Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama su predlozi četiri zakona. Radi se o tri dopune zakona i jedan je novi zakon, to je zakon o metrologiji. Prvo bih obrazložio razloge za izmenu i dopunu Zakona o regionalnom razvoju. Kao što znate, prošle godine Skupština Srbije je usvojila ovaj zakon. Koji su osnovni razlozi za izmenu i dopunu Zakona o regionalnom razvoju? Ideja celog zakona je bila da pomogne građanima koji žive u lokalnim samoupravama da budu bliži pretpristupnim fondovima EU, jer je osnova zakona bila formiranje statističkih regiona u Srbiji, koji bi bili institucionalno sposobni da, s jedne strane, povuku sredstva iz budžeta Republike Srbije namenjena ravnomernom regionalnom razvoju, a s druge strane da se formiraju institucije koje bi bile kompatibilne institucijama u EU i omogućile da se povuku pretpristupna sredstva za regionalni razvoj, koji čine jednu od najvažnijih komponenti pretpristupnih fondova EU uopšte. Međutim, imali smo u zakonu sedam statističkih regiona. Uočili smo dasu oni nejednake veličine imajući u vidu broj stanovnika, jer suštinski Vojvodina ima dva miliona stanovnika, Beograd ima milion i šesto hiljada stanovnika, KiM milion petsto osamdeset hiljada. Regioni koji su bili formirani u centralnoj Srbiji nisu bili ujednačeni što se tiče broja stanovnika. Zato smo sada predložili da se umesto sedam formira pet statističkih regiona, ali približno jednake snage u svakom pogledu, uključujući i broj stanovnika, kako bi bili uporedivi. Predlažemo da se u centralnoj Srbiji formiraju samo dva regiona, i to region istočne i južne Srbije, i region Šumadije i zapadne Srbije. U regionu istočne i južne Srbije danas živi, odnosno po poslednjem popisu stanovnika milion i sedamsto hiljada ljudi, što je otprilike ekvivalentno broju stanovnika koji živi u Beogradu. U jednom Beogradu, na mnogo manjoj površini, živi isto stanovnika koliko u celoj istočnoj i južnoj Srbiji, koja je daleko veća, ali to samo govori o problemima u kojima se nalazi naša zemlja, s obzirom da je svih ovih godina došlo do pražnjenja naših teritorija, zbog činjenice da je van Beograda daleko teže naći posao, da su plate mnogostruko manje, da je nezaposlenost mnogostruko viša i to je dovelo do toga da mladi napuštaju svoje gradove u kojima su rođeni, odlaze u Beograd, iz siromašnijih krajeva Vojvodine odlaze u Novi Sad. To je praktično i razlog zašto mi radimo ovaj zakon i zašto pravimo instrumente koji bi trebalo da podstaknu ravnomerniji regionalni razvoj, kako bi zadržali stanovništvo i kako u nekoj budućnosti, bila ona 10, 20, 30, 50 godina, Srbija ne bi ponovo gubila teritorije. Ako nema stanovnika na nekoj teritoriji, zemlja nema suverenitet nad tom teritorijom, pre ili kasnije. U tom smislu jeste važno da se uspostavi decentralizacije. U ovoj fazi, govorimo o statističkim regionima, ali sam ubeđen da će krajnje rešenje najbolje za Srbiju biti da se uradi faktička politička regionalizacija, koja ne mora da bude ista kao ova statistička, jer je potrebno za političku regionalizaciju otvoriti jednu široku javnu debatu, koja ne može kratko trajati, u koju moraju biti uključeni ne samo političari, već i ljudi iz struke, građani i na osnovu toga doći do najboljih rešenja. U svakom slučaju, region istočne i južne Srbije danas naseljava oko milion i 700.000 stanovnika, dok region Šumadije, i zapadne Srbije naseljava dva miliona 80.000 stanovnika. Na taj način, svi ovi regioni, otprilike, imaju između milion i 600.000 i dva miliona stanovnika i na taj način su približno jednaki. Nažalost, nisu jednaki po svojoj razvijenosti i u tome će i biti zadatak, ne samo ove vlade, već i svih budućih vlada, da smanjuje razlike u stepenu razvijenosti. To je osnovni razlog zašto smo pristupili izmenama i dopunama Zakona. Kada smo već pristupili izmenama i dopunama zakona, zbog ovog osnovnog razloga, onda smo odlučili i da prihvatimo neke od primedbi koje smo čuli u javnoj raspravi, uključujući i raspravu u parlamentu tokom donošenja zakona. I sam sam došao do zaključka tokom te rasprave, ali je bilo kasno da intervenišem, da je moguće da je prva verzija zakona unosila previše birokratskih institucija i previše administracije u ceo sistem. Prethodni zakon je predviđao da, osim nacionalne Agencije za regionalni razvoj i oblasnih agencija, postoje i posebne nove agencije na nivou regiona. Ovaj zakon sada to ukida. Nema potrebe da se formiraju neke posredničke agencije između centralne, nacionalne i onih koje već postoje sada u regionima, već je potrebno da postojeće oblasne agencije, koje se zovu u praksi regionalne razvojne agencije, kao što su Raris u Zaječaru, kao što je regionalna razvojna agencija u Kragujevcu, kao što je regionalna razvojna agencija u Požarevcu, Braničevskog okruga, kao što je, na primer, u Vranju, u Leskovcu, u Novom Pazaru,Užicu,Kraljevu. To su uglavnom gradovi gde postoje, u centralnoj Srbiji regionalne agencije. U Vojvodini su one u Novom Sadu, Zrenjaninu, Subotici i Somboru. Te regionalne agencije, koje su suštinski na nivou oblasti, treba da postanu jedine agencije kojezakon definiše uz nacionalnu. Nema nekih srednjih nivoa agencija, kako se ne bi povećavala administracija i kako bi se ostvarila direktna komunikacija između centra i lokalne samouprave. Kada govorimo o decentralizaciji, iskustva različitih zemlja u Evropu, su naravno različiti. Postoje tri tipa države danas u EU. Postoje federacije. To su države koje imaju tri nivoa vlasti – federalne jedinice, regione i lokalne samouprave. To su zemlje poput Austrije, Nemačke. Postoje takođe regionalizovane države i mislim da je to model kome Srbija u nekoj budućnosti treba da teži. To su države koje suštinski imaju centralnu vlast, ali imaju i srednji nivo vlasti na nivou regiona, a onda i veliku lokalnu samoupravu na nivou opština gradova. To je po meni najbolji model. Takav model danas funkcioniše u Italiji, u Španiji, i u najvećem, rekao bih, broju evropskih zemalja. Postoje naravno i unitarne države kao treći model koji sasvim sigurno nije dobar i te zemlje su danas retke. Suština decentralizacije je da se prenese što više ekonomske, političke moći lokalne samoupravi, a tek onda regionu. Na prvom mestu su ovlašćenja lokalne samouprave, ali i obaveze. Problemi koji nastaju u procesu decentralizacije u praksi, jesu ako neka država, a to je bio slučaj u nekim zemljama istočne Evrope, prenese obaveze, ali ne prenese ovlašćenja. To je, na primer, slučaj u Mađarskoj. Prenese obaveze opštinama, ali ne da fiskalne izvore da oni mogu da ostvare te obaveze i onda samo imaju probleme u ostvarivanju toga. Jako je važno u narednom periodu odrediti koji su to fiskalni instrumenti iz kojih će se finansirati nova ovlašćenja koja treba da dobiju lokalne samouprave i naravno to podrazumeva da se vrati imovina lokalnim samoupravama, jer bez toga nema suštinske decentralizacije. Naravno da ima i argumenata da bi neke stvari trebalo da budu centralizovane. Međutim, ti argumenti suštinski ne piju vodu, jer ma kakva administracija na lokalu bila, ona može biti efikasna, a nažalost, može biti loša i neefikasna. Ma kakva bila, sigurno je da građani koji žive u nekoj opštini imaju daleko veći motiv da reše neke svoje lokalne probleme, nego što ga ima bilo ko u bilo kojoj administraciji u Beogradu. U tom smislu, prenos imovine sa Republičke direkcije ka lokalnim samoupravama sasvim sigurno daće veća prava, ali i veću odgovornost lokalnim samoupravama. To će sigurno ubrzati proces stavljanja u funkciju ove imovine. Moram da kažem da su se u praksi pokazale neke lokalne samouprave koje su, zaista, takva ovlašćenja sposobne da koriste. Zbog njih treba ta ovlašćenja dati svima. Daću vam primer – eksproprijacija, na primer, za izgradnju nacionalnog koridora 10 u Srbiji traje godinama, bez obzira što je vrše centralni organi, dok eksproprijacija zemljišta na Koroman polju u Kragujevcu traje svega nekoliko meseci, a suštinski je izvode lokalni gradski organi. Ili, rešavanje problema imovine fabrike u stečaju u Leskovcu ''Inkol'', traje svega nekoliko meseci, a lokalni organi je ne sprovode za potrebe budućeg investitora nemačke kompanije "Falke", koja treba da izgradi novu fabriku čarapa u Leskovcu, koja treba da krene da radi u maju. Lokalna samouprava sigurno ima više interesa i više motiva da stavi neku imovinu u funkciju. Zato imovina treba i mora da se vrati lokalnim samoupravama. Što se tiče drugih izmena koje ovaj zakon donosi, sve jedinice lokalne samouprave ostaju da se razvrstavaju u četiri grupe, kao što je ovaj prethodni zakon predvideo, ali se uvodi i pojam devastiranih područja. To su lokalne samouprave čiji je stepen razvijenosti ispod 50% od republičkog proseka. Nažalost, danas ima čak 40 opština u Srbiji koje se nalaze ispod 50% republičkog proseka u pogledu stepena razvijenosti. Upravo zbog toga, Vlada je formirala jedan poseban fond za podsticanje zapošljavanja u takvim područjima. Izdvojili smo za prvu svrhu 100 miliona evra u taj fond i prvi krediti se odobravaju ove nedelje. To će biti kredit koji se odobrava "Simpu", za pokretanje proizvodnje, izgradnje nove fabrike lesonita u Kuršumliji u "ŠIK-Kopaonik", s obzirom da je "Simpo" preuzeo da vodi tu fabriku. Međutim, to je tek prvi projekat. U svih ovih 40 opština ima puno nezaposlenih, nema posla i ideja je da se u devastiranim područjima krediti odobravaju investitorima bez klasične bankarske garancije, već uz ručnu zalogu na opremu koja se kupuje iz kredita, i na period koji je znatno duži od dosadašnjih perioda otplate za uobičajene kredite. Period otplate je osam godina, uz tri godine perioda počeka, sa kamatom od 2% godišnje. Da bi imali taj instrument u funkciji, moramo da imamo definisano po odgovarajućem statističkim kriterijuma, ko to sve spada u devastirane opštine, odnosno ko sve ima nivo razvoja ispod 50% od republičkog proseka. Takođe, kao što sam rekao, za razliku od prethodnog zakona, neće biti formirane agencije na nivou regiona. Neće postojati vojvođanska agencija. Neće postojati agencija jedna za južnu i istočnu Srbiju. Neće postojati jedna agencija za Šumadiju i zapadnu Srbiju, već se naprotiv zakonom predviđa koliko najmanje agencija mora u ovim regionima da se formira. U regionu Vojvodine najmanje tri agencije moraju dobiti akreditaciju od Nacionalne agencije za regionalni razvoj. U najmanju ruku, u Sremu, Banatu i Bačkoj po jedna. Takođe, u Beogradu nema potrebe za više od jedne agencije, s obzirom na površinu koju Beograd zahvata. U regionu Šumadije i zapadne Srbije četiri, zbog veličine teritorije. Danas, već u ovom trenutku, kao što sam već rekao, imamo agenciju koja je veoma aktivna u Kragujevcu, u Kraljevu, u Užicu, u Novom Pazaru. To su agencije koje danas rade i suštinski će se proces podsticanja regionalnog razvoja vršiti preko tih oblasnih, odnosno regionalnih razvojnih agencija, tako da će one biti glavni nosilac ravnomernog regionalnog razvoja, a uloga nacionalne agencije će biti da ih akredituje i da im pomogne u prvoj fazi, tamo gde je potrebno u obuci, mada mnogi od njih već imaju jako dobar kadar, s obzirom da je većina njih i formirana sredstvima donatora iz EU i drugih zemalja. Tako da će suštinski ove agencije pokrivati prirodno teritoriju koju budu tražili preduzetnici iz te oblasti, a ne kako kroje političari. Daću vam primer. Sigurno je da će regionalna razvojna agencija u Užicu pokrivati ne samo teritoriju Užica, Požege, Arilja, već i susednih opština u Sandžaku, kao što su Priboj, Prijepolje, Nova Varoš, kao što će, s druge strane, regionalna agencija u Novom Pazaru pokrivati Tutin, Sjenicu i Novi Pazar, pri čemu će biti moguća konkurencija, i ako privrednici u nekom regionu, preduzetnici, traže usluge agencije iz drugog grada, moći će slobodno da biraju. Dakle, nećemo to da zakivamo, već želimo da omogućimo da se agencije takmiče. Ako, na primer, preduzetnici u Medveđi više žele da rade sa agencijom u Leskovcu, zato što je ona efikasnija i omogućava im sredstva iz EU, a ne žele sa agencijom u Vranju, niko im to neće zabraniti. Dakle, nosioci razvoja će biti konkretne regionalne razvojne agencije i nema potrebe da u okviru regiona imamo posebne samostalne agencije. Ali, na nivou regiona ćemo imati razvojne savete koji će formulisati prioritete u regionalnom razvoju regiona, pri čemu će u tim regionalnim savetima sedeti predstavnici iz različitih opština koje pripadaju jednom regionu i moraće da budu proporcionalno teritorijalno zastupljeni kako bi odrazili interese svih koji su u okviru jednog regiona. Znam da je materija ovog zakona veoma pogodna za svađe i da su građani Srbije skloni svađama, ali ideja zakonodavca nije da produbljuje svađe, već da omogući onima kojih se ovo tiče, to su pre svega građani, da imaju brže i bolje usluge, bilo u oblasti izgradnje infrastrukture, bilo u oblasti zapošljavanja, odnosno razvoja preduzetništva, jer je to glavna uloga agencija koje već postoje. Dakle, bitna razlika u odnosu na prethodni zakon jeste što se neće osnivati nove agencije, neće se zapošljavati nova administracija, već postojeće agencije će biti akreditovane da nastave i prošire polje delovanja koje već do sada imaju. To su suštinski novine u Zakonu o regionalnom razvoju. Druga dva zakona su međusobno povezani, prvi je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju, odnosno Zakon o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. Da se podsetimo zašto je uopšte 2007. godine u decembru donet Zakon o pravu građana na besplatne akcije. Zato što je to obaveza iz Ustava Srbije da svi građani imaju pravo na jednakost, koja je garantovana članom 21. stav 3. Ustava. S obzirom da je Zakon o privatizaciji omogućio jednom broju građana, čije su firme bile predmet privatizacije, da dobiju u tom postupku privatizacije koji je trajao od 90-ih godina pa sve do danas besplatne akcije, a da neki drugi građani nisu, i to većina građani, nije imala prilike da dobije nikakve akcije, onda je bila obaveza da se jedan ovakav zakon donese i on je donet u decembru 2007. godine, u okolnostima koje su, morate se složiti, bile potpuno drugačije od ovih u kojima danas živimo, imajući u vidu da je to bio period uspona, kako u našoj ekonomiji, tako uopšte i u ekonomiji u svetu. Imajući u vidu da zakoni moraju, ako se želi biti pragmatičan, da se prilagođavaju realnosti, odnosno praksi, mi smo odlučili da uradimo izmene i dopune zakona i da neke osnovne stvari zadržimo, ali da neke i promenimo. Osnovna izmena u odnosu na prethodni zakon jeste da će građani steći besplatne akcije i pre procesa privatizacije. Prethodni zakon je davao mogućnost da se akcije dobiju tek šest meseci nakon što okonča proces privatizacije. Imajući u vidu da su se okolnosti promenile, da je objektivno zbog svetske ekonomske krize proces privatizacije usporen, mi smo odlučili da se suštinski građanima akcije podele odmah, odnosno u rokovima koje ovaj zakon predviđa, odnosno da se ne čeka proces privatizacije, već pre procesa da se to uradi. Do sada se za besplatne akcije prijavilo ukupno 4.814.130 građana. Takođe, pravo na besplatne akcije steklo je i 150.326.000 zaposlenih i bivših zaposlenih u najvećim javnim, odnosno državnim preduzećima. Do sada su besplatne akcije podeljene građanima za kompaniju NIS. Takođe, 23.200 zaposlenih u NIS-u je dobilo besplatne akcije NIS-a. Imajući u vidu da su predmet besplatne podele akcije velikih državnih kompanija, poput EPS-a, Telekoma, NIS-a, Aerodroma, ali i nekih drugih preduzeća koja su privatizovana u prethodnom periodu metodom tendera i, ako se sećate, Zakon o privatizaciji je davao obavezu da se od svake privatizacije 15% podeli radnicima, a 15% da se stavlja u tzv. Privatizacioni registar, gde su čekale momenat da se distribuiraju građanima. Prethodni zakon je utvrđivao da se te akcije koje su stajale od 2000. godine u Privatizacionom registru, da se one u obliku novca podele građanima, jer je bila obaveza Agencije za privatizaciju da izvrši prodaju tih akcija. Zaista, nakon decembra 2007. godine, kada je Zakon donet u Skupštini, Agencija je krenula da prodaje akcije iz Privatizacionog registra, uspela je da proda akcije Holcima, Lafarža, cementare u Kosjeriću, Henkela, Zorke Farma iz Šapca, Beogradske pekarske industrije, DDOR-a iz Novog Sada, Šumadija leka i Hebe iz Bujanovca. Međutim, sve te prodaje su ostvarene u prvoj polovini 2008. godine. Iz tih prodaja ostvareno je 7.337.825.907 dinara. Nakon toga, nakon sredine 2008. godine, krenula je svetska ekonomska kriza i niko od kompanija koje su preostale da otkupe ove akcije koje su bile u Privatizacionom registru, kao što je Filip Moris, odnosno Duvanska industrija Niš ili BAT, odnosno Duvanska industrija Vranje, Lukoil, Valjaonica bakra Sevojno, Rubin, Polet iz Novog Bečeja, Jelen Do, Danubius, oni nisu bili u stanju da te akcije otkupe, s obzirom da su se sve kompanije i u svetu, a kamoli u Srbiji suočile sa efektima finansijske krize. U tom smislu, jedan dobar deo akcija iz Privatizacionog registra još uvek nije unovčen, samim tim nije podeljen građanima. Ono što je do sada prodato, podeljeno je početkom ove godine građanima, to je tih 7.337.000.000 dinara, zato su svi građani dobili po 1.700 dinara na ime tih udela koji su do tada prodati. Takođe, država u ovom trenutku ima još jednu instituciju koja se bavi prodajom akcija. To je Akcijski fond, koji je formiran kada i Agencija za privatizaciju i koji raspolaže manjinskim paketima državnih akcija u preduzećima, plus akcijama koje se vraćaju u Akcijski fond ako se ugovori o privatizaciji raskinu. Akcijski fond danas postoji kao institucija već osam godina, kao institucija koja u ime Vlade prodaje akcije manjinske udele države, pre svega na berzi, mada je moguće da to čini po zakonu i tenderskim putem. Odlučili smo da akcije koje nisu do sada prodate iz ovog privatizacionog registra, to su akcije kompanija privatizovanih od 2000. godine naovamo, kao što sam rekao Duvanska industrija Niš, Vranje, Lukoil i ostale, spojimo sa do sada neprodatim akcijama Akcijskog fonda i da objedinimo te dve stvari u jednu novu, a to je, kako smo ga nazvali u zakonu, akcionarski fond, koji će emitovati besplatne akcije građanima. To će zapravo biti sublimirane akcije svih ovih preduzeća u kojima država ima učešća, a koja spadaju u kompanije relativno manje vrednosti u odnosu na ove velike poput Telekoma i EPS-a, tako da će po novom zakonu suštinski, osim akcija NIS-a, građani dobiti besplatne akcije Telekoma, EPS-a i Aerodroma Beograda, plus objedinjenu akciju akcionarskog fonda, koja nastaje spajanjem portfelja Akcijskog fonda i Privatizacionog registra. Znam da možda zvuči komplikovano, ali reći ću vam o kojim se i koliko paketa akcija tu radi. Što se tiče akcija koje su danas u vlasništvu Akcijskog fonda, tu ima 1.500 paketa akcija, nominalne vrednosti oko 23 milijarde dinara, dok preostalih akcija u privatizacionom registru ima 75 paketa, tako da će sve ovo zajedno činiti objedinjenu akciju novoformiranog akcionarskog fonda. Ovaj fond neće zapošljavati nove ljude. On će imati kao organ upravljanja nešto poput upravnog odbora. Nazvali smo to savet fonda, koji će imati četiri člana. Suštinski će njime upravljati Agencija za privatizaciju. Ovim zakonom vršimo i racionalizaciju državne administracije. Ukida se sadašnji Akcijski fond. Zaposleni se prebacuju u Agenciju za privatizaciju i umesto da dve institucije vrše prodaju državnih akcija na berzi ili metodom tendera ili aukcije, to će činiti samo jedna, odnosno Agencija za privatizaciju. Akcionarski fond će biti masa tih akcija, ali bez zaposlenih. Tim fondom će suštinski upravljati savet koji će imenovati Vlada. Imaće četiri člana. Tehnički će realizaciju i prodaju tih akcija na berzi vršiti Agencija za privatizaciju. Agencija za privatizaciju će takođe emitovati ove besplatne akcije akcionarskog fonda građanima i građanima će moći njima samostalno da trguju na berzi ili da čekaju da se steknu uslovi da im Agencija isplati gotovinu, kao što je to bio slučaj početkom ove godine kada je isplaćeno ono što je do sada prodato. Dakle, Agencija za privatizaciju će vremenom prodavati akcije. Kada se nakupi odgovarajući iznos sredstava ponudiće taj novac građanima, ali će građani imati pravo i da pre toga sami pokušaju da prodaju svoje objedinjene akcije. Objedinjene akcije će biti podeljene u više paketa, kako bi ljudi mogli da prodaju deo po deo ili ako neko želi moći će da proda sve odjednom. U akcionarski fond, osim akcija sadašnjeg Akcijskog fonda, inače da kažem koja je bitna razlika, ukoliko ne bi bilo izmene zakona ove akcije kojima danas upravlja Akcijski fond, prihodi od prodaje bi išli u budžet, za razliku od toga po ovom zakonu prihodi ne idu u budžet nego idu građanima. To je razlika jer se taj novac direktno stavlja građanima na raspolaganje kroz besplatne akcije. Kolika je vrednost tog paketa to će tržište pokazati, s obzirom da je nominalna vrednost sadašnja tih akcija 27 milijardi dinara. Tek na tržištu će se videti koliko će investitori biti spremni to da plate. Naravno da to sve zavisi od momenta trgovine akcijama. Zakonom je predviđeno da se u novoformirani akcionarski fond naknadno i sukcesivno ubacuju i akcije onih preduzeća koja će se kasnije privatizovati metodom tendera, kao i deo kapitala javnih komunalnih preduzeća, koja će biti privatizovana ukoliko to odluči lokalna samouprava, odnosno Vlada u zavisnosti od slučaja do slučaja. Drugim rečima, pošto trenutno ne postoji strategija, do kraja izdiskutovana i usvojena o privatizaciji javnih komunalnih preduzeća, ovaj zakon predviđa da ukoliko dođe i ako dođe do privatizacije konkretnih javnih komunalnih preduzeća, onda i 15% akcija javnih komunalnih preduzeća, koja budu predmet privatizacije, ako se to odluči, ulazi u akcionarski fond i predmet je besplatne podele akcija. U tom slučaju 15% akcija bi pripalo zaposlenima u tim javnim komunalnim preduzećima koje su predmet besplatne podele. Za razliku od prethodnog zakona zaposleni i bivši zaposleni Galenike i JAT-a neće dobiti besplatne akcije po kriterijumima na kojima dobijaju zaposleni i bivši zaposleni NIS, Telekoma, EPS i Aerodroma, već će svi dobiti besplatne akcije do 15% vrednosti ovih kompanija, kao što je to slučaj sa svim drugim društvenim preduzećima koja su privatizovana u procesu privatizacije. Takođe, ovde se obavezuju preduzeća Aerodrom "Nikola Tesla" i EPS da izvrše tzv. korporatizaciju, odnosno pretvaranje iz javnog preduzeća u deoničarska društva, kako bi uopšte njihovim akcijama moglo da se trguju na berzi, i to Aerodrom Beograd ima rok do 30. juna da završi proces pretvaranja u akcionarsko društvo, dok EPS ima rok do 31. decembra ove godine da se transformiše u akcionarsko društvo. Zakonom se nalaže NIS da izvrši korporatizaciju, odnosno pretvaranje u akcionarsko društvo do 30. juna ove godine, što znači da će od tada građani moći da akcije koje su dobili početkom ove godine iznesu slobodno na berzu i da ih prodaju. Suštinski, građani će ove godine, osim akcija NIS-a i gotovine koju su dobili početkom godine, dobiti akcije Telekoma, akcije Aerodroma Beograd i objedinjenu akciju Akcionarskog fonda koja sadrži sve ove pakete o kojima sam govorio, a sledeće godine će dobiti i besplatne akcije EPS i na taj način će biti završena besplatna podela akcija u Srbiji. Produžava se i rok do koga se neće naplaćivati nikakva naknada za trgovinu ovim akcijama na berzi, do 31.12.2012. godine. Dakle, do 31. decembra 2012. godine građani koji se odluče da prodaju svoje akcije na berzi za to neće plaćati nikakvu naknadu. Suština je u tome da će ulogu brokera za građane igrati Pošta, odnosno Poštanska štedionica kao državno preduzeće i oni će to besplatno činiti za građane. Dok će samo zaposleni i bivši zaposleni Telekoma, EPS-a, NIS-a i Aerodroma morati ako žele svoje akcije, koje su mnogo vrednije zbog godina radnog staža i drugog sistema na koji se obračunavaju, da angažuju u sopstvenoj režiji brokera po svom nahođenju i da sami odluče kada će da prodaju akcije na berzi. To je suština izmena Zakona o besplatnim akcijama. Želimo da ove godine podelimo sve akcije, osim akcija EPS-a koje bi podelili sledeće godine. Preduslov da se akcije podele jeste da se i Aerodrom i EPS pretvore u akcionarska društva da bi uopšte mogla da se izračuna njihova vrednost i da se odredi kolika je nominalna vrednost akcija građana i onda, nakon te podele, građani će dobiti pravo da trguju njima na berzi i pre nego što bude proces privatizacije. Naravno, u slučaju Telekoma to će se poklopiti tako da suštinski proces privatizacije Telekoma će ići uporedo sa ovim procesom, tako da će građani imati jasnu sliku kolika će vrednost biti ostvarena na međunarodnom tenderu. Na međunarodnom tenderu jedan od uslova će biti da će pobednik morati da ponudi istu onu cenu koju je ponudio državi, da najmanje takvu cenu ponudi i građanima za besplatne akcije, a građani će sami birati da li će prihvatiti tu cenu ili će čekati u nekoj budućnosti da vrednost akcija eventualno još poraste i tek onda prodavati. Dakle, građani imaju slobodu izbora. Važno je takođe da NIS završi svoj proces pretvaranja u otvoreno akcionarsko društvo. Čuli smo i najave iz menadžmenta NIS-a da oni su spremni da to završe do juna, tako da se ovo poklapa sa obavezom koju imaju u zakonu i onda će građani moći da trguju i tim akcijama na berzi. Jedino preduzeće koje neće ići u proces privatizacije, a čije će besplatne akcije građani dobiti, jesu EPS i Aerodrom. Za EPS i Aerodrom trenutno ne postoje planovi da se privatizuju, ali to ne znači da građani neće moći svoje akcije da prodaju na berzi zainteresovanim investitorima. Ujedno, EPS predstavlja ubedljivo najvrednije preduzeće u celom ovom paketu. Verovatno je tri-četiri puta vrednija od drugog sledećeg po redu po vrednosti ovde. Verujem, odnosno ubeđen sam da se u slučaju Telekoma neće ponoviti slučaj NIS-a, s obzirom da se ovde radi o međunarodnom tenderu a ne o direktnoj prodaji i da će vrednost akcija biti tržišna, adekvatna i da će konačno građani shvatiti i videti vrednost ovog zakona. Što se tiče izmena i dopuna Zakona o Agenciji za privatizaciju, s obzirom da se ukida Akcijski fond, onda Agencija za privatizaciju preuzima dosadašnje poslove Akcijskog fonda. Takođe se formalizuje nešto što Agencija već i radi do sada po Zakonu o stečaju, a to su poslovi stečajnog i likvidacionog upravnika. Agencija dobija mogućnost da, ukoliko je neki državni organ ovlasti, da može da vrši prodaju nepokretnosti u ime i za račun prodavca. To je suština izmena Zakona o Agenciji za privatizaciju. Konačno, imamo jedan potpuno različit zakon pred nama, a to je zakon o metrologiji. Potreba za donošenjem ovog zakona proističe iz činjenice da sadašnji zakon potiče još iz doba državne zajednice Srbija i Crna Gora. Druga stvar je da je potrebno da se uskladi sa regulativom STO i EU u koje želimo da uđemo. Osnovni problem u sadašnjem zakonu jeste što Direkcija za mere i dragocene metale, koja inače obavlja poslove overavanja merila kao što su pregled i žigosanje merila, izdavanje uverenja itd, ona vrši, s jedne strane i merenje, a sa druge strane vrši i nadzor nad time što je sukob interesa u skladu sa evropskim zakonodavstvom, tako da je potrebno jasno razgraničiti nadležnosti Direkcije za mere i dragocene metale i laboratorija koje su ovlašćene da vrše overavanja različitih merenja. Ovo je jedan tehnički zakon, koji je međutim jako važan jer definiše merenje u oblasti prometa roba i usluga, kao što su vage, benzinske pumpe, rezervoari, taksimetri, vodomeri, gasomeri, brojila električne energije. Takođe, u oblasti zaštite zdravlja i opšte bezbednosti, kao što su razna merenja putem manometara za merenje krvnih pritisaka, injekcioni špricevi, termometri. U oblasti zaštite životne sredine propisuje merila za zaštitu od zračenja. U oblasti kontrole i bezbednosti saobraćaja propisuje način merenja kod radara, etilometara, uključujući i alkotestove, i to je zakon koji jeste važan za funkcionisanje života. Dakle, zakon obezbeđuje da se neko merilo koje definiše ovaj zakon može staviti u funkciju odnosno na tržište samo ukoliko je bezbedno. Mora imati institucija koja određuju šta je to, ali mora postojati i institucija koja vrši nadzor nad laboratorijom. Znači, laboratorija ima funkciju da da sertifikat za bezbednost, ali Direkcija za mere i dragocene metale ima funkciju nadzora i može eventualno poništiti nalaz laboratorije odnosno obe ove institucije moraju biti u saglasnosti da bi imali u upotrebi na tržištu bezbedna merila. To je uglavnom najvažniji sadržaj ovog zakona. Hvala vam, dame i gospodo narodni poslanici, na pažnji. To bi bilo to.
Zahvaljujem potpredsedniku i ministru za ekonomiju i regionalni razvoj, gospodinu Mlađanu Dinkiću. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč, Odbora za nauku i tehnološki razvoj, narodni poslanik Srboljub Živanović, predsednik Odbora? (Ne) Da li želi reč narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Zakonodavnog odbora? (Ne) Da li želi reč narodni poslanik Laslo Varga, predsednik Odbora za evropske integracije? (Ne) Da li narodni poslanik Jovan Palalić, koji je izdvojio mišljenje na sednici Zakonodavnog odbora prilikom razmatranja Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju, želi reč? (Da) Izvolite, gospodine Palaliću.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, izdvojio sam mišljenje na Zakonodavnom odboru kada je u pitanju Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju. Po svojim rešenjima, ovaj zakon o kojem smo govorili pre deset meseci ovde u Narodnoj skupštini, konfuzan je, i nedorečen i neefikasan, a nadasve politički opasan. Politička opasnost ovog zakona videla se u samoj javnoj raspravi koja je pratila njegovo donošenje. Predmet te javne rasprave nije bio regionalni razvoj. Predmet javne rasprave ovog zakona bilo je crtanje granica i svi u Srbiji, i u Vladi i među političkim strankama u vlasti bavili su se crtanjem granica unutar centralne Srbije. Ova vlada je i pre deset meseci, evo sada ponavlja, otvorila Pandorinu kutiju iz koje je izašao zao duh crtanja granica i deljenja građana u Srbiji. Teško da ova politička opasnost može biti osporena, pogotovo što smo sada čuli od samog ministra da suština ovog zakona jeste u stvari priprema za pravu političku decentralizaciju tj. za promenu političkog sistema i uređenja Srbije. Naravno, kuriozitet ovog zakona jeste da, pre nego što je uopšte bio primenjen, on se suštinski menja i suštinski se menja u bitnim stvarima koje je navodno trebalo u prethodnom periodu da donesu, kako se ovde kaže, efekat u smanjivanju ravnomernog regionalnog razvoja, ali da se osvrnemo, kako se ovde u zakonu navodi, subjekte regionalnog razvoja i te promene, i te probleme i tu konfuznost koju ovaj zakon donosi. Kada su u pitanju regioni, suštinski ovaj zakon se bavi granicama unutar centralne Srbije. Svi ostali regioni koji se ovde definišu su definisani bilo Ustavom, kao AP Vojvodine i Kosova i Metohije, njihove granice Zakonom o teritorijalnoj organizaciji Republike Srbije, ili grad Beograd posebnim zakonom. Ovde se ovaj zakon kada su u pitanju regioni bavi podelama unutar centralne Srbije i to tako što u prethodnom zakonu Vlada nije bila sposobna da prebroji stanovništvo u pojedinim delovima Srbije i tako ispuni kriterijume koji se zahtevaju, nego je sada sa četiri statistička regiona, kako se ovde kaže, definisala dva regiona. Poruka ovoga što je ovde napisano jeste - da se priprema ustavna promena, kako je najavljivao i Boris Tadić, a evo sada čujemo od ministra Dinkića, i stvaranje regionalne države. Problem ovog zakona ovako definisanog jeste u tome što će organi koji će ga sprovoditi na nivou Vojvodine biti njihovi organi, definisani Statutom grada Beograda, definisani zakonom i Statutom grada Beograda, a kada su u pitanju organi na nivou ova dva regiona to su, kako se ovde kaže - razvojni saveti. Druga stvar, šta su oblasti? Evo jedna dodatna kontradiktornost i konfuznost. Oblast je definisana, a kaže se - da će Vlada Republike Srbije odrediti koje će opštine ući u oblast. Znači ponovo će se crtati granice, a ta oblast nema nikakve nadležnosti. Ranije su bile predviđene neke oblasne asocijacije, a sada se i to ukida. Oblast visi u vazduhu. Niko ne zna ni šta ona ovde znači, sem što će dodatno da svađa građane, jer će biti rasprave - koja će opština ući u koju oblast? Znači, potpuno nejasno i nedorečeno. Ovde se govorilo o razvojnim agencijama. Prvo, uopšte se ne zna koji je kriterijum da Vojvodina ima tri razvojne agencije. Naravno, teško je verovati da će iko u Vojvodini da pokuša da formira tu razvojnu agenciju, jer će to da umanjuje političku moć tamošnje vlasti. Drugo, teraju se lokalne samouprave da ih finansiraju. Lokalne samouprave, za koje da podsetim - još im nije vraćena imovina, smanjena su im transferna sredstva, a sada se još dodatno opterećuju da finansiraju regionalne razvojne agencije. Nadasve, šta ako lokalne samouprave neće da formiraju razvojne agencije? Kako će se sprovesti postupak i čitav ovaj koncept? Suštinski ovaj zakon nema nikakve veze sa regionalnim razvojem i neće ni u jednom svom rešenju doprineti regionalnom razvoju. Pravi regionalni razvoj će biti - borba protiv nerazvijenosti opština, da se opštinama vrati imovina, da se vrate transferna sredstva koja su ukinuta i da se pristupi fiskalnoj decentralizaciji, a ovaj zakon da se povuče iz procedure - jer samo nanosi političku štetu i slabi državu. Hvala.
Gospodine ministre izvolite, imate reč.
Evo da vam odgovorim. Vi verovatno niste upoznati da regionalne razvojne agencije već sada postoje. Niste slušali, rekao sam da se one neće formirati, jer postoje. Ako živite u Srbiji, ukoliko živite van Beograda, onda znate da postoji danas Regionalna razvojna agencija u Kragujevcu, u Užicu, u Požarevcu i u Zaječaru, i u Somboru, i u Subotici. Dakle vaša opaska - ko će finansirati te regionalne agencije, isti oni koji ih danas finansiraju. Vaša opaska je moram da kažem besmislena, jer izvori finansiranja su poznati. Finansiraće ih lokalne samouprave koje imaju interes ta takva agencija postoji, i to ne jedna lokalna samouprava, već ako je recimo Agencija za razvoj Šumadije i Pomoravlja u Kragujevcu, mogu biti zainteresovane i okolne opštine, ne samo Kragujevac. Isto tako, i za Užice, one opštine koje gravitiraju Užicu ma u kom smislu. Dakle, one već postoje i neće biti formirane nove, tako da ta primedba ne stoji. Što se tiče oblasti, ovaj zakon se ne tiče samo regionalnog razvoja u smislu podsticanja ekonomskog regionalnog razvoja, već se tiče i Zakona o planiranju i izgradnji. Oblasti su ovde definisane za potrebe izgradnje prostornih planova. Upravo je Ministarstvo za prostorno planiranje i za zaštitu životne sredine tražilo – da imamo definisane i oblasti, koje su definisane i u njihovom zakonu, kako bi zakoni bili kompatibilni. Što se tiče same decentralizacije, o kojoj će se debatovati, kao što sam rekao, videćemo koja će rešenja biti. Moj lični stav je da nema potrebe da ima četiri nivoa vlasti, jer to bi bile te oblasti, već je dobro i dovoljno je, i najveći broj zemalja EU ima trostepenu vlast – centralna, srednji nivo vlasti i lokalna samouprava. To su zemlje koje su regionalizovane. Ovo pitanje siguran sam politički nije opasno. Zašto? Ako nije bilo opasno u svim zemljama EU koje su već do sada izvršile regionalizaciju, uključujući novopridošle zemlje Istočne Evrope, odnosno bivše zemlje u tranziciji, ne znam zašto bi bilo opasno u Srbiji ako se ima dobra volja, konstruktivnost i ukoliko nas vode nacionalni interesi u tome. S obzirom da se ovde radi, međutim, o statističkim regionima, onda je bila najlakša podela da se suštinski Koridor 10 uzme kao neka zamišljena linija između jednog i drugog dela centralne Srbije i na taj način su ovde statistički predloženi regioni –Istočne i Južne Srbije, svejedno kako se zove, i Šumadije i Zapadne Srbije. Dakle, desno i levo od Koridora 10 ili istočno i zapadno od Koridora 10, s obzirom da se radi o statističkim regionima. Ono što je suština decentralizacije, ja se tu mogu složiti s vama – jeste fiskalna decentralizacija, jeste vraćanje imovine i jeste prava lokala, opštine, čak mesne zajednice da donosi odluke koje se tiču rešavanja konkretno problema tih ljudi koji tamo žive. Ovaj zakon se time ne bavi, jer ovaj zakon nije zakon o političkoj regionalizaciji, već je ovo zakon o statističkoj regionalizaciji, za potrebe kreiranja instrumenta za podsticanje ravnomernog regionalnog razvoja, zbog toga nisu ni menjani ključni instrumenti koji su već uspostavljeni dosadašnjim zakonom.
Zahvaljujem, gospodine ministre na odgovoru i pojašnjenju. (Jovan Palalić, sa mesta: Tražim reč po Poslovniku.) Gospodine Palaliću, ne mogu da vam dam reč. Ne, ovo je bio samo odgovor na ono što stevi, odnosno hvala vama što ste dotakli određena pitanja. (Jovan Palalić, sa mesta: Tražim reč u vezi povrede Poslovnika..) Ko reklamira povredu Poslovnika? Vi. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, mislim da svi mi u Narodnoj skupštini, pa i sami ministri, moramo da poštujemo Poslovnik. Gospodin ministar ovde izrekao da narodni poslanik govori besmislice, ja mislim da je to ozbiljna povreda Poslovnika. Gospodine ministre, jako dobro znam da postoje regionalne razvojne agencije i znamo kako je zamišljen čitav ovaj koncept zakona – da se Agencija za razvoj mali i srednjih preduzeća pretvori u Nacionalnu agenciju, a regionalne agencije za razvoj malih i srednjih preduzeća da se pretvore u ove regionalne agencije. Sve je to meni poznato već. Nemojte ipak imitirati opštine da odlučuju na koji način će se udruživati, odnosno kako će da razmišljaju o rešavanju svojih ekonomskih, socijalnih i razvojnih problema. S druge strane, te iste opštine, koje formiraju regionalne razvojne agencije, limitirali ste time – da neka nacionalna agencija, koja ne učestvuje u njihovom osnivanju i finansiranju, odlučuje da li će one biti akreditovane ili neće bit akreditovane. Koje je pravo nekog organa Vlade da to radi i da se eto na takav način meša u rad opština? S druge strane, politička opasnost se ispoljila upravo prilikom rasprave ovih regiona. Digla se čitava buka od strane bošnjačkih partija – gde će pojedine opštine da budu. Te su partije i uslovile podršku Vladi Republike Srbije. Sutra možemo očekivati i od drugih partija da se na isti način postavi čim se otvori pitanje – crtanja granica. Ta politička opasnost, o kojoj sam ovde govorio, biće još više ispoljena kada počnete da crtate oblasti i kada se ta priča o granicama, koja je najvažnija u Srbiji, koja je opterećena socijalnim i drugim problemima, postaje tema kojom će se svi baviti, zapostavljajući druge probleme. U ovom zakonu leži lica te političke opasnosti. Hvala.
Niste se pozvali ni na jedan član. Niste se pozvali, hvala na pomoći, ali poslanik je dužan da se pozove na član Poslovnika koji je povređen. Gospodine Aligrudiću, imate reč.
Pozivam se na povredu člana 27 – način vođenja sednice i uopšte tumačenje odredaba Poslovnika, na šta ste dužni po tom istom članu. Kada neki poslanika kaže – da se treba pozvati na određenu odredbu Poslovnika, to može da se učini tako što će se to uraditi numerički, izreći broj te odredbe Poslovnika koja je povređena, ili da se to opisno učini, tako što se nedvosmisleno to odnosi na određenu odredbu Poslovnika, koja se odnosi na vređanje dostojanstva ovog doma i narodnih poslanika. Prema tome, vi ste predsedavajući. Niste ovde na proputovanju, niti ste ovde na pikniku ili neobavezno, nego vodite sednicu. Kada narodni poslanik kaže da ga je neko uvredio, vrlo dobro znate na koju odredbu Poslovnika se to odnosi. Ta formalizovana tumačenja – da mora da se izgovori broj, te neke oveštale forme, to ostavite za neke druge situacije ili se vratite u ono vreme kada ste vi sa SPS harali po Srbiji, na način na koji ste to radili, pa to tamo uradite.
Srpska javnost i poslanici su svedoci činjenice da je gospodin ministar zaista dao samo obrazloženje i odgovore. Nije bilo nikakvih uvreda i tendencija da zamenjujete teze prosto ne stoji, nije na mestu i nije u redu, ali dobro da je javnost potpuno uključena u sve što se događa u ovoj sali. Da li narodni poslanici Momir Marković, Slađan Mijaljević i Radica Jocić, koji su izdvojili mišljenje na sednici Odbora za evropske integracije, žele reč? (Da.) Gospodin Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću govoriti o štetnosti ovog zakona, neću govoriti o tome koliko će dalje razgraničenje, cepanje Srbije biti kada ovaj zakon bude počeo da se sprovodi, uostalom to će poslanici SRS, pored ostalog, u javnoj raspravi dovoljno obrazložiti. Izgleda da je počela i predizborna kampanja u Boru jer smo juče videli ministra sa šlemom kako vozi damper. Da li je taj damper poklonio ministar ili njegova G17 plus? Čini mi se da će pre biti da je to damper države Srbije koji je dat rudniku Bor. Ministru vrlo lepo stoji šlem i vrlo lepo vozi onaj damper. Primetio sam i da je damper, čim je stigao u Bor, dobio registarski broj. Mlađan Dinkić još nije, ali ako krene ova najavljena akcija borbe protiv korupcije i kriminala, ako ministar unutrašnjih poslova završi ono što je obećao, ako predsednik države Srbije stvarno uradi ono što je obećao u toj borbi, čini mi se da će neki ministri takođe dobiti registarski broj. Pravi cilj donošenja ovog zakona, dame i gospodo narodni poslanici i građani Srbije, u nečem je drugom - Agencija za regionalni razvoj, a sa druge strane Stranka regiona najavljena pre nekoliko meseci. Osnovna razlika je bila Agencija za regionalni razvoj, a sad je regionalna razvojna agencija, ali izgleda da je predsednik G17 plus shvatio da od tih regionalnih lokalnih stranaka samo pet prihvata da uđe s njim u tu koaliciju i eventualno sutrašnju stranku i zbog toga imamo pet regiona umesto dosadašnjih sedam. Ako i ona druga dvojica prihvate da uđu u koaliciju, ako se dogovore oko tala, oko podele kolača, onda ćemo uskoro imati izmenu i dopunu ovog zakona i to samo u onom članu koji kaže – pet regiona umesto sedam regiona. Uspeh će naravno biti dvostruk. Predsednik G17 će napraviti Stranku regiona, koja će biti daleko uticajnija od današnje stranke, a regioni će kontrolisati protok državnog novca. Kad kažem regioni, opet kažem čitaj – predsednik G17 plus. Ništa se promeniti neće, samo će onaj ko je dosad brojao pare nastaviti malo drugačije da ih broji i raspodeljuje. Naravno da neće biti, kako je najavio ministar, smanjenja administracije zbog drugačije regionalne podele, jer će ti koji su sad zaposleni u svim strukturama te Agencije za regionalni razvoj samo promeniti stolicu i promeniće im se rešenje – nije više u Agenciji za regionalni razvoj, sad je u regionalnoj razvojnoj agenciji zaposlen. Plate će, naravno, pošto su to sad nova radna mesta, porasti sigurno, a samim tim će porasti i porez i sva ostala davanja koja građani Srbije moraju da daju, jer bože sad je nova državna organizacija, tako da će morati i to da se finansira. Dakle, Mlađan Dinkić će o trošku države napraviti Stranku regiona. Čini mi se da je malo zakasnio jer već jedna regionalna stranka od lokalne nadrasta i prikuplja birače po mnogim delovima Srbije, naravno, parama građana Srbije i parama države Srbije, parama poreskih obveznika. Zbog toga sam izdvojio mišljenje, smatram da ćemo u načelnoj raspravi i u raspravi po amandmanima još mnogo toga reći. Mislim da će ministar posle toga sigurno povući ovaj zakon i nastaviti predizbornu kampanju u opštini Bor, odnosno u gradu Boru, koju je počeo juče, jer vrlo brzo će se izbori raspisati, a čini mi se da ugled ove sadašnje njegove stranke ne garantuje neki uspeh, a dotle neće uspeti da napravi Stranku regiona, pa da sve eventualne buduće glasače obmane još jednom.
Gospodine ministre, izvolite.
Gospodine narodni poslaniče, neću povući ovaj zakon, ali sam vrlo počastvovan što pratite moje kretanje. Ipak, niste imali dobro zapažanje, nisam juče u Boru nosio šlem. Ne znam otkud vam šlem, nosio ga je radnik koji je sedeo pored mene na damperu, ja ga nisam nosio. Zaista sam počastvovan što imate vremena da pratite moj rad i kretanje. Naravno, kad već govorite o strankama, predlažem vam da vodite računa o sopstvenoj, a ne o mojoj stranci. Mislim da bi to bilo korisnije za vas.
Gospođa Radica Jocić ima reč.
Na Odboru za evropske integracije izdvojila sam mišljenje po ovom setu zakona, koji su zbrda-zdola objedinjeni u istu tačku, da bih mogla da kažem nekoliko stvari vezano za ono što su juče pomoćnici ministra na Odboru istakli, a i ministar malopre obrazlažući zakone u uvodnoj reči. Rekli ste u uvodnom izlaganju da prošle godine niste Srbiju podelili na sedam ravnomernih regiona, pa zato sada slede izmene i dopune, pa će ih sada biti pet i to ravnomernih. Šta se to promenilo od prošle godine do sada? U principu je onaj predlog od sedam, a i ovaj novi sa pet regiona, predstavljaju rasparčavanje države i crtanje granica, što je već nekoliko puta ovde istaknuto. Takođe kažete da je u verziji od prošle godine bilo predviđeno previše administracije, pa se sada ta administracija smanjuje. Zašto prošle godine onda niste prihvatili nijedan amandman SRS kojim smo tražili da te agencije ne budu formirane? Dalje, rekli ste da je suština decentralizacije prenos ovlašćenja na lokalne samouprave. Imali ste smelosti da pomenete kao primer Koridor 10. Oko četiri kilometra autoputa Kragujevac – Batočina. toliko ste se nahvalili kao da je napravljeno najmanje 400 kilometara, a na Koridoru 10 ministar Mrkonjić pompezno je otvorio radove već smo zaboravili i kad, a do sada nije napravljen ni kilometar, a prošlo je skoro dve godine. U Pirotu uporno gurate, i to naročito vi iz G17, dolinsku varijantu Koridora 10, koja treba da prođe direktno kroz naselje i protiv koje je većina stanovnika Pirota. Ne vidim kome ona odgovara. Danima je u SO Pirot trajala rasprava o tome, ali vi uporno prenebregavate sve argumente koji se navode u prilog brdske varijante, i dalje insistirate na dolinskoj. O tome ćemo malo više govoriti u načelnoj raspravi. Pola vremena koje ste potrošili u uvodnom izlaganju govorili ste o kreditima, kao da niko nikad neće morati da ih vraća. Na kraju, kada ste govorili o besplatnim akcijama, imam utisak da i vi mislite da ako sto puta ponovite nešto što nije istina da će to u stvari postati istina. Naravno da građani koji su očekivali hiljadu evra, onako konkretno kako ste vi to konkretno i govorili, od njih nisu videli još skoro ništa, da ne kažem baš ništa.
Gospodine ministre, izvolite.
Evo, samo da vam objasnim zašto se Vlada zalaže za dolinsku varijantu, kada ste to pomenuli. Zato što je brdska varijanta 120 miliona evra skuplja. Ako se gradi Koridor 10 kroz Sićevačku klisuru tzv. brdskom varijantom, 120 miliona evra je to skuplje. Znam da bi možda građanima Pirota odgovarala ta brdska varijanta, ali ako su građani Pirota spremni da plate tih 120 miliona evra, siguran sam da će Vlada Srbije to prihvatiti. To je razlog. Dakle, razlog je u tome što je on mnogo skuplja varijanta za poreske obveznike koji treba to da plate. Drugo, nisam pominjao kredite u mom izlaganju, već sam govorio o pretpristupnim fondovima EU, a to su donacije, odnosno bespovratna sredstva.
Poslanik Slađan Mijaljević ima reč.
Dakle, izdvojio sam mišljenje na Odboru za evropske integracije, a kako teku ove naše integracije ja bih ga pre nazvao Odbor za evropske dezintegracije. Baziraću se prvenstveno na ovom zakonu o regionalizaciji. Dakle, još jedan od bezbroj zakona koji samo za nekoliko meseci ili nepunu godinu dana doživljava izmene i dopune. U nekim državama zakoni traju po sto godina i više, a mi u ovom vašem tumaranju ka "Jevropi" svakih mesec, dva, tri, pola godine menjamo zakona. SRS je protiv predloženog zakona iz nekoliko razloga. Prvi, predlog novih administrativnih regija neće doneti više novca opštinama i okruzima, ali će biti otvoreno minimum 12 agencija. Neke će prerasti u neke druge, neke već postoje, neke će se otvoriti ili doraditi ali, u svakom slučaju, biće minimum 12 novih agencija. Iz vašeg izlaganja smo malopre čuli da će ih opet finansirati lokalna samouprava ili makar delimično će ih finansirati lokalna samouprava i opet se pravi neko sito, neka grupa ljudi, neka komisija koja će neke novce, odnosno pretpristupne fondove i te bespovratne kredite raspodeljivati onima kojima oni odluče da treba da se raspodeli. Znači, neće direktno moći opštine da traže same nego će postojati neka agencija koja će odlučivati ko će dobiti a ko neće dobiti, i sad naravno opet po nekim vašim kriterijumima. Drugi za nas je politički, odnosno bezbednosni. Lično smatram da je ovo rasparčavanje Srbije, odnosno nastavak i da je ovo samo nastavak "Milosrdnog anđela" i da se trenutno ne radi o eksplozijama nego da se radi o implozijama. Dakle, postavljate takve mehanizme gde će se Srbija urušiti sama od sebe iznutra. Da je interes velikih sila da se podeli Srbija na što više delova, odnosno na onoliko koliko oni traže, postavio sam to pitanje, jer sam imao takva saznanja, a i štampa je o tome govorila. Postavio sam 14 poslaničkih pitanja u decembru 2008. godine i dobio sam odgovore od nekoliko ministarstava, koji su zaista bili smešni, da upotrebim određene gradacije koje ovde vrlo često čujemo od ministara, dakle dobio sam odgovore koji su više nego smešni. Neki od njih su bili da nemaju saznanja, ovakva ili onakva, da bi samo sedam meseci kasnije došao Džozef Bajden i dao meni odgovor da li će se Srbija deliti na pet regiona. Da, rekao je, možete deliti Srbiju na pet regiona. Sad naši ministri ne znaju, a potpredsednik Amerike zna. Zaista uvredljivo. Naravno, gospodin ministar je istrčao odmah sa novom tezom da treba Srbiju deliti na sedam delova. Međutim, iako je donet zakon ne može biti onako kako hoće ministar Dinkić ili neki ljudi ovde u vlasti, već onako kako hoće strani mentori. Dakle, biće ih pet. Kako god da vi koristite, kroz vaša objašnjenja, kroz vašu demagogiju ili populističke govore, da se Vlasi ne dosete, tu vašu regionalizaciju mi vidimo ovako: vi kažete da mi pratimo vaše kretanje, da, i vaše kretanje i vaše izlaganje, i danas smo u vašem izlaganju čuli mnogo toga što nam potvrđuje ova naša razmišljanja i naša viđenja. Zaista sam se naježio od rečenice koju ste izgovorili, a to je da će ovi administrativni regioni za neko vreme postati čak i politički regioni. Znači, zaista se ide u vrlo ozbiljnu podelu Srbije. Šta god da date vi kao odgovor u daljim objašnjenjima, ne možete me razuveriti od ovoga, jer neki mnogo jači od vas, koji vas upotrebljavaju, traže od vas da vi uradite to sa Srbijom.
Reč ima gospodin Mlađan Dinkić. Izvolite.
Iako sam već dva puta rekao da se neće formirati nove agencije, i treći put to ponavljam, pošto i vi uporno ponavljate nešto što ne stoji. Dakle, danas u Srbiji sve ove agencije koje su predviđene zakonom već postoje. Ponoviću, postoji regionalna razvojna agencija u Kragujevcu, regionalna razvojna agencija u Požarevcu, u Zaječaru, u Vranju, u Leskovcu, u Kraljevu, Užicu, Novom Pazaru, postoji regionalna razvojna agencija u Somboru, Novom Sadu, Zrenjaninu. Dakle, nema potrebe za formiranjem agencija, tako da je netačna vaša tvrdnja da će biti formirano najmanje 12 regionalnih agencija, jer ove već postoje. Samim tim i način finansiranja će biti isti kao do sada. Dakle, nema dodatnih troškova, nema nove administracije. Spreman sam da ovo ponovim sto puta danas ako treba. Ko god bude govorio da će biti formirane nove agencije, dužan sam da dam odgovor da neće, nego već postoje. Druga stvar, koja je jako važna, da li vi smatrate da građani koji žive u južnoj i istočnoj Srbiji ili građani koji žive u Šumadiji, zapadnoj Srbiji, imaju danas ista ekonomska prava kao građani koji žive u Vojvodini, ili mi imamo jednu asimetričnu državu, s obzirom da je Vojvodina istorijska pokrajina, koja ima i svoju vladu, svoj budžet i svoja ovlašćenja, što je dobro za građane Vojvodine, ali drugi nemaju? Nemaju ni građani koji žive u Požarevcu, ni građani koji žive u Vranju, ni građani koji žive u Nišu, Užicu, nemaju takvu mogućnost da, osim centralne vlasti, imaju i srednji nivo regionalne vlasti, koja ima i odgovarajuća fiskalna ovlašćenja i koja ima odgovarajuća zakonodavna ovlašćenja. Moram da vam kažem nešto, danas u EU 70% zakona se donosi na nivou regiona, a ne na nivou centralnih država. Znači, govorim šta je praksa u EU. Dakle, na nivou lokalnih samouprava i tzv. srednjih nivoa, regionalnih nivoa vlasti, 70% svih propisa koji uređuju život neke zemlje se donosi. Naravno, znam da neki nisu za ulazak Srbiju u EU, ali svi oni koji se zalažu za ulazak Srbije u EU, najpre treba da prouče, razmisle, prihvate ili ne prihvate pravila koja važe u Evropi i koja su dobra. Zašto je dobro da se neki zakoni od značaja, na primer za zaštitu životne sredine, ne donose na nivou centralne vlasti nego da ih donosi region? Zato što nije isto štititi Deliblatsku peščaru ili štititi Nacionalni park Tara ili Kopaonik. To su potpuno različite oblasti. Dobro je da regioni određuju specifičnim zakonima oblasti zaštite životne sredine. U dosta slučajeva se i oblast zdravstva prenosi na regione da uređuju te nadležnosti. U tom smislu je dobro je da nema velike disproporcije u nadležnostima u okviru određenih delova jedne te iste države. Ako Vojvodina ima sada određene nadležnosti, zaista je dobro da slične, ne moraju to da budu iste, jer ne mora to da bude asimetrično sasvim, ali slične nadležnosti treba da dobiju ljudi u zapadnoj Srbiji, istočnoj, Šumadiji, kako bi imali podjednaka prava. To je razlog zašto to lično smatram, a naravno da će građani i debata vremenom pokazati da li je ovo dobro za Srbiju. Ubeđen sam da jeste, jer što se više vlast približi čoveku, građaninu, što je spuštena više nadole, to su onda usluge države ka tom građaninu efikasnije. U tome treba videti snagu jedinstva i različitosti, a ne govoriti terminima iz prošlog veka o nekom rasparčavanju. Znam da postoji strah, ali ako su sve zemlje u EU ili većina, možda tri-četiri nisu, regionalizovane, nema razloga da se mi u Srbiji toga plašimo, ali se slažem da zbog strahova koji postoje je potrebna relativno dugačka debata i da svako treba da iznosi svoje mišljenje i da u toj debati treba da dođemo do rešenja decentralizacije koja je najbolje za Srbiju, ali važno je da nemamo asimetričnu državu kao što je sada imamo. Važno je zbog nas, ne zbog EU.
Prelazimo na deo sednice u kome reč imaju predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa. Pošto se nije javio predstavnik poslaničke grupe PUPS, reč ima gospodin Balint Pastor.
