Gospodine Markoviću, povodom svake tačke dnevnog reda pravilo je da se vodi rasprava u Narodnoj skupštini, vodi se neka vrsta pretresa. Bez obzira što imate utisak da ništa nije sporno u ovoj predloženoj odluci o prestanku sudijske dužnosti, bez obzira što većini sudijska funkcija prestaje na lični zahtev ili zato što su ispunjeni uslovi za starosnu ili invalidsku penziju, pravo je da Narodna skupština omogući raspravu. Mi iz SRS nećemo da iskoristimo ovu tačku dnevnog reda da bismo ukazali na nedostatke postojećeg sistema kojim je uređen izbor, razrešenje i prestanak sudijskih funkcija, jer smo o tome odavno, i to poprilično, ispričali. Želim samo da ukažem... (Predsednik: Molim vas, omogućite poslaniku da govori. Izvolite, gospodine Krasiću.) ... bez obzira na to što osnov za prestanak sudijske funkcije pojedinih sudija, naročito kandidata pod rednim brojem 3, jeste njegova slobodna volja, koja može da bude zasnovana i na tome što je taj kandidat ljut i na Društvo sudija, i na pravosudni sistem, i na Narodnu skupštinu i na one koji su mu obećali da bude izabran ponovo za predsednika suda. Mi ipak moramo da podignemo glas i da kažemo da nije sasvim dovoljno to što neko napiše izjavu - ne želim više da budem sudija, već bi pravosudni organi ili oni u sistemu pravosudnih organa, a pre svega mislim na ono što je u Vrhovnom sudu i što gravitira ka Vrhovnom sudu, u vidu Odbora ili Saveta, moralo da ima i neki odgovor na pitanje kako su oni to radili dok su bili predsednici ili sudije. Tog odgovora nema. Nema kada je u pitanju bivši predsednik Drugog opštinskog suda, koja je vedrila i oblačila, koja se bavila više politikom neko pravosuđem. Naravno, sada će, kao budući advokat, ostvariti onaj svoj uticaj koji je nekada imala dok je bila predsednik suda. Slična situacija je i sa bivšim predsednikom Prvog opštinskog suda i drugim eminentnim veličinama DOS-ovog režima, onog DOS-ovog režima od 5. oktobra, koji su se kandidovali i preporučili za ta visoka mesta u pravosuđu upravo na taj način što su služili nekoj politici. Sada, gospodo poslanici i vi građani Republike Srbije koji pratite ovaj prenos, ako pratite, trebalo bi danas da podignemo glas i da tražimo od predsednika Republike, predsednika Vlade, predsednika Nacionalnog saveta za saradnju sa Haškim tribunalom i svih ljubitelja Haškog tribunala da, ukoliko su na državnim funkcijama, ovog momenta podnesu ostavke. Imali ste prilike da čujete jučerašnju vest iz Haškog tribunala. Ako vas je pre mesec dana zbunila vest da se Haradinaju dozvoljava bavljenje politikom iako je u procesu pred Haškim tribunalom, jučerašnja presuda je svima valjda jasno otvorila oči kakav je taj sud, i koga ste vi to sve prevarili da dobrovoljno ide u Haški tribunal, i koga ste kidnapovali i poslali dželatima. Da li tamo ima pravde, da li tamo ima istine, da li ima nekog zakona? Tema je, gospodine Ištvane, sve je to tema. U ovoj zemlji su proganjane sudije koje su sudile Klintonu i onoj bandi koja nas je bombardovala, pa ste odmah Havijera Solanu primili kao velikog tatu, velikog oslobodioca i tvorca one države zbog koje se vi svi hvalite da ste državotvorne stranke. Demokrate kažu da su državotvorna stranka, napravili državnu zajednicu koja ne funkcioniše i ne postoji. Koju su drugu državu napravili? Sve druge države su rasturili koje su bile na ovom prostoru ovde. Valjda vam je sada jasno šta je Haški tribunal i šta to slugeranstvo Haškom tribunalu znači. Razumem neke sudije koje ne žele da imaju veze sa našim pravosuđem, jer tu više nema ni zakona, nema ni principa, ni morala, ničega. Žele da pobegnu neki, ne žele da budu u takvom sudu. Setimo se, gospodo narodni poslanici, kada je donet ovde Zakon o pomoći porodicama Haških optuženika. Šta ste uradili? Odmah ste preko Ustavnog suda blokirali nezakonito primenu celog zakona, a ne pojedinačnih akata donetih na bazi tog zakona, pa se još hvalite. Pa i sinoć jedna spodoba se hvali kako neko podržava haške optuženike. Ko podržava tog Limaja i Tačija? Ko ih podržava iz ove vlasti? Sve je urađeno u korist onih koji su otvoreni neprijatelji ovog naroda i građana Republike Srbije. Danas puj pike ne važi se. Danas ćemo mi lepo da pričamo, eto, oni su sami podneli zahteve, hajde i mi njih da razrešimo, sledeća tačka hajde da delimo ordenje, pa posle toga idemo na glasanje o amandmanima, velika nauka u našoj zemlji. A Hag nam rasturio državu. Jednoga kidnapovali, jednoga doveli u nemoguću situaciju da je morao da ide da ne bi izlagao neprijatnosti i državu, i sebe, i porodicu, i stranku, druge ste prevarili, pa ste im organizovali pratnju, ministri ih prate. Jednom ste poklonili kola kao veliki čin, on je veliki patriota što se dobrovoljno predao. I kakve su presude Haškog tribunala? Da li vi sa vlasti, i ove i one prethodne, imate obraza da izađete pred lice javnosti? Poslali ste naše građane na giljotinu, svesno i namerno, da bi se dodvorili. Ovo je marionetska vlada. Sve čini što traži MMF, Havijer Solana i druge belosvetske protuve. Hajde da se vratimo svi na svoje početne stavove. Mi naš nismo promenili. Da li ste vi promenili vaš? Niste i ne smete, nego samo da sagnete glavu, da sačekate da prođe ova oluja, radikali će dva dana da dižu galamu zbog ovoga, a onda puj pike ne važi se, teramo dalje. Građani Srbije, zapamtite ko su ljubitelji Haškog tribunala, počev od onoga ko je rekao - neka idu tamo da dokazuju svoju nevinost, pa preko ovoga što se ogleda, ne Marković, nego ovaj preko puta ovde, što se ogleda na ogledalima. I njega ste stavili u tim za pregovore. Znate i sami kako će da idu pregovori sa ovom ekipom. Znaju građani Srbije kakva su vaša obećanja. Pisali ste protiv Limaja, protiv Tačija, protiv ovih, protiv onih i gde je pravda? Dokazi su izašli, to nije bilo dovoljno za Hag. Haški optuženik može da se bavi politikom, organizuje demonstracije, radi šta hoće po Kosovu i Metohiji, pa čak ima i tih pretenzija i prema ovim opštinama dole. Taj isti sarađuje ovde sa Biserkom, Kandićkom, Čedom Jovanovićem. Gde ste, što ne hapsite? Imate dokaze. Ako sam ja saznao, vi onda pet puta bolje znate. Šta čekate? Čekate da nestane država i da nas obavestite kako je u demokratskoj proceduri nestala država. Vodite računa šta radite, kako ćete pred sud istorije, kako ćete pred decu i unuke? Prevarili ste sve i narod i one ljude koje ste isporučili tamo kao živo mesto. Prodali ste ih. Za šta? Za Pariski klub, za Londonski klub. Za šta? Za razvoj naše privrede, ništa ne radi. Vlada 10 mafijaša u ovoj zemlji, 10 velikih tajkuna. Ceo svet zna kako peru pare, počevši od onog generalnog direktora JAT-a, koji prima 25 hiljada evra, pa sedam hiljada za sebe, ostatak za tajkuna Danicu Drašković. I vi to podržavate. Onda gledate kako da se uklopite, gde će koji predsednik suda, gde će koji sudija, pa ako ne prođe, brže bolje, neću više da budem sudija, idem u neku nevladinu organizaciju, da me neko finansira, najbolje Soroš. Otvorite ljudi oči, pogledajte, vi ste stranke na vlasti, vi vodite državu, vi morate da štitite državu, a ne da uništavate državu. Vi ste pogrešno shvatili svoj posao. Na svakoj tački dnevnog reda se vidi kako loše vodite državu i kako je uništavate. Na svakoj tački dnevnog reda. Nećemo da vam pravimo društvo, jer vi niste nama društvo.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, pa narodni poslanik Vjerica Radeta, pa narodni poslanik Nemanja Šarović. Inače, ne razumem šta ste na početku rekli, jer naravno da se otvara rasprava i ja sam je otvorio. Samo sam dobronamerno pitao donosioca liste na koju se tačku odnosi, da ne bih pogrešio. Inače, prirodno je da se otvara rasprava. Izvolite, gospodine Stamenkoviću.
Čujem sada jedan čudan izraz "donosioca liste". Možda lice koje je donelo listu, ali donosilac liste teško. Dame i gospodo, da iskoristim priliku da i ja opomenem predsednika Narodne skupštine, koji često nas dobronamerno savetuje, te da upotrebimo neki izraz koji i nije primeren i koji se često ne čuje u našem društvu. Dame i gospodo narodni poslanici, ova tačka se na jedan posredan način nadovezuje na ono što smo juče radili, a juče smo raspravljali o donošenju odluke o utvrđivanju nacionalne strategije za borbu protiv korupcije. Naravno, veoma važnu ulogu u borbi protiv korupcije ili kako hoćete u donošenju nacionalne strategije imaju nosioci pravosudnih i javnotužilačkih funkcija. To su upravo oni ljudi koji treba da utvrde korupciju, da na osnovu dokaza donesu odgovarajuću sankciju, da primernom kaznom preventivno deluju, odnosno odvrate moguće počinioce takvih krivičnih dela. Koji su najčešći uzroci prestanka funkcija naših sudija, odnosno nosilaca pravosudnih funkcija. To pre svega može da bude zbog godina starosti, nezadovoljstvo platom ili položajem, ili napredovanjem u službi, zbog nekog učinjenog krivičnog dela ili dela koje je nespojivo sa takvom funkcijom. Vrlo često jei zbog toga što su to ljudi koji žele da se odupru političkim pritiscima koji se na njih vrše u vršenju njihovih poslova. Veoma često se dešava da se neke pojave u društvu, koje treba odmah sankcionisati, odmah i po nekom ubrzanom postupku rešiti na sudu, odugovlače mesecima, tako da se brojne afere koje opterećuju naše društvo prikrivaju, odugovlače i na svaki drugi način zataškavaju, kako ne bi ono lice koje je učinilo to delo činilo štetu svojoj stranci. Mi radikali mislimo da ne postoji nešto što može doneti štetu stranci. Mora da odgovara pojedinac. Mi se zalažemo za potpuno nezavisno sudstvo, kao posebnu granu vlasti. Kada smo juče raspravljali o elementima, o činiocima koje treba poboljšati kako bi se smanjila korupcija, pričali smo i o samostalnosti pravosudnog budžeta. Dakle, moramo mnogo voditi računa o tome kada predlažemo sudije, kada one budu ovde birane, kakve ljude biramo, da se sutra ne bi kajali zbog toga i da kažemo, kriva je ova partija, kriva je ona partija, jer to su ljudi koje su oni kadrirali. Ostavimo te ljude da budu samostalni, da budu nezavisni, da mogu odgovorno i samostalno vršiti svoj posao. Ne bih govorio o ljudima koji se sada razrešavaju, jer to su njihovi problemi, njihovi razlozi, ali vas zaista molim u ime SRS da ubuduće kod predlaganja vodimo računa da to zaista budu kvalitetni i najbolji ljudi, koji će svoj posao vršiti na najbolji način.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, a potom narodni poslanik Nemanja Šarović. Radi tolerancije, naprosto, zakasnio je jedan ovlašćeni predstavnik, pa će biti, da se ne iznenadimo, mislim još dva govornika sa druge poslaničke liste.
Dame i gospodo, ovo je jedinstvena prilika kada smo u situaciji da govorimo isključivo na temu razrešenja pravosudnih funkcija, jer svaki put kada imamo razrešenje na dnevnom redu, onda u stvari imamo izbor sudija, po stotinak sudija, pedesetak predsednika sudova, i onda se svi bavimo tim ljudima koji treba da budu izabrani ili koji po mišljenju nekih od nas ne treba da budu izabrani, i razrešenja se provuku onako kao da to uopšte nije bitan deo u rešavanju problema u pravosuđu. Ja sam se iskreno obradovala kada sam videla da imamo samo ovo kao tačku dnevnog reda i zato sam želela, i svi mi iz SRS, da upravo sa tog aspekta malo sagledamo stanje u pravosuđu. Naravno, nećemo govoriti o razrešenjima onih koji više neće biti sudije zato što ispunjavaju uslove za penziju, ali nama su interesantni oni koji na lični zahtev traže razrešenje od sudijske funkcije, i to ne svi. Podsetiću vas na rasprave i ono što su govorili poslanici SRS kada su bila na dnevnom redu postavljenja sudija i predsednika sudova, pa se sećate kada smo govorili o sudiji Četvrtog opštinskog suda, Željku Šćepanoviću, koji je podlegao pritisku tadašnje izvršne vlasti, konkretno Vladana Batića, koji mu je obećao da će, ako napiše jednu presudu u kojoj će jednog čoveka da oglasi krivim, iz Četvrtog opštinskog suda lako preći u okružni sud, a mi smo upozoravali tada i pre nego što se on pojavio sa svojim zahtevom da pređe u viši sud, da će to da se desi. Vi nam niste verovali i to se desilo, i mi smo ponovo o tome raspravljali i tada je zaista skupštinska većina shvatila da smo mi u pravu i glasali ste protiv, i taj gospodin Željko Šćepanović je tražio da bude razrešen od sudijske funkcije i da bude advokat. Tada kada je to bilo na dnevnom redu nisam imala vremena, jer je bilo važnijih stvari u okviru te tačke, da pitam ministra i da pitam Vladu, da pitam skupštinsku većinu, da li se neko zapitao zašto je taj Željko Šćepanović želeo da napusti sud i da ode u advokate. Znači, svestan je da smo mi govorili istinu o njemu i on to zna. Pitam, kakav će on sutra biti advokat? Da li nije bilo potrebno, odnosno mislim da jeste, da skupštinski Odbor za pravosuđe napiše lepoAdvokatskoj komori šta smo mi sve imali od podataka vezano za tog sudiju Željka Šćepanovića, pa da mi to lepo pošaljemo Advokatskoj komori, ne utičemo, ako njima treba takav advokat neka ga upišu u spisak advokata, a ako ne treba neka ga o tome obaveste. Danas imamo jedno interesantno razrešenje, a to je sudija Gordana Mihailović. Ta gospođa je želela da bude predsednik Drugog opštinskog suda u Beogradu. Bila je v.d. Mi iz SRS smo mnogo toga rekli što nikako nije išlo u prilog tome da ona može da bude predsednik Drugog opštinskog suda i ona, valjda nezadovoljna, neće da bude običan sudija, ona baš hoće da bude predsednik Drugog opštinskog suda, da hara beogradskim pravosuđem, i ona danas podnosi zahtev za razrešenje od sudijske funkcije, i ona će verovatno otići u advokate. Sada vas pitam i za nju, drage kolege, da li mislite da bi bilo dobro da ova skupština, da Odborza pravosuđe napiše jedno pisamce Advokatskoj komori, da kažemo šta mi narodni poslanici mislimo o Gordani Mihailović, zapravo ne šta mislimo, nego koje podatke o njenom delovanju imamo, mišljenje je nepodeljeno, jer ste svi glasali kada je Zoran Krasić osporio taj predlog, svi ste glasali i svi ste saglasni da je ona nedostojna za vršenje sudijske funkcije. Zaista se pitam, ako je neko nedostojan da bude sudija, kako je dostojan da bude advokat. Ko će svoju sudbinu takvom advokatu datiu ruke? Ta gospođa Gordana Mihailović je jedan od sudija, koja je išla po belom svetu u toku 2000. godine i nešto pre toga i tamo otrcavala na najgrozniji način svoje kolege sudije, srpski pravosudni sistem, srpsko pravosuđe, i ona je jedan od krivaca zbog čega se građanima Srbije masovno sudi u Haškom tribunalu. Ona je u Evropi i svetu nacrtala srpsko pravosuđe kao nesposobno, korumpirano, partijsko, da ne može da sudi optuženima za ratne zločine, ona i nekoliko njenih kolega. Mi zato mislimo da nije dovoljno samo da u danu za glasanje kažemo ko je za da Gordana Mihailović bude razrešena, pritisnemo zeleno dugme, svi smo za, ode ona u advokate, ode verovatno da se pridruži borkinjama, kako one sebe zovu, za ljudska prava, verovatno će se pridružiti advokatima tipa Biljane Kovačević-Vučo, Nataši Kandić, Sonji Biserko, Sonji Liht itd. Njoj mesto jeste u tom društvu, ona jeste iz tog okruženja, ona radi zajedno sa njima i ona je radila zajedno sa njima. Ona je, dakle, jedna od najodgovornijih zašto je oljagano srpsko pravosuđe u svetu i u Evropi. Zato mislimo da nije dovoljno da prihvatimo njenu želju da ode u advokate, nego mislim da mi moramo da obavestimo kao Skupština, kao skupštinski odbor, jednostavno da mi sve ove podatke koje imamo dostavimo Advokatskoj komori, pa neka se desi bogami, ako se neko tako žestoko ogreši o svoju zemlju, ako već ne ide u zatvor, onda neka bar ne može da radi ono što želi da radi. Mnogo je građana Srbije, ni krivih ni dužnih patriota, časnih, poštenih, ostalo bez posla, na stotine hiljada. Zašto sada neko ko se toliko ogrešio o srpsko pravosuđe, o srpsku državu, zašto bi on bio sudija dokle mu se hoće. Pa prvo je vraćena u pravosuđe nezakonitom odlukom onog prethodnog saziva Skupštine, na to da vas podsetim, jer je ona bila razrešena sudijske funkcije, zato što je ona Skupština koja je bila 2000. godine aktuelna imala podatke i informacije šta radi ta gospođa Gordana Mihailović preko Društva sudija i u okviru Društva sudija. Mi smo tada još znali, odnosno kolege koje su tada sedele u parlamentu znale su da ta gospođa Gordana Mihailović, sa još nekoliko svojih kolega, ide i priprema teren Haškom tribunalu za suđenje građanima Srbije, državljanima Srbije u Haškom tribunalu. Ona je tada razrešena i ona je ponovo vraćena, zamislite, a tada se nije oglasio Ustavni sud i Slobodan Vučetić da kažu da je neustavna odluka da isti organ svoju odluku dva puta donosi, jedanput ovako, a drugi put onako. Tada oni DOS-ovci nisu znali da je Skupština najviše zakonodavno telo u Srbiji i da je nebitno kakav je sastav Skupštine, ko je skupštinska većina. Skupština je naviše zakonodavno telo, a bila je nažalost i onda kada je Čeda Jovanović ovde sedeo kao glavni lik u Skupštini, pa i danas kada sede mnogi koji nisu iznenađeni pričom koju je malopre Zoran Krasić ispričao, a vezana je za jučerašnju vest iz Haškog tribunala, najstrašnije što smo mogli da čujemo, drage kolege, potvrđuje se ono što mi, srpski radikali, pričamo od osnivanja Haškog tribunala, da je to antisrpski tribunal, antisrpski sud. Ko god ode tamo, ako nije Srbin, ili se oslobađa, vraćaju se Šiptari da se bave politikom ili se oslobađaju od odgovornosti, ili dobiju neke kazne u koje se uklopio i pritvor koji su proveli do završetka sudskog postupka. Da li je moguće da vi to ne vidite? Da li je moguće da vi ne vidite, dame i gospodo, da predsednik srpskih radikala, Vojislav Šešelj, već skoro tri godine sedi u Haškom tribunalu, da nikom ne padne na pamet da krene sa postupkom, da ne obraćaju pažnju na ono što tim koji pomaže odbranu Vojislava Šešelja svakodnevno upućuje i Haškom tribunalu, i tužilaštvu, i raznim međunarodnim organizacijama da mora da počne suđenje Vojislavu Šešelju, ili da mora da se donese oslobađajuća presuda, jer ne može čovek doveka da sedi u Haškom tribunalu i da niko ništa ne preduzima, osim što mu na sve moguće načine tamo krše ljudska prava. Naravno, vas takve stvari ne interesuju. Vas interesuje ono što vam zapovede da uradite i onda smo juče imali Predlog odluke o utvrđivanju nacionalne strategije za borbu protiv korupcije. Podsetiću vas samo na nekoliko stvari iz te odluke. Volela bih da se podsetite i vi svega onoga što mi, srpski radikali, pričamo svaki put kada se govori o bilo kom problemu iz pravosuđa. Vama ovde preporučuju uvođenje disciplinske odgovornosti nosilaca pravosudnih funkcija. Mi vam to pričamo već pet godina, mi vam pričamo da nije rešenje problema u pravosuđu i pričamo gospodinu Stojkoviću, ministru, pričali smo i onom prethodnom, da nije rešenje problema u pravosuđu samo dovođenje novih sudija, koliko god oni bili dobri. Problem je i rešenje je da se raščisti stanje postojeće u pravosuđu, da se šljam iz pravosuđa otera. Takvih je malo, i mi to stalno tvrdimo, ali dovoljno mnogo da zagorčavaju život i građanima Srbije i svojim kolegama koji rade u pravosuđu. Ovo što vam preporučuju vaši mentori, mi vam to govorimo godinama. Dalje, preporučuju vam zabranu političkog delovanja nosilaca pravosudnih funkcija. Mi smo vam govorili, ne birajte tog sudiju, on je visoki funkcioner te i te stranke. Mi smo vam govorili, Slobodan Vučetić ne može biti predsednik Ustavnog suda, on je visoki funkcioner G17. Niste nas slušali. Kažu vam, obezbeđivanje odgovarajućih zarada i uslova za rad nosilaca pravosudnih funkcija. Mi vam to godinama pričamo. Morate da omogućite rad pravosudnim organima, morate da vodite računa o zaradama zaposlenih. Svojevremeno ih Batić izlago kada im je rekao da kada on dođe na vlast imaće u to vreme 1.000 maraka platu. Tada su marke bile. Dok se on smislio da zaista podeli takvu platu, to više nije bilo, s obzirom na inflaciju, ni 600, 700 maraka u to vreme. Dakle, da slušate srpske radikale ne bi vam trebale nikakve preporuke iz EU, jer upravo mi govorimo sve ovo što vam oni preporučuju. Kažu vam, praćenje pritužbi na rad nosilaca pravosudnih funkcija, posebno u slučajevima korupcije. Mi vam to pričamo godinama. Ovde vam iznosimo konkretne primere. Pitamo gospođu Vidu Petrović-Škero, molim je sa ove govornice konačno da nas obavesti, šta je sa inicijativom za razrešenje sudije Danka Laušević iz Petog opštinskog suda, koji je doneo jednu presudu pod uticajem advokata Vlade Pavićevića, a Vlado Pavićević je advokat Stanka Subotića Caneta-Žapca, kao i ostalih kriminalaca. Pa pre tri i po godine smo mi, srpski radikali, pokrenuli inicijativu i na Visokom savetu pravosuđa, i Velikom personalnom veću, i Ministarstvu pravde, na svim organima koji su mogli imati veze sa tim, do dana današnjeg ne znamo šta je sa tim sudijom, a znamo da predmet po žalbi još drži u fioci. Da li je tako Zorane? Još drži u fioci, tri i po godine. Preporučuju vam samostalnost pravosudnog budžeta. Pričah lično Mlađanu Dinkiću, u ime poslaničke grupe SRS, ovde pre pet dana, kada smo govorili o budžetu za 2006. godinu, pričala sam da mora da ima pravosudni budžet i da ne sme ministar pravde, ministarstvo niti bilo ko iz izvršne vlasti da može da vrši uticaj na pravosuđe zato što im on deli plate, povećava ili smanjuje. Naravno, nisu nas slušali. Kao, prihvatićete ovu strategiju. Šta će vam strategija kada nećete delove iz nje da prihvatite ili kada već niste prihvatili kada smo vas mi upozoravali na to, kada smo vas upozoravali kada je bilo govora o sudskimtaksama i na koji način treba da se ubiru sudske takse, na koji način da se troše sudske takse. To vas nije briga, vi gledate svoje. Kada dođe i kada vam neko drugi sa strane kaže da to morate, onda to formalno prihvatate,a u suštini ništa niste prihvatili i opet će neka kontrola i supervizija kada vam dođe iz Evrope, opet će da vam kaže da vam stanje u pravosuđu ne valja, zato što ništa od ovoga što vam oni preporučuju, a što mi pričamo ovde, ubismo se pet godina pričajući kada je pravosuđe u pitanju, a vas baš briga za to. Kažu vam, obezbeđivanje efikasnosti izvršenja sudskih presuda, suzbijanje korupcije unutar sudske uprave, sve vam to govorimo i to je delom vezano za sudske takse i za ono što smo vam pričali. Onaj službenik kada radi za nekih, a mislim da je plata u sudskoj upravi ovih ljudi koji rade u pisarnici, desetak hiljada dinara, njega baš briga da li će da naplati sudsku taksu od 50.000 dinara. Sudija mora da vodi postupak, bez obzira da li je taksa plaćena ili ne. Imamo astronomske sudske takse. Neko ih plati, neko ih ne plati. Onaj ko ih plati nema pojma gde su otišle. Nema samostalnog pravosudnog budžeta da se zna da su te takse u tom budžetu, da će se vratiti kroz plate i sudijama, i stručnim saradnicima, i zaposlenima u pravosuđu. Veliki je teret u sudovima na stručnim saradnicima, to kolege pravnici, advokati, bivše sudije odlično znaju. Znaju da stručni saradnik obradi gotovo ceo predmet, sudija samo radi ono što se radi u sudnici, a plata im je negde 1,5 put veća, sudijama nego stručnim saradnicima. Naravno, ne mislim da je plata sudijama velika. Naprotiv, veoma su male plate u pravosuđu, a videli smo i kroz budžet da nije planirano neko značajno povećanje. Opet naglašavam, samo da se pozabavite sudskim taksama, da nam neko kaže koliko je to tačno sredstava koja bi mogla da uđu u taj budžet. Naravno, ne naplati se ni 20-30 posto taksi i onda imamo sve ove probleme koje imamo. Dame i gospodo, naravno da ćete glasati za razrešenja, pogotovo ovih ljudi koji odlaze u penziju. Nemamo prava da njih na bilo koji način sprečavamo, mada bi bilo dobro da, kad neko odlazi u penziju, pre nego što ode, da Odbor za pravosuđe i upravu, da Visoki savet pravosuđa, da deo Ministarstva koji se bavi tim poslom, obavesti o svom prethodnom radu, da vidimo koliko te sudije koje odlaze u penziju ostavljaju predmeta u fioci, koliko predmeta su namerno sklonili, koliko je predmeta starijih, ako su parničari, 15, 20 godina, kakve "koske", kako se kaže u pravosuđu, ostavljaju kolegama koji će doći posle njih. Dakle, moramo sve to da znamo pre nego što glasamo za ove predloge. Pogotovo insistiram i predlažem vam da ne glasate za razrešenje Gordane Mihailović, dok ovoj skupštini ne položi račune, dok ne kaže kako je radila, kako su nestale pare u Drugom opštinskom sudu, kako je naplaćivala samo SRS po sto dinara po potpisu, potpuno mimo odluke Ministarstva, kada su se sakupljali potpisi za kandidaturu za predsednika, pa je posle morala te pare da vrati zato što je doneto takvo rešenje u Ministarstvu pravde, dok nam ne kaže kako je otrcavala srpsko pravosuđe i svoje kolege po belom svetu, šta je sve radila u Društvu sudija, šta je obećala da će da uradi kada su je nezakonito vratili 2001. godine, onaj bivši sastav Skupštine. Dakle, na mnogo pitanja ta gospođa mora da nam odgovori pre nego što joj kažemo da je razrešavamo te sudijske funkcije, jer njoj je, posle svega što je radila i kako je radila, nagrada da više ne bude sudija. Otići će u advokate, čeka je Biljana Kovačević Vučo, Kandićka, ostale. Imaće šta da radi, biće, kako oni kažu, "borkinja" za ljudska prava svih drugih osim Srba, i dalje će da priča o Haškom tribunalu ono što je do sada govorila. Mi mislimo da ta žena ne može biti ni advokat, a kamoli sudija, ali insistiramo da položi račune pred ovim parlamentom, jer parlament je birao za sudiju, parlament će da je razreši onda kada budemo imali jedan ozbiljan razgovor s njom.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, pa potom narodni poslanik Hranislav Perić, pa narodni poslanik Miljko Četrović i Momir Marković, poslednji prijavljeni govornik na listi.
