en què podem treballar, perquè, a més, vostè s'ho ha trobat, vull dir que no és un projecte que vostè ha iniciat i, en canvi, crec, consellera, que vostè pot fer molt per aquest projecte, per, realment, redreçar-lo organitzativament i, a més, hi té molts recursos i que hi ha capacitat de fer coses, i després, donar-li una estratègia, perquè crec que això és molt important perquè, després, puguem..., que aquest coneixement que localitzem, a través d'Eurecat, es pugui fer efectiu i això crec que és molt important. Miri, deia Xavier Farràs, que deu ser un dels nostres gurus en temes d'innovació, va fer una frase l'altre dia avaluant dades sobre innovació que em va agradar molt, no? Ell deia: «Hem d'escalar l'esforç –i parlava també de recerca, no?– i diu: «I compensar la política d'oferta –la creació de coneixement–, diu, «que tant bé se'ns ha donat durant aquests darrers vint anys –és veritat, és el que hem fet bé– «amb les polítiques demanda, absorbint el coneixement i atenent la nostra economia local. Fa molts anys, vaig visitar el Silicon Valley i en un dels instituts de recerca que vam anar, em recordo que el director ens va dir: «Es que aquí, ¿sabe qué pasa? Nosotros investigamos lo importante, no lo interesante. Em va semblar estupenda aquesta frase, perquè moltes vegades és veritat, investiguem el que és interessant, que està molt bé, però el que és important és el que fa que, després, les societats evolucionin i, per tant, instruments com Eurecat, centres tecnològics, ens haurien de permetre això i això, moltes vegades, necessita injecció de recursos, que, en aquest cas, Eurecat els té, però programes també innovadors que potenciïn la innovació, fins i tot, recursos a la universitat per potenciar la innovació entre els docents... En fi, hi ha molts projectes que podríem desenvolupar i que crec que són importants, que, tal vegades els desenvolupi o els treballi el Pacte pel coneixement, però crec que, més enllà del pacte, podem anar avançant en algunes coses, en algunes propostes perquè siguin una realitat ja i no haver d'esperar, doncs, deu mesos o un any que s'acabin tots aquests treballs més en profunditat. Moltes gràcies.
Gràcies, senyora diputada. Finalment, per a la rèplica final, té la paraula la consellera Maria Àngels Chacón.
Jo no ho sé. Potser, de vegades, no ens hem acabat d'explicar prou bé, eh?, potser és. Quan parlàvem de..., quan vam presentar el Pacte nacional per la societat del coneixement, els set eixos són: missió i visió del sistema de coneixement; recursos humans; recursos econòmics; sistema de recerca; sistema de transferència d'innovació i d'emprenedoria; infraestructures de suport a la recerca i analitzar la interacció del territori amb les ciutats. Jo crec que tots els punts que vostè ha esmentat, totes les qüestions que s'han plantejat, són qüestions que tractarem al pacte. És evident –i ho vaig dir també a la seva presentació– que, fins que no tinguem el pacte, calculem tenir-lo, doncs, en uns nou mesos, haurem de legislar, paral·lelament haurem de legislar i haurem de gestionar els recursos que tenim. En aquest sentit, els vaig anunciar també que impulsaríem la Llei de la ciència, perquè no tenim ara, amb tots aquests resultats positius que tenim, una llei, un marc jurídic estable que reguli l'activitat dels investigadors. També vam dir, vam anunciar que iniciaríem aquesta legislatura... no iniciaríem, tancaríem el que és la Llei de noves empreses, empreses tecnològiques, emergents i disruptives. Per tant, farem el pacte, paral·lelament sabem que hem de gestionar recursos i, paral·lelament, a més a més, farem activitat normativa. Estem d'acord en tots els aspectes que vostè ha esmentat. No sé trobar-li, no sé endevinar on és el punt de disconformitat o de discussió en què vostè es planteja. Recursos? Ens posarem d'acord. Si tenim recursos, és obvi que volem facilitar l'accés de tots els estudiants. Ho hem dit: tarifació social, beques salaris, igualar el preu dels màsters amb els graus... No sé trobar-li on és el punt de discussió, li ho torno a dir, és qüestió de recursos. Però li ho he dit abans, governar vol dir tenir estratègia, sí, i la tenim i és més, l'activitat de recerca que vostè esmenta no la podem deixar anar, així, en general, farem recerca, farem innovació, la transferirem a les pimes... No. Tornem, tornem una altra vegada al mateix. En què ens volem diferenciar