Gospođo predsednice, gospodine potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da govorim isključivo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju. Taj zakon smatramo za prvi korak ka regionalizaciji, ali ne pridajemo tako veliki značaj ovom zakonu kao što to čini veći deo opozicije. Ne mislimo da će se bilo šta suštinski promeniti što se tiče ustrojstva zemlje, što se tiče stepena regionalizacije i decentralizacije ovim zakonom, ali smatramo da je dobar korak donošenje ovog zakona i svakako je za pohvalu što je Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj bilo spremno da predloži izmene i dopune zakona samo nekoliko meseci posle usvajanja Zakona o regionalnom razvoju u Narodnoj skupštini. U junu prošle godine sam govorio da se vodi bitka između stranaka o tome koja je više za regionalizaciju, koja je više za decentralizaciju. Sigurno se sećate, gospodine Dinkiću, da sam vam čestitao kao predsedniku jedne stranke da ste dobili bitku jer ste bili prvi predsednik stranke, a ujedno i ministar, koji je konkretno nešto predložio zarad decentralizacije i regionalizacije u Republici Srbiji. Ali je to malo onako na brzaka učinjeno. Zbog toga danas moramo da menjamo ovaj zakon, ali to nije ništa loše. Za pohvalu je ukoliko neko želi da primeti da nešto nije savršeno i da se nešto mora dopuniti, da se neke izmene moraju uraditi. Sigurno znate da je SVM za svaki vid decentralizacije i regionalizacije, bilo da se radi o statističkoj regionalizaciji, o ekonomskoj decentralizaciji, o administrativnoj regionalizaciji. Za svaki vid smo regionalizacije, jer smatramo da je to za čitavu državu dobra stvar i da bi što pre trebalo krenuti u suštinsku decentralizaciju. Zakon o regionalnom razvoju vidimo samo kao jedno oruđe, kao jedno sredstvo za ravnomeran regionalan razvoj, sredstvo za to da se povuku sredstva od pretpristupnih fondova EU i to je otprilike sve što možemo očekivati od ovog zakona, ali je to veoma bitno u sadašnjem trenutku i na sadašnjem nivou integracije Republike Srbije, odnosno puta Republike Srbije ka EU. Jedan moderan zakon se ne može graditi na lošim osnovama, o tome sam govorio i u julu. Možete reći, gospodine ministre, da nisu sva pitanja, koja su od značaja za ovaj zakon, u delokrugu, odnosno u nadležnosti vašeg ministarstva i da ste vi prinuđeni da se vi oslanjate na određena postojeća rešenja u pravnom sistemu Republike Srbije. Ali, to s jedne strane nije baš tako, a s druge strane, kao što ste bili spremni da predložite izmene i dopune ovog zakona, tako bi trebalo svi zajednički da pokažemo spremnost da promenimo nešto što ne funkcioniše dobro i što ne daje dobre osnove za primenu ovog zakona. Mislim na upravne okruge, prema terminologiji ovog zakona na oblasti, jer se ne može govoriti o efikasnim sredstvima za ravnomeran regionalni razvoj kada vi ne uzimate u obzir kao ministarstvo određene logičke, geografske, privredne, telekomunikacione, infrastrukturne činjenice. Ne možemo govoriti o ravnomernom regionalnom razvoju, razvojnim dokumentima, razvojnim planovima, regionalnim prostornim planovima kada polazimo od maksimalno netačne činjenice da se npr. opština Ada, ili opština Kanjiža, ili opština Senta nalaze u Banatu. To geografski nije tačno. To stanje se mora promeniti, jer ako se ne promeni, onda nećemo imati dobre razvojne dokumente u tim oblastima, mislim na severnobačku i na severnobanatsku oblast, nećemo imati dobre regionalne prostorne planove kao prvi korak ka ravnomernom regionalnom razvoju i nećemo olakšati život tim ljudima koji žive na teritorijama tih opština. Cilj ovog zakona, nadam se da se slažemo, jeste taj da ljudi bolje žive. Ovde se radi o praktičnim stvarima, o privredi, o ekonomiji, o infrastrukturi, o telekomunikacijama, o pretpristupnim fondovima EU, ne radi se o politici, još manje o nekakvim nacionalnim pitanjima. Znam da se prethodnih meseci veštački stvorila klima da Mađari žele svoj region, Bošnjaci žele svoj region, Albanci žele svoj region i sve je otišlo u taj pravac koji ne odgovara stvarnosti. Na područjima tih opština, govorim o Adi, Kanjiži, Senti, u koje ste vi ranije redovno dolazili, sada vas u zadnje vreme nema, ali bih želeo da dođete, recimo, u Kanjižu, da se zajedno prošetamo obalom Tise i da zajednički ustanovimo da li smo u Bačkoj ili smo u Banatu i da li je u interesu Kanjižana, gde žive i Srbi, Hrvati, Romi, ne samo Mađari, da pripadaju severnobačkoj oblasti, a ne severnobanatskoj oblasti sa sedištem u Kikindi, jer nema nikakvih ni privrednih, ni infrastrukturnih, ni telekomunikacijskih, ni drugih veza između, recimo, Kanjiže i Kikinde, ali ima i te kako jako puno takvih veza između Kanjiže i Subotice. Zbog toga, nažalost, moram trošiti najveći deo svog vremena na ovo pitanje jer to nije rešeno ni zakonom koji je donet u julu prošle godine, to pitanje nije rešeno ni ovim predloženim izmenama zakona, a još manje Uredbom o nomenklaturi statističkih teritorijalnih jedinica, koji je na snazi od 1. januara 2010. godine. Zalažemo se za to da se izgradi dobar sistem, efikasan i da ne ignorišemo određene notorne činjenice. Mislimo da je to pitanje rešivo, da je potrebno samo naći političku volju i političku hrabrost da se promene neke stvari koje su iz nacionalnih pobuda, iz nacionalnih motiva učinjene 1992. godine. Moram još jednom da ponovim da u našem zahtevu nema politike i nacionalnog predznaka, ali je i te kako bilo nacionalnog predznaka kada je 1992. godine mađarsko biračko telo podeljeno na dve celine zbog toga što je tada bio većinski izborni sistem i trebalo je učiniti sve u interesu toga da Mađari imaju što manje poslanika u Narodnoj skupštini. Zbog toga su tri opštine prebačene, suprotno svakoj elementarnoj ljudskoj logici, u Banat. To stanje je i danas na snazi 2010. godine. Nešto slično se dešavalo i Bošnjacima i Albancima na teritoriji Srbije, ali se Zakon o regionalnom razvoju ne može bazirati na jednom takvom rešenju. Nadam se da se slažete. Može se tu reći, kao što je i napisano u Uredbi o nomenklaturi statističkih teritorijalnih jedinica, da će se poštovati postojeće administrativne podele, da se ovom uredbom, kao ni Zakonom o regionalnom razvoju, ne može dirati u postojeću administrativnu podelu Republike Srbije. Moram vas podsetiti, gospodine predsedniče, da okruzi nisu ustavna kategorija i o okruzima ne treba govoriti kada govorimo o administrativnoj podeli. Kada govorimo o administrativnoj podeli, onda u Srbiji postoje jedinice lokalne samouprave, tj. opštine, gradovi i grad Beograd, sa jedne strane, s druge strane autonomne pokrajine, za sada dve i Republika Srbija. Znači, okruzi nisu organi decentralizacije, okruzi su organi dekoncentracije, odnosno okruzi su područni centri državne uprave. Okruzi nemaju veze sa decentralizacijom i regionalizacijom i zbog toga je u potpunosti pogrešan koncept da se oblasti definišu na osnovu upravnih okruga. Isto tako ste u Uredbi o nomenklaturi statističkih teritorijalnih jedinica u članu 3. napisali da se kriterijumi po kojima se vrši grupisanje nivoa NSTJ, tj. nomenklature statističkih teritorijalnih jedinica, baziraju na opštim kriterijuma koji su utvrđeni standardima EU. Tu ste naveli četiri kriterijuma – broj stanovnika, geopolitičku poziciju, prirodni potencijal i kulturno-istorijsko nasleđe. Meni uopšte nije jasno po kom kriterijumu od ova četiri jeste Kanjiža u Banatu. Kanjiža ne treba da bude u Banatu ni na osnovu broja stanovnika, ni na osnovu geopolitičke pozicije, ni na osnovu prirodnog potencijala, ni na osnovu kulturno-istorijskog nasleđa. Zbog toga bi trebalo da zajednički nađemo način da se ovo stanje koje sputava razvoj tih opština promeni. Rekli ste da će Vojvodina imati najmanje tri agencije. Naveli ste da će najverovatnije jednu agenciju imati jednu Bačka, jednu Banat i jednu Srem. To je tako logički i za mene geografski. Ukoliko znamo da su Kanjiža, Ada i Senta, kao bačke opštine u severnobanatskom upravnom okrugu i zahvaljujući ovom zakonu u severnobanatskoj oblasti, onda ne znam kako možete govoriti o Bačkoj, Banatu i Sremu, jer je ta logika pala donošenjem ovakvog zakona odnosno uredbe prošle godine. Isto tako ste rekli da se prilikom definisanja regiona vodilo računa, odnosno polazilo se od Koridora 10. Kanjiža, Senta i Ada su sa one strane Koridora 10 sa koje je strana i Subotica ili Sombor, ili Novi Sad, znači, sa bačke strane, a ne sa one strane gde je Kikinda. Ne znam po kojoj logici onda Kanjiža pripada severnobanatskoj oblasti. Skupština opštine Kanjiža je 2. marta tekuće godine usvojila jednu inicijativu koju ste vi dobili. To je inicijativa za izmenu Uredbe o upravnim okruzima i Uredbe o nomenklaturi statističkih teritorijalnih jedinica. Što je veoma interesantno, nadam se da će svi zapamtiti ovu činjenicu, ova inicijativa je u SO Kanjiža doneta jednoglasno. Nisu samo odbornici Saveza vojvođanskih Mađara i Mađara glasali za ovu inicijativu, nego su sve stranke, pa i DS koja ima odbornike, tamo su opozicija, ali imaju odbornike u SO Kanjiža. Ako ste vi, gospodine Dinkiću, za decentralizaciju, za regionalizaciju, za povećanje značaja opština i gradova, onda bi trebalo ovu inicijativu, koja je jednoglasno usvojena, uzeti u obzir, pogotovo zbog toga što je u ovoj inicijativi i u obrazloženju navedeno jako puno argumenata zbog čega SO Kanjiža smatra da treba da pripadaju severnobačkoj oblasti. To je geografski položaj. To je povezanost Kanjiže i severnobačke oblasti u oblasti obrazovanja, kulture, zdravstva, pravosuđa, privrede. To je nedavno donet Zakon o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava sa jedne strane, i Zakon o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama sa druge strane. Radi se o jedinstvenom privrednom regionu, o jedinstvenom prostornom razvoju, razvijenosti infrastrukture, o jedinstvenom ekološkom području. Postoje viševekovne veze u oblasti građevinarstva, proizvodnje i prerade sirovina, voćarstva, vinogradarstva, proizvodnje povrća, stočarstva, prehrambene industrije. Tu je i infrastrukturna povezanost o kojoj sam malopre govorio, baš o Koridoru 10 se radi, naravno. Mogli bismo pomenuti i značaj kanala Tisa-Palić, povezanost u proizvodnji i preradi žitarica, industriji šećera, proizvodnji i preradi industrijske paprike, povrća. Radi se o prirodno jedinstvenom području. Radi se o jedinstvenom telekomunikacionom području, to je pozivni broj 024. Ako znamo da je značaj Zakona o regionalnom razvoju stvaranje pretpostavki i uslova za regione da konkurišu kod pretpristupnih fondova EU i da utvrde svoje razvojne planove, onda bi ove geografske, ekonomske, privredne, infrastrukturne, telekomunikacione činjenice trebalo akceptirati i uzeti u obzir. Razmišljali smo, gospodine ministre, kako da formulišemo amandman da bi to bilo prihvatljivo, da bi se videlo da se ne radi ni o kakvim nacionalnim pitanjima. Pošto u zakonu piše da Vlada, na predlog organa nadležnog za poslove statistike, određuje jedinice lokalne samouprave i gradske opštine koje čine oblast, vidite, gospodine ministre, ni u samom zakonu se ne spominju okruzi, nego se spominju lokalne samouprave i gradske opštine, predložili smo da se ovaj akt donese vodeći računa o tri kriterijuma. Jedan od kriterijuma bi bile geografske celine, znači da se vodi računa o geografskim celinama. Što je u Bačkoj neka bude u Bačkoj, što je u Banatu neka bude u Banatu, jako je prosta stvar. Drugo o čemu bi trebalo voditi računa, što smo mi predložili u amandmanu, jeste mreža privrednih sudova i mreža privrednih komora. Sećate se, gospodine ministre, da smo s vama uspeli postići, to nas je veoma radovalo, dogovor i sporazum u vezi privrednih komora, da se te nelogičnosti u tom zakonu isprave. To je veoma dobro, ali bi to trebalo da se uradi i ovim zakonom. Treći, odnosno četvrti kriterijum, ako smatramo privredne sudove i privredne komore kao dva kriterijuma, onda su četvrti kriterijum telekomunikaciona područja. Smatramo da oblasti treba definisati na osnovu ovih kriterijuma. To ne bi bilo na štetu nijednog stanovnika ovih opština, to ne bi bilo na štetu ni privrede, ni infrastrukture, baš suprotno. Zbog toga smo predložili da prihvatite ovaj amandman i nadamo se da nećete kompromitovati dobru ideju koja je sadržana u ovom zakonu o regionalnom razvoju i da ćemo zajednički uspeti da izradimo jedan tekst i da prihvatimo jedan tekst izmena i dopuna zakona koji će voditi računa o svim činjenicama o kojima treba da vodi računa jedan ovakav zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, izvolite.
Želeo bih da prokomentarišem i da dam odgovore na neka pitanja koja ste postavili. Najpre, kao što znate, sam zakon se ne bavi upravnim okruzima. To je predmet drugog zakona. O tome smo govorili i prošli put, kada je bilo reči o ovom zakonu. Što se tiče upravnih okruga, namerno se i ne pominju iz tog istog razloga u ovom zakonu. Rekao sam svoj lični stav, da smatram da u nekom budućem procesu decentralizacije, i to političke decentralizacije Srbije, treba da imamo samo tri nivoa vlasti – centralni, nivo regiona i lokalne samouprave. Po mom ličnom mišljenju, upravne okruge treba potpuno ukinuti. Mislim da ste vi u pravu kada kažete da oni nemaju funkciju decentralizacije, nego kako ste to vi rekli. Zbog toga, čini mi se, da nemaju nekog smisla. Ako mene pitate za mišljenje, okruge bi u jednom trenutku trebalo ukinuti, s obzirom da su nefunkcionalni. No, to nije predmet ovog zakona, samo iznosim svoje lično mišljenje. Treba dati mnogo veću moć lokalnim samoupravama, pa čak videti i do kog nivoa velikih mesnih zajednica dati još neka dodatna ovlašćenja. U tom smislu, kada govorimo o okruzima, shvatam vašu primedbu i želim da neke vaše dileme takođe pokušam da razrešim. Naime, kada kažemo da će u Vojvodini biti najmanje tri razvojne regionalne agencije i kada sam rekao da mislim na Srem, Banat i Bačku, pre svega sam mislio na one razvojne agencije koje su već najaktivnije u Vojvodini, koje su već pokazale najbolje rezultate. To su agencije sa sedištem u Novom Sadu, u Zrenjaninu i u Subotici. Samim tim, ako te tri agencije dobiju akreditaciju, a to je najmanje tri, jer postoji i četvrta u Somboru, više i nema agencija u Vojvodini, ali ove tri su sigurno najveći kandidati za dobijanje akreditacije. To bi značilo da bi suštinski subotička agencija i bila nadležna za usmeravanje podsticaja preko regionalnog razvoja za Kanjižu npr, to ste postavili kao pitanje. U tom smislu, kada sam govorio da je koridor 10 korišćen, on nije korišćen kao neka linija za pravljenje tih zamišljenih statističkih linija oblasti, već regiona u centralnoj Srbiji, to sam rekao. Kao što znate, i Srem, i Banat, i Bačka, i Kanjiža, i Subotica i Novi Sad su u Vojvodini, dakle u jednom regionu. Ovde sam rekao da smo koridor 10 koristili da bismo na neki način napravili demarkaciju između dva statistička regiona u centralnoj Srbiji. Konačno, mislim da je vaš amandman prihvatljiv i mi ćemo to prihvatiti. Prosto, sve što ste govorili ima potpuno smisla i ovaj kriterijum koji ste dali vezan za to da se oblasti definišu odlukom statistike, vodeći računa o geografskim celinama, mreži privrednih sudova i privrednih komora, kao i telekomunikacionim područjima, to je sasvim dobar predlog i mi smo ga već razmotrili. Koristim priliku da vam kažem da ćemo to prihvatiti. Ima još jedna stvar koju bih želeo da kažem, a to je – zašto je Republički zavod za statistiku, kada je doneo uredbu o klasifikaciji oblasti, koristio postojeće granice upravnih okruga. Zato što je na tome insistirala Evropska agencija za statistiku, Eurostat. Dakle, oni insistiraju za svaku zemlju da se prilikom utvrđivanja tzv. nižih statističkih nivoa kao što su pre svega NUTS 3, dakle, to je ovaj nivo oblasti, da se koriste neka postojeća zakonska rešenja. Naravno, oni ne propisuju da to moraju biti baš ti okruzi jer to nije čak ni zakonom dato, već uredbom. Jasno je da je to moguće promeniti. Opet vam kažem lično mišljenje, mislim da ne treba ni da postoje okruzi, jer samo su predmet podela, nisu predmet pripajanja, međutim, to je moje mišljenje. Pitanje toga je mnogo šire i mora o tome da se razgovara, da se nađe neki konsenzus. Mislim da bi lakše probleme rešavali ako ne bi imali okruge nego ako bi se koncentrisali na regione i na lokalne samouprave, kao glavne nosioce decentralizacije. Imajući u vidu da okruzi nisu predmet ovog zakona, kao što sam već rekao, a da je za definisanje oblasti opet nadležna statistika koja će opet pitati Eurostat za mišljenje, mislim da su ovi kriterijumi koje ste dali u amandmanu prihvatljivi, tako da se s njima slažem.
Gospodine Pastor ima reč.
Želeo bih da se zahvalim gospodinu ministru što je najavio da će prihvatiti ovaj amandman. Znam da se mi slažemo u vezi okruga, ali sam samo želeo u mojoj diskusiji da podvučem više puta da ne bi trebalo celu koncepciju graditi na osnovu vrlo loše koncepcije upravnih okruga. Pročitao sam podatak da je Eurostat predložio da se pođe od upravnih okruga, ali mislim da je razlog taj što iz Srbije Eurostatu nisu na valjan način objasnili šta su okruzi, odnosno šta nisu okruzi. Vi ste veoma pravilno rekli da okruzi uopšte nisu zakonska materija, okruzi se regulišu uredbom Vlade. Želim samo da pitam, da bi građani u ovim opštinama jasno znali o čemu se radi – da li prihvatanje amandmana onda znači da će konačno Kanjiža, Ada i Senta pripadati severnobačkoj oblasti, jer iz prihvatanja amandmana to proizilazi i to je suština? Praktičan razlog usvajanja tog amandmana, odnosno ta pozitivna strana amandmana bi bila ta.
Izvolite, gospodine ministre.
Neću ulaziti u posao statistike, ali prihvatanjem amandmana daju se jasni kriterijumi statistici kako da uredi ovu oblast. S druge strane, već sam vam rekao da agencija koja će biti nadležna za infrastrukturni razvoj, kao i za razvoj preduzetništva, u Kanjiži, Senti biće agencija sa sedištem u Subotici.
Poslanička Nova Srbija, da li želite reč? (Ne.) Poslanička grupa LDP, da li želite sada reč? (Da.) Izvinite, gospodin Velimir Ilić se javio. Izvolite, gospodine Iliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, imamo danas zadovoljstvo da ponovo vidimo u parlamentu na istoj temi jednog prosto srpskog genija, koji je došao ovde da nam objasni kako to treba da se organizujemo u Srbiji i da radimo. Nama je zadovoljstvo i mi treba da budemo srećni što je danas pred nama najbolji ministar finansija sveta, koji je proglašen, čovek koji stvara jednu državu u kojoj će on moći da prođe cenzus, ne pitajući za cenu koliko to košta Srbiju. On okuplja sve i svašta potrošeno, istrošeno, izamortizovano, da bi ipak napravio neku prođu i vrlo je ubedljiv da nam objasni o čemu se radi. Samo jedno nam nije objasnio. On je tri godine ministar za ravnomerni regionalni razvoj, ima silne agencije, nabrojao je ovde po svim velikim gradovima, tamo, naravno, gde je on imao interes da ih otvara. Koji je učinak tih agencija? Nikakav. Koji je posao tamo napravljen? Nikakav. Kako se tamo živi? Bedno, kao u celoj Srbiji. Šta su uradile te agencije koje su napravljene? Zaposlile su ljude iz G17, napravili odbore i tako funkcionišu. To mnogo državu košta. Ovo danas što se radi državu će izuzetno da košta. Imaćemo regionalne agencije, opštinske agencije. Ovo se podvodi pod neku decentralizaciju. U opštinama je diktatura. Sve što im dođe, dođe im iz centra, odnosno od Dinkića. On drži kasu. Ako on kaže može, njemu ne trebaju nikakve institucije, nikakvi organi, on se pojavi i kaže – dogovoreno, ako mu je to u interesu. Ako nije, on kaže – ne može i od toga nema ništa. Prema tome, pravimo sada neki trgovinski dil sa bošnjačkim partijama koje su, da bi prihvatile da glasaju deklaraciju, ovo tražile. Evo, čuli ste pre neki dan Zukorlića koji je to lepo objasnio. Čuli ste mnoge koji su to objasnili. Gospodin ministar trguje sa srpskim življem, sa teritorijama, sa opštinama, njega to uopšte ne interesuje. Šumadiju deli gde mu padne na pamet, našao neke tu potrošene političare koji više ne postoje, ljudi postali senilni, primakli se 70-toj i samo ovde tuku po ovom parlamentu, ko muva bez glave i oni idu, tobože, prave nešto, rade nešto, a od toga nema ništa. Gledam ga sada u Aranđelovcu, ne smeta tu da dođu i Ljajić, i šporet, i farmerke i sve, samo da se prođe. Nije narod više lud. Neće više da glasa. Dinkić deset godina žari i pali ovom Srbijom. On drži Narodnu banku. Deset godina nijednom nije podnesen izveštaj ovom parlamentu o radu banke. Nikada. Ne znamo ni gde su devizne rezerve, ni pod kojim uslovima. Ništa ne znamo. On bukvalno radi šta hoće. Pošto je privredu uništio potpuno, a bila je umetnost uništiti jednu "Prvu petoletku", "Magnohrom", jedan "Bor", industriju "Niš", jednu "Viskozu", gde je uzeo vlast, sve je demontirao. U mnogim gradovima ne postoji ni jedna jedina fabrika koja radi. Onda se opredelio za turizam. Počeo je skijališta. Priča – Stara planina, istočna Srbija, najveći ski-centar u Evropi, blagostanje, svi živite, radite i ništa. Opet promašaj. Opet propala stvar. Onda krene na Goliju i tamo zagužva, sve uništi itd, da ne nabrajam te skijaške centre, propali bi sad. Njegov prijatelj Šlaf i on uđu u "Mocart" kladionicu, tu počnu da rade, u kockarnice, u "Lutriju", aerodrom, da ne pričam, Krišto. To bože sačuvaj. Sada se setio regiona. Sada mu je glavni igrač Boško Ničić, koji je istočnu Krajinu uništio. On sedi u Velikom bratu, a tamo mu pliva ceo Zaječar. U Zaječaru jad i beda, ljudi nemaju gde da spavaju, nemaju šta da jedu, stoku da prehrane. Šta ste tamo uradili, gospodine genije? Nisam vas video tamo, a video sam vas da šetate žirafu. Volite malo žiraficu da prošetate, je l' tako, to je bilo vrlo atraktivno. (Predsednik: Gospodine poslaniče, molim vas da vodite računa o obraćanju ministru.) To je sve istina. Uredno gledam TV program. Komentarišem emisije koje su na televiziji. Genije se prošetao dole da taj Priboj sredi. Tu nešto treba da uradi. Od "FAP-a" nema ništa otprilike, sad će on da napravi neki dil i za Novu Varoš, i Priboj i Prijepolje. Kako pričamo o decentralizaciji lokalne vlasti? Tamo su zasedale skupštine opština i donele skupštine odluke da se ne slažu sa ovim. Ljudi su potpisali peticiju. Stotine hiljada ljudi kažu da neće da čuju za ovo, a genije gura li ga gura. Njega baš briga. On će da nabavi tu većinu. To će da prođe sa 126 i baš ga briga šta će se dole dogoditi. Uništio je Novi Pazar. Obećavao je puno. Tamo je sve krenulo kako valja, e onda je došao genije i razorio sve. Napravio je dil sa Ugljaninom, brzo ga izgustirao. Ugljanin pametan čovek, video je o čemu se radi. Sada je prešao sa Ljajićem u kombinaciju. Sada je tu velika ljubav, velika kombinacija i velika igra. Da ne pričamo šta se sve tu događa i kako to sve ide. Gospodine genije, da vas tako nazovem jer ste najbolji ministar sveta, finansija, a zemlja bankrotira, ministre, a vi najbolji ministar na svetu. Blago nama. U Banatu ljudi nemaju vode da piju pedeset godina. Genije, šta ste uradili u Banatu da ljudi piju vodu, kad je ravnomerni regionalni razvoj? Znate li, da li ste čuli za branu "Svračkovo"? Pet opština nema vode da pije. Da li ste izdvojili dinar iz NIP-a za vreme vašeg mandata od deset godina? Minirali ste taj projekat i tamo se ne radi. Opet letos neće biti vode da se pije. Spustite se malo na zemlju. U 21. veku je sramota da ljudi nemaju vode da piju. U Kosjeriću ste sve obećali. Uzeli ste vlast. Znate li da tamo celo leto ljudi nemaju vode da piju? Znate li da u Kraljevu nemaju vode da piju? Znate li da pola Srbije nema vode da pije, ministre, vode za piće? Našli ste svoje druge genijalce koji vam pomažu u toj priči i napustili ste ovu priču o privredi, o preduzećima. To ste potpuno zabatalili. Više ne pominjete ništa. "Elektronska industrija" vam je nekada bila udarna. Rekli ste u Nišu, to pokrećemo, to radimo. Od toga ništa nema. Uništili ste zdravstvo, pošto je to vaš resor. Uništili ste sport. Zamislite da je Crvena zvezda prodala grb da bi platila hranarinu sportistima, grb prodala. Alo, da li ste normalni? Da li razmišljate nešto u Vladi? To se nikada u istoriji nije dogodilo. (Predsednik: Gospodine poslaniče, zaista vas molim da vodite računa o sadržaju onoga što govorite, temi koja je na dnevnom redu. Molim vas da se držite teme i da vodimo računa da se jedni drugima obraćamo…) Tema je regionalizacija. [[Isključen mikrofon.]]
Nemojte me dovoditi u situaciju da izričem sankcije. Moraćete ponovo. Ostalo je 10 minuta.
Vidite, čim počnemo da hvalimo vaše ministre, ne date da ih pohvalim. Pričam o genijalnom potezu, o genijalnom ministru i vi me prekidate. Šta biste tek uradili da ga kritikujem? Onda bi me isključili potpuno, je l' tako? U Vojvodini ste obećali da će se bolje živeti. Obećali ste statut, prenos nadležnosti. Kako se živi u Vojvodini? Još gore, višestruko gore. Koliko se uzoralo zemlje, gospodine genije? Koliko se orezalo voća? Znate li da jedan voćnjak od 800 sadnica da se oreže treba vagon šljiva da se plati rezidba, kolika je cena voća? Kako regioni da prežive? Uništili ste proizvodnje mleka, mesa, uvoz cveta. Sve je to razbijeno. Sada ste se setili da napravite vaše čuvene kancelarije. Sada ćete da napravite i ekonomsku diplomatiju, pa će ovi regioni da prerastu i napravićete paralelno diplomatiju postojećoj. Vuk Jeremić će ostati bez posla. Uporno pravite da te vaše genijalne ljude, eksperte, pošaljete po svetu, da ove ideje malo poseju po svetu i raznesu. To uporno radite o trošku ove države, o trošku ovog naroda, o trošku budžeta. Subvencionišete "punta". Zašto baš samo "punta"? Šta se događa u Kragujevcu ovih dana? Koliko ljudi radi tamo? Šta je problem? Zašto su nezadovoljni? Šta je sa 200 hiljada automobila, gospodine genije? Šta je sa hiljadu evra po glavi stanovnika? Šta je sa četiri autoputa? Šta je sa hiljade kilometara koridora? Sada ste postali putar. Sada ste počeli da regulišete putna preduzeća. U sve se razumete. Skijališta ste potpuno zabatalili i to vas više ne interesuje. Sada prelazite u izgradnju infrastrukture. Mnogi ministri će ostati bez posla zbog vas. Sada crtate mapu Srbije. Pitajte u Novom Pazaru, pitajte u Tutinu da li su ljudi zadovoljni, pitajte u Sjenici? Šta ste uradili tamo? Koja fabrika radi? Nabrojte mi jednu. Koji put ste tamo napravili, koji vodovod, kanalizaciju? Šta ste uradili? Sada hoćete da usrećite i Prijepolje i, naravno, Priboj, i Pribojsku banju da stavite pod kontrolu i sve to da završite i regulišete, a od toga nema ništa. Šta je sa Koridorom 7 Dunavom? To je regionalna stvar. To ne pominjete, nemate vremena jer ste mnogo zauzeti oko ovoga. Treba napraviti stranku koja će da prođe cenzus, a nećete proći cenzus. Neće vas više niko u Srbiji. Ljudi su izgustirali te vaše laži i prevare i to više ne može da prođe. Pričate o blagostanju. Gde je to blagostanje? Otišli ste u Bor sada da se slikate jer su lokalni izbori. Što niste rešili Bor za deset godina? Išli ste deset puta da ga rešite i niste ga rešili. Da li ste podneli izveštaj šta ste zatekli u Narodnoj banci kada ste upali tamo? Da li ste sa Borkom Vučić uradili primopredaju? Niste. Ona se žena borila protiv toga. Prema tome, ne vidim razlog zašto se vi bavite ovim i zar nema Srbija preča posla, da rešava probleme koji su aktuelni, nego da radi ovo što radi? Vaš drugi genije, koga ste postavili da regionalno sredi Srbiju, predsednik je Odbora, jedan drugi genije, neću ime da mu pominjem, na zaslužuje to, pa, vas dvojica ćete da upropastite. Vama dati novac i dati nešto da uradite, ko detetu žilet. Znate kada detetu date žilet svašta možete da očekujete. Prema tome, od ovoga nema ništa. Mi danas gubimo vreme. Da li shvatate da ste zarazili Srbiju, inficirali. Prosto vi ste karcinom postali za Srbiju, za srpsku privredu, za srpski razvoj, za srpsko zapošljavanje itd. Vi bi morali malo da se povučete, da se sklonite. Dajete stalno otpremnine nekome, a mi pitamo koliko treba da vas otpremimo negde? Kolika je cena otpremnine da vas negde pošaljemo, da se malo odmorimo, da malo živnemo, da malo radimo? Nijedna opština nema danas jedan dinar imovine, a vi pričate o decentralizaciji. Opština nema imovinu. Sve ono što je ostalo od državnih institucija, kasarne, to je u fazi raspada. Pogledajte na šta to liči. Sve je propalo, raspada se, pali krovovi. Sramota, ništa niste uradili. Doveli ste ove strane banke. Uništili ste "Beobanku", "Investicionu banku", "Jugobanku". Napravili od države lakrdiju jer se teško živi, gde ne može da se preživi, gde seljak ne zna kuda će sa sobom. Pravite neki kineski most. Pričate o njemu. Dve godine mandata vam je prošlo. Rekli ste radovi kreću u martu punom parom, samo će da pršti po Srbiji. Regionalno se Srbija razvija, kreće. Sada je april, veoma brzo dolazi maj i počinju godišnji odmori. Dve godine Vlade je prošlo i šta ste uradili? Ništa. Koliko ste koridora napravili? Pričate da je neko slabo organizovao javna preduzeća, da ćete vi to sada da sredite. Pa, sredite Aerodrom, tamo ovog vašeg Krišta i ovo drugo i to je dovoljno. Ne morate sa drugim da se bavite. Prema tome, Srbiju samo delite, Srbiju samo svađate. Od Srbije pravite svoju privatnu ovde imovinu. Raspolažete kompletnim sredstvima kako hoćete bez odobrenja institucija. Gde postoje u budžetu sredstva za tu diplomatiju koju ćete da razvijete? Gde je ta pozicija u Zakonu o budžetu? Prema tome, manite se ćoravog posla i ovo povucite iz procedure, da sednemo da se dogovorimo. Razgovarajte malo sa opštinama. Otidite u Novi Pazar. Otidite u Priboj. Otidite u Prijepolje. Otidite u Ivanjicu. Otidite malo u Kruševac, popričajte s ljudima u kakvom je stanju privreda. Koje ste to regione razvili do sada? U leskovačkom kraju sve je uništeno. Čuveno poljoprivredno dobro - 600 hektara voća, nije ubrano kilo, sve je propalo. Zašto vam ne prorade prerađivači? Šta je sa "Budimkom"? Šta je sa "Srbijankom"? Šta je sa čipsarama? Sve je otišlo pod led. Vi ste vodili sada privatizaciju. Najbolja fabrika i najveći izvoznik čipsa, čipsara u Čačku, ne radi jer ste vi našli u privatizaciji genija kome ste prodali, koji je posle 15 dana završio u zatvoru i katanac. Šta je sa šumskim proizvodima, jednom vodećom firmom? Katanac. Šta je sa hladnjačama? Katanac. Šta je sa "Srbijankom"? Šta je sa klaničnom industrijom? (Predsednik: Vreme.) Imam 20 minuta, gospođo. (Predsednik: Govorili ste 10, ovo je drugih 10 minuta.) Sedam minuta i 10 minuta, to je 17, koliko znam matematiku. (Predsednik: Imate još 15 sekundi. Možete da završite.) Zašto ste takvi…
Gospodin Nenad Čanak reklamira povredu Poslovnika.
Morao sam da reklamiram povredu Poslovnika, članova 104. i 105. zbog toga što smo prisustvovali ovoj nemiloj sceni da Ilić magistar Velimir svog kolegu, s kojima je četiri godine sedeo u istoj Vladi, nazivao pogrdnim imenima. Morao sam da se javim zbog toga što je time grubo prekršen Poslovnik. Magistar Ilić je spomenuo kvalitet vode u Banatu. Ne znam kada je magistar Ilić poslednji put pio vodu u Banatu, jer mislim da on vodu uopšte ne pije.
Gospodin Velimir Ilić, replika.
Neke ljude ne treba prozivati, oni se sami jave. Svi su oni povezani. Još će tu neko da se javne. To je sve jedan isti tim koji se bori da prođe, da opstane, jer zna gde će da završi. Opačić jedva čeka da mu Čanak dođe. Svaki dan se raspituje kada će da mu dođe. Kumovi, šta će on bez njega. (Predsednik: Gospodine Iliću, molim vas da vodite računa o tome kako se obraćate kolegama. Nije u redu da rušimo ugled i dostojanstvo Skupštine.) Nema smisla, opet ste me prekinuli i opet mi oduzimate reč. Želim da posavetujem gospodina Čanka da ga je puno pozdravio Dule Mufta i da je rekao da će ponovo "Fabus" da proradi na Sajmu i da može i on da upiše postdiplomske studije, pošto je za šest meseci uspeo da završi genijalno Ekonomski fakultet kod mog prijatelja Duleta Mufte. Tu su i njegovi pajtosi iz firme. Zamislite vi tog genija, profesorsko dete koje kod mog druga Duleta Mufte dođe da završi fakultet jer mu je to trebalo. Je li tako? Šta bi on dao da je bio đak na primer Beogradskog univerziteta. Šta bi on dao da je diplomirao na Beogradskom univerzitetu, da je magistrirao na Kragujevačkom univerzitetu. Njemu bi pukao vidik. Da li znate šta je to? Kao kada se Vojvođanin popne na Frušku Goru pa pogleda koliko mu puknu vidici kada ovako on to gleda iz Novog Sada, sa sanki koje vozi po snegu i njegovi vidici su mali, ali on želi malo da prodre u javnost, da nešto kaže, da nešto osmisli. Vidim i osećam, Dinkić se smeška, da ćemo napraviti jedno skijalište tamo negde oko Novog Sada. Ima neki brežuljak tamo, Dinkiću, pa mu napravi skijalište, da čovek uživa, pošto ne može da se transportuje duže, da ne vozi po ulicama.
Gospodin Nenad Čanak replika.
Po članu 105. Poslovnika Narodne skupštine – o radu na sednici Narodne skupštine stara se predsednik Narodne skupštine i zbog povrede reda na sednici predsednik Narodne skupštine može da izrekne mere opomene – oduzimanje reči i udaljenje sa sednice. Vi to ne činite, gospođo predsednice. Ja ne razumem zašto to ne radite. Gospodin Ilić je lažov sa imunitetom, ali to i dalje ne znači da su njegove laži manje nego što jesu.
Ja i vas molim da koristite prikladne termine.
Ja i koristim prikladan termin.
Jeste li završili?
Mogu još govoriti, ali ne želim da traćim vreme građana Srbije [[Velimir Ilić sa mesta: Imam pravo na repliku.]]
Reč ima gospodin Čedomir Jovanović. Nemate pravo, molim vas, jedni drugima ste izmenili – ne, ne, ne, rečenice su bile egal upućene i na jednoj i na drugoj strani i ne, ništa. Izvolite gospodine Jovanoviću, imate reč, ali molim vas prijavite se ponovo.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Dinkiću, sada će vam potpuno izgledati neverovatno, ali izgleda da smo vam mi iz LDP bili najveći prijatelji tokom prethodne rasprave o Zakonu o regionalnom razvoju. Ovde imam stenogram onoga što smo mi govorili, odnosno mislim da bi bilo neskromno da sada citiram nas same, ali pročitaću samo jednu rečenicu iz polovine prošle godine, u kojoj se kaže – da ćete biti sami, kada se vratite u parlament sa izmenama i dopunama zakona koji se ne može primeniti i da će to biti naš zajednički poraz, a ne samo vaš neuspeh. Šta je problem ovog zakona, jer očigledno da ste se vi ovde u parlament vratili zbog toga što postoji neki problem? Problem je ono što su o tom zakonu govorile partije vladajuće koalicije, koje su prethodno za njega glasale, izbegavajući očigledne poteškoće koje prate njegovu primenu, uz obrazloženje da će to Vlada srediti uredbom na samoj sednici. Ovde pored vas nama je potreban predsednik Vlade, potreban je ministar Ljajić,potreban je i ministar Ugljanin – svi oni koji su vas praktično vratili sada ovde u parlament sa zakonom o regionalnom razvoju. Izgleda neverovatno da vi očekujete od nas da mi raspravljamo o regionalnom razvoju zemlje, o regionalizaciji Srbije, a da potpuno iz tog posla isključimo politiku – to je nemoguće, gospodine Dinkiću. Mi možemo da se ne slažemo i ne slažemo se po mnogim pitanjima, ali zašto sada samo vi meni ovde odgovarate na pitanje kao šefa parlamentarne stranke – o besplatnim akcijama, kada su na priči o besplatnim akcijama profitirali mnogi pored vas? Godine 2008. su dobijeni izbori na mantri da će akcije vredeti 1.000 evra, a danas sada sa vama treba da razgovaramo o 1.700 dinara i vašoj ambiciji da uspostavite ravnopravnost i pravednost u ekonomiji. To je nemoguće. Koja je to ekonomija uspela da ostvari deo pravednosti? Šta je problem za Zakonom o regionalizaciji? Problem sa Zakonom o regionalizaciji je što ne može da bude efikasan ukoliko se donosi kao izolovana mera. Sami ste ovde rekli da se zalažete za decentralizaciju. Suština problema Srbije zapravo je u apsolutnoj kontroli koju je uspostavila republička vlast i koje ne želi da se odrekne. Govorim o pet regiona, a ranije je bilo sedam – gde su se izgubila dva? Mi imamo NUTS standarde. Oni su vrlo jasni, ako govorimo o standardima EU – od tri do osam miliona, od 700 hiljada do tri miliona i ispod 700 hiljada. Gde su se izgubila dva regiona? Kakav je to zakon? Ako isključimo politiku, jer ste ovde rekli da je ovo statistika – šta znači region KiM? Kako će funkcionisati taj region? Kako će se kontrolisati sredstva koja se usmeravaju u region KiM? Kako će funkcionisati Beogradski region? Recimo, kako će funkcionisati Savet regionalne agencije za Beograd, ako se u tom savetu nalaze predstavnici lokalnih samouprava, predsednici? Nije isti status lokalne samouprave opštine u Beograda i opštine izvan grada Beograda. Oni nemaju status jedinica lokalne samouprave. Govorimo o tri nivoa vlasti, odnosno vi se zalažete javno ovde za tri nivoa vlasti – centralni, srednji i lokalni. Onda pogledajte u štaćemo pretvoriti Vojvodinu? Imamo ovde jedan list koji je izdat povodom ovog Zakona o regionalizaciji, gde protestuju Užičani – ne dopada im se da se izgube u tom megaregionu Šumadija i Zapadna Srbija, ne vide sebe u svemu tome – nije im logično. Mi valjda treba da donesemo zakon koji će ljudi razumeti, jer oni treba da žive u skladu sa tim zakonom. Pored toga što im govorimo da se bavimo statistikom, ta statistika će uticati na njihov život ovde. Mi sada donosimo zakon, da bi taj život bio bolji. Kako izgleda Vojvodina? Republički okruzi, pokrajinski okruzi, lokalna samouprava, gradska vlast, pa pored toga imamo pokrajinsku vlast, i onda imamo, vi ste pomenuli, tri agencije. Dve za Bačku, jer treba Savez vojvođanskih Mađara da glasa za zakon, a nijedna za Srem. Ako se isključivo bavimo ekonomskim kriterijumima, videćemo da je Sremu agencija najpotrebnija, jer je Srem najnerazvijeniji i ima najteže problema. Previše je problema u ovome, gospodine Dinkiću, da bi ovo moglo da funkcioniše. Mi želimo da funkcioniše i zato vam predlažemo da ovde dođete, prvo, sa čitavom vladom, pa da onda zajedno nađemo rešenje za ozbiljne probleme. Jer se nama zemlja iznutra raspada i rastače. Tačno je ovo što neki pominju kao kritike, samo nas interesuje zašto je to tako? Zašto vi morate da budete pored 10 kamiona koji stignu iz Kine u FAP? Zašto vi morate da odete u Bor i da kažete da će se tamo praviti topionica? Zašto vi morate da budete u Kragujevcu i govorite o "punto"? Ne to zbog toga što ćete vi od toga imati političku korist – nego ti projekti su osuđeni na neuspeh, ako zavise od vaše spremnosti da u tome učestvujete. Isto je kao i priča o akcijama. Ne može akcija da vredi 1.000 evra zato što vi to želite – bilo bi super da je to tako, ali ne može da vredi na osnovu naših želja i dobrih namera. Vrednost akcija se utvrđuje na tržištu. Tada je bilo jasno da šest javnih preduzećaza koja se planira privatizacija ne mogu da donesu prihod od 30 milijardi evra, koliko je potrebno, da bi se onda 15% od tog prihoda izdvojilo i na takav način podmirile ambicije pet miliona ljudi koji su se prijavili za podelu besplatnih akcija, računajući na svojih 1.000 evra. To je i tada bilo očigledno. Kriza koja je u međuvremenu nastupila, samo je jedno od opravdanja radi čega te akcije danas vrede 1.700 dinara, ali ona ne može da gurne u drugi plan – taj neprihvatljivi manir na kojem se gradi politika ove zemlje, ambiciju države da živi život svojih građana. Iz Kine kamioni stižu ovde, gospodine Dinkiću, zbog toga što su tamo političari napustili fabrike. Sve se pretvorilo u poguban populizam, a koliko znam 2001. godine mi smo zatvorili neke banke zbog toga što nismo hteli da budemo populisti – je li tako? Mi smo napustili Službu platnog prometa što nismo hteli da budemo populisti, nego smo rekli – želimo da promenimo ovu zemlju i promenićemo je. Kako ćemo stići mi do primene ovog zakona? Da li su lokalne samouprave bile konsultovane – oni kažu da nisu? Da li bilo ko u Vladi preuzima odgovornost za ovaj zakon – ne, osim vas? Niste vi dovoljni da bi zakon mogao da ostvari one efekte koje ste vi pomenuli. Ako govorimo o problemima neravnomerno razvijene Srbije, šta je zajedničko u tom megaregionu jednom Užicu, jednom Kragujevcu, Pazaru, Sjenici, Tutinu, Novoj Varoši, Priboju, Prijepolju, osim da na svakom mestu žive ljudi koji ne znaju zašto im je nebo palo na glavu – misle da su nešto Bogu zgrešili, pa su osuđeni na takav život? Moramo, ako govorimo o organizaciji ove zemlje, da kažemo da nam je Ustav donet na jako loš način – da su ljudi izuzeti iz dogovora o svojoj budućnosti. Taj loš Ustav za sobom povlači čitav niz problema sa kojima se danas suočavamo. Nema zakona o decentralizaciji. Vi ste sami pomenuli fiskalnu decentralizaciju, to nam je potrebno – a to je jako komplikovano, jer je zemlja nerazvijena. Nisam siguran da su spremni mnogi da preuzmu onu odgovornost koja proizilazi iz činjenice - izvolite maksimalna prava i dogovorene obaveze, jer mislim da je kod nas razvijen i apsolutno prihvaćen model života po kome prava apsolutno koristimo, ali ta prava minimalno prate obaveze od kojih mi apsolutno bežimo. Vi ste tome doprineli. Kako može Vlada da kompromituje proces privatizacije, a da mi sad ovde govorimo o podeli akcija iz procesa privatizacije? Kompromitovana je privatizacija u zemlji. Svaki preduzetnik u ovoj zemlji danas je po pravilu sumnjiva osoba. U Vladi Republike Srbije se 2003. godine rukovodstvo Vlade sretalo i razgovaralo sa prvim preduzetnicima ove zemlje. Ako plaćaju porez, ako zapošljavaju ljude, ako poštuju zakone, oni treba da budu konsultovani. Ako to ne rade, onda nije dovoljno pobeći od njih i okrenuti glavu na drugu stranu, kao što to danas Vlada čini, nego se moraju primeniti zakoni. Pominjali ste Zakon o planiranju i izgradnji kao opravdanje za poštovanje tog standarda oblasti koji niko ne razume. Taj Zakon o planiranju i izgradnji je zaustavio građevinsku industriju u zemlji. To svi vrlo dobro znamo, ali pošto nije deo našeg partijskog prostora, mi ne bi previše da se bavimo problemima koji iz tog prostora izviru. Zato ste vi danas sami. Pogledajte kakav je to stepen centralizacije? Vi ste ministar i za privatizaciju, i za privredu, i za ekonomske odnose sa inostranstvom, i za turizam. Imate čitav niz agencija ispod sebe, najviše državnih sekretara. Da li imate vi ona prava koja su vam potrebna da bi vi mogli normalno da upravljate tim sistemom? Kako možete da se bavite ozbiljno turizmom zemlje, ako se u Srbiji ne vodi ona politika koja bi bila u skladu sa preduslovima koji moraju da postoje da bi turizam bio efikasan? Ekonomski odnosi sa inostranstvom. Nije to trange-frange ekonomija kojoj mi prisustvujemo gledajući naše političare koji putuju po svetu. Ekonomski odnosi sa inostranstvom obavezuju Srbiju da prihvati sistem vrednosti na kojima počiva onaj uspešni deo sveta. Da li se to desilo? Nije se desilo. Danas smo uzeli 200 miliona dolara pozajmice za budžet od Ruske Federacije. Kako smo mi stigli do toga da pozajmljujemo od drugih da bi popunili budžet? Što trošimo više nego što možemo da stvorimo? Što se tiče samog zakona, nije dovoljno zaustaviti se na nivou statističke politike, jer je jasno da je ovaj zakon par ekselans politički. Efekti koji iz njega proizilaze su politički. On s jedne strane hrani onu politiku prošlosti koja stalno insistira na konfliktu, a konfliktne teme pronalazi u strahu ljudi. Srbija je podeljena i zaplašena iskustvima iz prošlosti. Zbog toga mi imamo tu potrebu da ovde analiziramo kako nazvati ubistvo sedam ili osam hiljada ljudi? Mi smo građani treće ili četvrte države, a sve prethodne su se raspale u podelama. Ako donosimo zakon o regionalizaciji zemlje, onda mora građanima biti jasno zašto ga mi donosimo. Ne donosimo ga mi da bi svako dobio svoju despotiju i svoju feud. Efikasna lokalna samouprava, bez efikasne lokalne samouprave Srbija ne može da funkcioniše kao normalna zemlja. Treba da vratimo imovinu lokalnim samoupravama. Ranije je bila ustavna prepreka za nešto tako. Danas nema nikakve druge osim političke. To nam je problem. Ako govorimo o tih pet regiona, zašto sad imamo pet, a prošli put smo imali sedam? Da li smo na takav način pronašli izlaz iz problema u kome smo se našli zbog toga što deo parlamentarne većine insistira na nekim svojim partijskim i uskim interesima? Mi smo unapred rekli da postoje neki regioni u Srbiji koji su realnost i ne treba ih zaobilaziti. Zašto da mešamo Šumadiju sa zapadnom Srbijom? Zbog čega? Ako je samo pitanje broja, onda ne možemo da primenimo te standarde suprotno svojim referencama, a postoje i mali regioni. Rekao sam, od 150 hiljada do 700. Hajde to ljudima da kažemo. Vi morate da razgovarate sa građanima Užica. Ne samo vi kao Mlađan Dinkić, to moraju da urade i ljudi koji se bave politikom u tom mestu da bi oni to prihvatili. Kragujevac isto tako. To su ozbiljni problemi i ovaj zakon neće moći da se primenjuje. Svi će govoriti iza ćoška – to je Dinkićeva utopija, za to smo glasali, i on glasa za naše utopije i tako ćemo terati dokle stignemo. Zakon o besplatnim akcijama. Gospodine Dinkiću, nema pravednosti u privatizaciji. Ona treba da bude poštena i treba da bude efikasna. Mi smo imali oročen zakon o privatizaciji i proces privatizacije na četiri godine, a to se rasteglo, evo ulazimo u desetu godinu. Kako smo došli do toga da građani ove zemlje mogu da veruju da je država odlučila da prodaje svoju imovinu, a da pri tom nije bila svesna činjenice da je prodaje zato što ne zna šta će sa njom, jer država kao vlasnik nema šta da traži u poslu. Nije tačno da ne može privatizovano preduzeće da propadne. Može, ona koja su neuspešna propadaju, ona koja su uspešna se razvijaju. Imamo ozbiljne probleme sa tim zakonom. Ne želimo da uravnotežimo, ujednačimo pravo građana koje proizilazi iz zakona o podeli besplatnih akcija, pa ćemo akcije NIS-a, akcije EPS-a, akcije nekih velikih, Telekoma, staviti u Akcionarski fond zajedno sa akcijama onih preduzeća koje niko ne želi da uzme, koja su propala, koja su fiktivno samo angažovana, i onda će ljudi posedovati akcije akcionarskog fonda, a ne NIS-a ili EPS-a. Kažete da to nije klasičan investicioni fond. Za nas je važno da bude klasični investicioni fond, da se služi ekonomskom logikom a ne političkom. To je jedino važno. Zatvoreno akcionarsko društvo sa pet miliona akcionara ne postoji. Možda postoje neki razlozi da ono danas bude zatvoreno da bi sutra bilo otvoreno, ali ćemo se onda suočiti sa novim problemom sa kojim su se suočile zemlje koje su organizovale vaučersku privatizaciju. Verujem da vam je taj problem dobro poznat, problem Češke. Kako jedan čovek sa svojom akcijom može da se snađe u sistemu u kojem postoji još pet miliona drugih malih akcionara? Kako on može da zastupa samog sebe i na skupštini akcionara? Znači, moraće da se prave neki investicioni fondovi, neko će zastupati te ljude. Mi smo uveli još jedan stepen u toj privatizaciji koji prolongira raščišćavanje ekonomskih odnosa u zemlji. Rekli ste da neće biti privatizovan Aerodrom Beograd i EPS. Mi smo rekli da u principu možemo da razumemo potrebu Vlade da privatizuje Telekom, ali samo pod jednim uslovom, da konačno Vlada izađe sa strategijom svog odnosa prema javnim preduzećima u zemlji. Vaš potpredsednik Vlade, kolega Đelić, lobira da Srbija uđe u Evropu 2014. godine, a vi da kažete – nećemo da privatizujemo EPS. Po Evropi ne postoji elektroprivreda koja kontroliše 100% tržište električne energije, 30% je kraj. Da li to znači da smo odustali od Evrope ili danas nije popularno reći kako će se privatizovati EPS? Neka se privatizuje. Nama nije potrebno preduzeće koje će se socijalno starati o građanima Srbije. Neka Srbijagas prodaje po tržišnim cenama svoj gas, onda će i ljudi koji rade u Srbijagasu imati pristojnu platu, ljudi koji rade u EPS imaće pristojnu platu, oni koji su njihovi kooperanti dobiće novac na vreme i neće im EPS dugovati, pa ćemo i mi konačno početi da živimo od svoga rada, a ne da čekamo kada će nas se država setiti i udeliti nam neku milostinju. Što se tiče tog zakona o besplatnim akcijama, ne razumem zašto je osnovni kriterijum pravednost. Pored dobre namere, on je nerealan, gospodine Dinkiću. To je naš problem, što on nije merljiv. Kako se meri pravednost u ekonomiji? Mislim da nije pravedno to što ćemo mi za 40 godina dostići standarde iz 1989. godine, ali to je činjenica i sa tom činjenicom ne možemo ništa više da uradimo, osim da je konstatujemo. Nama je potrebna brza i efikasna privatizacije, a 15% akcija pripada zaposlenima koji su radili u tim preduzećima. Postoji problem sa činjenicom da je čitavo društvo ulagalo u neke sisteme i to su ta javna preduzeća, ali sa tim se treba suočiti na jasan način pa reći – ne postoji način da se to reši, osim da se utvrdi neka nominalna vrednost koju će dobiti svaki zaposleni i koja će biti u skladu sa vrednosti akcija koje dobijaju svi drugi. Članovi naših porodica su, recimo, po 40 godina radili u bankama koje su otišle u stečaj, zatvorene su i neće ništa dobiti, ali imaju pravo da se upišu za ove akcije, pa će onda i njima pripasti deo. To nije logično. Bolje sada konstatovati da je jednu dobru nameru nažalost nemoguće ostvariti, nego nastavljati dalje tim putem. Dobro je što vi odete u Kopaonik, u Kuršumliju i kažete – mi ćemo se postarati da pokrenemo proizvodnju. Ono što je problem, jeste činjenica da je konzorcijum radnika preuzeo tu fabriku, jer je ta fabrika propala, a propala je zato što nema tržište, nema tehnologije, nema investitore. Za novu ekonomiju nam je potrebna nova politika. To je osnovni problem sa kojim se vi suočavate kada govorite o neravnomernom razvoju. Zašto se sve koncentriše u Beogradu? Zbog prava koje Beograd ima. Ona su minimalna. Vidite da nam ministar prostornog planiranja vređa gradsku administraciju. I vaša stranka je u njoj. Kaže – ranije su bili korumpirani, a njegova stranka je u toj administraciji osam godina, a danas su lenji, a lenji su zbog toga što neće da tumače zakone. U kojoj to zemlji opštinska uprava tumači zakone? Ona zakone primenjuje. U tom zakonu su vam izvori sredstava na kojima možete da razvijate normalno Beograd. Kroz decentralizaciju dajte pravo opštinama, pravite partiju regiona, vaše pravo, ali šta će ti ljudi? Ne možete vi da u svaki grad postavite zoološki vrt. To što se stvorilo u Jagodini, stvorilo se zato što je neko tamo bi sposoban pa to napravio. Drugi put ćemo u despotskom mentalitetu koji iz svega toga proizilazi. Šta ćemo sa svim drugim sredinama? Vratite prava lokalnoj samoupravi. Zakon o regionalnom razvoju ne može da se donese mimo čitave strategije koju ni ne naziremo. To je osnovni problem. Previše decentralizacije je nefunkcionalan, realno on ne može da se primeni. Može da ostane slovo na papiru, na kome ćete vi da insistirate, kao što ste i u drugim poslovima radili, gurati to, pa ko izdrži duže. Ovo je i naš interes. Ako je naš interes, onda moramo zajedno da radimo da se taj interes ostvaruje, jer nam vi niste ostavili prostor za nešto tako i zbog toga ne možemo da glasamo za to.
Gospodine ministre, izvolite.