Dame i gospodo narodni poslanici, možda je šteta što i danas sa nama nije ministar pravde, gospodin Stojković, jer mislim da je danas idealna prilika da završimo onu raspravu od juče, pa da i u svetlu onih odredbi te vaše čuvene nacionalne strategije za borbu protiv korupcije i svega onoga što ste tamo napisali o našem pravosudnom sistemu razmotrimo danas i ovaj predlog za prestanak sudijske dužnosti. Mi danas ovde imamo odluku o prestanku sudijske dužnosti sudijama sudova opšte nadležnosti, od opštinskog suda, preko okružnog, pa do Vrhovnog, ukupno sedam sudija. Mislim da u ovom trenutku ima dosta toga što bi trebalo reći, a čime se ove odluke ni na koji način nisu bavile. Dobro bi bilo da nam je tu predstavnik Visokog saveta pravosuđa, odnosno Velikog personalnog veća ili bar gospodin Stojković, kao ministar pravde, pa da vidimo šta je od onoga što je odavno detektovano kao rak-rana srpskog pravosuđa rešeno u ovih pet godina, bogami i nešto duže, od kako je, po vama, zavladala ta demokratija. Mi mislimo da je to revolucionarna demokratija, odnosno samo po sebi negacija demokratije. Kada se pogledaju preporuke date u jučerašnjem dokumentu, gde vi kažete da je neophodno uspostaviti jasne i jedinstvene kriterijume za predlaganje i izbor za sudije i nosioce javnotužilačkih funkcija i za njihovo razrešenje. Praktično, u ovom slučaju kada neko na lični zahtev poželi da prestane da bude sudija, malo je toga što mi, kao Narodna skupština, možemo da uradimo, jer ne možemo naterati nikoga da protiv svoje volje vrši sudijsku funkciju, niti to bilo ko ovde želi da radi. Ostaje činjenica da su neke od ovih sudija odavno prestale da se bave sudijskim poslom. Najočigledniji je primer Gordane Mihailović. Odavno je ona prestala da bude sudija, još onim razrešenjem. Naknadno ste je vi, protivzakonitom i protivustavnom odlukom, ponovo vratili u srpsko pravosuđe, dali joj mogućnost da ponovo nosi naziv sudija, ali jasno je da se ona od suštinskog vršenja sudijske dužnosti, presuđivanja i rada po predmetima odvojila mnogo ranije nego što je podnela ovaj zahtev za razrešenje. Ovim je na najjasniji način rečeno da ona više nije bila u stanju da obavlja sudijsku funkciju, niti je to nešto što je bilo u sferi njenog obrazovanja. Jednostavno, ovde se vidi da ona, ukoliko nije mogla da bude izabrana, od strane Narodne skupštine, da bude predsednik Drugog opštinskog suda, da više nije želela ni da vrši sudijsku funkciju. Ono što takođe treba znati je i to da su postojala određena veća u Drugom opštinskom sudu u koja su raspoređivani svi predmeti koji su bili malo škakljivije prirode. Dvoje sudija je sudilo te predmete i oni su bili tako koncentrisani da se njima može lako manipulisati, jer nikada nad celim Drugim opštinskim sudom ili bilo kojim, pogotovo ako se radi o većim sudovima, ne možete imati kontrolu. Sada je jedno takvo veće ostalo upražnjeno i već mesecima stoje i čekaju određeni predmeti, jer nema sudije koji je zadužen za to veće. Pojavio se problem i sada se čeka da se vidi ko će od sudija preuzeti na sebe da nastavi ono što su prethodni radili, odnosno nisu radili, postupali, odnosno nisu postupali u određenim predmetima. Naravno da mi principijelno smatramo da Gordana Mihailović ne treba da bude ni sudija Drugog opštinskog suda, a svakako ne predsednik tog suda. Mi smo to više puta ponovili. Isto tako, tačno je ovo što je gospođa Vjerica Radeta rekla, da bi bilo neophodno da se na ovome ova priča ne završi. Sve one kritike koje smo mi upućivali, koje su bile suštinske prirode, ne bi trebalo da budu obrisane ovim potezom i njenim zahtevom za razrešenje, jer upravo ovo, po nama, predstavlja najbolji dokaz da je ono što je izneto od strane poslaničke grupe SRS u raspravi povodom izbora predsednika sudova bilo apsolutno istinito. Dobro bi bilo da nam se kaže šta podrazumeva ministar ovde kada kaže da je neophodno uvođenje disciplinske odgovornosti nosilaca pravosudnih funkcija. Ono što mi mislimo to je da je uvođenje bilo kakvih disciplinskih postupaka, pogotovo u srpskom pravosuđu, potpuno neprimereno, da bi to moglo da služi jedino za obračun sa sudijama, pre svega sa onima na koje se ne može uticati. Jer kako ćete voditi disciplinske postupke i za koje to prekršaje protiv sudije koji treba da sudi npr. nekome za najteža krivična dela, na koji ćete način vi to njega disciplinovati, koje će to sankcije biti, u kojim će se slučajevima ti disciplinski postupci pokretati. Ili vi želite da na taj način praktično izvršite aboliciju određenih sudija, pa da kada neko ne izvršava svoje sudijske dužnosti, kada ne postupa u skladu sa zakonom, kada ne zakazuje pretrese u roku, kada ne izrađuje presude u roku, da mu eventualno te neke prekršaje i ponašanje koja bi trebalo da budu osnov za pokretanje postupka za razrešenje određenog sudije, vi jednostavno kroz taj disciplinski postupak provučete, pa mu izreknete tamo neku opomenu. Imajući u vidu kakve ste druge postupke predlagali, to bi verovatno bila ne javna opomena, od koje bi on sigurno pretrnuo i nastavio da radi onako kako je radio do tada, ali bi vi imali pokriće, pa rekli da ste vodili protiv tog sudije disciplinski postupak, uradili ste ono što imate mogućnost da uradite. Ono što bi trebalo da se događa danas u srpskom pravosuđu, o čemu bi mi trebalo da raspravljamo, to su svakako zahtevi za prestanak sudijske funkcije, ali ne na osnovu ličnog zahteva, nego u skladu sa Zakonom o sudijama, pre svega razrešenje onih koji ne obavljaju svoj posao kako treba, a ima dosta takvih. Dok god se takvi predlozi ne budu našli na dnevnom redu, mi ćemo imati u pravosuđu ovakvu situaciju, ovakvo stanje kakvo danas imamo, a ja ću se opet vratiti na par kvalifikacija koje je sama vladajuća koalicija dala u jučerašnjem predlogu za nacionalnu borbu protiv korupcije. Onda kažete uvođenje preventivnih mera i kontrolnih mehanizama za sprečavanje sukoba interesa nosilaca pravosudnih funkcija. Da li ste ovde mislili na Gordanu Mihailović, da li ste mislili na njene angažmane u brojnim nevladinim organizacijama, na seminare, na Društvo sudija i ostale nevladine organizacije, koje su svemu služile sem napretku srpskog pravosuđa. Kažete zabrana političkog delovanja nosilaca pravosudnih funkcija. Političko delovanje nosilaca pravosudnih funkcija zabranjeno je i danas, i mi smo to već u više navrata jasno i rekli, ali ono što nedostaje to je sankcija za one koji, pored jasne i striktne zabrane, nastavljaju da se bave političkim radom, koji daju političke izjave kada je nekoj od stranaka to potrebno. Naročito ukoliko se radi o Demokratskoj stranci, kada Demokratska stranka najavi da bi mogla da podnese zahtev za ocenu ustavnosti ili zakonitosti neke odredbe, onda se već javljaju unapred neke sudije koje daju, iako ih niko nije pitao, svoje mišljenje, iako se zna koja je procedura da Ustavni sud da svoje mišljenje po bilo kom pitanju, e onda se oni pojavljuju ili u "Peščaniku" B92 ili u nekoj sličnoj emisiji, pa lepo iznose one stavove kakvi bi mogli da odgovaraju određenoj strani. Setite se da je za neka pitanja, kao što je npr. zahtev Srpske radikalne stranke za ocenu ustavnosti odluke o uvođenju vanrednog stanja, kada je 12.000 ljudi bukvalno zatvoreno bilo, bila su im oduzeta sva građanska prava, Ustavnom sudu bilo potrebno oko dve godine da reaguje i da kaže ono što smo svi mi znali od prvog trenutka, a to je da ta odluka o uvođenju vanrednog stanja nije u skladu sa Ustavom. Jednostavno, vi dve godine nakon uvođenja vanrednog stanja više niste imali ni potrebu praktično za donošenjem jedne takve odluke. Jedine posledice koje će ta odluka doneti su velike naknade štete koje će morati da plati Republika Srbija svima koji su mimo Ustava, mimo zakona, mimo svih evropskih konvencija i konvencija UN koje smo ratifikovali, bili zatvoreni i kojima su bila uskraćena osnovna ljudska i građanska prava. U nekim drugim slučajevima, kao što je npr. bio Zakon o pravima porodica optuženih pred Haškim tribunalom, tada je zbog velike hitnosti, jer je mogla da dođe budućnost države u opasnost po mišljenju Ustavnog suda, ukoliko se nekim porodicama isplati po 200 evra mesečno, to je moglo do nesagledive i neotklonjive štete da dovede, onda je praktično preko noći reagovao Ustavni sud, donosio privremenu meru, iako na tako nešto nema pravo, jer Ustavni sud nema ovlašćenje da kompletne zakone proglašava neustavnim, već može privremenom merom samo sprečiti sprovođenje u delo pojedinačnih akata donetih na osnovu zakona. Podsetiću vas da na osnovu tog zakona ni jedan pojedinačni akt nije donet. Jednostavno, Ustavni sud je na tom primeru pokazao svoju pravu prirodu. Trebalo bi da se i vi iz vladajuće koalicije malo, u svetlu novih činjenica, odredite prema takvim postupcima i prema onima čija su prava ugrožena pred Haškim tribunalom, jer podsetiću vas juče je Haški tribunal doneo odluku koja na najbolji način pokazuje i oslikava njegovu pravu prirodu, a to je da je to politički sud, koji je napravljen kao pomoćni organ izvršnog organa, što je pravno potpuno nakazno i koji jedino služi da se Srbima nametne krivica za raspad bivše Jugoslavije, za ratove koji su vođeni na tom prostoru, a da se opet neki drugi i njihovi nalogodavci te odgovornosti oslobode. Da li će naša država reagovati na bilo koji način na oslobađanje ovih albanskih zločinaca i njihovo oslobađanje od odgovornosti? Mislim da neće, kao što ni na koji način nije reagovala kada je svojevremeno Ramuš Haradinaj pušten, pa kada je onda doneta odluka da on ne samo što treba da se brani sa slobode, već može za to vreme da se bavi politikom. Ali, ne znam da li je uopšte uputno da mi postavljamo takva pitanja, imajući u vidu da je Vojislav Koštunica abolirao oko 2.000 albanskih terorista i zločinaca koji su ubijali srpski narod, koji su pravosnažno osuđeni u skladu sa svim međunarodnim i domaćim pravnim normama, kojima je bilo priznato pravo na brzo i ekspeditivno suđenje, koje se evo dr Vojislavu Šešelju ne priznaje. Podsetiću vas da ste vi pretpostavku, prezumpciju nevinosti, koja postoji svuda u svetu, izokrenuli, pa kod vas postoji pretpostavka krivice, pa ste rekli, neka ide lepo u Hag i neka tamo dokaže svoju nevinost. Otišao je dr Vojislav Šešelj u Hag, ali evo već tri godine njemu ne dozvoljavaju čak ni da svoju nevinost dokazuje. Onda ste tim albanskim zlikovcima, koji su imali pravo na advokata, iako su imali pravosnažne osuđujuće presude, lepo dozvolili da se vrate na Kosovo i Metohiju, da učestvuju u novom proterivanju srpskog stanovništva 17. marta, ali zato državna zajednica Srbija i Crna Gora i Republika Srbija ne čine ništa da zaštite prava svojih građana i da podignu glas, da kažu - našem građaninu, dr Vojislavu Šešelju, ne priznaje se pravo na advokata, njemu se ne priznaje pravo da se sastane sa svojim pravnim savetnicima. Evo, tri godine će proći otkako je dr Šešelj u Hagu, ne dozvoljavaju mu da se sastane sa Aleksandrom Vučićem, koji je jedan od njegovih pravnih savetnika, koji bi trebalo da napravi određene filmove i montira materijale vezane za njegovu odbranu. To je nemoguće, jer između njih ne postoji nikakva komunikacija. Haški tribunal, i to ne čak Haški tribunal, ne radi se o odlukama pretresnog veća, žalbenog ili bilo kog drugog, već Sekretarijat Haškog tribunala ne dozvoljava Aleksandru Vučiću da otputuje u Holandiju. Dakle, ne radi se tu ni o problemu sa vizama, mogao bi Aleksandar Vučić da dobije vizu za Holandiju, ali mu Sekretarijat Haškog tribunala ne dozvoljava da uđe u pritvorsku jedinicu UN i da se sastane sa dr Vojislavom Šešeljem. Mislim da bi trebalo da pokažete brigu o svim građanima Republike Srbije. Uostalom, svi ste navodno demokrate. Rekli ste da ćete se podjednako zalagati za prava svih, da ćete brinuti o državi, o građanima Republike Srbije. Mislim da bi krajnje vreme bilo da to pokažete na jedan odgovarajući način. Dakle, da se na bilo kom mestu, kada već imate te vaše izvanredne međunarodne kontakte, zapitate šta se dešava sa našim građanima. Da li je briga o Vojislavu Šešelju i vaše zanimanje za njega i njegovo zdravlje, kao i za zdravlje svih ostalih koji se nalaze pred Haškim tribunalom, prestalo onog trenutka kada ste ih Hagu isporučili, neke sa kesom na glavi, neke bez kese. Jednostavno, to vaše ponašanje je potpuno nedopustivo. Da se vratim ovom predlogu. Kažete da ćete obezbediti odgovarajuće zarade i uslove za rad nosilaca pravosudnih funkcija. Moram da kažem da je prošlo dosta vremena i od tog čuvenog Batićevog poziva i objave narodu da će sudijama biti date plate od 1000 evra, a to ne samo da nije proizvelo efekte nikakve, u to vreme su bile marke, ne evri, proizvelo je samo kontraefkete. Dakle, u to vreme sam radio u Prvom opštinskom sudu i znam kako je bilo sudijama da svakodnevno odgovaraju na napade stranaka koje su govorile - šta hoćete, iovako ništa ne radite, imate ogromne plate, pravosuđe je u raspadu, presude kasne, sve kasni. Jednostavno, nije bilo nikakvih uslova za rad. Sudije su preopterećene predmetima i jednostavno treba reći da ima dovoljno dobrih sudija. Nije tačno da su sve sudije korumpirane, da ne valjaju. Ali, isto tako je jasno da imate danas problem u mnogim sudovima, da ne možete da nađete rešenja ni za predsednike sudova, da se najbolji kandidati, odnosno oni koji bi bili možda najbolje rešenje za predsednike određenih sudova, ne žele da se prijave i ne žele da obavljaju taj posao, zato što moraju da budu politički podobni, zato što moraju da se učlane u određene organizacije u koje ne žele. To je ono što dovodi naše pravosuđe u ovakvu situaciju u kakvoj se danas nalazi. Da bih ostavio mojim kolegama nešto vremena da kažu po nekoliko reči o ovome, završiću. Mislim da bi Odbor za pravosuđe i uopšte Narodna skupština Republike Srbije, kako ste ovde proklamovali, da treba da pojača tu svoju nadzornu funkciju, ali da bi se to uradilo, mi smo iz poslaničke grupe SRS spremni, ali da bi to bilo izvršeno, morali biste da date Odboru za pravosuđe da raspravlja malo više o nekim stvarima i o nekim sudijama. Podsetiću vas da ste vi, ukidanjem Skupštini prava da predlaže sudije, dakle, da predlaže izbor i razrešenje nosilaca pravosudnih funkcija, izbili jedan jak adut iz ruku i ostavili Narodnu skupštinu bez mogućnosti bilo kakve kontrole. Sećate se kakve su histerične reakcije pojedinih lica i organizacija bile kada je i to malo prava koje Narodna skupština ima koristila, a to je da ne izabere eventualno neke od onih koji su predloženi. Do prave euforije je došlo kada nismo izabrali sve predložene kandidate. Onda su se neki pitali, ko su ti u Narodnoj skupštini da ospore naše predloge. Ukoliko želite ozbiljno pravosuđe, ukoliko želite da se situacija u pravosuđu popravi, da stanje bude mnogo bolje nego do sada, da postoji odgovornost sudija, treba i u nekim narednim momentima da imate malo više sluha za one predloge koje smo mi davali. Već su, nažalost, u ovoj strategiji uključeni neki predlozi SRS, kao što je stalnost zamenika javnih tužilaca i neki drugi. Kada smo ovo predlagali, u vreme kada su donošeni odgovarajući zakoni, vi ste bili protiv toga, sada ste uvideli da smo u pravu. Nemojte na naše predloge gledati samo na predloge opozicije. Mi svoju ulogu shvatamo veoma ozbiljno, svesni smo da ćemo za koji mesec biti u poziciji da vršimo tu vlast. Jednostavno, ne želimo sami sebi sutra da otežavamo situaciju, već upravo ovakvim konstruktivnim predlozima želimo da što veći deo posla, koji nas sutra čeka, obavimo već danas. Dakle, i gospodinu Palaliću, kao predsedniku Odbora za pravosuđe i upravui svima vama iz vladajuće većine želim da poručim da malo više pažnje pridate predlozima SRS, i da se na Odbor za pravosuđe i upravu malo ozbiljnije shvati uloga i Narodne skupštine i narodnih poslanika, a onda će i predstavnici Visokog saveta pravosuđa potpuno drugačije gledati na nas. Hvala.
Hvala, gospodine Šaroviću. Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, a neka se pripremi narodni poslanik Miljko Četrović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi potpredsedniče, danas govorimo o pravdi i pravosuđu. Pravda i pravosuđe ima ih i u ovoj Evropi, gde se zalažete da nas odvedete, pa sam danas hteo da govorim o tome, ali ovde nema nikoga iz pravosuđa. Predsednik Skupštine uvek, kada treba da preuzme neku obavezu, često izađe. Ovo ne govorim zbog njih, ali ću reći, pa neka javnost u Srbiji sazna o ovim događajima. Juče je jedan sud, u koji se vi kunete, doneo odluku da oslobodi zločince koji su učinili zločin nad Srbima. Valjda vam je sada jasno šta je Haški sud i kome će suditi Haški sud. Haški sud će suditi samo Srbima i Srbiji. Godine 2000. Vlada Srbije je na nezakonit i neustavan način isporučila svoje političke protivnike Haškom sudu ili Haškom tribunalu. Gospodine predsedniče, a molim potpredsednika da prenese Markoviću, posle jučerašnjeg dešavanja u Haškom sudu, posebno ono što se juče dogodilo na Kosovu, vi ste morali da prekinete ovo zasedanje ina novoj sednicu uvrstite u dnevni red inicijativu koju ste dobili od 25.000 građana Srbije da se Slobodanu Miloševiću omogući lečenje u zemlji. Da li vam je svejedno da se bolesnom čoveku sudi? Da li svaki naš građanin Srbije ima pravo na zdravlje? Gde su tu ljudska prava za koja se ova vlada zalaže, gde ima mnogo stvorenih organizacija koje se finansiraju iz budžeta Republike Srbije? Za šta ih plaća ova država, za koja prava, čija prava? Kada bi ušli dublje u tu analizu ispada da sve te nevladine organizacije, koje primaju dobre pare, bore se za neka tuđa, a ne srpska prava. Puštanjem na slobodu albanskih zločinaca je poruka vama u vlasti šta će biti sa Kosovom, ima li ova država funkcionere koji treba da se oglase po ovom pitanju. Svima u zemlji je jasno da je zahtev koji bi došao od Karle del Ponte ili Solane, svi bi se vi polomili od žurbe da te zahteve ispunite. Molim državno rukovodstvo da najzad počnu da brinu o Srbima i Srbiji, i ako je glavna muka od svojih, dosta je. Povodom jučerašnjih događaja, gde je pucano u nedužnog mladića kao u životinju i jutrošnjih događaja u Gračanici, gde ima dosta povređenih, tražimo od vas da prekinete sednicu i od nadležnih organa zatražite informacije i informišete poslanike i javnost šta se to događa na delu teritorije države Srbije? Danas se održava protest Srba na Kosovu i Metohiji u 12,00 časova i mi bi trebalo kao Skupština da se izjasnimo i podržimo taj protest naših građana koji su u životnoj opasnosti. Krajnje je vreme da preduzmete određene zakonske mere i uputite demarš međunarodnim mirotvorcima o ugroženosti Srba na Kosovu.
Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, a poslednji prijavljeni na listama je Momir Marković, neka se pripremi.
Poštovani narodni poslanici, u sali nema ministra pravde Stojkovića, verovatno se nije nadao da će biti diskusije prilikom predloga za razrešenje nosilaca pravosudnih funkcija, koji su na dnevnom redu. U raspravi juče o Predlogu odluke o utvrđivanju nacionalne strategije za borbu protiv korupcije, koji je podnela Vlada Republike Srbije još od 27. maja 2005. godine, prvo uvodnom izlaganju ministra Stojkovića, a posle i završnoj reči, on je govorio da za sprečavanje korupcije u Srbiji treba da postoji politička volja, dobra namera i na kraju treba nešto da se uradi. Neshvatljivo je da ministar pravde govori da treba da postoji politička volja. Imajući u vidu Ministarstvo na čijem je čelu, da je Ministarstvo pravde na neki način ministarstvo prinude, kao i Ministarstvo policije, da li se uopšte može govoriti o političkoj volji ili obavezi i dužnosti svih organa pravosuđa da sprovode zakone i da nateraju druge da u državi, u kojoj treba da postoji vladavina zakona, da se ponašaju u skladu sa zakonom. Ta komisija za borbu protiv korupcije, koja je pri Vladi Republike Srbije, radila je jedan deo posla otkrivajući korupciju, a pod korupcijom u državi Srbije sve je svedeno od najsitnijeg mita do najvećeg lopovluka i kriminala, do pljački na desetine, stotine miliona evra, pa čak se prelazi i na milijarde evra. Ovo što se događalo do sada, a pogotovo u zadnje vreme, da Bogoljub Karić javno izjavljuje, pored ovog što se događalo ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije oko poslaničkih mandata, da će on sponzorisati i davati sredstva za rad Saveta za borbu protiv korupcije, jeste pokušaj krajnjeg poniženja svih građana Srbije i države Srbije. Država Srbija ne postoji otkako je Bogoljub Karić, zahvaljujući zloupotrebi i pljački u nekom prethodnom periodu fondova za razvoj Kosova, Telekoma, Mobtela, formiranje te tzv. Karić banke, osiguravajućeg društva, država Srbija postoji mnogo više i duže i ne sme da se dozvoli da takav, umesto da bude tamo gde mu je mesto, da on sada daje takve izjave da će pomagati taj Savet za borbu protiv korupcije. Lopovi su sada u Srbiji biznismeni sitniji, a krupniji ili najkrupniji lopovi su tajkuni ili oligarsi, zavisi iz kog dela Evrope je uzet taj naziv. Oni sada vladaju iz senke Srbijom i oni opredeljuju izgleda i ovde mnoge predloge zakona, ali oni opredeljuju kako će Vlada Republike Srbije odlučivati o vođenju države Srbije. To jasno govori sve ovo što se događalo i vezano za odnos države prema Hagu, gde su kompletna državna, vojna i policijska rukovodstva i SRJ i države Srbije isporučena ili silom, ili navodno dobrovoljno, da im se sudi u Hagu. Prethodna vlast, vlas tzv. DOS-a, DS-a, a i ova tzv. demokratskog bloka, učinila je sve da svaki zahtev Haškog tribunala ispuni, i predajom i izručenjem svih koje su tražili, kompletne dokumentacije, pa čak i najviših državnih i vojnih tajni. Ali, nije učinila ništa da ijednom od tih koji se nalaze pred Haškim sudom pomogne dostavljanjem dokumentacije i da se pomogne odbrana njihova lična i odbrana države i srpskog naroda. Naprotiv, činili su sve, a što jasno pokazuje slučaj da, od malo tih koji su od šiptarskih kriminalaca i zločinaca navodno u Hagu, Haradinaj bude pušten da se brani sa slobode, a ovo što smo sinoć čuli i videli na elektronskim medijima, jutros u pisanim medijima u Srbiji, jeste krajnje poniženje i ostvarenje krajnjeg cilja onih koji su planirali i razbili bivšu SFRJ, a sada ovim teže da nam konačno otmu Kosovo i Metohiju, a u daljem nekom stadijumu i razbiju ostatak države Srbije. Da li je moguće da sinoć, posle objavljivanja presude u Hagu, Vlada Republike Srbije ne reaguje i da nemamo nikakvo reagovanje ni danas. To jasno govori da se Vlada Republike Srbije slaže sa svim onim što se događa i u Hagu, a i sa onim što se događa na Kosovu i Metohiji. Ova prošla noć za mnoge Srbe na Kosovu i Metohiji je bila neprospavana noć. Ne možete to svesti samo na šenlučenje Šiptara i proslavljanje ove oslobađajuće presude za zločince, koji su ne jedan zločin, nego mnogo zločina učinili na Kosovu i Metohiji protiv srpskog naroda i ostalih koji nisu Albanci na Kosovu i Metohiji. Nema reakcije Vlade Republike Srbije i da rečima pokuša da da do znanja i Šiptarima na Kosovu i Metohiji, i KFOR-u, i UNMIK-u, i NATO paktu, i Evropi i svetu da neće dozvoliti više ubijanje Srba na Kosovu i Metohiji, masakriranje i da neće da se ostvari konačni cilj i plan da Kosovo i Metohija ostane bez Srba. Kao što mnogo puta i ranije nije reagovala Vlada Republike Srbije, da da jasno do znanja da će svim sredstvima braniti Srbe na Kosovu i Metohiji, koji su ostali tamo i koji žive u preteškim uslovima, a kako će i svim sredstvima tražiti da se oni koji su izbegli i prognani vrate na Kosovo i Metohiju. Nažalost, jasno se pokazuje da ovi koji su sada u tom pregovaračkom timu za Kosovo i Metohiju imaju jasancilj i plan koji im je naložen, da po svaku cenu predaju Kosovo i Metohiju. Građani Srbije, srpski narod neće to dozvoliti. Kao što ne može prihvatiti ovu paralelu da prof. dr Vojislavu Šešelju tri godine ne počinje suđenje, a da u Beogradu za dve godine nije počelo suđenje nekim pripadnicima zemunskog klana i onisu pušteni na slobodu, da bi posle toga imali u elektronskim medijima, u pisanim medijima, da su pobegli iz zemlje i da niko nema pravu informaciju gde se oni nalaze. O kakvoj se ovde državi radi, o kakvom MUP-u, o kakvom tužilaštvu, o kakvim sudovima, a da ne govorim o Specijalnom sudu. Specijalni sud je formiran, navodno, da se obračuna u sudskim postupcima po zakonu sa organizovanim kriminalom, evo već koliko postoji, šta je konkretno uradio, koliko je doneo pravosnažnih presuda. U pogledu funkcionisanja pravosuđa u Srbiji, mnogo puta je ovde bilo priče, ali se sve svelo na priču. To je samo prilika, kada smo imali na dnevnom redu set zakona iz oblasti pravosuđa i kada smo imali na dnevnom redu imenovanje nosilaca pravosudnih funkcija, ali mi smo morali danas da iskoristimo ovu priliku da ponovo, radi javnosti Srbije, građana Srbije, ne radi ministra, ne radi Vlade, iznesemo preteško stanje u velikom delu pravosuđa i nefunkcionisanju i nesprovođenju zakona, i nesprovođenju postupaka i konačno presuđenja. Poseban problem su trgovinski sudovi, a na njihovom vrhu Viši trgovinski sud. Taj haos i anarhija koji se događaju kroz trgovinske sudove verovatno je smišljeno dozvoljen da bi se ova pljačka kroz privatizaciju, kroz tendere, završila do kraja i bez uspostavljanja iole malo pravde za većinu radnika u Srbiji, i da se dozvoli otimačina mnogih preduzeća u Srbiji u bescenje, da radnici budu isterani na ulicu, da ostanu i bez posla, plate, bez ikakve mogućnosti za egzistenciju svoju i svoje porodice. Moram da iznesem ponovo vezano za "Hladnjaču" u Kraljevu, ta "Hladnjača" je bila kupljena od jednog kriminalca iz Prijepolja, i na veliku muku i borbu uspelo se da se dođe do Trgovinskog suda u Beogradu, do podnošenja tužbe i da se natera Agencija da podnese tužbu za raskid ugovora. I napokon, posle godinu i više dana, Trgovinski sud u Beogradu je doneo presudu o raskidu ugovora. Sada taj "savesni" kupac ulaže žalbu kod Višeg trgovinskog suda i ta žalba stoji nekoliko meseci, mislim četiri ili pet. Uz veliko izvinjenje porodici jedne radnice "Hladnjače" iz Kraljeva, koja je dolazila sa predsednikom sindikata i sa pravnikom iz "Hladnjače", i nažalost pritegnuta svojom preteškom situacijom, ličnom i porodičnom, a i situacijom u "Hladnjači", gde već godine ne primaju plate i ne rade, nemaju ništa, ona je izvršila samoubistvo. To moram da upoznam građane Srbije, jer nećemo dozvoliti, SRS, poslanička grupa SRS, nećemo dozvoliti da ljudi vrše samoubistva, a da jedan deo kriminalaca, lopova, uz blagoslov Vlade Republike Srbije, srpskog pravosuđa, MUP-a, dozvole ovo i da se ova pljačka završi do kraja, bez ikakvih posledica po te lopove i kriminalce. Lopovi koji su kroz aukcije, tendere, došli do preduzeća u Srbiji, a radi se do sada oko 1.500 preduzeća, ne generalizujem to, jer ima jedan deo gde su savesno ušli da nastave sa proizvodnjom, da radnici rade i da primaju plate. Ne žele da bilo šta učine, a niko ih na to i ne tera. Nije ni čudo, ako sam džabe kao narodni poslanik, uz dokumentaciju, a i živim u Kraljevu već 30 godina i radim, osporio predlog da se za predsednika Trgovinskog suda ponovo izabere Zlatan Dimitrić. Ovde većina poslanika koja podržava ovu vladu je prihvatila predlog Visokog saveta pravosuđa, iako sam i tada kada sam izašao za ovu govornicu na neki način napomenuo i opomenuo ministra Stojkovića koji je proletos dolazio u nadzor u Trgovinski sud u Kraljevo. To je suština i istina da vi faktički, kada se opredeljujete za predsednike sudova, a ne govorim samo za sudijske funkcije, ne sagledavate uopšte ni činjenice, ni materijalne dokaze, ni moralno dostojanstvo ili moralni integritet predloženog kandidata. Vama je jedini cilj neka lična trgovina između vaših stranaka da bi se održali na vlasti i to je cena da se predlažu i ovde biraju, od vas kao većine, predsednici sudova koji nisu dostojni da vrše sudijsku funkciju. To je jedna realnost koja sada, a i ranije, vlada u predlaganju nosilaca pravosudnih funkcija i najverovatnije će se nastaviti dok ova vlada ovakva postoji i dok ova većina ovakva postoji. Građani Srbije, stotine hiljada radnika koji su ostali bez posla, ne svojom krivicom, koji su stvarali tu imovinu koja im je oteta unazad dve i po godine, neće ovo dozvoliti da unedogled ide. Mora doći do vanrednih parlamentarnih izbora, i smatram i nadam se da će doći do preispitivanja svih privatizacija, od prve do zadnje, i to jedino će biti pravda i istina, jer pravda mora biti zadovoljena. Oni koji su stvarali imovinu, preduzeća, gradili decenijama, odricali se na neki način, ne mogu sada na ovakav brutalan, bestijalan način ostati bez ičega, i bez akcija, bez radnog mesta, i bez plate i bez gole egzistencije. Nema ministra Stojkovića, a biće prilike na narednom zasedanju, biće predlog oko imenovanja nosilaca pravosudnih funkcija, da mu postavim pitanje - po kom je osnovu i na osnovu kojih merila i kriterijuma i dalje predsednik Trgovinskog suda u Beogradu gospodin Kljajević, imajući u vidu sve što se događalo u Trgovinskom sudu, veličinu tog suda, prostor koji pokriva, a preteške posledice po radnike, po privredu i po privredne subjekte. Nema od tolikog broja sudova, i opšte i specijalne nadležnosti kada su u pitanju trgovinski sudovi, predloga za razrešenje. Da li u Visokom savetu pravosuđa, u Personalnom veću, u Ministarstvu pravde, razmatraju šta je to institut razrešenja. Da li neko prati rad sudova, rad predsednika sudova, rad sudija, da li ima merila i kriterijuma, da li sagledava moralnu podobnost, ne mislim u onom nekadašnjem pogrdnom smislu, ali ljudsku podobnost da sudija bude za primer, ugled u sredini gde živi i radi, da svi kada ga sretnu na ulici na neki način ga pozdrave, a ljudi kada ulaze u zgradu suda da ulaze, kako se ovde naziva, u zgradu pravde. Kada su seljaci dolazili u sud, skidali su kapu i kapa je bila skinuta, dok su se nalazili u zgradi suda, kod ulaznih vrata. Kome sada treba da se poklone? Ovakvim sudijama, ovakvim predsednicima sudova, ovakvom Personalnom veću, ovakvom ministru pravde i ovakvom Republičkom javnom tužiocu, zamenicima javnog tužioca, okružnim javnim tužiocima, opštinskim javnim tužiocima, koji ne smeju, neće ili ne žele ili su u sprezi sa lopovima i kriminalcima, niti da pokrenu predistražne i istražne radnje, da podignu optužnice, da se vodi sudski postupak i da se konačno presuđuje. Gde su krivične prijave za poreske utaje? Čuli smo koliko je bilo prijava za pranje novca. Bilo ih je 12 za celu godinu. Koliko je bilo poreskih prijava krivičnih za utaju poreza u Srbiji za poslednju godinu dana, a da ne govorim ranije. Gde su krivične prijave, i sudski postupci, i pravosnažne presude za kršenje ugovora o kupoprodaji kroz aukcije i kroz tendere, otuđenje imovine na desetine miliona dinara, a čak u nekim situacijama radi se o milionima evra. Nema nijednog krivičnog postupka, nema nijedne presude. Šta će se desiti i kada se raskine ugovor, pa ako je jedan deo imovine uništen, otet, otišao na privatni račun, prodat poslovni prostor i prodati lokali. Ko će vratiti tu imovinu od tog kriminalca državi, odnosno radnicima tog preduzeća. Da li o tome razmišljate, da li mogu preko noći ti koji su prodali tuđe da sada postanu bogataši, a da država ćuti, institucije države ne smeju da se jave, a kamoli da pokrenu odgovarajuće postupke. Ne možemo dugo trajati, građani Srbije, a pogotovo većina ih živi preteško, preteška je situacija, ne svojom krivicom, nego krivicom vlasti, koja je sve ovo dozvolila. Hvala.