qualitativament, com a país i en cada un dels territoris i en cada una de les realitats que tenim? No podem anar escampant el missatge de «farem innovació, farem recerca en general, hem de decidir en què, per exemple, en l'àmbit de la biomedicina. Tenim les infraestructures, les eines de suport tecnològic, tenim el teixit empresarial necessari per ser excel·lents. Aquest és evident un dels eixos que tindrem, un dels eixos que prioritzarem. Per tant, doncs, tenim estratègia, tenim també accions a desenvolupar, n'hi he descrit algunes, però, sobretot, gestió dels recursos existents. Podem parlar aquí del conte de la lletera, però, al cap i a la fi, és decidir, amb els recursos que tindrem, què farem. Nosaltres ho hem deixat ben clar, apostem per la tarifació social i prioritzem les línies, tal com els he esmentat abans, que són els eixos claus del pacte. A partir d'aquí, seiem, parlem i estic segura que tenim molts més punts d'acord dels que, a priori, ens podem plantejar. Gràcies.
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre el turisme]] [[300-00077/12]] Esgotat aquest punt de l'ordre del dia, passam al següent, que és la interpel·lació al Govern sobre el turisme; presentada pel Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. I per presentar la interpel·lació, té la paraula el diputat Ferran Roquer.
Gràcies, president. Consellera, diputades, diputats, ja ens queda lluny aquella època en què l'economia catalana era una autarquia en què es generava poca riquesa, en què teníem una moneda, en aquest país, molt més feble, davant d'altres monedes europees de països que ens envolten i que els ciutadans dels quals van començar a descobrir que havien de sortir del seu país. Gent que sortia del seu país i venien a un país deprimit, a un país que tenia un clima fantàstic, que tenia un entorn natural millor, que tenia una bona gastronomia, un bon patrimoni cultural. I, llavors, la competitivitat del sector, la competitivitat del que hi havia aquí venia donada simplement pel fet de tenir uns preus baixos en un entorn superagradable. Això, i que el turisme a nivell mundial va decidir sortir, eh?, les persones van decidir sortir del seu territori, va fer que aquí no s'haguessin de fer gaires polítiques turístiques, perquè l'oferta anava darrere la demanda pràcticament. Avui ens trobem que Catalunya és un país de la Unió Europea. Catalunya és un país que té la mateixa moneda que tenen els països dels nostres visitants –entre els quatre principals visitants de Catalunya hi ha italians, francesos i alemanys, que tots tenen com a denominació de la seva moneda la mateixa que nosaltres–, i continuem sent un entorn natural fantàstic, tenint una bona gastronomia, tenint un bon patrimoni natural, però, com a sector, se'ns presenten una sèrie de reptes. Reptes que els hi vull plantejar, consellera, i reptes per als quals li demanaré al final quines polítiques farà el Govern per solucionar-ho. Per exemple, tenim el repte de la seguretat. Des de l'atemptat de les Torres Bessones de Nova York, l'any 2001 fins a l'atemptat de Barcelona de l'any 2017, l'escenari és molt més insegur que no era temps enrere. Segurament, la seguretat també determinarà..., la percepció de seguretat que tinguin els nostres visitants determinarà els fluxos del turisme. Segon repte que li vull plantejar: el repte de la competència i del creixement del turisme. L'Organització Mundial del Turisme preveu que l'any 2030 hi hagi 1.800 milions de persones –1.800 milions de persones– que facin turisme arreu del món. Si continuéssim tenint la mateixa quota de mercat, que aproximadament és un punt i mig, estaríem al voltant de 28 milions a Catalunya; 28 milions ja són 11 milions..., 10 milions més dels que hem tingut aquest any de turistes internacionals. Per tant, gestionar aquest creixement en el mateix país, també és un gran repte amb el qual s'ha de trobar el Govern. Hi ha uns canvis sociodemogràfics. D'aquí a vint anys, la gent que ens visiti haurà nascut entre 1975 i el 2015. Aquests consumidors no són el mateix consumidor que venia aquí fa trenta anys. Estem preparats per atendre'l? Estem preparats per atendre aquest tipus de consumidor? El coneixem? Coneixem aquest consumidor? Sabem quins hàbits de consum tindrà? I què afectarà els seus hàbits de consum? Un estat del benestar pot ser que no abastarà el que ha abastat fins ara. Potser una reducció de la renda