Iskoristio bih priliku da pokušam da odgovorim na neke od vaših zapažanja i konstatacija. Vi ste tu više stvari napomenuli i pokušaću da idem onim redom kojim ste vi izlagali. Krenuli ste time da postavljate pitanje zašto pet, a ne sedam regiona, odnosno zašto smo promenili ovaj zakon? Da li se politika meša u zakon? Kao i u svaki drugi, meša se i u ovaj. Naravno da se umešala politika i naravno da nisam sam predložio da bude najpre sedam regiona, niti sam odlučio da ih bude pet. To treba da bude jasno i vi ste tu potpuno u pravu. Imao sam konsultacije sa ljudima s kojima smo napravili koaliciju na osnovu koje je izabrana Vlada i složili smo se da je bila greška što smo predložili sedam, iz razloga što je to uzrokovalo nepotrebne podele, jer se radi o statističkoj regionalizaciji. Svi koji govore da ovo nije politička, već statistička regionalizacija, u pravu su i potpuno je ludo da se sada svađe u Srbiji rađaju zbog statističke regionalizacije, koja je u funkciji bržeg i ravnomernijeg regionalnog razvoja i kako bi se napravili instrumenti za prihvatanje podrške donacija EU. Ovo što se dešava sada u Užicu, naravno da ću otići u Užice, planirao sam da odem ovog meseca i razgovaraću sa Užičanima o ovom zakonu. Naravno da opozicija koristi priliku da napravi razdore tamo gde im nije mesto. Opozicija iz tog regiona jeste krenula sa takvim aktivnostima, neki od njih su se javljali ovde danas. To je pravo opozicije, ali mislim da je to vrlo štetno i beskorisno što rade, no, neću da ulazim u ono što radi opozicija. To je nešto što je njihovo pravo, ali činjenica je sledeća – da se sada koristi teza zašto Užice više nije centar nekog statističkog regiona. Ne može niko biti centar statističkog regiona. Statistika je statistika. Može neki grad postati centar političkog regiona onoga časa kada se u Srbiji napravi, i ako se napravi, konsenzus da se ide ka političkoj decentralizaciji, ka političkoj regionalizaciji, a onda će većina građana odlučiti koliko ćemo regiona imati, političkih, kao srednjih nivoa vlasti i ko će biti regionalni centri. Argumenti poput onoga – kakve veze ima užički kraj sa, na primer, Mačvom, naravno da je isto toliko valjan kao i argument – kakve veze imaju pogranična mesta sa Rumunijom u Banatu sa Odžacima. Nemaju nikakve veze ni jedna ni druga, ali su svi u Vojvodini, kao što su i ova dva kraja u centralnoj Srbiji. Tom logikom niko ni sa kim nema veze, a posebno je našem narodu blisko da su vam najbliži najveći neprijatelji, pa onda ovi iz Trstenika mrze Kruševljane, Kruševljani mrze one iz Paraćina, ne vole se Požarevljani i Borani, ne vole se Borani i Zaječarci. Ako tako pospešujete te niske nagone koji postoje kod nekih, ne kažem da je to pravilo za sve ljude, nema onda integracije u Srbiji. Zato mislim da to što radi opozicija zaista štetno, iako ne osporavam to pravo. Ići ću u Užice da razgovaram o tome. Ono što je suština decentralizacije, ponavljam još jednom, nije politička vlast koja se prenosi regionima, već politička vlast koja treba da se dodatno prenese lokalnim samoupravama, opštinama, gradovima i mesnim zajednicama čak, ukoliko se dogovori, ustanovi, zakonski reguliše da i velike mesne zajednice, koje imaju četiri, pet, osam hiljada stanovnika, zavisi koji je kriterijum, prerastu u neku vrstu manjih opština. To je sada takođe mogućnost koju su mnoge zemlje iskoristile. Imate slučaj da čak i u nekom Novom Bečeju imate mesnu zajednicu koja nije zadovoljna radom opštine Novi Bečej, i oni bi želeli takođe da oni rešavaju pitanja, recimo, Novog Miloševa. Takvih stvari imate po Srbiji. Mislim da je zadatak političara da sagledaju kakvi problemi postoje u zemlji, da ne udovolje svakom pojedinačnom zahtevu, pojedinačnom interesu, jer onda je to haos, ali da se nađe neki najmanji zajednički sadržilac i da se nađu rešenja koja će omogućiti da se vlast vrši što bliže građanima, na način koji daje veća ovlašćenja lokalu. U tom sistemu, ako se ide ka sistemu većih ovlašćenja lokalu, to znači imovina preneta lokalnim samoupravama, više fiskalnih ovlašćenja, ali i više nadležnosti, onda neće biti toliko bitno, kao što se sada nekima čini i kao što opozicija pokušava da nametne u užičkom kraju ko je centar regiona, već će biti bitno biti u lokalnoj samoupravi, jer će lokalna samouprava biti izvor ovlašćenja, daleko veći nego što je to danas slučaj. Samo Užice po sebi, sam Priboj po sebi, samo Arilje, svi će oni imati sopstveni značaj i vodiće računa o stanovništvu koje tu živi i imaće motiva. Naravno da to podrazumeva i direktne izbore za predsednike opština, odnosno gradova, jer ti ljudi moraju da osete da su dobili mandat građana da bi se o njima starali na adekvatan način. Dakle, u pravu ste kada kažete da kad se gleda izolovano ne može se celina uhvatiti, ali i u drugim zemljama je statistička regionalizacija prethodila političkoj i u drugim zemljama su vođene debate. Ne čudim se ni ovoj ni budućim debatama koje će se voditi, ali svrha je da se razgovorom, debatom dođe do rešenja koja će biti najbolja i u korist građana. Što se tiče besplatnih akcija, mislim da niste do kraja shvatili suštinu ove promene. Dakle, neće se akcije EPS-a, Telekoma, NIS-a i Aerodroma spajati sa ovim akcijama Akcionarskog fonda, već zakon predviđa da se suštinski izdaje pet grupa akcija. Akcije NIS-a su već podeljene, akcije Telekoma, akcije Aerodroma, akcije EPS-a i objedinjene akcije svih ostalih preduzeća. Dakle, biće pet grupa besplatnih akcija. Kada govorite o pravednosti, moram samo da vas podsetim da Zakon o besplatnim akcijama, koji je donet 2008. godine, zapravo proističe iz Zakona o privatizaciji donetog 2001. godine, za koji ste vi lično glasali, koji je u jednom delu svojih odredaba predvideo da na kraju procesa privatizacije svi građani koji nisu dobili besplatne akcije, da moraju da ih dobiju. Morao je neko da uredi tu oblast. Mi smo to uredili, obzirom da se taj proces privatizacije bližio kraju i predložili ovo rešenje, dakle da 15% akcija ovih preduzeća besplatno ide građanima. Naravno da i sam nisam zadovoljan kako se dogodila privatizacija NIS-a, o tome smo puno puta pričali, i sam sam više puta govorio da je verovatna tržišna vrednost NIS najmanje četiri-pet puta veća od one koja je dogovorena za stolom, van tržišta. Dobro je da će makar privatizacija Telekoma, drugog po vrednosti javnog preduzeća u Srbiji, iza Elektroprivrede Srbije, ići putem međunarodnog tendera, na način koji može zaista na tržištu da izmeri vrednost akcija. Tek kada se završi privatizacija Telekoma, za koju verujem da će biti napravljena tehnološki na isti način kao što je rađena privatizacija Mobtela, što znači uz maksimalnu utakmicu i uz odgovarajuću cenu za ovo zaista vredno preduzeće, onda će se videti zapravo šta smo, kao građani, propustili kod NIS-a i koliko su građani izgubili kod NIS-a zato što nije bilo tržišne utakmice. U svakom slučaju, ove akcije su besplatne, naravno da njihova vrednost zavisi od trenutka, u uslovima krize akcije svih preduzeća u svetu su niže nego što su bile pre krize, to je činjenice. Ne sviđa se to nikome kada akcije padaju, ali isto tako sigurno je da će akcije vremenom, njihova vrednost će rasti. Samo bih još jednu stvar želeo da primetim. Ne slažem se sa vama da je populizam, kako ste vi to nazvali u vašem obraćanju, kada se pokušavaju rešiti problemi nekih preduzeća u Srbiji na način kao što to radi Ministarstvo ekonomije. FAP jeste dugo godina u bezizlaznoj situaciji. Niko nije bio zainteresovan za njegovu privatizaciju. Naravno da je dobro rešenje što idemo u zajedničko ulaganje sa Kinezima, jer su to ozbiljni proizvođači kamiona i naravno da će proteći vreme da to da efekte. Naravno da je dobro što smo napravili zajedničko ulaganje u Kragujevcu i da je dobro što je Fijat ušao u tu investiciju. Naravno da je dobro što je i ona tamo prethodna Vlada krenula sa onim kreditima za podsticanje Kragujevca, Bora i Vranja, koji jesu makar u dva grada dali odgovarajuće efekte, jedan od njih je Kragujevac, jer je Kragujevac pre sedam godina bio na 83. mestu po stepenu razvijenosti prema podacima Republičkog zavoda za statistiku. Danas su treći, iako puno zaostaju iza Beograda, koji je prvoplasiran, i Novog Sada, koji je na drugom mestu. Kragujevac je ipak na trećem mestu po stepenu razvijenosti, a bili su 83. Niti smatram da je populizam to što se sada radi u Boru, a pogotovo ne ono što se radi u Kuršumliji, jer možda vi ne baratate činjenicama, delimično ste u pravu kada kažete da su ljudi iz rukovodstva bivšeg društvenog preduzeća ''Kopaonik'' iz Kuršumlije upropastili preduzeće, tu ste u pravu, ali nije tačno da je to bilo zato što ta preduzeća nemaju tržište. "Lesonit", drugi poluproizvodi drveta imaju tržište, problem je bio što ovi ljudi nisu vodili računa o interesima preduzeća, već o svojim ličnim, neki od njih su bili neko vreme u zatvoru, ne znam šta će na kraju s njima biti, ali generalno problem je u tome što ti ljudi koji su nekada radili nisu umeli ili nisu hteli ili nisu znali, ili su radili protiv interesa preduzeća, a preduzeće ima tržište. Mi ne bismo ulazili u ovakvu aktivnost da pomognemo da se to preduzeće pokrene ukoliko ne želi niko da kupi njihovu robu. U takvu vrstu ekonomske avanture nikada ne bi ulazili. Isključivi uslov da se realizuju ovi krediti za devastirana područja jeste da ta roba u proizvodnji koja se pokreće ima obezbeđeno tržište. Konačno, jedna vrlo kratka tehnička opaska oko Ministarstva ekonomije, često se govori kako Ministarstvo ekonomije u Srbiji ima previše nadležnosti. Samo želim da kažem da vas molim da nekada u slobodno vreme pogledate, ako vas zanima, nadležnost Ministarstva ekonomije u drugim zemljama u EU, pa ćete se onda verovatno iznenaditi, oni koji nisu gledali, da su nadležnosti Ministarstva ekonomije u Srbiji daleko niža i manja od većine ministarstva ekonomije u Evropi. Jer ministarstva ekonomije u evropskim zemljama, osim ovih poslove koje ima naše ministarstvo ekonomije, sadrže i oblast rada i socijalne zaštite i često oblast energetike često, a u nekim zemljama su čak spojene finansije i ekonomija, mada je to retkost. To je npr. Francuska i verovatno je to previše. Zato te vlade broje 15 članova, zato Ministarstvo ekonomije ima i više nadležnosti. Često se čuju te kritike, pa koristim priliku da kažem da je logično… Zaboravio sam, i unutrašnja trgovina, s obzirom da ekonomski odnosi sa inostranstvom bez unutrašnje trgovine čine nelogično razdvajanje, tako da u svim razvijenim, čak i srednje razvijenim zemljama EU i trgovina je u Ministarstvu ekonomije, unutrašnjazajedno sa spoljnom.
Gospodin Čedomir Jovanović, replika.
Krenuo bih od ovog poslednjeg što ste rekli. Upravo sam rekao da ste vi general bez vojske, iako volite da se ponašate kao predsednik Vlade. Vaša ovlašćenja nisu u skladu sa obimom posla koji ste na sebe preuzeli. U dokumentu koji smo ovde zaveli u Skupštini pre više od godinu dana, predložili smo vladajućoj većini da razgovaramo o promeni koncepta na kojem je Vlada organizovana, sa ambicijom da imamo 12 ministarstava. U jednoj takvoj vladi prava koja bi pratila osobu koja se nalazi na vašem mestu bila bi mnogo veća od prava koja prate vas. Upravo zbog toga što nemate adekvatna prava, pokušavate na drugi način da rešite probleme. Nema potrebe da idite u Užice pošto usvojite zakon. Užice je paradigma. To što su Užičani rekli verovatno misle mnogi drugi. Siguran sam da većina parlamenta ne može da definiše politički razumno, da artikuliše razliku između statističkog regiona i Srema, Banata, Bačke, Šumadije, Sandžaka. To je objektivna činjenica. Ne možemo sad tu činjenicu da ignorišemo. Nikada o tome nismo razgovarali u našem društvu. Mislim da smo bili vrlo jasni kada smo rekli da je ostavljena mogućnost da zajedno radimo na rešavanju nekih sistemskih problema ovog društva. Prvo, oni bi bili efikasnije rešeni, to je sasvim sigurno, što je u našem interesu, jer sebe sutra vidimo kao vlast u jednoj normalnoj zemlji u kojoj će biti još puno predrasuda s kojima treba da se suočimo. Populizam je, gospodine Dinkiću, kada idete parcijalno i rešavate probleme tamo gde probleme stvaraju ljudi koji nisu svesni činjenice da su oni sami deo tog problema. Ne može Vlada zbog toga što neko izađe i blokira put da odluči da mu pomogne da se bavi proizvodnjom lesonita, a imamo super članove u Ruskom Krsturu koji su sami napravili, malu fabriku lesonita i pokušavaju da reše problem proizvodnje lesonita u Srbiji, s obzirom da se većina toga uvozi. Ako Vlada počne time da se bavi, završićete kao Bogoljub Karić koji je mlatio salatom ispred Skupštine. To je smešno i to je populizam. Nemojte time da se bavite. Vaša Vlada treba društvu da kaže istinu. Nalazimo se u trci sa milijardama ljudi na planeti. Svi trče napred, mi idemo unazad. Mi radimo reviziju privatizacije. Taj kamion koji je stigao iz Kine je kamion koji je pronašao FAP u Priboju upravo zbog toga što je politika izašla tamo iz fabrike. Treba prvo da vidimo šta nam se desilo, pa je jedna perspektivna fabrika propala. Šta se desilo, pa ne radi "Goša" u Smederevskoj Palanci? Šta se desilo, pa stoji čitav Kruševac, šta se desilo pa je propala Hemijska industrija "Župa", Fabrika vagona tamo, šta se desilo u Kraljevu, kako ćemo taj problem da rešimo. Strategija nam je potrebna, jedna vizija. Ako govorimo o regionalnom razvoju, pogledajte pokušavate kroz statističke regione da rešite problem nerazvijenosti Srbije (Predsednik: Vreme.), a da izbegnemo činjenicu da je uzrok tog problema u centralizaciji vlasti u Srbiji, koja ga s jedne strane rešava, a s druge strane ga stvara.
Vreme, privedite kraju. Hvala. Gospodin Dinkić ima reč.
Samo da radi istine kažem da nisam otišao u Kuršumliju onda kada su radnici blokirali put. Naprotiv, tada kada su došli, rekao sam da pod takvim uslovima ne želim da idem, jer nisam neko ko bilo kakve vrste ucena trpim, ali sam otišao u Kuršumliju kada su oni otišli sa puta iz razloga što je to siromašna opština, ispod 50% republičkog proseka, i zato što su ljudi koji su napravili analizu došli do toga da taj "Lesonit" ima tržište i da vredi u to uložiti, posebno što se time zapošljava veliki broj ljudi. Slažem se s vama da nije način da ako neko blokira put, iseče banderu ili uradi ko zna šta za sprečavanje javnog života, da se izlazi ma kome u susret, to je pogrešan način. Tu se u potpunosti slažem. Lično nisam ni išao tada. Želim da iskoristim isto priliku da kažem, pomenuli ste ovde razne fabrike. Za neke niste u pravu. "Goša" iz Smederevske Palanke je trenutno najbolja fabrika vagona u Srbiji. "Goša" iz Smederevske Palanke su jedan od najvećih izvoznika iz Srbije. To je primer jedne dobre privatizacije. Što se tiče kraljevačke fabrike, tu ste u pravu. Imali smo lošeg kupca iz Ukrajine, zato je i raskinut ugovor. Međutim, mislim da generalno fabrike vagona u Srbiji imaju perspektivu, jer nakon "Goše", "Bratstvo" iz Subotice sada treba da dobije dobrog strateškog partnera, a mi ćemo učiniti sve da pomognemo i Kraljevčanima i Nišlijama. To ne vidim kao populizam, već ako ta industrija proizvodi proizvode koji mogu da se prodaju i van Srbije, onda sigurno treba kao ministar nadležan za ekonomiju da pomognem da se to i dogodi, pri čemu, to nije stvar jednog dana, jednog meseca, nekada ni jedne godine, ali, činilo se da ni ta "Goša" neće nikada naći partnera, pa je našla dobrog partnera. Sada, kada pitate druge proizvođače vagona, kao što su – Simens, kakav je taj vagon koji "Goša" proizvodi, sandučar, teretni vagon, kažu da je najbolji u Evropi. "Bratstvo", takođe je bila loša privatizacija u smislu da je loš vlasnik kupio "Bratstvo". Vratio je to državi. To je tada pominjano kao loš primer. Zašto država preuzima u vlasništvo od privatnika preduzeće? Preuzeli smo isključivo da bi pomogli tim ljudima, jer smo smatrali da "Bratstvo" može da nađe u nekoj perspektivi dobrog partnera i da u budućnosti stane na noge. To će se dogoditi u narednim mesecima, jer je za njih zainteresovan druga Slovačka kompanija, jer je i Slovačka kompanija privatizovala "Gošu" u Smederevskoj Palanci. Ova druga kompanija se zove "Tatranka vagonka", još je jača od ove prve i imaju ugovor s nemačkim železnicama, austrijskim, tako da će imati osiguran plasman vagona koji će se raditi u Subotici. Kada ste već spomenuli fabrike vagona, onda da vam dam i neke informacije na tu temu.
Gospođa Nataša Mićić reklamira povredu Poslovnika.
Reklamiram povredu Poslovnika i član 104, u stvari koristim pravo replike. Prepoznala sam se kao članica opozicije, a Užičanka sam, dok ministar ne dođe u Užice. Ključni argument koji je ministar danas izneo za smanjenje broja regiona jeste broj stanovnika. Tačno je da je preporuka, tu koju smo mi usvojili, taj NUTS 2, evropska preporuka od 800.000 do tri miliona. Međutim, vi sami znate da, prvo, i sedam regiona je ispunjavalo taj kriterijum. Drugo, to je samo preporuka. U Italiji, koju ste spominjali u vašem prvom obraćanju, razlike u broju stanovnika idu čak do 90 puta. To vam je verovatno poznato. E sada, nije to sad neka zla krv između zapadne Srbije i Šumadije. Prosto želimo da vam ukažemo da ste spojili što je nespojivo. Postoje dva postulata, dva imperativa, bez obzira da li se radi o statističkoj ili administrativnoj regionalizaciji. Prvi imperativ je, da se poštuje načelo efikasnosti, a drugo legitimnosti. To načelo legitimnosti podrazumeva da morate da imate u vidu geografske, prirodne, ali i ekonomske, socijalne, društvene, istorijske komponente koje određuju te regione. Mi sa Šumadijom nikada nismo imali ništa zajedničko. I u vreme Turaka smo bili Drinska banovina, oni su bili Dunavska. Bili smo takođe i Užička nahija, bili smo Zlatiborski srez. Nikada u istoriji nije bilo slučaj da smo bili spojeni sa Šumadijom. To nije dobro ni za Šumadiju, ni za zapadni region, ni za Sandžak. Znate li zašto? Neka su i statistički regioni, biće otežano od samog prikupljanja podataka, od analize, od različitih potreba. Dok se zapadna Srbija bazira na stočarstvu, turizmu, pa i Sandžak, bilo je prirodnije pripojiti čitav Sandžak zapadnoj Srbiji. Takođe bi ispunjavali ove NUTS kriterijume. Naročito će biti otežana realizacija projekata i biće sukobljavanja između samih predstavnika regiona.
Vreme. Zahvaljujem. Gospodine ministre, izvolite.
Da ponovim, zaista, pošto su Užičani postavili to pitanje, mislim da treba spuštati bilo kakve tenzije. Ovo sve stoji što vi kažete, ali isto stoji da ni ljudi koji žive u Alibunaru nemaju nikakve veze sa ljudima koji žive u Somboru. Oni iz Deliblatske peščare s ovima koji su u Podunavlju, u Vojvodini. Međutim, suština ovog zakona je da će nosioci regionalnog razvoja biti regionalne razvojne agencije. Užičani imaju svoju regionalnu razvojnu agenciju, koja je osnovana i pre nego što je ovaj zakon donet i ona će biti nosilac razvoja celog kraja, kao što i Kraljevčani imaju svoju agenciju, kao što i Novi Pazar ima svoju agenciju. U tom kraju će te tri agencije nositi razvoj i regionalni razvoj u tom kraju. Nije bitno da li se to nalazi u većem ili u manjem regionu, nego je bitno da je regionalna agencija tu koja nosi razvoj. Inače, tom logikom nikada ne možete napraviti da svi budu zadovoljni. Potpuno je jasno da kada imate region koji ima više stanovnika, ipak je manja mogućnost sukoba, jer ipak ljudi žive u okviru jednog regiona, makar on bio i dva miliona stanovnika, nego kada imate 800.000, pa se neko buni zašto nije u okviru istog regiona. Da ste na mestu nas u Vladi, teško da biste našli, posebno u ovoj fazi gde je statistika u pitanju, neko rešenje koje minimizira tenzije. Tenzije će ovde biti samo ako se politički podstiču. Suštinski razumem da će opozicija politički podsticati tenzije. Realno nema razloga za tenzije, jer kažem, onda bi trebalo stvoriti tenzije u ma kom kraju naše zemlje. Ako imamo političare koji su skloni stvaranju takvih tenzija, po toj geografskoj osnovi, onda bismo došli do situacije u kojoj se našla i naša bivša Jugoslavija. Zaista se nadam da smo ipak prošli neka iskustva i da se takve stvari neće događati i da se ljudi neće igrati tim prizemnim stvarima, gde ne mislim na vas, mislim na opoziciju iz vašeg kraja koje je to pitanje i pokrenulo.
Narodni poslanik Zoran Kasalović ima reč. Recite mi osnov javljanja? Reklamiranje Poslovnika? Nema replike. Nema. Ovo je bilo zaista samo jedno objašnjenje. Ničeg nejasnog i ničeg uvredljivog. Gospodine Kasaloviću, vi ste dobili reč. Izvolite. Daću vam reč kada završi gospodin Kasalović, povredu Poslovnika ko želi.
Poštovana predsednice, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ciljevi koji se žele postići zakonom o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju su, pre svega, dobijanje pet statističkih regiona ujednačenijih po broju stanovnika, formiranje minimalnog broja regionalnih razvojnih agencija, ukidanje određenih državnih regionalnih agencija i što efikasnije korišćenje pretpristupnih fondova EU. Po značaju, regionalna politika, pre svega, govori i činjenice da je jedan od prioritetnih ciljeva u EU pomoć zaostalim regionima, regionima koji su ispod 75% proseka u EU, zatim seoskim regionima u opadanju. U periodu od 2000. do 2007. godine utrošena su i značajna sredstva za regionalne politike putem određenog broja fondova i ona su iznosila negde oko 370 milijardi evra. Dobar primer za funkcionisanje i definisanje regionalne politike je bila Poljska, između ostalog, koja je u tom periodu uspela da povuče 70 milijardi evra. Uvažavajući važnost ove oblasti i predložena rešenja, poslanički klub SPS-JS će podržati u načelu Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju, pre svega, u smislu za sveukupni održivi društveno-ekonomski razvoj Republike Srbije. Želim da kada je ova tema na dnevnom redu iskoristim priliku da iznesem i određene stavove poslaničkog kluba SPS-JS, ocene i određene statističke podatke. Strategija regionalnog razvoja Republike Srbije tretira period do 2012. godine i ona predviđa niz poslova da bi se ostvarila tri proklamovana cilja. Pre svega, podizanje regionalne konkurentnosti, smanjenje regionalnih neravnomernosti i siromaštva, izgradnja institucionalne regionalne infrastrukture. Taj dokument zaista na najbolji način oslikava zašto je potrebno osmišljeno pristupiti ovoj problematici i problemima koji se pre svega ogledaju u zaostajanju čitavih regiona Republike Srbije, zatim povećanju nezaposlenosti, neprepoznavanju onoga što su komparativne prednosti regiona, a posebno demografski problemi, koji su proizveli da pojedini čitavi delovi Srbije dožive pražnjenje stanovništva, a drugi delovi, pak, potpunu prenaseljenost. Dobro je, naravno, da se u ovom trenutku kada razgovaramo o ovim zakonima toga podsetimo i konstatujemo da smo zaista od 2007. godine mogli ili nismo dovoljno uradili po tom pitanju. Očigledno je da se vrlo oprezno ulazi u ovaj proces realizacije regionalnog razvoja, s obzirom na probleme koji su evidentirani i očekivanje građana, ali zaista ukoliko želimo da stvari pomerimo pre svega u ekonomskom smislu, u pravom pravcu i jačim intenzitetom, moraće se u ovaj proces ići znatno brže. Iako je ovde reč pre svega o ekonomskom aspektu regionalizacije, mislim da ovaj proces ne treba odvajati od suštinske decentralizacije naše države, jer regionalizacija i decentralizacija faktički u ovom trenutku predstavljaju jedan planetarni proces poput globalizacije. Pominjana strategija samo delimično analizira visoku centralizovanost naše države koja je dovela do zaista velikih problema, odnosno do situacije da polovina industrije, polovina stanovništva i svega ostalog se nalazi u dva velika grada – Beogradu i Novom Sadu, a da neki preostali regioni u tom smislu gotovo i da nemaju perspektivu. Tu bih želeo, pre svega, da iznesem neke podatke koji su bili dostupni i javnosti u sredstvima javnog informisanja prethodnih dana, podaci Republičkog zavoda za razvoj, koji govore da je BDP po stanovniku u Beogradu 2008. godine bio čak 16 puta veći nego u Topličkom okrugu, a zarade četiri puta veće nego u Jablaničkom okrugu, uz isto toliko puta veću nezaposlenost nego u glavnom gradu. Iz Pirota se za tri i po decenije broj stanovnika smanjio za 28,5%, ali to je opšta karakteristika migracije, pogotovo iz rubnih područja i ruralnih sredina, i želim da kažem da je to svojstveno nažalost i Vojvodini, koja se tretira razvijenijim regionom, odnosno pokrajinom u našoj državi, dok se u istom periodu, recimo u Beogradu, broj stanovnika povećao za 32%, a odnos između najrazvijenijeg i najnerazvijenijeg okruga u Srbiji je 1:7. Takvo stanje zaista nije održivo i treba ga što pre menjati. Po našem mišljenju, jedan je od instrumenata koji se uostalom primenjuje i u svetu, pre svega decentralizacija i dekoncentracija vlasti. Naravno, i danas smo čuli, ali u javnom mnjenju i postoji određena bojazan po pitanju decentralizacije zbog jasno izraženog negativnog iskustva sa KiM, i ta bojazan jeste opravdana, ali to zaista ne znači da je centralizovani koncept superioran i da ga treba zadržati. Naprotiv, približavanje odlučivanja građanima, odnosno tamo gde se na najbolji način evidentiraju problemi i rešenja, dovešće do toga da svi učestvuju u tom procesu i na najbolji mogući način odlučuju. Naravno, ne treba svakako smetnuti iz tog procesa i lokalnu samoupravu, koja treba da bude ohrabrena i osnažena tim procesom i da bude jedan srednji nivo vlasti, odnosno jedna karika sa Vladom i politikom Vlade, ali u tom smislu treba definitivno i konačno obezbediti finansijsku samostalnost i imovinu i razmisliti o konceptu koji ne bi trebalo biti monotipan, u smislu da ne uvažava ekonomsku razvijenost tih lokalnih samouprava, broj stanovnika i neke razvojne prioritete u tom smislu. Decentralizacija i regionalizacija su svakako procesi koji mogu da učvrste jedinstvo vlasti i pomognu izvršavanju politike, da dobijemo situaciju da centralne vlasti nisu uvek krive lokalnim vlastima za neuspehe i obrnuto, da lokalne vlasti ne samo učestvuju, nego da budu i odgovorne za razvoj svojih sredina. Tu, naravno, treba izbeći zamke stvaranja lokalnih moćnika, lokalnih elita i vladara, što je svojstveno Republici Srbiji, a takav koncept svakako negira suštinski koncept decentralizacije i regionalizacije. Naravno da je decentralizacija proces koji zahteva permanentno prilagođavanje, zahteva ljude, vreme i što širi konsenzus svih relevantnih struktura u društvu. Po nama, on se pre svega može postići razmenom stavova i mišljenja, a ne nikako ukopavanjem u nekakve blokove za i protiv. Ako je sve što činimo, a uveren sam da je to tako, u interesu građana, onda treba uvažavati i zahteve i mišljenja tih građana i njihovih predstavnika i u ovaj posao treba ući sa jasno izraženim kriterijumima i argumentovano odgovoriti na sve primedbe i dileme građana i njihovih predstavnika. Jer bez prihvatanja takvog procesa, odnosno stvaranja uverenja da se nekome nešto nameće i uvodi, a ne, u stvari, izgrađuje, dobiće se bespotrebni otpori, nejasnoće, a svakako to nije dobro u bilo kojim reformama. Poslanički klub SPS-JS očekuje da je Vlada zaista spremna da na jedan takav način komunicira sa svim građanima i njihovim predstavnicima, između ostalog i sa onima o kojima je danas bilo reči, pre svega sa Zlatiborskim okrugom i da na jedan takav način, već na samom početku, argumentovano razgovara i otkloni sve dileme. Nije suština ovde samo u formiranju statističkih regiona, već je po nama svakako suština da se izrade i izgrade egzaktno utemeljene regionalne politike, projekti i akcioni planovi. U tom smislu, mi mislimo da Vlada zaista treba da osmisli jedan proces i da ga primeni u smislu pre svega edukacije ljudi koji će učestvovati u raznim telima prilikom formiranja regionalnih politika. Pogotovo mislim da je to jako bitno i kada su u pitanju lokalne samouprave jer mi u njima zaista nemamo dovoljan broj ljudi koji su obučeni savremenim veštinama da na taj način realizuju i učestvuju u projektima. Naravno, tu treba voditi računa da se ne može sve raditi u centru, a težiti se uspešnoj regionalizaciji. Zato mislimo da se zaista na toj edukaciji mora više poraditi, a u tom smislu treba svakako sagledati i mogućnost potpunog uspeha vrlo značajnog Vladinog programa za ravnomerni regionalni razvoj, čiji je budžet, kako smo čuli, 100 miliona evra. Samo u takvom jednom konceptu će centralne, regionalne i lokalne strukture biti u stanju da imaju jedan partnerski odnos i tako radeći postići potpuni optimalni efekat. Kada su u pitanju ostala tri zakonska predloga, neću puno trošiti vremena, obzirom da će moje kolege više o tome govoriti. Zakon o metrologiji je novi zakon i tehnički zakon, kao što smo čuli, i njegov cilj je da se pre svega uskladi sa domaćim zakonodavstvom, odnosno pravnim sistemom i da se zadovolje određeni zahtevi za članstvo u Svetskoj trgovinskoj organizaciji i Evropskoj uniji. On će otkloniti i određene sukobe interesa koji postoje kod Direkcije za mere i dragocene metale, koja je do sada istovremeno vršila overavanje, ali i sama vršila nadzor nad tim merilima. Ono što je za nas bitno jeste da će građani usvajanjem ovog zakona dobiti jednu sigurnost po pitanju potpune tačnosti i bezbednosti merila koja su u komercijalnoj upotrebi, jer će moći da se upotrebljavaju samo ona koja su adekvatno overena od nadležnog organa i čuli smo da se to tiče svih onih merila kao što su vage, tegovi, taksimetri, merila za brzine vozila u saobraćaju, alkoholmetri i drugo i mi smatramo da je to dobro za sve građane Republike Srbije. O zakonu o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije i zakonu o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju, želim da kažem da će pre svega naš poslanički klub pozdraviti i podržati sva nastojanja i pokušaje da se predloženim izmenama obezbedi pravo i svim ostalim građanima koji to do sada nisu ostvarili, pravo na besplatne akcije bez naknade. Izmene i dopune ova dva zakona su delom međusobno i uslovljene. Kao zaključak želeo bih da kažem da mi verujemo i uvereni smo da će se predloženim izmenama, kako je i sam predlagač u obrazloženju naveo, obezbediti jednakost svih građana i okončati postupak privatizacije, a očekujem da će moje kolege u daljem postupku rasprave detaljnije govoriti o ova dva zakona, a poslanički klub Socijalističke partije Srbije – Jedinstvena Srbija, će u načelu podržati i ova dva zakona.
Poslovnik reklamira gospodin Miroslav Markićević.
Poštovana gospođo predsednice, tražio sam reč po povredi Poslovnika pre izlaganja kolege Kasalovića, ali zahvaljujem se što ste mi i sada dali reč. Javio sam se po istom osnovu kao koleginica Nataša Mićić. Ona se pozvala na član 104. Hteo bih gospodinu ministru vrlo kratko da kažem nekoliko reči povodom njegovog predzadnjeg izlaganja. Dakle, ako vi svaljujete na opoziciju koja izaziva nezadovoljstvo građana u Zlatiborskom okrugu, pre svega u Užicu, Prijepolju, Novoj Varoši i Priboju, mislim da vam je to vrlo nevešta odbrana. Dobro znam da vi ste i dalje za onih sedam regiona, nego za ovih pet. U vremenu koje moja stranka ima jasno i otvoreno ću reći zbog čega se donosi sad pet regiona, a morali biste da se setite da je vaš kolega stranački, načelnik Zlatiborskog okruga, jedan častan i pošten čovek, s kojim se ja samo razlikujem u političkim uverenjima, podneo ostavku zbog ovog zakona. Iako ste mesec dana krili i pokušali da kažete da je on dao ostavku iz ličnih razloga kao i guverner Jelašić – ne, on je čovek pošten, on želi da živi u Užicu, da izađe pre svoje građane. Uostalom, ako uzmemo u obzir da su skupštine opština gotovo svih ovih opština koje sam ja nabrojao rekle svoje, tamo sede odbornici koji predstavljaju građane, ako ne verujete njima, zašto vi pre donošenja ovog zakona ne raspišete referendum u tim opštinama, pa da vidite šta će da vam kaže i opozicija i vaše stranačke kolege, kao što vam je i rekao bivši načelnik okruga, koji je naravno iz G17, dakle nije opozicija.
Gospodin Dinkić ima reč.
Gospodine Markićeviću, ne raspisuje se referendum ni kada se vrši popis statistički stanovništva. Ovo je zakon o statističkoj regionalizaciji. Svako ko želi iz opozicije da od ovoga pravi politiku ima na to pravo i o tome ćemo debatovati tamo gde je mesto, kada budu tribine i ostale stvari. Nemojte da pravite od zakona o statističkim regionima političku priču. Ovo ne znači da ako imamo pet regiona koji su statistički da će Srbija sutra imati pet političkih regiona. To neću niti ja odrediti, niti vi, već javna debata koja će biti široka, koja ne može da se okonča u kratkom roku. Većina građana će se opredeliti da li će se ići u tom pravcu i koliko ćemo imati administrativnih regiona. Ukoliko treba debatovati politički o tome, to je vreme za debatu. Ovo je vaše pravo i ja ga poštujem, ali zaista je skretanje pažnje sa teme zakona.
Gospodin Jovanović, pravo na repliku.
Javio sam se još tokom diskusije sa ministrom Dinkićem. Primeri koje sam spomenuo su samo primeri i ne bi bilo dobro da neko pomisli kako imamo nešto protiv zaposlenih u Kuršumliji ili u Kruševcu. Populizam je, gospodine Dinkiću, u činjenici da kažete – mi smo procenili da industrija lesonita ima perspektivu. Mislim da zajedno treba da definišemo strategiju razvoja zemlje, pa da kažemo – naš koncept je u tome da s jedne strane smanjimo zavisnost od robe iz uvoza, sa druge strane da podignemo performanse naše izvozne privrede, pa da kažemo gde su sredstva za to. Ne u republičkom budžetu, nego negde u svetu. Da bi ta sredstva ovde došla do izražaja treba da stvorimo ambijent koji će biti prestižan, poželjan. To je obaveza Vlade. Inače, ako počnemo da arbitriramo, onda je to čist populizam. Možda lesonit može da se pravi na nekom drugom mestu, ali nemaju sreće i ti ljudi nisu stigli do vas. To je suština našeg problema. Ovaj zakon, koliko god vi imali dobru volju, ne može da da one rezultate koji su nam potrebni. Ako se ne složimo oko toga da vizija razvoja ove zemlje ne može da bude monopol jedne vladajuće koalicije, one su privremene. Ne možemo od danas do sutra da živimo. Hajde da vidimo kakve su performanse te zemlje o kojoj danas razgovaramo i o kojoj treba da vodimo računa. Ko se u toj zemlji bavi ekonomijom? Neka se bavi privreda ekonomijom. Država stvara uslove da ta ekonomija dođe do izražaja i na takav način utiče na standard građana. Koliko god vi želeli, gospodine Dinkiću, ne možete da zaposlite svakog čoveka u ovoj zemlji. Vi te ljude niste ni ostavili bez posla. Nesposobnost Srbije da se menja na kraju nas je suočila sa tako poražavajućim posledicama. To što ljudi u Užicu ne mogu da shvate taj zakon o kome govorite, što član vaše partije ne može da ga shvati, to je objektivan problem. Sutra ljudi neće moći da razumeju neki zakon koji ćemo mi predložiti i koji nema šanse na prolaznost ukoliko to ne bude izraz naše zajedničke volje i napora da se fundamentalni zakoni donose u jednom normalnom dijalogu sa jasnijim ciljevima. Ne sporim vladajućoj koaliciji da želi najbolje ovoj zemlji. Ne mislim to. To neki drugi deo opozicije misli, ali mislim da rezultat izostaje, zbog toga što ne možete želeti najbolje zemlji, a isključiti sve one potencijale koji se vezuju isključivo za vladajuću koaliciju. Moramo da kažemo da ako razvijamo auto industriju, onda ta auto industrija treba da ima tržište, treba da ima svoje kupce. Treba da postoji neki red u zemlji. Stabilnost. Sigurnost. Zbog toga je sve to populizam jer je kratkog daha. Sam po sebi populizam nije loš ako je komponenta jedne strategije, ali ako sve svedemo na – folk, onda ćemo završiti kao što je završila naša estrada.
Reč ima Mlađan Dinkić.
Moram da kažem, jer mislim da imate zabludu u jednom pogledu, tržište jeste najsavršeniji mehanizam za usmeravanje ekonomije, ali u svim zemljama u svetu i najtržišnijim mogućim nerazvijena područja tržište ne može razviti. To se u teoriji zove defekt tržišta. Defekti tržišta postoje u nekim oblastima. Jedan je u oblasti nedovoljno razvijenih područja. Tu država mora da se umeša. Ako se država ne umeša u Kuršumliju, Žitorađe, Trgovište, nema ko da se umeša, jer tržište dovodi do toga da ako je tamo 20 puta veća nezaposlenost, ako su tamo pet puta niže plate, da ti ljudi idu u Beograd. To je tržište. Tržište će dovesti te ljude u Beograd. U svim zemljama, u razvijenim zemljama od Nemačke do Italije i drugih država se meša i mora da se meša. U tom smislu čista ekonomska liberalna teorija ne važi u uslovima nerazvijenih područja. Zato ovaj zakon valja i treba da se donese. Država mora i treba da se meša i to treba da propagira čak i onaj koji je generalno za liberalnu ekonomiju, jer u ovom segmentu ona ne funkcioniše, jer dovodi do toga da ljudi teže da idu tamo gde im je bolje, a to je Beograd, a onda nema nikog u Kuršumliji i imamo problem da se pitamo kroz 20 godina – gde smo bili kada su ljudi odlazili.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović, pravo na repliku.
U vašem obrazloženju, gospodine Dinkiću, jeste suština problema. Nije Vlada država. Mogu s vama da se složim da država treba da se bavi tim problemom, ali izvinite, i mi smo država. Ova poslanička grupa ovde radikala je država, i DSS je država, i Privredna komora je država i privrednik je država. Nije samo vlast država. Vi treba da pokrenete te procese. To nije sporno. To je zadatak vlasti, ali ukoliko pokrenete taj proces sa ambicijom da smo vi date odgovore izostaće uspeh. Zašto može da bankrotira "General Motors", a ne može da bankrotira Priboj ili "Zastava" u Kragujevcu? To ne želim da se desi, ali sve dok se ovde ne složimo oko nekih jednostavnih istina, vlast koja sebe izjednači sa državom će biti neuspešna u nameri da tu državu učini boljom. Vi to ne možete sami da uradite. To je suština. Ovo nema mnogo veze za liberalnim tržištem. Ne može tržište u Srbiji da bude još dugo vremena liberalno, jer to liberalno tržište nije postalo liberalno dekretom, nego su ljudi, tražeći svoja prava, preuzimali i odgovornosti koja ta prava prate, između ostalog i odgovornost da mogu da propadnu u jednom danu, a kada zatraže pomoć države da moraju tu pomoć da vrate. Američka država je profitirala 52 milijarde dolara u prošloj godini na osnovu investicija u američku ekonomiju, je l' tako, pozajmica koje su dali? Kada pitamo predsednika Vlade zašto ste dali 190 miliona evra pozajmice javnim preduzećima, pa onda to nisu vratili, on kaže da je to naša politika, ostali bi ljudi bez posla. To ne može tako. To je populizam. Kada govorimo o besplatnim akcijama, onda treba ljudima da kažemo da zakon donosimo da bi zatvorili jednu istorijsku priču, a ne da bi na kraju te istorijske priče, koja je u najvećoj meri bila poražavajuća, mi ljudima dali ono što nisu nigde u svom životu mogli da pronađu. Mi želimo da akcionarski fond bude efikasan fond, a ne fond koji funkcioniše mimo svih pravila, egzemplar. To je problem i vi to vrlo dobro znate. Pošto imam još jedan minut, želeo bih da vam kažem šta je suština onoga na šta smo i prošli put ukazivali. Ne možete sami da realizujete ovaj zakon. Ako govorite o statističkim regionima potrebna vam je privreda u tome. Da li je učestvovala privreda? Da li neki privrednik oseća potrebu da s vama o tome razgovara? Iz jednih rovova smo prešli u druge, pa sada više nema kordona i demokratske opozicije, nego su u jednom rovu sindikati, u drugom rovu su privrednici, u trećem rovu opozicija, u četvrtom rovu vlast. Super je ako možete da rešite problem Bora, ali sećam se Zorana Đinđića i 2001. godine, zajedno smo tamo bili, kada im je tadašnji predsednik Vlade rekao da dolazi sa dve informacije, jedna je dobra, druga je loša. Koju žele informaciju prvo da čuju, tražili su lošu. Loša je bila – vaš basen može i da propadne kao što propadaju drugi po svetu. Ono što je dobro – 150 opština u Srbiji živi mimo basena u Boru. Hajde da vidimo kako oni žive, da li takav život može i ovde da se ostvari. Prekinite sa tim utopijama. Tražite podršku za nešto tako i rešićemo to. Ako nastavite tim putem, bićete usamljeni, vratićete se u Skupštinu ponovo sa ovim zakonom.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Razgovor na današnju temu bih mogla da nazovem - gospodin Dinkić umesto Ničea piše knjigu "Volja za moć", ali bih molila gospodina Dinkića da ono što ću govoriti ne komentariše na način kako je to radio dok su govorili kolega Velimir Ilić, pa je njemu rekao da govori besmislice, kolegi Čedomiru Jovanoviću je davao ocenu kao niste shvatili i ne baratate činjenicama itd. i tome slično. Očekujem da ministar koji ovde dođe treba da zna da razgovara, a ne da drži monologe onako kako to čini, kada pozove Agenciju za privatizaciju i direktore centara koji je čine, gde u jednoj vrsti monologa izdaje naloge za ono za šta se nama u javnosti predstavlja da nije nadležan i odgovoran. Gospodine ministre, želela bih da vas podsetim da postoji nesklad o kojem su mnogi govorili, ne samo nesklad vaših želja i snage da pokrijete sve o čemu je reč, nego postoji jedan osnovni nesklad između ove knjige ovde koja se zove Ustav, gde je u članu 26. zabranjeno ropstvo, a da je, između ostalog, Zakon o Agenciji za privatizaciju o akcijskom i akcionarskom fondu, o besplatnoj podeli akcija i slično u stvari zakon koji govori o tome da su se ovde silni sasvim obogatili i da se namnožio broj robova, a da broj robova znači veliki broj neprijatelja. Neka mi niko ne zameri na grubosti reči "robovi" jer su to ovde nezaposleni, koji jesu produkt ovih i ovakvih zakona, donošenih u vašoj režiji od 2000. godine do danas, i da je ta armija nezaposlenih pravi primer robova za koje Ustav znate na šta liči – na leptir kravatu na nagom čoveku. Kada nekom omogućite da ostane bez posla, bez mogućnosti da se nada da će taj posao dobiti, možda i ne shvatate kakvo beznađe ostavljate mlađim generacijama, a ja sam jedna od mnogih, majka troje odrasle dece, čiji je sin prošle nedelje bio na jednoj sahrani. Vrlo neraspoložen dočekao me je s puta pričom da se drug njegovog godišta, 1983. godine rođen, ubio, bacio s prozora, ostavivši za sobom ženu i dete. Radio je u jednoj banci u Novom Sadu. Završio je fakultet i bio je prebačen sa odeljenja IT tehnologije u kreditno odeljenje. Dobio je posao da poziva dužnike, da im preti i da ih "moli" da vrate kredit. Od devetoro mladih školovanih ljudi, njih sedmoro je uzelo bolovanje, dvoje je ostalo da radi, znajući da i sami žive od takvih kredita pali u depresiju i jedan od njih uradio taj tragični čin. Moj sin je rekao da je mnogo mladih bilo na sahrani. Jedan komentar, ne bih da kažem šta oni misle da je rešenje, jer ja ne mislim tako, kažem kada se dese takve stvari svi mi koji želimo nešto da promenimo treba još agilnije, još prilježnije da uzmemo i da radimo ovaj naš posao, a on je rekao – ne, mama, kada vi, roditelji naši, privatizujete sve fabrike i ostavite nas na milost i nemilost gazdama kojima je profit ispred svega, šta nama, vašoj deci, preostaje? Verujte mi da sam razmišljala da li ova tema u kojoj ste taman lepo sabrali deo vaših nadležnosti zaista zaslužuje raspravu u detaljima ili je ovo najbolji dokaz, zaista drastičan, i izvinjavam se mnogima što sam ga upotrebila kao ilustraciju uspešnosti privatizacija. On jeste vrlo težak u svojoj ilustrativnosti i nije izuzetak koji potvrđuje pravilo da su privatizacije uglavnom uspešne, naprotiv. Gospodine Dinkiću, vi koji mislite da možete da budete ministar za privredu, nadležni ministar za stečaj kada smo raspravljali o stečaju, nadležni ministar za regionalizaciju, koja je u stvari gradnja stranačka infrastrukture za stranku koja želi državnim novcem da pređe cenzus, vi koji sebi pripisujete pravo da, sada nazivajući akcionarskim fondom raniji akcijski fond, vodite i dalje privatizaciju u ovoj zemlji, vi koji ste nadležni za turizam, za zapošljavanje, za Zavod za mere i dragocene metale, vi ste nam zato i spojili u zajedničkoj raspravi četiri zakona, od kojih dva mogu da se razmatraju zajedno, ali regionalizacija i metrologija sigurno da nisu mogli da idu po suštini svojoj jedan s drugim. Ali idu zajedno zato što ste vi ministar koji je s pravom razlog da se gospodin Cvetković može nazvati dobitnikom nagrade za sporednu ulogu, a da ono što nije u vašoj nadležnosti jeste u nadležnosti predsednika Republike. Juče sam se u odgovoru jednom novinaru našalila mogućnošću da predsednik sada predlaže guvernera, a u stvari je to danas pravo obrazloženje zašto ćemo dva meseca čekati novog guvernera. To što niste uzeli vi da odlučujete, da se pitate, evo, predsednik će. Sada da bih dokazala koliko vam je stalo do vas samih i vaših partija, samo ću dve ilustracije iz zakona da kažem. Da, bilo je neobično da Odbor za finansije predlaže guvernera u trenutku kada u Odboru učestvuje opozicija koju smatrate nužnim zlom i ikebanom, i možda i može da bude logično da guvernera predlaže predsednik. Ta institucija treba da promeni politiku i ne sme da zavisi od čoveka. Da vama nije cilj zaposlenost, razvoj i da vas nije briga za te crne marame i te dečje suze, koje vi ekonomskim zločinom nanosite, govori to da ste ovim zakonom stavili - da se pitate ko će biti izabran u Savet fonda akcionarskog, koji će odlučivati o privatizacijama, da ste izbrisali nadzor nad radom agencije, da ćete određivati i plate članova Saveta, ali da se nigde ne vidi kome članovi Saveta, koje ministar predlaže, odgovaraju. Da, Vlada i bira i razrešava. Ali, Vlada se navodi u nekim konkretnim poslovima, kada želite da podelite odgovornost o načinu i metodologiji prodaje akcija koje će ovaj Fond prodavati, ali o direktnoj odgovornosti - ni jedne jedine reči u oba ova zakona koja tretiraju jednu te istu materiju. Šta ste nam napisali? Da Vlada jednom godišnje podnosi izveštaj Narodnoj skupštini. Gospodine Dinkiću, koliko je to uspešno videli smo i po tome kome Državna revizorska institucija podnosi izveštaj – Skupštini. Ovoj Skupštini koju vodite vi, kao takva koalicija, izmenjeno je - da radi efikasnije, da govorimo kraće, da imamo dnevni red od 94 i 92 tačke, ali ne i način da razmatramo način trošenja novca Državne revizorske institucije. Znači, još jedan lep cvetić ukrasni u zakonu, gde u stvari nemate odgovornost pred građanima za ono kako trošite novac. Zašto je to važno? U tom Državnom revizorskom izveštaju imaju obrazloženje da ste lično vi, sada kao paradigma čoveka koji ima mnogo vlasti i nadležnosti pod sobom, neko ko poznaje ekonomiju, vi ste magistar ekonomije, vi morate da znate i praktične stvari, iako nikada niste radili u nekoj privrednoj organizaciji, ali ste to morali naučiti u Vladi, ne možete dati Institutu za ekonomska i socijalna istraživanja u Beogradu 5.900.000 dinara kao polovinu ugovorene sume da vam naprave- analizu, publikaciju prognoze na tržištu rada Srbije, a da to ne navedete kao avans u knjigovodstvenoj dokumentaciji. Znači, platite unapred, niste dobili nikakav dokumenat da je to istraživanje urađeno, sad na stranu što to treba da radi Nacionalna služba za zapošljavanje itd. Kada vam se kaže da ste vašoj mami dali deset miliona i nešto, vi kažete – ne, to nije tačno. Gospodine Dinkiću, ima nas koji još imamo odgovornost prema onom što kažemo, jer se do zvezda ide držanjem do reči, još od Vergilija, vi to sigurno znate. Institut za ekonomska i socijalna istraživanja, koliko god da je enigma, ima u podacima koji se nalaze na Internetu podatak - da je zamenik predsednika Upravnog odbora gospođa Mirosinka Dinkić, koja je ovde bila i direktor Odeljenja za ljudske resurse i socijalnu politiku iz Beograda. Taj podatak smo morali da dobijemo posredno, kada ste tom istom Institutu, s kojim ste u direktnom sukobu interesa zbog ovakvog načina njegovog rukovođenja i vašeg prenošenja para građana - obezbeđivali da rade jedan projekat u saradnji sa Inekom iz Bratislave, uz finansijsku podršku Vlade Republike Slovačke itd. Znači, 5.900.000 je kap u moru, ali je paradigma odnosa ministra koji se čak usuđuje da direktno prenosi estiju, kako se on zove ovde, a to nije teško danas naći - novac svojoj majci. A nama pričate o opštem dobru, spremni ste da povremeno izađete sa pokajničkim izjavama kako neke greške niste sagledali u trenutku, a videli ih kasnije. Ovo je ipak sitnica. Ovo dokazuje koliko nezakonito samo radite, ono što je vaš bivši prijatelj 2007. godine najavio o ukidanju Akcijskog fonda, gospodin Milić Ivanović, tadašnji stručnjak za sve izmene u oblasti zakona o finansijskim uslugama, derivatima, tržištu itd. Ono što ste njemu obećali 2007. godine, evo vi realizujete danas. Kako? Tako što gasite Akcijski fond, za koji nam niste dostavili nijedan jedini podatak - kako je poslovao, koliko je štete naneo i dobro radio. Kažem – nije radio dobro, jer imamo spornih privatizacija u smislu vremena iznošenja određenih paketa, gde se Agencija za privatizaciju i Akcijski fond spore ko je po zakonu imao nadležnost da odredi vreme, cenu i paket, gde gospodin Cvetković Vladislav je izašao, on pere ruke od toga i kaže – mi smo ih samo obaveštavali, a oni su birali metodologiju, gde se gospodin Gračanac brani obrnuto, a nama nije važno koliko ste vi i kada radili jedan za drugog, jedan protiv drugog, ali za nekog trećeg, a ne za građane. Nama je važno da ste doneli takve zakone, primenjivali ih gotovo 10 godina unazad i da mi kao rezultat takvih zakona imamo deindustrijalizaciju, deficit platnog bilansa, deficit tekućeg bilansa i da smo danas uzeli još 180 miliona evra od MMF za održavanje deviznih rezervi. To su rezultati. Osnovali ste agenciju novcem iz budžeta, dok je to bilo korisno, a onda je izvučena iz nadležnosti Republičke vlade, budžeta, Ministarstva finansija, ali ne i iz vašeg ličnog uticaja, jer vi jednom nedeljno držite kolegijum. Direktorima centara određujete, onda kada ste zainteresovani, kako da postupe. Znači, pravilo vašeg vladanja 10 godina je - da nema krovnog zakona o subvencijama, o kriterijumima kako se te subvencije dobijaju, ko njima može da pristupi a da ne traži člansku kartu, da ne bude član G17 ili bilo koje druge partije, nego da u ovoj državi funkcioniše nešto što se zove pravni sistem. Vaša zasluga je to i to je mnogo veće od onih 5.900 ili 10 miliona i nešto koje ste prebacili nezakonito, i nije greška knjigovođe koji to nije knjižio kao avans, nego je to slika nekoga, pa što Andrić reče – ne može se manja krađa pravdati većom. Jer onaj ko je nečemu sklon, mogu samo da zamislim, imajući na umu kako je prodavan Mobi 063, kakve su sve veze bile oko Nacionalne štedionice i svega ostalog, šta ćemo jednog dana imati prilike da vidimo. Ono što je strašno, strašno je da kad ste gasili SMEK-u, onaj fond koji je pomagao izvoz, nismo dobili nikakav izveštaj o tome koliko je bio uspešan, ni koje ćete ljude prebaciti u neke nove fondove za finansiranje izvoza spajanjem. Onog trenutka kada ste gasili agencije za mala i srednja preduzeća, osnivajući ove za stranačku podršku, takođe nemamo izveštaj koliko su uspešni. Zato što vi to radite bez kazne, vama se to sad osladilo. Niko ne kažnjava, to što poneka majka zaplače za detetom koje je slabo pa se povuklo, to što su redovi i dalje onih koji žele da odu dugački, to što mladi trpe mobing na poslu i što se pod firmom dobrovoljnih odlazaka ostavlja da se radi van fizičkih i mentalnih granica moći, baš onako kako je zabranjeno Ustavom i članom 26 - to vas ne zanima. Vi mislite da će vaša vladavina trajati doveka. Ja vam tvrdim da argumenti koji stoje u ovom zakonu ovde, gde Agencija za privatizaciju, koja je posle isplate honorara finansijskim i pravnim konsultantima i pokrića svih troškova – kusur, ostatak uplaćivala u budžet, nad čim niko nije imao kontrolu, jeste način zloupotrebe vlasti koju činite 10 godina unazad. Principijelno govorim, koliko ste davali naknade za uspeh u privatizaciji dok je Bubalo ozakonio onih 5%, kome i koliko? Da li ćemo ikada da saznamo - koji su se to silni sasvim obogatili na ovim privatizacijama i to ne u postupcima, gde niste samo raskidali ugovore, kada su se za to sticali, gospođa Branka ovde prisutna odlično zna, uslovi za raskidanje tih i takvih privatizacija, nego ste uvek na prvom koraku sebi, svojim konsultantima i svojim kućama obezbeđivali zaradu - na isti onakav način kako ste i u priči o besplatnoj podeli akcija prvo obezbedili one koji će učestvovati u tom poslu da će dobiti naknadu za taj posao, da to neće plaćati građani, što je laž. Platiće direktno, ali preko budžeta, ne direktno građani, nego preko budžeta, jer vi njih niste naučili da rade ništa iz dobrobiti i slavoljublja, nego samo iz čiste zarade koja se zove profit. Zašto ste ukinuli nadzorni odbor nad radom Agencije? Da bi se opet pitali samo vi da nikom ne odgovarate. Zašto vam gospodin Tadić i ovih 126 ruku to dozvoljava? To je moje pitanje za njih i za vas. Uvodite savet čije članove vi predlažete. Ministar predlaže članove saveta onako kako predlaže i ljude odgovorne za stečaje. Ne odgovara nikome. Zašto vam ćute na to? Vrlo je interesantno. Ono što je zanimljivo, rastegljivost kriterijuma, kada obavljate razne modele prodaja, kao što se radilo preko Akcijskog fonda koji se ukida, gde ima niz problema, od "Večernjih novosti" pa nadalje, jeste vrlo zanimljivo zato što je očigledno koliko svako od vas pojedinačno udene svoj interes u neki posao i nama kao građanima Srbije i kao poslanicima apsolutno nije moguća kontrola zakonitog i racionalnog i naplaćivanja svih troškova, ali i trošenja koja se tamo obavljaju. Za građane zanimljiv podatak, da vi npr. u Agenciji za privatizaciju imate za prinudne likvidacije potrošen iznos ne manje od dva miliona evra, a direktno iz sredstava Agencije za privatizaciju finansirali ste projekat besplatnih akcija koji nije koštao manje od pet miliona evra. Gospodin Ćirić nije tu, a volela bih da jeste, ostaće u stenogramu zapisano, prenesite mu, njega pitam, kao i vas – u onoj sistematizaciji koju ste bili dužni da donesete do kraja godine 12 porodilja trudnica ste stavili na spisak da dobiju otkaz, ali je zato otac gospodina Ćirića, koji je samo godinu dana ranije napustio Agenciju, dobio otpremninu posle nekoliko meseci provedenih u Agenciji na fiktivnom radnom mestu. Lažem li ja ili o ovome postoji dokumentacija? U toj istoj agenciji, koju niko nije kontrolisao, koja nikome nije polagala račune, 2008. ste nabavili veći broj službenih vozila marke "pasat", od kojih se samo jedan vozi za potrebe Agencije. Glumite štednju jer su ostali automobili ustupljeni vama, a istovremeno je zbog nedostatka vozila neophodnih za rad Agencije mesecima vršeno rentiranje vozila od jedne renta kar agencije, a na platnom spisku Agencije, na mestima specijalnih savetnika i eksternih savetnika direktora nalaze se osobe iz stranke G17 plus koje nemaju sa poslovanjem Agencije mnogo dodirnih tačaka.
Dvadeset minuta. Zahvaljujem. Narodni poslanik Velimir Ilić želi da govori o povredi Poslovnika. Prijavio je povredu Poslovnika na osnovu člana 100. stav 1. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, povređen je član 104. Smatram da je oskrnavljen ovaj parlament, povređen i molim vas da u buduće ovakve ljude o kojima se čuju vrlo teške optužbe, a molim da se zapisnik sa ove sednice, odnosno stenogram da i tužiocu. Ovde se radi o veoma ozbiljnom kriminalcu, kriminalnim radnjama, o ozbiljnim štetočinskim radnjama prema Republici Srbiji, da se ovo preispita. Molim vas zbog dostojanstva ovog parlamenta, da ubuduće ovakve ministre nam ne dovodite, neka ih Vlada drži tamo kao ikebanu, neka ih smesti u kabinet predsednika Republike…
Narodni poslaniče, upozoravam vas da ukazivanjem na povredu Poslovnika ne možete da kršite odredbe Poslovnika i da smatrate da je verbalno nasilje bilo koje vrste dozvoljeno u sali Narodne skupštine, tako da vas molim da pažljivo odmerite svoj stav o tome na čega želite da ukažete da je učinjeno kao povreda Poslovnika tokom sednice. Narodna poslanica Suzana Grubješić. Molim vas da se prijavite. Povreda Poslovnika. Izvolite.
Gospođo Čomić, ovo je prevršilo svaku meru. Dozvoljavate nekome ko je bio bivši ministar, kapitalni ministar, kapitalac, nekome čiji saradnici su sada pod istragom tužilaštva i čiji će saradnici, kao Milenko Šarančić i ostali, završiti u zatvoru, dozvoljavate njemu da nekoga naziva kriminalcem. To je nedopustivo. Za početak, predložiću da se u ovoj Skupštini uradi alkotest i da oni koji ne prođu alkotest ne mogu da prisustvuju sednici. Molim vas da prekinete ovu raspravu, da date pauzu i da posle pauze nastavimo da razgovaramo normalno, a da oni kojima je potreban alkotest, to urade sada,da se malo oporave, pa da uđu normalni u ovu skupštinu.
Narodna poslanice, u obavezi ste da navedete koji je član Poslovnika povređen. (Velimir Ilić, sa mesta: Replika.) Narodni poslanik Velimir dobacuje, traži repliku. Nemate pravo na repliku. Narodni poslaniče, ako ste se prepoznali u navodima narodne poslanice kao osoba kojoj je potreban alkotest, tek onda nemate prava na repliku. (Velimir Ilić, sa mesta: Bivši ministar, kapitalac.) Bivši ministar, narodni poslaniče, nije uvreda i ne možete da dobijete pravo na repliku, osim ako smatrate da niste bili ministar. Nemate pravo na repliku, narodni poslaniče, Velimiru Iliću. Narodna poslanica je ukazala na povredu Poslovnika koju ja činim zato što ne prekidam narodne poslanike koji smatraju da je sloboda govora da bilo koga nazivaju kriminalcem. Narodni poslanik Velimir Ilić je prekinut i upozoren da se verbalno nasilje neće tolerisati i nije mu dato, odnosno nije želeo da nastavi. Sada želite ponovo da govorite o povredi Poslovnika. Izvolite.
Ponavljam, dostojanstvo Skupštine je ovde dovedeno u pitanje, član 104. Zamoliću odgovorne iz skupštine da se stvarno uradi alkotest. Odmah. Prihvatam vašu sugestiju gospođo, i da vas obavestim …
Narodni poslaničke, ne možete tražiti da govorite o povredi Poslovnika, slažući se sa narodnom poslanicom koja je tražila da se uradi alkotest. Zahvaljujem. Narodni poslanik Simo Vuković želi da govori o povredi Poslovnika. Molim vas da se podsetimo o odredbi koje kažu da se odredbe Poslovnika ne mogu ponavljati. Narodne poslanike molim da ne komuniciraju u sali nego da traže reč. Narodni poslanik Simo Vuković želi da govori o povredi Poslovnika.
Uvažena potpredsednice, pozivam se na član 27. Mi danas drugi put u toku rasprave upozoravamo, pridružujem se praktično protestima šefice moje poslaničke grupe, da nas poštedite ovih pijačnih diskusija ili diskusija koje više priliče društvu ispred zemljoradničke zadruge koje se napilo. Prema tome, mogu da razumem da je gospodin…
Molim vas, narodni poslaniče, da kada želite da obrazlažete da je učinjena povreda Poslovnika, da ne činite tu povredu istovremeno i da tokom sednice Narodne skupštine ne izražavate se negativno ni o kome, pogotovo ne o ljudima koji nisu tu, bez obzira da li su u zemljoradničkoj zadruzi ili na pijaci. Sve narodne poslanike podsećam na obaveze iz članova Poslovnika Narodne skupštine koji govore o međusobnom ophođenju, ali i o navodima koje imamo o trećim licima koji su nedopustivi. Promocija verbalnog nasilja neće biti dozvoljena, a ni popularizovanje verbalnog nasilja. Ono je zabranjeno obavezama koje ja imam na osnovu člana 27. i članova Poslovnika koji … Molim narodne poslanike da ne dobacuju, što je osnov za izricanje opomene. Narodni poslaniče Velimire Iliću, molim vas da ne dobacujete, da ne bih bila prisiljena da vam izričem meru opomene, kao što molim sve nas da ne dopustimo sebi da nas nasilje verbalno ili bilo kakvo zabavlja, jer nije zabavno. S obzirom da sam na osnovu člana 85. u obavezi da odredim pauzu, a pre nego što odredim pauzu obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova raspravom o tačkama koje u tom trenutku budu bile predmet našeg rada, a do okončanja rasprave. Određujem pauzu i rad nastavljamo u popodnevnom delu u 15.00 časova. Prvi za reč se javio ministar i potpredsednik Vlade Mlađan Dinkić, posle njega narodni poslanik Slobodan Samardžić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS. Hvala vam. [[Posle pauze – 15.00]] Dame i gospodo i narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Za reč se javio ministar i potpredsednik Vlade Mlađan Dinkić, posle njega narodni poslanik Slobodan Samardžić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe DSS. Ministre izvolite.