Hvala, gospodine Četroviću. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, poslednji prijavljeni na listama. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine predsedavajući, pokušaću da vas podsetim na neke činjenice. Kada ste onog 5. oktobra buldožerom krenuli kroz Beograd, porušili ste sve državne institucije, uključujući i pravosuđe. Na temeljima tih porušenih institucija pokušali ste da napravite nešto, i evo i dan-danas nam država hramlje. Danas se pitate, zašto sudije i tužioci odlaze iz pravosuđa, odlaze kvalitetne sudije i tužioci, odlaze i oni vaši poslušnici, odlazi ova gospođa Mihailović, koja je blatila Srbiju gde god je stigla i kako god je stigla. Njoj je mesto rezervisano. Otići će ili u JUKOM, ili će otići kod Nataše Kandić, i sigurno će imati mnogo veća primanja nego što je imala. Otišao vam je nedavno i onaj Šćepančević, kome ste obećali, ako osudi Vojislava Šešelja da će dobiti mesto sudije okružnog suda. On osudio, doduše ta presuda je oborena, a vi ne ispuniste ono što ste obećali i on ode u advokate. Ogroman broj predmeta, uslovi za rad u pravosuđu nemogući, broj predmeta rapidno raste i broj predmeta se uglavnom odnosi na sitan kriminal, jer niste spremni da se uhvatite u koštac sa krupnim kriminalom. Niste spremni da raščivijate Mobtel, da vidite čije je šta i kome i koliko pripada, i da uhapsite ne samo onoga ko prima 230.000 evra mesečno, nego i one koji su mu to omogućili. Ako tako budete krenuli, vrlo brzo ćete se zapetljati u sam vrh vaših političkih stranaka i koalicionih partnera. Naravno, sudije i tužioci koji su pošteno i časno obavljali svoj posao, koji i dalje pošteno i časno obavljaju svoj posao, uglavnom vas ne interesuju. Evo, da iskoristim priliku da vas pitam šta je sa Danicom Maksimović, istražnim sudijom koja je raščistila Račak, koja je dokazala da je u Račku spaljeno nekoliko desetina, u krečani, nekoliko desetina Srba koje su Šiptari pohvatali po putevima na Kosovu, jer još onda nisu bili toliko organizovani, pohvatali na putevima na Kosovu i odveli u Mališevo, iz Mališeva u Klečku i u Klečki spalili u krečani. Dokazala vam je da Račak nije bio ono što je rekao Vilijam Voker, nego da je bila borba protiv terorista, borba u kojoj su izginuli teroristi i koje su posle toga oblačili u civilna odela, pa rupa na telu,ali nije rupa na sakou. Ta ista Danica Maksimović, kada je proterana sa Kosova i kada je došla ovde, mesecima nije mogla da nađe posao i niste mogli da joj obezbedite posao. Davali ste joj rešenje na tri meseca, da biste konačno pre nekih godinu i po dana dali joj rešenje na godinu dana. Pretpostavljam da ste se konačno smilovali i da jednog takvog vrsnog stručnjaka rasporedite na neodređeno vreme. Ako niste, onda je to sramota za ovu vlast. Pitam šta je sa tužiocem koji je zajedno sa njom radio čitav predmet. Njega ste šetali od nemila do nedraga, od Čačka do Kragujevca, a od Kragujevca do Kraljeva itd. Da li je njegovo pitanje rešeno? Pitam usput, kada će biti razrešen Danko Laušević, sudija Petog opštinskog suda u Beogradu, zbog svog kriminala, a o kome smo vam govorili i o kome je gospodin Krasić govorio u jednom od prethodnih izlaganja. Dame i gospodo narodni poslanici, uslovi u pravosuđu su stvarno neverovatni i izuzetno teški. Pitam vas kada je poslednji raspisan konkurs za pripravnike, kada ste poslednji put toj našoj omladini koja je završila Pravni fakultet omogućili da se dalje usavršavaju stručno i školuju. Sudije i tužioci su zanatlije. Ne može svaki pravnik da bude sudija. Ne može svaki pravnik da bude tužilac. Vama to ne treba, jer imali smo prilike da vidimo ovde da ste raspoređivali na mesta zamenika tužioca i na mesta sudija sekretare zemljoradničkih zadruga, sekretare škola, ljude koji jesu pravnici i u njihovu stručnost ne ulazim, ali su se za sasvim drugu granu prava pripremali i sticali iskustvo. Stručni saradnici koji su se od pripravnika do višeg stručnog saradnika, kako se to zove u pravosuđu, ostajali su da i dalje čekaju da se neko mesto otvori. Nije vam bilo bitno iskustvo, nekada ni struka, bilo vam je bitno čiju partijsku knjižicu nosi. Ako je nosio partijsku knjižicu vaše stranke ili vaših koalicionih partnera, vrlo rado je raspoređivan, pa je mogao da bude i sekretar zemljoradničke zadruge. Još jedna stvar koja je vezana za pravosuđe, kolike su plate sudijama i tužiocima. Kolike su plate zaposlenima u pravosuđu? Da li se za tu platu može i treba stavljati glava u torbu, jer se kriminalcima sudi. Zašto se jednom ova skupština ne odredi pa da budžet pravosuđa odvoji i da pravosuđe raspolaže budžetom. A ne da im Dinkić deli na kašičicu, pa ako slučajno optuže ili osude nekog njegovog, tog meseca će se naći mogućnost da im se uskrati. Čudi vas odluka Haga. Nas, dame i gospodo narodni poslanici, ne čudi. Odavno smo vam govorili da je Hag stvoren za Srbe, onaj isti Hag za koji ste vi hapsili, za koji se kidnapovali Srbe, za koji ste čak dovodili i Sasovce, penzionere Sasovce da hapse ovde po Srbiji. Sećam se trenutka kad je otvorena optužnica prof. dr Vojislavu Šešelju, te noći je u Batajnici vrvilo od policije i od nekih u civilnim odelima koji su se muvali oko policije. Pripremali ste se tada da ga kidnapujete. Da nije bilo organizovane SRS da to spreči, pitanje je šta bi se tamo desilo. Onda je prof. dr Vojislav Šešelj rekao, a rekao je još 1993-1994. godine da će otići ako ga Hag pozove. Onda vam je rekao - nemojte se igrati glavom, 22. imam kongres, 23. miting i ispraćaj, a 24. idem sam za Hag. Tri godine taj čovek čeka. Optužen je za verbalni delikt. Bukvalno ništa nemaju u optužnici što mogu da mu dokažu. Tri godine sedi u pritvoru i čeka da napabirče bilo šta. Evo, za tri godine ništa nisu uspeli da nađu. Naravno, on će sedeti sve dok se oni ne smiluju da krenu sa suđenjem. On od prvog dana traži da mu se sa suđenjem krene. Da je pravde u tom Hagu, već u junu pre tri godine je trebalo da mu počne suđenje. Ako nekome otvorite optužnicu, to tužilaštvo je spremno da navode iz optužnice i dokazuje. Vidite šta rade sa Slobodanom Miloševićem, tri puta mu spajaju i razdvajaju raznorazne delove optužnice ne bi li ga nekako ubili. Kažite mi koji je Srbin otišao u Hag, a da se oslobodio. Videli ste šta se radi sa Haradinajem. Haradinaju se može dozvoliti i da se politikom bavi. On nije ubijao. Ubijao je samo Srbe, ostale nije. Ljimaj je držao logor, streljao je ko mu god pao na pamet. On je sada oslobođen. Nemojte da vas čudi. Mnoge ste vi odavde otpremili, otpratili, "dobrovoljno" su se predali, kako vi kažete, "dobrovoljno" uz prisilu i otišli su tamo. Pogledajte koliko Srba sad u Hagu čeka. Njihovi Šiptari su se vratili. I njihovi muslimani će se takođe vratiti, optuženi. Uskoro će još neke oslobađajuće presude da dođu, ali neće biti oslobađajućih presuda za Srbe. Uostalom, zašto se čudite Hagu. Vi ste 1.800 zlikovaca pustili onog trenutka kad ste došli na vlast. Batić je mahao ovde - mi sad oslobađamo. Oslobodio je 1.800. Sećam se onog pomilovanja koje je predsednik Vlade Vojislav Koštunica potpisao. Ne mogu se sada setiti imena, ali sam za ovom govornicom govorio i pokazivao dokument. Čovek je zbog kriminalnih radnji osuđen na 15 godina zatvora, u Nišu odležao tri godine, došla Nataša Kandić, ona je bila advokat tog, inače, radi se o Šiptaru, podnela zahtev i Vojislav Koštunica ga pomiluje 10 godina, odnosno Vrhovni sud skratio sa 15 na 12, Vojislav Koštunica ga pomiluje 10 godina. Nataša Kandić sa tim rešenjem o pomilovanju u niški zatvor, upravnik zatvora kaže u redu, ali on mora da odleži još godinu dana. Nataša Kandić se vrati i Vojislav Koštunica ga pomiluje još godinu dana. Umesto da ukine ono rešenje od deset godina, ako je već hteo da ga pušta, pa da kaže da je pomilovanje 11 godina i tri dana. Za isto delo istom čoveku dva pomilovanja. Nigde u analima svetskog pravosuđa tako nešto nije zabeleženo, ali to može kod nas da se desi. Pustili ste braću Mazreku, one iste zlikovce koje je Danica Maksimović ispitala, dokazala njihovo učešće u Klečki. Koga sve niste pustili. Pustili ste onu Fjoru Brovinu, kaže - književnik i humanista. Odavde je Nedeljkovićka prati u crnu limuzinu, pa čim je otišla tamo, ona je otišla kod Haradinaja i drži konferenciju za štampu. Setite se toga. Urušili ste i uništili sve stubove državnosti ove države. Evo, naljutiste i Putina. Sad se nemojte čuditi, nego pitajte šta je Boris Tadić pričao Putinu, jer je on bio pre 10-15 dana tamo. Vi ste time srušili i poslednji stub za koji smo mogli da se uhvatimo u borbi za odbranu Kosova. To je činjenica. Pre neki dan sam, zahvaljujući vama, kada sam gledao dnevnik imao prilike da se bar neprijatno osećam. Na vestima nekoliko stotina naših privrednika i jedno tuce naših ministara otišlo da drži u Moskvi sajam naše privrede. Ko vas je dočekao tamo? Niko. Ni gradonačelnik Moskve nije našao za shodno da izađe. Dočekao vas je Sergej Šojgu, ministar u Vladi Rusije za vanredne situacije. On se angažuje samo kad su poplave, kad su zemljotresi, kad dođe kolera, kuga, šuga, ptičiji grip i kad dođu srpski ministri. Ako, kojim slučajem, neki ugovor potpišu naši privrednici tamo, nemojte se sa tim hvaliti. Temelje za saradnju sa Rusijom vam je obezbedio prof. dr Vojislav Šešelj još pre 2000. godine, pre buldožer revolucije, kada je kao potpredsednik vlade zadužen za ekonomske odnose sa inostranstvom ugovorio i potpisan je ugovor sa Rusijom o oslobađanju od carina itd. Prema tome, i ako potpiše neko od naših privrednika neki ugovor, zahvalite se prof. dr Vojislavu Šešelju. Usput da vam kažem, Putin vam se naljutio zbog tretmana ruskih preduzeća i ruske privrede u Srbiji. Vaši zapadni prijatelji su obrisali cipele na vama i pustili vas niz vodu, a usput se niste držali za tu zelenu granu koja je mogla da nas izvučei koja se zove Rusija.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijava za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Pre nego što zaključim jedinstveni pretres o Predlogu odluke, da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Dame i gospodo narodni poslanici, obzirom da je Odbor za pravosuđe i upravu predlagač ove odluke o prestanku sudijske dužnosti, želeo bih da kažem samo par stvari o radu Odbora za pravosuđe i nekim pitanjima koja su ovde otvorena prilikom diskusije o stanju u pravosuđu i pitanjima koja se tiču kako izbora i razrešenja nosilaca pravosudnih funkcija, tako uopšte rada pravosuđa. Mogu da kažem da je Odbor za pravosuđe i upravu do sada održao oko 50 sednica. Svi članovi Odbora, mogu to ovde odgovorno da kažem, jesu vrsni pravnici koji poznaju probleme pravosuđa i uglavnom su svi koji su diskutovali i danas i prethodnih sednica zaista neka krupna i važna pitanja iz oblasti pravosuđa dotakli. Bez obzira što svi mi pripadamo različitim političkim strankama, uglavnom se na Odboru za pravosuđe i upravu vode stručne rasprave. Bez obzira na različita mišljenja, mislim da se oko nekih ključnih pitanja koja se tiču problema u pravosuđu, funkcionisanja pravosuđa i izbora i razrešenja nosilaca pravosudnih funkcija, uglavnom slažemo. Ono što je više puta ovde pomenuto da mi ovde biramo nosioce pravosudnih funkcija, da mi raspoređujemo pojedine nosioce pravosudnih funkcija, mogu da kažem da to nije tačno. Jednostavno, Narodna skupština može samo da se izjasni o predlogu Visokog saveta pravosuđa, da li prihvata ili ne prihvata taj predlog, i zaista događalo se u prethodnom periodu da jedan broj predloženih nosilaca pravosudnih funkcija nije izabran upravo zato što se i na Odboru za pravosuđe i upravu raspravljalo o tome, uglavnom sa aspekta dostojnosti, ali i stručnosti. Ovde je spomenuta određena politička trgovina. Mogu da kažem da u Narodnoj skupštini, bar u Odboru za pravosuđe i upravu, tako nešto nije bilo. Uglavnom raspravljali smo na bazi onih podataka koje su narodni poslanici dobijali iz svojih sredina i na osnovu toga se izjašnjavali da li podržavaju ili ne podržavaju pojedine kandidate. Mislim da su svi poslanici koji su iznosili ovde podatke verovatno imali to verodostojno i verovatno su dobijali iz svojih sredina iz kojih su dolazili. Važno je da se uspostavi saradnja svih institucija koje učestvuju u izboru i razrešenju nosilaca pravosudnih funkcija i uopšte pravosuđu, i Narodne skupštine, Odbora za pravosuđe, Visokog saveta pravosuđa, Velikog personalnog veća, Ministarstva pravde, jer ako građani Srbije vide da postoji saradnja između svih tih institucija, oko svih tih ključnih pitanja, verujem da će poverenje u pravosuđe biti povraćeno. Ono što jeste važno pitanje i ono što jeste problem, i što smo na Odboru za pravosuđe više puta raspravljali, jeste činjenica da u ovom sazivu Odbora za pravosuđe i upravu i Narodne skupštine samo su dva-tri predloga za razrešenje nosilaca pravosudnih funkcija bila, koja se odnose na nestručnost i nesavesnost. To jeste pitanje. Mi imamo informaciju i mi smo više puta tražili od Velikog personalnog veća informaciju da je veliki broj postupaka pokrenut pred Velikim personalnim većem, ali nemamo informaciju kako su ti postupci završeni, a do nas su došla samo dva-tri predloga za razrešenje. Zaista je pitanje i mi bismo voleli da znamo koji su razlozi bili ako su ti postupci prekidani ili ako su se završavali na drugačiji način, a ne predlogom za razrešenje, koji su razlozi bili da se Narodnoj skupštini ne predloži razrešenje. Veliki broj pritužbi građana koji stiže u Odbor za pravosuđe i upravu, koji se odnosi na pitanje da li se postupci vode na zakonit način, ima čak optužbi za korupciju i sumnji za korupciju, ne završava se razrešenjem nego se jednostavno zatvara u okviru Velikog personalnog veća, da li nekom drugom merom, koja u stvari znači vraćanje tog sudije na rad. U svakom slučaju, tačno je da su teški materijalni uslovi za rad u pravosuđu, ne samo kada su u pitanju zarade zaposlenih u pravosuđu, nosilaca pravosudnih funkcija, nego i tehnički uslovi. Sa sastanka koji je održan sa Visokim savetom pravosuđa imamo niz podataka koji se odnose na to da veliki broj sudija nema apsolutno elementarne uslove za rad u svojim sudovima. Ovom prilikom upućujem apel Vladi Republike Srbije da učini sve što može da se poboljša materijalni položaj sudija i materijalni položaj zaposlenih u pravosuđu, a takođe i da se poboljšaju tehnički uslovi, da bi oni koji donose odluke u sudskim postupcima imali elementarne uslove da to učine. U svakom slučaju, želim da kažem da će Odbor za pravosuđe i upravu u narednom periodu učiniti sve da se poboljša stanje u pravosuđu. Kao što sam već rekao, ovaj odbor čine zaista vrsni pravnici, ljudi koji poznaju pravosuđe i sve rasprave koje se vode na Odboru za pravosuđe, bez obzira na političke razlike, vode se u okviru stručnosti i onoga što članovi Odbora za pravosuđe i upravu poznaju kada je u pitanju stanje u pravosuđu.
Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o Predlogu odluke, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke, u celini. Pre nego što pređemo na sledeću tačku, napravićemo pauzu. Nastavljamo rad u 12,30 časova. [[Posle pauze – 12,45.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ODLIKOVANjIMA REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog zakona koji je podneo narodni poslanik Predrag Marković. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Po poslaničkim grupama to ovako izgleda: SRS jedan sat, 36 minuta; DSS jedan sat, tri minuta, 36 sekundi; DS 43 minuta, 12 sekundi; G17 plus 37 minuta, 12 sekundi; SPS 26 minuta, 24 sekunde; Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 20 minuta, 24 sekunde. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Da vas obavestim o ovlašćenim predstavnicima: ispred poslaničke grupe Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9 biće narodni poslanik Zoran Ćirković; ispred poslaničke grupe SRS biće narodni poslanik Zoran Krasić, kako sam sada dobio obaveštenje. Saglasno članu 140. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres. Da li predlagač, narodni poslanik Predrag Marković želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Predrag Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što kažem nešto o samom Predlogu zakona, zamolio bih za vaše razumevanje što već treći put prisustvujemo istom činu. Moj način shvatanja obavljanja ovog posla podrazumeva da, sa punim uvažavanjem svih narodnih predstavnika koji dolaze u ovaj parlament na demokratski i zakonit način, jedini mogući po našem zakonu, dakle, posle predstavljanja programa, kandidovanja unapred datih izbornih lista, te na taj način predstavljaju onaj broj građana posredno koji politički mogu po zakonu da glasaju, a neposredno sve one koji su glasali, a prema zakonskim odredbama i dobiju svoje predstavnike u parlamentu. Kao što znate, postoje cenzusi, pa deo predstavnika određenih stranaka ne može da uđe, moramo da poštujemo to što nema drugog tela sem nas koje predstavlja sve građane, te kada se predstavljaju, bilo pojedinačna akta, kao što je poslovnik po kome ćemo raditi, bilo akta kakva su preporuka koju smo usvojili, bilo predlaganje zakona, kakav je sada pred nama, koji popunjava jednu prazninu koja postoji u praksi, a zakonom je predviđena delatnost, odnosno ovlašćenje. U tom slučaju tražim, ili dobijem, i upišem podršku poslaničkih grupa svih vas, uz jedan predlog, kao što se desilo kada smo se svi zajedno dogovorili o tome da Srbiji vratimo njene simbole, jer je naša obaveza da uspostavljamo državu, naravno, svađajući se i raspravljajući o onome što najviše tišti građane - ekonomiji, ključnim pitanjima uspostavljanja institucija, ali i u svemu drugom što daje okvir jednoj državi, između ostalog i o simbolima i ovakvim ovlašćenjima kakva su sada. U tim slučajevima da nastojim da preuzmem na sebe, ne lično, nego zato što imam obavezu da predstavljam Narodnu skupštinu i sve vas, da obezbedim stručnu argumentaciju za jednu oblast koja je, po pravilu, prevashodno stručna, da u političkom delu diskutujemo, pa na kraju da odlučimo ili ne odlučimo. Onda da sebe stavim u situaciju da ovde, ma koliko bio loš govornik, i nemao poznavanje materije koju izlažem, da u ime svih vas nešto predstavim, pa ako budemo jedinstveni, na kraju, oko toga, iza toga ćemo stati. Ako ne, onda svakako ne bih dozvolio da se oko ovakvih stvari, kao što su odlikovanja, dakle, nešto što se deli zaslužnim pojedincima i organizacijama, za zasluge, za državu, dakle, za neki segment onoga što je naš zajednički posao, ne bih želeo ni na jedan način oko toga da bude ružnih reči, nejedinstva. Više puta sam rekao ovde svoj lični stav. Srbija, kada je podeljena oko stvari oko kojih se ozbiljne države ne dele, dakle, ne oko političkih razlika i koncepata, nego oko nečega što čini okvir države, da onda Srbija strada, nezavisno od toga koliko mi kasnije međusobno možemo da delimo krivicu ili zasluge. Pre nego što kažem nekoliko reči o samom zakonu, podsetio bih vas na nešto što, ponekad u raspravama, svi mi zaboravimo. Odlikovanja, po pravilu, uvek dodeljuje onaj nivo vlasti koji po Ustavu treba da simbolizuje jedinstvo vlati. U našem državnom uređenju to je predsednik Republike. Odatle proističe, naravno kroz iskustva različitih zemalja, zavisno da li je monarh, da li je na ovaj način biran predsednik Republike ili na drugi način, u odnosu na to formira se čitav niz tela, kancelarije ordena ili zajedničke kancelarije Vlade, nekih nadležnih ministarstava, zavisno kako je upravno to rešeno u jednoj državi. Svakako je uvek taj nivo vlasti koji mora da simbolizuje jedinstvo, neko ko uručuje i predstavlja uručenje insignija. Zašto vam to govorim? Da bi takav nivo vlasti mogao, sa punim kapacitetom da, na osnovu zakonom utvrđene procedure, ko predlaže, šta predlaže, za koje vrste zasluge, odaje počast onima koji nešto urade za svoju državu, od ličnog herojstva do zasluga u određenoj oblasti, pa i u oblasti zakonodavstva, neophodno je da tom nivou vlasti to ovlašćenje preda neko ko ima neko najveće moguće ovlašćenje. Pošto u raspravama, kažem, često nismo svesni, a ni građani ko koga tačno predstavlja, na početku ću samo da vam pročitam nešto što pretpostavljam svako od vas zna, što su podaci za saziv svakoga od vas ovde ko sedi. Ova Narodna skupština, koja treba ovim zakonom da omogući da se jedno ovlašćenje po postojećem Ustavu ostvaruje, sazvana je na osnovu izbora od 28. decembra. Od upisanih birača 6.511.450 glasalo je 3.825.471, broj neposredno zastupljenih u skupštinskom sazivu, dakle, oni glasači čije liste, za koje su glasali, imaju danas ovde poslanike - 3.238.381 glasač, građanin. Na osnovu toga, kao što znate, Vlada koja je formirana jeste Vlada za koju je glasalo 130 "za" od 244 prisutna poslanika, što znači da stranke koje su dale predstavnike koji neposredno učestvuju u Vladi zastupaju 1.409.535 glasača, sa posrednom podrškom koju je uživala u trenutku izbora u parlamentu, Vlada je predstavljala 1.700.876 birača. Vlada, prema ovom zakonu, po jasno definisanoj proceduri, takođe učestvuje u predlaganju lica, organa i organizacija koji mogu da budu odlikovani. Zbog toga je to važno. Naravno, formalno ispred vas je predsednik Skupštine koji vas predstavlja, on je izabran glasovima 150 od prisutnih 233 narodna poslanika, a na izborima za predsednika Republike glasalo je u prvom krugu 3.119.789 glasača, u drugom 3.159.194 glasača. Daleko manje nego na izborima za vas, za poslanike. Izabranog predsednika koji mora da predstavlja, simbolizuje jedinstvo prema zakonu koji ovde sada predstavljamo, u prvom krugu, neposredno za ličnost glasalo je 853.584 birača, a na osnovu drugog kruga ukupno 1.681.528 birača. Tako izgleda stvarnost. Zbog toga je važno kada predlažete jedan akt kao što je ovaj, koji po Ustavu treba da važi u ovom istorijskom trenutku, nekom budućem istorijskom trenutku, mi ne znamo kako će praksa izgledati, vi morate da vodite računa o ovakvim podacima i zbog toga je važno da telo koje će i tada sigurno predstavljati daleko više, stotinama hiljada više birača, odnosno milionima više birača, nego što će za ma koju drugu funkciju, bilo posredno preko parlamenta za neku funkciju izvršne vlasti, bilo neposredno na izborima, glasati glasača, te ono mora kada donosi jedan ovakav zakon da ima to u vidu da, kao telo koje predstavlja skoro četiri miliona onih koji su izrazili svoju volju, dodeljuje procedurom ovlašćenja onima koji to moraju da imaju na umu, jer treba kasnije simbolički da ta ovlašćenja kao počast nekome prenesu. Zakon koji se nalazi pred vama jeste neka vrsta ugovorne obaveze. On predviđa da i onaj koji počast predaje i onaj koji prima, i zato postoji čitav niz rešenja, videli ste i u obrazloženju, ulaze u jedan obostrani odnos. Zbog toba je i čitav niz rešenja, kada se objavljuje, u kom roku da je neko lice odlikovano, ovog puta skraćen, jer imamo iskustvo iz prethodnog perioda, kada znate da zbog toga što to nije bilo dobro regulisano, dešavalo se i to baš u Srbiji da se u "Službenom glasniku" pojavi neko ime i ukaz da je odlikovano, a već nekoliko godina to ime je često član oružanih snaga neke potpuno druge zemlje, koja zastupa neprijateljstvo prema Srbiji. Da se takve stvari ne bi dešavale ovde je vođeno računa i o takvim sitnicama. Zašto govorim prvo o tim sitnim detaljima? Zato što je ovaj nacrt, koji se nalazi pred vama kao predlog o odlikovanjima Republike Srbije, nastao posle konsultacije velikog broja heraldičara, stručnjaka koji su uporedno vodili računa, jer kao kada nekoga branite od nepravde, isto tako i kada ga nagrađujete, važno je da nikoga ne povredite. Kada nekoga branite od nepravde ne smete da načinite novu nepravdu. Kao što je gospodin Momčilov nekoliko puta ovde pominjao, šta je beše ključno prvo pravilo za lekare - ne povredi, ne izleči nego ne povredi, te isto tako i ovde mora da se vodi računa da ne smete da povredite sve što postoji. A postoje ordenski redovi, postoje odlikovanja na nivou državne zajednice Srbije i Crne Gore, na nivou Republike Srpske, na nivou institucija kakve su crkve. Postoji i dinastička prošlost, dakle istorija država sa ovog prostora, pa istorija Srbije. Bilo je neophodno tokom pravljenja predloga od strane stručnjaka da se o svemu tome vodi računa, da se prilikom davanja imena ordenima, medaljama, ne ugroze nagrađeni, odlikovani sa ovih prostora građani, od strane ma kog postojećeg organa iz ovih država ili iz ovih institucija koje sam sada pomenuo, jer bi bilo jako loše da vi ugrozite recimo odlikovanje koje je neko dobio za lično herojstvo na nivou državne zajednice ili da poništite značaj naziva jednog ordena koji postoji u Republici Srpskoj, ili koji postoji na nivou državne zajednice Srbija i Crna Gora. Konačno, prilikom sastavljanja ovog predloga, za šta najveću zaslugu ima, heraldički, gospodin Acović i njegov tim, prilikom sastavljanja vođeno je računa da se i u ovoj oblasti, nešto što su ukazivali pripadnici različitih stranaka, ispravi nepravda, jedna istorijska nepravda. Prosto je neverovatno da osnivač jednog reda ordena na prostoru Balkana, doduše efemernog po trajanju, ali prvog ordena na nivou Balkana, bio je car Dušan. Orden sa imenom cara Dušana ne postoji u tradiciji ni jedne od ovih državnih tvorevina o kojima sam govorio i to jeste neka vrsta nepravde, te je zato ovde ta insignija, koja treba da simbolizuje jedinstvo vlasti, koja je počasna, koja nije za zasluge, već simbolizuje mesto na kome se nalazite, dobila to ime i ona stoji na početku. Mada bi, da je sreće i imate detaljno objašnjenje, onaj orden, to ne možemo zbog našegustavno-pravnog položaja, inače onaj orden koji u sebi iskazuje najveću zaslugu, a to je Karađorđev krst, koji na taj način negde produžava i istorijski toliko značajno odlikovanje Karađorđeve zvezde, dedovi mnogih od vas su bili u prilici da ga zasluže, pa znaju koliko je vredan jedan takav orden, dakle, nastavljao tu simboličku tradiciju i on bi mogao biti prvi, još jednom kažem, da nije našeg ustavno-pravnog položaja. On ne bi možda trebalo da nosi taj naziv, onda bi nosio naziv "orden Srbije". Bilo bi jasno da je to najviše odlikovanje po značaju za zaslugu, ne za mesto na kome se nalazite, nego po značaju za zaslugu, ali kažem ustavno-pravno to nije moguće i zbog toga se on nalazi kao drugi u redu, a inače bi on bio prvi u redu i u ovom predlogu bi bio orden Srbije, i onda bi bilo jasnije. Još jednom kažem, neću da čitam obrazloženja, nisam svakako neko ko dobro poznaje na ovaj način, heraldički, istoriju Srbije i ne bih želeo nikako da pogrešim i da na taj način dodatno nekoga povredim, a očekujem od svih nas, kada diskutujemo, a biće prilike možda, da pojašnjavamo određene odredbe, zašto na ovaj način, da pojasnimo i građanima i našim političkim strankama. Dakle, ne bih sada o tome da govorim, pozivam vas dok razmatramo ovaj predlog da vodimo računa o tome da ordeni imaju i svoju prošlost i da ne povredimo nikoga ko je orden na ovim prostorima od ma kog nivoa države dobio. Isto tako, ako smo odlučni, a to ćemo znati tek u danu za glasanje, a možda i tokom ove diskusije, da uspostavimo u punoj funkciji državu, pa i sa tim da jedno ovlašćenje, koje Ustavom postoji i garantovano je, može da deluje, da ne bi stvaralo apsurdne situacije. Ako treba, ispričaću vam jednu neverovatno apsurdnu situaciju, koja je povredila i onoga ko je orden davao i onoga ko je orden primao. Ali, mislim da nema potrebe da sada o tome govorim. Dakle, ako budemo dovoljno jedinstveni i odlučni u tome, mi ćemo se u stvari naći u situaciji da potvrdimo neku vrstu samopoštovanja, mislim da tu nema razlike među svim poslanicima koji ovde sede. Svi smo mi željni da živimo u normalnoj državi. Te moj poziv je, kao da sam sve vas, da smo se zajedno pozvali, kako je govorio, vi volite da ga citirate, Jovan Jovanović Zmaj, hajde da zasadimo jedno drvo. Svađamo se koje treba. Nismo sigurni i raspravljamo, i samo ako smo odlučni znaćemo na čijoj zemlji i koliko veliko. Ali, pošto kasnimo, moramo da zasadimo drvo koje nije mladica, nego drvo koje je već ukorenjeno, negde da ga namestimo, neće moći da izraste kako valja ako ne stavimo podupirače, odlikovanja, kao i onaj Zakon o danu žalosti koji smo doneli, čitav niz simboličkih zakona, kao zakoni koje razmatramo na ovoj sednici, tiču se rečnika Akademije, enciklopedije, jesu ti podupirači koji će možda da omoguće da to drvo bude stabilno i da onda mi po drvetu kažemo, ovo je naša zemlja, zar ne vidite, tu je naše drvo. Hvala vam na spremnosti da to zajedno pokušamo. Hvala.