disponible d'aquestes persones que ens vindran a veure. Una societat que és low cost, però que exigeix serveis de primera. Això és una paradoxa, però que succeeix en l'àmbit del turisme en particular. Connectat. I amb estructures familiars diferents de les que hi ha fins ara, segurament. I el repte tecnològic. Hem d'afrontar el repte tecnològic de cara als turistes, de cara al turisme. Els clients estan informats. La intel·ligència artificial preveurà quins hàbits tindran i quines necessitats tindran aquests turistes. I nosaltres hem d'estar a l'avantguarda d'això. Una nova intermediació online. Avui no hi ha ningú que no surti de casa seva sense, online, haver contractat no sé quants de serveis. El big data, l'open data, l'entorn del mòbil, la realitat virtual, eh?, contínuament està interaccionant, el nostre client, amb els nostres serveis. La internet de les coses... Han aparegut grans plataformes de contractació; grans plataformes de contractació que han anat absorbint altres actors en la intermediació i que actuen en forma d'oligopoli. Cada vegada tenen més poder de mercat a l'hora de demanar als hotels o en els serveis que venen, demanar-los una part més important del preu. El repte de la sostenibilitat en l'àmbit social. El turista i la persona que viu..., el resident han de trobar un punt d'equilibri. Sostenibilitat cultural, eh? La cultura del país s'ha de dinamitzar sense caure, potser, en la folklorització de la mateixa cultura. Una sostenibilitat mediambiental. Molts dels nostres visitants venen per l'entorn natural que tenim. Hem de ser capaços d'equilibrar l'entorn natural amb el mateix turisme. I una sostenibilitat econòmica. És tan transversal el turisme que ajuda altres àmbits, eh?: l'agroeconòmic, el cultural, el comerç –el comerç, evidentment, no? Repte del coneixement. A veure –ho dèiem–, és una activitat, el turisme, que apareix a mitjans dels anys seixanta, aquí. Apareix a mitjans dels anys seixanta, i dèiem també que anava per darrere la demanda. I sovint, les decisions empresarials, les decisions comercials en l'àmbit del turisme es prenien perquè les persones que ho feien ho coneixien bé i, diguéssim, per olfacte, per coneixement. Ens cal intel·ligència, informació i prendre decisions en base a la ciència, amb coneixement, amb prospectiva, amb intel·ligència de mercat, sabent quines tendències, sabent què fan els nostres competidors. És una bona font, una bona font saber què fan els altres, no? Si no som capaços de fer això no serem capaços de tenir el sistema turístic que volem. Quin paper ha de tenir el sector públic en l'àmbit del turisme? Ha de ser un sector públic que intervingui o ha de ser un sector públic que faciliti l'activitat econòmica en l'àmbit del turisme? Competim, en moltes ocasions, amb economies que no estan tan regulades com la nostra. Per tant, cal trobar quin és exactament el paper del sector públic. I finalment, l'últim repte que li vull plantejar, és el repte de la governança del sector. Hi ha gestors privats; hi ha l'Administració; hi ha la ciutadania; hi ha el mateix turisme, el mateix turista, que hauria de participar en la governança. I hauria de fer-ho amb un model coherent, amb un lideratge públic i amb els rols ben definits de cadascun. El lideratge públic però que cadascun tingui el seu rol. Participatiu en la definició i en l'execució de les polítiques. Aperturista, eh?, que sigui transparent; que et doni la informació adequada; que tots els agents que participen del sector turístic tinguin la mateixa informació. Efectiu, amb objectius clars i amb avaluació dels objectius; avaluació de les polítiques. Responsable, que reti comptes en funció d'aquesta anàlisi exhaustiva de les polítiques, si han funcionat o no han funcionat. Simple, que l'entengui tothom; una governança que l'entengui tothom; que tothom sàpiga quin és el seu paper i amb marcs legislatius senzills. Amb coneixement, li deia, amb expertesa i generant i transferint coneixement, de les mateixes universitats, que parlaven ara del coneixement del mateix sector. De la mateixa Administració. Com veu, els reptes no són petits. Com veu, grans reptes requereixen grans polítiques. En aquest sentit, el seu departament i el Govern de la Generalitat quines polítiques endegarà per fer-hi front? Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. Per a la resposta té ara la paraula la consellera, la senyora Chacón.