Hvala. S obzirom da je bila proglašena pauza, da je poslednja govorila poslanica gospođa Jorgovanka Tabaković i da nisam imao prilike da odgovorim na neke neistine koje je ona iznela u svom obraćanju, želim da kažem dve stvari. Prvo, siguran sam da opozicija i koristi razne metode kako bi se dodvorila biračima, kako bi pokušala da dobije vlast, i to se radi u svim zemljama. Ali, postoje neke moralne granice koje se ne smeju prelaziti. Moralne granice se sastoje u tome da ne smete da lažete, a posebno ne smete da lažete ako je u pitanju porodica bilo čija. Nije važno da li je čovek običan, da li je čovek radnik, da li je čovek pekar, da li je ministar, porodica je svetinja. Ako se neko drzne da laže u vezi sa porodicom, onda to ga sasvim sigurno ne kvalifikuje za nekoga ko treba da ima odgovornost da vodi državu. Vi ste dve velike laži izneli na račun moje porodice i na račun porodice gospodina Ćirića, koji tada nije bio prisutan, mog državnog sekretara za ekonomiju. Što se tiče prve laži koju ste izneli na račun moje majke, ja sam postao ministar ekonomije i regionalnog razvoja 2007. godine. Godine 2007. moja majka je otišla u penziju. Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja jeste odobrilo, ali ne na moj lični nalog ili potpis, jer ja nikakve direktne veze sa time nisam imao, projekat instituta o kome ste govorili. Međutim, moja majka je sve vreme bila u penziji, znači, od 2007. godine žena ne radi. Takođe ni dinara ni po kom osnovu nije dobila od tog, niti od ma kog projekta koji je ma koja državna institucija ikada finansirala, niti je ikada dobila dinara od članstva u upravnom odboru Instituta, pošto je institut neprofitna organizacija koja nikada nije imala profit, samim tim članovi upravnog odbora nemaju nikakve naknade niti bilo šta. Od ovog projekta ništa nije dobila. S obzirom da je ovu neistinu prvi lansirao, sada vidim uz čiju pomoć, list "Alo", ja sam podneo privatnu tužbu protiv lista "Alo", naravno da ću to učiniti i protiv vas, gospođo Tabaković, i nadam se da se nećete pozivati na imunitet i onda ćete moći privatno, na sudu, da pokažete šta imate i da prosto, nadam se, odgovarate za neistinu koju ste rekli. Istu neistinu ste izrekli i kada je u pitanju moj saradnik gospodin Ćirić. Tačno je da je otac gospodina Ćirića radio u Agenciji za privatizaciju od 2002. godine, kada je Agencija i osnovana. Tačno je da je 2007. godine gospodin Ćirić imenovan na mesto državnog sekretara na moj poziv i činjenica da mu otac radi u Agenciji za privatizaciju, a da je on državni sekretar mu je smetala, i njemu i njegovom ocu, da ga upravo takvi kao vi ne bi lažno optuživali. Čovek je, bez obzira što je imao pravo na otpremninu, otišao dobrovoljno iz Agencije bez dinara otpremnine. Vi kažete da je otac gospodina Ćirića podigao otpremninu nakon par meseci rada u Agenciji, a radi od 2002. godine. Ni dinara nije uzeo otpremnine i nije radio par meseci. Otišao je bez dinara otpremnine upravo zato što bi to bio sukob interesa. Ako možete da napadate i moj rad i mojih saradnika, izvolite, kritikujte, mnogo je teških stvari u zemlji. Mnogo gore su stvari od onih koje vi iznosite. Veći je problem što je u Boru za 25 radnih mesta vozača, onog velikog kamiona koji su pominjali narodni poslanici ovde u raspravi, konkurisalo 900 ljudi, što samo govori koliko nema posla u Srbiji. Ali, tačno je da je sadašnje vreme teško ne zato što ova Vlada to želi, već zato što je čitava svetska populacija u ekonomskoj krizi. Imate situaciju da je stopa nezaposlenosti u Španiji čak veća nego u Srbiji, a u Srbiji je velika. Naravno da je to plodno tle za kritiku i od te kritike se mi ne možemo braniti, sem delima i odbranićemo se delima jer se izlazi i izaći će se iz toga. Iza svake krize ide uspon. Ali, tu možete i smete, i treba da kritikujete, to jeste populistički, u krizi kritikovati nekoga, imali ste, naravno, šansu da to činite prošle godine kada je bila najdublja kriza, ali ste se plašili šta bi vi radili da ste na mestu Vlade. Zato vam nije ni palo na pamet da skupljate potpise, već tek kada je prošla najgora kriza i kada smo suštinski ipak odbranili ovaj ekonomski i finansijski sistem od onoga što se desilo recimo Islandu, što se desilo Baltičkim zemljama, i dobro, i to je vaše pravo. Međutim, bez obzira što znam da su mnoge slične partije dolazile u takvim krizama na vlast, a jedna od takvih je došla i posle one velike svetske depresije, i to u Nemačkoj, prosto neću dati da se na takve stvari ostane bez odgovora. Vi ste bili, gospođo Tabaković, ministar takođe nadležan u Vladi Republike Srbije kada je vaš kolega Nikolić bio potpredsednik Vlade. Neka građani slobodno za dve godine izaberu da li im je bilo bolje tada kada nisu mogli dinara da ostave u banke, s obzirom da nisu mogli da ih podignu sutradan, kada je inflacija bila preko 100 procenata. Naravno, ne kažem da je sada dobro, ali ne kukam kao neki, već se borim i boriću se zajedno sa svojim kolegama u Vladi da pomognemo da se prevaziđe kriza i da bude bolje. Imaćete prilike u naredne dve godine i dalje da kritikujete, ali vam neću dati priliku da lažete, makar ne nekažnjeno, jer mora se znati u Srbiji, bez obzira što Nikolić ovde dobacuje, ko je ko. Ćirićev otac nije dobio otpremninu iako je na nju imao pravo iz državne službe. Moja majka dinara nije dobila od države. Zato je Tomislav Nikolić dobio otpremninu za službovanje u Vladi, državni stan. Dobio ga je i Aleksandar Vučić. Ako su oni to učinili, nemojte misliti da su svi kao što ste vi. Nemojte ljude gledati kao vaš odraz u ogledalu. Naravno, još malo ću pričati, gospodine Nikoliću, samo vi napadajte naše porodice. To se nikome u životu dobro nije vratilo. Hvala vam.
Narodni poslanik Tomislav Nikolić želeo je da govori o povredi Poslovnika. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković ima pravo na repliku, a na repliku ima pravo i narodni poslanik Tomislav Nikolić. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Imam pravo na povredu Poslovnika.) Narodni poslaniče, rekla sam da narodni poslanik Tomislav Nikolić ima pravo da govori o povredi Poslovnika i da narodni poslanik Tomislav Nikolić i narodna poslanica Jorgovanka Tabaković imaju pravo na repliku. Govorite o povredi Poslovnika. Izvolite. Član 100. stav 1.
Gospođo Čomić, gospodin Dinkić je grubo narušio dostojanstvo Narodne skupštine. U pauzi sednice Narodne skupštine napao je gospođu Jorgovanku Tabaković najgrubljim rečima, izvređao je rečima koje muškarac ne govori ženi. To možete da čujete u ludnici, da se neko tako obraća jednoj dami, jednom narodnom poslaniku, jednom svom saradniku u veoma teškom poslu. Gospodin Dinkić ne može da se kontroliše i znam zašto ne može da se kontroliše, i to zna i gospođa Slavica Đukić, ali nije ovo mesto gde se proverava zašto se ne kontroliše Mlađan Dinkić. Ovo je mesto na kome sede narodni poslanici, a u goste im dolaze predstavnici Vlade, ne da nas vređaju, ne da nas napadaju, ne da nam govore da smo džukele, ne da nam psuju majku, što se vidi na snimku dok je govorila gospođa Tabaković – E, sad ću da ti majku… i piše tamo nešto na papir. Ovo je čovek koji je upropastio Srbiju, finansijski sektor, poljoprivredu. Vi meni pričate, gospodine Dinkiću, o čemu se radi u Srbiji, izašli smo iz krize. Pođite u selo da vidite pošto je litar mleka, kako ga otkupljuju. Pođite da vidite kako se tovi bik. Na preko hiljadu kilograma više ne vredi ničemu jer ga vi ne otkupljujete više. Niko ništa nikome ne plaća. Vi koji ste sve živo upropastili da bi vaši tajkuni došli na vlast, da bi vladali ovom Srbijom, vi koji vodite ovu stranku koja pocepa Srbiju da biste vi imali neke beneficije od toga, vi koji uzimate 600 miliona od prodaje Telekoma za svoju struku i vi žuti, koji trpite sve ovo, sav ovaj kriminal i javašluk, vi ćete nama govoriti da lažemo. Ako lažemo mi, narodni poslanici, mi ovde sami sebe lažemo, a vi lažete celu Srbiju. Šta ste sve obećavali Srbiji, gospodine Dinkiću, nije vas sramota da uđete u salu. Da ima ovde predsednika Skupštine, odavno bi vas iz sale izbacio. Da vi SNS uporedite sa strankom Adolfa Hitlera i da svi ovde u sali ćute, zato što ste vi bitni za Vladu… (Predsednik: Vreme, gospodine Nikoliću.) Vreme, je l' da? (Tomislav Nikolić, sa mesta: Govno jedno, jebaću ti mater na replici.)
Da. Prošlo je dva minuta. Gospođa Jorgovanka Tabaković, pravo na repliku.
Kao prvo, gospodine Dinkiću, nećete nikoga ganuti pričom o napadu na porodicu, pogotovo ne mene. Reč je o tome da ste bez poštovanja Zakona o javnim nabavkama, neposrednom pogodbom dodelili institutu u kojem je vaša majka vlasnik 30% akcija na mestu zamenika predsednika upravnog odbora, dobila da uradi posao prognoze i kretanja na tržištu rada, dok u ovoj zemlji postoji stotinu stručnjaka koji to mogu da urade i verovatno bi dobili taj posao, npr. prvi Ekonomski institut da je bilo javno objavljeno da vi tražite takav posao. Ne interesuje mene što je to vaša majka. Mene interesuje to što ste vi prekršili Zakon o javnim nabavkama, Zakon o računovodstvu i niste knjižili kao avans ono što ste neposredno dodelili da radi institut koji je bio i ostao vaš partijski institut. Dokaze za to u Izveštaju DRI imamo i nemojte da dajete autorsko pravo listu "Alo". Prvi smo podatke o tome izneli mi, poslanici SNS, u raspravi o Izveštaju DRI. Ne umanjujte značaj vaše povrede zakona. Iznela sam je na način da dokažem ko vrši vlast i drži najveći deo nadležnosti u Vladi Srbije. To što ste vi upotrebili ružne reči, sačekali deset minuta replika između gospodina Ilića i gospođe Suzane Grubješić i krenuli prema meni preteći, mislite da se toga plašim? Građani Srbije treba da se plaše ko im vodi privredu i ko predlaže zakone. Nisam pitala kome su ukrali "pasat", jedan od automobila kupljenih u nezakonitoj javnoj nabavci. Nisam pitala koga sve savetuje majka gospodina Luke Andrića koji je radio Zakon o stečaju i da li je tu sukob interesa. Sami kažete da tata i sin ne bi bili u sukobu interesa, on je to napustio, a u stvari je problem što ću ja to imati kao primedbu. Šta je u pitanju, kršenje zakona ili moja primedba? Ne potcenjujte inteligenciju građana Srbije, molim vas. Nije vam zasmetalo to što je 12 trudnica na listi za odstrel. Jedna od njih ponovo za 10 godina, dva puta u vašoj režiji. To vam ne smeta. Gospodin Dinkić drži kolegijume jednom nedeljno i on to zna, sa svim direktorima centara iz te agencije. Molim vas da ne potcenjujete inteligenciju onih ljudi koje ste načinili nezaposlenima, a samim tim bez ljudskog dostojanstva. O tome da li se na spisku za odlazak našao otac gospodina Ćirića i o svemu ostalom dokaze ćete dobiti od nadležnih institucija.
Vreme. Gospodine Seniću, da li reklamirate Poslovnik ili je replika? Gospodin Ostojić reklamira Poslovnik.
Gospođo predsednice, koleginice i kolege, najljubaznije vas molim da za trenutak prekinete ovu sednicu, jer preti da se izrodi. Niste svesni šta se čulo u prenosu. Uveren sam da i dostojanstvo ovog doma i važnost ovog zakona koji je na dnevnom redu, gospodine Dinkiću, zahteva da se vratimo jednom normalnom dijalogu. Molim vas, predsednice, prekinite sednicu. Sazovite konsultacije šefova poslaničkih grupa da bi se ova situacija prevazišla, jer ponavljam niste svesni šta se čulo u prenosu.
Gospodine Nikoliću, da li ste reklamirali Poslovnik? Najpre gospodin Senić, pa vi.
Poštovana predsedavajuća, poštovani poslanici, nema razloga da se prekine sednica. Mislim da postoje svi razlozi da ovde razgovaramo normalno i dostojanstveno, onako kako to građani Srbije očekuju. Ne možemo stalno da se nađemo u blatu, a onda kada se svi zajedno nečijom zaslugom nađemo u blatu pokušavamo iz toga da izađemo jednako prljavi i da kažemo ajde sada da prekinemo ovu sednicu da vidimo o čemu se radi. Ovde je, kao i uvek, pitanje zamene teza. Dakle, lansirate ih, cela priča počne jednom laži i onda se ta laž ne argumentuje kada vi demantujete očigledno i kažete da ta i ta osoba je primila ili nije primila otpremninu, da je taj čovek uradio to ili nije uradio to. Kada se utvrdi da to nije tako onda prelazimo na sledeću priču -hajde da vidimo, dostavićemo dokaze nadležnim organima kasnije itd. Ovde smo stalno suočeni sa jednom takvom politikom, gde ste prinuđeni da se branite od nečega što očigledno nije istina, a da onaj ko tu laž plasira ne trpi apsolutno nikakvu konsekvencu zbog svega toga. Dakle, optužite nekoga da je uzeo pare, posle nekoliko minuta se utvrdi da on to nije učinio, a nakon toga kažemo sada smo svi u blatu, hajde da prekinemo sednicu, šta da radimo. Mi imamo ovde na dnevnom redu nekoliko ozbiljnih zakona i ogroman prostor, i vremenski i svaki drugi, da se ti zakoni normalno kritikuju argumentovano i da se kaže šta eventualno nije dobro i na koji način to može da se ispravi. Ne možemo stalno prolaziti kroz isto blato. Jednom moramo da podvučemo crtu ili će ovo biti Narodna skupština gde će se dobro meriti šta svako kaže ili će ovo da bude jedna vrsta brloga gde je dobro da se svi tu u jednoj gomili međusobno pobijemo, da padnemo u blato i da nakon toga svaki dan prekidamo i utvrđujemo ko je kriv. Dakle, mi moramo da utvrdimo pravila i mi se trudimo koliko je moguće da delujemo u skladu sa tim pravilima. Ali, ako bude ovako nastavljeno, ako se od Skupštine bude pravio brlog, ako budu vladala pravila brloga, onda normalno da ćemo se i mi tim pravilima voditi i ponašati. Hvala.
Gospodin Nikolić je pomenuo stranku i po tom osnovu ste dobili pravo na repliku. Gospodin Ostojić reklamira povredu Poslovnika ponovo.
Član 103. Pogrešno tumačenje. Gospodine Seniću, nisam predložio da se prekine sednica i da se ovo skloni s dnevnog reda, samo nakratko da se obave konsultacije šefova poslaničkih grupa. Ako već pričate, gospodine Seniću, o brlogu, onda morate da uzmete u obzir činjenicu odgovornosti vaše koalicione većine za taj brlog. Ko je ostavio mandate, ko je otvorio sve medije u trenutku kada je među radikalima došlo do svađe, jednoj frakciji te stranke? Prema tome, nemojte sada da pričate o brlogu, a da ne shvatate odgovornost vas iz vladajuće većine za taj brlog. Ja samo kažem da se u prenosu čulo nešto što nije na čast ovoj skupštini. Kao što vidite, rasprava se ne vodi o zakonu. Kažem vam, dajte da prekinemo sednicu, da se sretnu šefovi poslaničkih grupa i predsednica i nastavićemo, siguran sam, posle te pauze. O dnevnom redu ćemo pričati. To je i u vašem interesu, gospodine Dinkiću.
Zapravo ste se pozvali na član koji govori o dnevnom redu Skupštine. Gospodin Tomislav Nikolić ima reč.
Ova Narodna skupština nije brlog, ona je danas postala brlog kada je govorio gospodin Dinkić. Vi sada razmislite kako to pojedinci od Skupštine naprave brlog. Nas 250 smo ovde isti svaki dan. Mi imamo svoje sukobe, svoje nesporazume, ne slažemo se ni oko zakona, imamo različite diskusije, ali ovo nije brlog dok ga neko ne načini brlogom. Znate kako nešto postaje brlog. Može da bude bara dok neko ne uđe u tu baru, pa se po njemu identifikuje kao brlog. Uvreda koju ste izrekli, gospodine Dinkiću, Srpskoj naprednoj stranci, za koju i sada već znate, kako god da je vi krstili, populističkom, ovakvom ili onakvom, glasaće preko milion građana Srbije, jeste uvreda koju ne mogu da vam oprostim. Mogao bih na vašu bolest nešto da oprostim, kada biste priznali i kada ne biste bili ministar. Humano je oprostiti nekome kada je bolestan. Nećete valjda da i bolesne ljude optužujem?
Molim vas, gospodine Nikoliću.
Nisam vama rekao. Vi znate vrlo dobro o kojoj se bolesti radi.
Molim vas da vodimo računa o dostojanstvu Skupštine.
Niste vodili računa kada je jedan muškarac napao jednu ženu, tada vam nije zapelo? Niste počeli sednicu time da pitate gospodina Dinkića zašto je došao ovde da se fizički iživljava nad gospođom Tabaković? Kažem vam dođite sada, gospodine Dinkiću. Lako je nju. Dođi, jedva čekam.
Pauza 15 minuta. Molim šefove poslaničkih grupa da dođu kod mene. [[Posle pauze – 15.50]] Ima reč gospodin Samardžić.
Poštovani narodni poslanici, poštovani članovi predsedništva, predsedavajući, mi danas razgovaramo o izmeni jednog zakona koji smo usvojili ili koji je većina usvojila pre devet meseci. To je samo po sebi čudno i zanimljivo, i u najmanju ruku bi tražilo jedno ozbiljno obrazloženje zašto je do toga došlo. Zašto je Vlada svega posle devet meseci rešila da jedan zakon izmeni, zakon o kome se vodila vrlo ozbiljna rasprava u ovom parlamentu i koji je usvojen od strane većine, a koji je, osim toga, stupio na snagu. Mi u obrazloženju za ove izmene Zakona o regionalnom razvoju ne možemo naći ozbiljne razloge. To obrazloženje jednostavno ignoriše činjenicu da je ovaj zakon usvojen pre devet meseci i da se danas usvajaju izmene zakona. Vi ćete naći neka ponovljena obrazloženje iz prethodnog zakona, ne obrazloženje – zašto se ovaj zakon menja. Ako to pažljivo čitate doći ćete do zaključka da je to takoreći istovetan tekst. U ovom obrazloženju se doduše nešto malo manje nego u prethodnom insistira na tome da ovaj zakon treba da se donese zbog očekivanih dotacija iz IPA fondova EU, tj. pretpristupnih fondova. To se dakle navodi samo u jednoj polurečenici. Sve u svemu, ovo obrazloženje koje smo dobili nije dovoljno da objasni poslanicima i drugim zainteresovanima – zašto se menja ovaj zakon. Tu priliku je imao ministar odgovarajućeg resora u Vladi Srbije, koju danas nije iskoristio. Ono što je on rekao je zaista nedovoljno da bi se razumeli razlozi promena ovog zakona. Da ponovim ili da interpretiram ako mi je dopušteno, glavni razlog je ovde naveden –što nije dobro računat broj stanovnika u četiri regiona, prethodno određenih regiona centralne Srbije i da posle jednog novog računanja se došlo do tog zaključka – da bi bolja ravnoteža po broju stanovnika među regionima bila, ukoliko se od ova četiri centralnosrbijanska regiona naprave dva. Međutim, to obrazloženje ne može biti suvislo i plauzibilno iz prostog razloga što se isto tako moglo računati i u maju prošle godine, kada je predlog ovog zakona dat na Skupštinu. Neko ko ne poznaje prilike u Srbiji ne bi ništa ovde razumeo. Ako bi ovde, recimo, došao sa ove galerije da posmatra ovu raspravu ne bi zapravo razumeo prave razloge zbog čega se ovaj zakon menja, a u suštini svi mi ovde u ovom parlamentu i cela javnost – zna zašto se zakon menja. Dakle, svi znamo "da je car go", samo što niko to neće da kaže. Nekoliko poslanika je pomenulo taj razlog. Poznato je da kada je Vlada donela i nameravala da donese uredbu decembra prošle godine, kojom bi se sproveo ovaj zakon, i da odredi tačne granice regiona, koje su prethodno određene u zakonu, da je došlo do intervencije određenih političkih krugova i to pre svega predstavnika dve manjinske partije. To su bile partije Bošnjaka, koje su rekle – da ne žele da njihove opštine ili opštine u kojima su oni većina ili opštine koje doživljavaju kao opštine gde oni kompaktno žive, Bošnjaci ili Muslimani, ne mogu da pripadnu dvama regionima, kako je to dakle određeno u predlogu uredbe Vlade iz decembra. Onda je došlo do ovih političkih rasprava, razgovora. Nešto malo je to štampa pratila. Nismo mogli da vidimo o čemu se tu zapravo radi i napravljen je kompromis tako što je sa sedam spušteno na pet, odnosno ova četiri centralnosrbijanska regiona su svedena na dva regiona. Prvo, da se pozovem na nekog ko ne zna prilike u Srbiji. On bi postavio pitanje – dobro, zašto ako se pravi zakon o regionalnom razvoju i određuju se regionalne jedinice, dakle ove statističke jedinice koje treba da doprinesu politici ujednačenog regionalnog razvoja, prirodno bi bilo da tih regiona bude više, a ne manje? Naprosto, mi smo sa ovim sažimanjem, sa ovim povećanjem dva regiona, pravljenja dva od četiri, dobili dva velika regiona i po broju stanovnika i po površini. Unutar tih velikih regiona ima takođe manje i više razvijenih područja ili nekih podregiona, da ih tako nazovemo. Znači, prirodno bi bilo da se broj regiona poveća, ako se zakon menja. To je bila primarna greška onog prvobitnog zakona. Dakle, sedam statističkih regiona je jako malo da bi se izašlo u susret zahtevu za ujednačenim privrednim razvojem. Ne, mi smo zapravo smanjili broj regiona i ukrupnili ih – dakle od ona četiri, napravili dva velika. Znači, suština stvari nije u regionalnom razvoju. Suština stvari je u jednoj političkoj nagodbi, koja je trebalo da izađe u susret jednoj manjinskoj stranci ili dvema manjinskim strankama, koje su zapravo iznele svoj politički zahtev, a verovatno i svoj politički uslov, budući da su oni sastavni deo te klimave koalicije koja vlada Srbijom. Potom su i vojvođanski Mađari rekli da oni hoće u jedan prostor. Recidiv takvih političkih razgovora imamo u zadržavanju kategorije "oblasti" u ovom zakonu. Dakle, "oblast" postoji u onim definicijama pojmova ili kategorija koje se koriste u zakonu, a oblasti su zapravo, na kraju krajeva, izgleda one jedinice koje će se napuniti svojim sadržajem jednog dana kada se budu pravili neki subregioni koji će zadovoljiti apetite manjinskih stranaka – dakle, ili mađarske stranke u Vojvodini ili mađarskih stranaka ili bošnjačkih stranaka u Raškoj. Znači, nemamo ništa od politike regionalnog razvoja. Ovo je, dakle, jedna najobičnija politika cenjkanja i trgovine unutar vladajuće koalicije i zato ovaj zakon izgleda ovako, kako izgleda. Mi smo danas čuli u obrazloženju vrlo malo o ovom zakonu i o tome kako bi on mogao da pomogne, je li, politici ujednačenog regionalnog razvoja Srbije. Mnogo više smo čuli o određenoj privatnoj ideologiji ministra za ekonomiju o tome – da se Srbiju treba regionalizovati. Kada smo prošli put razgovarali o predlogu zakona, tema je bila uvodničara – da su to statistički regioni, koji se prave zato što pretpristupni fondovi EU zahtevaju takvu vrstu statističke intervencije u nekoj državi, kako bi se njihova regionalna politika lakše i efikasnije primenjivala. Znači, bilo je gotovo zabranjeno govoriti o političkih aspektima ove stvari. Naravno, svi smo i tada znali da taj zakon ima svoj politički ekvivalent. On je postojao već i pre rasprave o tom zakonu, proleća prošle godine, kada je predsednik Republike Boris Tadić ispalio parolu – da Srbiju treba regionalizovati u sedam regiona, dakle u isti broj regiona koji broj je predložen za statističke regione u ovom nepolitičnom ili apolitičnom zakonu. Naravno, Tadić je imao svoje probleme sa statutom Vojvodine, koji su mu prošvercovali članovi njegove stranke iz Novog Sada. To je bilo ono vreme kada nije znao šta sa time da radi i na koji način da izađe iz problema. On je prosto hteo da stvar prebaci na nekakvo uravnoteženje regionalne organizacije u Srbiji i onda je rekao – sedam regiona. Posle toga je došla priča o ovom zakonu i o statističkim regionima, da vas podsetim, ali ovo ne govorim da bih ponavljao priču iz prošlosti, nego zbog ovog zakona. Tih sedam smo prebacili na pet, ali u uvodnom slovu ministra ostala je priča o regionalizaciji Srbije kao teritorijalno, administrativno-političkoj regionalizaciji. On je istakao nekoliko argumenata u prilog, pomerio je diskusiju sa predmeta ovog zakona na predmet jednog budućeg zakona ili promene Ustava, o čemu se sve više priča, da bi se Srbija organizovala kao regionalna država. Tu imamo malo, da kažem, racionalnih argumenata za takav jedan zahtev, ali imamo puno kvazievropske ideologije u takvoj priči, kakve smo imali prilike i danas da čujemo. Čuli smo da je to jedna opšta tendencija u Evropi, pravljenje regionalnih država, tako je ministar rekao. Radi činjenice treba reći da od 27 država EU, tri su federalno organizovane, dve su regionalne države, a 22 su unitarne države, sa manjim ili većim stepenom decentralizacije. To je ono što je stanje EU danas ili država članica EU, njihovih oblika državnog uređenja. Kada pogledamo svet, od 192 države članice UN, 26 su federalno organizovane, dve regionalno, to su one dve iz EU – Španija i Italija i sve ostale, 164 ili 165 su unitarno organizovane države, radi udžbeničkih činjenica, o tome koliko je ta regionalizacija pomodna i moderna danas u današnjem svetu. Tonije tačno. To jeste jedna priča proevropska, pomodarska, kvazievropska, ideološka priča koja hoće da kaže – moramo biti u trendu, mora Srbija da prati napredne zemlje. Te napredne zemlje imaju uređenja kakva su one htele i kakva su one napravile, pre nego što su ušle u EU. Zemlje istočne i srednje Evrope, kada su ušle u EU, suočile su se sa pitanjem statističke regionalizacije i ona je obavljena u svima njima, ali nijedna od njih nije menjala, iako su sve donele nove ustave tokom 90-ih godina, svoje državno uređenje. Sve su one ostale unitarne države, neke sa više decentralizacije uprave, neke sa manje. To neka ostane ovde zabeleženo kao činjenica. Takođe, nije ni tačno ono što je izrečeno ovde u ovoj sali da u evropskim državama 70% zakona se donosi na nivou regiona. To je gospodin ministar izjavio danas u svojoj agitaciji za regionalizaciju Srbije. U EU države članice nisu regionalno organizovane, sem dve. Njihovi regioni uopšte nemaju legislativnu nadležnost. To su upravni regioni, sem dve, koje imaju određene legislativne nadležnosti. Nema govora o tome da se taj procenat zakona donosi na nivou nekakvih regiona. Čista izmišljotina. Zaista nije potrebno ovom parlamentu nabijati neku veštačku priču koja nema činjeničnu podlogu, to je prosto jedan i jedan dva. Dakle, mi zapravo ne znamo šta je tema ovog našeg razgovora, da li je tema ovaj zakon, predlog za izmene, ili je tema – projekat regionalizacije Srbije, kao regionalne države. Takvo jedno zamešateljstvo problemsko i tematsko uveo je ministar za ekonomiju i regionalni razvoj danas kada je davao uvodnu reč. Razume se, kao poslanici moramo da pratimo ono što je rečeno i da reagujemo, ne samo da ispričamo ono što smo unapred pripremali, nego da izvršimo jednu vrstu reakcije polemike, pa i demantovanja novih stavova koji su ovde izneti. Jedna od takvih priča jeste i ova priča oko neophodnosti da Srbija donese ovaj zakon o statističkim regionima, zakon o regionalnom razvoju sa statističkim regionima, da bi na osnovu toga što pre uživala blagodeti pretpristupnih fondova EU. Na to smo skrenuli pažnju prošlog jula ako se iko toga seća. Poslanici DSS su rekli prosto nije neophodno i nije vreme trčati pred rudu, jer Srbija može da koristi fond za regionalni razvoj EU samo onda kada bude postala kandidat. To je bilo jula 2009. godine. Mi se od tada nismo makli sa mrtve tačke, dakle, potencijalnog kandidata, prve stepenice na koje se nalazimo, iako smo podneli kandidaturu, iako smo podnošenje kandidature slavili jedno tri dana, otprilike, u medijima, a to je prosto jedna procedura koja se mogla obaviti i poštom. Nijedna zemlja ne slavi podnošenje kandidature, nego obeležava, recimo, kad postane kandidat. Danas smo u istoj situaciji, ali to nam ne smeta, dakle, da u obrazloženju ovog zakona pominjemo da treba da to učinimo da uvedemo statističke regione kako bismo se kandidovali za pretpristupne fondove, tj. za ovaj regionalni koji samo važi za kandidate. Srbija danas od pet oblika pretpristupnih fondova koristi dva, tri ne koristi, jedan od ta tri koja ne koristi jer nije kandidat jeste i pretpristupni fond, Fond za regionalni razvoj. Kada ćemo, to ne znamo, zato što je sasvim jasno da je Srbija tu suočena sa vrlo nepredvidljivim političkim uslovljavanjima ili ucenjivanjima i cela priča oko kandidature se vrti oko jedne nejasne maglovite politike koja se vodi u Briselu, ili, što se mene tiče, koja se vodi u Londonu i Berlinu, a primarno u Vašingtonu, i ona se tiče nekih velikih geopolitičkih ciljeva i jačih zemalja u EU i SAD, a konkretno se tiče priznavanja nezavisnosti Kosova kao jednog uslova i drugog uslova, puštanja Republike Srbije niz vodu u ovim pokušajima ustavnih promena. Srbija mora to da obavi da bi stekla status kandidata, po svoj prilici. Priča o Haškom tribunalu je samo jedna stara mantra, koja se neprekidno obnavlja i koja nema nikakvu pravu svrhu. Ako smo suočeni sa ovakvim problemima, a posebno sa problemima onog upitnika od četiri hiljade pitanja itd. i sa celom tom procedurom, sa trostrukim glasanjem u Savetu ministara, koje mora biti jednoglasno da bi se cela procedura okrenula itd, kao realni ljudi moramo biti svesni toga da smo daleko od kandidature. Zašto onda pravimo statističke regione? Hoću da kažem da je Zakon o regionalnom razvoju mogao je proći i bez tih statističkih regiona oko kojih se sada lome koplja, zato što su oni sada uvod u onu političku regionalizaciju Srbije. To moramo imati u vidu. Ovaj zakon se mogao doneti kao zakon sadašnje Srbije, sa svojom sadašnjom teritorijalnom organizacijom vlasti, a moglo se vrlo lako odmah promeniti, čak možda i uredbom Vlade, kada Srbija postane kandidat. Ne, bila je potrebna ta demagogija evropska, koja se ovde neprekidno protežira, iz dana u dan u medijima, u ovom parlamentu i svugde drugo. Tu treba biti realan. Mora se osluškivati šta se događa i kakvi su uslovi Srbije da bi se bar malo mrdnula sa te svoje pozicije, vrlo nezavidne, koju ima u procesima evropske integracije. Kada se ovaj zakon malo pogleda ozbiljnije, iako nema, da kažem, ozbiljnu strukturu ni ozbiljan cilj, čini mi se, ni ozbiljne namere, ali hajde, pošto nam je zadatak da danas pročitamo ove materijale, da to pogledamo, na kraju dolazimo do jednog praktičnog zaključka. U članu 19. nabrojani su tzv. subjekti regionalnog razvoja i, pored Vlade i drugih ministarstava, ovde je nabrojan veliki broj tzv. subjekata. Ako malo bolje razmislite, sva ova tela, od kojih neka postoje, neka će se osnivati, neću sada da ih čitam, pošto znam da ste ih pročitali, predstavljaju korisnike regionalnog razvoja. To nisu subjekti, to su oni koji će crpeti onaj budžet iz člana 45, ako se ne varam, koji govori o finansijskim izvorima. Ovoliko novih institucija treba nahraniti, treba im dati pare, treba ih osnovati, treba stvoriti dokumenta ili poslovnike po kojima će oni raditi. Ovde se protežira jedan vrlo čudan koncept, koji otprilike glasi – regionalizacija Srbije uz njenu preregulaciju. Ova vlada ima potrebu sve i svja da reguliše zakonima, podzakonskim aktima, da osniva puno institucija, puno agencija, službi. Imali smo priliku, kada smo raspravljali o statutu Vojvodine, da vidimo koliko je tamo službi, ili radi ili će biti osnovano. Kada pogledate, to je zapravo jedna mreža institucija, novih tela, novih službi koje će biti pod kontrolom tog ministarstva koje zapravo je nadležno za regionalni razvoj. Tu se zapravo pravi jedna parainstitucionalna stranačka struktura, i personalna, i institucionalna i finansijska. O tome bi morali da vode računa i koalicioni partneri gospodina Dinkića i njegove stranke, ali to nije naša briga. Razume se. Naša briga je koliko to košta i čemu to služi? To služi upravo tome o čemu govorim. Ovde nema nikakve uštede, nikakve racionalizacije, nikakve ekonomizacije. Ovo je jedan koncept vrlo velike birokratizacije Srbije na svim nivoima. Otvaraju se novi nivoi vlast, da bi se nova birokratija uspostavljala i hranila. Za Srbiju bi u ovom momentu bio daleko bolji, jedan, tako da kažem, unitarni koncept koji bi podrazumevao deregulaciju sa jakom lokalnom samoupravom, što jeste koncept najvećeg broja država članica EU. To je ono što bi bio neki praktičan odgovor, a sada naravno nemamo vremena o tome da govorim. Ovo je potpuno na drugoj strani. Ovo je praktična negacija ekonomskog razvoja, ujednačenog regionalnog razvoja i nekakvih, kako da kažem, benevolentnih proevropskih tendencija u samoj Srbiji. Hvala na pažnji.
Gospodin Mlađan Dinkić.
S obzirom da, profesore Samardžiću, vi ste profesor i vi poznajete evropsko pravo, za to ste stručnjak, želim samo da vam ukažem na neke od stvari za koje niste u pravu. Najpre, rekli ste da ste očekivali da bi možda moglo da se formira više od sedam regiona u ovom zakonu, da se to moglo očekivati, jer bi to doprinelo ravnomernijem regionalnom razvoju. Pravilo koje nameće evropska agencija za statistiku – Eurostat, jeste da minimalan broj stanovnika po jednom regionu može biti do 800 hiljada. Maksimalan broj regiona koje smo mogli u Srbiji, koji imaju ovaj broj stanovnika, jeste bio u prethodnom zakonu sedam. Nije moglo da se poveća broj regiona zato što bi to bilo u suprotnosti sa pravilima koje nameće Eurostat, odnosno Evropski zavod za statistiku. Zašto smo se predomislili, već sam pomenuo, imali smo najbolju nameru da ovaj zakon pomogne u ekonomskom razvoju manje razvijenih područja. Tačno je da se javila politička debata koja nije bila produktivna i onda smo shvatili da je bila napravljena greška što nismo napravili regione iste veličine, jer onda zaista niko nema argument, ako je Vojvodina evroregion sa dva miliona stanovnika, ako je Beograd približno dva miliona, treba i ostali regioni da imaju približno dva miliona stanovnika, ili između milion i šesto hiljada i dva miliona, kao što Beograd ima milion i šesto hiljada stanovnika. To jeste bio i razlog i tu jeste bilo politike, ali suština je da moramo živeti u nekoj realnosti gde se i politika meša. Zato smo ovo uradili na ovaj način. Nismo mogli da ga povećamo iz ovog razloga, a to je ograničenje koje nameće evropski Eurostat. Međutim, nije tačno ono što ste rekli da postoji mali broj regionalizovanih država i da preovlađuju unitarne države. Posle ovoga ću vam dati jedan rad gospodina koji je predsednik komisije Saveta Evrope za regionalizaciju, koji je prošle nedelje boravio u Beogradu. Poslaću vam ovo imejlom. Navešću vam samo neke primere regionalizovanih država. Nije ih baš tako malo. To su, osim Španije i Italije, koje ste vi pravilno pomenuli i Poljska, Portugal, Francuska, Velika Britanija, Češka, Slovačka, Hrvatska, pri čemu, i tu ste u pravu, svaka država ima specifičnosti. Na primer, Velika Britanija je dala odgovarajuće nadležnosti svojim regionima u Škotskoj, Velsu i severnoj Irskoj, a nije pravila posebno za Englesku. Takođe, neke druge države su imale specifičan način regionalizacije i u tome jeste suština da je potrebno voditi jednu dugačku debatu i pronaći najbolje rešenje. Ne treba kopirati, i tu se slažem s vama i s drugima koji su to rekli, tuđa rešenja. Treba videti šta najbolje odgovara našim uslovima, ali podržavam stavove onih koji smatraju da imaju pravo na to mišljenje da je unitarna država možda najbolje rešenje za Srbiju. Kada kažem – podržavam, mislim da čovek ima pravo na taj stav i ljudi imaju pravo na taj stav. U debati treba videti da li je to najbolje rešenje za Srbiju ili nije. Mislim da nije. Takav stav mora da postoji, čim postoje unitarne države, zašto i ljudi u državi Srbiji ne bi imali, neki, takav stav. Mislim da debata treba u narednim godinama da pokaže šta su to nedostaci, a šta prednosti unitarne države, a šta su to prednosti, a šta nedostaci regionalnih država i da onda, svi zajedno, odlučimo koje je najbolje rešenje. Takođe, na kraju samo želim da kažem da niste u pravu kada kažete da će se praviti neke nove institucije sa novom administracijom, jer jedine dve nove institucije koje se formiraju, suštinski, u odnosu na današnji trenutak su Nacionalni savet za regionalni razvoj i regionalni saveti. Samo ime da su to saveti, to nisu institucije koje trebaju ne znam kakvu kadrovsku bazu. Tu ćemo imati ljude koje će biti proporcionalno iz različitih regija u Srbiji i oblasti predstavljeni. Što se tiče Nacionalnog saveta, on će osim ministara koji su nadležni za različite oblasti, od ekologije, infrastrukture, preko razvoja preduzetništva, biće zastupljeni i resorni ministri, ali će zato biti zastupljeni i predstavnici Vojvodine. Tri predstavnika iz Vojvodine od kojih će jedan biti predsednik Vlade AP, Beograd tri predstavnika, od kojih je jedan gradonačelnik, Šumadija i zapadna Srbija će imati četiri predstavnika, južna i istočna Srbija tri predstavnika, KiM takođe tri predstavnika, od kojih je jedan ministar za KiM. To su ljudi koje će biti delegirani u taj savet. Oni neće primati nikakve nadoknade, a administrativnu funkciju će voditi, bukvalno, jedna osoba koja će voditi beleške sa tih sastanaka, tako da tu neće biti neke nove administracije. Sve ostale druge institucija već postoje. Tu je Nacionalna agencija za regionalni razvoj koja je već formirana. Spajanjem dosadašnje agencije za razvoj malih i srednjih preduzeća i jednog sektora koji je novom sistematizacijom izdvojen iz Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja. To je sektor za razvoj infrastrukture, koji je sada prebačen zajedno sa ljudima i opremom u nacionalnu agenciju, tako da je ta agencija već formirana i ima ograničen broj ljudi novom sistematizacijom koju je Vlada već usvojila. Mislim da u ovoj agenciji radi 50 ljudi ukupno. Takođe, regionalni razvoj agencije, već sam više puta ponovio danas, već postoji i tu neće biti potrebno osnivati nove, osim, ukoliko neka oblast ne oseti potrebu da je sama formira, što je njihovo pravo i u tome jeste suština decentralizacije. Ako ljudi koji žive u nekom kraju osete da im je potrebno da se bolje organizuju i da bolje zastupaju svoje interese u odnosu na centralnu vlast, onda oni formiraju agenciju.
Narodni poslanik Igor Bečić reklamira povredu Poslovnika.
Gospođo predsednice, javljam se po članu 104. Poslovnika Narodne skupštine. Gospođo predsednice, vama je očigledno bilo važnije da ugostite princa i princezu na ručku, nego da zaštite dostojanstvo jednog narodnog poslanika, jedne dame, od šikaniranja člana Vlade, ministra, čoveka koji, u svom strahu od diskusije narodnih poslanika, svaki put kada dođe u ovu salu napravi incident. Sedeo sam pored gospođe Tabaković, razgovarao s njom kada je prišao, posle kraja prepodnevnog zasedanja, potpredsednik Vlade, gospodin Dinkić, zapovedničkim tonom joj je rekao – da sedi tu, da se ne pomera, da bude tu kada on bude govorio repliku na njeno izlaganje i to mu nije bilo dovoljno, nego uz psovke, izvinjavam se građanima, koje ću ovde ponoviti – lažete kao pas. Na moje pitanje – zar se tako obraća jednoj dami, nastavio je da je vređa. Odlazeći joj je rekao – džukelo jedna. Videli smo tu, posebno je bilo zapanjujuće da je jedna poslanička grupa navija i inspiriše ga da i dalje vređa gospođu Tabaković. Gospođo predsednice, vi ste dozvolili da taj isti potpredsednik Vlade vređa jednu poslaničku grupu, naziva poslanike SNS fašistima, pripadnicima jedne slične stranke. Ovde su ljudi domaćini, koji nisu navikli da njihove porodice i da jedan veliki broj članova SNS tako jedan potpredsednik Vlade naziva, gde i narodna inicijativa od milion potpisa daje za pravo SNS (Predsednik: Vreme. Završite rečenicu.) završavam, da veruje da će posle ovoga, posle izbora ovakvi ljudi otići na smetlište istorije.
Gospodine poslaniče, Poslovnik mogu prekršiti samo ja. U vreme trajanja sednice nije bilo razloga za izricanje bilo kakvih mera i u vreme dok sam radila neke druge poslove koji su takođe moja obaveza, gospođa Čomić je vodila sednicu i u sali se nije dogodilo ništa. Samo u ovoj sali se može povrediti Poslovnik, prema tome, vi zloupotrebljavate institut povrede Poslovnika i ja vas zbog toga upozoravam. Nemojte me dovoditi u situaciju da izričem mere. Gospodine Mašiću, molim da ne dobacujete. Upozoravam vas, nemojte govoriti sa mesta, niste dobili reč. Gospodine Bečiću, molim vas, ako i dalje budete nastavljali sa zloupotrebom Poslovnika, moraću da izričem određene mere. Imate reč.
Gospođo predsednice, vi zloupotrebljavate Poslovnik. Mogu da prihvatim da ne znate šta se dogodilo u sali, mada sam lično došao, obavestio vašu šeficu kabineta šta se desilo, ali bili ste prisutni kada je taj isti dotični gospodin, potpredsednik Vlade, nazivao pripadnike SNS, naše poslaničke grupe, fašistima. Mi smo ljudi domaćini koji nismo navikli da se tako obraćate.
Drugi put govorite iste sadržaje. Izričem vam opomenu. Gospodin Tomislav Nikolić reklamira povredu Poslovnika.
Po članu 252, održavanje reda u zgradi Narodne skupštine obezbeđuje posebna služba, a njena organizacija i rad utvrđuju se posebnim aktom predsednika Narodne skupštine. Ovom službom rukovodi predsednik Narodne skupštine, koji je za njen rad odgovoran Narodnoj skupštini. Prvo ste pretili poslaniku da će nešto loše da mu se desi ako nastavi da vam priča šta se desilo, a potom ste izrekli meru, samo zato što vas je upoznao kako je jedan ministar, odlazeći naravno, nadam se da ima dovoljno razuma da bude odlazeći iz ove sale dok traje ova sednica, uvredio narodnog poslanika, usput, drage moje dame koje ste članice ženske mreže, i damu. Nećete da čujete šta je on njoj sve rekao. Vas to ne interesuje. Vas interesuje da li vas je dva puta upozorio narodni poslanik na povredu Poslovnika. Ako vam neko kao domaćin kaže da nije nacista, gde se to čulo u sednici Narodne skupštine u prenosu, da je on, ne samo on, mnogo nas, stotine hiljada, optuženo da nastavljamo tradiciju Adolfa Hitlera. Vama je to povod da taj ko je to izgovorio bude opomenut, znači, vi delite mišljenje gospodina Dinkića. Smatrate da mi ne treba da se branimo od ovakvog Dinkića, da treba da budemo kažnjeni kada vas upozorimo da nam je taj Dinkić rekao da smo nacisti. Gospođo Đukić-Dejanović, da li ja to dobro rasuđujem da se vi slažete sa gospodinom Dinkićem? Ili se ne slažete s njim? Samo nam pokažite nekom merom. Dok nas kažnjavate što ne dozvoljavamo da nas vređa, čini mi se da se s njim solidarišete. Vi se to solidarišete s Vladom, ali ta Vlada ne zaslužuje da je ovde branite, gospođo Đukić-Dejanović. To je Vlada koja je jednu privatizaciju koja je bila u vašem interesu rešila dobro, ali hiljade nije rešila dobro. To je Vlada koja je nekoliko zaposlenih u nekoj vašoj firmi zbrinula. Milione nije zbrinula.
Vreme. Gospodine Nikoliću, steći ću uvid u sve činjenice vezane sa period pauze, odnosno za sve što se dogodilo van ove sale. Nisam bila u mogućnosti, nisam videla, nisam čula. U sali? Zaista nisam čula da je gospodin Dinkić bilo koga uvredio. Kao što je naša obaveza da štitimo dostojanstvo Skupštine time što se jedni drugima obraćamo, treba da se obraćamo, pristojno, naravno da je obaveza i ministra da se tako obraća poslanicima i mi ministru. Nisam čula, inače bih reagovala. Preslušaću sve snimke o kojima je bilo ovde reči i mogu reagovati sutra. Imam informacije da je bilo na snimcima i nečega što ne ide u prilog dostojanstvu ovog doma, a izvire od vas, ali nemam uvid ni u to, pa ću svakako steći uvid. Gospodin Tomislav Nikolić se ponovo javlja za reč.
To što su vas obavestili, to je zaista tačno. Ja sam, dok nisam govorio, ponovio poslanicima tačno od reči do reči šta je rekao gospodin Dinkić Jorgovanki Tabaković. Naravno, to sam rekao i poslanicima govoreći za mikrofonom da je opsovao majku, i da će da je sredi, i to sam ponovio, i blago vama kada možete tako da reagujete. Vi ste, kao i ovi koji vas brane i ćute, a da ste krenuli na njih, oni bi se džapali i busali. Dakle, vi ste odlazeći, vi nestajete iz ove skupštine, iskoristite još to vreme, kažnjavajte nas, mlatite nas, uzimajte nam reč, ali samo krenite u narod, krenite kod ljudi, po fabrikama, idite po štalama i njivama, idite vidite jeste li vi to dobro uradili nešto za ovaj narod ili niste. Možete da nam radite šta god hoćete, naša snaga je sve veća. Mi smo sada vas žute prešli za pet procentnih poena, a ove Dinkićeve za 1000 procentnih poena. Vi ste mikroskopska veličina. Vi ste statistička greška, ali ste štetočine. Štetočina kada upadne u oko može da pojede oko, a mikroskopska je, ne vidi se. Takvi ste vi po uticaju u Srbiji. Kada budemo počeli da istražujemo šta ste sve uradili, kada bude htela policija da primeni znanje koje ima sada, dakle, kada pobedimo, gospodine Dinkiću, policija će moći da radi svoj posao, tužilaštvo će moći da radi svoj posao, ja im to sada obećavam.
Naravno da nema povrede Poslovnika. Ali, ako niste zadovoljni, da li želite da se u danu za glasanje Skupština izjasnite o povredi Poslovnika? (Ne.) Zahvaljujem. Gospodin ministar ima reč.
Vi ste potpuno u pravu kada kažete da je stanje u Srbiji teško, ali ne treba teško stanje u Srbiji povezivati sa nekulturom, jer jedno je reći istinu da ljudi teško žive, da je svetska kriza uticala na to da se i ovde stvari pogoršaju, a druga stvar je ukoliko to koristite tako što ste nekulturni, tako što ne govorite istinu i tako što vređate porodice vaših političkih neistomišljenika. Nikada neću vređati porodice ljudi koji ne misle politički isto kao ja. Izbore možete dobiti, a možete ih izgubiti, i jedno i drugo je dobro, ali najvažnije je biti čovek, a čovek govori istinu. Nisam pretio gospođi Jorgovanki Tabaković, samo sam želeo da joj kažem da laže u vezi sa mojom majkom i u vezi sa ocem gospodina Ćirića, i tražio sam da ostane tu, da bude fer, da čuje da joj to kažem u lice, jer je bilo dva časova kada je predsedavajući prekinuo sednicu Skupštine. Naravno da ću sve ovo morati privatno da rešim na sudu jer ovo nije stvar, ali kada je vi ponavljate moram i ja, da je ikakav zakon prekršen. Niko ne bi, ponajmanje ja ili ma ko iz moje stranke, štitio i moju rođenu majku, a kamoli nekog drugog. Revizor nikakvu prijavu nije podneo na osnovu onoga što je gospođa Tabaković govorila. Ponavljam još jednom što sam rekao, za razliku od vas koji ste navikli da od države dobijate otpremnine u vidu stanova od preko sto kvadrata, i vi, gospodine Nikoliću i gospodin Vučić, a čuo sam u pauzi i gospođa Jorgovanka Tabaković je dobila od Pošte stan kao očito neku nagradu na kraju svog mandata, makar su mi tako rekle moje kolege. Moram da vam kažem na ovo poslednje što ste rekli, ponovio sam, daj bože da vi dobijete izbore, da vas Srbija vidi kako rešavate probleme u Kuršumliji, Boru, kako rešavate druga pitanja, a ja ću ostati tu, nikada se neću pozivati na imunitet. Ničega se u životu ne plašim, ponajmanje vas, bili na vlasti, ne bi li na vlasti, ali ako kažete da je gospođa Tabaković dama, dozvolite - zaista volim svoju majku i ako ona laže vezano za nju, ne mogu ništa drugo da joj kažem nego da je lažljivac.
Molim da koristimo terminologiju u skladu sa potrebom da negujemo dostojanstvo Skupštine. Gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč.
Molim vas, gospođo Đukić-Dejanović, da mi omogućite da dam poslednji put odgovor na to što pokušavate da zloupotrebu vašeg položaja i nepoštovanja zakona preusmerite na priču o majci. Znači, dali ste mimo Zakona o javnim nabavkama novac ministarstva za izradu neke studije, a bez javne nabavke. Da ste svesni da ste napravili prekršaj govori činjenica da je na zahtev Transparentnosti Agenciji za privredne registre postavljeno pitanje – kada je razrešena dužnosti gospođa Mirosinka Dinkić, vaša majka slučajno u ovom postupku, jer vaša nezakonitost je problem vaše moralnosti kao ministra, i da je svoje akcije prenela drugim članovima. U APR-u nisu hteli da daju odgovor na to pitanje, iako su bili dužni. Zašto ćute ako je sve u redu? Zašto ćute ako je prenela 30% akcija i nije zamenik predsednika upravnog odbora? Možete hiljadu puta da ponovite vašu tvrdnju, kao u duelu sa Đelićem, da je vaša majka nešto što ne želite da bude pominjano. I moja i svačija majka je dužna da bude zaštićena od neopravdanih napada. Mene zanima vaše nepoštovanje zakona, jer ste ministar koji je ostavio svojim lošim zakonima hiljade ljudi na ulici i to je problem onoga što ne želite da prihvatite. Želim da građani Srbije čuju, džaba vi prevodite stvar na pet miliona zloupotrebe. Milijardama se meri vaša krivica za Nacionalnu štedionicu, za prodaju Mobi 063, za veliki broj privatizacija kojima ste rukovodili do zadnjeg ''Matroza'' (Predsednik: Vreme.), za koji vas pitam za koliko ste ga prodali i koliko ste para uzeli u roku predviđenom zakonom?
Gospođa Suzana Grubješić ima reč. Izvolite. Izvinite, imate pravo još minut. Morate ponovo.
Gospođo Đukić, potpuno razumem vašu potrebu da budete na strani vladajuće većine. Davno smo se naučili da u ovoj skupštini postoji pozicija i opozicija i da u opoziciji postoji stranka koja raste i samim tim nema mnogo onih koji bi bili na njenoj strani, čak i kada je ugroženo osnovno ljudsko pravo da se dostojanstveno izriču primedbe. Molim vas da goste u ovoj skupštini, ministre i bilo koga upozorite da smo mi ovde zaslužili makar uzvratno rečnik argumentima onako kako ga ja iznosim. Ako niste znali, gospodine Dinkiću, zaposlena sam u Telekomu već 11 godina i kao i svi drugi zaposleni dobila stan, ali jedina, neka čuju građani, jedina već 10 godina ne mogu da otkupim 30% svog stana zato što je ekipa G17 u upravnom odboru. Apsolutno me ne zanima neodgovornost države. Savesni sam držalac koji je nudio kao zaposleni da otkupi deo svog stana, a vi čime i kako se služite neka vama služi na čast, ali da znate da iza mene stoji troje dece, a šta vi možete iza sebe da ostavite kao ministar izvolite i položite ovim građanima.
Vreme. Gospođa Suzana Grubješić ima reč.
Hvala, gospođo predsednice. Član 104. Poslovnika je povređen onog trenutka kada ste prekinuli sednicu i kada ste pozvali šefove poslaničkih klubova na konsultacije. Međutim, mikrofon je čudo i kamere su čudo, pa je ostalo zabeleženo kako je predsednik najveće opozicione stranke, to mesto najveće opozicione stranke nije osvojio na izborima već uzimanjem mandata od SRS, šta je izgovorio u mikrofon. Sada ne bi mogla kao dama da ponovim šta je to gospodin Nikolić izgovorio, ali postoji snimak. Uzela sam i DVD. Taj snimak, ukoliko ga RTS ne pusti, nadam se da hoće, pošto je to javni servis, kamermani su tu, DVD je uzet, pa ćete videti kako jedan domaćin razgovara i kako jedan domaćin poručuje ministru i predsedniku jedne male parlamentarne stranke. Što se tiče vas, gospođo Tabaković, i vas gospodine Nikoliću, pošto kažete da će G17 plus od Telekoma dobiti 600 miliona evra, unapred se odričemo tih para kako bi vi mogli konačno da otkupite tih 30% svog stana.
Narodni poslanik Slobodan Samardžić.
Javio sam se pre ovog kruga polemike, tako da možda poslanici ne znaju o čemu je reč. Naime, javio sam se posle reakcije ministra Dinkića na moj govor. Ova polemika i situacija u parlamentu me ograničava da govorimo ozbiljno o ovoj stvari, jer ona je od početka stavljena u jedan neozbiljan kontekst. Najpre, možda se moglo o ovom zakonu razgovarati i mirno. Možda je moglo, ali Vlada to nije htela. Nije htela ni vladajuća većina. Kada pogledamo amandmane sa julske rasprave u parlamentu, nijedan nije usvojen. Vratili ste se posle devet meseci sa nekim novim zakonom i ovde u jednoj incidentnoj i stresnoj situaciji razgovaramo o tome. Na kraju, napravljen je jedinstveni neuobičajeni incident. Dugo smo u ovom parlamentu. Ne mislim da tolerišem teške reči, bilo čije. Padale su reči vrlo dugo, mesecima i godinama iz većine prema manjini i obratno i prema predsedništvu. Ali, jedinstven je slučaj da jedan ministar verbalno napravi agresiju prema jednom poslaniku. To je zaista jedinstven slučaj i to je deo atmosfere rasprave o ovom papiru. Moram da posvedočim, jer sam čuo šta je rekao i moram da protestujem, iako mi nije bila namera da govorim o tome sada, nego da odgovorim na njegove primedbe. Nije atmosfera za racionalan razgovor. Meni je to krivo, što smo možda mogli o ovom zakonu, koji je jako važan za Srbiju, on nosi naziv – zakon o regionalnom razvoju, da razgovaramo u jednoj potpuno mirnoj i otvorenoj atmosferi i da možda opozicija doprinese da on bude bolji. Ponovo se vraćam na juli. Uzmite amandmane pa ih malo pogledajte. Nije vas uopšte interesovalo. Ovde je bilo uvodno slovo o projektu regionalizacije Srbije, a ne o zakonu o regionalnom razvoju. Napravljena je jedna atmosfera koja je bila prvo politički naelektrisana, a onda je postala, tako da kažem, ljudski naelektrisana, neuobičajenim razmenama teških reči, koje ne opravdavam, nego jedinstvenim incidentom koji se ovde ipak nikada nije dogodio da ministar izvređa jednog poslanika. Prema tome, nema svrhe više da govorim o onome što je Dinkić govorio. Bilo bi svrhe da je drugačija atmosfera i da možemo da razmenjujemo argumente i prihvatamo jedni od drugih ono što je racionalno za ovaj zakon, pa bi ga izglasala većina ili možda još neko. U ovoj atmosferi ne.
Gospođa Suzana Grubješić ima reč. (Tomislav Nikolić, sa mesta: Replika.) Imate repliku na Suzanino izlaganje? Dali ste njoj povod za repliku. Evo još sada i onda završavamo. Izvolite. Morate se prijaviti.
Ja vas ne razumem. Ja sam dao gospođi povod za repliku, ona je govorila, onda sam ja tražio, a vi njoj dajete ponovo reč. Čime sam je sad izazvao?
Ja vas molim da se vratimo na dnevni red. Vi ste jedno drugom razjasnili šta ste imali. Izvolite.
Ako ste mogli da protumačite da sam uputio ružne reči gospodinu Dinkiću, ja se izvinjavam, ali da je dama, ne bih ni pomislio da mu izgovorim tako ružne reči. Dakle, ponovio sam ono što je on rekao gospođi Tabaković, vas to vređa, u redu je, to prihvatam. Kažete da smo najveća opoziciona stranka i da smo nastali tako što smo oteli mandate Srpskoj radikalnoj stranci. Mi imamo 21 poslanički mandat, slobodni. Svaki taj mandat pripada svakome od nas. Ta stranka je tamo ostala sa mnogo većim brojem mandata. Nemojte da ih vređate. Oni su najveća opoziciona stranka, imaju najviše poslaničkih mandata. Ili smo možda mi najuticajniji među građanima Srbije? Trebalo je tako da kažete. Da, mi jesmo najveća opoziciona stranka zato što najviše građana Srbije veruje u nas. Vama, gospodine Dinkiću, samo da odgovorim: da, u teškoj situaciji ćemo zateći Srbiju kad pobedimo. Ali, to ste vi ostavili. Nemojte da nas prozivate kako ćemo mi to da rešavamo. Mi vas prozivamo što ste Srbiju doveli u ovu situaciju. Godine 2001. nije bilo svetska ekonomska kriza, nego širom otvorena vrata za Srbiju da sve povoljnosti, sve benefite, zgrabi od Evropske unije i da krene odlučno napred. Nije vaš problem i ne morate uopšte da dokazujete ljubav prema Zapadu. Vaša stranka nema taj problem što sabotira ruske poslove u Srbiji da bi se dokazala Zapadu. Vi ne možete na Zapad, pošto su mito, korupcija i kriminal proželi Srbiju i potiče od vaše stranke. Vi ste predali finansijski sektor u ruke drugima. Vi, gospodine Dinkiću. Vi ste odgovorni za stotine hiljada nezaposlenih. Vi ste odgovorni za seljake koji ove godine nemaju šta da poseju, šta da požanju a da imaju od toga profit. Koju stoku da uhrane u štali a da imaju od toga profit? Čime da se bavi danas seljak u Srbiji da ima profit? Vi ste krivi za ovih 800 hiljada nezaposlenih. Koliko vam ljudi radi u sivoj ekonomiji? Preko 700 hiljada. Vi lično u Ministarstvu otpuštate trudnice i porodilje. Sačekate da dođe s porodiljskog i date joj otkaz. Vi dajete uzor tzv. industrijalcima i kapitalistima kako da se ponašaju prema damama. Vi ste krivi što nema nataliteta u Srbiji. Koja devojka sme da se uda? Koja majka sme da ostane u drugom stanju i da sačuva svoj posao? To je sve na vašim leđima. Na vama ostaje istorijska odgovornost. Sačekajte da pobedimo, a onda nas kritikujte kako vladamo.
Tri minuta. Gospodin Vlajko Senić i onda je kraj replika. Izvolite.