Hvala, gospodine Markoviću. Da li predsednici ili ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Prvi se javio narodni poslanik Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik SRS.
Na početku bih samo rekao da je ovaj predlog zakona došao na dnevni red ove sednice ne čak ni po hitnom, nego po turbo, turbo hitnom postupku. Zahvaljujući, pre svega, tome što je predsednik Narodne skupštine predlagač ovog zakona. Da sam ja predlagač nekog zakona, većina to ne bi ni uzela u razmatranje i to bi čekalo poput nekih predloga zakona koji već godinu i po dana čekaju da dođu na red po nekoj proceduri. Naravno da su poslanici većine glasali za ovo, da se uvrsti u dnevni red preko reda i to je sada taj vaš uticaj, gospodine predsedniče, autoritet koji uživate kod poslanika većine. Znam da je vama bilo neprijatno što su oni podržali vaš predlog da se to stavi po tom hitnom postupku, ali eto oni su to stavili. Dalje, da sam kojim slučajem ja obrazlagao zakon na način kako ste vi to počeli, mene bi predsedavajući upozorio na temu. Prvo bi me upozorio da nije na dnevnom redu kakvi su rezultati izbora bili pre godinu i po dana. Ako ste hteli na bazi statistike da potvrdite neki legitimitet, onda ste totalno promašili temu. U drugom delu vašeg izlaganja, prosto sam se začudio da li podnosite ostavku, jer pravite neku rekapitulaciju, šta mi treba da radimo, kako smo radili, pričate o nekoj svađi. Ni sa kim se nisam posvađao. Uvek ovde izađem da iznesem stav SRS i neki put svoj lični stav, a on je možda u suprotnosti sa stavom nekog poslanika, ali ne sa poslanikom. Sve poslanike poštujem, kao što i sve ljude moram da poštujem, a njihovo mišljenje mogu da delim, a mogu i da imam suprotno mišljenje. Ako je vaše izborno obećanje bio jedan ovakav zakon, onda u potpunosti razumem što vi insistirate da ispunite sva svoja predizborna obećanja, ali vaša predizborna obećanja ovu stranu Narodne skupštine ne obavezuju. Dalje, kažete da se svađamo povodom nekih stvari koje tište građane i da ovde raspravljamo. Jeste, gospodine predsedniče, ali ovo što je vaša inicijativa verovatno je dvanaesta rupa na svirali Vojislava Koštunice. Na prvom mestu se nalazi verovatno sudbina ove države, državno-pravni status, ekonomski položaj, i da ne ređam sva ona druga pitanja koja su daleko važnija. Vi ste to predstavili na ovaj način da je i ovo jedno važno pitanje, ne sporim značaj ovog pitanja, ne sporim značaj celokupne državne politike, nagrađivanja znamenjima ljudi koji to svakako zaslužuju, kao znak počasti prema tom pojedincu, a i kao neki stimulans drugima, ali u svakom slučaju, i u jednoj i u drugoj situaciji, kao jedan sistem promovisanja društvenih vrednosti u Republici Srbiji. Verovatno je svima jasno da mi ne želimo da sporimo to da je potrebno na neki način odati priznanje pojedincu, grupi, organizaciji, koja nesporno ima neke zasluge za razvoj ovog naroda, i na taj način davati primer mladim pokolenjima u kom pravcu kreće sistem društvenih vrednosti u Republici Srbiji. Međutim, vi ste mene i nas iz SRS zbunili ovim predlogom zakona. Vi ste napokon to na kraju rekli, ono što je otpočetka kada smo dobili ovaj predlog zakona nama bilo jasno, da je ovo pisao Krunski savet. Jeste, gospodine Markoviću, to je vrlo korektno sa moje strane. Zašto Krunski savet? Zato što je terminologija koja se ovde koristi poprilično arhaična i nemam ništa protiv te terminologije, samo o tome pričam kao znaku prepoznavanja, meni se ova terminologija sviđa. Delim mišljenje sa upotrebom ovih termina, osim onog kancelara, jer kancelar me podseća na dominaciju katoličke akcije preko demohrišćanskih stranaka u nama nekim neprijateljskim državama. Ko razume shvatiće. Šta me drugo iznenađuje povodom ove brzine i ovog predloga? Rekli ste da na ovaj način sistemski se rešavaju neka pitanja, šire posmatrano, pitanja sistema društvenih vrednosti, a da najodgovorniji za to treba da bude, i najovlašćeniji za te stvari, treba da bude organ, ipak upotrebljavam taj termin, ne pojedinac, nego organ koji simboliše jedinstvo vlasti, jedinstvo države, jedinstvo svih građana. Znate i sami po Ustavu imamo jedan organ koji predstavlja i zastupa Republiku Srbiju. Međutim, gospodine Markoviću, u vašem predlogu zakona nisam pronašao nijedan mehanizam kojim ćemo mi da zaštitimo društvene vrednosti koje vi želite da promovišete ordenima od samovolje ili zloupotrebe nekog pojedinca koji dođe u tu poziciju, da on reprezentuje organ. Kada bi ovde postojali jasni, zašto ne reći, i oni tanani mehanizmi koji bi sprečavali zloupotrebe, a mi u ovoj sali ne smemo da budemo naivni, jer manje ili više svi imaju neko iskustvo u politici, neko 15 godina, neko 20 godina, neko dve godine, i onaj što ima dve godine nekog političkog iskustva ne može biti politički naivan. On, pored one dobre namere koja se promoviše nekim zakonom, mora da vodi računa i o tome da li ovakva rešenja omogućavaju nesmetanu zloupotrebu ovlašćenja. Zašto to kažem? Malopre hteo sam da vam aplaudiram kada ste rekli - neprihvatljivo je da predstavnik vojne sile, neke strane države koja je neprijateljska nama, dobije najviše državno odličje naše Republike. Slažem se sa vama, ali vi nama niste dali garanciju. Sada možemo da uzmemo onu knjigu Zorana Petrovića-Piroćanca, kako beše, mislim "Srpski virus", i da damo sve one izjave koje su mirotvorci, humanisti dali na račun srpskog naroda, ne vlasti, počev od onog velikog glumca Pitera Justinova, koji je ambasador UNICEF-a itd. On kaže da je srpski narod na nivou nedorasle životinje, parafraziram, ali se svodi na to. Mene ne bi iznenadilo da Ćirilov pokrene akciju da se tom čoveku dodeli orden, neko odlikovanje. Uzeo sam bezveze Ćirilova, Borka Pavićević, ova Borka partizanka, ona bi to isto mogla da napravi. To prođe i onda mi sad kažemo koji je to sistem vrednosti. Ne vidim ovde branu za sistem vrednosti. Ne vidim branu. Pošto sam otprilike uspeo da vam ukažem da ne sporim vašu ideju, ne sporim korisnost ovoga, ali sporim neka rešenja koja dovode u pitanje ceo ovaj koncept. Krenu ću redom. U članu 4, drugi stav, napisali ste da ordeni, velika odlikovanja i spomenice Republike Srbije poseduju kvalitet moralnog lika. Kvalitet moralnog lika dajete odličju kao pretpostavka. Znači, onaj koji je dobio orden Cara Dušana, samim tim što je zakačio taj orden podrazumeva se da je pojedinac koji ima kvalitet moralnog lica, kao osoba, kao pojedinac, da je visokomoralna ličnost. Po ovom vašem zakonu, po službenoj dužnosti taj orden dobija predsednik Republike. Vi sada protumačite da li je on uvek moralan ili nemoralan.
Gospodine Krasiću, da li ćete koristiti i drugih deset minuta?
Pokušaću još ovih desetak minuta da jednostavno pokušam da ubedim gospodina Markovića da, ako može, povuče ovaj Predlog zakona, jer mislim da je ovo preuranjeno.
Samo izvolite.
Mislim da je ovo preuranjeno i molio bih sve koji učestvuju u raspravi da ipak očuvamo značaj ovih naziva odličja i da se tu ne prave neke improvizacije. Verovatno, manje ili više, usvojili ili danas ne usvojili ovaj zakon, verovatno u nekom periodu će morati da se usvoji sličan zakon, verovatno sa sličnim nazivima ordenja, pa tu treba sačuvati jer sve su to nazivi koji oslikavaju našu istoriju i treba da imamo poštovanja prema svojoj istoriji i prema ličnostima iz naše istorije, koje su jednostavno dale pečat ovom narodu i ovoj državi. O tome ne želim da pričam. Sada samo pričam o preuranjenosti i nedostatku mehanizama koji treba da očuvaju da baš taj pojedinackoji dobijetaj orden treba da dokaže i da stalno čuva kvalitet moralnog lika koji se pretpostavlja da se nalazi na tom, u fizičkom smislu, izraženom parčetu, ne znam, bronze, neke plakete itd. Tu ne vidim garancije. Kod tih ordena vidim nadmetanje, preglasavanje, nadglasavanje, a sistemski ste ubacili da orden Cara Dušana nosi ono lice koje na izborima bude izabrano za predsednika Republike. Moram to da kažem, pošto vi ne prihvatate našu inicijativu da se priča o našem predsedniku Republike, njemu bi više odgovarao orden - ogledalce, ogledalce, ko je najlepši na svetu. Više bi mu odgovaralo to odličje. Nije za amandman, eto, nismo napisali amandman, nije za amandman zbog Cara Dušana i zbog naše istorije itd. Vi ste u zakonu napisali da onaj koji je predsednik Republike odmah može da zakači taj orden. On ima pravo na doživotno to. A šta se dešava ako to lice bude opozvano na republičkom referendumu zbog očiglednog kršenja Ustava, zakona, zbog nepoštovanja ljudskih prava. Uzeo sam ovaj primer pošto je on očigledan, mogu da krenem i sa drugim primerima, shodno redosledu ordenja, odličja i ovih medalja i spomenica. Ovo sam uzeo kao nešto najprepoznatljivije. Pre nekoliko dana niste prihvatili naš predlog da se uvrsti u dnevni red, recimo, tačka pokretanje postupka opoziva predsednika Republike. On vam je odmah te večeri odgovorio na sebi svojstven način, stavio vam je do znanja šta on misli o vama kao većini, ne o nama kao manjini. Mi nemamo skrivalice sa njim. Kada god da neku izjavu koja je protiv naroda, protiv države, protiv vojske, protiv ovoga, onoga, mi ga ošamarimo sa ove govornice. Bavimo se politikom i imamo pravo da kritikujemo svakoga za ono što je uradio loše za ovaj narod. Napravio je skandal u Moskvi, znate i svi, ne morate da čitate novine. E, on treba da nosi najveći orden Republike Srbije. Kako to može? Smatramo da je degutantno unositi neku odredbu, gde se nekom licu koje je dobilo najviši orden u Republici Srbiji, posle izvesnog vremena oduzima taj orden. To je uvreda za ovo što ste napisali, kvalitet moralnog lica. To je ta uvreda. Zato vam kažem, gospodine predsedniče, cenim vaše dobre namere, ali ovo je preuranjeno za naš trenutni društveno-istorijski trenutak. Preuranjeno. Sada pravim ovu veza arhaičnih izraza sa ljudima iz Krunskog saveta koji su prihvatili tu terminologiju. Ako smo mi Republika, onda ne možete član 9. da počinjete rečju - poglavar svih ordena. Ne ide. Da ste rekli, onaj ko dodeljuje, odlučuje itd, organ, ali poglavar, onasocira na Acu gicu. Znam da se u ovoj zemlji vodi akcija do 2008. godine da Srbija bude monarhija, manje ili više javno, ali se vodi ta akcija. To budite sigurni. U prilog tome je bila neka promena simbola, ali neću da otvaram tu temu. Od toga nema ništa, zapamtite, kod nas se monarh menjao tako što sin ocu izvadi oči ili sin ubije oca ili otac ubije sina. Naša su loša iskustva sa monarhijama. Mi smo već toliko godina Republika, SRS je stranka koja zastupa republikanski oblik organizacije države. To je naš politički stav. Nemamo ništa protiv Karađorđevića, niti da ima živih Obrenovića, nemamo ništa i izražavam prosto politički stav. Kaže u članu 10 - dodela svih ordenja, velikih odlikovanja, medalja i spomenica Republike u isključivoj je nadležnosti predsednika Republike. Pazite, to ni u snu ne bih smeo da pomislim. Ne samo zbog ovoga, nego svakog budućeg predsednika Republike, jer naša iskustva su vrlo opasna kada neki pojedinac dobije ta ovlašćenja. Gospodine predsedniče, samo da vas upozorim na neke nesporne činjenice. Imali smo jednog predsednika Republike kome je kompletna opozicija i javnost osporavala što je istovremeno i predsednik stranke i predsednik Republike. Danas imamo predsednika Republike koji je i predsednik jedne frakcije u svojoj stranci i niko mu ne osporava to što je predsednik jedne frakcije u svojoj stranci. Imali smo situaciju kako predsednik Republike može da živi na Dedinju, pa su studenti išli da mu daju pismo, pa pogaču, pa tortu, pa da mu čestitaju rođendan itd. Sada imamo čoveka koji i pre nego što je postao predsednik odmah pobegao na Dedinje i niko ništa ne priča. Nema ko da finansira, javila bi se pobuna, ali treba da se pojavi finansijer, kao prošli put što se pojavio finansijer za studentski protest. Kako mogu da verujem ovom predsedniku Republike kada njegovi glavni savetnici, taj Šaper i ovaj, mašinski inženjer, žuti Đilas, oni su sada proterani iz Telekoma, Grk ih je proterao. Grk je spasio Srbiju u Telekomu, jer su oni hteli neke programe tamo da muvaju. Oni samo muvaju. Ako vi želite narodnu kancelariju da pretvorite u kancelariju za ordene, gospodine Markoviću, nemojte to da radite. Začas će oni to da preokrenu. Šta obavezuje DS? Oni samo vole sebe i nikoga više. Ni sa kim živim ne mogu. Oni nemaju koalicioni kapacitet, kako oni to kažu. Ko može sa njima? Svakog su oni prevarili. Šta rade sada? Samo obilaze po inostranstvu i laju protiv Srbije, protiv i vlasti i opozicije. To je DS. To svi znate, svi ste osetili na svojoj koži. Imate odredbu koja kaže da narodni poslanik Narodne skupštine za vreme trajanja mandata ne može da dobije itd. U ovom trenutku stvarno moram da budem malo i maliciozan. Zašto niste propisali neko odlikovanje za ove poslanike preletače, koji dobijaju po službenoj dužnosti. To je postalo, vidite i sami, jeste gledali sinoć emisiju, postalo je "in". Išao sa jednom strankom, otišao u crkvu i zakleo se. Dajte makar da uvedemo kaznene ordene: Dika preletač, poslanik preletač. Mi imamo to ovde u Skupštini i sada smo mi legitimni da morališemo putem odlikovanja. Stvarno se izvinjavam što možda nekome deluje da devalviram inicijativu. Gospodine Markoviću, uopšte ne želim da devalviram vašu inicijativu. Odlikovanja i ovo pitanje doživljavam kao sistem vrednosti Republike Srbije, opšteprihvaćeni sistem vrednosti Republike Srbije. Da bi on bio opšteprihvaćeni sistem vrednosti, gospodine Markoviću, morali ste da kontaktirate sa svim poslaničkim grupama. Predsedavajući, izvinjavam se, iskoristiću samo još jednu rečenicu, nećete da mi zamerite. Pazite, predsednik Republike može raspustiti ordenski savet. Dalje, niko ne može sebe predložiti za odlikovanje bilo kojim ordenom, velikim odlikovanjem itd. Nemate nijedan zaštitni mehanizam, a imate zloupotrebu, kao, otprilike, izvolite. Gospodine Markoviću, mi ovaj zakon ne možemo da podržimo, ali vam savetujemo - povucite ovaj predlog zakona, napravite konsultacije na heraldičkim osnovama. Ne sporim heraldičke osnove, ne sporim ni to što ste ubacili neke nove nazive koji asociraju na neke stare. To je divno, to je lepo, to je odraz naše državnosti. Povucite ovaj predlog zakona, pozovite predsednike poslaničkih grupa, napravite dogovor i verujte, jedan sličan zakon, sa tananim mehanizmima koji su u funkciji zaštite ove inicijative od devalviranja od strane nekih pojedinaca, a ima takvih koji će sve to da zloupotrebe, onda možemo doneti takav zakon ovde sa ogromnom većinom.
Reč ima narodni poslanik Predrag Marković, kao predlagač.
Hvala vam na preciznom i obazrivom prema istoriji izlaganju. Samo da razjasnimo neke stvari. Moralno lice nije moralni lik. Mi ovde govorimo o nečem drugom i to sam probao da kažem. Znači, orden ima status moralnog lica. U nekim zemljama postoje i praznici određenih ordena. To je zbog samopoštovanja zemlje. Zbog toga sam malopre rekao da pravimo razliku i da je, po ovom zakonu, on je predvideo da to bude neka vrsta međusobnih obaveza. Zato postoji ona mogućnost načina oduzimanja i načina napredovanja. U samom sistemu ordena, ima u obrazloženju ovog člana 4, na taj ste stav ukazali, postoje u stvarnosti, to je sada i praksa ordena pokazala, dve vrste ordena. Svako odlikovanje sleduje zaslužnima, ali u praksi to nije uvek stvarno za zasluge. U svim zemljama je tako. Neki ordeni su ordeni za funkciju, jer se podrazumeva da vi imate obavezu, jer kako ste inače zaslužili da se nađete na tom mestu, pa da predstavljate. To su protokolarni ordeni. Postoje i ovi drugi. Tu se vodilo računa, zato postoji i Takovski krst i Karađorđev krst, da sve što je značajno u istoriji dobije i potvrdu. Nije, u tom smislu, ni na jedan način dinastički. Naprotiv, vodilo se o tome računa. U okviru toga sam orden, jer on obavezuje onoga koji daje i onoga koji prima, obavezuje na odnos prema samom ordenu, on ima status moralnog lica. Ne možete da napravite smetnju da neki građani koji su na državničkim funkcijama, podrazumeva se da su došli tu zaslugom, ali to nije ona zasluga za koju će pripadnik policije, žandarmerije, carinske službe, oružanih snaga, vatrogasac, dobiti nagradu za ličnu hrabrost. Postoji čitav niz tih medalja i odlikovanja. To je nešto što ste vi zaslužili ili neko ko je, radeći na određenom poslu u stručnoj, u naučnoj, u obrazovnoj ustanovi, stvarno zaslužio nešto. Kako se to definiše? Zato je i napravljena razlika u ovom predlogu. Postoje protokolarni ordeni za zasluge. Dakle, podrazumeva se da ste zaslužili da se nađete na jednom mestu, te protokolarno vam pripada određeno odlikovanje ili određena medalja. I imate konkretnu zaslugu. Ovde se ustanovljava sada da se objavljuje u roku najkasnije 60 dana, da se ne bi desilo ono sa neprijateljskim licima, o čemu sam govorio i vi ste govorili. Drugo, da bi se taj tekst obrazloženja stavio na uvid javnosti. Procedura predlaganja, svejedno što su nosioci te procedure po inicijativi predsednika Republike Srbije, po predlogu Vlade Republike Srbije, po predlogu resornih ministara u Vladi Republike Srbije. Ovo se odnosi samo na ona ministarstva koja imaju, ako tako mogu da kažem, u službi lica koja su stalno u situaciji da dođu u mogućnost da zasluže za ličnu hrabrost. Pre svega, reč je o policiji, carinskim službama, vatrogascima. Samo se o tim ministrima radi, da ne mislimo da se odnosi na sve ministre. I, po predlogu kancelarije ordena, koja obuhvata inicijative i predloge ordenskih saveta i saveta odlikovanja. Načelno, ovaj zakon uspostavlja princip i taj princip jeste starovremen. Sviđa se vama, sviđa se i meni, zato što samo zemlje koje imaju tradiciju mogu da aktiviraju nazive, pre svega, kod ovakvih stvari, nazive koje imaju u svojoj istoriji, simbole, jer ih imaju u svojoj istoriji, jer imaju dugu državnost. Zahvaljujući tome, bilo je moguće da mi, naravno, uz različita slaganja oko detalja, posle dogovora sa šefovima svih poslaničkih grupa, imamo svoj grb, imamo svoju zastavu. Naravno, različito mislimo o nekima od tih detalja, ali neke zemlje ne mogu da imaju, jer nikada nisu imale državu, pa nemaju ni te simbole. Mi se, nadam se, svi zalažemo da sačuvamo ono što imamo, ne dajući tome neku drugu konotaciju. Uz svo poštovanje i za način na koji ste vi govorili, dakle, ne želimo da dajemo drugu konotaciju, nadam se svi. Da li je kasno? Dakle, procedura je komplikovana, ona ide kroz kancelariju ordena. Otkud taj naziv? Imate objašnjenje, ali ne bih da ulazim u ovo pežorativno, nije korektno. Imate statute ordena. Te statute, način na koji se do njih dolazi. Članovi tih ordenskih saveta su ili odlikovana lica, da ne ulazim u detalje procedure, ili lica iz te oblasti koja su zaslužna, meritorna. Vrlo je teško da dođe do zloupotrebe. Ono "poglavar svih ordena", drugačiji je termin, to je naziv koji kaže, dakle, tu se stiču insignije, sem po posebnom ovlašćenju, onaj ko uručuje insignije je taj koji je poglavar svih ordena. To je simbol jedinstva, kao što u Ustavu piše da neko simbolizuje jedinstvo nečega. Ali, u stvari ta procedura je toliko komplikovana da ona ne bi trebalo, plus ograničen broj za određenu vrstu odlikovanja, ograničen broj tokom jedne godine ni na jedan način ne bi smeo da ugrozi zasluge i mogućnost da onaj ko zasluge ima da ih dobije, i taj organ uspostavlja Vlada Srbije podzakonskim aktom. Nije pod direktnim uticajem prilikom formiranja na ma koji način nekog drugog nivoa vlasti. Da li je kasno ili je rano? Prihvatam sve kritike pa sam rekao otpočetka. Tu se naši stavovi razlikuju. Nemojte pogrešno da me shvatite. Sa stanovišta preuzimanja obaveze, vi ste jasno rekli koje su vaše obaveze. Ali, kao što kada stanujemo, dakle stanujem dole u suterenu, na dnu onog jarka, a vi stanujete na vrhu i to nam se tako zadesilo, u Rakovici. U odnosu na to mi uživamo statuse građana i komšija. Tu smo se zadesili. Ovde kada sedimo, sedi sada gospodin Zankov, i hvala mu mnogo što ovoliko pomaže kao potpredsednik danas, sa ovog mesta on u ovom času ima druge obaveze i mora da ih ispunjava. Mislio sam da dok se nalazim na tom mestu imam obavezu u ime svih vas, naravno razgovarajući. Nekada je za to neophodan proceduralni dogovor, nekada to nije moguće, jer vi znate neke poslaničke grupe ponekad se nađu u situaciji, to je njihova stvar, da ne mogu da učestvuju u nekom radu, a ne bih oko jedinstvenih stvari da ma koga ugrozim, te sam zato rekao na ovaj način. Moja obaveza je da, pošto verujem sa tog mesta, jer mislim da je kasno, ne da je rano. Kada nešto u Ustavu imate 15 godina i nemate zakon o tome, mislim da je strašno kasno. Mi možemo svakako da zadržimo svoje shvatanje, ali sam rekao i prošlog puta ovde, na neke stvari imate pravo kada ste mladi, a na neke kada ste stari. Kao mlad imate pravo da zamišljate da je za svadbu presudna priča, kako izgleda mladoženja, mlada, kakva je muzika, da je to veliko uživanje i ljubav. Kada vodite porodicu imate odgovornost za nju, onda znate da je svadba jedna užasna komplikacija, gde će da žive, od čega, ko će da plati muziku, a naravno rizikujete da kada prođe svadba priča se samo o tome da li se mlada ispovraćala na svadbi i da li se mladoženja napio. Kada pripremate svadbu i dalje vas obavezuje da vodite računa o tome gde je šator, gde je kafana, od kog novca, mnogo praktičnih stvari da bi obična svadba uspela za budućnost vašeg deteta, a kamoli kako država uspešno da uradi neke stvari, beskrajno komplikovano da nešto uradi, pa zato se svi mi ovde razlikujemo, pa zajednički nešto izglasamo da uredimo. Ista je priča i za sahranu. Neko mora da vodi računa. Ne bol samo da prežali, mora da vodi računa šta sutra, šta sledeće nedelje. Veliki deo nas je to prošao. Te zbog toga molim, ne očekujem da me svi poslušaju i svako nalazi svoj način, ali uz svo međusobno uvažavanje da ljudi uvek u ozbiljnim porodicama, u ozbiljnoj državi, uvek ste spremni za svadbu i za sahranu. Znači, uvek imate sveću u kući da je zapalite kada je slava ili da je zapalite zato što vam je neko umro. Ali, ozbiljna porodica uvek ima sveću u kući. To je pitanje odgovornosti, averujem da ste vi odgovorni. Zbog toga ovo ide na ovaj način. Moguće je da sam lično nešto uradio prebrzo, moguće je da sam već zakasnio. Moja obaveza je bila da sada predložim poslanicima, jer se brinem da je kasno. Inače, vi ste u pravu. Razgovarao sam pojedinačno o toj temi sa šefovima stranaka i poslaničkih grupa svih ovde, pojedinačno, i istina je da postoji ovaj predlog već četiri meseca, ovako formulisan od strane stručnjaka, ne od strane nekog saveta, ali sam smatrao da je možda sada dobro da Skupština odluči da li će da ga stavi na dnevni red, kao što verujem da je dobro da Skupština odluči da li ćemo da naprosto stavimo još jedan podupirač na drvo koje smo morali da presadimo, jer su nam ga ostavili stari, pa da ne istrune koren slučajno u međuvremenu.