Gràcies, president. Gràcies, diputat. Aprofito el plantejament de tots aquests reptes, ja que en tinc ocasió, perquè vull expressar que significa també el sector turisme per al Govern de la Generalitat, per a aquest Govern. Un dels objectius..., nosaltres entenem que el turisme és un element clau, és un element actiu de l'economia productiva, del model de país que volem. Un dels objectius d'aquest departament és fer entendre a tots nivells que el turisme no és només un sector, és la suma de molts sectors tant productius com no productius, tant privats com públics. Durant la seva experiència el turista interactua de manera directa, com a client o com a usuari, amb sectors com ara el transport, l'allotjament, les activitats d'oci i els esports, el medi natural, el coneixement, la salut, fins i tot l'educació, la seguretat, la justícia, el territori, per posar-ne alguns exemples. La interacció directa del turista amb pràcticament tots els sectors de la nostra societat és el factor que configura i defineix la gran transversalitat del turisme, a diferència de qualsevol altre sector. Directament relacionat amb aquest fet, és també fonamental entendre que en un món global i més particularment en una societat com la catalana, que sorgeix i es nodreix de la multiculturalitat, la frontera entre ciutadans i turistes tendeix a difuminar-se ja que el turista no és altra cosa que un ciutadà temporal que contribueix a enriquir la nostra economia, la nostra societat i la nostra cultura. Hem de fer entendre que Catalunya no és tant una destinació com la suma de moltes, diverses i de vegades contraposades destinacions. Vostè en feia esment, nosaltres hem fet també la tasca de prospectiva per analitzar quin és l'increment de visitants que tenim. A més de situar-nos en aquest context global mundial, tenint en compte la variació que hi haurà de renda per capita, d'inversions, l'impacte del màrqueting, l'augment de despesa i l'estada mitjana dels turistes, efectivament aquest any 2018 hi havien 19 milions de turistes, el 2025 n'esperem més de 24 milions. I això és una cosa..., n'hem de gestionar els seus efectes. El turisme com qualsevol altra activitat econòmica provoca efectes positius i d'altres que no ho són tant, alguns dels quals vostè ha esmentat. En el cas del turisme, però, els primers són superiors als segons i el que se'ns reclama és que gestionem aquesta complexitat i no li atribuïm una condemna que sembla merèixer ja d'entrada per part d'alguns grups polítics. Com ho farem? Ho farem amb dues eines. De fet, dues eines que ja estan sent operatives: un és el Pla estratègic de turisme i l'altra és el Pla de màrqueting. El set eixos de treball del Pla estratègic de turisme són: la creació d'una experiència turística, treballar per crear una experiència turística més enllà de la destinació turística; treballar també, el segon, la captació i la retenció de clients. I aquí li poso un exemple, teledirigit a un públic determinat de turistes on integrem tot això, molts dels elements que vostè estava dient. Avui els consumidors estan hiperconnectats, són d'una altra generació i anem a buscar aquells que tenen un major poder adquisitiu. En aquest sentit el Legends of Catalonia és el primer serious game de promoció turística, és el primer en tot el món dirigit als clients, als turistes dels Estats Units i del Japó d'alt poder adquisitiu, on podem créixer encara en nombre de turistes que rebem. I crec que és una mostra, una molt clara mostra de quines són les estratègies, de com ja estem concretant estratègies en el que és la captació d'aquesta nova generació de turistes. Treballarem també en el foment de les inversions turístiques, perquè volem un turisme intel·ligent. Aquí hem de desplegar aquest model de prosperitat sostenible. També tenint en compte les condicions –el cinquè dels eixos– competitives, hem de tenir un bon nivell de regulació de l'activitat. També la gestió del territori i el seu desenvolupament. I evidentment, l'eix 7 és la gestió i governança clau, com vostè apuntava, com vostè esmentava. A nivell quantitatiu