Član 104. Čini mi se da se prvi put javljam, ali ovo što je rekao gospodin Nikolić ne može da ostane tako nezapaženo. Dakle, eksplicitno je rekao da opstruiramo ruske poslove u Srbiji. Rusija je velika država. Rusija je ozbiljna svetska sila. Bez obzira na to što je ovo dnevno-politička rasprava, ne možemo se tako neodgovorno ponašati prema našoj međunarodnoj poziciji. Za razliku od vas, gospodine Nikoliću, mi smo prema svima, pa i prema Rusima, uvek imali iskren stav, i kada je bilo pitanje NIS jedina razlika između nas i vas je ta što smo mi tada Rusima, ne zato što ne volimo Rusiju ili imamo bilo kakav problem s njima, otvoreno rekli šta mislimo o tom poslu. Na Odboru za energetiku, gospodine Nikoliću, rekao sam, i sada ću to da ponovim, da sam ubeđen da će Sporazum koji smo potpisali sa NIS odnosno sa "Gaspromom" uzrokovati unarednom periodu pogoršanje srpsko-ruskih odnosa. Evo, pazite šta vam kažem, umesto cilja koji je bio postavljen, da takvim jednim sporazumom gde smo našu najvećunaftnu kompaniju praktično bez tendera dali "Gaspromu", uspostavimo bolje odnose sa Rusijom koja nam daje značajnu međunarodnu podršku, vreme koje je ispred nas pokazaće da će to biti jedan od većih faktora spoticanja između Srbije i Rusije. O tome se radi. Nemamo mi problem ni sa Rusijom, ni sa ruskim investicijama. Što se nas tiče, svako je dobrodošao, ali uvek hoćemo da igramo otvoreno, po jasnim pravilima, baš zbog toga što ne želimo kratkoročne dobitke, a dugoročne gubitke. Važno je to da se kaže. Nemojte uvlačiti sada u naš sukob i Rusiju. Nema razloga. Ima i nekih drugih argumenata, ali je važno da se ovo čuje. Dakle, nemamo ni mi ništa kao stranka, niti bilo ko od nas pojedinačno protiv Rusije, protiv ruskih interesa. Za razliku od vas,kažemo šta mislimo i kažem vam da je Srbiji mesto u evroatlantskim integracijama, poštujemo Rusiju i nismo licemerni i dvolični, a vreme ispred nas će pokazati ko je govorio istinu, a ko je kupio trenutne političke poene.
I pored toga što ste pojasnili kroz povredu Poslovnika, argumentacija za povredu Poslovnika ne može biti osnov za nove replike, prema tome nema uslova dalje za replike. Gospođa Suzana Grubješić ima reč. Izvolite.
Poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, gospodine ministre i gospodo iz Vlade, pokušaću da se vratimo temi, ako me neko prekine opet ću se vratiti na ovo što je bilo pre razgovora o samom zakonu, ali nadam se da neće. Govorimo danas mnogo više o Zakonu o regionalnom razvoju, a očekivala sam da će pažnja biti usmerena na Zakon o besplatnim akcijama, na izmene i dopune, pošto je to uglavnom meta napada ali kad ministar Dinkić nije tu, pa sad mi kako se ko snađe da odgovori na taj napad i šta je sa mojih 1000 evra i duguješ mi, Dinkiću, toliko i toliko, ali danas se o tome ne govori upravo zato što je ova tema i ovi statistički regioni pobudila te neke stare težnje da samo jaka, centralizovana Srbija treba da opstane i da samo jaka, centralizovana država treba da postoji na ovom prostoru. Mene ova današnja debata mnogo podseća na debatu koju smo vodili o Statutu Vojvodine jer prepoznajem, kako bi rekla uvažena koleginica Čomić, iste strahove, a strahovi se javljaju čim se pojave glasovi koji traže prenos nadležnosti, koji traže malo manje vlasti na centralnom nivou, a malo više na regionalnom nivou ili na nivou lokalnih zajednica. Oni koji su ovako govorili o Statutu Vojvodini onda, danas na isti način govore i o Zakonu o regionalnom razvoju i o statističkim regionima. U strahu su velike oči, pa se mnogima priviđa i separatizam, kao da u državama koje nemaju regione nema separatizma. To naprosto nije tačno. Upravo regioni predstavljaju demokratski odgovor na bilo kakvu vrstu separatizma koja bi se možda mogla pojaviti u Srbiji, a Srbiju ne dele regioni, Srbiju deli siromaštvo. Toga smo svi svesni. Ogromne su regionalne razlike između delova Srbije i svi se slažemo u tome da je Srbija zemlja sa najvećim regionalnim razlikama u Evropi. Između najrazvijenijeg i najnerazvijenijeg dela ta razlika je 7:1. Između opština ta razlika biva još veća. Dolazi do na 15:1, a nekad statistika i ne zabeleži baš sve trendove, pa se te razlike vremenom povećavaju, a mi ostajemo pri onim brojkama koje smo pronašli pre godinu-dve dana iz Republičkog zavoda za statistiku. Pojedini krajevi Srbije, i to nije ništa novo što ću reći, polako odumiru. Najpre ostaju bez dece, bez mladih i na kraju ostaju bez stanovništva uopšte. Prosečan prihod građana Beograda je 19 puta veći od prihoda građana Bora. Jedan Novosađanin zarađuje 15 puta više od jednog Leskovčanina, pa upravo zbog tih i takvih razlika danas govorimo o ovom zakonu koji te razlike neće anulirati, ali koji će pokušati da ih smanji. Mislim da je svima u interesu, svakom građaninu ove zemlje, da se te razlike smanje i da postanu podnošljive. Velike razlike su postojale i među zemljama članica EU onog trenutka kada su ulazile u EU, pa je tako između najrazvijenijeg regiona Londona i najnerazvijenijeg Kluža ta razlika bila 170:1, ali za onih nekoliko godina koliko je Rumunija članica EU ta razlika se smanjila. Nije više toliko drastična jer EU ima mehanizme da te razlike smanji. Nažalost, upravo zbog ovih razlika u dohotku, a one postoje i u zaposlenosti i u svemu ostalom između Beograda i ostalih krajeva Srbije, neki često nazivaju Srbiju kao grad Beograd sa malo većim predgrađem ili kao veliku glavu sa slabim telom. Ukoliko želimo da tu sliku promenimo, mi moramo da se posvetimo ne samo ovom zakonu, koji je neki prvi korak ali nedovoljan, nego onome što se zove suštinska decentralizacija, a čiji deo može, ali i ne mora da bude regionalizacija, pošto vidim da regionalizacija izaziva najviše polemike. Sadašnji sistem je naprosto neodrživ i to nije ništa novo, niti ja izmišljam toplu vodu kada ovo kažem. Bogate opštine postaju sve bogatije, siromašne sve siromašnije i te regionalne razlike ne utiču samo na životni standard stanovništva, već i na demografske pokazatelje u mnogim oblastima. Tako recimo u Vojvodini u svih sedam okruga ime negativan prirodni priraštaj. U centralnoj Srbiji samo dva okruga imaju pozitivan priraštaj, to su Raški i Pčinjski, znači gde je broj novorođene dece veći od broja umrlih. Tokom tranzicije ove razlike su još više porasle. Najveće razlike se odnose na demografske karakteristike, ljudski i obrazovni potencijal, privrednu strukturu i efikasnost, kao i uslove socijalne i ekonomske infrastrukture. Uprkos ovakvim alarmantnim pokazateljima nijedna vlast se od 2000. nije usudila da sprovede tu suštinsku decentralizaciju. Delom zbog objektivnih okolnosti, a delom upravo zbog ovakvih strahova i ovakve diskusije koja se vodi danas, koja se vodila i dok smo govorili o Statutu Vojvodine i o prenosu nadležnosti. To je taj strah da bi decentralizacija, da bi regionalizacija mogla da izazove separatizam. Baš kao što sam rekla, regionalizacija predstavlja demokratski odgovor na bilo kakav oblik separatizma koji bi se mogao pojaviti u Srbiji. Da ponovim još jednom, Srbiju neće podeliti regioni, makar oni bili statistički, Srbiju će podeliti siromaštvo, ako nešto ne preduzmemo. Od kandidata za članstvo u Evropsku uniju, a Srbija se to većinski opredelila da postane, podnošenjem kandidature krajem prošle godine, očekuje se da u roku od dve godine od potpisivanja Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju uradi baš ovakvu statističku regionalizaciju, unutrašnju podelu na regione uskladi sa regionalizacijom Evropske unije. Jer danas Evropska unija počiva na filozofiji evroregionalizma, kao obliku međugraničnog povezivanja susednih oblasti, okruga i regiona. Mnoge države su na putu ka Evropskoj uniji prošle kroz proces strukturnih reformi i prilagođavanja, ostvarujući različite modele regionalizacije. Mi ne treba da se sporimo oko toga koliko ima modela regionalizacije unutar zemalja članica Evropske unije, niti treba da kopiramo te modele. Treba da učinimo ono što je najbolje za Srbiju. Moguće je da su ti neki modeli dobri, moguće je da su neki loši, ali samo ćemo sami moći da se opredelimo šta je najbolje za Srbiju, bez pukog kopiranja nečijih tuđih iskustava. Brisel podržava stvaranje regiona, jer oni jesu preduslov za korišćenje fondova koji stoje na raspolaganju, kako državama članicama, a to su strukturni fondovi, tako i državama kandidatima, to su pretpristupni fondovi. Podsetiću sve nas da je Skupština evropskih regiona jedno važno telo, da je osnovana još 1985. godine i da do sada ima preko 270 predstavnika, odnosno 270 regiona je uključeno u nju. Što se tiče Srbije, takva mogućnost je data samo Vojvodini. Vojvodina je članica Skupštine evropskih regiona, dok ostatak Srbije, ružno zvuči, ali u ovom trenutku to se zove "ostatak Srbije", mora prethodno da se teritorijalno i administrativno reorganizuje da bi stekao to pravo. Činjenica da dve trećine sredstava iz evropskog budžeta odlazi na regionalne programe pokazuje da su regioni veoma važan činilac razvoja u EU. U prvoj fazi su sredstva Evropskog fonda za obnovu i razvoj bila donirana kao dopuna nacionalnim davanjima i bila raspoređivana kao subvencije ili kao direktna davanja fiksnih kvota. Međutim, kako mnogi regioni nisu uspevali da ostvare održivi razvoj, Unija je promenila način davanja sredstava, uvela projektni način finansiranja koji usmerava sredstva neposredno korisnicima, građanima. Taj princip projektnog finansiranja postaje pravilo. Njime se podstiče autonomni i aktivni, održivi razvoj određenog regiona, pa će tako i ovi naši budući statistički regioni, kroz svoje nacionalne razvojne agencije, morati da se nauče da se takmiče projektima, ne bi li dobili i povukli sredstva iz pretpristupnih fondova koji će im biti na raspolaganju. To će podstaći konkurenciju, a iz konkurencije može izaći samo kvalitet. Sada dok mi čekamo da nam EU finansira ravnomerni regionalni razvoj, trebalo bi da se zapitamo šta možemo sami da učinimo i da li smo spremni da cela Srbija postane istinski decentralizovana zemlja? Evo, za početak, kako bi bilo da se lokalnim samoupravama vrati imovina, koja im bez objašnjenja i bez obeštećenja oduzeta još davne 1995. godine. Ja sve mogu da razumem, i naše političke razlike i borbu za birače, ali u ovoj skupštini sede predstavnici svih opština iz Srbije, pa retko kada imam priliku koga da čujem – da zatraži od Ministarstva finansija da se na dnevni red stavi Predlog zakona o javnoj svojini. Ne mora da podrži Predlog zakona koji je poslanička grupa G17 plus stavila u proceduru, niko to od vas ne traži, ali tražite od Ministarstva finansija da zakon o javnoj svojini što pre dođe u proceduru, kako bi se opštinama vratila imovina. Da li je moguće da nikome nije stalo da se to što pre uradi? Inače, ovaj zakon koji smo mi podneli u proceduru nije naša tvorevina, nego je to zakon koji je uradila Stalna konferencija gradova i opština, koji je godinu dana bio na javnoj raspravi, a koji je nakon toga još godinu dana stajao na sajtu Ministarstva. Ono što smo mi uradili je da ga skinemo sa sajta i stavimo u proceduru. Sada su se javila mišljenja da je zakon u nekim delovima protivustavan, upravo zbog Zakona o prenosu nadležnosti Vojvodini. Nisam stručnjak za ustavno pravo, niti mogu da komentarišem primedbe koje su date, ali ono što mogu i što ću učiniti u ime svih onih koji ćute, a dolaze iz mnogih opština u Srbiju, dolazim iz grada Beograda, to je da se što pre stavi u proceduru zakon o javnoj svojini, koji bi opštinama u Srbiji vratio imovinu – jer bez imovine nema razvoja, a bez razvoja ova sumorna slika Srbije o zemlji najvećih regionalnih razlika u Evropi postaće još sumornija. Kada govorimo o regionalizaciji i decentralizaciji, one treba da učvrste demokratiju i da donesu korist i državi i društvu u celini. Pa upravo je centralizovana država ocenjena kao leglo korupcije, kao glavni izvor korupcije, dok je korupcija na nižim nivoima vlasti ne samo podnošljivija, nego se sa njom lakše izlazi na kraj. Svi delovi Srbije treba da dostignu nivo razvoja koji je neophodan za ulazak u EU. Jedini način da to učinimo jeste upravo kroz široku javnu raspravu o tome kakav nam je model decentralizacije i kakav nam je model regionalizacije potreban. Jer sve analize ukazuju da su ekonomske funkcije države moraju decentralizovati, da su argumenti za decentralizaciju ubedljivi, a da je efekat – bolji kvalitet javnih usluga i veća efikasnost. Građani Srbije i njihove lokalne zajednice treba da prestanu da budu samo pasivni posmatrači akcija centralne države, oni treba aktivno da se uključe u sve procese odlučivanja. Opet mislim možda naivno da je to cilj svih nas koji sedimo u ovoj sali u ime građana ove države. Ovaj zakon ide u tom pravcu, ali naravno da je za suštinsku decentralizaciju nedovoljno doneti zakon o regionalnom razvoju, uvesti statističke regione, iznad svega potrebna je politička volja. Iznad svega potreban je konsenzus. Stranka G17 plus je spremna da sa svim parlamentarnim strankama radi, razgovara, debatuje na ovakav normalan, kulturan i civilizovan način o tome kakav model decentralizacije i regionalizacije odgovara Srbiji ili da saslušamo argumente onih koji su protiv, pa makar i onih koji su do 2006. godine bili za regionalizaciju, za političku i administrativnu regionalizaciju, ali koji su iz svojih sopstvenih razloga od tog koncepta odustali. Sami regioni u EU, koja je inače isto sama po sebi jedno decentralizovano demokratsko društvo, imaju pravo da sklapaju međunarodne ili međuregionalne ugovore. U Srbiji je to pravo samo dato Vojvodini, pa je i ta stavka, kada smo govorili o Statutu, izazvala velike polemike ovde – kako to Vojvodina može da sklapa međunarodne ugovore, pa smo ih u Statutu nazivali "međuregionalnim", da bi bilo možda jasnije svima na šta se odnosi. Ako to pravo ima Vojvodina, mislim da to pravo treba da imaju i ostali regioni u Srbiji, jer upravo kroz tu međunarodnu saradnju mi ćemo podići kapacitet naših regiona, naučiće se nešto novo, a ono što je još bitnije kroz tu saradnje, kroz te projekte smanjiće se nezaposlenost i smanjiće se siromaštvo. To treba da nam bude osnovni cilj i osnovna misija u daljem periodu rada, jer samo jedna takva moderna decentralizovana Srbija moći će da smanji ove neverovatne regionalne razlike i depopulaciju stanovništva i činjenicu da nam mnogi gradovi, varoši i sela ostaju bez stanovnika.
Gospodine Nikoliću koji je osnov javljanja?
Povredili ste član 101. kada mi niste dali pravo na repliku. Zaista je nepodnošljivo da vi ignorišete upozorenje da narodni poslanik traži pravo na repliku i da dajete reč govorniku koji govori normalno po tački dnevnog reda i to traje 20 minuta. Čak ste povredili Poslovnik kad ste rekli da onaj ko obrazlaže povredu Poslovnika ne može da izazove repliku. Zamislite šta bih sve sad mogao da vam izgovorim obrazlažući povredu Poslovnika, a da vi nemate pravo na repliku. Gospodin Senić se lično meni obraćao bar deset puta po imenu i prezimenu. Ne mogu da verujem da niste pročitali taj član Poslovnika u kome piše moje pravo da dobijem pravo na repliku. Zašto to radite, uopšte mi nije jasno. Zašto podižete atmosferu u ovoj sali? Dovoljno je što tu sedi G17 plus. To je već dovoljno za lošu atmosferu, a vi sad još koristite, zloupotrebljavate to mesto na kome sedite da me diskriminišete, da mi ne date pravo da govorim, da načinim neku grubost, kako biste dokazali da sam to ja baš takav, pa će oni možda reći da se nisam ni promenio. Čuli ste koliko puta sam pomenut i kažete – nemate pravo na repliku, gospodin je obrazlagao povredu Poslovnika. Nemojte to, ako hoćete da nam ne date reč, recite – ne dam vam više reč, nećemo ni da ulazimo u salu. Imamo posla na terenu, mi radimo sa građanima Srbije. Mi ne menjamo zakone svaka tri meseca, dokazujući da je onaj prethodni bio najbolji, a ovaj sad još bolji od njega, samo što je onaj bio neprimenjiv. Što se tiče vašeg odnosa prema Ruskoj Federaciji, ne mogu da verujem da vi priznajete da ste bili protiv tog ugovora a da jednu jedinu reč niste rekli jer ste ostali u Vladi, ostali da delite te ministarske fotelje i taj kolač koji se zove budžet. Zaduži se, prodaj, pozajmi, potroši, ostali iako ste najveću srpsku… [[isključen mikrofon]]
Vreme! Reč ima gospodin Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Dinkiću, na početku ću se pozvati na jednu rečenicu, u stvari nekoliko reči iz jedne rečenice koju ste danas rekli, a to su neke moralne granice. Naravno, neću govoriti o moralnim granicama sa aspekta u kojima ste ih vi pomenuli, govoriću isključivo sa aspekta politike, vaše političke pozicije, vaših političkih manira i svega onoga što ste kao jedan potpredsednik Vlade uradili u mandatu ove Vlade i svakako svih vlada u kojima ste učestvovali od 2001. godine. Vi ste nekako za sve to vreme, naročito poslednjih godina, stavili hipoteku na ravnomerni regionalni razvoj. Kada smo govorili pre nekoliko meseci o regionalnom razvoju i kada su poslanici pokušali da apostrofiraju da je to bio zakon o regionalizaciji, u jednom trenutku ste rekli da to nije zakon o regionalizaciji nego o regionalnom razvoju. Danas niko nije govorio o regionalnom razvoju, svi govore o regionalizaciji i nismo čuli ni jednu vašu reakciju. To bi moglo da bude jedno pitanje za vas. Drugo pitanje za vas je da li ćemo do kraja rasprave čuti istinske razloge zbog kojih menjate ovaj zakon? Sve ono što ste govorili ili najveći deo onoga što ste rekli, sve ono što su govorili predstavnici vlasti, stranaka koje čine skupštinsku većinu, a govorili su danas u prilog ovog zakona, govorili su i pre sedam meseci. Kome da verujemo ili kad smo bili obmanuti: tada ili danas? Kada nas dovodite u zabludu, danas ili ste nas u zabludu, a očigledno da jeste, doveli pre sedam meseci? Ono što svakako, pre nego što se vratim na ovaj zakon, zaista ne možemo da prihvatimo, neću da kažem da li vas koji predstavljate Vladu, ne vas lično, ako ne osećate bar malo, da ne kažem stida, griže savesti, da li je neko iz Vlade spreman da prihvati deo odgovornosti za ono što se u Srbiji danas dešava, i u kontekstu regionalnog razvoja i u kontekstu privatizacije ili u bilo kom drugom kontekstu? Za sve su krive ili devedesete ili svetska ekonomska kriza. Nemoguće je da tako ležerno pređete preko činjenice da nas vi ovde obavestite da je 50% ispod republičkog proseka. Da li ste spremni da prihvatite odgovornost za činjenicu da je to tako? To nikako da čujemo ni od vas niti od bilo kog drugog ministra iz vaše vlade. To je ono što zaista stvara jednu dozu revolta kada vas slušamo. Onda se dignete i iskritikujete opoziciju - opozicija pravi bune, hoće da je politički maliciozna, pravi opstrukciju odavde donde. Protiv ovog zakona je skupljeno 5000 potpisa u Prijepolju. Ko god da ih skuplja, skupio je 5000 potpisa, a vi to možete da kvalifikujete koliko god hoćete, ali to je realnost i to je stvarnost. Da se vratimo na ovaj zakon. Ovaj zakon, ponavljam, nadam se da ćemo čuti šta su stvarni razlozi za njegovo usvajanje, najbolji je dokaz da smo za sve ono što smo stavili kao kritiku ovom zakonu u postupku usvajanja osnovne verzije bili u pravu. Tada ste nas ubeđivali da je to statistička regionalizacija, da je to ekonomska regionalizacija i da nema elemenata regionalizacije za koju smo mi izražavali sumnju da postoji. Šta se desilo posle tri meseca? Predstavnici političkih stranaka koji su glasali za vaš zakon su vam poručili u javnosti – ne treba nam ekonomska i statistička, nego politička regionalizacija. Pokušali su Vladi da nametnu da im omogući da stvore političke regione, odnosno nacionalne regione. To su uradili oni koji su glasali za zakon, koji ste vi branili da nema elemenata ni administrativnog ni političkog. To je najbolji dokaz da smo za sve bili u pravu. Ovo je vaš odgovor na takve zahteve. Vi ste ovakvim odgovorom na te njihove zahteve, na političke zahteve regionalnih i lokalnih stranaka, uopštili i obesmislili sopstveni koncept regionalnog razvoja Republike Srbije, iako smo mi i protiv prve verzije i protiv ove verzije. Mi promovišemo i zalažemo se za potpuno drugačiji koncept regionalnog razvoja. Ali, iz ovog zakona koji je sušta suprotnost, sem u jednoj stvari, zakonu koji ste zajedno ovde svi usvojili pre sedam meseci, samo je jedna stvar zajednička, a to je nešto što i vi ne želite da sakrijete, da ovo može da predstavlja osnovu za političku regionalizaciju. Ono što nam ne treba i protiv čega se SRS bori. To ne znači da ne treba da radimo u funkciji ravnomernog regionalnog razvoja ili regionalizacije, ali funkcionalne regionalizacije. Postavlja se sad jedno pitanje. Danas novinari postavljaju pitanje, dešava se u Skupštini šta se dešava – da li urušavamo dostojanstvo Skupštine? Da li znamo na kom nivou je dostojanstvo Skupštine? I proceduralne stvari uruše dostojanstvo Skupštine, uruše ih kada menjate zakon koji jednog dana primene u praksi nema. Pitam vas sad, i vas i predstavnike većine i svakoga ko je za osnovnu verziju ovog zakona glasao u julu prošle godine, šta je u praksi primenjivo, kakva su iskustva na osnovu primene zakona koji danas menjate? Svaki zakon koji se menja u jednoj skupštini, te izmene su verovatno posledica, ako tako mogu da ih nazovem, akumulacije određenih iskustava kroz njegovu primenu u praksi. Pitam vas sad šta je to što je loše ili dobro iskustvo na osnovu kojeg vi danas pristupate ovim izmenama? Ne morate vi da mi date odgovor, neka da odgovor neko ko će podići ruku za ove izmene i dopune. To je nešto što urušava dostojanstvo, nisu samo uvrede, teške optužbe ili optužbe bez dokaza, kako vi kažete. To na suštinski, na krucijalan način urušava dostojanstvo. Moje pitanje je sada – koliko ste regionalnih razvojnih agencija formirali posle usvajanja osnovne verzije zakona? Koliko ste oblasnih asocijacija formirali? Koliko ste akreditacija podelili ili akreditacija osporili? Gospodine Dinkiću, da li možete da nam pobrojite koliko je razvojnih dokumenata nastalo na osnovu osnovne verzije ovog zakona, dokumenata koji predstavljaju suštinu i ključ uravnoteženog razvoja svih delova Republike Srbije? Da li predstavnici većine, koji su glasali za ovaj zakon, znaju kad je imenovan direktor Nacionalne agencije za regionalni razvoj? Pre dva meseca. Zakon ste usvojili pre sedam meseci, a obaveza koju je zakon predvideo je da se svi podzakonski akti usvoje za šest meseci od dana stupanja na snagu zakona. Mi danas pričamo o uravnoteženom regionalnom razvoju ili regionalizaciji i brinemo se za Prijepolje, Kuršumliju, Bor, Negotin ili Prahovo. Vi ste ovaj zakon potpuno uopštili. Ovaj zakon ništa ne znači. Dve trećine mera koje predviđaju izmene i dopune mogu da se sprovode bez ovog zakona, jer postoje drugi sistemski zakoni koji ih obezbeđuju i omogućuju. Ovakva besmislica vam uopšte nije potrebna i jedino što bi imalo smisla, gospodine ministre, jeste da ovaj zakon povučete, a da stavite van snage zakon koji ste pre sedam meseci usvojili, pa da zaista napravite i obezbedite politički konsenzus i u takvoj atmosferi pristupite regionalizaciji ili decentralizaciji, odnosno uspostavljanju ravnomernog regionalnog razvoja. To je jedino što je smisleno i što je strateški, što može da vidi Srbiju srednjoročno ili dugoročno. Ovo od danas do sutra, ova vaša politička potkusurivanja u okviru većine, gašenja nekih požara, nerazumnih političkih ambicija, lokalnog i regionalnog karaktera, kasape Srbiju. Ovo nema veze sa regionalnim razvojem. Znate li zašto je to tako? Evo, kod sebe imam jedan list papira iz budžeta za 2010. godinu. Ovo je dokument koji je Vlada Republike Srbije na početku godine pred poslanike iznela i on na najbolji mogući način ilustruje, kroz cifre i kroz konkretne podatke, koliko ste vi zaista posvećene regionalnom razvoju. Ova tabela se odnosi na 2008. godinu i govori o efektima primene poreskih podsticaja kod poreza na dobit u 2008. godini. Pre nekoliko dana izmene i dopune zakona su bile ovde na dnevnom redu. Ovo su podaci iz 2008. godine, koja je bila neuporedivo bolja i od 2009. godine, a morate da priznate da će biti bolja i od 2010. godine, kada su ekonomski parametri u pitanju. Iznos umanjenja za dobit ostvarenu u novoosnovanoj poslovnoj jedinici u nedovoljno razvijenim područjima, iznosi su u milionima dinara, a znate koliko su – nula. Imate subvencije za novoosnovana pravna lica sa sedištem na nedovoljno razvijenim područjima u slobodnim zonama, opet u milionima dinara – nula. To je vaša posvećenost regionalnom razvoju, vas i vaše Vlade. Sada mi ovde slušamo kako se opet ispunjavaju evropski standardi i kako ćemo, u skladu sa njima, mi imati šansu da glasamo za ovaj zakon. U Srbiji je sve moguće. U Srbiji je moguće da obećate akcije 1.000 evra, a podelite 1.000 dinara i ne pada vam napamet da ponudite nekome ostavku zbog toga. Znate li šta se dešavalo, gospodine ministre, zbog toga? Ljudi su se odricali svojih akcija u firmama u kojima su ostavili 20 i 30 godina, jer su dobijali 200 ili 300 evra za tih 20 i 30 godina, odrekli se ne bi li zaradili ili ućarili, što se u mom kraju kaže, 500-600 evra. Odrekli se akcija u svojim firmama da bi dobili 1.700 dinara za Novu godinu i da im se obraduju kao mala deca. Samo u ovoj državi se likuje nad subvencijama, poput subvencija države u "Fijat", a onda vam MMF kaže da treba da planirate da izbegavate takve subvencije. Da li grešim kad vam to kažem? Malopre ste spomenuli da država mora da interveniše, pa ste se dotakli Trgovišta. Bolje da vam ne pričamo kakve su posledice intervencije Republike Srbije u Trgovište. Tamo su do juče na vlasti bili ljudi iz vaše stranke. To nije moglo više da se trpi, ni koalicioni partneri više nisu mogli da trpe te ljude dole. Bolje da ne odete i da ne konstatujete šta ste kroz regionalni razvoj, vaše projekte u Trgovištu ostavili. Nije mi namera da vodimo takvu raspravu. Mi samo tražimo da malo poštujete naše dostojanstvo i naš, da kažem, intelektualni nivo. Ne živimo mi u nekoj trećoj ili petoj državi, pa ne znamo šta nam se dešava. Poštovali bismo i pohvalili kada bismo prepoznali svaki dobar napor ili vašu nameru, ali ako hoćete da u ovim zakonima o kojima raspravljamo to prepoznamo, to je zaista besmisleno. Šta ste naumili? Sad hoćete malo da trgujete akcijama, hoćete da pravite akcionarski fond. To jedino što je ta sirotinja koju imamo, a što je opipljivo, realni novac iz Akcijskog fonda ćete sada da stavite pod svoju kontrolu. Gospodine Dinkiću, izađite u privatnoj režiji na tržište kapitala. Vi kao menadžer godine bar znate šta treba i šta je dovoljno da napravite privatni investicioni fond. Treba vam stručnost, to vam je nekada bila stranačka parola, i treba vam 50 hiljada evra. To je minimum. Ako nemate kredit, onda ćete se negde zadužiti, to je bar manir i praksa koju promovišete. Krenite na tržište kapitala, pa se bavite time. Dosta više da se trguje sa onim što objektivno nije vaše, a to što nije vaše, državno je ili društveno, nažalost, još uvek, na vašu neodgovornost, to nije ničije. To traži da se s njim gazduje i raspolaže domaćinski. To je naša rezerva. Ili možda ovim izmenama i dopunama idete u susret korporativizaciji? Najavili ste, setili ste se sad, sad ćete da privatizujete javna preduzeća, menjaćete im prvo pravnu formu, pa ćete da pravite procenu koje treba, koje ne treba da privatizujete i kako će to sve ići. Spominjete "Telekom". Koliko je polemike u javnosti oko toga otvoreno. Da verujemo da su i tu stvari čiste, da je namera čista, zaista ne možemo. Ne zamerite nam, ali ipak ne možemo. Što se tiče SRS, smatramo da je jedini za Srbiju prihvatljiv model te tzv. regionalizacije koncept funkcionalne regionalizacije, gde će regioni imati isključivo funkcionalni karakter. To je jedini način da isključite politiku iz regionalnog razvoja. Model koji se sprovodi kroz angažovanje nauke, pre svega prostornog planiranja, a ova država ima i ustavna i druga zakonska ovlašćenja da se na adekvatan i potpun način bavi definisanjem razvojnih dokumenata na lokalnom, regionalnom i na nacionalnom nivou. Ne postoji bolja oblast koja na adekvatniji način sagleda probleme na jednom delu teritorije Republike Srbije od prostornog planiranja. To je jedini način da sve sektorske politike stavite u funkciju razvoja jednog područja, i industrije, i građevine, i poljoprivrede, i zaštite životne sredine, i demografskih kretanja, i kulture, i turizma i svega ostalog. Jedino to objedini sve i stavi u funkciju na jednom prostoru. Ali, morate da znate, gospodine Dinkiću, ako već ne znate to, to ne trpi granice. Regionalni razvoj ne trpi granice koje se pišu na kartama. On podnosi i prihvata isključivo analitički koncept definisanja razvoja, kroz tabele, kroz dijagrame, kroz indekse i kroz tekst. To je nešto što smatramo da Srbiji može da pomogne i što radi sav normalan i razvijen svet, kakav Srbija neće biti dok ga ovako vodite vi, ne vi lično nego cela vaša Vlada. To su dokumenti koji su fleksibilni i to su dokumenti koji su podložni promenama, i sa tim promenama mnogo lakše možete da delujete na sve različitosti ili odstupanja koja se u hodu javljaju na terenu, regionalna odstupanja, preterana metropolizacija, sve ono što ovde volite da pominjete i na šta se pozivate, ali nemate adekvatna rešenja da to ispravljate i da rešavate. Tu ne možemo da se složimo sa vama. Ne likujemo zbog te činjenice, ali smo, ponavljam, bili u pravu. Koncept koji ste ponudili u julu bio je, pre svega, politički i administrativni, pa svaki drugi. Braneći taj koncept ovde su se, na primer, na Nemačku pozivali. Nisu birali sredstvo da ga opravdaju, a onda su ga oni koji su ga glasali obesmislili posle tri meseca. Ovo danas je vaš odgovor na te ambicije. Bili bismo srećni da je adekvatan, ali nije. Nije adekvatan i neće zatvoriti do kraja Pandorinu kutiju, i nismo mi iz opozicije ti koji podgrevamo vatru na terenu, podgrevate vi sa zakonima koji ne prođu te tzv. vaše javne rasprave, pa kad se ljudi okupe i skupe pet hiljada potpisa, e vi iz opozicije pravite probleme na terenu. Još jedna stvar koja je vrlo važna, koju treba da imate na umu. Koncept prostornog planiranja, koji je definisan kroz Zakon o planiranju i izgradnji, na nivou regiona ovim ste obesmislili potpuno. Samo bih voleo da vidim kakvog karaktera bi bio regionalni prostorni plan za područje od Kladova do moje Surdulice ili do Trgovišta ili do Preševa, 500 kilometara. Prema tome, sa žaljenjem u SRS moramo da konstatujemo, ovaj model regionalnog razvoja sa regionalnim razvojem ima veze koliko i Eskimi sa indeksom na Beogradskoj berzi. Hvala.
Izvolite, gospodine ministre.
Iskoristiću priliku i da vama odgovorim. Prvo, mislim da je jako važno što zakon izbegava formiranje nacionalnih regiona, jer mislim da za razliku od vas koji se možda zalažete za nacionalne regione da je dobro da se izbegne formiranje nacionalnih regiona. Postojala je opasnost da to bude problem u prethodnom zakonu. Ovim se to izbegava. Zašto i kako se izbegava? Sve nacije su sada u jednom regionu, bukvalno sve koje žive u Srbiji. Svi Mađari su u jednom regionu, u Vojvodini. Svi Bošnjaci, većina Bošnjaka su u jednom regionu, u Šumadiji i zapadnoj Srbiji. Svi Srbi su u jednom regionu, Srbi iz Prijepolja, Srbi iz Užica, Srbi iz Šapca i konačno svi Bošnjaci, svi Mađari, svi Srbi su u Srbiji. Mislim da je ovo način da se ne delimo, nego da sve nacije u Srbiji normalno žive i da ne bude statistika predmet podela. Druga stvar, ovi su regioni funkcionalni, mnogo funkcionalniji nego što je prethodni zakon davao iz razloga što se izbegava nivo stvaranja regionalnih agencija. Priznajem greške, to jeste bila greška, da se pravi osim nacionalne još i sedam regionalnih agencija, pa tek onda oblasne asocijacije, jer je to onda previše administriranja i tu je ko god je kritikovao, a bilo je primedbi iz opozicije, i od predsednika vladajućih stranaka bio u pravu da je to nepotrebno. Bilo je kasno da se tada reaguje amandmanom, međutim, s obzirom da smo rešili da napravimo umesto sedam pet regiona, onda je došlo i ovo na red da je dobro kada smo već čuli opravdane primedbe da ih usvojimo bez obzira što je to sedam meseci. Bolje sedam meseci kasnije nego nikad. Takođe, već sam to rekao, iskoristiću priliku da ponovim, što se tiče prostornog plana, neće regioni biti ti prema kojim će se raditi prostorni planovi nego oblasti. Oblasti se definišu statistikom, i u tom smislu prostorni planovi će biti rađeni za pojedine oblasti, a svaki region se sastoji iz više oblasti. Vi ste u pravu, ne može isti prostorni plan za Braničevsku oblast, za istočnu Srbiju, za južnu Srbiju. To će biti posebne oblasti, svaka će imati svoj prostorni plan. To su bile sugestije Ministarstva za prostorno planiranje i zaštitu životne sredine koje smo ugradili u ovaj zakon. Oblasti će biti osnova za izradu prostornih planova. Što se tiče Zakona o regionalnom razvoju, mislim da je dobro što ovaj zakon izbegava formiranje nacionalnih regiona, mislim da je dobro što su ovi regioni sada funkcionalniji. Što se tiče razvojnih dokumenata, pitali ste koliko je razvojnih dokumenta nastalo na osnovu prethodnog zakona? Nije nijedan, vi to znate dobro, nije ni mogao nastati s obzirom da su institucije krenule da se formiraju tek početkom ove, krajem prošle godine. Imajući u vidu da nije bilo rešeno pitanje broja regiona, jer su tu nastala sporenja, nakon što je doneta prva verzija zakona. U tom smislu će prvi razvojni dokumenti biti korišćeni za pripremu budžeta Republike Srbije za 2011. godinu, nakon usvajanja ovog zakona, u pravu ste, do sada nisu razvojni dokumenti formirani prema ovom zakonu, ali će biti za budžet za 2011. godinu korišćeni. Što se tiče nekih drugih primedbi koje ste dali, niste u pravu kada kažete da je MMF kritikovao subvencije koje dajemo Fijatu. Naprotiv, on je jedna od institucija koja ističe projekat Fijata kao jedan od spasonosnih rešenja za podizanje izvoza u Srbiji i da je deset Fijata u Srbiji Srbija ne bi imala problem o kome sada svi diskutujemo, to je problem promene modela privrednog rasta, prelaska sa domaće ekonomije, koja čini 80% BDP, a iz izvoza formiramo svega 20% BDP. Trebalo bi preko 50% da formiramo u izvozu da bismo imali dugoročnu održivu ekonomiju. Takođe, pitali ste – da li lično, a i Vlada, prihvatamo odgovornost za sadašnje teško stanje? Nikada nisam bežao od odgovornosti, ne bežim ni sada. Za sve ono što je nasleđeno nisam odgovoran. Regionalni dispariteti nisu napravljeni čak ni u ovih deset godina, već su pravljeni decenijama i za njih nisam odgovoran, ali jesam odgovoran, to i vama kažem i svim narodnim poslanicima, ukoliko se ti dispariteti ne budu smanjivali do kraja mandata ove vlade. Prihvatam odgovornost svoju ličnu i ministarstva na čijem sam čelu za smanjivanje dispariteta u Srbiji. Sve što radim činim da se to i napravi, čak i u Trgovištu koje ste pomenuli, za koje ne znam kakav kvalitet lokalne vlasti imaju, ali znam da imaju jako dobru novu fabriku dečijih krevetića koju smo finansirali iz Fonda za razvoj, koja je zaposlila prošle godine dodatne ljude i kupila modernu opremu. Znam da će se slična fabrika nići ove jeseni u Kuršumliji, da je ove nedelje osam miliona evra odobreno kredita Šik-u Kopaonik, odnosno "Simpu" da izgradi novu fabriku lesonita, da modernizuje postojeća druga postrojenja kako bi moglo 400 ljudi da se zaposli u Kuršumliji, koji nisu godinama radili, da ću isto to uraditi za Prijepolje i za sve devastirane opštine, to je moj zadatak, jer je to nadležnost Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj. Ukoliko ne doprinesem sa svojim ministarstvom onome što mi je obaveza, snosiću odgovornost i ta odgovornost će biti i moralna i politička i to pred vama jasno kažem, ali ne mogu da prihvatim odgovornost za prošlost i činjenicu da su ovi dispariteti stvarani godinama. Zbog toga je ovaj zakon napravljen da stvori instrumente koji bi postepeno počeli da smanjuju disparitete među siromašnima i razvijenima i to se neće učiniti rečima, već delom. Uostalom, imaćete prilike u naredne dve godine da vidite na delu. Često su mnogi u prethodnih 10-ak godina sumnjali u ono što sam govorio, kritikovali me. Što sam više radio, više su me kritikovali, tako ispada. Na kraju krajeva, svi ti koji su se smejali nisu se baš na kraju pokazali da su u pravu, jer znate i sami da svi ljudi koji su sa mnom, a i lično, vrlo smo uporni, želimo da pomognemo nerazvijenima i to ćemo učiniti. Što se tiče akcija, i to ste pomenuli, neću da bežim ni od jednog pitanja jer nemam od čega da bežim. Tačno je da smo do sada podelili samo 1.700 dinara po čoveku, to je činjenica, jer je toliko prikupljeno novca pre nego što je stupila svetska ekonomska kriza. Rekao sam u uvodnom obraćanju da je oko sedam milijardi dinara prikupljeno. Toliko koliko smo prikupili, toliko smo narodu podelili i date su akcije NIS-a u nominalnoj vrednosti od 2.500 dinara. Nisam ja taj koji je uticao na tu cenu. Ta cena nije napravljena na tržištu, već u političkom dogovoru koju je i vaša stranka podržala. I vi ste na neki način, makar za tu jednu kompaniju, a to je NIS, odgovorni zašto nominalne akcije vrede 2,5 hiljade dinara, a ne vrede deset hiljada dinara. Realna je cena mogla biti četiri puta veća. Snosim odgovornost kao ministar i tu prihvatam odgovornost za vrednost akcija koje će se dobiti od Telekoma Srbije, jer će to biti međunarodni tender po svim, da tako kažem, ekonomskim kriterijumima. Ubeđen sam da je to kompanija koja može na tržištu da ostvari vrednost gde će i cena akcija biti odgovarajuća. Naravno, da sve ovo što smo sada uradili, spajanje akcijskog fonda i privatizacionog registra, jeste u funkciji da povećamo vrednost besplatnih akcija koje građani dobijaju. Sa podelom smo tek počeli, jer su samo akcije NIS-a podeljene i ovaj jedan deo gotovine. Sada će biti sledeće akcije Telekoma, aerodroma, sledeće godine EPS-a, objedinjena ova akcija. Na kraju ćemo videti koliko će vredeti. Naravno, da ni sam nisam srećan, kao što verovatno i svi oni koji vole ovu zemlju nisu srećni što je kriza i ovde i u svetu, pa cene akcija generalno padaju, ne samo besplatnih. Ako akcije "Mercedesa" padaju 20 puta u poslednje dve godine, ako akcije "Simensa" padaju, logično da i akcije nekih naših javnih preduzeća ne vrede isto kao što su vredele pre dve godine. Činjenica je da kako se budu dizale cene akcija svih kompanija u svetu, što će biti postepen proces, podizaće se i cena akcija naših kompanija, tako da na kraju, opet onaj ko se bude poslednji smejao, najslađe će se smejati.
Gospodin Dragan Stevanović, replika. Mada je sve bilo jasno, ali izvolite.
Slažem se, u Srbiji nema ni puno prostora, a ni razloga za smeh. Više je za neku drugu emociju, ali moramo objektivno neke stvari da raščistimo. Gospodine Dinkiću, SRS se ne zalaže za formiranja nacionalnih regiona. Zalažemo se za koncept regionalnog, odnosno uravnoteženog razvoja svih delova Republike Srbije, kako to definiše Ustav. Ako se to može nazvati regionalizacijom, onda je to regionalizacija koja će se isključivo definisati razvojnim dokumentima. Kada govorimo o razvojnim dokumentima, ili se nismo dobro razumeli, ili vi niste čitali svoj zakon. Ne mogu prostorni planovi da nastaju iz razvojnih dokumenata koje definiše ovaj zakon, nego ste vi napisali da ćete razvojne dokumente pisati i stvarati na osnovu važećih prostornih planova do usvajanja novih. Taj redosled ne može da ide tako. Prostorno planiranje ne poznaje oblast kao kategoriju. Poznaje lokalnu samoupravu, zaštićeno područje, regiju i nacionalni nivo planiranja. Što setiče MMF, s kog aspekta osporavam? Lepo je to što dajete subvencije. Fijat kaže – daće 200 do te i te godine, a da vam svega 99 miliona. Obeća da će do kraja ove godine biti toliko hiljada vozila. Od toga nema ništa i to obesmišljava subvencije koje radite vi. Ne osporavam želju da u Kragujevcu ili bilo gde bude bolje i da Fijat radi. Od toga na kraju krajeva, svi imamo korist. Ali, to vama nešto ide potpuno jalovo. Na kraju, ono što moram da vam kažem jeste da percepciju sadašnjosti i prošlosti vi i ja imamo različitu. SRS bi volela da joj kažete – koliko traje ta vaša sadašnjost? Kada se završi neki izborni ciklus, neki novi izborni ciklus, ili od 2001. godine? Gde je prošlost, a gde je sadašnjost iz vaše pozicije? Odužila vam se ta sadašnjost mnogo ili nikako da počne. Naravno, što se tiče NIS, mi jesmo podržali sporazum sa NIS, ponosni smo na to, ali nismo kao vi u predizbornoj kampanji obećali hiljadu evra, pa se to izjalovilo i od toga nije bilo ništa. Prema tome, velika je razlika u odgovornosti vašoj i našoj.
Na Odboru Narodne skupštine Republike Srbije za privatizaciju mišljenje je izdvojio narodni poslanik Milan Veselinović. Odbor je kasnije završio sa radom tako da imate pravo sada na reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred SRS sam na Odboru za privatizaciju izdvojio mišljenje vezano za Predlog zakona o izmenama i dopunama o Agenciji za privatizaciju. Ovih par minuta ću pokušati da objasnim razloge zbog kojih sam to učinio na odboru. Građanima Srbije je poznato da mi srpski radikali, još od 2000. godine, na čelu sa prof. dr Vojislavom Šešeljem, upozoravali smo i govorili o pogubnoj politici koju vodi tadašnji DOS ili kako smo ih mi nazivali "dosmanlije". Analizirajući godinu po godinu, stvarno se potvrdilo da ste prave "dosmanlije". Gori ste od aga i begova, ako gledamo ono šta ste učinili u Republici Srbiji. Prof. dr Vojislav Šešelj je sve do 2003. godine govorio građanima Srbije o toj pogubnoj vlasti, posebno u oblasti Zakona o privatizaciji i osnivanja raznih agencija vezano za određene zakone. Normalno je da ste 2004. godine i izgubili izbore, ali se konsolidovao deo vaših "dosovaca" i nastavilo u cilju nekog patriotizma dalje da vlada, da bi vi premostili i danas se ponovo vratili pod nekakvim plaštom demokratije, kako bi Srbiju opljačkali i srpski narod doveli do prosjačkog štapa. Ovaj zakon o privatizaciji i agenciji za privatizaciju jeste u stvari zakon koji je opustošio državu Srbiju u privrednom smislu, ekonomskom i svakom drugom. Za ovo, gospodine ministre, vi snosite najveću odgovornost, kao i Agencija za privatizaciju. Kao član Odbora za privatizaciju, pratio sam za ove dve, dve i po godine šta se to tamo radi i događa i došao sam do zaključka da ste vi prvo nasrnuli na one firme koje su bile produktivne, jake firme. Da li su to cementare, šećerane, vode, jake proizvodne firme u smislu industrije, tekstilne industrije. Danas je u Srbiji ostao samo deo neprivatizovanih firmi i to onih koje niko neće. Ovde ću pomenuti na današnjem odboru raspravu o privatizaciji u opštini Prijepolje. Tamo je na dnevnom redu bilo 12 ili 13 privatizacija odjednom. Gotovo cela privreda Prijepolja je sada na tenderu. Šta je to, zbog čega se to nije radilo sistematski deo po deo, nego se Prijepolje zaobilazilo godinama, da bi došlo na red baš danas? Vama je poznato da je Agencija za privatizaciju do sada poništila preko 150 privatizacija, ali da i one ostale privatizacije su u kritičnom stanju, jer ti vaši ljudi, tajkuni koji su kupili najveće korporacije, najveće naše proizvodne sisteme, oni su tamo opljačkali ono što je ostalo, desetkovali radnike i jednostavno ti radnici su danas socijalni problemi i slučajevi. Pomenuću i slučaj mog Novog Pazara, gde je bila razvijena tekstilna i obućarska industrija. Danas tamo ne radi ni punih dve hiljade, a nekada, sve do 2000. godine, radilo je oko 12,5 hiljada radnika. Danas na zavodu imamo 25 hiljada nezaposlenih, a kažem, radi oko dve hiljade. Bili su štrajkovi i obućara, tekstilaca. Danas štrajkuju "Iskra metal". Ti su ljudi već 15 dana u štrajku. Niko od nadležnih se ne obraća tim ljudima. Zašto, gospodine ministre, ne vidite šta se dešava širom Srbije? Recite nam ovde – ko je odgovoran što ti ljudi štrajkuju glađu, da li opozicija ili vi? Normalno da ste vi odgovorni, gospodine ministre, jer onaj jedan je odsekao prst, a ovi koji danas štrajkuju u Novom Pazaru ispred prostorija gde štrajkuju istakli su umrlice, i Muslimani i Srbi, znači da neće živi izaći odatle dok im se ne ispune njihovi zahtevi koji su opravdani. (Predsednik: Vreme.) Zahvaljujem. Nastaviću.
Gospodin ministar ima reč. Izvolite, gospodine Dinkiću.
Naravno da za to što vi konkretno pričate nisam odgovoran, jer ako neko štrajkuje tražeći neisplaćene zarade u poslednjih 15 godina ne mogu biti odgovoran za one koji su napravili ambijent da te firme krenu da ne isplaćuju zarade, a to je bilo 90-ih godina. Konkretno, firme koje vi pominjete štrajkuju zbog neisplaćenih zarada u dugom jednom roku od 1998. godine Raška, pa nadalje, ova firma o kojoj ste govorili takođe jedan dugi niz godina. Sigurno nisam odgovoran za to. U to vreme niti sam bio na bilo kakvoj javnoj funkciji, radio sam na Ekonomskom fakultetu. Mislim da nije u redu da samo govorite o mestima u kojima vi lično živite i onda kažete – ministre, vi ne idete Srbijom. Nije cela Srbija samo Prijepolje i Novi Pazar. Srbija se sastoji i od Vojvodine, i od Sandžaka, i od zapadne Srbije, Šumadije, južne Srbije. Idem ja po celoj Srbiji. Nije tačno, to ću vam direktno i jasno reći, bez obzira što se vama čini da je to popularno, da je celokupan koncept privatizacije bio pogrešan, to nije tačno. Naravno, vi imate pravno na vaše mišljenje, 80% slučajeva su bile uspešne privatizacije, 20% ugovora je raskinuto. Na tih 20% slučajeva graditi pravilo nije fer. Međutim, mogu da razumem, i tu ste u pravu, da za tih 20% loših ugovora ima puno ljudskih sudbina kojima treba pomoći i gde treba naći neko novo rešenje, i to ste u pravu da tu treba nešto da napravimo. Ali, sigurno da bi mnogi od ovih ljudi koji desetinama meseci ne primaju plate, u Raškoj, na primer, Tekstilnom kombinatu Raška, menjali bi se verovatno da rade u Duvanskoj industriji Niš, koja je dobro privatizovana ili u nekoj drugoj kompaniji gde su plate mnogo veće nego u državnom sektoru. Znači, nije stvar u generalnom procesu. Iako nisam odgovoran za njega, želim da zaštitim taj proces jer sam bio guverner u to doba kada je zakon donet, ali da se danas donosi zakon o privatizaciji, predložio bih isti zakon kao što je predložen 2001. godine, znajući pri tom da proces privatizacije nigde nije u svetu savršen, da je u čitavoj istočnoj Evropi kreirao više dobrih, a manje loših slučajeva i da se zbog toga i naša Vlada tada 2001. godine opredelila ispravno za taj proces. Na nama je sada da ono što je loše napravljeno, ne zbog države, nego zato što ljudi kao ljudi nisu svi sposobni da budu preduzetnici. Imate ljude koji su hteli da budu preduzetnici, a nisu sposobni, naravno da će da upropaste preduzeće. Imate slučajeva da su insajderski kupili preduzeće ljudi, na primer, u Kuršumliji, o kojoj je bilo reči, pa su ga upropastili, ali su ga, recimo, insajderski kupili u Bačkoj Palanci, "Sintelon", pa evo ga, sada jedna od najmoćnijih kompanija jeste "Sintelon", sada je deo "Targeta", multinacionalne kompanije. Ili "Tigar", takođe je bila insajderska privatizacija i bila je uspešna. Znači, zavisi od ljudi, zavisi od kvaliteta ljudi. Protiv toga sam da uopštavamo ove stvari, ali sam za to da rešavamo pitanje u Prijepolju i Novom Pazaru, ali na jedan konstruktivan način, da vidimo šta je tačan problem i da ga adresiramo, i to ćemo i učiniti u narednom periodu.