Replika, poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Markoviću, sve je tačno što ste rekli, ali mi koji smo na vrh brda bolje vidimo nego vi koji ste ispod brda. Dobro ste me razumeli, ali ste pokušali da malo razvodnite ono što sam rekao. Odmah da vam kažem, ovakav predlog zakona nema jasan ustavni osnov i toga ste vi svesni i zato ste se u obrazloženju ovog zakona pozvali na jedan član Ustav i jednu tačku, da vidite kako se to definiše. "Republika Srbija obezbeđuje i druge odnose od interesa za Republiku Srbiju". To je stvarno najšire tumačenje Ustava Republike Srbije. Ne sporim, odmah da se razumemo. Vaši razlozi za donošenje ovog zakona sadržani su u dva reda. "Donošenje zakona o odlikovanjima Republike Srbije neophodno je iz razloga nepostojanja republičkog propisa koji uređuje ovu materiju". Znači, zbog ovoga Republika Srbija ne može da diše. Ono na šta nikada nećete dobiti saglasnost SRS povodom ovog predloga zakona sami ste napisali u obrazloženjima pojedinih odredbi ovog predloga zakona. Sada ću da vam pročitam šta ste napisali u obrazloženju za član 9. Predloga zakona i to samo jedan deo, gde se govori o ovom ordenu. "S obzirom na nepoklapanje termina stupanja na snagu ovog zakona i stupanja na funkciju aktuelnog predsednika Republike, prva investitura bi se izvršila danom stupanja ovog zakona na snagu". Znači, vama je stalo da što pre ovaj zakon stupi na snagu kako biste zadovoljili Borisa Tadića sa ordenom Cara Dušana. Koji će radikal da vam glasa za to? Koji će socijalista da vam glasa za ovakav predlog zakona? Malo se razlikuje vaše obrazloženje moralnog lica u članu 4, poslednji stav. Uvek sam pričao o licu, a ne o liku. Možda se nismo razumeli. Da vas samo podsetim na ono što je svima poznato. Bili su izbori za predsednika Republike. U prvom krugu je pobedio, imao više glasova Tomislav Nikolić u odnosu na Borisa Tadića. Malopre ste lepo pročitali te statističke podatke. Onda je u drugom krugu sve protiv Tomislava i došao je gospodin Tadić, izabran za predsednika. Mesec dana se pripremao, tamo renovirao, menjao svašta da on kada uđe, njegovo veličanstvo, to bude sve cakum-pakum, pa je inauguracija bila kao da smo birali poglavara rimokatoličke crkve. Nije prošlo ni deset dana, ona vaša kohabitacija, podnošljivost, pretvorila se u to da on i njegova stranka kažu - izabran sam za predsednika Republike voljom građana, šta vi sada mene ima tu da prozivate. On je pet minuta posle izbora zaboravio da ste svi vi koji ste na vlasti pozivali i članstvo i građane da glasaju za Borisa Tadića. ž Vi sada hoćete da retroaktivno primenite zakon. Zakon će da stupi na snagu osmog dana od dana objavljivanja, a orden će da se dodeli aktuelnom zatečenom predsedniku. I sve je to moralno. E pa, nije moralno. Sve to nije moralno, gospodine Markoviću. Ne može tako. Kažete - komplikovana procedura, vi mislite da je komplikovana procedura garancija da se ne pogreši. Ne. Imamo Zakon o javnim nabavkama - legalizovan kriminal. Došlo je po sistemu - moraćemo, kao sav normalan svet, da prepišemo slovenački zakon o javnim nabavkama, a pre nekoliko dana Mlađa je rekao - najgori zakon koji smo prepisali je bio zakon o javnim nabavkama. On je čovek priznao, pre nego što je otišao da promeni odelo, pošto se uneredio. Vi ste bili tu kada je on to rekao. Rekao je - najgori zakon koji smo preveli je zakon o javnim nabavkama. On je izvor svih mogućih zloupotreba. Može svako u Srbiji da vam crta šemu zloupotrebe kod javnih nabavki, od tendera, zahteva, izbora postupka, do odluke, do naknadnih radova, do isplate, do naplate provizije za isplatu, elaborati mogu da se pišu. Ovde, ko će da zaštiti sistem vrednosti u ovoj državi od mogućnosti, ne mogućnosti, sasvim izvesnog stanja da će neki da dobiju neka odlikovanja i da sa tim odlikovanjima plaše građane Srbije. Možete da zamislite kada fukara dobije orden, on plaši građane Srbije. Zato je mnogo bolje, gospodine Markoviću, da vi ovo lepo povučete, jer je sasvim očigledno da je ovo preuranjeno. Vi mene u tom delu baš niste dobro razumeli. Ako ovaj zakon izgurate na mišiće, ne znam da li će tada predsednik da kaže da je sporno pet mandata. On začas menja mišljenje, jednom hoće da potpiše zakon, a drugi put neće da potpiše zakon; jednom kradete mandate, drugi put falsifikujete; jednom ovo, a drugi put ono. Ne znam da li će kod ovog zakona da kaže - ne prihvatam ukazom da proglasim ovaj zakon, jer je sporno pet mandata. Da li možete da zamislite kako će moralno lice Borisa Tadića da odgovori na ono gde on treba da dobije? Da ne ispadne sad stvarno da neko ima nešto protiv samog predsednika Republike, ali on je najslikovitiji primer za ukazivanje na nedostatke ovog predloga zakona, a oni se ogledaju u tome što nema mehanizama kojima bismo zaštitili ove ordene od eventualno njihovih nosilaca. To je veći problem - kako da zaštitimo orden od nosioca koji može da dobije taj orden? To je problem.
Hvala, gospodine Krasiću. Reč ima narodni poslanik Predrag Marković. Izvolite.
Samo da se razumemo, dakle, orden "Cara Dušana", o njemu se govori, namenjen je za protokolarne potrebe na nivou šefova država i vlada, nazvan po osnivaču srednjovekovnog srpskog carstva i velikom zakonodavcu. Zato je važno da ovo zakonodavno telo donese. Dakle, reč je o protokolarnom ordenu. Naravno, budući da on dalje u razradi objašnjava da on automatski pripada, prilikom stupanja na dužnost, kao predaja insignija, kao kada neko bude izabran za lektora pa automatski dobija, to je, dakle, potpuno jasno. Naravno, uvek postoji i stvarnost, kaže se - šta se dešava sada? Sada se to, danom stupanja zakona na snagu, radi. Da bismo samo shvatili šta je stvarnost, a šta je zakon, kratko ću reći. Mislio sam da vam ne ispričam, ali ću morati. Šta se sada dešava? Takav je zakon, bio sam na mestu v.d. predsednika, ličnost koja je pomogla ovoj zemlji, neću da ulazim u obrazloženja, državljanin, pojavila se potreba da mu se u kratkom roku uruči medalja zahvalnosti. Molim vas, nemojte povređivati ljude koji su pomogli ovoj zemlji. Da li vi znate kako to izgleda? Meni je bilo neprijatno, jer to znači da zatražite obrazloženje, pišete na nivo državne zajednice, evo vam rezultat - u onom svečanom salonu, gde su mnogi od vas bili, imate da nepostojeći predsednik, u tom trenutku to sam ja, kao v.d. zato što nije izabran predsednik, ne ulazim zašto, nepostojeći predsednik države koja hoće da se uspostavi, sa svim svojim suverenitetom i ozbiljnošću, te države, uručuje orden odlukom postojećeg predsednika nepostojeće države, predsednika Saveta ministara, ne mislim ništa loše, ali naprosto to je fakat. A orden, koji uručuje građaninu koji je pomogao, jeste orden države koja ne postoji već 15 godina, sa simbolima koji nisu u upotrebi već 15 godina. Ne znate koga više povređujete. Dakle, jedno je stvarnost, a drugo je samopoštovanje i dostojanstvo. Ovde govorim samo u tom smislu. Zbog toga verujem da nisam zakasnio, na način na koji vi mislite potpuno razumem da je preranjeno, ali mislim da sve što možete da uradite danas, odnosi se na svakoga od nas, hajdemo da uradimo, mislim da sutra neće onda biti kasno. Ali, ako ne uradimo, svakako će biti kasno. To je bio moj jedini motiv. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ćirković, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Nova Srbija i samostalni poslanici 9+9. Izvolite, gospodine Ćirkoviću.
Gospodine predsedavajući, gospodine Markoviću, kao ovlašćeni predlagaču zakona, dame i gospodo, da ne bi bilo zabune, govoriću kao predstavnik Nove Srbije. Naravno, ne sporim ni poslanicima naše poslaničke grupe, koji su bili naši predizborni koalicioni partneri, da moje izlaganje prihvate kao deo njihovog stava. Da se dogovorimo o jednoj važnoj stvari. Sigurno je da je ovakav zakon potreban državi. Dobro uređena država ima zakon o ordenima, odlikovanjima, odličjima itd. Prateći naš kontinuitet, on zaista dolazi u pravo vreme, iz prostog razloga što je ova skupština u prethodnom sazivu donela Zakon o državnim praznicima. Ova skupština, u ovom sazivu, zbog rigidnosti postojećeg zakona, donela je preporuku o upotrebi državnih simbola tj. zastave, grba i himne. Ta preporuka je, zaista, pala na plodno tle, iz prostog razloga što stare simbole koji su predviđeni Ustavom, koji je još uvek, nažalost, važeći, više niko ne upotrebljava, a nove simbole, propisane tom preporukom, koristi u svakoj prilici. Razume se da ćemo mi, kao sportska nacija, da uživamo na sportskom terenu kada čujemo himnu "Bože pravde" i da konačno ne moramo da zviždimo našoj himni i da prepustimo da neko to radi, onaj ko ne voli ovu zemlju, a ovo je naša zemlja koju svi, po prirodi stvari, moramo da volimo. Dame i gospodo, sugerisao bih gospodinu Markoviću, ukoliko je on autor teksta – ne vama gospodine Markoviću iz SRS, vi ne možete biti autor ovako pametnog teksta – jer ostajem pri nekoliko primedbi, da se konsultujemo, prosto da izgladimo neke terminološke neusklađenosti, da uredimo zakon o odlikovanjima tako da on ne stvara zabunu, da napravimo potpunu distinkciju u hijerarhiji odlikovanja, da konačno svako ko bude čitao ovaj zakon uvek zna o čemu se radi. Bilo bi dobro, pretpostavljajući da imate pravo da i amandmanom intervenišete, da ukoliko moju sugestiju prihvatite, a pretpostavljam i sugestiju većine vas, pošto ću biti dovoljno razložan da vam to obrazložim, onda biste mogli amandmanski sada da intervenišete. Ukoliko ne prihvatite, zakon može da dobije našu podršku, ali može da pravi konfuziju u javnosti. O čemu se radi? Slažem se, dakle, da sva odličja i sva odlikovanja podelimo u hijerarhiji na tri grupe; zaista, od najvećeg prema najmanjem išla bi ovako: ordeni, velika, ili možda visoka odlikovanja; možda je odrednica "visoka" preciznija, ali sasvim mi je svejedno, može i "velika"; na trećem mestu su medalje. Ne bih ni spominjao spomenice, jer spomenice se donose ad hok, njih šef države može da donese, da ovlasti neko resorno ministarstvo za to. Ovde kaže za jednokratnu upotrebu. Naravno, ne bih tako bio diskvalifikatorski raspoložen, ali spomenice ne moraju ni da ulaze u spisak odlikovanja. Da se vratimo na stvari. Ordeni - ostaje zaista varijanta koju ste vi kao predlagač predložili, najveće odlikovanje jeste Orden cara Dušana ili prosto kolokvijalno to bi bio carski orden. Zatim, Orden takovskog krsta ili takovski orden. Na trećem mestu Orden za zasluge Republike Srbije, to bih nazvao orden državne časti. Ako bi sada o toj stvari razgovarali, prosto sva tri ordena u svom punom nazivu imaju tri reči i stvar je potpuno jasna. Imamo tri ordena, tri najveća odlikovanja u rangu ordena. Kada sam rekao državne časti, pretpostavljam da je to bolje nego za zasluge Republike Srbije. Ali konačno, ne sporim ukoliko bi zadržali ovaj naziv, ali kažem zbog kratkoće, čini mi se da bi ovaj bio efikasniji i efektniji. Kada su u pitanju velika ili visoka odlikovanja, vi predlažete da to bude Karađorđev krst i Dositejeva medalja. Nema potrebe da menjamo naziv u tradiciji, najveće odlikovanje je ustanovljeno posle vaspostavljanje monarhije Karađorđevića, posle majskog prevrata 1904. godine, bila je Karađorđeva zvezda i taj naziv Karađorđeva zvezda može da ostane, kao što je takovski krst ustanovio knez Mihailo 50 godina posle Takovskog ustanka, nazvao se Takovski krst i sada mu ime nije promenjeno. Ostao bi Takovski krst, jer to je naša tradicija i ostala bi Karađorđeva zvezda to je naša tradicija. U ovom rangu visokih, odnosno velikih odlikovanja imali bismo Karađorđevu zvezdu i Dositejevu zvezdu. Zašto smatram da je bolje Dositejeva zvezda nego Dositejeva medalja? Iz prostog razloga što vi kao predlagač zakona govorite o tom trećem stepenu medalja, pa ako je medalja treći stepen ne možemo je sada ugurati u drugi stepen. Zapravo možemo, znam da pravnici mogu sve što izglasaju, kao i mi narodni poslanici. Kažem, zbog preciznosti, ako je to medalja, onda je to u trećem stepenu, ako je medalja ne može se ugurati u drugi stepen. Naravno, u trećem stepenu odlikovanja, posle ordena i velikih odlikovanja, imamo medalje. Opet zbog kratkoće vi kažete - medalja za hrabrost Republike Srbije. Neka ostane samo medalja za hrabrost ili hrabrosti; medalja za spasavanje života, neka to bude medalja za humanost ili ako hoćemo da budemo naklonjeniji više duhu našeg jezika, mogla bi biti medalja za čovekoljublje. Zapravo, ove tri medalje su iz tog ranga, one su samo ovako nabrojane. Medalja za rad, u tri stepena. Ovde kaže - medalja za isticanje u službi. Kažem, medalja za rad ili medalja rada. Heraldički treba urediti izgled svih srpskih odličja, vodeći računa o našoj nacionalnoj državotvornoj tradiciji. Razume se, ako su to odlikovanja koja donosi Skupština u ovom vremenu, onda ona moraju imati odlike i duh ovog vremena. Dakle, evo za šta se mi zalažemo. Nova Srbija, kao monarhistička stranka, spremna je da pozdravi ovu vest koju nam je preneo gospodin Krasić, koju mi nismo znali, da će za četiri godine naša zemlja postati monarhija. To je vest za radost. Ukoliko se to ne pokaže tačnim, ostaje nam tugovanje, informator nas je obmanuo. Kada se tiče odlikovanja koja slede protokolarno, pa naravno, šef države kao onaj koji uručuje odlikovanja, mora nositi najveće odlikovanje. Mora nositi Orden cara Dušana, jer mu to pripada po formaciji. Kada je u pitanju vaš šef, gospodin Toma Nikolić, on je već odlikovan, on je vojvoda, šta će mu više.
Predlagač, izvolite.
Samo jedno pojašnjenje, gospodine Ćirkoviću. Dakle, detaljno je obrazloženo, iz razloga koje sam pojašnjavao, da se ne povrede ili ne poremete odlikovanja koja postoje. Zašto ne Karađorđeva zvezda? Pa, naravno, to sam rekao, bila bi, postoji, ne samo što postoji u tradiciji, nego postoji Karađorđeva zvezda sada u Republici Srpskoj, te se na taj način zbog toga ne može, nemate pravo ni moralno, ni državno. Zašto stepeni? Oni su unutra predviđeni gde može dva, gde tri. I konačno, razumem vaše insistiranje na ovoj distinkciji, to su sve u određenim oblastima, to već postoji u praksi. Dakle, za hrabrost izraženu pri obavljanju dužnosti, to su medalje za koje po zakonu je predviđeno da onaj ko je poglavar ordena, kako bismo govorili, gde god da se smesti taj naziv, on daje ovlašćenja nadležnim ministarstvima, pa ministar policije povodom dana određuje sve one zaslužne koji dobijaju medalju za hrabrost, vatrogasci za spasavanje života, ministar finansija za zalaganje carinskog službenika. Zbog toga je to napravljeno po uobičajenom postupku, inače to prosleđuje. Hvala vam što ste skrenuli pažnju da mogu da pojasnim, nije želeo niko da se uvredi kada se kaže - spomenice su za jednokratnu upotrebu, nego spomenice se po ovlašćenju, zavisi da li kancelarije, da li ministra, nekim povodom, recimo povodom 100 godina postojanja Crvenog krsta, u tom smislu za jednokratnu upotrebu, pa se dozvoli da se izda 10 spomenica od strane nadležnog ministra. U tom smislu jednokratno, jer samo je jednom 100 godina. Kao što je nama prošle godine samo jednom bilo 200 godina, ne može stalno.
Replika, poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, mnogo je važnije ko vam kaže nego šta vam kaže. Prethodnik, ne mislim na predlagača, gospodina Markovića, nego na prethodnog diskutanta, pričajući da ne može gospodin Marković iz SRS da smisli ovako pametan tekst. Tekst ne može da bude pametan, može da bude pametan predlog, odnosno autor teksta. Ali, ne treba očekivati od čoveka koji je elementarno neznanje iskazao upravo za ovom govornicom kada smo raspravljali ono o ulasku u EU, kada je rekao - ljudi, Mongolija će pre nas da uđe u EU. On ne zna da je Mongolija u Aziji, nije u Evropi. Tomislav Nikolić je, dragi moj gospodine, zaslužio najviše odlikovanje onog trenutka kada se upustio u borbu protiv kriminalaca iz vaše vlade. Slušao sam pre neki dan Tadića i Velju i mogu da kažem da su i jedan i drugi u pravu. Ovaj je toliko rekao da je ovaj kriminalac, a ovaj da je ovaj kriminalac, u pravu su i jedan i drugi. Mislim da na ovakve izjave ovakvih ljudi iz ovakvih minornih stranaka stvarno više nema potrebe izlaziti.
Gospodine Ćirkoviću, po kom osnovu? Po Poslovniku.
Dakle, moj prethodnik prosto ne ume da poštuje dostojanstvo ove skupštine i dostojanstvo govornika.
To je član 104.
Umirite vaše partijske drugove. Dakle, iznenađen sam da je Toma Nikolić dvostruki laureat vojvodski. Ovaj drugi čin je dobio za zasluge protiv moje vlade. Za onaj prvi prosto nisam imao vladu. Ona vlada nije bila moja. Tako ste vi rekli. Prosto koristim vašu formulaciju. Dakle, protiv Vlade, vladine većine kojoj pripada moja malenkost. Eto, dakle, to je to. Stvar smo u potpunosti razjasnili. Hvala vam.
Hvala, gospodine Ćirkoviću. Samo još jedan trenutak, molim vas, obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe SRS, Nove Srbije samostalni poslanici 9+9 i poslanička grupa SPS. Prvi govornik biće narodni poslanik Zoran Ćirković, pa narodni poslanik Vojislav Milajić. Sada određujem pauzu do 15,05 časova. [[Posle pauze – 15,20.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Krećemo po redosledu sa liste prijavljenih govornika. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Zoran Ćirković, a neka se pripremi narodni poslanik Vojislav Milajić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, od devedesete godine i celu deceniju se srpska demokratska opozicija zalagala da se ustavno-pravni položaj Srbije u potpunosti definiše. Zakon o kome se danas govori jeste po redosledu zaista na poslednjem mestu, iz prostog razloga što postoji više važnih stvari. Ali, razume se, nijedna država ne može bez svoje reprezentativnosti, ne može da se predstavi svetu ukoliko nema svojih simbola, a konačno i svojih odlikovanja. Zato je naše zalaganje da se u ovom zakonu stvari preciziraju, pa iz tog razloga mi insistiramo, uz dogovor sa predlagačem zakona, da se usaglasimo, i uz dogovor sa svim poslaničkim grupama, i uz dobru volju svih poslanika, bilo bi dobro da se i ovaj zakon, kao i preporuka o državnim simbolima, donese konsenzusom. To bi govorilo o našoj ozbiljnosti. Posle svega što smo doživeli, posle diskreditacije, koju su uglavnom prouzrokovali neki neodgovorni poslanici i neki neodgovorni samozvani lideri, možda je prilika da na ovom malom manifestacionom zakonu demonstriramo jedno jedinstvo. Iz tog razloga, još jednom predlažem predlagaču da napravimo samo jasnu jezičku distinkciju i da ono što kažemo da znači kao što kažemo. Pa ako među odlikovanjima govorimo o tri grupe, onda medalja koja pripada trećoj grupi ne može nominalno da stoji u drugoj grupi. O toj stvari sam govorio i nemam potrebu da tu stvar ponovo prepričavam i da na njoj posebno insistiram i da nešto nadugačko elaboriram. Bilo bi samo dobro da to uradimo tako da ne stvaramo konfuziju. Bilo bi još dobro da sva odlikovanja, ma koliko vi to osporavali, ponekad iz zle volje itd, imaju u suštini dinastičku auru. Zašto mi to da krijemo? Među našim ordenima govorimo o ordenu cara Dušana. Naravno, on simbolizuje dinastiju Nemanjića i to je bila jedna velika dinastija, državotvorna, koja je stvorila prvu srpsku državu. Orden Takovskog krsta, on zaista predstavlja prvu kraljevsku dinastiju moderne srpske države i orden Karađorđeve zvezde, odnosno veliko odlikovanje Karađorđeve zvezde, kako stoji u Predlogu zakona, jasno simbolizuje i dinastiju Karađorđevića. Mi nemamo razloga da se odričemo naših dinastija. To je naša istorija. Srbija je u svojoj istoriji uvek bila monarhija dok nisu došli komunisti. Vi znate da monarhija nije ukinuta dobrom voljom birača, nego je ukinuta revolucionarnim nasiljem. I pored svega toga moja stranka, kao monarhistička stranka, ne insistira na promeni oblika vladavine. O tome će odlučiti građani Srbije. Ali, zalažemo se, kada je ovaj zakon na dnevnom redu, da se precizno ustanove odredbe kojima se ustanovljavaju odlikovanja, medalje i ordenje. To je predmet našeg zalaganja. Zaista ne želim da ulazim ni u kakve polemike, osim ako budem neopravdano izazvan. Pozivam da demonstriramo jedinstvo koje je Srbiji neophodno. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić, a neka se pripremi narodni poslanik Hranislav Perić. Izvolite.