nosaltres ens fixem..., haurem de gestionar aquest increment de turistes, però no ens fixem tant en unes polítiques adreçades a treballar per al foment d'aquest increment, sinó a gestionar l'increment de la despesa. Volem aquells turistes d'alt valor afegit, que generin més recursos, que deixin més recursos en l'economia catalana. I a partir d'aquí, en aquests set eixos, queda escrit, hi ha vint-i-nou actuacions. De cadascun dels eixos, per exemple, de l'eix d'engegar una experiència turística excepcional, ens plantegem –un exemple– executar el programa de l'eliminació de la pol·lució visual. Aquest, també, és un dels aspectes, deia abans, mediambientalment, també, té efectes a nivell turístic, també ho haurem de treballar. D'aquí la transversalitat del sector. Pel que fa de conquerir i retenir clients determinats, hem d'activar, posar més actius en el programa de fidelització de clients. Li he esmentat el Legends of Catalonia com a exemple. Amb l'eix 3, «atreure inversions necessàries, hem d'activar, també, el programa de captació d'inversions turístiques, no sempre provinents del sector públic. Pel que fa a implementar les millores turístiques del turisme intel·ligent, implica també fer una aposta pel turisme sostenible. Per exemple, reduir la petjada ecològica d'aquells espais on hi ha afluència massiva de turistes. Pel que fa a la millora de les condicions competitives, hem d'adequar el marc legal i regulador del turisme a les necessitats del sector. Està a punt, també, aquest decret regulador del que són els apartaments, pisos turístics i llars compartides. Aviat el presentarem. També, l'activació de programes d'innovació tecnològica. I activar, també, la planificació territorial del turisme. I, evidentment, el sistema de governança. Vostè ho ha dit: és clau treballar des del consens, i és clau, també, establir indicadors que ens avaluïn els resultats que ens hem fixat entre tots, que avaluïn l'eficiència i l'eficàcia de les mesures. Tot això, acompanyat, en aquest pla estratègic, en el que és el pla de màrqueting. Accions ja molt concretes per aconseguir aquests resultats. Primer, en el pla estratègic definim el què en el pla de màrqueting, les eines com arribar-hi. També són més de vint iniciatives: el disseny de valor; desenvolupar el sistema integrat de marques turístiques de Catalunya i desenvolupar productes en quatre dimensions, innovadors i d'alt valor afegit; fidelitzar els clients; serveis de màrqueting al sector: tecnologia, innovació i intel·ligència; la gestió del big data, que ja estem aplicant, que ja es comença a aplicar, s'ha d'incrementar molt i molt més. Nosaltres entenem, pel que fa al sistema de governança que vostè esmentava, que haurem de transformar l'Agència Catalana de Turisme en una organització orientada a resultats, ho dèiem, avaluació per indicadors, i a implementar el sistema integral de màrqueting de Catalunya, i crear una zona d'espai de reflexió, diguem-ne think tank, diguem-ne espai de reflexió, del màrqueting turístic, perquè evoluciona tant i tant ràpid que no podem partir d'eines estàtiques. Per poder portar a terme aquestes actuacions des del departament, ens cal lideratge, sí, el tenim, un punt de gosadia, també, convenciment i complicitat de tots els altres actors. Perquè partim d'un sector potent, important per al país, un sector que seguirà creixent en el futur i que influeix en la nostra societat, un sector que reclama la màxima atenció per part del Govern per conduir-lo des d'una visió que persegueix la competitivitat i la sostenibilitat. I torno a dir el mateix que deia abans a la diputada: governar vol dir tenir estratègia; la tenim. Governar vol dir definir accions, les hem definit. Governar vol dir, també, gestionar el pressupost disponible, i li asseguro que el gestionarem amb la màxima eficiència.
Gràcies, consellera. Per a la rèplica... [[Veus de fons.]] No? [[Pausa.]] Renuncia a la rèplica. Per tant, hauríem conclòs aquest punt de l'ordre del dia, i, no havent-hi més punts programats per a aquesta jornada, suspenc la sessió fins demà a les nou del matí.