Poštovani narodni poslanici, obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele Poslanička grupa Nove Srbije, LDP, SPS-JS, Napred Srbijo, DSS-Vojislav Koštunica, G 17 plus, SRS i Poslanička grupa ZES. Dajem reč narodnom poslaniku Đorđu Milićeviću. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su danas četiri izuzetno važna zakonska predloga. Obzirom da je u uvodnom izlaganju moj poštovani kolega Kasalović dosta toga rekao o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju, ja ću akcenat u svom izlaganju staviti na dva zakonska predloga, i to na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju, kao i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. Dakle, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju predstavlja još jedan zakon o usklađivanju teksta sa već izvršenim izmenama sistemskih zakona i zajedno u paketu sa Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije, reguliše osnivanje i rad Akcionarskog fonda, što smatramo izuzetno važnim. Agencija za privatizaciju, kao što je između ostalog i rečeno u uvodnom izlaganju, osnovana je pre punih devet godina, kao specijalizovana državna institucija koja treba u ime države da sprovodi, inicira, promoviše i kontroliše postupak privatizacije preduzeća. Ono što želim da kažem jeste da mi se čini da je Agencija za privatizaciju u proteklih devet godina, u proteklom vremenskom periodu, mnogo više uspeha imala u promociji, iniciranju i sprovođenju privatizacije nego u samoj kontroli privatizacije preduzeća. Ovu konstataciju potkrepljuje ono o čemu je već ovde govoreno, mnogobrojni protesti, mnogobrojne žalbe radnika koji su zaposleni u privatizovanim preduzećima, koje rezultiraju mnogobrojnim štrajkovima, koji se opet pretvaraju u blokade institucija, blokade putne infrastrukture, što svakako nije dobro. Najgore u svemu tome je što su postupci radnika u većini slučajeva opravdani i što se na kraju završavaju i rezultiraju raskidom privatizacije, raskidom ugovora i poništenjem privatizacije. Slažem se sa vama, gospodine ministre, da je stanje izuzetno teško i želim samo da dodam da je i stanje u preduzećima koja su privatizovana i gde se javljaju opravdani protesti radnika takođe izuzetno teško, u smislu da je imovina rasprodata ili uništena, u smislu da su u većini slučajeva neisplaćene zarade zaposlenih, u smislu da nisu uplaćeni doprinosi za zdravstveno, penzijsko, invalidsko osiguranje itd, dobro ste vi upoznati sa svakodnevnim temama sa kojima se, nažalost, mi svi zajedno suočavamo. Vi ste naveli 1998. godinu i privatizaciju. Rekli ste da to traje od 90-ih godina, naveli ste konkretan primer 1998. godinu. Pred sobom imam stenogram sa sednice Skupštine grada Valjeva, grada iz kojeg dolazim, i nemam problem sa tim da istaknem problem sa kojim se suočavaju, mislim da svi dolazimo iz određenih okruga, svi dolazimo iz gradova, iz opština, predstavljamo te građane koji su za nas glasali na izborima i treba da kažemo ono što nam sami građani, u konkretnom slučaju, predstavnici sindikata, predstavnici štrajkačkih odbora govore. Imam u rukama stenogram sa 15. sednice Skupštine grada Valjeva, sednice na kojoj je izvršnu i skupštinsku vlast grada Valjeva štrajkački odbor, odnosno predstavnici sindikata fabrike vijaka ''Gradac", nekada najpoznatije fabrike za proizvodnju vijačne robe upoznao sa problemom s kojim se oni suočavaju. Fabrika je privatizovana 2006. godine i danas fabrikom rukovodi upravni odbor, koji nema čak ni onaj neophodan minimum kada je reč o broju članova u upravnom odboru. U trenutku kada je fabrika privatizovana nije bilo obaveza, danas radnici, od septembra nisu primili platu, to je sadržaj, između ostalog, stenograma. Ne želim da govorim o celokupnom sadržaju, vadim vam segmente koji su bitni. Danas radnici nisu primili platu od septembra meseca, danas je račun u blokadi od 26 miliona dinara i prosto radnici postavljaju pitanje šta im preostaje činiti u narednom vremenskom periodu. Kao što sam rekao, stanje u ovakvim preduzećima gde se javljaju protesti je teško, kao što ste i sami konstatovali. Takođe ste rekli, vi ste to u procentima govorili, od ukupnog broja privatizacija rekli ste da 20% je neuspešnih, 80% uspešnih. Dakle, otprilike čini mi se 2400 privatizovanih preduzeća na teritoriji Republike Srbije, kad je reč o 500 preduzeća raskinut je ugovor kada govorimo o privatizaciji, to je otprilike tih 20%. Ovo govorim iz jednog prostog razloga jer smatram da Agencija za privatizaciju u narednom vremenskom periodu poseban akcenat treba da stavi upravo na kontrolu privatizovanih preduzeća. Ukoliko u narednom vremenskom periodu ne budemo imali tu kontrolu privatizovanih preduzeća, čini mi se da će ovakva privatizacija uništiti srpsku privredu. Dakle, potpuno ste u pravu, svako od nas ima pravo na svoj politički stav kada je reč o Zakonu o privatizaciji. Mi konkretno smatramo da ovaj i ovakav zakon o privatizaciji nije dobar i da je upravo rezultat ovakvog zakona ova situacija u kojoj se država nalazi danas, a da u situaciji štrajkova i protesta država nažalost može biti samo posrednik između radnika na jednoj strani i onoga ko je privatizovao, odnosno gazde koji je privatizovao firmu na drugoj strani. Nisam slučajno naveo ove konstatacije. Naveo sam ih namerno, a imajući na umu ozbiljne poslove koje će Agencija za privatizaciju obavljati u narednom vremenskom periodu, shodno izmenama sistemskih zakona koje su izvršene, kao i ostvarivanje prava građana na jednakost kroz distribuiranje akcija Akcionarskog fonda građana. Ono što takođe želim da kažem jeste da podržavamo sve aktivnosti koje vode ka racionalizaciji državne administracije i objedinjavanju državnih poslova, što su zahtevi savremene ekonomije. To je nešto što je potpuno logično i potpuno normalno u periodu privredne, u periodu ekonomske krize. Takođe, neopravdano je i postojanje paralelnih institucija koje imaju različite organe upravljanja, jer onda se zapravo postavlja suštinsko pitanje svrhe njihovog postojanja. Podržavamo naravno i usklađivanje odredbi sa Zakonom o stečaju. Oko čega još imamo određene nedoumice i smatramo da o tome treba razmisliti jeste da visinu provizije propisuje ministar nadležan za poslove ekonomije i regionalnog razvoja. U samom obrazloženju ovog zakona piše da su troškovi likvidacionog upravnika znatni, i da isti ima pravo na posebnu naknadu ostvarenu prodajom imovine, odnosno provizijom. Ne odnosi se ova primedba konkretno na vas. Tu treba da razmišljamo i o budućem vremenskom periodu i ministrima koji će doći posle vas, vladama RS koje će doći nakon prvih narednih parlamentarnih redovnih izbora. Prosto smatramo da davanje ovlašćenja pojedincu, u ovom slučaju ministru, u određenom kontekstu može da dovede do negativnih efekata. Možda bi bilo realnije, možda bi bilo bolje da proviziju utvrđuje Vlada RS, a na predlog resornog ministra. Drugi bitan razlog za izmene ovog zakona predstavlja ukidanje Akcijskog fonda i osnivanje akcionarskog fonda i to u skladu sa izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu nadoknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije. Kao što je između ostalog rečeno, osnovna delatnost akcionarskog fonda je finansijsko posedovanje, a osnovni zadatak je izdavanje i distribucija akcija građanima. Poslove ovog fonda, i to je između ostalog rečeno, preuzima Agencija za privatizaciju koja je adekvatno opremljena, kojoj nisu potrebni posebni kadrovi. Nisu joj potrebna dodatna novčana sredstva i to je nešto što mi podržavamo i što je u obrazloženju ovog zakonskog predloga i na tome samo treba istrajati. Kao partija socijalne pravde, partija koja se zalaže za sistem jednakih šansi za sve građane naravno da podržavamo i ostvarivanje prava na jednakost. To je i ustavna kategorija. To pravo treba da omogući realizaciju Zakona o privatizaciji. Ovim zakonom se ostvaruje pravo građana na novčanu naknadu po osnovu prodaje akcija ili udela iz privatizacionog registra, kao i prenos bez naknade akcija pre svega državnih javnih preduzeća. Znači, zadatak ovog fonda je prodaja akcija iz privatizacionog registra, kao i portfelja akcijskog fonda, a od tih sredstava i akcija drugih javnih preduzeća se obezbeđuju sredstva za izdavanje akcija i to se utvrđuje vrlo precizno ovim zakonskim predlogom. Time se omogućuje jednakost svih građana u pogledu prava na akcije bez naknade. Te akcije, sa tim želim da završim, treba da imaju realnu vrednost kojom se ne može licitirati u zavisnosti od političkih potreba, niti se njima sme manipulisati kada ih građani prodaju na tržištu hartija od vrednosti ili neposredno fondu. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Miroslav Markićević. Posle njega narodna poslanica Miroslava Pejica.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj, nadam se, još uvek direktan prenos. Iskomentarisaću nekoliko predloga zakona u okviru 1. tačke. Što se tiče Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju nameće se odmah jedno logično pitanje građana koji ne moraju da budu stručni i obavešteni, i profesionalni kao što je gospodin ministar, da pitaju – šta je to što nije valjalo u onom predlogu sa sedam regiona? Koji je zapravo razlog što se ovaj zakon donosi? Treba biti pošten i reći građanima, pre svega Zlatiborskog okruga o čemu se ovde radi. Predstavnici manjinskih stranaka su ucenili Vladu. Iako su dva ministra, gospodine ministre vi ste pretpostavljam, tako je makar u medijima bilo, prisustvovali toj sednici Vlade, na kojoj su oni glasali, mislim na dva ministra iz bošnjačke nacionalne manjine, pa je posle ispalo da oni nisu znali šta su glasali. Po meni, o ovako važnim zakonima, o decentralizaciji, a to je jedan od programskih ciljeva NS, samo što mi smatramo da je to prvo trebalo da se radi, pogotovo mi Čačani koje nazivaju, mislim u pozitivnom smislu, lokal patriote, da je trebalo krenuti odozdo, od opština. Vratiti opštinama ingerencije, ovlašćenja i imovinu, pa onda praviti, kako vi kažete, statističke regione. Da nastavim o onom političkom dilu, za koji nemam drugu reč da upotrebim, taman bio opomenut, nego da je sraman. Da li je tačno, gospodine ministre, da je cena ovoga što danas nama pokušavate ubedljivo da objasnite kako je ovo dobro sa pet regiona, tako je bilo i nedavno sa sedam regiona, da je to cena da u Deklaraciju o Srebrenici ne bude reč pomenuta – genocid, pogotovo zbog toga što je svima jasno u Srbiji da je izvršena anketa i referendum 100 posto građana bošnjačke nacionalnosti bi bilo za to da u toj deklaraciji piše – genocid, kao što bi verovatno 90% građana Srbije srpske nacionalnosti bilo za to da ne bude – genocid? Onda je napravljen dil. Izdilovalo se sa građanima Srbije i bošnjačke i srpske nacionalnosti radi političkog interesa, a to je opstanak Vlade. Iz ovog predloga zakona vidim da se ne misli ni na građane bošnjačke ni na građane srpske nacionalnosti jer su podjednako ugroženi uslovima života u kojima oni žive i oni to najbolje znaju. Dakle, kada je bila, gospodine ministre, javna rasprava o ovom sadašnjem predlogu zakona, danas rekoste da ćete ići u Užice da im objasnite… Šta da im objasnite kada usvojite? Trebalo je da odete i u Prijepolje, Novu Varoš, Priboj, Užice i da objasnite građanima, da skupite predstavnike političkih stranaka, nevladinih organizacija, građana i objasnite šta je ovo, kakva je ovo prednost i kakva je ovo blagodet za njih. Ovako, šta imamo? Imamo odluke SO kako poštujemo lokalnu samoupravu. Nekoliko opština u Zlatiborskom okrugu koje su se izjasnile protiv predloga ovakvog zakona i sve vaše optužbe na račun opozicije da ona neke jeftine političke poene skuplja padaju u vodu kada se vidi koliko građana potpisuje i koje sve stranke i nevladine organizacije učestvuju u prikupljanju potpisa. Recimo, u Prijepolju to radi SPS i stranka penzionera. I posle diskusije gospodina Milićevića i o privatizaciji i o ovom zakonu baš me interesuje kako će on da glasa kada bude dan za glasanje, pošto je bio veoma kritičan što se tiče nekih privatizacija? Gospodine ministre, čini mi se da ste rekli u jednoj replici kolegi Stevanoviću iz SRS kako će svi Mađari da budu u jednom statističkom regionu, svi Bošnjaci u jednom. Ima li neko pravo da pita za Srbe? Pita li ko njih u kom oni hoće da budu regionu? Vi ste nedvosmisleno potvrdili onda da je ispalo, možda to nije vaša namera, da nacionalne manjine budu u nekim regionima, ali da budu svi zajedno. Doduše, za Mađare ste rekli da su svi u jednom statističkom regionu a Bošnjaci većina. Mislim da građane dole u Srbiji, kako mi kažemo u provinciji, uopšte ne interesuju ti statistički regioni, njih interesuje kako oni u ovom trenutku žive. Kažem da žive podjednako loše, bio on Mađar, Bošnjak ili Srbin. Žive loše i zbog ovakvih zakona koji su u stvari jedna magla, koja se potura građanima da se nešto radi, a oni sve lošije žive. Jedan ministar hrabro izjavljuje kako 690.000 građana Srbije u ovom trenutku živi ispod svakog egzistencijalnog minimuma. Neko to zove granicom siromaštva, a istovremeno u izbornim kampanjama, pa i u Aranđelovcu, deli neke šporete. Gospodine ministre, da li vi kao potpredsednik Vlade možete da ga pitate na sledećoj sednici od čijih para se to deli, da li je to dodeljeno građanima kojima je zaista najpotrebnije u ovom trenutku ili se to deli samo tamo gde su neki vanredni lokalni izbori? Što se tiče izmena Zakona o privatizaciji, gospodine ministre, kada kažete da statistikom sve može da se objasni, statistikom može da ispadne da je koren iz devet četiri, postoje i takve matematičke operacije, ali zbog takvih matematičkih operacija mnogi ljudi su ostali bez hleba, na ulici. Kada vi kažete 20% u odnosu na 80%, kako vi kažete, uspelih privatizacija, koliko je to ljudi u tih 20%? Pa, mnogo je deset porodica da ostane bez hleba nečijom greškom, ne njihovom greškom. Ljudi su dolazili na posao i radili. Ne možemo mi sada da kažemo i vi da kažete da je to bilo pre 15 godina. Pa, sedam godina ste na vlasti. I Nova Srbija je bila sa vama tri ili četiri godine. Šta ćemo da radimo sa tim ljudima? Kolega Veselinović iz Novog Pazara reče da ozbiljno misle na ono najgore što niko ne želi da se desi, ali ne možemo te ljude da ignorišemo. Nisu oni krivi što se nalaze u ovakvoj situaciji. Zar mislite da nekim kratkoročnim kreditima sa grejs periodom od godinu dana 300.000 dinara, to godinu dana otprilike, na proleće će izbori, pa dotle ne morate to da vraćate, vi mislite da tu može nešto da se poboljša? Pa, uzeće kredite oni koji već stoje dobro, kako narod kaže, jer ispada da je svrha mnogih zakona kojima ste vi predlagač kao jedan od vođa promocija liberalnog kapitalizma čiji moto ispada da oni koji imaju, imaju još više, a oni koji nemaju da imaju sve manje. Zašto ne biste danas ovde pobrali lovorike posle mučnih scena pre podne i aplauze, zašto ne kažete građanima Srbije – evo tih 300.000, podignite svi, moći ćete da vratite besplatnim akcijama. Gospodine ministre, obećali ste hiljadu evra za svaku besplatnu akciju. Naterali ste Srbiju da na Badnje veče stotine hiljada ljudi stoji za 1.700 dinara. Svi smo se osramotili kompletno. To je bila tuga. Tim ljudima neko treba da objasni sada šta je sa 1.000 evra. To je vaše predizborno obećanje bilo. Ako je neko doprineo tome da ne ispunite to predizborno obećanje, pa dajte onda ostavku, neka se održe vanredni izbori, pa ćemo da vidimo šta će građani da kažu, da li ste vi krivi zato što oni nemaju 1.000 evra ili je neko drugi kriv. Što se tiče privatizacije Telekoma, to ste vi pomenuli. Pa, zar ovde ima ijedan narodni poslanik koji sme da prećuti da je sramno povećana telefonska taksa odnosno pretplata 100%? Zašto? Zato što treba da se privatizuje, pa da 70-80 miliona evra, kao ne znamo mi, tobože, biće tender, ko će to da dobije ne zna Srbija, da ih častimo još sa 80 miliona evra. Dakle, 458 dinara majke naše, bake siromašne koje treba da nazovu unučicu u Beogradu da li je dobila 6 ili 7, a niste vi kaznili Markićevića narodnog poslanika da li je njemu račun 1.500 ili 2.000 dinara, on ima da plati, a šta će taj narod da radi? Gde se baš setiste Telekom da privatizujete, zašto ne odoste, što reče kolega Veselinović, u Novi Pazar da tamo ponudite rešenje? Još nešto, gospodine ministre. Da li je ova dopuna Zakona o regionalizaciji ili je to novi zakon, da li je to u svrhu još jednog političkog dila? Da se vama nije učinilo nešto kao u Ukrajini, partija regiona i to da nije u svrhu formiranja nove stranke partije regiona, vaše i nekih ljudi koji vas podržavaju? Sumnjam da jeste. Da nije tako sigurno ne biste otvarali četvorokilometarske deonice autoputa u Kragujevcu koje su već nekoliko puta otvarane. Da li treba da pokažemo video snimke, da li tekstove iz štampe? Šta sada imamo tamo? Uboge građane, stare ljude, one koji ne mogu da pređu ulicu. Trebalo je prvo da se napravi nadvožnjak, da ljudi mogu da pređu. Mnogo su ovo teška pitanja, gospodine ministre. Što se tiče uvreda koje je dobio predsednik Nove Srbije, on je otišao da izvadi krv u dve institucije pa ćemo videti, a neki su se pozivali na to, da li su tačne narodne izreke da su u laži kratke noge ili da li govori istinu koza ili rog. Hvala lepo.
Reč ima potpredsednik Vlade, ministar Mlađan Dinkić.
Ne znam na šta ste mislili kada ste ovo poslednje govorili. Ko god je bio u ovoj sali video je da nijednu reč nisam odgovorio ni na jedan od komentara koje je gospodin Ilić izneo jutros, ali moram odmah da kažem da je ovo prvo što ste izneli zaista jeftina špekulacija, nema nikakve veze Zakon o regionalnom razvoju sa Deklaracijom o Srebrenici. Ja sam taj koji je predložio Zakon o regionalnom razvoju nakon konsultacija sa kolegama iz koalicije, a nisam uopšte lično učestvovao u pisanju Deklaracije o Srebrenici, već su moje kolege iz poslaničkog kluba u tome učestvovale. Dakle, znao bih sasvim sigurno da to ima neke veze. Zaista je spekulacija. Mislim da ne treba da se uopšte takve stvari šire jer je vrlo jeftino. Takođe, kada govorite o tome da neko navodno tera ljude da čekaju na šalterima banaka za kredite, ne znam ko ih tera. Vlada je dala mogućnost ljudima da se odluče ukoliko žele da podignu kredite, dala im je mogućnost ukoliko žele da preuzmu besplatne akcije zato što su besplatne, a to što neki ljudi žele da ih uzmu, i kredite, i besplatne akcije, i što čekaju, to zaista nije niti odgovornost Vlade niti bilo ko koga tera. Ovo je sve na dobrovoljnoj osnovi. Ljudi su individue koje odlučuju u svoje ime. Ako nekome treba šporet, normalno je da će ga kupiti ukoliko je rata 90 dinara mesečno. Ponosim se što smo dali takve uslove da omogućimo u ovim teškim uslovima ljudima da mogu da kupe veš mašinu, šporet, da plaćaju prve godine 90 dinara, a onda 700 dinara mesečno i tako tri godine. Kamo sreće kada bi ovo moglo, da potraju takvi uslovi i dalje. Nažalost, ovo su interventne mere. Rekao sam "kamo sreće", bolje da nismo morali takve mere da uvodimo, ali generalno zbog krize smo ih uveli, svesni teške situacije, da bismo makar malo ljudima omogućili da zadovolje neke svoje osnovne potrebe. Neću mnogo da komentarišem nervozu koja se ispoljava vezano za stranku na čijem sam čelu. Neka svako vodi računa o onome što radi. Pobornik sam toga. Ne želim da vodim računa o onome što vi radite. Vodiću računa o onome što lično radim, što rade moje kolege. Rezultati u Negotinu su rekli da smo dobili 9%, a vaša stranka 1, ali nemojte zbog toga da pravite paralelu sa zakonima. Što se tiče kritike za otvaranje četiri kilometra autoputa na deonici Kragujevac – Batočina, pa dobro je, bolje da se otvori četiri puta po četiri kilometra i da se ceo autoput završi nego da se ne počne nijedan kilometar autoputa. Kada govorite o nadvožnjaku za ove ljude koji protestuju, i tu ne sme biti populizma. Da li zato ako deset kuća ima problem sa prelaskom autoputa treba graditi skuplji nadvožnjak? Mislim da to nije u redu. Novi pešački prelaz verovatno da, s obzirom da je takvo rešenje jeftinije. Neko će se rešenje naći. U svakom slučaju, bolje je uraditi na ovaj način nego obećavati izgradnju mostova u mestima koja nemaju reke.
Pravo na repliku Miroslav Markićević.
Hvala lepo, gospođo potpredsednice. Gospodine ministre, vi uopšte ne shvatate u parlamentarnoj praksi kako vlast funkcioniše. Vi ne shvatate da je uloga opozicije da gleda šta vi radite. Vi danas već drugi ili treći put kolegama narodnim poslanicima kažete – gledajte vi vaša posla. Ako opozicija loše radi ili ima lošu politiku, neće doći na vlast. Možda nije ni šteta, gospodine ministre. Ali, ono što radi vlast, u kojoj učestvuje vaša stranka, to guli kožu građanima Srbije. Mi to moramo da kažemo, gospodine ministre. Nisam rekao da su građani čekali u redovima za kredite, vi to niste dobro razumeli, ove od 300 hiljada dinara. Ja sam rekao da su čekali na Badnje veče, da su poniženi. Ako ništa drugo, dobili smo jedan statistički podatak – stotine hiljada građana na Badnje veče je čekalo vaše besplatne akcije koje su se svele na ubogih 1.700 dinara. Zbog čega su ti ljudi čekali na Badnje veče, gospodine ministre, šta mislite? Zato što im je to bio jedini novac koji imaju. Da li vi imate ličnu odgovornost zbog toga, zbog situacije u kojoj ti ljudi žive? Vi sad mislite da ćete ovde u nekim političkim prepucavanjima, sitnim doskočicama, koliko je ko dobio itd, pa ja sad treba da kažem da vi u Aranđelovcu nećete preći cenzus a Nova Srbija će da ima 15%, itd, pa kakve koristi od toga imaju građani, gospodine ministre? Vlast se pita. Vlast je odgovorna kako narod živi. Na to vi treba da odgovorite. Zašto ste digli Srbiju u celom Zlatiborskom okrugu? Zašto je vaš kadar, pa nije makar ko mogao da dođe za načelnika Zlatiborskog okruga? To je možda najveći okrug po broju opština, gospodine ministre, ako niste znali. Ima deset opština. Pa ste mesec dana krili ostavku, tobože, kao iz ličnih razloga, kao i Jelašić. Izašao pošten čovek i rekao. Nije on jedini u G 17 u Užicu. Imam ja tamo dosta prijatelja i drugova i danima ih pitam – aman, braćo, zar ćete da glasate za ovo? Ima poštovanja stranačke discipline i stranačke odgovornosti, ali ima negde gde je granica. Ne možete da trgujete ljudima. Zašto niste otišli u Užice da im ispričate ovo što nama danas pričate ovde? Da ih ubedite. Možda ste u pravu, pa ćete onda da vidite šta će da vam kažu, iz vaše stranke. Šta vam je rekao načelnik u saopštenju? Nemojte da govorite neistinu. Podneo je ostavku zbog ovog zakona jer je čovek rešio da ostane da živi u Užicu. Pozivam sve kolege narodne poslanike, pogotovo iz Zlatiborskog okruga – razmišljajte malo. Ja sam se opekao, gospodine ministre, kao radničko dete. Verovao sam i vama, i Đeliću, i Vlahoviću i glasao za Zakon o privatizaciji. Zapalio sam 200 sveća u crkvama, neka kazni mene, nemoj moju decu. Zato pozivam kolege narodne poslanike, vi koji živite u Užicu, i u Priboju i u Novoj Varoši, dobro razmislite. Nećete sto godina biti narodni poslanici. Svi mi treba da se vratimo u taj narod i da živimo s njima i da im objašnjavamo zašto ovako žive. Ovaj zakon o regionalizaciji je politička trgovina i trampa radi golog opstanka na vlasti. Ali, maksimalno, još dve godine, gospodine ministre.
Tri minuta. Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Miroslava Pejica a posle nje narodna poslanica Nataša Mićić. Povreda Poslovnika, narodni poslanik Branislav Mitrović.
Pozivam se na povredu člana 104. stav 2. Mislim da su gospodinu Markićeviću potrebne neke dodatne informacije, prvenstveno što se tiče ostavke načelnika Zlatiborskog upravnog okruga i mislim da će mu pomoći u njegovim nekim daljim diskusijama. Gospodin Novaković, inače načelnik Zlatiborskog upravnog okruga, podneo je ostavku na to mesto 10. februara. Podsetiću vas da je Vlada Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju usvojila na sednici 11. marta. Znači, onog trenutka kada je gospodin Novaković podneo ostavku, on nije znao šta će pisati u tim izmenama i dopunama novog zakona i njegov osnovni razlog zašto je podneo ostavku jeste to što je dva meseca nakon imenovanja na to mesto morao da ispuni odluku resornog Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu da otpusti devet članova, znači devet zaposlenih u Zlatiborskom upravnom okrugu. Što se tiče vaših prijatelja koje imate u Užicu, znam dobro ko su vaši prijatelji u Užicu i mogu vam reći da neki od tih prijatelja će u narednom periodu imati značajne probleme, prvenstveno sa tužilaštvom. Kada o tome govorim, mislim prvenstveno na vašu direktorku apotekarske ustanove u Užicu koja je smenjena prošle godine, a u izveštaju budžetskog inspektora za godinu dana njene vladavine stoji da je svojim nemarnim poslovanjem, velikim lagerom lekova sa kratkim rokom oštetila ustanovu za preko 50 miliona dinara, da je na lični zahtev, znači, na svoju ruku, iz apoteka odnela 800 hiljada lekova. Ali, da ne širim celu priču, nemojte verovati takvim prijateljima. U Užicu ima mnogo ljudi koji znaju šta rade narodni poslanici iz Užica.
Dva minuta. Zahvaljujem, narodni poslaniče. Nema povrede člana 104. Ja se staram o redu i staram se da ophođenje među poslanicima teče na način koji je u skladu sa Poslovnikom. Ne postoji način da znam da li je tačno ono što govori neko od narodnih poslanika sve dok u iznošenju činjenica za koje svaki narodni poslanik odgovara da li su istinite ili ne koristi, odnosno ne krši nijedan od članova Poslovnika. Vi želite da govorite o povredi Poslovnika?
Hvala lepo, gospođo potpredsednice. Gospodine Mitroviću, ja sam vama ovde dostupan pred medijima i pred kamerama. Ono što imate meni lično da kažete, kažite. To što ste govorili ovde, to vi idite kod tužioca pa kažite. Nemam ništa protiv, neka svako odgovara ako je učinio neko nedelo. Ali, vi ne možete da zatrpate političku činjenicu, i to ste vrlo nevešto, pošto se ne javljate često i niste baš stekli rutinu kao narodni poslanik… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, sad vas upozoravam na ophođenje i poštovanje pravila koje naš Poslovnik propisuje.) Nesumnjivo da je dobra makar jedna stvar, a to je da su vas čuli da ste vi iz Užica i da se obraćate građanima Užica. Ali, sa bilo kakvim drugim upadanjima i ubacivanjem tema ne možete da sprečite jednu činjenicu koju ću da kažem: Gospodin Novaković, bivši načelnik Zlatiborskog okruga iz G 17, u svim medijima i na svim lokalnim televizijama je rekao zašto podnosi ostavku. Prvi razlog je Zakon o regionalnom razvoju, "jer se ne slažem sa odlukama vrha stranke i ustupcima koji se prave iz raznoraznih političkih interesa" – datum 26. 3. 2010. godine. Gospodine Mitroviću, pošto se vi verovatno kod šefa stranke osećate odgovornim što to niste malo politički iskontrolisali, vi sad ubacujete druge teme koje nemaju veze sa ovom temom. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, po drugi put vas upozoravam da nije dozvoljeno da procenjujete šta misle i osećaju druga lica.) Prema tome, čovek iz G 17 je podneo ostavku, ne slaže se sa šefom stranke, Dinkićem, zbog ovoga zakona. Pošten čovek, Srbin, neće da učestvuje u ovome. Iz G 17 čovek.
Narodna poslanica Miroslava Pejica, posle nje narodna poslanica Nataša Mićić.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre i ostali članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, kada se u junu prošle godine pred nama našao Predlog zakona o regionalnom razvoju, smatrali smo da je taj zakon, uz sve svoje moguće nepoznanice, prvi ali veoma značajan iskorak u procesu decentralizacije Republike Srbije. Složili smo se da je to početak jednog veoma dugog procesa koji će se nadograđivati, menjati nabolje i razvijati Srbiju. Kako je to bio prvi korak, danas ne smemo biti iznenađeni ukazanom potrebom za izmenama i dopunama tog zakona. Ministarstvo ekonomije, koje je predlagač ovog zakona, našlo se tada pred veoma teškim i složenim zadatkom da iz jednog krajnje centralizovanog uređenja postavi zakonske temelje buduće decentralizacije i regionalizacije Republike Srbije. Većina nas koji činimo deo ovog parlamenta složili smo se da je Predlog zakona u svojoj osnovi bio dobar, a da će eventualni nedostaci koji se jave u njegovoj implementaciji biti otklonjeni, kako u njegovom zakonskom obliku za koji je nadležan ovaj dom, tako i u nadležnim telima za njegovo sprovođenje, počevši od Vlade Republike Srbije, preko regionalnih saveta, pa sve do samih jedinica lokalne samouprave. Prvobitna verzija ovog zakona predvidela je podelu Republike Srbije na sedam statističkih regiona, koji pored svojih geografskih razlika sadrže i velike razlike u životnom standardu građana, razvijenosti infrastrukture i privrednim potencijalima. Sve je to pružalo mogućnosti da u tim okvirima oni deluju daleko operativnije u iznalaženju zajedničkih modela za rešavanje prioritetnih problema iz različitih oblasti. Složili smo se da formiranje regiona na osnovu nacionalnih ili kulturnih posebnosti nekih područja nikako ne bi bilo dobro za Srbiju, već samo formiranje regiona prema kriterijumu prirodnih ekonomskih celina ima perspektivu. Pored takvih evidentnih potreba pojavile su se i objektivne potrebe za izmenama pojedinih članova ovog zakona i upravo se one danas nalaze pred nama. Promena sa sedam na pet statističkih regiona ima svojih prednosti, a koje će se pre svega ogledati u tome što će regioni biti daleko uporediviji po broju stanovnika, a samim tim i po visini zarade, po broju nezaposlenih lica i slično, što će samo po sebi davati jasne nedvosmislene pokazatelje kako i na koji način država Srbija i njene nadležne institucije moraju u pojedinim regionima intervenisati da bi postigle jasan cilj ovog zakona, a to je ravnomeran razvoj cele Republike Srbije. Svakako da je važno istaći da izmene obuhvataju razvrstavanje regiona po njihovoj razvijenosti, tako da će u budućnosti postojati razvijeni regioni, čiji je stepen razvijenosti iznad republičkog proseka društvenog bruto proizvoda, i nedovoljno razvijeni regioni, čiji je stepen razvijenosti ispod republičkog proseka društvenog bruto proizvoda. Ove izmene svakako negativno neće uticati na zastupljenost pojedinih krajeva Republike Srbije, jer će u budućem nacionalnom savetu za regionalni razvoj, pored predsednika, biti još 26 članova, umesto dosadašnjih 19. Mislim da nema potrebe posebno pojašnjavati da će se povećani broj odnositi na veću zastupljenost regionalnih predstavnika koji će, pored resornih ministara i predstavnika razvojnih institucija, činiti ovo telo. Jedinice lokalne samouprave svrstaće se prema stepenu razvijenosti u četiri grupe. U prvu grupu one koje su iznad republičkog proseka. U drugu grupu od 80% do 100% republičkog proseka. U treću grupu one od 60% do 80% republičkog proseka, koje će imati status nedovoljno razvijenih lokalnih samouprava. U četvrtu grupu ispod 60% republičkog proseka - izrazito nedovoljno razvijene lokalne samouprave sa Kosova i Metohije. Sve one ispod 50% imaju status devastiranih područja. Takođe je važno naglasiti da izmene koje ovaj zakon sadrži u potpunosti su u skladu sa svim odlukama o smanjenju državne administracije. To znači da se neće osnivati nove Vladine institucije, odnosno biće ukinuta agencija na nivou regiona, a za tu svrhu biće akreditovana postojeća privredna društva koja se nalaze u vlasništvu lokalnih samouprava. Smatram da će donošenjem ovih izmena i dopuna Zakona o regionalnom zakonu biti postignut cilj koji je postavilo Ministarstvo ekonomije, a to je usaglašavanje naših ciljeva i mogućnosti sa standardima Evropske unije, kao i smanjenje finansijskih troškova prilikom implementacije Zakona o regionalnom razvoju, u cilju povlačenja što većih sredstava iz pretpristupnih fondova Evropske unije. Samo još par reči želim da kažem o izmenama i dopunama Zakona o pravu građana na besplatne akcije i novčanu nadoknadu koju građani ostvaruju iz postupka privatizacije. Kao i svi građani, i mi iz političke stranke G17 plus nismo zadovoljni dosadašnjom implementacijom i sprovođenjem ovog zakona. Mnogi su razlozi koji su doprineli smanjenju efikasnosti tada naizgled dobro osmišljenog zakona. Podsetiću samo dva najznačajnija, a to su prodaja NIS-a po načinu koji nije ovaj zakon predviđao, dakle, direktnom prodajom, i svetsku ekonomsku krizu, koja je uticala na smanjenje broja zainteresovanih kupaca za kupovinu preduzeća obuhvaćenih ovim zakonom i pad vrednosti akcija i kapitala na berzi. Kako bi pravovremeno ispravili nedostatke postojećih zakona i objektivno nemogućnosti praćenja vremenske dinamike koju je on podrazumevao, Ministarstvo ekonomije je predložilo izmene koje se danas nalaze pred nama. Pored obezbeđenja zakonskih normi u novonastaloj situaciji, ove promene imaju za cilj ravnopravnije učešće građana u podeli akcija preduzeća, kako onih koji su uzeti u obzir dosadašnjim zakonom, tako i onih novih koji će biti obuhvaćeni izmenama i dopunama ovog zakona. Naime, preko "Telekoma", EPS-a, JAT-a, "Galenike", aerodroma "Nikola Tesla", Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja predlaže da se u akcionarski fond uključi i imovina u visini od 15% subjekata privatizacije koji se privatizuju metodom javnog tendera i 15% kapitala javnih komunalnih preduzeća koja budu privatizovana u skladu sa postojećim propisima. Pored svega navedenog, odlukom Vlade Republike Srbije imovina Fonda može da se uveća unosom akcija i drugih javnih preduzeća i privrednih društava u javnoj svojini i tada će biti izdata emisija novih akcija. Pravo na ove akcije imali bi svi građani koji su upisani u postojeću evidenciju. Na samom kraju želim da kažem da je namera Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja da ovim izmenama omogući stvaranje prvobitnih namera, a to je da se svakom nosiocu prava na besplatne akcije isplati što je moguće veća vrednost besplatnih akcija, koliko je to moguće u današnjim uslovima.
Iskorišćeno je devet minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Nataša Mićić, a posle nje narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, sama činjenica da danas raspravljamo o izmenama i dopunama tri različita zakona, od kojih smo jedan usvojili sredinom prošle godine - Zakon o regionalnom razvoju, a druga dva o besplatnim akcijama i Agenciji za privatizaciju pre nešto više od dve godine, dovoljno govori da sami predlozi nisu pripremljeni, a da u praksi nisu primenljivi. Gospodine ministre, pošto vi učestvujete već deset godina u tranziciji ove zemlje, smatram da bi bilo važno da cenite i vreme i materijalne resurse, novac ove zemlje, kako bismo bili efikasniji, a ne da večito eksperimentišemo. Ovo vam govorim zato što sam uverena, volela bih da grešim, ali uverena sam da ćemo imati izmene i dopune ovih zakona uskoro. Tada, prošle godine kada smo usvajali Zakon o regionalnom razvoju, i to po hitnom postupku, vi ste tvrdili da je to najvažniji zakon koji vaše Ministarstvo predlaže, a mi smo vam savetovali da ga povučete iz više razloga. Prvo zato što je obesmišljena ideja, dobra evropska ideja o regionalnom razvoju i o decentralizaciji. Drugo, zato što ste nudili u tom Predlogu zakona samo fiktivna, a ne faktička rešenja, što činite i danas. Dalje, što Vojvodina i Beograd na neki način nisu ni na dobitku, ni na gubitku, jer imaju pravi subjektivitet, ali je propuštena šansa za centralnu Srbiju i to smo vas takođe upozoravali. Vi ste naknadno ovim izmenama još pogoršali, faktički, položaj regiona u užoj Srbiji. Takođe smo kao važniju stvar isticali, kažem prošlo je devet meseci, vi to niste uradili, da se vrati imovina lokalnim samoupravama i da se izvrši fiskalna decentralizacija. Nisu samo subvencije način kako može da se pomogne razvoj, nego je to i fiskalna decentralizacija i poreske olakšice. Neću da izbegnem da kažem, odnosno ne mogu, da ste tada, u julu, vi tvrdili da to nije partijski projekat nego državni, a već ste u septembru, što je marketinški dobro, naravno, leto nije zgodno za ovaj marketing, najavili osnivanje stranke u saradnji sa drugim regionalnim partijama. Evo, danas raspravljamo o izmenama i dopunama ovog Zakona o regionalnom razvoju i za nedelju-dve ćete ga usvojiti, a znamo da ste najavili 16. maja osnivačku skupštinu Unije regionalnih stranaka, što dovoljno govori da se, zapravo, više radi o ideološkom i partijskom propagiranju i zamajavanju, i građana i regiona i cele države, pa i EU, a mnogo manje o ekonomskom i socijalnom tom izjednačavanju, a da ne govorim tek o nekom institucionalnom karakteru. Dakle, devet meseci nakon usvajanja tog Zakona o regionalnom razvoju primene su, efekti primene su, takoreći, na nuli, a za tih devet meseci faktički se izrodila samo konfuzija, haos, lažna nada. Naime, gradovi su se takmičili u regionima ko će biti centar regiona, ne samo u zapadnoj Srbiji između, recimo, Užica i Šapca, nego i u istočnoj između Zaječara, Požarevca, Bora. I ne samo to, dakle, jedno golo prepucavanje je bilo, nego ste, zapravo, izazvali i nacionalne tenzije na etničkoj osnovi i na jugu dole sa Albancima, a naročito u Sandžaku sa Bošnjacima. Znamo da se zbog toga, zapravo, ove izmene i dopune zakona i vrše. Mislim da bi bilo mnogo bolje rešenje i za Sandžak i uopšte za regionalni razvoj da niste predlagali sada ovo ukrupnjavanje regiona nego da ste Sandžak pripojili zapadnoj Srbiji, zato što on ima više sličnosti sa zapadnom Srbijom nego sa Šumadijom. Između ostalog, i strukturalno i prirodno i geografski više se bave Sandžak i zapadna Srbija stočarstvom i turizmom, dok se Šumadija, recimo, više bavi ratarstvom. Dalje, međugranična saradnja je, nekako, prirodnije da je Sandžak ostao u zapadnoj Srbiji nego što ste ukrupnjavanjem regiona napravili teškoću za realizaciju projekata i zapadnoj Srbiji, i Šumadiji i samom Sandžaku, zato što je protivno načelu supsidijariteta da se krajnjem korisniku obezbedi aktivitet, zapravo, ovim smanjenjem broja regiona to poništili. Zapadna Srbija i Šumadija nikada nisu bili jedan region u istoriji. U Kraljevini Jugoslaviji Užice je bilo Drinska banovina – Kragujevac, Dunavska, kasnije, za vreme Turaka, Užička nahija, pa Rujanska nahija, za vreme partizana Užička republika, za vreme Tita Zlatiborski srez. To nije spojivo, različite su potrebe, na primer, Kraljevo ima potrebu za vodosnabdevanjem, a zapadna Srbija ima problem sa poplavama. Znate da su prošle godine i Požega i Užice i Sjenica, imali smo potpuno dijametralno suprotne potrebe. Drugo, biće teško da se prikupe podaci zato što su te potrebe različite. Dobijaćemo jednu prosečnu vrednost, tako da će to takođe otežati realizaciju projekta. Dalje bih htela da spomenem da, pored smanjenja broja regiona, vi niste ništa učinili kako bi se ublažio taj perfidni centralizam, obzirom da niste ta tri organa, samo Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj, Nacionalni savet, pa Nacionalna agencija, niste ništa menjali osim što ste povećali broj Nacionalnog saveta na 26 sa regionalnim predstavnicima, ali i još jedan nivo državni i centralni ima, a to je za realizaciju programa kroz kredite Fonda za razvoj. Mi nemamo nikakve rezultate rada tog Fonda za razvoj, tako da stvarno imam bojazan kako će se to realizovati preko fonda i u budućnosti. Naime, pre par dana jedan dnevni list, pod nazivom "svaki treći prevarant", objavio je da od 6.600 kredita Fonda za razvoj malih i srednjih preduzeća, 2.000 preduzetnika nije namenski iskoristilo kredit, dakle nije kupilo opremu, što predstavlja 30% od tih kreditiranih malih i srednjih preduzeća, a čak polovina od toga – 15% je zatvorilo firme, a nema nikakve odgovornosti, niti su novac vratili, tako da se plašim da će to biti i u buduće sa realizacijom ovih programa. Dalje, još samo da dodam da me ovo zaista neodoljivo podseća, to sam već isticala, ovaj projekat regionalnog razvoja neodoljivo podseća na NIP, koji takođe nije imao utvrđene prioritete, kriterijume, uslove, pa smo se stvarno naslušali, evo i danas, ali i uopšte, raznih primera promašenih investicija, od skijališta, balon sala, preko Kulturnog centra u Žitorađu, koji je završio kao striptiz bar, tako da mi ovo deluje – nestalo je novca iz NIP, pa sad da pređemo na IPA fondove. Takođe mi je žao, ovim završavam, što nije, ono što je najvažnije, metod partnerstva i saradnje u dovoljnoj meri obezbeđen kroz ovaj zakonski predlog između javnog, privatnog sektora, privrede i civilnog sektora. To je zanemareno. Podvlačim da će na ovaj način mnogo teže ti regioni, sada kada su spojeni, mislim da je to najveća mana, ostvarivati svoje potrebe. I tu podvlačim sličnost sa NIP. Recimo, kad već toliko govorimo danas o Užicu, najveći problem Užica jeste aerozagađenja, a i iz NIP-a, i iz budžeta, od strane raznih ministarstava, pa čak i Ministarstva kulture, najviše se ulagalo u projekat Mokre Gore, a mi i naša deca u Užicu možemo da nosimo gas maske zbog tog aerozagađenja. Hvala vam, pošto moram da ostavim vremena prijatelju Kenanu, doveli ste i partijske drugove u sukob, koji će da priča o problemima Sandžaka.
Gospodine ministre, izvolite.
Gospođo, samo da vam odgovorim na ovo pitanje koje ste prvo postavili, jer mislim da je važno da svi čuju taj odgovor. Prva stvar koja je nama pala na pamet kada je već došlo do pitanja Sandžaka, jeste bila ta koju ste sada predložili, da se Sandžak svrsta u zapadni region. Međutim, šta je problem? Problem je onaj o kome smo jutros razgovarali, problem su upravni okruzi. Evropska statistika ne dozvoljava da se bilo koja statistička jedinica kroji na način koji odstupa od postojećeg uređenja koje je u državi vezano za upravne jedinice. To su kod nas upravni okruzi. Drugim rečima, da smo želeli da Sandžak svrstamo u zapadni region, morao bi onda ceo sadašnji Raški okrug da bude zapadni region. Ni to čak nije bila loša ideja, to smo takođe interno razmišljali. Međutim, problem je što onda centralni region pada ispod 800.000 stanovnika i po evropskoj statistici ne može da bude deklarisan kao region. Drugim rečima, pokušajte na bilo koji način da napravite, ako imate zadate parametre, najmanje 800.000 ljudi da živi u jednom regionu, to je prvi uslov koji daje Evropa, nije vezano za našu Vladu, drugi uslov je da ne prekrajate sadašnje granice upravnih okruga, to nam takođe Evropa traži, i da napravite da Raški okrug ide u zapadni, onda vam centralni pada sa brojem stanovnika. Čak i ako dodate iz nekog od ova preostala dva, onda padaju oni. Ne možete nikako da uklopite da svako od njih ima minimalno 800 hiljada stanovnika. Užičani ne treba ovo da shvate kao bilo šta administrativno, a hteo sam da vam dam odgovor pošto se na prvi pogled čini svakome da je to lako rešenje, ali nije izvodljivo ako želimo da dobijemo saglasnost EU za to. Na kraju, ponavljam, mislim da upravne okruge treba ukinute iz više razloga. To nije odluka, niti će biti, mog ministarstva. Mislim da su beskorisni, necelishodni i samo stvaraju zavadu među ljudima. Nije dobro što dele ljude koji žive na susednim teritorijama, bez obzira šta ko mislio. Oni su izvor problema s kojima se suočio ovaj zakon ni kriv ni dužan. Vaš lider je primetio, došao sam da to pokušam da branim, ali to je osnovni problem. Mislim da u narednim fazama treba ići ka onome što sam rekao, više ovlašćenja lokalnim samoupravama i Užičani će imati prilike da vide koliko će ova vlada pomoći konkretno Užicu i na osnovu toga će ceniti sve. Ovo je papir, zakon. Suština je sprovođenje zakonau praksi. Naveli ste neke od problema koje Užice ima, vezano za aerozagađenje, a ima i drugih. Odlučili smo da idemo s ovim autoputem ka zapadnoj Srbiji. To će doći jednog dana i do Užica, sigurno, naravno, trebaće vreme da se to gradi, jer nije jednostavan teren, nije lako doći do tamo, ali će krenuti ove godineovaj autoput. Ima drugih razvojnih prioriteta. Trudimo se da u svim krajevima Srbije pomognemo proporcionalno, posebno u onim siromašnijim. Srećom Užice ne spada u te siromašnije, ali svakako ima važnu ulogu i Užičani će imati priliku da vide podršku Vlade na delu. Na osnovu toga će odlučivati o tome kako će se opredeljivati prema ljudima koji zastupaju stranke u Vladi. Mislimo da je to fer. Želim da svi znaju da niti je ovo upereno protiv ma koga, posebno ne protiv Užičana, već nije bilo načina da se napravi, sem da se napravi jedan veći region, gde smo suštinski izbegli ove probleme, napravili jedan koji je na neki način malo manji od ovog velikog koji se mogao napraviti. Nadam se da će biti razumevanja za to.
Gospođa Nataša Mićić.
Gospodine ministre, stvarno vrlo kratko, verujem, koliko sam obaveštena, da su to samo preporuke za broj stanovnika, apsolutno nije ključ i mnogo je veća greška ako narušite neku prirodnu i društvenu celinu, nego što nećete ispuniti po broju stanovnika preporuku EU. Drugo, nismo morali taj Nuts dva da koristimo od 800 hiljada do tri miliona, nego smo mogli od 150 hiljada do 800 hiljada da pravimo regione. Mislim da vam to nije dobar argument. Ne radujem se tome i žao mi je, ali kažem da ćemo imati problem zbog različitih i potreba i biće teškoća za realizaciju projekta, i doći ćemo u situaciju da će u samom regionu, tom zapadno-centralnom, a moguće je i tom istočno-južnom, koje ste spojili, neprekidno dolaziti do konflikata i sukoba, da će zakon ponovo biti neprimenljiv. To je moje mišljenje, ali bih volela da nisam u pravu. Hvala.
Gospodine ministre, izvolite.
Samo još jedno kratko tehničko objašnjenje. Nije moguće da bude region od 150 hiljada do 800 hiljada stanovnika, jer to takođe evropska statistika ne prihvata. Oblast je od 150 hiljada do 800 hiljada stanovnika. Svi regioni po evropskim standardima moraju imati najmanje 800 hiljada stanovnika ili više, a oblasti kao niži statistički nivo imaju od 150 hiljada do 800 hiljada. Suštinski će Užice biti centar jedne oblasti, ali region je nešto što je šire.
Gospodin Jugović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani poslanici i poslanice, predsednice parlamenta, gledam ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju i može se posmatrati dvojako, sa aspekta u kome mnogo ne znači, jer ovim izmenama i dopunama Zakona Srbija neće biti kompletno regionalizovana, ali znači u tom smislu što razbija predrasude da samo centralistička država, sa svom vlašću i celokupnom moći u Beogradu, može biti država koja će garantovati svetlu budućnost i prosperitet. Zakon o ravnomernom regionalnom razvoju i sama regionalizacija imaju smisla ukoliko dovedu do toga da oni delovi Srbije koji su nerazvijeni dobiju određena sredstva od Srbije, na taj način što im sredstva neće biti uzimana. Smatram da sama decentralizacija, odnosno regionalizacija, a u drugom stepenu decentralizacija, gde bi novac bio u rukama lokalnih funkcionera ili srednjih nivoa vlasti u regionu, može dovesti do poboljšanja kvaliteta života u Srbiji, jer će oni ljudi koji se budu nalazili na rukovodećim pozicijama najbolje moći da rešavaju probleme iz njihovih sredina, najbolje znaju probleme iz njihovih sredina, najtransparentnije će raspolagati budžetom i kazna za eventualno nenamensko trošenje sredstava brzo će stići i sledeći izbori će te lokalne lidere obrisati. Srbija južno od Beograda umire. Gase se čitava sela. Pročitao sam, po statistici, da agrarni budžet grada Beograda je veći nego svih opština zajedno kada se saberu u Srbiji. To stanje je neprihvatljivo. Opština Savski venac nekoliko desetina puta ima veći dohodak po glavi stanovnika od opštine Trgovište, Bajine Bašte, Kladova i ostalih nerazvijenih opština u Srbiji. Moramo biti odgovorni, jer je temelj biološkog, ekonomskog i svakog oporavka Srbije upravo ono što se nalazi južno od Beograda, ono neiskorišćeno, a to je razvoj jedine grane koja nam donosi profit, a to je poljoprivreda. Imao sam priliku da razgovaram sa ljudima i relativno skoro SPO je poslao srpske poljoprivrednike u Sloveniju da vide kako živi slovenački seljak. Subvencije po hektaru su nekoliko puta veće, desetina puta veće nego što su u Srbiji, ali kvalitet života u tim sredinama, seoskim sredinama, neuporedivo je bolji nego što je u Srbiji. Kvalitet života u delovima koji se nalaze u oblastima, u selima koja se nalaze pored Ljubljane samo je nešto malo lošiji nego u Ljubljani, a zbog mogućnosti egzistencije, narod odlazi i svake godine se dešava da u Sloveniji imamo, da se gradovi prazne, odnosno da više ljudi ode na selo, nego što ostane na kraju godine u Ljubljani. Moramo govoriti da decentralizacija sama mora razvlastiti centralističku vlast koja se nalazi u Beogradu i da na taj način možemo stvoriti uslove da razvojni budžeti u opštinama izvan Beograda omoguće svakoj opštini da se razvija. Veoma je bitno da regionalizacija bude takva da će omogućiti svim opštinama u Srbiji da stvore, da iskoriste svoje resurse. Mi, na primer, imamo sada izbore u Aranđelovcu. Aranđelovac je pre 30 godina bio jedna od opština koje su bile najrazvijenije u Srbiji. Aranđelovac sa svojim potencijalima mogao je da zauzme i zauzimao je visoko mesto ekonomskog potencijala i ekonomske razvijenosti u ondašnjoj Jugoslaviji. Međutim, zato što je odluka nekih ljudi, ili zato što se imovinom koja je bila aranđelovačka, upravljalo iz Beograda, došli smo u situaciju da je Aranđelovac sada opustošen. Sve su to stvari koje su neprihvatljive i sve su to stvari zbog kojih smatramo da je svaki korak ka regionalizaciji i decentralizaciji Srbije korak u pravom smeru. Zbog toga će SPO glasati za ovaj predlog zakona. Pre svega, reći ću, i mislim da je to svima jasno, Srbija mora da bude cela jaka da bi bila jaka.
Narodni poslanik, gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč. Izvolite.
Sada bih malo detaljnije govorila o samom procesu privatizacije, pošto bi je oni koji su je sprovodili od 2001. godine do danas rado zaboravili po načinu kako su je sprovodili, a i po efektima. Resorni ministar za privredu i privatizaciju, za regionalni razvoj, koji je inače nadležni ministar i za stečaj, regionalizaciju, za akcionarski fond, za ekonomsku diplomatiju, za turizam, za zapošljavanje, za Zavod za mere i dragocene metale itd, da ne gubim više vremena, ima problem sa mnom kao sa poslanikom što moje diskusije nisu površne i motivisane bilo kojom vrstom ličnog odnosa ni prema kome. Vi imate problem, gospodine Dinkiću, sa mnom što znam da je proces privatizacije zacrtan po međunarodnom ugovoru objavljenom u Službenom listu, tada SRJ, u oktobru 2001. godine, broj 11, koji se zove – Projekat starateljske pomoći, privatizacija finansijskog i privatnog sektora, koji je ratifikovan u Saveznoj skupštini da bi vaši tadašnji mentori imali garanciju da ćete se držati onog što je dogovoreno. To je značilo da je finansijski sektor projektovan da se privatizuje. Možda su građani zaboravili, možda bi i vi rado da zaboravite, na način gde je pisala jedna rečenica – metodom isecanja od slučaja do slučaja. To je princip privatizacije finansijskog sektora. Praktično to znači da ste vi bili dovoljno hrabri, čime se hvalite, i uporni da za jednu novu godinu ostavite osam i po hiljada ljudi na ulici, zatvorite četiri banke i u 2010. godini pitam vas – agencija se dva puta transformisala, ta koja vodi računa o tim bankama, menjala nazive, ali nemamo izveštaj šta je sa novcem od tih u stečaju nezavršenom ili likvidiranih banaka? Priča se da je završen stečaj Beogradske banke, mi to ne znamo. Gde se vrši novac od tih banaka? Ko je prodavao umetničke slike, a da to ni sama Vlada nije znala? Ko je izdavao i kome poslovni prostor i gde je novac od toga? Za jedan deo znamo – Nacionalnoj štedionici, lažno je nazvavši nacionalnom, da bi imali privid građani da je to nešto državno, dali ste najveći deo prostora na korišćenje, najstručniju radnu snagu, i ono što nikada ne sme da se zaboravi, najsavremeniji softverski sistem. Da se podsetimo, 2001. godine kada je mesec i po dana čekao na objavljivanje taj Službeni list – međunarodni ugovori SRJ, a do tada je čekala i sva privatizacija, cele 2001. godine niste obavljali privatizaciju. Tako je i na taj način obavljena privatizacija finansijskog sektora. Šta je dalje rađeno, to više nije istorija, to je naša ružna stvarnost, sa pogubnim posledicama, kada treba da brinemo da li će nam po Bečkom sporazumu ostati banke sa ovakvim nivoom kredita ili neće, kada imamo u nazivu Komercijalnu banku kao domaću, gde imamo međunarodnog investitora, za koju kažemo da ima najveći nivo domaće štednje, a opet nigde štednje za ulaganje u jeftinije kredite, i gde ste gospodine Dinkiću vi, bivši direktor Agencije Vesna Džinić, kao predsednik upravnog odbora i svi ostali, obrukali Skupštinu, poslanike i Vladu što smo na dan rasprave o amandmanima, o načinu preuzimanja tih i takvih društava, raspravljali dan kasnije nego je to u stvari bilo obavljeno na Skupštini akcionara Komercijalne banke. Ovaj dom ovde služi samo za overavanje već donetih odluka. U tom slučaju je poslužio čak za zakasnelu overu ili kako bi to rekli u nekim službenim žargonima, kada se već naknadno overi već urađena radnja. To se zove falsifikat. Naterali ste Skupštinu i vladajuću većinu da učestvuje u jednom takvom procesu. Stvarno sa bankarskim sektorom neću da elaboriram. Privatizacija realnog sektora je nacrtana i zacrtana u tom istom međunarodnom ugovoru u kojem je šest miliona dolara, od čega je donacije četiri miliona i 730 hiljada trebalo da bude vraćeno konsultantima, i to 890 hiljada dolara pojedincima, a revizorskim firmama tri miliona i 840 hiljada dolara. Poštovani građani, da se podsetimo još jednom, kažu – ko zaboravi, nek se podseti da ne bi grešku ponovio. Od šest milijardi obećanih donacije, pomoći ili čega već, stiglo je šest miliona dolara, od kojih je 4.730.000 dolara vraćeno. To su podaci iz Službenog lista. Vama kao Vladi koja je dobila kao nalog koji će organi, organizacije da sprovode privatizaciju, Agencija za mala i srednja preduzeća, Agencija za privatizaciju, bile su doslovce nacrtane, ne samo kao nešto kako će funkcionisati, nego čak i način kako će raditi. Sećate li se odeljka – plan odabira agenta prodaje? Bilo je nacrtano koja preduzeća, po kom postupku, i ono što je najstrašnije, a što ste jedino zapamtili iz tog naloga je, ko će i kako naplaćivati provizije za uspeh u privatizaciju. Pisalo je doslovno – iz donacija se ne sme izdavati nagrada za uspeh u privatizaciji, kakav je uspeh, znamo svi, već iz sredstava prodatih preduzeća se ta nagrada za uspeh u privatizaciji mora isplaćivati. Taj sistem je postavljen u Službenom listu SRJ – međunarodni ugovori iz 2001. godine, mislim da je broj 11. Nacrtano je ono što ste radili i sprovodili godinama unazad i nije vas zanimalo koliko ljudi tu radi, koliko će ljudi ostati bez posla, da li će negde sa strane moći da nađu posao. Da li će te agencije za mala i srednja preduzeća zaista moći da stvore negde paralelna i rezervna radna mesta? Ne. Vi ste ovde otvorili tržište, jer vas nije zanimao efekat privatizacije u realnom životu. Vaš efekat privatizacije je meren novcem koji su dobijale konsultantske kuće, za početak one iz inostranstva, nacrtane u ovom sporazumu. Taj sporazum je ratifikovan u jednom ovakvom domu, doduše bio je renoviran tada pa je zaista u ovom domu i usvojen i da bude garancija da će njihovi interesi biti zaštićeni. Onda kada su vas ostavili da sami radite privatizaciju, držali ste se samo ovoga ovde, pa je danas najunosnija, opet, profesija konsultantske kuće, revizorske kuće i ono što bi se moglo jednom rečju nazvati finansijska tržišta. Time se bave mnoge vaše kolege, direktno u sukobu interesa čak, a vi to ne radite direktno. Vi kažete samo da ste ministar, ministar za kojeg mislim da nije spreman da napusti Vladu nikada. Ne bih ispričala jednu priču iz istorije i Senekine knjige ''Pisma prijatelju'' ili dijaloga kako je to jedan uradio da nikada ne ode sa funkcije, ali ste taj sistem zarađivanja ostavili sebi i svojim prijateljima u agenciji i konsultantskim kućama. Prepustili ste da se međusobno oni, kod kojih niste kontrolisali ni poreklo novca, iako ste dva puta menjali Zakon o sprečavanju pranja novca, nadmeću međusobno oko toga da li će uz zadrugu kupiti i poljoprivredno zemljište, praveći se da ne vidite da je to uslov za rad poljoprivrednog kombinata. Pretvarali ste se da ne vidite kako se kupuju preduzeća čiji se pogoni zatvaraju, mašine seku u staro gvožđe, do nedavnog nekog slučaja dole u Leskovcu gde su kupljeni plastenici, pa samo posečene šine i ono što se zove metal. U najvećem broju slučajeva vas uopšte nije zanimao uspeh u privatizaciji, već samo ko će i koliku nagradu dobiti kada se obavi privatizacija, što je Bubalo ozvaničio svojom uredbom i što mu je greh da se pamti za ceo vek, i vas je zanimalo ko će da pripremi, ko će da objavi oglas, ko će one troškove pre ulaska para u budžet, kažem od kusura koji vam je preostao, da ostane vama i vašim prijateljima. Neću pominjati kako se gospodin Đelić nasankao time što je davao te poslove "Citadeli" u dugom nizu godina, onda se setio pa osnovao "Altis" grupu sam, nezakonito takođe, šest meseci poslujući, a da nije otvorio žiro račun. Taj ista "Citadela" vama je radila projekat za Kragujevac, za "Zastavu". Da li ga je stvarno radilo ili samo naplatila? Nismo zaboravili i nećemo da zaboravimo. Šta ste radili? Zanimajući se samo provizijama, vi ste negde do 2002. godine, godinu dana sprovodeći privatizaciju, videli da to baš i ne ide tako sjajno i brzo, pa ste odlučili da preduzeća, izmenama Zakona o privrednim društvima, prodajete po dinarskoj proceni vrednosti njihovog kapitala iz 1997. i 1998. godine, za bagatelu. Danas se usuđujete da pomenete "Sintelon", preduzeće privatizovano po zakonu koji je tada pisao Miša Beko, ja dobila, kao član Vlade, da ga realizujem i za mnom, gospodine Dinkiću, nema za vreme mog ministrovanja ni jednog jedinog papira koji može kompromitovati, pre svega, stranku kojoj sam pripadala, ekonomsku profesiju, moju ličnost i moju struku, i upuštanje u te poslove, ni jedan jedini posao. Taj "Sintelon" kojim se hvalite je privatizovan po tom starom zakonu i ja ovde, ova koja s vama razgovaram, prva sam potpisala trgovanje na berzi akcijama tog "Sintelona". Kasnije sam saznala da to gospoda baš nisu uradila savršeno, jer su i oni otkupljivali u drugom krugu od malih akcionara akcije a da to nisu smeli da rade vanberzanski. O tome se još uvek vodi spor. Kako će uspeti mali akcionari da izađu na kraj sa time videćemo. Meni nije drago zbog toga, mada to nije bila nadležnost tada ministarstva, ali to je sve što bi se moglo vezati kao problematično za to vreme sprovođenja privatizacije. Malo vam je bilo ovo, nego ste čak krenuli da kroz stečajeve i sve pod firmom transparentno provodite privatizaciju na takav način da mi za posledicu danas imamo niz ekonomskih, socijalnih i zaista mogu da kažem političkih posledica koje se sve zajedno mogu nazvati negativnim. Šta smo dobili privatizacijom po svaku cenu? Ne može nam nekoliko pozitivnih efekata privatizacije i dobrih i uspešnih privatizacija biti izgovor za preovlađujuće negativne efekte. Šta smo dobili? Otkrivenu ili prikrivenu korupciju na vrhu? Koliko je Vladinih činovnika okaljalo svoj obraz, ne što se bojim nego neću da mi ide vreme da pominjem koliko je njih okaljalo obraz u tim i takvim postupcima. Koliko je njih trgovalo političkim prijateljstvom rentirajući ga, počev od Koleta i šećerane? Kako su razvijeni mehanizmi koruptivni u procesu privatizacije, mehanizmi pranja novca, gde je svako ko vam je stavljao primedbu na to bio nazivan protivnikom privatizacije i napretka? Umesto da poboljšavate mehanizme privatizacije, vi ste doveli do toga da ste svakim sledećim projektom menjali i Zakon o privatizaciji i prateće organe na takav način da ste iza zavese sklanjali prihode, govorim o Agenciji za privatizaciju, sklanjali postupke i odluke o tome kome ćete u najvećem broju slučajeva nameštati privatizacije i preko grbače naroda i njihovih radnih mesta sticati svoje političke prijatelje. Hajte da pomenemo samo Karića. Ja sam bila u Upravnom odboru PTT-a, radnik sam Telekoma. Možda sam nagrađena zato što sam glasala protiv obeštećenja, vi kažete – nagrađena, obeštećenja Kariću za učešće u onom što se zvalo "Mobtel" svojevremeno. Ja se time ponosim jer meni moj predsednik stranke nije davao naloge,znao je da znam da mislim svojom glavom i da ću taj posao uraditi pošteno. Šta ste radili vi i vaši prijatelji? Stavljali u fioke, vadili iz fioka, ucenjivali, petljali, kad niste mogli, onda ste se dosetili da za jedan dinar preuzimate vlasništvo, formirate preduzeća, još uvek se vodi stečaj jednog dela tog preduzeća, prodajete, dovodite gospodina Šlafa, koji je u svetskim krugovima poznat, neću da govorim o koruptivnim aferama finansiranja Izrael, Palestinci, Amerika itd. Kad god je vama odgovaralo ljutili ste strance koji su trebali da dođu ili ste bili fini sa njima, ali je uvek u centru svega toga bio čovek koji je želeo da ostane u vlasti po svaku cenu. To ste vi. Vi ste jedini najbolji ministar finansija sa sertifikatom, ali mi znamo kako je plaćen taj sertifikat. Mi odlično znamo kako se dobijaju nagrade privrednih komora, kako neko dobija naslovnu stranu, reket javne reči, reket nagrade. Međusobno naplaćivanje usluga ste doveli do savršenstva i ako mislite da se ja bojim da o tome govorim, vi ne shvatate da mene moja profesionalna čast, moj čist obraz i moje troje odrasle dece obavezuju, kao i sva druga deca, da o ovome govorim na ovaj način, jer oni nemaju poverenja u ovu vlast, ni u sve vlasti pre vas, zato što ne mogu da nađu posao, a da im nije partijska knjižica ulaznica, zaštita od greha, ili čuvanje od sudskog ili nekog drugog postupka. Razlog zašto vi trajete dugo i možete da podnosite ovde zakon u kojem se vi pitate i sada, kao jedini ministar koji će rukovoditi Akcionarskim fondom, koji apsolutno istu nadležnost Akcijskog fonda ima, nikako drugačiju, koji će to biti članovi Saveta i da nikom ne odgovarate za to, to je u brdu dosijea koji ste pokupili u Agenciji za privatizaciju. Ako vi mislite da je nepoznat mehanizam funkcionisanja, vi se varate.Takav mehanizam funkcionisanja su neki ljudi pokušavali da razviju i pre vas. Svojevremeno su kod mene, kada sam bila ministar, dolazili po te i takve sporne slučajeve, kao – znate, dajte, mi ćemo to da procesuiramo. Odlično znamo i o tome treba da govorimo otvoreno kako je, koliko dugo trajao gospodin Karić, od kada je morao da ode, šta je bilo sa novcem na Kipru, ko je išao da ih traži, ko ih nije našao, ko je ovde dovodio duvansku i ostalu mafiju, ko je sa đavolima tikve sadio, a danas se boji za svoju glavu, a ja se za svoju glavu ne bojim zato što govorim istinu i zato što ni sa jednim od ljudi sa kojima sam radila nikakav aranžman nikada nisam imala. Čak je ugovor o "Lafaržu" jedini original ostao kod mene i dala sam gospodi iz cementare da mogu sa vama da pokušaju da izdejstvuju cenu koja je bila ispregovarana u vreme sankcija. Nisu uspeli. Prodali ste ih niže nego za cenu koju smo postigli u vreme sankcija. Odlično znate i vi to, i odlično znate da tada u "Lafarž" nije ušao samo "Lafarž", nego jedna od kompanija koja danas po Beogradu i celoj Srbiji radi i gradi. Dogod ima onih koji se boje da kažu, a uglavnom se boje ne zato što misle da je život vredno dugo živeti, nego zato što držite ravnotežu straha, jer je tajna greha među vama ravnopravno podeljena, među onima koji su bili savetnici 1998. godine, kada sam ja ušla u Vladu, kada su savetovali gospodina Mirka Marjanovića i slične, između ostalih i Institut u kojem su radili vama bliski ljudi i vaša gospođa mama, ja imam i, na primer, jedan lep savetnički posao gde je sada naš guverner u ostavci pravio projekat restrukturiranja finansijskog sektora. Ovako, iz projekta "Ces Mekona", nosim dve strane, reforma finansijskog sektora, autorski tim, prva strana je još zanimljivija, nju ću vam sada objasniti, moram prvo ovu drugu, međunarodni saradnici su dr Željko Bogetić, možda vam to nešto govori i Radovan Jelasiti, "Dojče bank" Franfurkt. To je u stvari ono frankfurtsko odeljenje "Mek Kinsija", a u pariskom odeljenju "Mek Kinsija" je bio gospodin Đelić, znači ljudi programiranih karijera da dođu da spasu ovu Srbiju. Ko je na prvoj strani? Na prvoj strani su gospodin Pavle Petrović, Milojko Arsić, ko ne zna ko su ti ljudi danas neka me pitaju, reći ću im, svi su učesnici javnog života i vrlo uticajni, dr Mirko Cvetković, dr Diana Dragutinović, dr Boško Živković koji je bio vaš mecena, koliko znam, Zvonimir Nikezić vlasnik "Ces Mekona" itd. i tome slično. Da li "Ces Mekon" ili neko iz "Ces Mekona" vlada Srbijom? Ovi su ljudi vladali 1998. godine, savetovali i potpuno drugačije savete davali zato što su dobijali drugačije naloge. Danas savetuju i rade drugačije zbog sopstvenog interesa. Jedno vreme i po nečijim nalozima. Da li mislite da Srbin ima 16 života i da je nadmašio mačku i ženu koje imaju devet života ili mislite da reprize onoga što se zovu vaša genijalna rešenja, pa greške, može da preživi još jednom? Varate se. Akcijski fond, Akcionarski fond, regionalizacija su još jedan od pokušaja da se od vlasti ne odvojite. Uverena sam da vam neće uspeti. Hvala.