Dame i gospodo, ovde se apelovalo na jedinstvo svih poslaničkih grupa oko usvajanja ovog predloga zakona. Međutim, sam predlagač je trebalo da konsultuje šefove poslaničkih grupa i da obavi konsultacije pre formalnog predloga i ulaska u skupštinsku proceduru, da bi se usaglasile sve pojedinosti oko teksta ovog predloga. Ovde SRS ima niz primedbi koje bi mogle da se svedu na sledeće. Postoje neke stvari koje nisu definisane zakonom, a trebalo bi da budu definisane. Postoje neke stvari koje su preobimno regulisane zakonom, formalizovane, sa velikim brojem organa koji učestvuju u predlaganju i donošenju odluke, dodeljivanju ordenja, medalja, odlikovanja; formiranje novih organa, državnih organa, kako je ovde navedeno u Predlogu zakona, koji treba da regulišu celu oblast dodele odlikovanja koji su u funkciji predsednika Republike. Jedna načelna primedba, a to je veliki broj stranih reči koji se upotrebljava u ovom zakonu. Sada koji je razlog to tačno ne znam, to je sve moglo i našim jezikom da se bliže opiše i uredi i da sam zakon bude razumljiv za sve građane Srbije. Što se tiče propusta u definicijama nekih stvari, prvo, trebalo je definisati šta su to odlikovanja, kojim povodom i zašto se daju. Trebalo je dati jednu definiciju, koja bi bila putokaz za onoga ko vrši dodelu odlikovanja, a to je po Ustavu Srbije predsednik Republike. Na neki način, to bi trebalo da bude ideja vodilja i za one koji predlažu fizička ili pravna lica za dodelu određenih odlikovanja. Postoji savezni zakon o odlikovanjima, a donet je za vreme postojanja SRJ, i Republika Crna Gora ima svoj republički zakon o odlikovanjima. Oba zakona su mnogo jednostavnija, i procedura predlaganja i dodeljivanja odlikovanja je jednostavnija nego što je ovim predlogom zakona predviđeno. Pored toga što je trebalo, a to je verovatno omaška predlagača, navodeći koji su to ordeni, velika odlikovanja, medalje i spomenice, navodi se taksativno koja su toodlikovanja i navodi se postojanje stepeni i kategorija. Međutim, nije navedeno koji je najviši stepen. Ako imate pet stepeni, koji je, da li je prvi ili peti. Trebalo je i to navesti i to postoji u ovom saveznom zakonu, baš izričita odredba i kaže da je najviši stepen prvi stepen. Što se tiče načina na koji se dodeljuju odlikovanja i ovlašćenja koja ima predsednik Republike prilikom dodele odlikovanja, treba reći da je Ustavom Srbije to predviđeno i da je to ekskluzivno pravo predsednika Republike. Ono bi trebalo da se svede na to da odluku o tome kome će se dodeliti neko odlikovanje donosi predsednik Republike, to ukazom obelodanjuje, ukaz se objavljuje u "Službenom glasniku Republike Srbije". Tu bi cela procedura otprilike trebala da se završi, s tim što bi predlagači trebalo da budu Vlada i ministarstva, a inicijativu bi mogao da podnese bilo ko. To je mnogo jednostavniji i brži put. Ovde se sada uvode novi instituti, koji dosta komplikuju samu proceduru i način odlučivanja. Mi mislimo da se proširuju ovlašćenja predsednika Republike, koja mu ne pripadaju po Ustavu. Mislimo da predsednik Republike ovim zakonom dobija neka ovlašćenja koja mu Ustav ne daje. Tako se u članu 8. navodi da organizacija ordena, velikih odlikovanja i medalja, opis insignija, bliže odredbe o kriterijumima za njihove dodeljivanje, način nošenja, organizacije i rad Saveta odlikovanja, prava nosilaca i ograničenje tih prava, regulišu se statutima odlikovanja. Ovde se uvode statuti odlikovanja, uvode se saveti. Ono što je sporno, to je da statut donosi predsednik Republike po sopstvenoj inicijativi, a na predlog Vlade i po saslušanju mišljenja kancelarije ordena Republike Srbije. Mislim da je malo nelogično da statut donosi predsednik Republike po sopstvenoj inicijativi. Sada on treba da da inicijativu da bi dao nešto što je predviđeno ovim zakonom i daje mu se kao ovlašćenje. U članu 9. koji je, po nama, najsporniji, postoje dva stava. U prvom stavu se kaže da je predsednik Republike poglavar svih ordena, velikih odlikovanja i medalja. Ne znam zašto je upotrebljena baš ta reč, mislim da je neprikladna. Drugi stav, koji je apsolutno neprihvatljiv, a to je da predsednik Republike stupanjem na funkciju prima insignije i postaje doživotni nosilac Ordena cara Dušana. Ovaj stav 2. člana 9. Predloga zakona apsolutno je neprimenljiv za sadašnjeg predsednika Republike, s obzirom da je on već stupio na dužnost. Ovde se izričito kaže da predsednik stupanjem na funkciju prima insignije. On je stupio na funkciju još u julu 2004. godine, tako da ne znam kako će to da se izvede uručivanje. To je sa formalne strane gledano. Suštinski gledano, ovaj stav je neodrživ iz prostog razloga što predsednik Republike jeste izabran voljom naroda na neposrednim izborima i on, zahvaljujući tom poverenju koje je dobio od naroda, dobija neka ovlašćenja i obaveze koja mu pripadaju i koja su propisana Ustavom. On u svom mandatu od pet godina vrši ta ovlašćenja, preuzima odgovarajuće obaveze koje mu nameće Ustav Srbije. Ocenu o njegovom radu može samo da da sledeći predsednik Republike. Predsednik Republike koji dođe posle izbora na njegovo mesto može da izvrši procenu da li je njegov prethodnik uspešno obavljao svoju funkciju ili ne i na osnovu toga može da ga odlikuje bilo kojim ordenom, velikim odlikovanjem ili medaljom, potpuno je nebitno koji tip odlikovanja je u pitanju. Ne priliči da predsednik Republike, faktički, sam sebe odlikuje i da jedini on ima pravo da bude doživotni nosilac Ordena cara Dušana, jer svi ostali mogu da izgube taj orden svojim nedoličnim ponašanjem, osudom na kaznu zatvora i u zakonom predviđenim uslovima u kojima može da se oduzme taj orden. Mislimo da je taj član apsolutno neprihvatljiv i da mu nije mesto u ovom zakonu. Takođe bih istakao da u članu 18. postoje ograničenja u pogledu toga koja se lica isključuju prilikom dodele odlikovanja, pa se tako navodi u stavu 1. da narodni poslanici Narodne skupštine ili Skupštine SCG, kao i sudije Vrhovnog i Ustavnog suda Srbije, za trajanja svog poslaničkog ili sudijskog mandata, ne mogu biti odlikovani odličjima Republike Srbije. U stavu 2. pravi se izuzetak. "Od zabrane iz prethodnog stava izuzimaju se: predsednik i potpredsednici Narodne skupštine Republike Srbije, zatim predsednik i potpredsednici Vlade i ministri, ako su istovremeno i narodni poslanici. Izuzimaju se od iste zabrane i članovi Saveta ministara i sudije Suda Srbije i Crne Gore". Mi nemamo ništa protiv toga da se izuzmu narodni poslanici od mogućnosti dodele odlikovanja. Smatramo da je to u redu, jer to je naš posao koji obavljamo po zakonu i nema razloga da budemo dodatno nagrađivani za rad koji nam je propisan i Poslovnikom o radu Narodne skupštine i Ustavom, i to je naš svakodnevni posao. Međutim, potpuno je nejasno zašto se izuzima predsednik Skupštine i potpredsednici Skupštine, kada se oni biraju iz redova poslanika. Oni su prvo poslanici, pa su tek onda predsednik Skupštine i potpredsednik Skupštine. Praviti izuzetak nije jasno zbog čega. Što se tiče organa koji se formiraju ovim zakonom, koji su vezani za dodelu odlikovanja, tu se formiraju ordenski saveti kod dodela ordena i saveti odlikovanja kod velikih odlikovanja, s tim što je i tu sporno da sastav ordenskih saveta i saveta odlikovanja, izbor i mandat članova, utvrđuje se statutom, a opet taj statut donosi predsednik Republike. Izbor članova saveta potvrđuje svojim ukazom predsednik Republike. Znači, s jedne strane predsednik Republike donosi statut, a sa druge strane ukazom potvrđuje njihov izbor, što znači da apsolutno privatizuje instituciju ovih saveta. Jednostavno, nemoguće je izabrati te članove saveta ako se ne konsultuje predsednik Republike, jer jednostavno neće dati saglasnost na izbor tih članova saveta. Možete vi predlagati koga god hoćete, ali ako on nema pozitivan stav o tim ljudima, jednostavno, oni neće moći da budu birani u ordenski savet ili savet odlikovanja. Takođe, predsednik Republike može raspustiti taj ordenski savet ili savet odlikovanja na predlog kancelara ordena. Kancelar ordena je nova institucija koja se uvodi, koja nije postojala do sada u našem zakonodavstvu, s tim što i kancelara ordena imenuje predsednik Republike. To je lice koje postavlja predsednik Republike, a predsednik Republike može raspustiti i ordenski savet i savet odlikovanja na predlog kancelara, koga opet on postavlja. Svi su apsolutno vezani za instituciju predsednika Republike i mogućnost njihovog odlučivanja je ograničena voljom predsednika Republike. Već u članu 28. se vidi da kancelara ordena imenuje svojim ukazom predsednik Republike, po sopstvenoj inicijativi. Znači, on lično vrši izbor kancelara. Ono što je apsolutno nedopustivo, to je u stavu 2, gde kažete da, po rangu, kancelar ordena odgovara rangu izvanrednog i opunomoćenog ambasadora u MIP, odnosno general-majora u oružanim snagama. Potpuno je nejasno zbog čega je kancelar ordena izjednačen sa general-majorom u oružanim snagama i izvanrednim i opunomoćenim ambasadorom u MIP. Nejasno je da li je to toliko važna funkcija u Kabinetu predsednika Republike da bi imao to zvanje. Uopšte smo protiv formiranja novih institucija, pre svega, koje su vezane za predsednika Republike, imajući negativno iskustvo sa formiranjem narodnih kancelarija koje je uveo Boris Tadić, tako da će samo nagomilati administrativni aparat, koji faktički neće imati neku konkretnu svrhu, niti opravdanost svog postojanja. U članu 29. se navodi da kancelariju ordena sačinjavaju najmanje četiri čoveka. To je kancelar ordena, sekretar kancelarije ordena, arhivar kancelarije i kaligraf kancelarije, što znači da može i više, ali ovo četvoro ljudi koji sačinjavaju kancelariju je obavezno. Nejasno je zbog čega je uopšte potreban toliki broj ljudi za posao koji može mnogo jednostavnije da se obavi i sa mnogo manje troškova. Što se tiče oduzimanja odličja, u članu 40. stav 1. navodi se da pravosnažna presuda nadležnog suda, kojom se okrivljeno odlikovano lice kažnjava kaznom zatvora dužom od jedne godine za teška krivična dela, može biti povod za donošenje ukaza predsednika Republike o oduzimanju odlikovanja. Lice koje je osuđeno na kaznu dužu od jedne godine, po prirodi stvari, mora da je učinilo teško krivično delo, tako da mislim da je nepotrebna ta formulacija "od jedne godine za teška krivična dela." Samim tim su to teška krivična dela. Ovde se ostavlja mogućnost "može biti povod za donošenje ukaza". Ne "može" nego "mora". Trebalo bi da je tako formulisano, jer je nedopustivo da lice koje je osuđeno na dužu kaznu zatvora od jedne godine i dalje bude nosilac nekog odlikovanja. Takođe, u stavu 4. se navodi da se vreme provedeno u zatvoru ne računa u staž u određenom stepenu bilo kog odličja kod koga je takav staž propisan kao preduslov za sticanje višeg stepena. Tu imamo situaciju da neko ko je već odlikovan ode u zatvor i izlaskom iz zatvora on želi da dobije veći stepen istog odlikovanja, ali sad onaj staž koji je imao u zatvoru mu se ne uračunava u staž čekanja za viši stepen odlikovanja. Nismo valjda došli dotle da osuđena lica odlikujemo! Odlikovanja su najviši stepen društvenog priznanja za nečiji rad i ponašanje u društvu. Neko ko je krivično osuđen, provede određeno vreme u zatvoru, jeste lice koje se ponaša suprotno pravnim i moralnim normama jednog društva. Mora da znači, jer ne može neko ide u zatvor ako nije prekršio naku pravnu normu. Kazna zatvora je sankcija za nečije protivdruštveno i protivzakonito ponašanje. Takvo lice konkuriše za viši stepen odlikovanja. Prosto neverovatno, ne znam kako to mislite da izvedete. Na kraju bih pomenuo oko evidentiranja, tu se pravi čitava služba kancelarije koja će evidentirati odlikovana lica, podaci o datumu odlikovanja i stepenu, zatim imena svih nosilaca odlikovanja Republike Srbije koji su u periodu između dva izdavanja šematizma preminuli, imena svih državljana Republike Srbije itd. Mislimo da je trebalo usvojiti rešenje koje postoji u saveznom zakonu, da to treba da vodi stručna služba predsednika Republike. On već ionako ima stručnu službu koja obavlja određene poslove, tako da mislimo da nema potrebe formirati posebnu kancelariju sa kancelarom, sa čitavom službom, čitavim aparatom koji će voditi najprostiju i najobičniju evidenciju o imenima ljudi koji su primili odlikovanja ili preminuli ili im je oduzeto odlikovanje. To je najprostija moguća evidencija i nema potrebe čitavu službu formirati zbog toga. Jedna načelna primedba se odnosi na veliki broj stranih reči, pre svega latinskih (insignija, investitura, sigla, šematizam), francuskih (presiv, furažer), tako da mislim da je nepotrebno i da nije u redu da u zakon unosimo toliki broj stranih reči. Mislim da možemo i našim jezikom to sve da opišemo.
Reč ima narodni poslanik Predrag Marković, predlagač.
Hvala vam, gospodine Milajiću, zbog preciznog navođenja podataka. Mislim da će svima pomoći u objašnjenju koje bih dao i svima će pomoći u efikasnosti rada, i nadam se u okviru onoga što smo rekli na početku, a to je da ni na jedan način ne povredimo ni mogućnost onih koji su zaslužni da nešto urade za državu, uradili su nešto za državu, a čitav niz nepravdi je već dovoljno nad njima možda učinjen, pa da ne bude da ih sada povredimo za ono što će tek doći. Ne znamo da li ćemo mi biti taj saziv koji će doneti ovakav zakon. Da vam pojasnim nešto što može jako da zbuni ljude. Nije lično, naprosto čovek se nađe u nekim situacijama i tek onda vidi složenost, kao svako od nas, vidi koliko su situacije mnogo složenije. Dva su ovlašćenja po Ustavu predsednika Republike. Jedno je da dodeljuje odlikovanja, kojih Srbija nema, i drugo je da vrši pomilovanja. Zakon reguliše teorijske situacije. Kada se kaže poslanik, ne misli se na gospođu Radetu i mene, kada piše zakonodavac ili na vas. U praksi koju nisam želeo, pomilovao sam lice koje je bilo odlikovano. Potom, u jednoj nesreći je osuđeno za krivično delo. Znate šta smo sve prošli kao država, čovek je na kraju radio, čuvao je neku fabriku, koja niti se prodaje, potpuno napuštena, nema para, dodeljeno je jedno lice. Deca su prolazila, igrala se u toj fabrici, poginula su. Taj čovek je bio u zatvoru, teško krivično delo bezbednosti, stradala su deca. S jedne strane, procedura je krajnje pojednostavljena, a sa druge strane krajnje složena. Dakle, upravnik zatvora je pisao, roditelji dece koja su stradala, jer je i njegova porodica, čoveka koji je toliko bio ranije zaslužan, takođe je zapala u siromaštvo. Svi su pisali. Ministar, Vrhovni savet odbrane, svi su se složili i tražili su da čovek bude pomilovan. Pošto sam u tom trenutku vršio ta ovlašćenja, to sam uradio. On je bio odlikovan za ličnu hrabrost pri obavljanju službene dužnosti. Zamislite sutra nešto se desi i taj čovek, jer ono što ste vi rekli prebacuju se na ministre ovlašćenja, to je ono vanredno ratno stanje kada se prebacuje da bi nadležni mogli odmah da reaguju, ali isto tako se kaže da ne možete da pređete iz jednog stepena u drugi u odnosu na vreme. Mora da prođe određeno vreme i to lice spasi deset života. Formalno, onako kako ste vi izneli, znam da to nije bila vaša namera, vi ste logički postavili, formalno ne može da bude zaslužan. Sa druge strane, da ne bi došlo do zloupotrebe, mora da se period koji je proveo u zatvoru, jer moguće da je taj koji ga je pomilovao pogrešio. Istorijski smo sve videli, sve smo videli na našim prostorima, dakle, da se naprosto stavi ta vrsta ograničenja da se ima vremena da se razmisli. Procedura se s jedne strane dodatno usložnjava ovim predlogom zakona, te mada formalno ste vi u pravu, to može krajnje jednostavno, ali nažalost u životu nije tako jednostavno. Imam pismo. "Poštovani gospodine, da li je moguće da je Republiku Srbiju baš briga za zločin nezapamćen u svetu, da preko toga prelazi tako olako i da se niko nije setio da te ljude bar posthumno odlikuje. Znam da o tome formalno odlučuje gospodin Tadić, ali da li to neko može da mu predloži. Mislim da je moja molba opravdana i nimalo neosnovana s obzirom na okolnosti". Neću da pominjem o kom je događaju reč da ne bismo nekoga povredili. Prosledio sam inicijativu, jer ovde ne postoji gospodin Tadić, gospodin Marković, postoje institucije. Svi se zalažemo, jer ne znamo danas, sutra, prekosutra, znate šta, u političkom životu, pa ste se sukobljavali, neko kada lepi plakate pa ima sukob, pa se sukobi sa organom reda, sa policajcem. To ne znači da mi ne želimo da živimo u državi u kojoj, sa punim osećanjem sigurnosti, ako se nešto desi, hitno zovem policiju, srpsku policiju. Zakon se tako pravi. Vi kažete institucija, hoću da imam instituciju, hoću da se obratim toj instituciji. To što priželjkujem da drugačije budu postavljene institucije, ili vi, to se rešava na drugi način i mnogo je komplikovano, ali hoćete da imate institucije, one su okvir sigurnosti, da se osećate bezbedno i sigurno, koliko god da različito mišljenje imate. Zbog ovakvih situacija, procedura za ovaj slučaj je ponizila osobu koja je ovo tražila. To hoću da vam kažem. Prosledio sam inicijativu. Predsednik Republike je prosledio inicijativu i neko je onda pogrešio, zato što taj savezni zakon ne valja, to hoću da vam kažem, koji ste citirali, ne valja, jer nema sve ono što se predviđa ovde sada, šematizam, nema arhivu, ne prati se, nema toliko predradnji koje mogu da se obave u definisanju, dakle nema statute. Nije u pitanju onaj statut, o kome mnogo bolje znaju gospodin Šarović ili gospođa Radeta jer su pravnici, pa kažete da imate statut u jednoj organizaciji. To su ti statuti kojima je definisana sva složenost, šta sve morate da ispunite, da bi bilo nesumnjivo i od strane onog ko dodeljuje i od strane onog ko prima odlikovanje. Zato je to toliko osetljiva materija. Ovde je, u konkretnom slučaju, neko ko formalno može da dodeli pogrešio, medijski je istrčao u javnost, povredio je žrtve. Došlo je do svađe. Osoba koja je ovo pisala danas kaže – da li je moguće da ni posle toliko godina država ne može makar da se zahvali za ono što je neko iz moje porodice uradio, profesionalno obavljajući svoju dužnost u interesu države. Oko takvih stvari se ne šalimo. Govorim čime sam se rukovodio. Krajnje je dobronamerno to što ste rekli. Vi ste mi skrenuli pažnju na to zašto general-major, odnosno rang diplomate. Zato što, kao što u sadašnjem Ustavu Srbije, nisam ga donosio, pretpostavljam ni vi, piše - oružanim snagama, u tom i tom slučaju; spoljnom politikom, u tom i tom slučaju. Naravno, Ustav prenosi, i tada je postojala jedna, a sada postoji druga državna zajednica, pa je to regulisano zakonima. Ali, šta ako ne postoji? Vi imate vrlo složenu proceduru predlaganja. Neće moći neko ko ima čin koji ja imam, da se slučajno nađe na tom mestu kancelara ordena, a da odlučuje o tome, jer je, kao što znate, godišnje ograničen broj odlikovanja koji može da se dodeli, i da odlučuje da li između ove vojne zasluge i one vojne zasluge, a ne razume se u vojsku. Dakle, mora da ima autoritet. Vi znate da u vojsci autoritet daje hijerarhija čina. Zato se kaže u zakonu - to je čin general-majora, rang čina general-majora, odnosno diplomatski isto. Jer, kao što znate, ovde postoji procedura. Da li biste dozvolili, inače to sada nemamo, pa zbog toga imamo primere, mislim da ih je neko pomenuo, sada imamo situaciju da naši građani, to ne postoji u ozbiljnim državama u svetu, primaju ordene ili medalje drugih država, a da o tome država ne zna ništa. Država to mora da zna i mora, makar moralno, da da gest sa stanovišta kancelarije koja o svemu tome vodi računa. Predviđeno je, na osnovu uporednih iskustava, da to bude ovakva vrsta kancelarije, ali da li je dobro ili ne, to je drugo pitanje, a da je onaj na čelu te službe, koja ima minimum četiri; kao što piše - Narodna skupština, po pravilu, ima pet potpredsednika; nismo izglasali da bude šest; nije dovoljno ni šest ponekad u stvarnosti. Evo, gospodin Zankov je danas jedini prisutan potpredsednik i na njegova leđa se svalilo da mora ovoliko da vodi sednicu. Vi kažete - minimum četiri, a da li će trebati 10, ne znamo šta život nosi. Zakon ne sme tim stvarima da se bavi. Toliko toga ima, a vi morate, kada nešto uspostavljate, ako imate samopoštovanje, za svoju državu, činite tako da država može da se poredi. Šta ovde rade poslanici kada govore, ma po kom zakonu, kažu - što predlažete, kažu predlagaču zakona, ko god da je, ovo rešenje, što ne predložite kao sav normalan svet. Onda kažete, u ovoj zemlji je ovako, u onoj onako itd. Ovde se vodilo računa, tradicija odlikovanja i ordena, govorim sada o evropskoj tradiciji, strogo je hijerarhijska. Da bi bilo moguće lako porediti, jer se ljudi međusobno sreću, i vi nosite, daće bog da i ovaj zakon bude usvojen, da zaslužite, ma ko od nas, orden. Predviđeno je kada može da se nosi, vi onda znate da razgovarate sa licem istog ranga zasluga za svoju državu. Zbog toga su nazivi, redovi, stepeni isti, kako je uobičajeno. Otuda šematizam, otud potreba da se na ovaj način pojavljuje i objavljuje da biste vi imali jasno taj osećaj. Konačno, jedna važna stvar, pošto smo svi zajedno uočili da je u prethodnom periodu bilo često zloupotreba, neko je skrenuo na to pažnju, ne sme da se dogodi, kada bude usvojen zakon o odlikovanjima, ovaj, u ovom predlogu, ili ma koji drugi, mora da predvidi sve ove situacije, način rešenja, složenost procedure da prođe. To što se kaže ukazom, malopre ste rekli primer, to nije pri Kabinetu predsednika Republike. Ostavljene su, dakle, mogućnosti - uredbom Vlade, podzakonskim aktom. Naravno, mora da se imenuje ona funkcija, kao što se i sami slažete, koja je definisana u Ustavu. Kao što ukaz sada o svakom zakonu potpisuje predsednik Republike. Procedura je jasna ako ne stigne da obavi. Tako i ovde, na kraju se kaže - na predlog Vlade, na osnovu ovih statuta, na osnovu ordenskih saveta. Kroz vrlo složenu proceduru se stiže, a na kraju ukaz, naravno, onaj ko je poglavar ordena to daje. Naravno, zbog toga toliko stranih reči - samo zbog ovih poređenja. Budući da ste vi odgovorno čitali član po član, videlo se da mnogi ili nisu stigli da uporede sva obrazloženja, razloge, znači, može da ostane nejasno, ova materija ne sme da izaziva nejasnoće. Nisam se konsultovao sa šefovima poslaničkih grupa o detaljima iz dva razloga. Prvi je, malopre sam rekao, jer sam pustio da se Skupština izjasni da li da to dođe na dnevni red. Ne ulazim u to nikada ko je kako glasao, većina ili manjina izjasnila se da dođe to na dnevni red time što je po hitnom postupku. Timeje izrazila spremnost da je hitno, da se mnogo kasni i da je važno. Sutra ćemo možda da se kajemo, ne možemo nekim ljudima ni da se zahvalimo, a koji su imali zasluge za narod. To boli. Ne do bog nekome da se nađe u toj koži; nagledao sam se ljudskih sudbina. Drugi razlog je što je ovo materija, možda grešim, koja je do te mere vezana za, s jedne strane, iskustvo, a s druge strane, stroga pravila priznanja, tradicija od nekoliko stotina godina koja se menjala, u potpuno različitim istorijskim okolnostima. Vi danas imate, na potpuno različitim nivoima, i u drugim državama, i njihovi ustavno-pravni okviri se razlikuju, pa imate federacije, konfederacije, republike, monarhije, a odlikovanja su u ovom smislu ujednačena - stepena, pa je to ono što je i malopre zbunjivalo. Smatrao sam da kod takvih stvari nema potrebe da se politički konsultujemo, sem volje, kao što nikada neću da se konsultujem sa šefovima poslaničkih grupa oko naziva neke hemikalije, ili oko toga kako će majstor da popravi kola, to je isključivo stručna stvar. Ako imamo različita mišljenja, to ništa ne znači, te je pitanje volje. Pošto ovde ima mnogo zbunjivanja, a to ne želim ni na jedan način, verujem i to je ono što sam na početku pričao, da je ova skupština sposobna, jer je legitimna, legalna, jer iza nje stoji daleko najveći broj građana, jer jedina ima mogućnost da preda ovlašćenja drugim nivoima vlasti, čak i onima koji se biraju na drugačiji način od samih poslanika, to sam na početku pokazao, ne sme ni na jedan način da padne senka nerazumevanja ili političkog marketinga ili neozbiljnosti. To nije ovo što ste vi govorili, vi ste govorili samo praktične stvari. Zbog toga ovaj zakon molim da u ovom predlogu pogledamo svi još jednom, jer vidim da postoje situacije, kao što ste vi rekli, šta je povod za dodelu, sve je definisano, ili u obrazloženjima, ili na drugom mestu. Da još jednom pogledamo i kada vi budete smatrali da treba, onda ćemo o tome odlučiti. Čovek može na različite načine da služi svojoj državi. Jedan od načina je tako što predlaže zakone ili podržava zakone, ili diskutuje, ili ih donosi. Postoje i drugi načini, kada vi odlučite, stojim vam na raspolaganju, a neću dozvoliti da na ovu materiju, jer mislim da ni vi to ne želite, padne ma koja vrsta senke, brzopletosti, te povlačim ovaj zakon iz procedure, da bi država završila svoje druge poslove. Nadam se da ćemo se lako sresti oko ovog predloga vrlo brzo. Hvala vam svima na odgovornosti.
Kao što ste čuli, konstatujem da je predlagač povukao Predlog zakona o odlikovanjima i pošto je to bila zadnja tačka što se tiče rasprave u načelu, krećemo na pretres predloga zakona po amandmanima.
Zahvaljujući ovome, naravno da ćemo danas raditi samo do završetka pretresa u pojedinostima one tačke koja bude na dnevnom redu. To je prvo obaveštenje. A sada mogu sa ovog mesta da izgovorim nešto što nadam se neće izazvati repliku. Poštovani komšija, ono pravilo Njegoševo ne odnosi se na mesto stanovanja gde ko sedi i leži, nego gde ko stoji. Ko na brdu ak imalo stoji, bolje vidi no onaj pod brdom. To je metafora koju i vi i ja razumemo, a nadam se i ostali. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O INOVACIONOJ DELATNOSTI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Miodrag Stamenković i zajedno Ljiljana Nestorović i Meho Omerović, kao i Odbor za nauku i tehnološki razvoj. Primili ste izveštaj Odbora za nauku i tehnološki razvoj i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Miodrag Stamenković. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Miodrag Stamenković.
Uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, pošto je suština amandmana prihvaćena, tako da jedino lokacija intervencije nije 21, kako sam naznačio u amandmanu, već 22, ali se postiglo ono što smo želeli, a to je da se svim početnicima u inkubatorima olakša kretanje bez povećanih investicija, kao što je u Predlogu zakona u članu 22. stav 1. tačka 2), da mu je obaveza da zaposli dva sa visokom školskom spremom, s obzirom da je gospodin ministar uvažio suštinu mog amandmana, a samo je Odbor intervencijom ovo promenio, svoj amandman povlačim.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo Odbor za nauku i tehnološki razvoj. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 44. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo Odbor za nauku i tehnološki razvoj. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Reč ima ministar.
U ime odbora, nakon intervencije poslanika Zlatana Jovanovića, usvojen je u raspravi u načelu.
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Aleksandar Popović, ministar nauke i zaštite životne sredine, želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O NAUČNOISTRAŽIVAČKOJ DELATNOSTI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli Skupština AP Vojvodine i narodni poslanici: Vojislav Mihailović, Branislav Blažić, Mileta Poskurica, Momir Marković, Zoran Mašić, Zoran Krasić, Vjerica Radeta, Nemanja Šarović, Paja Momčilov i zajedno Ljiljana Nestorović i Meho Omerović, kao i Odbor za nauku i tehnološki razvoj. Pisanim putem amandmane su povukli narodni poslanici Vjerica Radeta na član 17. i Zoran Mašić na član 21. Primili ste izveštaj Odbora za nauku i tehnološki razvoj i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman je podneo poslanik Mileta Poskurica. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 6. amandman je podneo poslanik Momir Marković. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, jeste da težimo Evropi, ali ne morate tu Evropu da trpate u svaki zakon, u svaki član i u svaku rečenicu tog člana. Podneo sam amandman na član 6. stav 1. tačka 5), a pročitaću taj član zakona da bi bilo jasno. Tačka 5) kaže: "Uspostavljanje međunarodne naučne saradnje radi brže integracije u svetske naučne, privredne, društvene i kulturne tokove i uključivanje u evropski istraživački prostor." Pitam se kada je to napravljena podela na istraživačke prostore Evrope, Azije, Afrike, Amerike. Valjda je istraživački prostor globalna kategorija, planetarna kategorija. Prema tome, ono što naučnici u Indiji, u Indoneziji pronađu, pronašli su za blagodet celog čovečanstva, i za onog Eskima gore. Zato smatram da treba izbaciti ovaj deo "uključivanje u evropski istraživački prostor" i taj deo da se izbriše. Tim pre što je u članu 2. prihvaćen amandman koji se takođe odnosi na tu kategorizaciju na evropske i ostale: "Naučnoistraživačka delatnost, kao delatnost od posebnog značaja za Republiku Srbiju, sastavni je deo međunarodnog (posebno evropskog-izbrisano) naučnog, obrazovnog i kulturnog prostora." Ako krenemo Evropa, onda hajde da idemo na Balkan. Ako krenemo da skinemo to sa Balkana, da malo suzimo, onda šumadijski naučnoistraživački prostor, pa onda naučnoistraživački prostor samo Kragujevca, ili samo Pambukovice. Nemojte se igrati, ovo su vrlo ozbiljni zakoni i zato predlažem da se ovo izbriše, ovo evropski da se briše. Neka ostane da je svetska tekovina sve što se pronađe.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima ministar.
Potpuno razumem amandman i iz tih razloga smo i prihvatili amandman na član 2. Međutim, u ovom članu se govori o evropskom istraživačkom prostoru i to je nešto što kao definicija već postoji. To obuhvata sve zemlje geografske Evrope, bile ne bile članice EU i, zahvaljujući postojanju evropskog istraživačkog prostora i zahvaljujući našoj uključenosti u isti, mi smo u stanju da izvesnu količinu novca iz evropskih fondova, iz fondova iz Brisela donesemo u našu zemlju. Dakle, to je jedini razlog, nikakvog drugog nema, za prihvatanje tog amandmana, potpuno se slažem i slaganje sam pokazao prihvatanjem amandmana na član 2, ali jednostavno mi smo već deo evropskog istraživačkog prostora, treba nam veće uključenje da bi više novca u Srbiju iz Evrope mogli da donesemo.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Mašić. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 9. amandman je podneo Odbor za nauku i tehnološki razvoj. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Samo bih na početku rekao da je dobro što je i Odbor intervenisao amandmanom i što je ministar prihvatio taj amandman Odbora koji se tiče onog učešća u bruto društvenom proizvodu i pozivam poslanike da se to podrži. Ne znam zašto nije postao sastavni deo Predloga zakona, ali verovatno postoji nešto u Poslovniku. Onog dana kada se bude glasalo, to bi bilo dobro da se podrži. Ovaj amandman koji sam podneo, on se odnosi na treći stav. Vi ste predložili da strategija, zapravo, koliko ona važi, za koji period se donosi, kako je to ovde navedeno i rekli ste, 10 godina, a ja sam predložio da bude pet godina. Stvarno mogu da shvatim argumente koji su vas rukovodili da idete ka jednom malo dužem periodu, jer ipak naučna istraživanja dugo traju, u nekim oblastima predugo, u odnosu na druge oblasti društvenog života. Ja sam insistirao na skraćenju ovog roka iz prostog razloga što je moderna nauka vrlo dinamična. Samo ću uzeti nešto kao primer, unapred se ograđujem, možda je i loš primer, možda nije dobar za upoređivanje, ali mi je poznato da oni ljudi koji su pre 25 godina završili elektroniku i ova saznanja danas koja se uče na tom fakultetu, to su dve različite stvari, jer neka procena je bila da je to otprilike na 10 godina, a sada već na pet godina, evo, dve godine kompletno znanje se menja u jednoj oblasti. Ukoliko se stavi taj rok od 10 godina, onda postoji opasnost da smo mi zacementirali jedan vremenski period, odredili strateški u kom pravcu ćemo da razvijamo neku naučnu oblast, da odobravamo sredstva za naučne projekte koji idu tim putem, a u međuvremenu nas je svet preskočio, odnosno nauka nas je preskočila. Opet možda pogrešim, ali nećete da mi zamerite. Mislim da smo 1953. godine bili treći ili peti u svetu u smislu elektronike, razvoja elektronike, dostignuća itd. Onda smo počeli da stagniramo. Ima svojih razloga, i opravdanih i neopravdanih, i objektivnih i subjektivnih itd. Moja ideja je bila da se ovim kraćim periodom važenja jedna strategije naprosto utiče na one koji su zaduženi za strategiju da gotovo na šest meseci preispituju strateška opredeljenja. Naravno, vi ste ovde stavili da se na isti način može vršiti izmena i dopuna te strategije, ali jedna je stvar kada se kaže - ovo važi 10 godina, pa ćemo usput da ga menjamo ili dopunjujemo. Onda neko sazna za izmene i dopune, a neko ne zna. Neko sazna da su se desile izmene i dopune kada na konkursu bude odbijen, jer onda sazna da se u međuvremenu promenio program, odnosno strategija, pa više to za šta on ima neko interesovanje i ima neki projekat razvoja, nije od strateškog opredeljenja za državu u smislu razvoja nauke. U tom smislu sam išao na ovo smanjenje. Inače, principijelno, slažem se da onaj okvirni ili grubi program, samo sa strateškim opredeljenjima u pogledu pravaca, bez neke detaljnije razrade, on treba da bude dokument sa relativno dužim vremenskim trajanjem. Stičem utisak da niste shvatili ovu ideju. Ako vi smatrate da sa ovim nastavkom rečenice može menjati i dopunjavati u ovom periodu, onda bi to bilo prihvatljivo, ali se plašim da neće doći do informisanosti onih ljudi koji su zainteresovani za uklapanje u tu državnu strategiju. Izvinite, molim vas, zašto bi neko ko je naučnik i ko se bavi naukom, ima program, ima ideju u kom pravcu treba nešto da se razvija, to je uklopljeno u ovu opštu strategiju, znate i sami koliko traje priprema za jedan projekat, i da on ne bude na vreme informisan da je u međuvremenu nešto promenjeno. Ta opasnost postoji kod ovoga što ste vi rekli, izmene i dopune. Naravno da su potrebne izmene i dopune, ukoliko nauka ide jednim pravcem, a mi kaskamo, jer u međuvremenu ta oblast je već savladana, naročito kod ovih fundamentalnih istraživanja. Oblast je savladana, mi kasnije saznamo. I mi sada neka saznanja što dobijamo o naučnim dostignućima kod nas kasne, jer onaj ko je došao do dostignuća nije imao nameru da odmah to objavi, jer čekalo se neko vreme. Zna se kako to rade Rusi, Amerikanci, kad maksimalno iskoriste taj svoj pronalazak, svoje dostignuće, onda tek posle izvesnog vremena oni objave to u nekom naučnom radu i učine dostupnim javnosti. Samo sam to tražio da se izmeni, zbog toga da ne bismo normativnim odredbama napravili sistem obaveznog kašnjenja. To je bila moja ideja. Ovaj drugi deo oko izmena i dopuna, samo se plašim da će biti nejasan ljudima koji su zainteresovani za ovu oblast. To je poenta ovog amandmana. Kao što vidite, nemam nameru da ulazim u ove konkretne stvari ovih šest oblasti koje su, svaka na svoj način, specifične, pa čak i sa različitim naučnim metodama. Kada sam već ovde, nećete da mi zamerite, podneo sam amandman na član 44. stav 3.i mogu da kažem otprilike da i u ovom mom amandmanu je bila neka mala greškica, ali je dobro što je Odbor, i vi ste to prihvatili, otprilike napravio neko kompromisno rešenje, te ukoliko ne remeti redosled čitanja ovih amandmana, gospodine Zankov, kada dođete do 44, odustajem od tog amandmana, obzirom da je amandmanom Odbora rešeno na zadovoljavajući način, a koliko sam čuo i ministar je prihvatio taj novi amandman.