Gospodine ministre, izvolite.
Gospođo, rekao sam vam još pre podne da i suviše gledate svoj odraz u ogledalu kada govorite o drugima. To nije ispravno, s obzirom da su ljudi različiti. Onakvi kakvi ste vi ne mora da znači da su drugi ljudi. Reći ću vam konkretno sve ovo što ste govorili. Daću vam odgovore na sve što ste tražili, pa sami procenite. Kažete – moji mentori. Reći ću vam ko su moji mentori u životu. Imam dva mentora. Pominjali ste mentore, mecene i ostale. Moja jedina dva mentora u profesionalnom životu su prof. Ljubomir Madžar, kod koga sam radio kao asistent na Ekonomskom fakultetu u Beogradu, i prof. Dušan Vujović, kod koga sam diplomirao i kod koga sam radio magistarski rad. To su jedina dva moja mentora. Gospodin Boško Živković, profesor, koga ste pomenuli, nije moj mecena. Moji roditelji nisu bili bogati, ali nisu bili ni siromašni. Bili su pripadnici tzv. srednje klase i imali smo dovoljno da se sam školujem. Nisam imao nikakvog mecenu u životu, a Boško Živković je dobar stručnjak, čovek koji nije član nijedne stranke. Ljudi koje pominjete u studiji, gospodin Radovan Jelašić jeste radio u "Dojče banci", ali "Dojče banka" nema baš nikakve veze sa konsultantskom kućom "Mek Kinsi". To su dve potpuno različite grane. Ovo je banka, a ovo je konsultantska kuća. To ste pomešali sa gospodinom Đelićem. On je radio u "Mek Kinsiju". Nije to isto. To je kao da pravite poređenje između aviona i fiće. To nije isto. Jedno je banka, a drugo je konsultantska kuća. Ovaj službeni list koji ste toliko puta citirali iz 2001. godine, ne znam kakav je vaš utisak, on može biti privatan, ali on baš nikakvog uticaja nije imao na kreiranje politike privatizacije banaka, jer sam lično učestvovao, zajedno sa gospodinom Jelašićem i našim saradnicima iz NBS, u kreiranju koncepta privatizacije banaka. Tim konceptom se ponosim i spreman sam da o njemu uvek otvoreno govorim. Kakav smo bankarski sektor zatekli 2001. godine? Bankarski sektor koji je imao gubitke u vrednosti od preko četiri milijarde evra, bankarski sektor gde su građani imali toliko poverenja da su samo 20 miliona evra držali na računima, bankarski sektor koji je dugovao građanima iz 91. godine 8,7 milijardi američkih dolara tadašnje stare devizne štednje, bankarski sektor koji su činili i ljudi koje obično danas nazivate tajkunima, a koji nisu nastali u ovoj prvoj deceniji, nego u poslednjoj deceniji prošlog veka, za vreme kada su neki drugi ljudi vladali ovom državom. Moram da kažem da sam ponosan i na ceo tim u NBS tadašnji što smo čak 35 dozvola oduzeli raznoraznim tajkunima iz nekadašnjeg bankarskog sektora. Odgovorite svi – da li danas postoji ijedan tajkun koji je vlasnik neke banke u Srbiji? Nema nijednog. Odgovarao sam, zajedno sa gospodinom Jelašićem i našim kolegama iz NB, za proces privatizacije bankarskog sektora. Da li ih je bilo 2001. godine? Da li je bilo ljudi koji su koristili novac deponenata, zloupotrebljavali ga? Naravno da je bilo. Zato je i oduzeto 35 dozvola. Zato su i usledili svi ovi silni napadi. "Komercijalna banka", koju pominjete, jeste danas naša najjača banka, ali 2001. godine je to bila banka u koju su neki koji su ranije bili na vlasti deponovali drogu, a danas se tu deponuju štedni ulozi građana. To je bitna razlika. Činjenica je da danas devizna štednja građana iznosi šest milijardi i 150 miliona evra, a 2001. godine smo zatekli 20 miliona evra štednje. Sami izračunajte koliko je to puta više. Sami pogledajte da li smo uspeli da vratimo kompletno poverenje u banke ili nismo. Devizne rezerve koje su zatečene nisu mogle da isfinansiraju ni dva dana uvoza naše zemlje, a danas imamo 10,5 miliona evra deviznih rezervi i to je četiri puta više od svih dinara koji se nalaze u opticaju. Danas je centralna banka sistem. Danas naše banke su mnogo bolje od većine banaka u jugoistočnoj Evropi. Kada je počela svetska finansijska kriza upravo je snaga bankarskog sektora, koja je napravljena od 2001. godine, zahvaljujući dobro izvedenoj privatizaciji banaka, sačuvala mnoge štedne uloge građana, za razliku npr. od štediša na Islandu, od nekih štediša u Americi čak, od štediša u Velikoj Britaniji, recimo jedan deo Skotland jarda je držao ušteđevinu u bankama na Islandu, pa im je propalo. Za razliku od štediša u Belgiji, u banci "Fortis", za razliku od štediša u baltičkim zemljama, srpske štediše su sačuvale sve svoje uloge zato što je napravljen takav sistem koji garantuje stabilnost štednje. Taj sistem je pravljen od 2001. godine pa do danas. Napravljen je takav sistem protiv koga su bili mnogi tajkuni koje pominjete, a koji se zasnivao na tome da mora da se vodi i čvrsta bankarska i čvrsta monetarna politika, da obavezna rezerva mora da bude na odgovarajućem nivou kako bi se obezbedila sigurnost uloga. Kritikovali su tada rukovodstvo NB – zašto se drži tolika rezerva, zašto je stepen kapitalne adekvatnosti tri puta veći u Srbiji nego u Evropi, ali sada kada je došla kriza pokazalo se da svi u EU na neki način daju priznanje da je to bio dobar potez centralne banke i da smo na taj način uspeli da zaštitimo naše građane. Tačno je da su u prvim danima krize građani povukli milijardu evra. U prvih mesec i po dana milijardu evra su ljudi povukli iz banaka uplašeni onim što su videli u Americi, jer je bankrotirala jedna od najvećih američkih banaka "Liman braders", uplašeni kada su videli bankrot svih banaka na Islandu i uplašeni onim što se događalo u baltičkim zemljama i nekim drugim. Naravno, s obzirom da je centralna banka bila likvidna, s obzirom da je i ova vlada reagovala pravovremeno i zahvaljujući parlamentu podigla nivo garantovanih depozita i time uklonila te psihološke negativne faktore, šta se dogodilo? Sve što su ljudi povukli za mesec i po dana tokomnarednih godinu i po dana se vratilo u banke i još 350 miliona evra više. Pre krize u bankama u Srbiji jebilo deponovano 5 milijardi i 700 miliona evra štednje, a sada 6 milijardi i 150. Dakle, 450 miliona evra tačno više nego pre krize. Mislim da Srbija treba da se ponosi svojim bankama. Mislim da je zaista ono što je urađeno u privatizaciji banaka primer kako treba raditi privatizaciju. Što se tiče sektora ekonomije, ministar sam koji je nadležan za Agenciju za privatizaciju od 15. maja 2007. godine. Moram da priznam da je proces privatizacije u realnom sektoru daleko teži nego u bankarskom sektoru i da prvom ministru za privatizaciju nije bilo lako da donese adekvatna rešenja, i lako je sada, posle 10 godina, kritikovati, ali se treba zapitati u kakvoj poziciji je bila srpska privreda u 2001. godini, kada je donet Zakon o privatizaciji i šta bi bilo da taj zakon nije donet? To je pravi odgovor. Danas je lako reći da 20% privatizacija nije uspelo, ali 80% jeste. Šta bi bilo da 80% privatizacija nije uspelo? Propalo bi 80% privrede jer u društvenom sektoru se sve zasnivalo na tome da je država, i za vreme dok ste vi bili ministarka, uzimala novac od poreskih obveznika i plaćalo gubitke tim preduzećima koja su imala probleme. Danas je svega 15-ak preduzeća u Srbiji na subvencijama. Godine 2000. to su bile stotine firmi. Stotine firmi koje su gutale novac od građana Srbije preko poreza. I bio bih i ja srećnik, kao pretpostavljam i vi, da je 100% privatizacija u Srbiji uspelo, ali to nije nigde uspelo u svetu i nigde privatizacija nije bila jedini metod za tranziciju ekonomije već su, pre svega, direktne grinfild investicije metod koji donose novo zapošljavanje. Međutim, privatizacija jeste bila nužna, nije bila apsolutno uspešna. Tu se možemo i moramo složiti. Ima puno primera, 20% nije malo, gde nije bilo uspeha. Međutim, naravno da se to mora raskidati i tamo gde se raskine moraju se tražiti novi, bolji kupci. Međutim, suština je da je makar tih 80%, nije malo, uspelo i da je to bolje nego da je 80% propalo. Još nešto. Pominjete Šlafa, Karića. Pitam ko je stvorio Karića? Je l' to stvorila ova Vlada ili neke prethodne vlade? Koje prethodne vlade? Kada govorimo o privatizaciji Mobtela, to je najuspešnija privatizacija bilo kog preduzeća u Srbiji koja je ikada izvedena. S obzirom da je preduzeće, koje nikakvu korist nije donosilo državi jer je sve išlo tajkunu koji je stvoren u vaše doba, dok ste vi bili ministarka i dok ste vi bili maltene s njim u vladi, ne znam da li ste bili faktički, došli smo do toga da je na jednoj javnoj aukciji, uz međunarodnu konkurenciju, gde su čak neke vaše kolege iz vaše sadašnje stranke govorile da se unapred zna da će pobediti Šlaf i Austrijanci, pobedili su Norvežani. Prosto je nekima bilo krivo zašto su Norvežani pobedili kada neki sve znaju ko će unapred da pobedi na navodno nameštenim tenderima. Možda ako gledate svoj lik u ogledalu projektujete ta nameštanja, međutim moram da kažem da svi procesi koji su bili pod ingerencijom su bili 100% i pravični i transparentni, i jedini cilj kada je bio proces privatizacije u pitanju jeste bio da se pronađe što bolji strateški partner i da se napravi što veći prihod za budžet države. Konačno, na tom nadmetanju za Mobtel ostvaren je prihod od preko milijardu i po evra za samo jednu kompaniju. Kao posledica svega toga, Austrijanci koji su izgubili su bili primorani od sramota da plate dodatnih 360 miliona evra da bi dobili treću licencu i da onda sada ulože još nekoliko stotina miliona evra da bi izgradili mrežu da bi od nule krenuli. Tada je država u jednomtrenutku imala dve milijarde viška u budžetu. Ako neko misli da je to loše, ja se sa time ne slažem. Mislim da je to bio dobar proces. Postavili ste jedno važno pitanje – pitanje korupcije, pitanje pranja novca, važno pitanje na koje je odgovor jako prost. Nema tu izuzetaka. Ko god prekrši zakon, uzme novac, bilo u procesu privatizacije, bilo u ma kom drugom procesu, taj mora da bude procesuiran, da ide u zatvor. Ko god bio, bio predsednik države, vlade, ministar, poslanik, ma kou ovoj zemlji. Apsolutno sam za to i stranka kojoj pripadam. Nema zaklanjanja iza stranaka. Nema zaklanjanja iza imuniteta. Vama to ne odgovara. Pričate o tome, a zapravo svi ti ljudi koji se pominju, potajno se viđate sa njima, finansiraju vas i pravite potpunu zamenu teza. Bilo je to dobro dok na vaše napade niko nije odgovaralo, dok se ćutalo. Dosta je bilo više ćutanja. Zašto bi ćutali vama? Mada moram da priznam da mi je lično krivo što Srbija nema bolju opoziciju jer bi bilo dobro da neka bolja opozicija pobedi u Srbiji i da dođe do promena. Hvala vam.
Gospodo narodni poslanici, bićemo u direktnom prenosu do 19.55 časova, a onda, kao što znate, ide sportska sreda i biće odložen prenos. Gospođa Jorgovanka Tabaković, replika.
U replici ću pokušati da vam odgovorim najkraće. Vaša izjava da ste dozvolili ulazak prljavog kapitala u realnu sferu, ali u finansijsku ne, koliko se osećate vlasnikom naših života, naših odluka, naših reči, upravo govori ta vaša konstatacija o tome da vi procenjujete kvalitet opozicije. To neću komentarisati. Gospodine Dinkiću, neka vam neko objasni da ukupne devizne rezerve nisu naše devizne rezerve po strukturi, ni državne, ni dugoročne jesu stabilne, niti se sa njima možete ponositi, jer to je uglavnom novac banaka iz inostranstva, članica Bečkog kluba, koje u jednom trenutku mogu odlučiti da ih povuku. U trenutku kada su te rezerve iznosile 11,4 milijardi evra, državnih rezervi je bilo 1,7 milijardi evra. Podatak iz Narodne banke. Nemojte da građane uveravate da je stanje ružičaste ili da je to vaš uspeh kada nije. Ono što jeste najzanimljivije, kažete da je privatizacija trebalo da se obavi, ima neuspešnih.Ta privatizacija je morala da dovede do viška društvenog proizvoda koji nije rezultat mahinacija i manipulacija, do veće zaposlenosti ili makar da ne bude ovako drastičnog pada, a ne da imamo privatizaciju radi privatizacije. Gde idu subvencije? Kako se daju pozajmice? Kako se pretvaraju i dalje? U ulog države. Kako radite reprivatizaciju i ponovnu etatizaciju govori izveštaj DRI. O tome da nekim ljudima verujete kao privatnicima koji znaju s državom da radi govori projekat Srebrnog jezera. Tu privatno javno partnerstvo jeste moderno i tu ga treba primenjivati. Vaši različiti aršini možda su nekome prihvatljivi, meni jednostavno nisu. Za vas imam jedno ključno pitanje. Ako ste toliko pošteni, ako ni jedan tender nije namešten, ako je u privatizaciji sve u redu, zašto samo račun Agencije za privatizaciju nije u konsolidovanom računu Trezora koji je na uvidu budžetu i Ministarstvu finansija. Zašto samo te uplate idu preko NBS i zašto ostatak Vlade ne zna? Ne znate ništa o tome? Tu je ključ vašeg odraza u ogledalu. Znate, kažu da je svaka knjiga priča o knjizi, svaki čovek druge razume tako što gleda sebe u ogledalu. O vama, gospodine Dinkiću, govore rezultati zakona i poteza koje ste sprovodili, pa i taj o reformi bankarskog sistema. Jedna rečenica vam je dozvolila da budete navodno genijalni, isecanje od slučaja do slučaja, a koliko ste bili genijalni govori primer Robnih kuća, gde vam je preostao novac posle stečaja. To nije vaša pamet, nego pogrešna procena i mimo zakona završen postupak.
Vreme. Gospodine ministre, izvolite.
Evo da odgovorim na vaše pitanje. Novac Agencije za privatizaciju nije u konsolidovanom računu Trezora, kao što ste rekli, zato što nije račun nijedne druge javne agencije. Po Zakonu o budžetskom sistemu postoje direktni i indirektni budžetski korisnici. Računi direktnih budžetskih korisnika jesu u konsolidovanom računu Trezora, a računi indirektnih, a to su sve agencije, dakle i Agencija za prostorno planiranje, Agencija za privatizaciju, Agencija za borbu protiv jonizujućih zračenja, i sve ostale.(Jorgovanka Tabaković upadica, sa mesta: A gde je obrazovanje i zdravstvo?) Obrazovanje, zdravstvo su na računima kod centralne banke. Međutim, i nad tim računima Ministarstvo finansija ima uvid, kao što ima uvid nad računima direktnih korisnika. Zato se i korisnici dele na direktne i indirektne. Takođe, da vam kažem da ne postoji Bečki klub banaka, ne znam gde ste to čuli. Ne postoji. Postojala je prošle godine Bečka inicijativa da se napravi dogovor da banke plasiraju najmanje isti nivo kredita u Srbiji kao što su plasirale u 2008. godini, a to je Bečka inicijativa koja je bila jednokratna i traje dve godine. Bečki klub banaka ne postoji. Konačno, novac koji se dobija, generalno stečen, bilo koje firme, bilo koje banke uvek ide na račun poseban, radi izmirivanja poverilaca kada se taj stečaj okonča. To je slučaj i sa novcem koji se dobija od prodaje imovina banaka, koje su u stečaju.
Zahvaljujem. Mislim da sada zaista nema razloga, odnosno ne mogu da vam po tom osnovu. (Jorgovanka Tabaković: Povreda Poslovnika.) Izvolite. Povredu Poslovnika, da zloupotrebite.
Ne zloupotrebljavam povredu Poslovnika, ali prosto neće biti korisno da kažem da Klub poverilaca Bečke inicijative, Bečki klub, kako ga zovu, banke, 13 banaka od kojih je devet u ovoj zemlji, zemlje u okruženju i međunarodne finansijske institucije čine taj tzv. Bečki klub, s kojim je i naša banka prošle godine napravila dogovor. Vi ga zovete Bečkom inicijativom, misleći da mi o tome ne znamo ništa, ali je dogovor da se zadrži postojeći nivo finansiranja. Po koju cenu? Po cenu toga što im je guverner dao drugačije uslove obavezne rezerve, a to je kao da kažete građaninu – ti koji uđeš u prodavnicu kupuješ meso sa stopom poreskom 8%, a vi gospodine Ćiriću kad uđete za vas je poreska stopa 4%. Koliko je to normalno i kakav ste ugled ovoj zemlji i državi time narušili, o tome će procenjivati oni koji malo više znaju. A to da opravdavate, da država nema kontrolu nad novcem agencija koje je osnovala i koje na njenim monopolima zarađuje ogroman novac - to je dokaz ne vašeg neznanja, nego vaše loše namere prema građanima Srbije, koji nemaju kontrolu nad preko 1,3 milijarde novca u ovoj državi. To što ste pričali o indirektnim i direktnim korisnicima apsolutno potvrđuje da vam je znanje iz praktične oblasti prilično tanko. Izvinjavam se, ja se više neću javljati.
Narodni poslanik Milan Nikolić ima reč.
Poštovana predsednice Skupštine i članovi predsedništva, uvaženi potpredsedniče Vlade i članovi Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu imamo dosta važne izmene zakona. Poslanička grupa SPS-JS, uvodničar ili naš ovlašćeni predstavnik je već rekao da će se izjasniti i podržati u danu za glasanje ove projekte. Kada je reč o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju, bez namere da ulazim u duboku istoriju, problem neujednačenosti regionalnog razvoja ne potiče ni od pre jedne, ni dve decenije. On je mnogo dublji i proteže se još iz one Jugoslavije, kada je ukupan razvoj Srbije i nekih regiona u Srbiji bio daleko ispod nivoa razvoja ostalih regiona. Takođe, jedan sam od onih koji 40 godina radi na krajnje nerazvijenom području, jugu Srbije, i veoma dobro osećam šta to znači kada imate 1:15 u odnosu razvijenosti određenih regiona. Vidim napor Vlade Republike Srbije da posle svih događanja koja su bila na području Srbije – sankcije, ratna razaranja, i sada ekonomska kriza, da učini nešto da se to produbljivanje jaza u razvijenosti između određenih regiona smanji. U tom naporu je napravljen taj Predlog zakona iz 2009. godine, zapravo je usvojen zakon. Dobro da se Vlada Republike Srbije uverila da efekti jednog takvog rešenja nisu dali rezultate. Dobro da se to prizna i da se sada ide ka nekom novom zakonskom rešenju o regionalnom razvoju, koje će omogućiti da sve mogućnosti i potencijali koji nam se pružaju, u cilju smanjenja regionalne razlike u razvijenosti, iskoriste. Mislim da se dobro pošlo od ovih statističkih podela regiona. Tu je Vlada dosta jednostavno pošla od dva momenta – broj stanovnika i površina određenog regiona. Međutim, mislim da se tu moralo da malo uđe dublje da bi se stvorila jasnija slika o stepenu nerazvijenosti određenih područja kroz nekoliko ekonomskih indikatora koji su mogli da budu osnov za donošenje kriterijuma o izravnavanju pojedinih regiona. Mislim da ovaj zakon predstavlja dobru osnovu približavanju zakonodavstvu EU i stvaranju mogućnosti za lakši pristup fondovima EU radi bržeg ujednačavanja regionalnog razvoja. Dobro je da zakon predviđa racionalizaciju razvojnih agencija. Takođe je dobro da se te agencije stvaraju u regionima gde se i odvijaju te aktivnosti na ujednačavanju regionalne nerazvijenosti i dobro je da se formira savet od ljudi koji su iz regiona, svih regiona Srbije, kako bi mogli na najbolji mogući način, poznajući problematiku određenih regiona, da donose i pravilne odluke. Podela na pet regiona kao statističkih jedinica mislim da je dobra i dobro je da se ide ka ovim osnovnim kriterijumima – da svaki region koji je iznad republičkog proseka ima neki tretman razvijenog regiona, a ono što je ispod republičkog proseka da ima tretman nerazvijenog područja i da imamo treću kategoriju tzv. devastiranih lokalnih samouprava, čiji broj nije tako mali na području Republike Srbije. Posebna pažnja da se obrati upravo na takve regione koji postoje. Moram da kažem da u nekim lokalnim samoupravama i nažalost u okruzima, koji spadaju u red devastiranih područja, ako uzmemo samo nekoliko indikatora, dolazimo do stvarne i rekao bih tužne realnosti stanja u nekim regionima u Srbiji. Stopa nezaposlenosti radno sposobnog stanovništva je 42,9% u Pčinjskom okrugu, u Preševu je 66,7%, u Vladičinom Hanu 55,7%, u Trgovištu 52,4%, u Bosilegradu 49,6%, u Bujanovcu 41,8%, što je znatno iznad republičke stope nezaposlenosti koja je negde oko 27,8%. Prosečna neto zarada kod ovako niske stope zaposlenosti u Vladičinom Hanu je, recimo, 14.931, u Bosilegradu 21.432, da dalje ne nabrajam. Jednostavno,to jeviše od dvocifrenog broja u odnosu na razvijene lokalne samouprave samo u Srbiji. Naravno, perspektive razvoja u ovako nerazvijenim područjima, recimo kada je Pčinjski okrug u pitanju, gde nedostaju ključni infrastrukturni projekti, kao što su koridori, putevi, dalekovod, gasifikacija itd, jesu male, skoro da nema priliva stranih investicija. Mislim da kroz ovakav jedan zakonski projekat može da se očekuje da će se početi dugo, ali početi sa razvojem i ovako devastiranih područja. Kada je reč o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije, podsećam da je osnovni zakon donet 2007. godine. On je dosta dobro regulisao neke stvari, kao što je pravo na besplatne akcije itd. Međutim, vremenom je došlo do značajnih promena u društveno-ekonomskim odnosima. Posebno zbog aktuelne ekonomske krize dolazi do pada vrednosti i prodaje privrednih subjekata i javnih preduzeća. Mnogi rokovi postavljeni za završetak privatizacije su već protekli i jednostavno nedostaju sredstva da se građanima koji nisu obezbedili pravo na besplatne akcije obezbede. Institucijom stvaranja akcionarskog fonda stvaraju se, pre svega, pretpostavke za pravedno i jednako izvršenje obaveza prema svim građanima, a ne da se prodajom privrednih subjekata zaposleni i bivši zaposleni stavljaju u povlašćeniji položaj u odnosu na ostale. Mislim da je to bitno. Postoji izuzetno jaka veza između izmene i dopune Zakona o Agenciji za privatizaciju i ovog predloga zakona upravo u tom delu stvaranja akcionarskog fonda. Žao mi je što vreme ističe, ali naša poslanička grupa će ove zakonske projekte podržati. Hvala lepo.
Zahvaljujem, gospodine Nikoliću. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, činjenica je danas da je Srbija duboko regionalno neujednačena zemlja u smislu razvoja i činjenica je da su te ogromne regionalne razlike nastale, čini mi se, najviše zadnjih desetak godina. Kao što je i činjenica da ekonomsku politiku ove zemlje tih deset godina upravo vodite vi. Zato se ovaj predlog zakona i vaše obrazloženje zakona o regionalnom razvoju može nazvati demagoškim i licemernim. Zašto kažem demagoško? U obrazloženju Predloga zakona o regionalnom razvoju kažete da je cilj izmena ovog zakona kojeg smo doneli prošle godine pre devet meseci samo da se dobiju statistički i ujednačeniji regioni, kao i da se ukinu državne regionalne agencije, čime se u svetlu ekonomske krize smanjuju administracija i troškovi, čime će se omogućiti bolja i vertikalno-horizontalna koordinacija, planiranje i realizacija razvojnih aktivnosti. Zar nismo pre samo devet meseci upravo mi iz DSS-a pričali da je tadašnji predlog zakona apsolutno loš i da će doneti samo novu birokratiju, a da ništa konkretno, nikakvu konkretnu pomoć neće doneti nerazvijenim područjima Srbije, i da neće biti praktično moguće sprovesti ovaj zakon i da on ništa ne znači u smislu smanjenja regionalnih razlika? Sada nas vi ubeđujete da ćete smanjiti birokratiju zbog ekonomske krize, kao da prošle godine u julu nije bila ekonomska kriza kada ste tu istu birokratiju kroz tadašnji zakon uvodili? Takođe, još jedna demagogija koja je ovde napisana u obrazloženju, a tiče se ovog zakona, kaže da se u Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, u članu 113, navodi da će EU i Republika Srbija nastojati da jačaju regionalnu i lokalnu razvojnu saradnju sa ciljem doprinosa ekonomskom razvoju i smanjenju regionalnih nejednakosti. Razumem da ćemo kroz zakon stvoriti nekakve statističke regione preko kojih će razne opštine u Srbiji i razna područja projektima konkurisati kod pretpristupnih fondova, kojih u ovom trenutku nema, jer nismo dobili status kandidata i pitanje je kada ćemo ga dobiti, ali ne razumem šta je Republika Srbija, odnosno njeno nadležno Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja učinilo da se te regionalne razlike smanje? Prošle godine ste nam nudili kao spasonosno rešenje Zakon o regionalnom razvoju, koji je čista filozofija, u kome nema nijednog finansijskog instrumenta za prevazilaženje regionalnih razlika, a sada nam nudite takođe filozofski dokument – izmena Zakona o regionalnom razvoju, gde se više ne govori o sedam statističkih, nego o pet statističkih regiona. Kakve veze ima da li je sedam, pet, 13 ili jedan, ako nema nijednog finansijskog instrumenta da se regionalne razlike smanje? Takođe ste govorili da se u raspravi o ovom zakonu stvaraju nepotrebne tenzije. Tenzije se upravo stvaraju, gospodine ministre, zato što je zakon ovakav, zato što uz ovaj zakon ne ide nijedan prateći zakon koji se tiče oblasti finansija, decentralizacije finansija, fiskalne politike, koji će pomoći da oni koji su nerazvijeni ne budu više nerazvijeni, da opštine koje su najnerazvijenije, odnosno odnos opština najnerazvijenijih i najrazvijenijih ne bude 1:15 ili 1:50, kako ste naveli, već da bude mnogo manji. Upravo se stvaraju tenzije zato što nadležno ministarstvo koje vi vodite nije nijednu meru ekonomsku konkretnu sprovelo da bi se smanjile regionalne razlike, da ne bi siromaštvo stanovalo, pre svega, u jugoistočnoj Srbiji i da ne bi plata, na primer, u Kuršumliji bila 14.000, a u beogradskim opštinama preko 50.000, a broj zaposlenih više od polovine. Prošle godine, odnosno u predizbornoj kampanji ste najavljivali pompezno, pored 1.000 evra svakom građaninu Srbije, na šta ste najvećim delom i prikupili glasove da formirate Vladu, obećavali ogromne projekte razvojne za Srbiju, "Fijat" u Kragujevcu, a "Mercedes" i "BMV" u Nišu. Kada se završila kampanja, potrošili smo silne pare da bi stvorili uslove "Fijatu" da proizvodi u Kragujevcu, ali, naravno, od "Mercedesa", "BMV"-a ili bilo koje velike kompanije koje ste obećavali da će doći u Niš i pokrenuti zamrlu "Elektronsku industriju", nema ništa. Pre godinu i po dana grad Niš je organizovao Niški investicioni forum, na kome ste tada pompezno najavljivali da ćete merama Vlade i kao ministar ekonomije i potpredsednik Vlade učiniti sve da Niš ponovo bude grad elektronike i da kroz velike investicione projekte Niš neće biti na 70 i nekom mestu po razvijenosti, da neće imati skoro isti broj nezaposlenih i zaposlenih i da to neće biti nova dolina gladi, nego jedan uspešan veliki grad. Posle toga, na drugom investicionom forumu niste učestvovali, a u međuvremenu ste jednu veliku kompaniju koja se bavi elektronikom odveli u blizinu Beograda da tamo pravi svoju fabriku, ali ne i tamo gde ste obećali. Na taj drugi investicioni forum niste ni smeli da dođete jer ništa od onoga što ste obećali niste ni sproveli. Licemerje je kada kažete da su ogromne regionalne razlike, da se ljudi iz jugoistočne Srbije uglavnom sele iz ekonomskih razloga, jer tamo ne mogu da nađu posao, jer tamo stanuje siromaštvo i da uglavnom dolaze u Beograd gde mnogo lakše nalaze posao ili u Novi Sad. Pri tom, kao ministar ekonomije, a pre toga ministar finansija, niste nijednim konkretnim predlogom zakona pokušali da sprečite te ljude da ne odlaze iz svojih krajeva. Zašto bi neko ulagao, neko od novih investitora ulagao u neku nerazvijenu opštinu ako ima potpuno iste uslove, kao što ih ima u Beogradu, Novom Sadu ili nekom drugom gradu? Postoje, naravno, potpuno jasni mehanizmi kako se to radi. Ako date, na primer, 15.000 evra po novom radnom mestu nerazvijenoj opštini, a ne pet, svuda isto u Srbiji, onda će neko razmisliti da uloži možda u Lebanu, Blacu ili Vlasotincu. Ako PDV ne bude isti u devastiranim područjima kao i u Beogradu na razne proizvode ili bar na neke koje se tiču proizvodnih grana koje su tamo zastupljene itd. itd. Mora postojati mnogo konkretnih finansijskih instrumenata da bi se zaustavila velika razlika u razvijenosti i da ne bismo dobili devastirana područja i u smislu broja stanovnika u budućem periodu. Ovakav zakon apsolutno je nedelotvoran i neće doneti nikakve konkretne koristi nerazvijenim područjima. Potpuno ste sveli sve investicije u Beograd i okolinu. Prema podacima, 80% investicija se dešava u okolini Beograda. Odakle potiču velike investicije. Naravno, svi veliki investitori prvo dođu u Ministarstvo ekonomije i razgovaraju sa čelnicima države gde će investirati i zato je jasno zašto su investicije upravo u centru Srbije. Uzimaju se krediti da se grade novi mostovi i metroi u Beogradu, koje će vraćati čitava država, pa i oni najsiromašniji. Dakle, da niste tako stvorili svest u Srbiji da se samo filozofskim predlozima zakona, a ne i konkretnim merama deluje na smanjenje regionalnih razlika, ne bismo imali situaciju da državne kompanije poput EPS-a, NIS-a i "Telekoma" sponzorišu samo beogradske klubove ili manifestacije kulture u Beogradu, i ne bismo imali pojavu da, na primer, pare od SMS poruka za Evroviziju idu za izgradnju treće sigurne kuće u Beogradu, kao da nigde u Srbiji ne postoji potreba ni za jednom novom sigurnom kućom. Ovakav zakon Demokratska stranka Srbije neće podržati, jer ne donosi nikakve konkretne mere u smanjenju regionalnih razlika. Hvala.
Zahvaljujem. Izvolite, gospodine ministre.
S vama se sasvim slažem da je situacija u Nišu kritična, iz više razloga. Jedan jeste činjenica da, bez obzira na nivo subvencija koji nuđen za investitore da idu u Niš. Ponekad je bilo slabosti u samom gradu da se neke investicije prihvate. Daću jedan primer. Nemačka kompanija "Leoni", ona je bila zainteresovana da zaposli 1.300 ljudi u oblasti automobilske industrije, i prvo su gledali halu "Jugorendgena" u okviru bivše "Elektronske industrije" u Nišu. Međutim, s obzirom da ona nije u državnom vlasništvu, već su vlasnici mali akcionari, oni su tražili preteranu cenu koju Nemci nisu hteli da plate, otišli su u Prokuplje, kupili iz stečaja Fabriku "Fijaz" i sada u Prokuplju organizuju proizvodnju i u Prokuplju će zaposliti 1.300 ljudi. Da su ovi akcionari bili malo, da tako kažem mudriji i skromniji "Leoni" ne bi bio u Prokuplju nego u Nišu. Mi nudimo, inače to treba da se zna, nudimo 5.000 evra po novozapsolenom radniku ukoliko neko investira u Nišu. Ukoliko neko generalno investira u južnoj Srbiji i istočnoj Srbiji u automobilsku industriju. Takav isti podsticaj za Vojvodinu je 3.000 evra po novozaposlenom radniku, a u centralnoj Srbiji, u Šumadiji 4.000 evra po novozaposlenomradniku. Za automobilsku industriju su ekstra podsticaji, za elektronsku i za informacione tehnologije, ali još veći ako se investira na istoku, jugu i u manje razvijenim područjima Srbije, a onda investitori sami obilaze lokalne samouprave i biraju gde će investirati. Za njihovu odluku zaista ne treba preterivati. Ne utiče na njih samo Ministarstvo, država. Pre svega, oni odlučuju na bazi onoga što vide na terenu, na lokalu, da li je neka lokalna samouprava spremnija da ih prihvati ili ne, i tu ima razlika u zavisnosti od kraja. Međutim, sigurno je da je i cilj našeg Ministarstva da sigurno do kraja mandata pomognemo da se dogode neke veće investicije u Nišu. Imamo sada u izgledu jednu kompaniju koja je obilazila i Niš, između ostalog, koja želi da zaposli 2.000 ljudi u Srbiji, ali se opredelila, pošto mora od juna da organizuje proizvodnju, a u Nišu nema lokaciju gde bi mogla da krene odjednom odmah da proizvodi, već mora da gradi ispočetka fabriku, opredelili su se za Raču, tako da će ovih dana biti potpisan ugovor sa južnokorejanskom kompanijom koja će pokrenuti proizvodnju auto kablova u "Zastavielektro" u Rači, ali će zato drugu svoju fabriku Srbiji graditi u Nišu, jer ne mogu da nađu hiljadu radnika u Rači. Mi smo im preporučivali da pogledaju sva tri mesta, Raču, Niš i Zaječar. Za Zaječar su rekli da je toliko daleko od Beograda i da se toliko teško dolazi da uopšte ne žele da razmišljaju o njemu, a u Nišu nisu imali lokaciju koja može odmah da se useli, jer bez obzira što onolike hale "Elektronske industrije" stoje prazne, toliko su zapetljani dužničko-poverilački odnosi, pravni odnosi, ko je tamo vlasnik, ko kome duguje, kako ući u posed tih hala, da je to toliko komplikovano da je lakše da se sagradi potpuno nova fabrika na ledini, nego da se koristi neka postojeća hala. Međutim, ono što zaista pokušavamo da uradimo je da "Fijat" jedan deo svojih operacija smesti u Niš i mislim da ćemo u narednih par meseci tu imati dobrih vesti i za Nišlije.
Gospodin Milan Lapčević ima reč.
Gospodine ministre, sada sam čuo još jednu vest. Dakle, pored toga što su se Nišlije i oni koji žive u okolini selili iz Niša u Beograd i Novi Sad, sada ćemo se seliti i u Raču. T o je dobra vest da bi tamo mogli da nađemo posao. Prosto je neverovatna činjenica koju ste izrekli, da zainteresovani investitori nisu mogli da nađu prostora u Nišu u "Elektronskoj industriji" da organizuju posao, jer su komplikovani odnosi, a pri tom ste vi postavili čoveka na čelo holdinga "Elektronske industrije"koji treba da omogući pristup investitorima. Kako je moguće da ne postoji ta koordinacija i kako je moguće da na onolikom prostoru, 32 hektara i preko 150.000 kvadrata, ne može da se nađe prostor da bi se otvorila jedna nova fabrika? Što se tiče "Leonija" u Prokuplju, kamo lepe sreće da je 1.200 ljudi zaposlio. To bi rešilo probleme i drugih opština u Topličkom okrugu. Zasad, koliko znam, radi 200 ljudi, ali nema veze. Dobro je i to da ima i 200 ljudi. Dakle, ono što mora da prati ovaj zakon jesu izmene niza drugih zakona, Zakona o PDV, zakona o porezu na doprinose, porezu na dohodak, porezu na dobit. Zašto bi porez na dobit bila ista u Beloj Palanci i u Beogradu? Zašto bi porez na dohodak građana bio isti u onom mestu gde je prihod po stanovniku 50 puta manji nego u najrazvijenijoj opštini? Kako ćemo privući nekoga da investira u najnerazvijenijoj opštini ako je podsticaj, rekli ste, 5.000 evra u jugoistočnoj Srbiji, 4.000 u Vojvodini, 3.000 u Beogradu? Kakvi su rezultati toga? Nema rezultata. Dakle, nije dobro predviđeno. Mora da bude pet puta više da bi nekoga zainteresovali da ulaže u Belu Palanku, koja je verovatno najnerazvijenija opština u Srbiji. Mora da se smanji porez na dohodak, porez na plate. To su konkretne mere koje će privući onoga ko treba da otvori neki biznis da bi stvorio veći profit. Zašto bi on trošio enormna sredstva na transportne troškove, ako to može da uradi u Beogradu, a od države nema specijalne popuste za investiranje u nerazvijena područja? Dakle, niste dobro predvideli na koji način ćete privući one koji treba da pospeše razvoj nerazvijenih područja.
Izvolite, gospodine ministre.
Niste tu u pravu, iz prostog razloga što je PDV jedinstven porez i svuda u svakoj zemlji u svetu imate jedinstvenu stopu na celoj teritoriji zemlje. Razlikuju se lokalni porezi, a takođe se podsticaji razlikuju po tome da se negde može formirati slobodna carinska zona, što jeste predlog da se učini i u Nišu, kao što postoji u Pirotu, Zrenjaninu, Subotici i Kragujevcu, kako oni koji dođu u slobodnu zonu ne bi plaćali porez i carinu na robu koja se uvozi radi izvoza. Jeste predviđeno da i u Nišu formira slobodna carinska zona. Što se tiče vaše ocene, ona nije tačno, jer "Leoni" jeste investirao na jugu Srbije i Prokuplje je jug Srbije, kao što je i Niš, nisu daleko jedan od drugog. Zaposlili su, čini mi se, do sada 350 ljudi, ali je takav dinamički plan da će biti zaposleno 1.300 ljudi u tri godine od kad su pokušali da rade. S obzirom da su Nemci u pitanju, oni obično drže reč i obećanja. S druge strane, bilo je investicija u Vlasotincu, dve elektronske kompanija zapošljavaju 600 ljudi. Jedna je nemačka "Bruner", druga slovenačaka "Elrad". I to je jug Srbije, još nerazvijenije od Niša. Imaćemo u narednih mesec dana prvu veću investiciju u Leskovcu, hvala bogu, s obzirom da će tamo doći najbolji evropski proizvođač muških čarapa "Falke", nemačka kompanija. Zaista su jedan od najboljih proizvođača muških čarapa u Evropi. Oni preuzimaju hale koje su propale, bivšeg "Inkola" i zahvaljujući preduzimljivosti opštine Leskovac, i mi smo se tu potrudili, napravili smo tu proceduru da bude kratka, ali bi bilo mnogo lakše kada bi lokalne samouprave vodile taj postupak. Za Elektronsku industriju uopšte nije bitno ko je direktor tog preduzeća. Bitno je ako su zamršeni odnosi gde poverioca, i to privatni poverioci potražuju, ne država, lako je sa državnim potraživanjima, to se može otpisati, pretvoriti u kapital, ali toliko ima privatnih potraživanja da se na kraju ispostavilo jedino rešenje za Elektronsku industriju Niš bio je stečaj, s obzirom da imaju račune u blokadi preko tri godine. Jedino na taj način se brišu svi dugovi i neko će moći nekada te hale da upotrebi. Nažalost, to je tako.
(Milan Lapčević, sa mesta: Replika.) Nema više osnova. Narodni poslanik Branimir Mitrović. (Milan Lapčević, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Reklamirali ste povredu Poslovnika. Izvolite.
Član 104. Gospodine ministre, vaša generalna ocena da četiri-pet investicija koje ste naveli da su se desile na jugu Srbije, da odudara od sumorne slike, zaista ne stoji. Da je to tako, najbolje ćete videti iz statističkih podataka. Pogledajte koliki broj je nezaposlenih, pogledajte prihod po glavi stanovnika, pogledajte prosečnu platu, broj penzionera, pa će vam sve biti jasno. Da ne pričamo o infrastrukturi i drugim parametrima koji određuju koliki je stepen razvijenosti određenog područja. Što se tiče Elektronske industrije i konkretnog preduzeća, mislim da ima i te kakovog uticaja ko vodi određena preduzeća, jer poznati investitor iz Slovenije je tražio od države preko vašeg direktora Holdinga da otkupi državni deo vlasništva od 20%, kako bi mogao da organizuje proizvodnju u "Jugorendgenu". To se može skoro nazvati strateškim partnerstvom. Do dana današnjeg već devet meseci se raznim dopisima ta stvar zamagljuje i čovek je prosto digao ruke, ne može više da se bori sa birokratijom, koja mu ne dozvoljava iz svojih privatnih i ličnih razloga da realizuje svoju investiciju. To morate da znate.
Gospodine Lapčeviću, ovo je bila klasična zloupotreba. Javili ste se da kažete svoje mišljenje u vreme kada i drugi poslanici, a koji su na redu, treba da učestvuju u raspravi. Upozoravam vas, ne izričem nikakvu meru, ali vas upozoravam da nije u redu i da ću morati da izričem sankcije ubuduće. Gospođa Nada Kolundžija, povreda Poslovnika.
Gospođo predsednice, pošto ste upravo konstatovali da je povređen Poslovnik, htela sam da ukažem na konstantnu povredu Poslovnika, jer dopuštate da se, pozivajući se na povredu Poslovnika, koriste prava na repliku, na koju nemaju pravo. Samo sam htela da ukažem na to i zamolim da to ubuduće ne činimo.
Narodni poslanik Branislav Mitrović ima reč. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodo ministri, gospodo narodni poslanici, danas govorimo o izmenama Zakona o regionalnom razvoju. Svrha donošenja ovog zakona, to je danas mnogo puta rečeno, a i ranije, jeste smanjenje međuregionalnih razlika, ali i onih razlika unutar regiona, onih razlika između lokalnih samouprava. S druge strane, ovaj zakon će omogućiti da Srbija onog trenutka kada postane kandidat za ulazak u EU spremno dočeka taj trenutak i dobije mogućnost da konkuriše za ona sredstva iz pretpristupnih fondova, prvenstveno za fondove koji se odnose na regionalni razvoj, ljudske resurse, kao i na ruralni razvoj. Međutim, ovaj zakon je prevashodno ekonomski i privredni zakon, ali u prethodnom periodu dosta ispolitizovan i sama ta politizacija je učinila da veliki broj naših građana, a čini mi se donekle i ljudi koji se bave politikom, bude zbunjena i daje neke ishitrene, neodgovorne, čini mi se nekada i prenaglašene izjave, koje su dovele do jednog visokog stepena politizacije ovog zakona. Mislim da su se političari prvenstveno obraćali svojim biračima, a manje su ulazili u suštinu ovog zakona. Mnogo je nepravilnih tumačenja ovog zakona. Jedno od ključnih nepravilnih tumačenja jeste da se ovde radi o administrativnoj, a ne statističkoj regionalizaciji. Moram još jednom da ponovim da statistički regioni predstavljaju statističke funkcionalne celine koje nemaju svoj pravni subjektivitet i koje nemaju ni vladu, ni skupštinu, ni predsednika, ni centar, ni izbore. Danas se mnogo puta u ovoj Skupštini, u ovoj sali, pominjalo ime grada Užice. Dolazim iz Užica, predstavljam grad Užice u ovom parlamentu, predstavljam građane zapadne Srbije u ovom parlamentu, i budućnost moja i budućnost moje porodice su vezane za taj grad. Opozicija iz Užica kaže da je Užice izgubilo centar. Užice nije imalo centar regiona, jer se ovde radi o statističkim regionima i tek jednog dana kada budemo razgovarali o administrativnoj podeli, o političkoj podeli, moći ćemo da govorimo o Užicu kao centru jednog administrativnog regiona. S druge strane, Užice jeste centar Zlatiborskog upravnog okruga, koji sačinjavaju deset opština u zapadnoj Srbiji i jeste centar suštinski zapadne Srbije. Užice ne očekuje da dobije od nekoga na papiru status centra i nikoUžicu to neće dati. Užice će se za to izboriti na taj način što će jačati sve one regionalne institucije. Već sam rekao, Užice jeste centar zapadne Srbije zato što je privredni centar, zato što ima valjaonicu bakra, zato što ima valjaonicu aluminijuma, ima namensku industriju, velike gigante, kao što su Putevi, Jedinstvo i još mnogo privrednih subjekata koji su značajni ne samo za zapadnu Srbiju, već za celu našu Republiku. Užice je i zdravstveni centar, i obrazovni centar, i saobraćajni, i kulturni i ovaj zakon i ove izmene i dopune zakona vidim kao jednu međustepenicu da Užice od sadašnjeg ekonomskog centra zapadne Srbije jednog dana preraste zvanično u centar nekog novog administrativnog regiona. Dodatnu zabunu u celu priču su uneli oni koji su pominjali upravne okruge. Znamo po Uredbi iz 1992. godine šta je svrha upravnih okruga. Ni jedan jedini član ovog zakona se ne bavi upravnim okruzima. Smatram da ne treba stvarati dodatnu zabunu, najpre prema građanima, što se tiče upravnih okruga. Već sam jednom rekao da je Užice centar Zlatiborskog upravnog okruga i to će i ostati. Koje su izmene i dopune zakona na koje bih posebno stavio akcenat? U većem delu rasprave danas u ovoj skupštini se govorilo o izmenama u članu 5. Zakona o regionalnom razvoju. Taj član se odnosi na broj statističkih regiona u Republici Srbiji. Na osnovu tog člana u izmenama i dopunama sada imamo pet umesto prethodno sedam statističkih regiona. Užička opozicija kaže da je ovo pogubno rešenje za grad Užice i za zapadnu Srbiju, i da je za grad Užice bilo najbolje ono rešenje sa sedam statističkih regiona. Danas postavljam pitanje – da li su protiv grada Užica, u julu prošle godine, bili poslanici opozicije koji su glasali protiv tog zakonskog rešenja? Oni su bili protiv sedam statističkih regiona. Danas kažu da je sedam statističkih regiona najbolje za Užice i za Zlatiborski okrug. Smatram da jednostavno izmene i dopune člana 5. nisu jedine bitne izmene i dopune ovog zakona. Tek kada se obrati pažnja na ostale izmene zakona, jasno je da je ovo zakonsko rešenje jedno izbalansirano zakonsko rešenje i da tek kada pročitamo svaki član, izmenu i dopunu, možemo shvatiti šta je zakonodavac hteo da kaže. Jako zanimljiva izmena jeste u članu 34. koja definiše regionalne razvojne agencije. Vrlo je bitno da je u staroj, da kažem osnovnoj verziji zakona, bilo predviđeno postojanje jedne regionalne razvojne agencije u okviru jednog regiona. Danas ih imamo više. Šta to znači? To znači da je užička regionalna razvojna agencija, jedna od boljih danas u Srbiji, kojoj su okrenute sve opštine Zlatiborskog okruga i zapadne Srbije, predstavljaće sve one projekte i sve zahteve lokalnih uprava koje su okrenute ka toj regionalnoj razvojnoj agenciji. Da li postoji bojazan da će Kragujevac imati ingerenciju nad užičkom regionalnom razvojnom agencijom, kako to danas kaže užička opozicija, da će Užičani sa svojim projektima morati da idu u Kragujevac? Ne, neće. Užička regionalna razvojna agencija će brinuti o projektima i o preduzetništvu zapadne Srbije, svih onih lokalnih uprava koje prepoznaju užičku regionalnu razvojnu agenciju kao svoju agenciju. S druge strane, član 16. definiše izradu regionalne strategije. Da li će kragujevačka regionalna razvojna agencija, i nijednog trenutka ne želim da suprotstavljam Kragujevac Užicu, ali to su stavovi užičke opozicije, donositi odluku o regionalnoj strategiji zapadne Srbije? Ne, član 16. kaže da će ovaj veoma važan razvojni dokumentdonositi republički organi, ali naravno na predlog jedne ili više regionalnih razvojnih agencija. Regionalna razvojna agencija iz Užica će predložiti nacionalnoj agenciji i nacionalnom savetu koji su to prioriteti zapadne Srbije. Takođe, član 24. i 25. definišu nacionalni savet i umesto dosadašnjih 19 članova, nacionalni savet će imati 26 članova. Proširen je za predstavnike regionalnih razvojnih agencija i u nacionalnom savetu zapadna Srbija i grad Užice će imati svog predstavnika. Već sam rekao da u ovoj skupštini predstavljam grad Užice i zapadnu Srbiju i rekao sam da sam ponosan na to. Međutim, postoje stvari zbog kojih danas nisam ponosan zato što predstavljam neke ljude koji politiku shvataju kao jednu borbu na život ili smrt. Gospođo predsedavajuća, molim vas da umolite gospodina Krasića da mi omogući da govorim. Hvala, gospodine Krasiću. (Predsednik: Zahvaljujem.) Danas u zapadnoj Srbiji, opet kao nekad, čujemo da postoje patriote i izdajnici. Opet čujemo da neki koji predstavljaju neke manjinske partije traže da imaju neke svoje subregione, definisane samo po principu nacionalnosti. Imamo neke lokalne samouprave koje plaše svoje građane, kao što su lokalne samouprave u Prijepolju, Priboju ili u nekim drugim, recimo u Čajetini, koji plaše svoje građane da će im Novi Pazar biti centar. Čajetinski građani nikada nisu gravitirali Novom Pazaru i bez ikakve namere da umanjim vrednost i važnost Novog Pazara, zna se koje lokalne uprave i koji građani gravitirajuprema Novom Pazaru. Čujem od lokalnih političara u Užicu da postoji bojazan obnavljanja, zamislite, Otomanske imperije. Lider jedne lokalne užičke partije kaže – na pomolu je obnova Otomanske imperije. Kaže da ima istorijsko utemeljenje za svoje činjenice . Iskreno sam se nadao da ovakve priče, da ne kažem neku grublju formulaciju, neću nikada u životu čuti, ili sam se bar nadao da moje dete i naša deca 2010. godine ovakve priče neće slušati. Ovih dana su me pitali kako ću i za šta ću glasati kada se radi o Zakonu o regionalnom razvoju. Glasaću, najpre, za život. Glasaću za Užice. Glasaću za autoput od Beograda prema južnom Jadranu pored Užica. Glasaću za most u Prijepolju koji spaja dve obale Lima, glasaću za biznis inkubator u Priboju. Glasaću za onaj put od Sjenice do Novog Pazara, za sportsku halu i vrtić u Užicu, za turističku infrastrukturu u Čajetini. Glasaću za Srbiju koja se već jednom, krajnje je vreme, mora izvući iz blata nacionalnih tema, kojih se drže neke političke partije koje su izgubile priču o nekim drugim temama, a siguran sam da će ovaj zakon pomoći Srbiji da se izvuče iz tog blata. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodo narodni poslanici, obaveštena sam da će u roku od pet do deset minuta stići zvanično ovlašćenje da je predstavnik predlagača po ovim tačkama do kraja današnje sednice ministarka Verica Kalanović. Da li želite da napravimo pauzu dok sačekamo ili možemo da nastavimo rad? Slažete se da nastavimo rad. Zahvaljujem. Narodni poslanik Milan Veselinović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada sam se pre obraćao ovom visokom domu govorio sam o dopuni zakona Agencije za privatizaciju i tada, prilikom mog govora, gospodin Dinkić je kao i do sada svakom govorniku dao svoje objašnjenje. Gospodo, nisam dobio od gospođe Đukić-Dejanović reč iako sam imao pravo, ali u svojoj kulturi i kurtoaziji nisam hteo da polemišem s njom i ubeđujem, jer to je odlika nas srpskih radikala. Ali, sada koristim priliku da odgovorim, pre svega, ministru Dinkiću, koji je sve nedaće prebacio na 90-te godine, a govorio sam o štrajkovima i privatizaciji koja se desila od 2001. godine pa do današnjeg dana. Njegovim fantastičnim pričama koje nastavlja ovaj gospodin iz G17 plus iz Užica stvarno će, verujem, iritirati građane i neće biti čudo ako sutra saznamo da je neko polomio TV ekran ili je sklonio televizor iz svoje sobe. Moram da se obratim gospođi Đukić-Dejanović koja, ne samo što meni nije htela dati reč, nego kako je ona mogla prenebreći i preći preko činjenice koju je ovde izgovorio ministar Dinkić, da za sve nedaće i probleme u vezi privatizacije snosi odgovornost ona vlast iz 90-ih godina. Moram da vas podsetim, gospođo, mi koji se dugo bavimo politikom, malo duže možda i pamtimo, sećam se da ste i vi bili narodni poslanik u ovom visokom domu tih godina, sećam se i nekih velikih, teških i pogubnih odluka koje su tada donošene od strane te vlasti. Pre svega, blokada Srba na Drini, prekodrinskih Srba, zatim, 2000. godine kada su došli ovi pučisti, vaši su ministri nastavili da rade s njima kao da se ništa nije desilo, da bi vi posle podržavali manjinsku vlast DOS. Prosto, ne mogu da verujem da vi danas učestvujete u donošenju ovakvih zakonskih projekata, poput ovoga o regionalizaciji, koji čisto razara državu Srbiju, dezintegriše a nikako integriše. To znači da vi i vaš SPS ne može biti imuna na sve ovo što se dešava, ali to je vaša i stvar vaše partije. Nije na meni da govorim o tome. Osvrnuću se na ono o čemu treba da govorim, a to je o ovim zakonskim projektima koji su danas na dnevnom redu. Ponižavajuće mije bilo kao dugogodišnjem narodnom poslaniku i donošenje one deklaracije, rezolucije o Srebrenici, a sve se ovo danas nastavlja do ovog zakona o regionalnom razvoju…
Zamoliću vas samo da se vratite na dnevni red. Molim vas.
Pričam o dnevnom redu.
Molim vas, Srebrenica danas nije na dnevnom redu.
Ali, to je posledica danas i zakon o regionalizaciji, posebno i još jedan zakon koji ste uvrstili naknadno, a to jeste Sporazum Turske i Republike Srbije u vezi infrastrukture i ulaganja u državu Srbiju.
Molim vas, vi zaista imate 60 minuta na raspolaganju, ali vas molim da govorite ipak o dnevnom redu.
Sve ovo govorim sa ciljem da građani Srbije znaju da ovde zbog određenih poslanika, predstavnika manjina, njih sedam-osam, u stvari je sve ovo izdejstvovano u odnosu na vas, većinu koju činite, i da vi preko ovih zakonskih projekata jednostavno čuvate i štitite golu vlast na kojoj se sada nalazite. To mi je bio cilj da kažem. Govoriću o zakonu o regionalizaciji. Žao mi je što nije onaj gospodin Džudžević danas ovde, koji je i kreator svih ovih spisanija o tobožnjoj ugroženosti Bošnjaka u Raškoj oblasti, a pitao bih njega pošto je on gospodin iz Tutina, gde ima samo 2% Srba u Tutinu - kako tamo žive ti Srbi, kako oni doživljavaju ovaj zakon o regionalizaciji i da li su oni diskriminisani? U stvari direktno da govorimo o čoveku koji je čak napisao nekoliko knjiga, izmišljenih knjiga vezano za Rašku oblast, posebno je sada toliko daleko otišao da čak menja imena naseljenih mesta, pa na primer, u opštini Tutin imate naseljeno mesto Crkvine, on ga je prekrstio u Kadiluk. Ne znam dokle će ići daleko, verovatno da će prevazići Čanka, koji je zadužen za organizaciju i da postavlja nove međe u državi Srbiji. Danas imamo na dnevnom redu zakon o regionalizaciji, zakon koji pre svega Srbi iz Raške oblasti nisu podržali. Pre svega, nije tačno da se ovde radi o statističkim podelama Republike Srbije ili ekonomskom razvoju, ovde se radi o čistoj političkoj ujdurmi gospodina Dinkića i još nekih ministara, i zaslužni za ovaj zakon koji se danas donosi jesu baš Rasim Ljajić i Sulejman Ugljanin, i normalno da će oni da imaju poena kod svojih Bošnjaka u Raškoj oblasti, ali verujem da ćete svi vi drugi koji podržavate ovakve zakone o daljem rasparčavanju Srbije izgubiti na sledećim izborima. Vi ste ovim zakonom izvršili diskriminaciju prema građanima Raške oblasti, pre svega, prema srpskom narodu. O tome niko nije pitao srpski narod, koji je približno nastanjen na tom prostoru kao i Bošnjaci, a katastarska imovina prelazi preko 70% u korist srpskog naroda. Na ovaj način vi prisiljavate deo naroda Srbije da prihvati nekakve centre administrativne za koje oni uopšte i nisu. Čovek sam koji govori o decentralizaciji Srbije i zastupam te interese, ali ne na ovakvom nivou, nego suštinskoj decentralizaciji planski predviđenoj, a gledano na ovaj zakon, ako ste hteli da pomognete nerazvijenim područjima, vi ste imali 29 okruga, još bliže čak vezani ovim nerazvijenim opštinama i normalno da ste ova sredstva mogli da usmerite u tom pravcu, a nikako da radite ovako na ovaj način. Ovakvim predlogom zakona, pre svega sa regionalnim agencijama, vi jednostavno birokratizujete društvo i dalje ga birokratizujete na taj način što namećete novi namet na poreske obveznike države Srbije. Preko ovih regiona Mlađan Dinkić normalno da će formirati svoju novu partiju, novu stranku koja se zove da li partija regiona ili regionalnih razvoja, što će opet poništiti svoju partiju G17 plus i na taj način se pokriti nekim novim nazivom partija, kako bi prevario srpski narod i ponovo na sledećim izborima uspeo da se dočepa vlasti. Ubeđen sam da mu ovo neće proći ovog puta, da je iole i maloj deci jasno o čemu se radi i verujem da će građani Srbije kazniti ideologe ovog zakona, a pre svega Mlađana Dinkića, koji je grobar srpske privrede.
Narodni poslanik Munir Poturak ima reč.