Hvala, gospodine Krasiću, služba je evidentirala. Reč ima ministar Popović.
Ovaj amandman spada u red onih amandmana gde je zapravo pitanje slobodnog sudijskog uverenja. Potpuno razumem i razloge i strahovanja gospodina Krasića. Sa druge strane, mogao bih da dam kontraargumente da strategija na pet godina, a sada će u osnovnim istraživanjima ciklus trajati pet godina, praktično, stvara jednu situaciju u kojoj je moguće raspisati konkurs za nova istraživanja bez strategije. I do sada po zakonu smo strategiju morali da imamo, a nemamo je. Dakle, vreme će pokazati da li je ovo rešenje ili rešenje koje bi eventualno predložio gospodin Krasić bolje. Predlagač veruje da ovo rešenje ima više šansi za uspeh. Ovo spada u red onih amandmana koji ne mogu lako da se prihvate, ne mogu ni eksplicitno da se odbiju. Ovo je sada pitanje slobodnog sudijskog uverenja. Predlagač veruje da je rešenje koje je ponuđeno bolje. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Ivan Radić.
Dame i gospodo narodni poslanici, iskoristiću priliku da se javim po amandmanu gospodina Zorana Krasića. Međutim, moje izlaganje imaće sasvim drugu konotaciju. Naime, pozvaću se na član 198. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Iskoristiću priliku da postavim poslaničko pitanje ministru Aleksandru Popoviću. Naime, iz kraja iz kog dolazim, iz Pomoravlja, u gornjem toku reke Resava desila se jedna velika tragedija. Tamo je, naime, pre jedno dvadesetak dana potpuno raskopano korito gornjeg toka reke Resave i potpuno pregrađeno betonskom branom u visini od pet metara i debljine dva i po metra. Radi se o strogom rezervatu prirode koji je pod zaštitom države. Ovde imam fotografiju toga i priložiću ministru Popoviću. Sticajem okolnosti, tog dana smo izvodili akciju poribljavanja reke Resave, gornjeg toka, sa 10.000 komada jednogodišnje mlađi potočne pastrmke. Ovo je jedan od najboljih pastrmskih revira na području centralne Srbije. Toj akciji je prisustvovala i gospođa Danica Đurić, inače republički inspektor za vodoprivredu, koja nije mogla čudom da se načudi šta se tu desilo. Nema potrebe da podsećam ministra šta je sve potrebno da bi se dobila dozvola za izgradnju jednog ovakvog objekta, da je potrebna procena uticaja na životnu sredinu, da je potrebna strateška procena uticaja na životnu sredinu, procena uticaja na mikroklimu itd. Po zakonu, još uvek važećem, izvođač radova ne sme da uzurpira više od jedne trećine vodenog toka. Moraju da se obezbede riblje staze i još veliki niz ostalih uslova koji je potreban da bi se dobila dozvola. Sa ovih fotografija se vidi da to ništa nije urađeno, a prema informacijama koje posedujem, izvođač radova je Termoelektrana "Svilajnac". Postavljam pitanje, da li je Ministarstvo nešto po tom pitanju uradilo, jer ovde se očigledno radi o kriminalu, odnosno kršenju zakona. Postoje samo dve mogućnosti: ili je zakon prekršio izvođač radova što je otpočeo gradnju, i praktično, već je završio bez odgovarajućih dokumenata, odnosno dobijenih saglasnosti i dozvola nadležnih organa, a što znači da je izvođač taj koji je prekršio zakon; ili izvođač poseduje svu dokumentaciju, onda je zakon prekršio onaj koji je takvu dokumentaciju izvođaču dao. Ovo pitanje sam pre dva dana na Odboru za zaštitu životne sredine postavio i direktoru Uprave za zaštitu životne sredine, gospodinu Miroslavu Nikčeviću, koji mi je obećao da će u roku od 24,00 časa poslati republičku inspekciju na lice mesta, ali sam želeo da iskoristim ovu priliku da kroz formu poslaničkog pitanja jednostavno zatražim odgovor na to, da li je Ministarstvo upoznato, šta je preduzelo i da li uopšte može nešto da se preduzme po tom pitanju. Hvala.
Reč ima ministar Aleksandar Popović, izvolite.
U skladu sa vašom diskusijom na Odboru za zaštitu životne sredine pre nekoliko dana, inspekcija je izašla na teren. Vi ćete dobiti inspekcijski izveštaj, evo da kažem, najkasnije, danas je četvrtak, u utorak ćete imati u Skupštini zajedno sa predlogom mera. Ovde je problem što se radi o podeljenoj nadležnosti. Sam tok, a vi kažete da je bila vodoprivredna inspekcija prisutna, a to nije inspekcija koja je direktno u ingerenciji Uprave za zaštitu životne sredine Ministarstva nauke i zaštitu životne sredine, ali svako područje koje je pod nekim stepenom zaštite, od nacionalnog parka, kao najvišeg stepena zaštite naniže, tu postoji mogućnost za intervenciju Uprave za zaštitu životne sredine. Vi ćete analizu stanja i preduzete mere dobiti u pisanoj formi zaključno sa utorkom. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 10. i sve ostale članove u kojima se pojavljuju reči "centar izvrsnosti", amandman je podneo narodni poslanik Branislav Blažić. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. amandman je podneo poslanik Mileta Poskurica. Predstavnik predlagača i Odbor za razvoj i tehnološki razvoj nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo već na Odboru govorili, SRS je imala nameru podnošenjem amandmana da na neki način pojača ingerencije ministra. Prosto je došlo da Skupština pojača ingerencije ministra i poziciju Vladi time što bi predložio Vladi da bira Nacionalni savet, drugi, onda kada ne odgovore zadatku predviđenom u stavu 5. ovog člana 10. Naime, kada se deklarativnije pogledaju prethodni vezani članovi od 8, 9, 10. itd, vidi se da temeljnu strategiju donosi Vlada. Bolje da je to radio parlament, kao što donosi strategiju o borbi protiv korupcije, ali to neće biti ni jedina strategija koju nam donosi Vlada, ili ministar, ako se stvari pojednostave. Operacionalizacija te strategije je kroz programe naučno-istraživačke, osobito programe od opšteg interesa, i tu ima navedeno 14 tačaka, od kojih je jedna stvarno izuzetna i strateški je program iz tog dela. Programe donosi Matica srpska, odnosno SANU. Tu se zaista ni Savet, ni ministar time neće baviti i to je dobro, jer bi bilo iluzorno da oni rade i taj deo posla. Ali, ostatak posla, koliko god da mislimo da ministar može da odradi, a bira pri tom telo koje smo mi uspeli amandmanom da redukujemo na 17 članova, po šest sigurno iz reprezentativnih fakulteta, odnosno naučnoistraživačkih organizacija i drugih tipa njihovih zajednica, plus, naravno, akademija, plus matica i plus jedan predstavnik iz Privredne komore, za kojeg se nadam da neće biti neki ekspert iz Karićeve privredne komore industrijalaca. Mislim da te mafijaše ili iz Tadićevih nekih ekspozitura nadam se da nećemo videti, da ministar neće predložiti Vladi takav nacionalni savet, da će jednostavno obići takve kreature, naučne, istraživačke i svakako ljudske i moralne. Mislim da je to ono što verujemo u dignitet personalni i ministra, pa je to taj deo priče. Ovaj drugi deo priče je zapravo zašto smo hteli da predložimo da ministar, ako savet ne odgovori na zadatak i rokove koje će mu postaviti, koji će kasnije biti nekim podzakonskim aktom regulisani i ovde se ne vidi koji su, dogovoreni rokovi, predloži Vladi da se savet promeni. Možda se to nikada ne bi realno desilo, ali bi na buduće članove, izabranike tog saveta, delovalo upozoravajuće preventivno kada piše. Ako ne radiš, ugledne ljude, akademike predložićemo, i isti se smene, a možda bi ih to malo obavezalo da rade. Mi zaista imamo problemsa krizom institucija, krizom poverenja, krizom morala, ili će doći i uzimati ovakve i onakve pare, a neki će raditi, a neki neće, neki će se gložiti, a nekada se neće gložiti. Zašto je to bitno? Moglo je to da se reši i drugačije. Mi smo na Odboru o tome pričali, da brišemo stav 4. ili 5. i da ne pominjemo ako, nego savet to mora da uradi i nema tu ako, nema kondicionala, a možda je mogla i ta varijanta. Mi nismo išli u razigravanje teme do kraja, ali ideja je bila, moguće je da je to mimo dosadašnjeg pravila ponašanja i toga da ministar predlaže smenu, ali zašto da ne. Znali bi da mogu biti smenjeni i sigurno bi radili ozbiljnije. Onda ministru natovarite na leđa i da vrši kompletan posao od opšteg interesa. Sada šta ostaje, nadležnosti ovom savetu, ostaje posle da radi i da prati šta se dešava i da prima izveštaje retrogradno iz matičnih odbora itd. Imaće šta da radi. Najveći deo posla i najglavniji deo posla pašće na leđa ministru. Ne branimo mi ministra od toga, on je sam Predlogom zakona pristao da to radi, ali zašto ne bi neko telo, za koje mi u SRS i jesmo uvek za to da bude što manje birokratizovano, što manje u brojčanom iznosu i da što manje njih prima apanažu iz budžeta. Ministar je u narednom članu tom našem zahtevu udovoljio u meri u kojoj je to moglo. Mi smo uvažili argumente ostalih poslaničkih grupa, a i ministrove, da napravimo neku ekvilibraciju između onih koji predstavljaju naučnoistraživačke institucije i onih koji predstavljaju visokoškolske institucije i da prema tome bude jedan paritet, budući da je ovo zakon koji se tiče naučnoistraživačkih organizacija. Mi smo postigli drugi nivo i drugi kvalitet, obezbeđujući viši nivo zastupljenosti ljudi sa visokim, višim ili najvišim zvanjima, istraživačkim ili pedagoškim, odnosno akademskim i nastavnim zvanjima, u sastavu komisija i odbora, odnosno samih instituta kada se otvaraju. Dakle, varijanta je bila ta, smisao amandmana je bio taj i ministar je na potezu i videćemo da li sada može da prihvati amandman.
Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Popoviću, vi ste čovek po profesiji naučnik, bavite se naukom i zamolio bih vas da pogrešno ne shvatite ovo što ću da pričam. Ovo što ću da kažem u vezi člana 10. stava 4. je čisto domen politike. Moram da vam skrenem pažnju da oprezno saslušate ovo što ću da vam saopštim. U ovom stavu se rešava situacija kada program ne predloži nacionalni savet i onda je neko vama od ovih vaših iz službe rekao, taj posao završava ministar na neki način. Pojednostavio sam ga, ali svodi se na to, radi efikasnosti, ministar preuzima obavezu da on to završi. Šta mi amandmanom tražimo? Tražimo da se promeni nacionalni savet, vrlo prosto i jednostavno. Zašto? Gospodine Popoviću, u ovoj našoj zemlji postoje ljudi koji imaju pare, imaju televiziju, imaju svoje poslanike, imaju svoje lobističke grupe, imaju svoje televizije, imaju svoje banke, imaju svoje rezervne banke, imaju svoje akademike, rezervne akademije, doktore nauka, imaju svoje studente i imaju žive roditelje koji još nisu sveci. Živ čovek, vodi akciju da živog čoveka proglasi za sveca. Računa da ima pare i može sve. Na našu sreću SPC nije rimokatolička, pa da za pare može sve. Šta bi se desilo, gospodine Popoviću, ako ti mangupi ubace preko svojih lobija, pogotovo recimo Karić. Vi ne znate to, Karić ima trećinu sudija u Vrhovnom sudu. On se hvali kako je trećina njegova. On je skoro hteo da kupi jednog novinara B92, pa su mu rekli neki iznos, a on kaže - za te pare ću da kupim i Verana Matića. On kaže: koliko to košta. On je političar. On je akademik. Dame pogrešno ne shvate prisutni profesori i doktori nauka, ovo se samo odnosi na uzak broj ljudi sa akademskim titulama koji su u jednom trenutku, zbog loših plata na univerzitetu, prosto bili primorani zbog para da idu kod takvog akademika. Sada vrši teror nad njima, gde oni svoje akademsko znanje moraju da podjarme interesima političara, saradnika Ekrema Luke. To treba da znate. Kada vam oni ubace i kada vam blokiraju instituciju Nacionalni savet, mi želimo vas da spasimo, jer ima prvo da vam blokiraju savet, a onda ima da vas prozovu zašto ste, u smislu stava 4, kako ste vi predložili, vi preuzeli odgovornost za nešto. Onda će da vas prozivaju i da kršite zakon, da uništavate demokratiju, da ste diktator, da ste samovoljnik. Nećete moći da se snađete kakve ćete sve epitete da dobijete. Ovako je mnogo čistije da vi, kao ministar, zbog te blokade, predložite Vladi da se promeni Nacionalni savet, da bi se omogućilo da taj sastav radi onaj posao u skladu sa zakonom. Znači, Karić može da podbaci, ali može i Tadić. On drži nevladine organizacije, podstiču ga mediji, ima svoje televizije. Na RTS se tačno zna kada uređuje dnevnik DS, a kada uređuje Vlada. Ako je prva vest "njegovo veličanstvo" Boris Tadić, onda je to veče ekipa iz DS. Jutros sam pričao, niste bili tu, oni su čak napali i Telekom, ali Telekom nije od njih spasio Draško Petrović, ne može jadnik, nego nas je grčki partner spasio, rekao je - s tim fukarama neću da radim, da oni nama prebacuju neke servise i neke svoje programe, da nam prodaju nešto. Ministre, vi morate da shvatite koja se opasnost nadvila nad Srbijom zbog te Demokratske stranke i rezervne Demokratske Snaga Srbije. Oni idu, između ostalog, na ovu oblast. Evo, da vam to ilustrujem još jednim primerom. Gospodin Karić kaže da je političar i kaže da je biznismen. Nabrojte mi jedan njegov industrijski pogon. Ta njegova velika grupacija "Braća Karić" šta ima iz teške industrije? Ništa. Šta imaju u oblasti poljoprivrede? Ukrali jedan kombinat. Mislim da je to poništeno ili su pobegli. Uhvatio se samo za mobilnu telefoniju. Tu pokazuje svoju humanost. Ako je toliko human, neka prepolovi cenu impulsa, pa da bude human prema svima. Onda svi plaćaju, a on daje, navodno, impuls životu. Ništa u ovoj zemlji ne može bez Karića. Gospodine ministre, nemojte slučajno neku pogrešnu donaciju da primite od Karića. On nema obraza. On je za Koštunicu rekao da je patrijarh demokratije, a odmah sutradan je rekao sve najgore. Sećam se kada je otišao kod Stjepana Mesića, njegovog prijatelja, pa kada se vratio u Beograd, otišao je kod predsednika SRJ, Vojislava Koštunice, a onda ga prozivala DS, a on je rekao: "Morao sam kod mog predsednika da mu dam poruku njegovog kolege predsednika iz Hrvatske". Poruka se odnosila na "Jelen Do". Bežte dalje od Karića. On je sve prevario. Svakog prijatelja je oterao u zatvor. Ima li šta gore u ovoj zemlji nego biti prijatelj sa Bogoljubom Karićem i Dušanom Mihajlovićem. Ko je god bio prijatelj Dušanu Mihajloviću, u politici više ga nema, ne postoji. I, treći, Nebojša Čović. Zato što patološki mrzi Koštunicu, on ide i sa Karićem, sa kojim se pljuvao, ide i sa demokratama, sa kojima se pljuvao. Dakle, da se vratim na ovaj amandman, da neko ne bi shvatio da sam zloupotrebio ovaj amandman, da bih malo potkrpio ovog političara. Moja namera nije bila to, dragi ministre, nego da vam samo skrenem pažnju - nemojte na sebe da preuzimate ovo što ste planirali u stavu 4. Prihvatite ovo što je gospodin Poskurica predložio, jer to je onda institucionalna blokada. To znači da neko ruši instituciju. Moguće je da tu instituciju ruši iznutra neko od ovih podvala: Karić, Tadić itd, vi znate koji su to sve. Mogu da vam kažem da su to ovi koje finansira Ekrem Luka, Tači, Agim Čeku itd. Postoje dokazi. Pitajte vaše kolege koje rade bezbednost, Radeta Bulatovića, Jočića i ove druge službe pitajte. Za sve postoji dokaz do dokaza ko finansira ove koji ruše Srbiju, ne ruše vas, Srbiju ruše, zapamtite. Mene neki poslanici nisu shvatili, pa su u svakoj mojoj reči nalazili nešto maliciozno protiv vlasti. Kritikujem vlast, manje ili više uspešno, sa stilom koji se nekome sviđa ili ne sviđa, ali vas upozoravam - ovo je poslednji čin u nečijoj režiji razbijanja Srbije. Karić i Tadić, sa svojim nevladinim organizacijama, sa svojim medijima su na čelu kolone. Oni su ispred onog nesrećnog Perišića, špijuna koji je u Hagu. To je gore zlo. Zamislite, u TV dnevniku, u metereološkoj prognozi oni daju političke stavove PSS i DS. Oni mrze Srbiju. Ne dozvoljavam da u zakonu stoji i nešto što bi im dalo mogućnosti da uništavaju našu Srbiju.
Reč ima ministar Popović.
Mislim da sam razumeo potpuno strahovanja poštovanog gospodina Krasića, kao i savete koji su tom prilikom dati. Sa gospodom koja su spominjana nemam baš nikakvu vezu u životu, tako da sam sa tog stanovišta potpuno miran. Ovo ponovo spada u jedan od onih amandmana gde je sada pitanje šta je bolje, a šta lošije rešenje. Strah da ne bude nacionalni savet blokiran. Da bi Nacionalni savet bio blokiran, praktično, moraju predlagači, koji mogu da smene članove nacionalnog saveta, da budu preuzeti od strane nekoga ko bi to blokirao, a to znači svi univerziteti, koji predlažu šest članova, Zajednica instituta, koja predlaže drugih šest, SANU, koja predlaže dva, Matica srpska, koja predlaže jednog člana. Dakle, sve bi njih neko morao da kupi. Lično ne verujem da do toga ikada može da dođe. Ako do toga teorijski dođe, onda nema ništa od Srbije. Prema tome, tada je potpuno nebitno šta će sa nacionalnim savetom biti. Gledam stvari sa malčice drugog stanovišta: šta ukoliko nacionalni savet ne utvrdi programe, pa se formira novi nacionalni savet, pa prođe određeno vreme, a programi moraju da se odvijaju? To je loša strana ovako predloženog rešenja. Šta i ako taj novi nacionalni savet, a idemo sa teorijskom hipotezom da su ove organizacije već preuzete od strane nekoga, onda i taj novi nacionalni savet ništa neće moći da uradi. Obrnuto, ukoliko ministar imenuje sam od sebe novi nacionalni savet, to otvara strahovite mogućnosti zloupotrebe. Dajem vam reč da nikada ne bih zloupotrebio takvu mogućnost, ali nikada se ne zna ko će na ovom mestu sedeti posle mene. Dakle, ovo je ponovo pitanje slobodnog sudijskog uverenja, verujemo da rešenje koje je predloženo teorijski može da stvori manje komplikacije nego rešenje koje je cenjeni profesor Poskurica predložio u svom amandmanu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela Skupština Autonomne pokrajine Vojvodine. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Zoran Mašić. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman, sa ispravkom. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Zakonodavni odbor se nije izjasnio o ispravci amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podneo poslanik Nemanja Šarović. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 25. amandman je podneo poslanik Mileta Poskurica. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Mihailović. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo poslanik Branislav Blažić. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ako se slažete ja bih povezao amandman na član 35. i član 36. jer su povezani na neki način, pa ako se predsedavajući slaže da dam obrazloženje i za jedan i za drugi amandman, obzirom da gospoda ni Blažić, ni Momčilov nisu tu. Suština amandmana na član 35. odnosi se na to da mi u SRS smatramo da tzv. državne institute, koji posluju sredstvima u državnoj svojini treba isključivo da osniva Republika i upravo gospodin Blažić je u amandmanu na član 35. predložio novi stav koji treba da glasi: "Republika može osnovati institut i na predlog autonomne pokrajine ili jedinice lokalne samouprave". Smatramo da Republika upravo treba da bude osnivač instituta koji posluju sa sredstvima u državnoj svojini i da imaju takve institucije sve prerogative državnih institucija, što znači da takve institucije mogu konkurisati i za programe koji su definisani u članu 10. ovog zakona. Ovako je nejasno u slučaju da se ipak ne prihvati ovaj amandman i da se da mogućnost osnivanja instituta autonomnim pokrajinama i lokalnim samoupravama, da li će to podrazumevati da upravo takvi osnovani instituti od strane pokrajina ili lokalnih samouprava mogu paritetno konkurisati za programe definisane u članu 10, kao što je recimo program obezbeđenja i održavanja naučno-istraživačke opreme i prostora za naučno-istraživački rad, ili program usavršavanja kadrova za naučno-istraživački rad i druge programe koji su definisani u članu 10, a za koje mogu svi instituti, faktički osnovani od strane Republike, konkurisati. Smatramo da je bilo osnova da se prihvati ovaj amandman, jer upravo dajemo isključivo pravo i mogućnost Ministarstvu za nauku i Vladi da osniva institute koji će poslovati sredstvima u državnoj svojini i takvi instituti onda će moći da konkurišu za sve programe koji su definisani ovim članom. U protivnom, ako se neće dozvoliti, onda možda imamo takvu situaciju da neko od tih istraživača budućih takvih instituta ili recimo od Vojvođanske akademije nauka, ako se neko drznuo da osnuje ponovo Vojvođansku akademiju, a znamo koja je struktura vlasti u Pokrajini u proteklom periodu. Istina, ne daje se mogućnost finansiranja ove akademije ovim zakonom i to je dobro i to smo pozdravili, ali nemojte da se desi da se neki od tih akademika ili cela akademija sutra, neko od istraživača iz tih instituta, požali Savetu Evrope u Strazburu da su im uskraćena prava i da ova država vrši diskriminaciju određenih naučnih institucija ili određenih istraživača. Upravo to je bila primarna naša motivacija da ovakvom amandmanskom izmenom članova 35. i 36. damo isključivo pravo predlagaču ovog zakona, a to su Ministarstvo za nauku i Vlada, da eventualno potrebu osnivanja instituta od strane pokrajine ili lokalne samouprave proceni upravo Ministarstvo, znači izvrši ocenu elaborata koji je neophodan da se prethodno prezentira, jer u elaboratu treba da stoji opravdanost osnivanja takvih institucija i onda svakako ako prođu sve ocene od elaborata preko akreditacije, da uđu u mrežu naučnih instituta. Da li će to biti baš naučni ili će biti istraživačko-razvojni institut, to je opet opredeljenje tih koji će predlagati, ali osnova amandmanske izmene je da se isključivo pravo daje ministarstvu i Vladi da osniva institute koji će poslovati sredstvima u državnoj svojini.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, gospodine ministre, poslanik SRS prof. dr Mašić istakao je i obrazložio razloge zbog čega je SRS ovaj amandman usmerila u ovom pravcu i zbog čega je želela da se koriguju odredbe člana 35, a odnosi se i na član 36. Primetno je da se potajno i prikriveno ponovo uspostavlja vlast iz Ustava iz 1974. godine kada je u pitanju AP Vojvodina. Imali smo prilike ovih dana da čujemo da rukovodstvo Vojvodine traži i svoju policiju. Počeli su od akademije nauka, sada instituti, pa onda izvršna vlast, znači uprava, svoja policija, koja bi im poslužila možda u datom trenutku, bojim se u vrlo nepovoljnim prilikama za Republiku Srbiju, a istovremeno, dame i gospodo, ako se želi da se preuzme od Republike Srbije i sudska vlast na putu su da zatraže da donose zakone, da uzmu sudsku vlast, izvršnu, a istovremeno da pređu na zakonodavnu. Preti opasnost, ako se ne bude dovoljno imalo opreza i razuma, vladajuća garnitura u AP Vojvodini očigledno neskriveno pokušava, a prikriveno da ostvari određene ciljeve, možda čak, što je govorio Makijaveli, da dođe do cilja ne birajući sredstva. Zbog toga smatramo da Republika mora imati ingerencije kada su u pitanju ovakve institucije. Osnivanje instituta u jednoj republici, odnosno državi, na nivou jedne države, treba da bude u ingerenciji države. Međutim, ako bi se dalo ovlašćenje da se instituti osnivaju i na području AP Vojvodine… ili Kosova, jer je i Kosovo teritorija Srbije, samo privremeno okupirano, nikada neće biti Šiptarima predato, ni poklonjeno, jer ga neće dati Srbija. Jedino ovi koji pregovaraju da to poklone Šiptarima, zajedno sa Karićima, međutim, nadam se da ima razuma u rukovodstvu Srbije. Tu je SRS koja, u svakom slučaju, ima veliku ulogu na političkoj sceni Srbije i nikada neće dozvoliti da KiM postane teritorija neke druge države. Jeste privremeno okupirano, ali će kad-tad biti vraćeno Srbiji. Ono nije oduzeto, s obzirom na međunarodne propise, na Rezoluciju 1244, ali sada su se oko toga umešali ovi iz naše domaće javnosti, koji žele da pomognu onima koji su rešili i koji pokušavaju da otmu Kosovo. Paralelno sa tim, stanje i situacija u AP Vojvodini mora biti zaista pod kontrolom. Ne bi trebalo dozvoliti da olako osnivaju institucije koje treba da ostanu u nadležnosti Republike. SRS smatra da institute, ako bi osnovali na području AP Vojvodine ili lokalne samouprave, mora biti uz potpunu saglasnost nadležnih republičkih organa. Bez toga sve će izmaći kontroli. Ko se udalji od Ustava, vrlo je opasno i nesigurno. Ovako, ako bi se dozvolilo, na olak način, da se od jedne takoreći institucije, koja je na prvi pogled institucija koja treba da služi interesima građana, jeste, u naučne svrhe, ali od toga su polazili i ranije, pa smo imali situaciju da smo na teritoriji AP Vojvodine imali jaču vlast po Ustavu iz 1974. godine, nego što je to bila vlast republičkih organa. Ponoviću nešto, kada je ubijen turski ambasador 1982. godine, možete da zamislite da pokrajinski sekretar za unutrašnje poslove nije dao dozvolu republičkim organima da vrše istragu na području AP Vojvodine. Da ne bi doživeli Ustav iz 1974. godine, a da bi država, kao država, imala ingerencije na celokupnoj teritoriji Republike, sve se mora staviti pod kontrolu, pod nadzor i saglasnost Republike i najviših republičkih organa. Zato predlažemo da se ovaj amandman SRS, koji je predložio prof. dr Blažić usvoji, jer će u svakom slučaju biti delotvoran za Republiku Srbiju. S druge strane, napomenuću, da bi sredstva bila bolje kontrolisana, jer bi se sredstva koristila iz budžeta, a delom i iz budžeta Republike, da to ne bi bilo bez kontrole, bez republičkih organa ne treba prepuštati apsolutnu sudbinu Srbije nikome. Hvala.
Hvala, gospodine Jojiću. Ministar Popović, izvolite.
Uopšte ne bi bio sporan i nije sporan drugi deo amandmana gospodina Blažića, gde kaže da se instituti mogu osnovati na predlog AP, lokalne samouprave, da ih osniva Republika. U svakom slučaju, postoji jedan sistem i postoji jedan princip. Dakle, postoji izrada elaborata opravdanosti i postoje akreditacioni odbori. Mi sada već imamo situaciju, imamo deo instituta koji su registrovani i koji su privatizovani po zakonima iz '90. Jedan je u okolini ove zgrade, ima ih još po Srbiji, neki su većinski privatizovani, drugi su manjinski privatizovani. Dakle, ima onih koje de facto kontrolišu u ovom momentu fizička lica. Postoje instituti čiji su, u ovom momentu, de facto vlasnici strana pravna lica, a to su instituti koji su vezani za privredne subjekte koji su privatizovani pre 2004. godine, dakle, pre formiranja ove vlade, prodavani su segmenti industrije, DIN u Nišu, "Sartid", zajedno sa njima prodate su sve organizacione celine, uključujući i naučne institute koji su postojali. Ti naučni instituti su i dalje najnormalnije registrovani u Ministarstvu. Naravno, ova vlada je zavela drugačiju praksu i drugačiju politiku, neće više biti nikakve privatizacije, jednostavno svaki institut koji je u okviru državnog preduzeća, državnog privrednog društva, mi tražimo da se izvuče od privatizacije, da spasemo to nešto nauke što je vezano za privredu. Dakle, imamo situaciju, čak i kad bi se ovi amandmani prihvatili bi ostala naučni instituti mogu da budu u vlasništvu Republike Srbije, mogu da budu tu vlasnici fizička domaća i strana lica, mogu da budu i pravna lica vlasnici - domaća ili strana. Imamo u ovom momentu de facto privatne fakultete i univerzitete koji postoje, da li će neki od njih proći kroz proces akreditacije predviđenim zakonom, da budu akreditovani za obavljanje nauke ili ne, to je njihova stvar, ali imamo i tu mogućnost. Ovde je sasvim jasan stav, ukoliko po pravilima koja su vrlo striktna, jedinice lokalne samouprave ili dve pokrajine, koliko ih danas imamo i koliko ćemo ih imati, budu mogle da ispoštuju te uslove, dakle, deset doktora nauka, odnosno sedam doktora nauka, i sve one druge uslove koji postoje, koji direktno nisu vezani za kadrove, zaista nemamo ništa protiv da se takvi instituti osnivaju. Može na predlog da ih osnuje, to stoji u zakonu, i Vlada, to nije sporno. Ako jedinica lokalne samouprave, zašto da gledamo samo AP, pošto amandman traži da se briše i jedno i drugo, želi to da osnuje i ima dovoljno ljudi i ostale uslove, kao ministar bio bih vrlo srećan. To sigurno ne bi bile beogradske jedinice lokalne samouprave. To bi značilo decentralizaciju nauke, to bi značilo možda oživljavanje nekih mesta koja postoje danas u Srbiji. Naravno, kao i u slučaju bilo čega drugog, onaj ko ga napravi - treba i da ga ljulja. Sasvim je jasno, sloboda pristupa fondovima za bavljenje naukom pripada svima podjednako po kvalitetu. Član 99. jasno kaže ko se finansira institucionalno - samo oni koje je osnovala Vlada Republike Srbije, odnosno Republika Srbija. Dakle, mislimo da tekst zakona treba da ostane kakav je bio. Što se tiče institucije koju je spomenuo cenjeni profesor Mašić, cenjeni gospodin Jojić, tzv. vojvođanske Akademije nauka i umetnosti, moja malenkost je ministar nauke i zaštite životne sredine. U mojoj ingerenciji su naučne institucije, političke institucije nisu. Tako da nisam upoznat sa radom, ni sa bilo čim vezanim za tu političku instituciju, koju ste, gospodo, spominjali.
Prelazimo na sledeći amandman. Na član 36. amandman je podneo poslanik Paja Momčilov. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodin Mašić je povezao ova dva amandmana na čl. 35. i 36. Oni stvarno imaju tu zajedničku crtu, s tim što postoji i nešto što se zove velika razlika. U članu 35. govori se o osnivaču. Znači, ide se na nešto što je pitanje statusa onoga koji je osnivač instituta, a u članu 36. reguliše se materija sredstava, vlasništva. Verovatno ste shvatili da amandmanom na član 35. gospodin Blažić nije želeo ništa da povredi, nego je hteo taj član da usaglasi sa Ustavom i zakonom i da potencira da osim privatnih, uslovno rečeno, instituta, kada su osnivači privatna lica, pa da li su fizička ili pravna nije u ovom trenutku bitno, postoji i druga grupa kada je osnivač Republika, na čiji predlog i zbog čijeg konkretno uskoparcijalnog interesa, to je već drugo pitanje. Znači, gospodin Blažić se zalaže za koncepciju Republika je osnivač, može biti na predlog lokalne samouprave, može na predlog AP, uz sve uslove koje ste rekli, koje bih nazvao materijalno-tehničkim uslovima da bi moglo to da postoji, i u pogledu kadrova i prostorija itd. Mogu da shvatim to vaše nesnalaženje po pitanju statusa. Status nije tako jednostavna stvar. On je vrlo ozbiljan, ali ja ću sada pitanje statusa da povežem sa pitanjem imovine. Mi u postojećem Ustavu Republike Srbije imamo odredbu koja kaže da sredstva mogu biti u privatnoj svojini, u društvenoj svojini i u državnoj svojini. U državnoj svojini, dobra u opštoj upotrebi, u rudnom bogatstvu, u prirodnom bogatstvu, da ne ređam sve ono. Sada se, gospodine ministre, vodi akcija od ljudi koji apsolutno ne znaju ni ustavni zakon, a verovatno će da podmetnu čoveku koji je možda sigurno dobar čovek, ali jednostavno podmeću mu to ovi iz Stalne konferencije gradova, to je DS. Sada podmeću, očekujem da ćemo do nove godine verovatno zbog političkog pritiska imati i taj predlog zakona koji treba da reši imovinu lokalne samouprave. Za sledeću sednicu. Taj zakon uopšte nema ustavni osnov. Vlada vaša nije htela, skinula je to sa dnevnog reda, ali sada idemo sa jednim političkim nasiljem. O čemu se radi kada pričamo o svojini? Ovo sve što kažem bukvalno stoji u Ustavu Republike Srbije. Možda neću da interpretiram na pravi način svaki član i svaki izraz, ali suštinu ću da pokušam da kažem. Znači, instituti rade sredstvima koja mogu biti u privatnoj svojini i u državnoj svojini. Verovatno postoji mogućnost i odgovarajućeg mešanja u zavisnosti od privatizacije ili eventualno nekog drugačijeg oblika nastanka instituta, ali je bitno da postoje samo ta dva oblika svojine i bitno je da se zna ko je titular. To je onaj ko je nosilac prava, korišćenja, upravljanja i raspolaganja. Ako je osnivač Republika, onda važi Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije. Mi imamo Direkciju za imovinu Republike Srbije koja daje saglasnosti na neke akte poput zakupa itd. Nominalno, nosilac je Vlada Republike Srbije. Ako smo ovo završili, sada to da preslikamo na situaciju koju ste vi ovde predvideli, a mi tražimo da se promeni. Vi ste predvideli i lokalnu samoupravu i AP Vojvodinu. Ja ću da vam prikažem sada jedno stanje kada je u pitanju AP Vojvodina. U ovoj skupštini poslanik u ranijem sazivu je bio Bojan Pajtić, on je sada predsednik Izvršnog veća AP Vojvodine. On je u jednom periodu čak i bio predsednik poslaničke grupe DS. U vreme kada nije bilo TV prenosa, a oni su imali velikih problema sa kvorumom, gospodin Pajtić je uzeo štos ovih kartica i išao od mesta do mesta, bockao tu da bi napravio na onom ekranu neki broj koji bi omogućio, u to vreme gospođi Nataši Mićić, da ona zažmuri i da kaže - ima sto i nešto, iako je tu bilo dvadesetak, tridesetak ljudi. Radikali su izašli, ostao sam ja, išao sam za Pajtićem i vadio kartice i bacao. Meni je mnogo krivo što se nisam pobio tada sa njim. Možda bih upropastio svoju političku karijeru, ali sam siguran da bih spasio Srbiju. On kao predsednik Izvršnog veća AP Vojvodine našao je za svog koalicionog partnera isto jednog žućkastog Tihomira Stanića ili Simića, ne znam kako beše, Karićevog. To je čovek koji može tri dana da vam priča i ništa da ne kaže. On je savladao neki menadžment, obilazi tamo, on sledi politiku Ota Habzburškog, koji je umro, a to je ta dunavska komponenta, to je onaj intermarum, to je onaj stari koncept povezivanja. To je ono što Čanak stalno priča - Vojvodina, dunavska regija, ne treba mi da idemo prema Beogradu, mi treba da idemo prema Budimpešti, prema Beču, to je ta koncepcija. Kada takvim ljudima vi date ovakvo ovlašćenje, nema ništa od države. Ako se na to doda još i Tadić, koji je sklon da sve i svašta kaže, on nema nikakvu odgovornost, on danas može da kaže nešto, sutradan ko da ništa nije bilo. Vidite, on kada je ovako bolestan, znate ko vodi državu, Idoli, oni iz grupe Idoli, oni njegovi savetnici. On samo medijski, da li će to u medijima da bude ovako, ovakva slika, onakva. Dođe neko iz inostranstva i kaže - mora ta dunavska tamo, molim vas vi na Izvršnom veću odlučite, u susret ide ovaj predlog zakona koji su podmetnuli nekome ovi iz Stalne konferencije gradova, a sekretar te Stalne konferencije je čovek iz DS, a niste hteli da ga promenite. Morali ste da ga uklonite. To je društvo loših namera, zapamtite. Onda od vašeg koncepta zakona, od vašeg koncepta razvoja nauke nema ništa. Ako se na to doda još i Karić, koji vrlo dobro zna kolko šta košta, pa pokupuje te naučnike, pa ih tamo, pa ovamo, nema ništa od srpske nauke. Šta vam predlažem? Amandman gospodina Paje Momčilova je u potpunosti u skladu sa Ustavom Republike Srbije. On je usaglašen sa Zakonom o sredstvima u svojini Republike Srbije. Ne mogu da vam kažem kako stvari stoje što se tiče Omnibus zakona koji važi za AP Vojvodinu, jer taj zakon ne želim ni da vidim, jer imam politički stav da to ne postoji, jer je to jednostavno bio rezultat nagodbe, kada Đinđić nije mogao da izađe na kraj sa Čankom. Čanak se našmrče, našmrče i onda gruva. Mi smo obećali građanima autonomiju, tačka na pljačku, a tačka na pljačku znači da nisu pare u Beogradu, nego su u Novom Sadu, nisu pod okriljem Vlade Republike Srbije, nego pod okriljem Čanka. To je njihova borba za demokratiju i ljudska prava, borba za njihov džep. Sada pravi te njegove Panonske vukove, tamo ima ona G 064, to pravi teroristička organizacija, on i Kasa. Sada im dodajte još ove naučnike, pa kada Karić potplati nekog naučnika, pojedine, ne sve, naučnici su ljudi od integriteta, nisu oni toliko sujetni, ali oni traže svoje, jer znaju u šta su investirani, to je težak posao, to je rudarski posao. To što ljudi neki ne znaju to je njihov problem. Sa velikim poštovanjem treba ići prema tim ljudima koji se bave naukom. Pokleknu neki. Dobar čovek u teškom ekonomskom stanju može da poklekne, da oni maksimalno zloupotrebe njegovo ime i prezime, njegovu titulu, njegova naučna dostignuća, njegova naučna znanja. Da nesvesno čovek saučestvuje sa fukarama običnim, Tadićem, Karićem, DS, PSS, nevladine organizacije, "Žene u crnom", belom, zelenom, kako hoćete da okrenete, jer ima toga koliko god hoćete. Kada to dohvati Bogoljub Karić, sa svojom šiptarskom BK televizijom, B92 sa svojom ustaškom televizijom, zaludi se narod sa pravom. Dakle, amandmane koje su podneli moje kolege poslanici na član 35. i član 36. je u skladu sa Ustavom. Što se tiče člana 35, možemo donekle da kažemo da je na granici, a zašto? Ipak, neka analogija postoji sa Zakonom o visokom obrazovanju, tu ćete da se složite, mislim na statusni deo. Kod člana 36. budite sigurni, usvajajući amandman gospodina Paje Momčilova, vi ste na pozicijama Ustava Republike Srbije, a danas je čast biti na pozicijama Ustava Republike Srbije. Nemojte da se stidite. Ovi što ništa ne znaju napadaju Ustav. Oni svi koji znaju šta je Ustav, mogli bi da nabroje dve ili tri stvari koje možda treba promeniti u Ustavu, jer ipak je nastala razlika od 1990. godine. Ovi što su najviše pričali da im smeta Ustav, poput DS, blokirali su. Ne znaju oni šta treba da se promeni u Ustavu, jer treba neko da im napiše sa strane, pa da ubedi Boška Ristića, što bi bilo teško, pa da onda on nas ovde ubeđuje. Oni su državotvorni samo za državnu zajednicu, a državo rastrojeni za sve ono što je srpska tradicija. Oni su rak-rana srpske političke scene, zapamtite ove reči koje sam vam rekao. Opasnost u žutom se nadvila nad Srbijom. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo Vojislav Mihailović. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podneo Vojislav Mihailović Predstavnik predlagača i Odbor na nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 44. amandman je podneo Odbor za nauku i tehnološki razvoj. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić i malopre povukao ovaj amandman. Na član 46. amandman je podneo Odbor za nauku i tehnološki razvoj. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, u načelnoj raspravi o ovom zakonu u ime SRS govorili su doktori, profesori univerziteta i očigledno da su našli zajednički jezik sa ministrom, jer je ministar prihvatio dobar broj amandmana SRS i, zaista moram da kažem, pokazao jedan pravi odnos ministra prema narodnim poslanicima, odnosno prema amandmanima koji su zaista u ovom slučaju svi bili smisleni i dobronamerni. Ovaj amandman na član 46, samo ću kratko da prokomentarišem, govori o istraživačko-razvojnom institutu, koji može obavljati naučnoistraživačku delatnost radi ostvarivanja opšteg interesa ako, pa između ostalog, ima u radnom odnosu na neodređeno vreme, sa punim radnim vremenom, najmanje 12 istraživača, kompetentnih za oblast nauke kojom se institut bavi, od kojih najmanje sedam istraživača u naučnim ili nastavnim zvanjima, i u amandmanu stoji, mi smo dodali reči - od kojih je najmanje jedan sa zvanjem višegnaučnog saradnika i pet istraživača u zvanju istraživača saradnika ili višem zvanju. Sličan amandman je ovaj koji je Odbor prihvatio i ministar je saglasan sa njim, u stvari jedan deo mog amandmana je sadržan u ovom amandmanu Vlade. Sada kada bih bila cepidlaka, kada bih to htela, onda bi rekla da insistiram na mom amandmanu, ali zaista nema razloga, jer je kroz sve ovo prihvaćen i moj amandman. I dobro je da je to tako, jer smo mi amandmanom u stvari hteli da zaoštrimo kriterijume za osnivanje naučnoistraživačkih organizacija i svakako da je to očigledno namera i ministra, i što mi u SRS mislimo da je dobro, jer na taj način ćemo izbeći situaciju da akademik političar npr. osnuje naučnoistraživačku organizaciju. Ili ono što je zamalo danas moglo da se desi, i meni je zaista drago da je to povukao gospodin predsednik Skupštine, sada se izvinjavam i predsedniku Skupštine, nije tu, dobro, čuće me, i ministru što mu uzimam vreme, ali moram vrlo kratko da se vratim na taj zakon, jer nisam imala priliku da govorim o ovom predlogu zakona o odlikovanjima Republike Srbije. Dakle, zamalo se desilo da taj zakon prođe proceduru, da bude usvojen i onda bi se, dame i gospodo, desilo da Orden cara Dušana ponese neko ko je pozvao Srbe da na KiM izađu na izbore i na taj način legalizovao institucije takozvanog Kosova, odnosno kosovske institucije. Taj orden bi poneo onaj koji je pozvao papu Benedikta u Srbiju, bez saglasnosti Srpske pravoslavne crkve, koji je izjavio da Albanci imaju pravo na samoopredeljenje i samootcepljenje, odnosno da se otcepi Kosovo od Republike Srbije. Onaj ko je tražio podelu KiM, ko je rekao da njemu ne treba Ustav, jer on ima direktnu vezu sa narodom, a sećate se da su tako govorili Hitlerovi nacistički ideolozi u ono vreme, a taj neko je, valjda vam je svima jasno, Boris Tadić. Šta bi se dalje desilo? Boris Tadić je kao predsednik Republike u ovom zakonu koji, hvala bogu, neće biti u tom tekstu donet, bio predviđen kao poglavar rimokatoličke crkve, izvinjavam se, tamo je stajalo - poglavar svih ordena, ali mene to asocira na poglavara rimokatoličke crkve. I šta bi se onda desilo? Onda bi poglavar Boris Tadić, verovatno dao orden svom prijatelju Bogoljubu Kariću, a Bogoljub Karić i Boris Tadić ovih dana rade jedan veoma opasan posao, u jednoj su veoma opasnoj misiji po Srbiju. Njih dvojica, potpomognuti finansijski od strane Tačija, i Ekrema Luke i šiptarskog lobija, saizvršioci su u rušenju države Srbije. To rade, nažalost, upravo preko ovog parlamenta, odnosno preko nekih ljudi iz ovog parlamenta. Mi smo o tome govorili dosta ovih dana, ali jednostavno i posle onoga što se ovih dana u medijima, pogotovo na toj televiziji šiptarskoj, kako malo pre Krasić reče, a zove se BK televizija, sada se pokušava preko te televizije i preko Soroševe B92 da se nametne javnosti Srbije stav da su u stvari u pravu i Tadić i Karić, da poslanici jednostavno mogu da preleću sad ovde, sad onde, i da ruše Vladu, državu. Naravno, da ne budem pogrešno shvaćena, ne bi meni bilo žao da se sruši Vlada Vojislava Koštunice, jer mi iz SRS radimo sve upravo da to uradimo, ali mi to želimo da uradimo samo onako kako dozvoljava Ustav, kako dozvoljavaju pozitivni zakoni. Nikada nikakvim lopovlukom, nikada nikakvom prevarom. A ono što rade Boris Tadić i Bogoljub Karić, oni kradu. Onaj ko krade, u našem narodu se naziva lopovom. Onaj ko krade mandate i ruši državu na taj način zove se izdajnikom svoje države i svog naroda. Zato kažem da je dobro što je onaj prethodni zakon skinut sa dnevnog reda, a što se tiče ovog amandmana, pošto je predložen od strane Odbora, mislim da će i ministar da ga prihvati, nemam razloga više da ga obrazlažem. Hvala.
Hvala, gospođo Radeta. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 58. amandman je podneo Odbor za nauku i tehn. razvoj. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 63. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman je podneo Odbor za nauku i tehn. razvoj. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, izvinjavam se što ću kratko diskutovati o članu koji je predložio Odbor i nadam se da će ga parlamentarna većina prihvatiti, a samim tim pogotovo mi je drago da je ovaj amandman prihvatio ministar, tako da su napravljene izmene u članu 70. Obzirom da juče nisam mogao prisustvovati Odboru, obzirom da nisam član, a bio sam zauzet i drugim poslovima, u toku načelne rasprave sugerisao sam određenu izmenu u ovom članu vezanu pre svega za zvanje istraživač-saradnik. Nažalost, u ovom amandmanu kojim se menja član 70. stoji otprilike isto što i u Predlogu zakona, da zvanje istraživač-saradnik može steći lice koje je upisalo doktorske, odnosno doktorske akademske studije, koje je prethodne nivoe studiranja završilo sa ukupnom prosečnom ocenom najmanje osam, bavi se naučnoistraživačkim radom i ima objavljene recenzirane naučne radove. Ovo je sve nesporno i sve može da stoji, ali ono što je bilo do sada osnovni kriterijum da neko lice bude birano u istraživača saradnika je njegova magistratura, odbranjeni magistarski rad. U načelnoj raspravi sam sugerisao da ovde stoji da zvanje istraživač-saradnik može steći lice koje ima odbranjen magistarski rad, upisalo doktorske, odnosno doktorske akademske itd. Imaćemo situaciju da lica koja su sada ovih dana magistrirala treba da čekaju svoj izbor od strane naučnog veća u zvanje istraživač-saradnik do onog momenta kada upišu ili konkurišu za doktorske studije, a to će biti tek na jesen sledeće godine, obzirom da je počela školska godina, a nažalost, iako većina fakulteta nije napravila programe doktorskih studija. Prosto, ukočićemo izboru u zvanje istraživač-saradnik lica koja su magistrirala do donošenje ovog zakona ili će magistrirati nakon donošenja, koji su već završili svoje magistarske teze i steći će zvanje magistra nauka, a normalno uvažavajući da ta lica moraju da imaju prosečnu ocenu iznad osam u toku magistarskih studija. Ako postoji mogućnost tehničke redakcije i pod uslovom da se ministar slaže sa ovom mojom sugestijom, bio bih vrlo zadovoljan. Mislim da ćemo učiniti uslugu određenom broju lica koja su stekla zvanje magistra nauka u proteklom periodu i da će moći normalno ići u postupak izbora u zvanje istraživač-saradnik od strane svojih naučnih veća gde će raditi i gde će kao istraživači-saradnici konkurisati za projekte početkom sledeće godine, jer taj konkursni rok tj. nastavak istraživanja na nekim projektima će biti već početkom naredne godine. Ako je ministar saglasan i ako postoji mogućnost tehničke redakcije, mislim da ovo što predlažem je apsolutno suvislo i od interesa za lica koja su magistrirala, a isto tako od interesa i za sve one koji će u narednom periodu završavati magistraturu. Hvala.
Hvala, gospodine Mašiću. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman je podneo Vojislav Mihailović. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 86. amandman je podneo Odbor za nauku i tehn. razvoj. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 89. amandman je podneo Odbor za nauku i tehn. razvoj. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 91. amandman je podneo Vojislav Mihailović. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naziv iznad člana 99. i član 99. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Mihailović. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 104. amandman je podneo Odbor za nauku i tehn. razvoj. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 106. amandman je podneo Odbor za nauku i tehn. razvoj. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 106. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Paja Momčilov. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Mašić.
Dame i gospodo, dozvolite mi da u ime gospodina Paje Momčilova obrazložim amandman podnet na član 106. Gospodin Momčilov je predložio da se u članu 106. doda iza stava 2. novi stav 3. koji glasi: "Naučnoistraživačka organizacija koja je konkurisala za ostvarivanje predloženog programa odnosno projekta biće određena oda strane matičnog odbora." U međuvremenu, prvobitno predloženi amandman je imao ispravku, tako da u mesto nacionalnog saveta stoji matični odbor. Suština ovog predloga je da se ovim članom 106. definiše pravo konkurisanja, tj. ostvarivanja onoga što je definisano članom 10, a to su programi od opšteg interesa. Normalno, Ministarstvo raspisuje konkurs, institucije koje su zainteresovane podnose svoje programe i projekte za ostvarivanje. Gospodin Momčilov je smatrao da ocenu podobnosti, ispunjenosti uslova i svega ostalog za ostvarivanje programa od opšteg interesa, utvrđenog u članu 10, treba da da matični odbor. Upravo ovim predlogom zakona je precizirano da matični odbori imaju ključnu ulogu u oceni kako prijave na projekte, tako i izveštaja po projektima. Smatrao je da treba da se dopuni ili preciznije definiše ovaj član 106. Zato je predložio ovakav amandman. Cenim da ima osnova da predlagač ovog zakona prihvati predlog izmene, tj. dopunu člana 106. upravo na temelju toga da se daje ili konkretizuje u suštini uloga i značaj matičnog odbora i kod ocenjivanja tih tzv. posebnih programa definisanim u članu 10. Predlogu zakona. Hvala.
Hvala vama, gospodine Mašiću. Još neko po istom amandmanu? Izvolite, ministre.
Nažalost, predlagač ne može da prihvati ovaj amandman, odnosno mogao bi da prihvati ovaj amandman kada bi Srbija zaista bila idealna zemlja. Spomenuli smo u diskusiji u načelu Bolonjsku recenziju. Često se događalo, a to je i sadašnje iskustvo, da projekti koji su jako dobro bili recenzirani u Bolonji daju vrlo loše rezultate i obrnuto, da projekti koji su loše prošli u Bolonji daju odlične rezultate. Sama činjenica da neko ima sjajnu ideju ne mora da znači da on ili ekipa istraživača oko njega je u stanju da tu ideju obrade naučno kako treba. To je ono što je jedan deo bolonjskog iskustva. Dakle, da nisu ideje dovoljne, da je neophodno ocenjivati ekipu ljudi koja stoji iza njih. U sadašnjem sistemu ocenjivanja projekata koje je Ministarstvo za nauku i životnu sredinu razvilo, čak veći deo ukupne ocene nosi prethodno iskustvo, prethodni radovi ekipe koja je to predložila, manji deo sama ocena ideje koja postoji. Bolonja nas je tome naučila. U idealnoj situaciji, u idealnoj Srbiji, sa idealnim ljudima, mogućnost da matični odbor za jedan predlog projekta kaže - predlog je odličan, ali smatramo da to neko drugi treba da radi, možda bi funkcionisala sasvim dobro. Srbija, nažalost, nije idealna zemlja i plašimo se da je amandman suviše idealistički i da otvara mogućnosti za zloupotrebe, a uveren sam da poslanik Momčilov to nikako nije želeo. To bi možda imalo smisla, verovatno imalo smisla ne za projekte iz člana 10, već možda za projekte iz člana 103, gde se kaže "kao i posebni projekti i projekti koji su od strateškog značaja za proučavanje i razvoj nacionalne kulture i unapređenje opšteg civilizacijskog nivoa društva". Ovo je jedna od novina, da se dogovorimo šta su projekti koji su nam od strateškog značaja za proučavanje i razvoj nacionalne kulture. Dva projekta regulišemo sada zakonom: enciklopediju i rečnik. U takvim situacijama bi svakako bilo opravdano da matični odbor kaže - ovo je nešto što naciji i državi treba i to treba da odrade najbolji, a najbolji su ovi. Međutim, kod člana 10. plašimo se da to otvara suviše veliku rupu i da je to preveliki zalogaj za Srbiju onakvu kakva danas jeste.
Hvala vam, gospodine Popoviću. Na član 109. amandman je podnela Skupština AP Vojvodine. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 109. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Branislav Blažić. Predstavnik predlagača i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su ovaj amandman, sa ispravkom. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, ali Zakonodavni odbor se nije izjasnio o ispravci, te će to uraditi, pretpostavljam, u narednom periodu. Nema razloga da se o tome diskutuje. Na član 107. amandman je podneo Odbor za nauku i tehnološki razvoj. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 108. amandman je podneo Odbor za nauku i tehnološki razvoj. Predstavnik predlagača prihvatio je ovaj amandman. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Aleksandar Popović, ministar nauke i zaštite životne sredine, želi završnu reč? (Ne.) Hvala. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O SRPSKOJ ENCIKLOPEDIJI (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste amandman koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Primili ste izveštaj Odbora za nauku i tehnološki razvoj i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 7. amandman, sa ispravkom, podneli su narodni poslanici Ljiljana Nestorović i Meho Omerović. Odbor za nauku i tehnološki razvoj i predstavnik predlagača, na sednici Odbora, prihvatili su ovaj amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije, ali se nije izjasnio o ispravci amandmana, tako da imamo istu situaciju. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Aleksandar Popović, ministar nauke i zaštite životne sredine, želi završnu reč? (Da.) Izvolite.
Nemam mnogo šta da dodam od onoga što sam već rekao na kraju rasprave u načelu o ova četiri zakona. Želim svima da vam se zahvalim. Mislim da je srpska nauka, ponoviću, najbolji deo srpskog društva danas i da su srpski naučnici zaslužili i ove zakone i, iznad svega, jednu korektnu i konstruktivnu raspravu i rat argumentima koji smo često ovih dana vodili. Sa moje strane Narodna skupština ima reč da će Ministarstvo učiniti apsolutno sve da ovi zakoni budu do kraja sprovedeni u najboljem duhu stanja koje oni danas opisuju. Hvala vam puno.
Hvala vama, gospodine Popoviću. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O REČNIKU SRPSKE AKADEMIJE NAUKA I UMETNOSTI Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto na Predlog ovog zakona nisu podneti amandmani, pre nego što zaključim pretres u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Aleksandar Popović, ministar nauke i zaštite životne sredine, želi završnu reč? (Ne.) Hvala. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Budući da su predlagači dva zakona koja su od strane poslanika, glasanjem po hitnom postupku, postala dodatno sastavni deo dnevnog reda, Vlada Republike Srbije jutros, uz prisustvo ministra Popovića i predlagač drugog zakona povukli tokom pretresa predloge zakona, Narodna skupština je ovim obavila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice. Saglasno članu 85. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, određujem 8. decembar 2005. godine, sa početkom u 10,00 časova, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Zahvaljujem se svima, i poslanicima i stručnim službama, koje su i subotu i nedelju i svih ovih dana radile. Hvala vam mnogo. Prijatno. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Sedme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije, konstatujem da sednici prisustvuje 105 narodih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Zahvaljujem. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 108 narodnih poslanika, odnosno da možemo da otpočnemo radni dan, jer je prisutno više od trećine narodnih poslanika. Obaveštavam vas da se niko nije javio da je sprečen da prisustvuje današnjoj sednici. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, preći ćemo na odlučivanje posle pauze u 10,30 časova. Molim da obavestite sve kolege koji trenutno nisu prisutni. Prelazimo na odlučivanje o svim tačkama dnevnog reda ove sednice u 10,30 časova. Hvala.