Poštovani predsedavajući, predstavnici Vlade, kolege poslanici, da nisam iz Novog Pazara i da sam slušao mog kolegu Veselinovića, prosto bih pomislio da živim negde u drugoj državi ili na totalno drugom kraju ove Srbije. Kolegu Veselinovića znam dugo i zajedno smo i u lokalnom parlamentu i ovde. Kad imamo prilike zajedno da sedimo i ovde u parlamentu i u Pazaru, mnoge stvari zajedno rešavamo i ove stvari koje smo danas čuli su u Pazaru sasvim drugačije našim građanima prezentovane. Naši ljudi u Pazaru, u Sjenici, u Tutinu, gde imam kontakta, gde vikendom često budem na tom prostoru, znam da mnogo bolje žive nego što odavde čuju, iz dva osnova razloga. Prvo, ako je ovaj zakon u službi građana Srbije, zar bi trebalo Bošnjaci, Mađari i ostali da ćute i da se nešto donosi u dobro svih građana, ako i mi možemo da pomognemo? Sandžačka demokratska partija i ostale partije koje čine Bošnjaci nikad nisu ucenjivali, ali su imali svoj stav, i oko Srebrenice i oko ovog zakona i oko drugih stvari, ne u cilju da ovu demokratsku vlast kočimo, nego da učinimo da svi građani osete da smo uvaženi u ovom parlamentu i da imamo način na koji možemo da utičemo da se život na prostoru građana kojisu nas birali učinimo boljim i da im kažemo da imaju odavde podršku. To je prvo. Drugo, moj kolega iz G17 je pomenuo niz dobrih stvari koje se ovim zakonom regulišu. Pripremio sam to negde u tekstu, ali da ne ponavljam. Dozvolite mi samo da se zahvalim onima koji su otvorili prije neki dan onaj put, autoput od Pojata do Kragujevca i da znate, pre pet-šest godina od Novog Pazara do Beograda se putovalo šest ili sedam sati, a danas se putuje četiri sata i nadam se da taj put sa dve ili tri trake će biti pre ili kasnije i do Pazara, i do granice negde prema Crnoj Gori i negde dalje, i da će oni koji budu dolazili kao investitori ovde u Beograd, pa im je teško da putuju dalje od Beograda prema jugu ili istoku Srbije, imati prilike da dođu i dalje od Beograda, da vide da imaju šanse i da tamo ljudi žive, da mogu da ulažu i da imaju razloga da investiraju u tom pravcu. Ono što bih voleo da istaknem u ovom zakonu jeste da se ne uvećava administracija i birokratija i da se ne opterećuje državni budžet ovim zakonom. Osnovne institucije koje nose ovaj zakon o regionalnom razvoju već postoje i one su poređane, od ovih agencija koje postoje, koje su pre ovog zakona lokalne samouprave formirale, one će samo prosto institucionalno i kadrovski da ojačaju da bi mogle da vrše svoju funkciju. Agencija za privredne registre, vezana za ovaj zakon, i svoju ulogu obavlja samo u registru statističkih podataka na prostorima regiona koji se definišu kroz ovaj zakon i oni su neophodni kako bi mogli što pre da prepoznamo zašto je neka opština razvijenija od neke druge, zašto je neki region ili zajednica opština imaju neke prednosti i imaju neke potencijale koje bi mogli da budu prepoznati, kako bi se ove lokalne regionalne agencije razvijale, stvarale svoj kapacitet, radile dobre projekte koji mogu novac da privuku. Tačno je da i ovog trenutka mi koristimo sredstva evropskih fondova preko IPA fondova. Tačno je da su to relativno manja sredstva, ali sve dok se približavamo EU koristićemo to što se može. Tačno je da mnoge opštine iz Srbije imaju prekograničnu saradnju sa mnogim opštinama iz drugih republika i povlače se sredstva. Tačno je da se Agencija za privredne registre koristi statističkim podacima od privrednih subjekata i stvorili su tako dobru bazu da ovog trenutka bez ikakvog plaćanja svaki čovek, svako privredno lice može da proveri kakav je bonitet određenog preduzeća. Takva sigurnost je potrebna i neophodna našim građanima i našoj privredi. Republička agencija za prostorna planiranja, jedna od institucija koje su usmerene u pravcu funkcionisanja ovog zakona, urediće svoja pravila na način kako da uređeni prostori geografski planski iskoriste potencijale u tom pravcu, važne za građane koji na tom prostoru žive i to je institucija koja već postoji i funkcioniše. Ni ona ne opterećuje ovu državu. Fond za razvoj Republike Srbije je takođe u funkciji svih građana ove Srbije. Dodatno, ovog trenutka svi oni koji žive u nerazvijenim područjima imaju bolje prilike, nižu kamatu do 1% da koriste sredstva iz Fonda za razvoj. Do pre neki dan je bila, da kažem, akcija - prva šansa, koja je do negde 300 hiljada evra omogućavala svakom fizičkom licu da formiranjem pravnog subjekta može da povuče ta sredstva i da pokrene neki svoj prvi biznis. Za svih 40 opština u Srbiji koje su nerazvijene 1% je kamata. Voleo bih da naši građani znaju da postoji tih tzv. jeftinih para, jeftinog novca kojeg mogu kroz ozbiljan projekat, koji može da bude konkurentan, da koriste. Uz to ljudi mogu da koriste i sve subvencije koje su vezane u oblasti poljoprivrede i one su dostupne našim građanima. Gospodin Veselinović zna da su mnoge firme i mnoge poljoprivredne organizacije, odnosno udruženja na prostoru Pazara, Sjenice i Tutina koristili te subvencije i danas to koriste. Mnoge su postale ozbiljni proizvođači u industriji mesa, u industriji mleka i mlečnih proizvoda. Što se tiče formiranja nacionalnih saveta i saveta regiona, ako bi želeli u prioritetu da nam budu putevi na našem prostoru gde živimo ja i moje kolege iz opozicije, svi se slažemo da je putna infrastruktura u lošem stanju, da je nema. Ali, mogu da vam kažem, ovo nije pohvala bez argumenata, ali utvrđeni su u zadnje dve godine prioriteti i strategije u Novom Pazaru, u Tutinu i Sjenici, zato što znam ljude koji rukovode tim opštinama, znam na koji način se donose planovi i znam da se u aktivnostima lokalnog razvojnog centra nalazi dobra saradnja sa Ministarstvom za nacionalnu infrastrukturu, kod gospođe Verice Kalanović. Znam da je ove godine veliki iznos sredstava usmeren prema putevima na teritoriji samog Novog Pazara, da su definisane institucije od društvenog interesa tamo gde se nalaze škole, tamo gde se nalaze zdravstvene ustanove i tamo gde se nalaze verski objekti. U tom pravcu su i putevi usmereni. Ono što je najbitnije, ako postavimo te već postojeće regionalne agencije, njih 12 kako je predviđeno, one već postoje, one ne opterećuju ovaj budžet i ovo ne može biti argument nijednog poslanika iz opoziciji na bilo koji način, one su tu neophodne kao škola u najmanjem mestu negde u Srbiji. One su tu neophodne da bi osposobile građane da znaju kako da se bolje organizuju, da rade projekte, da tim projektima konkurišu, da projekti budu konkurentni kako ne bi propadali, kako je gospođa Mićić napomenula da nekih 30%, što je tačno, sredstava iz fonda propadne i što je logično ako od ukupnih sredstava koje se koriste iz fonda, oko 72% ili 73% uspe, to je ovog trenutka u ovoj državi odlična stvar. Voleo bih da moje kolege poslanici iz opozicije sa prostora Sandžaka shvate da njihove reči mogu da razumem ovde. Živim s njima i u hodniku, i u restoranu i na raznim javnim slušanjima i u našim odborima ovde, ali oni koji slušaju iz ove skupštine reči koje oni govore voleo bih da pošalju poruku da i ovaj zakon i mnogi drugi zakoni nisu usmereni prema Bošnjacima, nisu usmereni ni prema nekim drugim manjinama ili grupama, da su ovi zakoni red, rad i disciplina za sve građane u Srbiji i da su u svakom pogledu doneli nešto što unapređuje sigurnost i stabilnost u ovoj državi. Ako neko sumnja, ako neko želi da zaplaši taj narod, pa bilo gde da se nalazi na taj način, država je pre svega garant i spoljne i unutrašnje bezbednosti u ovoj državi. Država je garant za ličnu imovinu i za lica. Država je neko ko pomaže da ekonomski se ova država razvija i unapređuje. Država nam služi kao poslednji, da kažem, branik ili zaštitnik i u socijalno ugroženim situacijama i u trenutku kada jeste u Srbiji teško vreme, kada je veliki broj nezaposlenih ljudi. Ako bi pogledali niz poteza konkretno u Novom Pazaru, gospodine Veselinoviću, oko ljudi koji štrajkuju vezano za TEK-a ''Rašku'', "Prva Petoletka" ili neke druge, poplava štrajkova je u celoj Srbiji, hoću da znaju građani da je za sve one koji su ostali bez posla do 2004. godine izmireno socijalno i penziono osiguranje. Država je to platila. Teško je doći do posla. U Pazaru ima podatak da naši proizvođači džinsa ili određene druge vrste tekstila traže stalno sa tog zavoda ljude koji bi radili u fabrikama, a mogu da vam kažem da imaju probleme da ih nađu. Drugačiji su principi poslovanja. Ljudi moraju da prihvate nova pravila prilikom zapošljavanja. "Fijat" nam je ovih dana pokazao da ljudi moraju da imaju i druge kvalitete i proći će razne testove pa će oni biti uposleni i imaće bolju platu. Ovog trenutka TEK-a ''Raška" u Pazaru, uz pomoć Agencije za privatizaciju, uz pomoć lokalne samouprave vrši restrukturiranje i deli se na 39 delova koji će biti ponuđeni i od čega će biti i poverioci izmireni. Od52 pisma o nameri stoji da će negde oko 1000 radnika biti uposleno u tim kupljenim pogonima i delovima TEK-a ''Raške". "Vojin Popović" je takođe u fazi ponude, i "Prva petoletka". Ono što je zacrtano zajedno sa Agencijom za privatizaciju, sa Ministarstvom za ekonomiju i regionalni razvoj i sa lokalnom samoupravom jesu prioritet TEK-a ''Raška", "Vojin Popović" i "Prva petoletka" do kraja godine. Voleo bih da u tom pravcu ljude ohrabrimo zato što su to realne stvari sa kojima se svakodnevno ljudi na lokalnom nivou u saradnji sa ovim ministarstvima angažuju. Još samo jednu molbu imam. Ako je ovaj zakon u službi razvoja, efikasnijeg funkcionisanja institucija na nivou regiona i ako se ljudi plaše na neki način da li će neko izgubiti status centra, mislim da su pogrešili ili pogrešno informišu svoje sugrađane, zaboravljajući da su mnogi od mojih kolega bili nekad u vlasti u prethodnim godinama. Nova Srbija i DSS na čelu sa gospodinom Koštunicom 2003. godine imali su jedan predlog zakona o regionima i o regionalnom razvoju sa sedam regiona, gde su bili predviđeni i Raška i Sandžak kao subregioni, tako da biti sada u poziciji sa strane opozicije i pričajući svojim komšijama, građanima, sugrađanima novu poziciju straha iz ugla opozicije, a tad sa pozicije vlasti tako nešto predlagati,pa baš i nije na čast. Mislim da bi trebalo da vodimo maksimalno računa. Ipak su ljudi na tom prostoru daleko bliži jedni drugima i više usmereni jedni prema drugima i jedni na druge nego što bi to odavde trebalo ljudi da podrivaju ili da šalju nekakve poruke straha. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Poturak. (Milan Veselinović, sa mesta: Replika.) Gospodine Veselinoviću, nema osnova za repliku. Ništa nije uvredljivo, sve je jasno. (Milan Veselinović, sa mesta: Povreda Poslovnika.) Izvolite. Samo nemojte zloupotrebiti, izreći ću sankciju.
Prvo, gospođo, ovo je povreda dostojanstva Skupštine, član 104. Kao predsednica Skupštine činite diskriminaciju prema meni kao Srbinu iz Raške oblasti zato što mi po drugi put ne date opravdanu repliku na govor gospodina Munira Poturka, a pre toga na govor gospodina Dinkića. Molim vas, gospodin me pogrešno protumačio. Njega pozdravljam što likuje, ima pravo da likuje. On likuje jer je njegov lider javno, Rasim Ljajić, rekao – ili će biti regiona ili neće biti Vlade. On je zadovoljan, to pozdravljam. Njegovi Bošnjaci će sigurno da podrže njegovu opciju. Govorio sam o Srbima u Raškoj oblasti koji su diskriminisani, zaobiđeni. Postavljam pitanje Muniru Poturku: zašto su onda tri-četiri meseca poginuli po celoj Raškoj oblasti govoreći da su muslimani obespravljeni, da svi muslimani svi moraju biti u jednom regionu ako već sada govori o nekom prosperitetu regiona. Gospodin Munir Poturak govori o razvoju. Mi jesmo u koaliciji u više navrata bili na nivou Novog Pazara i lično podržavam svaki metar asfalta puta, infrastrukture ako tamo neko uradi, međutim, zar treba dovesti Tursku da nam radi puteve i njihova preduzeća da rade, da nam daju kredit koji će država Srbija da vraća? Dajte da ne vršimo diskriminaciju prema našim preduzećima, gospodine Munire. Šta će da radi preduzeće za puteve iz Novog Pazara? On je započeo te puteve. Već je delimično odrađen posao oko tih puteva. Želim da pojasnimo ovo o čemu se radi. Niko ovde nije protiv nikoga, ali pravljenje ovih regiona ide direktno na štetu države Srbije, posebno su diskriminisani Srbi u Raškoj oblasti. (Munir Poturak, sa mesta: Replika.)
Gospodine Poturak, nema osnova za repliku. Izmenili ste argumente, sve je jasno. Izvolite, gospođo ministar.
Dame i gospodo, nažalost nisam imala prilike da pratim celu sednicu Narodne skupštine danas, ali sam čula da je na ovu temu koja bi trebalo da je razvojna, koja bi trebalo da bude tema vezana za budućnost Srbije, da su tonovi bili žestoki i oštri, da ne budem nepristojna i nazovem ih drugim imenom. Neću nastaviti u tom tonu. Želim da vam prenesem moje iskustvo. Pre nešto više od nedelju dana bila sam u centru Zlatiborskog okruga, u Užicu, na sastanku sa 10 predsednika opština, doduše, nisu svi došli. Nisu došli neki koji nisu želeli da se sretnu sa predstavnicima izvršne vlasti, što nije prvi put i ja im ne zameram. Verovatno će im zameriti oni koje oni predstavljaju jer su teme bile vezane i za život i standard njihovih građana. Došlo je osam predsednika opština i jedna od tema je bio regionalni razvoj. Volela bih da u ovom trenutku imamo sliku sa tog sastanka i tekst koji su izgovarali predstavnici svih 10 opština, da vidimo koliko je više razuma u rečima i glavama tih ljudi koji dolaze neposredno sa terena i koliko je njihov jezik primereniji onome što jesu stvarne potrebe njihovih ljudi. Nemojmo da ova puna usta demokratije u ovoj skupštini budu puna usta mržnje. Završiću ovo nečim što je izgovorio predsednik opštine Sjenica i zbog čega je mene istinski bilo sramota na tom sastanku. Posle bujice reči o ugroženosti Srba zbog ovog zakona, postavio je ovo pitanje – a, stvarno, šta je nadležnost centra regiona, ja nešto nisam video u tom zakonu da se pominje nadležnost centra? Ja sam odgovorila – centra ni nema i svi oni koji danas govore o centru znači da nisu pročitali zakon. Ne postoji centar statističkog regiona, postoji nešto što je statistički prikaz jedne teritorije. Izgovorio je još nešto zbog čega me je bilo sramota. "Gospodo, rođen sam u Sjenici i tu živim ceo život. Završio sam fakultet u Beogradu i danas sam predsednik. Moj dom zdravlja vezan je za Užice", izvinjavam se što ću ga parafrazirati jer sam bila istinski uzbuđena, "vezan sam za Ivanjicu šumskim gazdinstvom, za policiju sa Pazarom, sa Privrednom komorom sa Kraljevom. Ni u jednom trenutku ne osećam sebe kao ugroženo biće u opštini Sjenica".Pitam vas da li ste vi danas ugroženi u Srbiji ako u Srbiji ima više Kineza nego nas Bošnjaka? Nisam mislila da ovo izgovorim javno da niste pomenuli projekte i finansiranje projekata sa turskom Vladom. Mislim da nije dobro da danas postavljamo pitanje međudržavnih ugovora i podrške koju razne zemlje pružaju Srbiji u obnovi i razvoju infrastrukture. Na čelu sam tima koji potpisuje izvođački ugovor sa kineskom firmom "Mostovi i putevi" za izgradnju mosta Zemun-Borča. Stvarno me interesuje - da li su u ovom trenutku Beograđani ugroženi od strane Kineza? Vrlo sam zadovoljna što u tom ugovoru 45% radova se izvodi od strane domaćih izvođača i što prvi koji je počeo da radi taj most jeste beogradski CIP. Nemojte se plašiti za "Puteve Užice" i gospodina Ljajića, mislim na direktora "Puteva Užice", zbog toga što je on u najvećim pregovorima već sa turskim firmama oko rekonstrukcije puta Pazar – Aljinović.
Zahvaljujem gospođi Verici Kalanović. Narodni poslanik Jovan Nešović ima reč.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, članovi Vlade, koleginice i kolege narodni poslanici, čim je Zakon o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju i čim govorimo o regionalnom razvoju u Srbiji se desi bura. Bura koja je možda nešto što se zove strah iz prošlosti, ali što se tiče političkih partija, na jednoj strani su određeni politički zahtevi koji se manifestuju preko toga, a na drugoj strani je iznošenje klasičnih neistina da bi se zaradili neki politički poeni kod glasača u sredinama gde je to jako važno. Hoću da ponovim samo jednu stvar, a to jeste da u Užicu je najviše polemike bilo oko izmena i dopuna Zakona o regionalnom razvoju, nekoliko političkih partija organizovalo je čak i protest pred Skupštinom grada Užice i tom protestu je prisustvovalo 30 ljudi, sa sve transparentima. Zaista te političke partije treba jako da povedu računa na koji se način one obraćaju građanima. S druge strane, kada imate političke zahteve određenih stranaka i kada želite da napravite zakon koji je bolji od prethodnog, onda mislim da je Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, Vlada dobro procenila da je pet statističkih regiona, koji su po broju stanovnika potpuno ujednačeni, a da ne dođe do narušavanja upravnih okruga, jedino moguće rešenje i u ovom zakonu imamo pet statističkih regiona, koji imaju milion i 600 hiljada do dva miliona i nešto ljudi. Dve izmene koje ću samo navesti iz ovog zakona jesu – u članu 12. se definišu devastirane opštine. Devastirane opštine su one opštine koje imaju nacionalni dohodak po glavi stanovnika manji od 50% republičkog proseka. Vlada ne čeka samo primenu ovog zakona i IPA fondova. Danas je gospodin Dinkić rekao da samo privrednim subjektima u ovim opštinama, 40 opština, po povoljnim uslovima će biti izdvojeno 100 miliona evra kredita. Ministarstvo za Nacionalni investicioni plan radi na razvoju infrastrukture u tih 40 opština. Da bi ljudi opstali da žive u tih 40 opština moraju da imaju bolji kvalitet života, što znači da moraju da imaju kvalitetnu infrastrukturu, da imaju posao, a to znači da neki privredni subjekti počnu da rade. Dobro je procena Ministarstva da treba ulagati samo u one privredne subjekte koji mogu da imaju proizvodnju i proizvode koji mogu da se prodaju na domaćem i na inostranom tržištu. Druga stvar jeste oko regionalnih razvojnih agencija. U ovom zakonu piše da – prema regionima definiše se minimalan broj regionalnih razvojnih agencija. Vlasnici kapitala regionalnih razvojnih agencija su lokalne samouprave. Lokalne samouprave su te koje će procenjivati kvalitet rada tih regionalnih razvojnih agencija. Potpuno sam siguran da one koje ne budu zadovoljile kriterijume, jednostavno lokalne samouprave ih više neće finansirati, a s druge strane, potpuno sam siguran da će izgubiti licencu koju daje Nacionalne agencija za regionalni razvoj. Danas u Kraljevu postoji regionalna razvojna agencija koja je definisana i finansira se iz donatorskih projekata u ovom trenutku i pokriva nekoliko opština koje gravitiraju prema Kraljevu. Potpuno sam siguran da interesi grada Kraljeva i ljudi koji su zaposleni u tim regionalnim agencijama mogu da prepoznaju kvalitetne projekte, da se pripreme i da jednostavno mogu da dođu do licence za razvoj, da bi funkcionisali za rad, a iza toga da realizacijom tih projekata bude njihov interes da što više opština sarađuju sa ovom regionalnom agencijom. Potpuno je jasno da je tu autonomija lokalnih samouprava potpuno definisana, jer oni koji ne budu želeli da budu u jednoj razvojnoj agenciji, sigurno će otići u neku susednu agenciju i tu je potpuna sloboda. S druge strane, potpuno je jasno za razvoj naših opština, lokalnih samouprava mora da se donese i zakon o javnoj svojini, jer ako niste vlasnici zemljišta, ako niste vlasnici određenog prostora, onda ne možete strateški da se bavite ni razvojem. Očekujem zaista u ovoj godini da donesemo i taj zakon – zakon o javnoj svojini. Hoću da kažem da druga dva zakona –izmena i dopuna Zakona o privatizaciji i Zakon o besplatnoj prodaji akcija jesu zakoni koji su povezani. Njihova izmena jeste da se spajaju privatizacioni registar i akcijski fond i stvara se akcionarski fond koji će biti u sastavu Agencije za privatizaciju. Prodajom akcija iz privatizacionog fonda i akcijskog fonda i javnih preduzeća koja su definisana u ovom zakonu, od tih sredstava će se definisati i akcije kod fonda koje će biti podeljene građanima. Takođe je dobro definisano da građani mogu da prodaju te akcije, jer su one hartije od vrednosti na tržištu ili da jednostavno ovlaste fond, da to uradi za njih. Jedna stvar je u ovom trenutku čini mi se jako važna, koju je gospodin Dinkić u svom govoru načeo – to je privatizacija nacionalnih komunalnih preduzeća u Srbiji. Strategija nije doneta i mislim da Vlada u ovoj godini mora doneti strategiju o privatizaciji javnih komunalnih preduzeća, jer mnoge probleme u funkcionisanju tih preduzeća, a to znači kvalitetnu uslugu koju ona pružaju građanima na lokalnom nivou, ima, nije dobra i može se jako poboljšati ako ta preduzeća u bliskoj budućnosti dobiju većinske privatne vlasnike.
Ima reč narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Poštovana predsedavajuća, gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, želim da govorim o atmosferi u kojoj se donose ove izmene i dopune Zakona o regionalnom razvoju, jer mislim da je za nas iz LDP to izuzetno važno, a naročito za nas koji dolazimo iz nacionalno mešovitih sredina. Upravo o tome smo govorili u julu, ja ću sada citirati, kada smo vas upozorili – bićete sami kada se budete suočili sa Srbijom koja treba da živi u skladu sa ovim zakonom, nikoga neće biti pored vas, a to je naš zajednički problem. Ako vi pogrešite, kompromitovaćete jedan projekat koji ne sme da bude neuspešan, kao što ne smije da bude neuspešan proces evropskih integracija zemlje, kao što ne smije da bude neuspešno suočavanje sa prošlošću, kao što ne smije da bude neuspešno raščišćavanje svega što je pogrešno u našem društvu. Jer ako govorimo o vrijednostima, valjda govorimo o zajedničkim vrijednostima. Zašto smo vas upozorili tada? Zato što smo bili svjesni da će neke političke opcije, koje žele da vrate one vrijednosti, vokabular iz 90-ih godina, iskoristiti nejasnoće iz ovog zakona o regionalnom razvoju, mešati termine "okruga", "oblasti", "regiona", "statistike" i na taj način nuditi neku nacionalnu demagogiju. Zato smo svjedoci da na području Sandžaka, na području zapadne Srbije, kada se govori o ovom zakonu o regionalnom razvoju, upravo se govori o regionalizaciji Srbije, govori se o rasparčavanju Srbije, o destabilizaciji Srbije. O tome ne govore samo građani. Što je najgore, o tome govore predstavnici lokalnih samouprava i predstavnici nekih državnih organa. Ja ću vam samo pročitati, na primer, zaključak Regionalne privredne komore Užice, koja je rekla o ovom zakonu sledeće: "Upravni odbor Komore podržava Zakon o regionalizaciji i decentralizaciji Republike Srbije". Oni čak ne znaju i o kom se zakonu radi. Zatim, Koordinacioni odbor zavičajnih društava i udruženja Zlatiborskog okruga govori - da protestuju što se značajni administrativni, prosvjetni, zdravstveni, bezbednosni i drugi poslovi iz Užica preseljavaju u Novi Pazar i druge centre u Srbiji i što se od strane republičke vlasti već duže vrijeme zanemaruju privredni i kulturni razvoj Užica i Zlatiborskog okruga. Sve ovo čitam iz novina Letopis, koje izdaje Udruženje Užičana u Beogradu, gde jedan predsednik opštine na strani 20. kaže: "Za sve smo krivi i vi, i mi i oni. Mi, jer su nam kolevke sve praznije, vi iz raznoraznih udruženja iz Beograda, jer ste kolevke odnijeli iz ovih krajeva, oni jer znaju šta rade". To je ta atmosfera o kojoj govorimo povodom ovog Zakona o regionalnom razvoju. Zato sam očekivao gospođo ministarko i kolege iz vladajuće koalicije da ćete vi danas i da reagujete na neke diskusije koje smo čuli maloprije. Jer ovo o čemu se govori, o zelenim transverzalama, o neki bošnjačkim ucjenama, to nije problem ni Kenana, ni Minura, ni Šerifa, to je problem vas iz vladajuće koalicije. Vi ste morali da reagujete na ono što smo ovdje čuli. Mi smo svjedoci da se na području Priboja, Prijepolja, Nove Varoši vrši se popisivanje, zahtjevi za referendum da se građani izjasne da li će da ostanu u jednom ili u nekom drugom regionu i raznorazne druge gluposti. Zašto gluposti? Zato što pojedinci pokušavaju da iskoriste ovaj zakon kako bi vratili politiku iz 90-tih godina. Vi, gospodo iz vladajuće koalicije, morate na to da reagujete, jer to, ponovo kažem, nije samo naš problem, to je zajednički problem. Nemojte da se čudite kada se u Aranđelovcu pojave oni leci koji su se pojavili vezano za gospodina Ljajića, jer se tako daje jedna jasna poruka, a ta je poruka – dobri ste dok plaćate porez, dok idete u vojsku, a čim počnete da razmišljate o budućnosti ove zemlje, onda ste neprijatelji, onda ste ekstremisti. Gospođo ministarko, vi i gospodin Dinkić morate jasno građanima u Priboju, Prijepolju, na području Sandžaka da odgovorite na sledeća pitanja, jer to su suštinska pitanja preko kojih neko pokušava da zavadi građane ovih opština. Ta pitanja, mada ste na neka odgovorili, jesu: da li postoji po ovom zakonu regionalni centar, da li će građani morati zbog ovoga zakona da putuju u neke nove regionalne centre, da li će odredbama ovoga zakona doći do izmještanja sjedišta pojedinih republičkih organa, koja će regionalna razvojna agencija biti zadužena za pojedine opštine? To su odgovori za društvo, a ne za mene.
Izvolite, gospođo ministar.
Nema centara statističkih regiona, mnogo puta sam ponovila. Kao što nema centara, nema ni izmeštanja. Oni koji su govorili kada je bilo sedam regiona da je centar jedan ili drugi, naduvali su svoju sujetu. Ne postoje centri statističkih regiona. Nisu postojali ni u sedam, niti postoje sada u pet regiona. Odgovor na drugo pitanje – neće doći do izmeštanja republičkih organa, ali postoji jedna inicijativa i predlog potekao iz stranke G17 plus, kojoj pripadam, da dođe u narednom periodu do decentralizacije i da se određene republičke institucije iz Beograda dislociraju u gradove u Srbiji i na toj inicijativi ćemo istrajati i dalje. Odgovor na treće pitanje, ne mogu da se setim tačno kako ste ga definisali, vezano za regionalne razvojne agencije - regionalna razvojna agencija i u Užicu, i u Pazaru postojaće do onog trenutka dokle ne bude ocenjena od strane nacionalne agencije pozitivno ili negativno. Znači, nema nikakve privilegije gde se ona nalazi. Ona mora da ispuni određene standarde. Ako ne bude ispunila u Užicu postojeća, ispuniće druga novoosnovana. Užice će imati svoju agenciju i opštine koje su osnovane imaće uticaj na rad te agencije kakav imaju i danas. Takođe će postojati agencija u Novom Pazaru i osnivači će takođe imati uticaj koji imaju i danas, ali te agencije moraju da prođu verifikaciju u nacionalnoj agenciji za regionalni razvoj.
Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, uvažena gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici i građani Srbije, ako u ovim jutarnjim satima gledate ovaj prenos, biće jutarnje vreme kada se bude prenosilo, kada se u Srbiji otvori jedna tema i kada ta tema posluži da se postavi pitanje na osnovu te teme, koje će među građanima biti prikazano kao sudbinsko pitanje, koje na sudbinski način opredeljuje budućnost ove zemlje, i to pitanje ponovo posluži da se na njega da odgovor koji će podeliti građane na patriote i izdajnike, jasan je signal i poruka da neke političke stranke nisu izvukle pouke iz prošlosti, da nisu napravile jedan odlučujući iskorak ka vremenu koje nam dolazi u susret, a pogotovo kad napravimo u ovim satima rekapitulaciju onoga što smo danas ovde čuli. Bilo je u ovoj raspravi danas korišćenja raznih argumenata. Neću ponavljati ove birane reči koje nisu za uzvišeni dom, neću ponavljati one argumente koje su neki potezali usled nedostatka i tuposti oštrice napada na ovaj zakon, ali hoću da napravim rekapitulaciju nečega što sam zaista danas čuo i što mi je kao narodnom poslaniku DS i Kruševljaninu smetalo. Imali smo raspravu u kojoj su mesto argumenta dominirali instinkti, emocije i neka čudna osećanja koja nisu svojstvena ljudima koji trezveno razmišljaju. Ako se neko poziva na instinkte, na emocije, ako neko ima jasno razvijen uslovni refleks da svako većinsko mišljenje koje čuje u ovoj sali apriori proglasi neprijateljskim, da apriori čim to većinsko mišljenje nije u skladu sa njegovim stavovima proglasi izdajničkim, taj očigledno koristi politiku uslovnih refleksa. Da li mi koji smo na nišanu politike uslovnih refleksa treba na te argumente na takav način da odgovaramo? Da li mi moramo uopšte da učestvujemo u raspravi gde se kao argumenti koriste instinkti i emocije? Ja sam diplomirani inženjer poljoprivrede, učio sam nešto i fiziologije. Kaže fiziologija da je centar za uslovne reflekse u malom mozgu. Čovek ako hoće da bude uspešan političar mora da koristi veliki mozak, kao i u svemu u životu. Veliki mozak je centar za kreativno razmišljanje, centar za pamćenje, pa to kreativno razmišljanje i to pamćenje mi daje za pravo da prvo pitam ljude koji na ovakav način kritikuju zakon - izvinite, jeste li vi možda bili do pre četiri, dve ili tri godine u vlasti u ovoj zemlji? Jeste. Kakav ste vi model decentralizacije ponudili Srbiji? Nikakav. Zašto? Zato što je decentralizacija za neke smrtna opasnost. Zato što je za neke decentralizacija samo bitka za svoj stranački interes. Neki su decentralizaciju sveli na sednice Vlade po Srbiji, pa smo imali predsednika Vlade Republike Srbije koji je non-stop držao sednice Vlade Srbije i to mu je bila tema decentralizacije. S druge strane, imali smo i temu decentralizacije koja se koristila po principu – mrzim Beograd, Beograd je najgori grad na svetu, sav novac ide u Beograd i ja ne volim Beograd. Tako neko vidi decentralizaciju. Srbija će biti integrisana u EU samo ako se svaki njen deo bude ravnomerno razvijao. Šta zaista znači decentralizacija? Nema suštinske decentralizacije, tačno je, bez povratka imovine lokalnim samoupravama. Nema suštinske decentralizacije dok neke nadležnosti koje su sada izmeštene opštinama ne budu vraćene i neki poslovi koji se sada obavljaju kao povereni dok ne budu prepušteni lokalnim samoupravama da ih obavljaju. Ali, decentralizaciju slikati, prikazivati i objašnjavati kao iscrtavanje nekih novih mapa Srbije, koje će nas zatvarati u nacionalne torove, koje će nas zatvarati u nacionalne homogene zajednice, koje će biti neka pretnja nekom entitetu,vrlo je opasno. Danas posle ove rasprave šta imamo kao činjenicu? Imamo u Subotici na stranci Petra Kuntića, koji sedi ovde do mene u ovom redu, na stranci Demokratskog saveza Hrvata, napis – Hrvati, marš odavde. To nije decentralizacija, to nije ni nacionalizam, to je šovinizam. Meni je jako žao što se to dešava u Srbiji. Treba da se zapitaju oni koji na ovakav način diskutuju u Srbiji koliko doprinose takvim grafitima. S druge strane, imali smo i neke nemile scene danas u parlamentu. Parlament je institucija, kako pokazuju istraživanja javnog mnjenja, koja uživa vrlo malu podršku građana baš zbog takvih rasprava. Imali smo činjenice da su neki kazali da je zakon loš, da je zakon konfuzan i da ne valja što imamo pet regiona, a kada smo glasali za sedam regiona oni su bili protiv. Sad su naknadno progledali i kažu da je sedam regiona dovoljno. Opet imamo neke ljude koji kažu da ovaj zakon, pored iscrtavanja novih mapa i iscrtavanja novih granica i podela Srbije, predstavlja jednu opasnu težnju da se Srbija feudalizuje. Znate, neko ko je čitao malo istoriju, pa pogleda istoriju 1809, 1810, 1811. godine, istoriju kada su u Srbiji pod Karađorđem današnji okruzi bili podeljeni na mnogo sitnije nahije i kada su se obor knezovi Srbije svađali oko toga ko je veći obor knez Srbije i ko će imati veću nahiju, neko će se zapitati – da li smo mi kroz istoriju makar malo iskoračili iz vremena obor knezova i nahija? Pogledajte vreme kada se smenjivala dinastija Obrenovića dinastijom Karađorđević. Ponovo sukob oko nadležnosti, čija će nahija biti veća nahija i da li će jedna nahija koja je podržavala Obrenoviće sada imati neke prinadležnosti koje joj ne pripadaju i da li će biti kažnjena ona nahija koja nije podržala Karađorđeviće. Pogledajte 1903. godinu i ubistvo Aleksandra Obrenovića. Tek za vreme kralja Petra smo tih sto godina podela prevazišli. Da li su nam ponovo potrebne ovakve podele, ovakvi argumenti, ovakva rasprava? Naravno da nisu i toga ste svesni vi. Navedite mi jednu evropsku državu koja se raspala zbog regionalizacije. Nijedna. Da li su se neke države, uključujući i našu, nekoliko puta raspale zbog toga što nismo shvatali problem regionalizacije i decentralizacije? Ako meni ne verujete, osvrnite se na 20 proteklih godina, možda ćete tu naći odgovor na moje pitanje. Na kraju, moram da iznesem i nekoliko kritika na račun onoga što smo svi kao narodni poslanici čuli u ovoj sali i neke argumente koji su se ovde koristili. Mislim da napominjanje učinka nekih ljudi za vreme svog mandata, šta su učinili, šta nisu učinili, najbolji odgovor na to su dali birači na izborima. Ako neko na temi decentralizacije Srbije priziva nove izbore, radi uzaludan posao. Kritikujte zakon argumentovano, kritikujte zakon činjenicama, ali nemojte kritikovati zakon instinktima i emocijama, jer to nikome ništa dobro nije donelo. Gospođo Verice Kalanović, moram da kažem, ja sam Kruševljanin, vi ste iz Pomoravlja, decentralizaciju posmatram kroz prizmu stvaranja ekonomskih uslova da naš region napreduje i zato vas molim da istrajete na izgradnji autoputa Pojate-Preljina, da svi zajedno udružimo napore, opozicija i pozicija, vlast je promenljiva kategorija, najteže je u opoziciji prvih 30 godina, jednom, ako se i njima možda posreći, kad mi napravimo taj autoput, nećemo ga izorati posle našeg mandata, ostaće na korišćenje svim građanima našeg kraja i zato vas molim da i dalje udružujemo napore i dalje činimo te korisne korake koji suštinski sprovode decentralizaciju Srbije. Nisam siguran da ćemo moj prijatelj Munir Poturak i ja ikada u ovoj zemlji da razgovaramo u romingu. Odlaziću u Novi Pazar i njemu čestitati Bajram, on će meni čestitati Uskrs, kao svih ovih godina i živećemo u jednom zajedničkom regionu, imaćemo jedan isti i zajednički cilj, kao i svi ljudi. Svaki čovek u ovoj zemlji, ako je normalan, ima samo jednu jedinu ambiciju – da njegova deca žive bolje nego on. Hajde da našoj deci ostavimo manje problema, a više koristi od našeg bavljenja politikom.
Narodni poslanik Milan Avramović, po Poslovniku.
Gospođo Đukić-Dejanović, uvažena predsednice Skupštine, vi biste kao predsedavajuća trebalo da vodite računa šta govore narodni poslanici. Dakle, član 104. Ako neko treba da nam drži lekcije ovde po bilo kojoj temi, to je najmanje poslanik vladajuće partije Srđan Milivojević. Ako vi niste čuli šta je on rekao o lekcijama prethodnih 20 godina, od kojih je on 10 godina na vlasti i ako niste čuli o tome da on nije pričao o zakonu, kao ni svaki put što ne priča o zakonu kada se javi za reč, nego priča o negativnim pojavama koje se dešavaju u njegovom periodu vladavine, a instaliraju se u 90-te, onda svi treba da obratimo računa kako izgleda dostojanstvo Narodne skupštine. Dakle, po ko zna koji put isti poslanik, telefonski poslanik, koji nema nikakvu drugu obavezu osim da blati narodne poslanike negativnim kontekstom iz 90-ih, u kojima on nije bio vlast, mislim da to ne rešava jedan veliki problem na koji se svi pozivamo, a to je dostojanstvo Skupštine. Dostojanstvo Skupštine se ne gradi tako što napadate nekoga da ne priča o zakonu, a vi to radite prvi. Dostojanstvo Skupštine se ne gradi tako što se obraćate lično pojedincima i napadate ih za nešto što nisu uradili. I vas, kao predsedavajućeg, kao nekog ko je u stranci koja je bila na vlasti 90-ih, molim da ubuduće obratite pažnju na to šta govore pojedini poslanici vlasti, neću da ulazim sada u te pojedinosti da li se javljaju poslanici iz onih političkih stranaka čiji je ministar prisutan, ali ovaj poslanik, gospodin Srđan Milivojević, naš kolega, ima samo jedan zadatak, a to je da krši dostojanstvo na koje se sam poziva. Zato vas molim da ubuduće vi reagujete, da to ne budemo mi, jer to stvarno više nema smisla.
Gospodine Avramoviću, pripadam onoj grupi poslanika koji misle da je parlamentarni rad nešto što je naš posao, a ne političko delovanje. Može biti da uvek ne reagujem, ali je sasvim u redu da date doprinos ugledu ovog parlamenta na način da i sami utičete na sebe i one koji su oko vas, pre svega. Ako mislite da sam povredila Poslovnik, da li želite da se u danu za glasanje Skupština o tome izjasni? Mislim da nema povrede Poslovnika. Želite. Zahvaljujem. Narodni poslanik Saša Milenić ima reč.
Uvažena gospođo predsednice, poštovana gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, zbog ograničenja u vremenu govoriću samo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o ravnomernom regionalnom razvoju. Najpre želim da istaknem stav svoje stranke Zajedno za Šumadiju, koji je javnosti postao dostupan još onda kada smo preko sredstava javnog informisanja mogli čuti da će ovaj predlog izmena i dopuna ući u skupštinsku proceduru. Ovde samo ponavljam da je to povod za sasvim javnu pohvalu i komplimente na račun i resornog ministarstva, i ministra, i premijera Cvetkovića i njegove vlade zbog specifičnog senzibiliteta i slušanja argumenata u javnom životu, što bi klinci rekli, jer je to vlada za kakvu smo se borili, koja neće da svoj legitimitet gradi uspostavljanjem principa sopstvene nepogrešivosti, već upravo negovanjem principa tolerantnosti, slušanja, uvažavanja specifičnosti, drugačijih argumenata i reagovanja na takve argumente. Naravno, to ne bi ni bilo moguće da, doduše, u zakonu kako smo ga usvojili letos, nije stajala predviđena ta mogućnost da se tek uredbama Vlade odredi i dodefiniše ono što je bio predmet kritike kao nedostatak u samom tekstu zakona, a to je što je zakon bio bez ikakve kartografije. To je značilo da je već tadašnji predlog pravilno predviđao osetljivost terenske situacije i da će se, prema tome, morati kalibrisati jedina pretpostavka koja nije bila uračunata da povratno te informacije mogu dovesti i do izmene pretpostavljenog broja regiona. Naročito izražavam, u ime stranke Zajedno za Šumadiju, zahvalnost i zadovoljstvo što su uvažene naše specifične primedbe vezano za područje opštine Rekovac, koja, priznaćete, u odnosu na Kragujevac, stojeći zapadno, a koji jeste strogi centar Srbije, zaista nije imalo nikakvog rezona da iz čisto matematičko-statističkih razloga pripada regionu istočne Srbije. Ono o čemu bih naročito u preostalom vremenu govorio, to je objašnjenje jedne trivijalne činjenice, elementarne konstatacije, ali za koju se, za divno čudo, osećam da moram da se upinjem kao da protiv svih medija i vesti na ovu temu treba da se orijentišem i da ih nadjačam. Ovo nije zakon o regionalizaciji. Ponavljam, ovo nije zakon o regionalizaciji Srbije. Aman, vidi se iz ovoga što hoću da kažem da govorim o spinovanju, da prostite, baš kao što letošnji zakon kojim su menjane odredbe Zakona o javnom informisanju i koji je kritikovan sa stanovišta doprinosa slobodi javnog informisanja, uopšte nije imao za cilj da uvećava slobodu javnog informisanja, nego da doprinese borbi protiv organizovanog kriminala u sredstvima javnog informisanja. Kao što, evo recimo, predmet Parade ponosa, koja se pretvorila u javnoj raspravi u priču društvene prihvatljivosti homoseksualnosti, a nije reč o tome, nego je reč o tome (Predsednik: Vreme.) da li je sloboda javnog okupljanja univerzalno pravo u Srbiji. Ko je spinovao priču da je ovo zakon o regionalizaciji? Oni, naravno, koji jednako imaju razloga protiv borbe protiv korupcije u sredstvima javnog informisanja (Predsednik: Privedite kraju.), oni koji ne žele univerzalno pravo slobode javnog okupljanja i demokratiju Srbije, oni i ne žele ni decentralizaciju Srbije, pokušavajući na pomen ekonomskog zakona o ravnomernom regionalnom razvoju da zastrašuju javnost nekakvim rasparčavanjem Srbije.
Narodni poslanik Arsen Đurić ima reč.
Poštovano predsedništvo, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, u početku moram da kažem da je zaista neprimereno da se četiri ovako bitna zakona spoje u jednu raspravu, tako da smo onemogućeni da na kvalitetan način o njima raspravljamo, a posebno treba istaći činjenicu da nema prenosa i da će ovo o čemu pričamo sada biti emitovano u nekim ranim jutarnjim časovima kada to niko neće gledati. Pošto nemam dovoljno vremena, govoriću o zakonu o privatizaciji i zakonu o pravu na besplatne akcije u pojedinostima, pošto imam podnete amandmane na te zakone. Sada ću se bazirati na zakonu o regionalnom razvoju. Poznata je činjenica da se Srbija odlikuje izuzetno velikim razlikama u nivou razvijenosti između pojedinih regiona, naročito opština. Te razlike su jasno vidljive kada se uzme u obzir da se prosečne plate kreću od 14 do 57.000, kada se stepen nezaposlenosti u pojedinim delovima Srbije, odnos nezaposlenosti meri u razmeri 1:10, kada je 80% investicija u poslednjim godinama koje su investirane u Srbiju investirane u krugu od 50 kilometara oko Beograda, kada je cena zemljišta po nekoliko stotina puta razlika u ceni zemljišta u zavisnosti od toga gde se ona nalazi. Poslednji je trenutak da se otpočne sa aktivnostima kako bi se te ogromne razlike smanjile. Nažalost, ovim zakonom ti problemi neće biti rešeni. Predstavnici Vlade, naročito u poslednje vreme, govore o neophodnosti ravnomernog razvoja, o odnosu decentralizacije, a na terenu se dešava nešto sasvim suprotno. Ne može se govoriti o ravnomernom razvoju, a da se transferna sredstva opštinama i gradovima u Srbiji umanje za 50% i na taj način ogroman broj opština i gradova u Srbiji dovede bukvalno do granica funkcionisanja tih lokalnih samouprava. Gašenjem preko 100 opštinskih sudova u Srbiji, zatvaranjem seoskih osnovnih škola, seoskih ambulanti, gašenjem nekih drugih institucija, ne doprinosi se ravnomernom regionalnom razvoju, već naprotiv te razlike postaju još veće i to dovodi do novih migracija stanovništva iz sela u gradove i iz opština i gradova iz Srbije ka Beogradu. Ne može se govoriti o ravnomernom razvoju, a poništavati koncesija za izgradnju autoputa od Beograda do Požege, koji povezuje pola Srbije i koji predstavlja ključni preduslov za razvoj zapadne Srbije i stvaranje jednog ambijenta povoljnog da bi investitori došli u taj deo Srbije, pri tome dve godine pričajući da će Vlada iz budžetskih sredstava krenuti da gradi taj put i za te dve godine ne uraditi ni metar toga. Da bi se migracije zaustavile i da bi se razlike u nivou razvijenosti između regiona i opština u Srbiji smanjile, neophodno je izvršiti decentralizaciju vlasti na način da se izvrši prava ekonomska i fiskalna decentralizacija vlasti, da se usvoji zakon o javnoj svojini, koji ste predložili i to je dobro, za razliku od ovog zakona. Ova skupština je pre osam ili devet meseci usvojila Zakon o regionalnom razvoju. On još uvek nije ni počeo da se primenjuje, a danas imamo izmene tog zakona. Zbog čega? Priče o tome da se zakon menja da bi se uskladio broj stanovnika ne piju vodu iz razloga jer je Eurostat dao saglasnost na zakon koji je usvojen prošle godine. Zakon nije ni počeo da se primenjuje da bi se uočili neki nedostaci u njegovoj primeni. Zaista bih voleo da znam zbog čega se zakon menja. Danas smo čuli svakakvih priča ovde o tome koji su to razlozi. Mislim da je Vlada podlegla zahtevima bošnjačkih stranaka, njihovim zahtevima da se svih šest opština u kojima Bošnjaci žive nađu u jednom statističkom regionu. Pročitaću vam deo pisma koje je Esad Džudžević, predsednik Bošnjačkog nacionalnog vijeća uputio premijeru Mirku Cvetkoviću, u kome traži stavljanje van snage uredbe o upravnim okruzima. Stavljanjem van snage uredbe omogućiće se pripadnicima bošnjačke nacionalne manjine u Srbiji da, u skladu sa najavljenim izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju, ostvare ustavom i zakonom garantovana prava. Najavljenim izmenama šest sandžačkih opština naći će se u jednom statističkom regionu, što će omogućiti da posebnom uredbom Vlade tih šest opština u kojima Bošnjaci žive sačinjavaju jednu administrativnu oblast. Ovo nije pisao bilo ko, ovo je pisao narodni poslanik ove skupštine, član vladajuće koalicije. Onda, pošto su se danas pominjali govori iz devedesetih, neki jezik iz devedesetih, pitam – od kada je ovaj jezik, iz kog vremena je ovaj jezik i ovaj govor? Onda se čudite zašto postoji zabrinutost u Zlatiborskom okrugu, posebno u opštinama Priboj, Prijepolje, Nova Varoš, a i u gradu Užicu, koji je prirodni privredni, administrativni i kulturni centar čitavog Zlatiborskog okruga. Postoji uznemirenost zbog ovakvih pisama i ovakvih najava. Sam ministar je danas rekao da se lično zalaže za ukidanje upravnih okruga. Kako da građani Zlatiborskog okruga veruju, posle prihvatanja zahteva da se promeni Zakon o regionalnom razvoju, da se promeni broj statističkih regiona kako bi se ovih šest opština našle u jednom regionu, kako da verujemo da nećete podleći ovakvim zahtevima da se tih šest opština nađe u jednoj oblasti? Opštine Priboj, Prijepolje, Nova Varoš, one su prirodno vezane za Užice. Valjda građani tih opština imaju pravo da iskažu svoje nezadovoljstvo ovakvim zakonom i ovakvim najavama. To je smisao peticije koja se potpisuje u tim opštinama. Veliki broj građana i Prijepolja, i Priboja i Nove Varoši je potpisao te peticije, oko 5.000 građana Priboja, 5.000 građana Prijepolja, oko 2.000 građana Nove Varoši, u kojima traže da ukoliko Vlada nekom svojom budućom uredbom bude formirala neke oblasti za koje oni smatraju da nisu u skladu sa interesima građana tih opština, da skupštine tih opština raspišu referendum kako bi se izjasnile na referendumu da li žele da žive u takvoj oblasti. Ako pričate o Evropi, o evropskim standardima, imam utisak da se ovde pravi podela po etničkim principima, koje evropski standardi regionalizacije ne poznaju. Osnovni kriterijum za decentralizaciju trebalo bi da budu ekonomski kriterijumi i cilj te decentralizacije treba da bude ravnomerni regionalni razvoj i prava decentralizacija vlasti u Srbiji. Osim predstavnika građana iz tih opština, peticija se skuplja i ovde u Beogradu, Koordinaciono telo zavičajnih udruženja, devet zavičajnih udruženja iz Zlatiborskog okruga, kao i humanitarna organizacija Stara Raška, takođe skupljaju potpise i mislim da je već nekoliko hiljada potpisa skupljeno ovde u Beogradu. Ne mogu da shvatim da optužujete predstavnike opozicije da unose nemire i zbunjuju javnost. Nemire unose ovakva pisma i nemire unosite vi koji prihvatate takve zahteve, a da to ne radi samo opozicija, to rade svi građani u tim opštinama. Opština Nova Varoš, SO je jednoglasno usvojila deklaraciju kojom se protivi ovim izmenama zakona, protivi promeni granica upravnih okruga. Za to su glasali predstavnici DS, G 17 plus, SPS. Predstavnici SPS i PUPS skupljaju potpise i u Priboju, i u Prijepolju i u Novoj Varoši. Nemojte optuživati opoziciju da ona unosi zabune i nemire. To je prosto jedna reakcija stanovnika Zlatiborskog okruga na ovakva pisma i dešavanja. Oni time izražavaju bojazan šta će se dešavati nakon usvajanja ovog zakona, koji su sledeći potezi Vlade i da li će se uredbama ukinuti upravni okruzi, da li će se menjati njihove granice i da li će se formirati neke veštačke oblasti po etničkim principima. Mislim da to nikome nije u interesu, ni Srbima ni Bošnjacima. Mislim da osnovni kriterijumi moraju da budu ekonomski kriterijumi. Mislim da je neophodno izvršiti decentralizaciju Srbije, fiskalnu decentralizaciju, mislim da je neophodno ulagati značajnija sredstva u infrastrukturu. To je ono što treba građanima Srbije, a ne ovakav zakon.
Izvolite, gospodine ministre.
Zaista nije u redu da neko iz opštine Čajetina kritikuje Vladu da ne radi ništa van Beograda. Ako smo negde nešto uradili, na Zlatiboru smo investirali desetine miliona evra. Kada biste sami podigli "Tornik"? Kada bi imali dve milijarde dinara budžetski prihod, iako ste turističko mesto, a Soko Banja na jugu ima 200 miliona dinara, da nije bilo pomoći Republike? Nije fer da sve što je loše pripisujete Republici, a da sve što je dobro sami sebi pripisujete. Pri tom, svi pričaju da gospodin Stamatović, gradonačelnik opštine Čajetina, stoji iza cele ove ujdurme koju sada vi promovišete po Skupštini ceo dan, pobune u Užičkom okrugu – DSS – Nova Srbija i ostali koji su zajedno s vama. Nije fer zato što dižete bespotrebno ljude, jer nikada neće ova Vlada napraviti oblasti po nacionalnom ključu, već isključivo po ekonomskom. Mislim da morate da budete svesni da je lako potpiriti vatru, lako je požar izazvati, teško ga je gasiti. Neodgovorno se ponašate kao ljudi. Ne govorim vam kao opoziciji, to nisu dozvoljena sredstva. Laži, potpirivanje mržnje međunacionalne, to su nedozvoljene stvari. Nije bitno u koje se vreme govori, da li kamere snimaju, ovo su bitne stvari i važne za Srbiju. Naravno da ću ići u Užice, ali treba da je sramota i vas, i Stamatovića što stoji iza ovoga, a toliko je Republika u vas uložila.
Gospodin Arsen Đurić, replika i gospodin Munir Poturak, replika. Najpre Arsen Đurić.
Zaista ni jednom jedinom rečju nisam optužio Vladu da je malo uložila u opštinu Čajetina ili u Zlatibor. Ne znam odakle vam i gde ste to čuli, i kada sa to rekao. Tačno je, Vlada je uložila dosta u ski-centar "Tornik". Zahvaljujući tim ulaganjima Zlatibor drži lidersku poziciju kada je turizam u pitanju. To uopšte nije tema današnjeg razgovora, niti sam rekao bilo šta na tu temu. Ne možete me optužiti da širim versku mržnju. Mislim, to je vrlo teška kvalifikacija. Upravo sam govorio o tome, o interesima Srba i Bošnjaka koji žive na teritoriji Zlatiborskog okruga. Nama je neophodna decentralizacija vlasti u smislu fiskalne decentralizacije, u smislu većeg ulaganja u infrastrukturu. Pročitao sam pismo predstavnika vladajuće koalicije Esada Džudževića koje je uputio predsedniku Vlade, u kome traži da se formira nekakva oblast po etničkim principima. To nisam radio ni ja, ni gospodin Stamatović, to je radio Esad Džudžević. Reakcija građana Zlatiborskog okruga, naročito u opštinama Priboj, Prijepolje, Nova Varoš, jeste na ovakve izjave i na ovakve zahteve, i strah šta će se desiti nakon usvajanja ovog zakona, da li će Vlada prihvatiti ovakve zahteve i da li će podleći pritiscima ili tim zahtevima. Ne znam zaista, tu je i letak koji se deli građanima uz potpisivanje peticije. Ne vidim ovde nikakvu versku, nacionalnu mržnju građana iz Zlatiborskog okruga. Hoćemo ravnomerni razvoj i ekonomsku decentralizaciju. Bliska prošlost nas uči da etničke i verske podele ne donose prosperitet, već sukobe i nevolje. Raspad bivše Jugoslavije nas je uverio da je kratak put od formiranja etničkih teritorija, do zahteva za osamostaljenjem i otcepljenjem. Hoćemo jaku i prosperitetnu Srbiju, a ne Srbiju podeljenu na nahije i pocepanu po etničkom principu. Hoćemo investicije i integracije, a ne deobe i seobe. Hoćemo nova radna mesta, a ne nacionalne i verske robove. Hoćemo da živimo zajedno, a ne jedni protiv drugih. Ovde zaista ne vidim nikakvu netrpeljivost versku ili nacionalnu.
Gospodin Mlađan Dinkić, ministar.
Postavio bih vam pitanje – zar nije bilo primerenije kada ste videli ovo pismo o kojem govorite da se postavili pitanje Vladi ili resornom ministarstvu, da li će ovo Vlada uraditi? Nego, krenuli ste u kampanju, u prikupljanje potpisa, u dizanje naroda na osnovu nečega što se nije ni dogodilo, niti će se dogoditi, niti iko ima nameru u Beogradu i u Vladi da se dogodi. Formiranje oblasti po nacionalnom principu ne dolazi u obzir ma gde u Srbiji. To nije cilj ovog zakona. Zar nije bilo normalnije i prirodnije pitati mene kao ministra koji je nadležan ili bilo koga u Vladi – šta vi mislite o ovome, šta je vaš stav? Tek, eventualno, ako dobijete neki odgovor koji vam se ne dopada da onda organizujete narod i da dižete ljude da potpisuju peticije. Mislim da korektan postupak, jer se radi o osetljivim pitanjima. Legitimno jeste, jer naravno možete prikupljati peticije za sve, ali ovo su osetljiva pitanja. Ne treba se igrati sa međunacionalnim odnosima. Korektno je bilo pitati Vladu, sačekati raspravu o zakonu. Ovaj zakon uopšte ne govori o tim stvarima. Direktan odgovor od ministra koji je nadležan za ovo jeste da neće biti formirane nikakve oblasti u Srbiji, ne u Zlatiborskom okrugu, u Raškom, nego nigde po nacionalnom principu. Ovaj zakon ima isključivo za cilj da pospeši ravnomerniji regionalni razvoj. Nemojte da bunite narod na temi koja nije za bunjenje.
Nema više ničeg nejasnog. Nema više osnova za replike. Narodni poslanik Ivan Jovanović ima reč.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, ministarka, danas je pred nama zakon o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju. Ovo je jedna dobra osnova da počnemo da se brinemo o ravnomernom razvoju Srbije. Ono što je godinama nedostajalo i ono što predstavlja veliku smetnju, to je odlazak građana iz rubnih delova Srbije i područja koja su devastirana neravnomernim regionalnim razvojem. Regionalne razvojne agencije mogu uz pomoć ovog zakona dalje da razvijaju svoje delatnosti i potrebno je izvršiti i edukaciju i potrebno je izvršiti i tehničko opremanje tih regionalnih agencija ukoliko one ne zadovoljavaju potrebu stanovništva tih regija. Ono što je najvažnije kod primene ovog zakona i što je najvažnije kod ravnomernog regionalnog razvoja je razvoj infrastrukture koja nije nikako ravnomerna u Srbiji i nemaju svi stanovnici Srbije isti uslov za život, kao što ni svi privrednici nemaju iste uslove za privređivanje. Nije dovoljno samo opremiti industrijsku zonu, potrebno je obezbediti i put do te industrijske zone. Ono što tišti građane u selima u Srbiji to je loša infrastruktura, nemaju telefon, nemaju puteve. Navešću primer jednog sela na obroncima Golije, to je selo Rudno. Do Kraljeva se putuje dva sata, to je 40 kilometara. Od Kraljeva do Batočine još dva sata, to je 80 kilometara. Od Batočine do Beograda sat vremena i to je nekih 116 kilometara. Putuje se četiri puta duže od sela Rudno do Batočine, nego od Batočine do Beograda. To je ona stvar, prava stvar koja je za Srbiju. Ono što je Vlada pokrenula, izgradnja autoputeva, izgradnja infrastrukture, izgradnja šumadijskog prstena, autoput Južni Jadran, autoput Pojate-Preljina i onda nastavak do Užica i do Bajine Bašte, kao i završetak Koridora 10. To je ono što će omogućiti milionima građana Srbije da mogu da putuju, ono što će omogućiti privrednicima da imaju konkurentnije proizvode, ono što će omogućiti poljoprivrednicima da mogu u razumnom roku plasirati svoje proizvode. Danas je jedan od narodnih poslanika opozicije pomenuo da nema vode u određenim delovima Srbije i pomenuo je grad Kraljevo da nedostaje voda. Želim da obavestim Narodnu skupštinu i tog poslanika da je proširenjem Žičkog polja podignut protok vode i da građani Kraljeva odskora imaju 450 litara vode u sekundi, toliko to izvorište proizvodi, i svi građani Kraljeva imaju pijaću vodu, što nije bio slučaj u prethodnih šest godina kada je pomenuti gospodin bio na vlasti. DS i stranke ZES su za 10 meseci, koliko su bile na vlasti u Kraljevu, obezbedile da svi građani imaju zdravu pijaću vodu. Vodosnabdevanje nije osnovni problem regiona iz kog dolazim, postoje mnogi drugi problemi, neke sam pomenuo, 50% stanovništva živi na selu, mnoga od tih sela nemaju telefon, nemaju puteve, nemaju osvetljenje, ali mislim da pomoću ovog zakona, pomoću regionalnih razvojnih agencija, pomoću pravih projekata, bilo iz budžeta Republike Srbije, iz IPA fondova, sredstava Evropske komisije, može se unaprediti život tih ljudi i mislim da Srbija ide u dobrom pravcu. Poslanici DS će glasati za ovaj zakon.
Narodni poslanik Goran Mihajlović ili Nikola Žutić, ne znam kako ste se dogovorili. Gospodin Nikola Žutić.
Gospodine ministre, kod zakona o regionalnom razvoju prividno se radi samo o benignim tzv. statističkim regionima. Međutim, nemir i nespokoj kod građana Srbije stvara na primer protest bošnjačkih i muslimanskih političara i Muftije Zukorlića protiv statističkih regiona, jer je par teritorijalnih jedinica sa muslimanskim stanovništvom ostalo izvan jednog tzv. statističkog regiona, odnosno teritorije Raške ili Sandžačke jedinice nisu ostale u okviru jednog regiona. Nije mi jasno zašto toliko uzbuđenja ako se radi samo o benignom zakonu. Inače, pojam regiona po današnjem evropskom tumačenju predstavlja veću teritorijalnu jedinicu čak i od same male Srbije. Evropski region predstavlja npr. teritorijalni pojam zapadnog Balkana. Preveliki regionalizam u jednoj državi predstavlja separatni partikularizam, odnosno regionalizam označava pokrajinsko rodoljublje, pokrajinski duh iz kojeg često proizilaze težnje za pokrajinskom samostalnošću. Na primeru Srbije, prateći nesretnu istorijsku srpsku praksu u Jugoslaviji, regionalizam će sve više predstavljati podržavljenja ili multietatizaciju Srbije. Samim tim, stvaranje ovakvih regiona je opasan presedan u jednoj maloj državici, naročito prisutno ukrupnjavanje regiona, odnosno smanjivanje broja sa sedam propisanih regiona na pet regiona. Ovakvo ukrupnjavanje regiona vodi ka neminovnoj federalizaciji Srbije. Proces će ipak biti postepen, prvo statistički regioni, ekonomski regioni, koji će sve više postajati politički regioni. Upozoravam i na negativno jugoslavensko iskustvo po srpski narod. Nekad je Jugoslavija u monarhističkom periodu bila podeljena na pokrajine, kao istorijsko nasleđe, pa na 22 oblasti, pa na devet banovina i teritoriju uprave grada Beograda, potom u republikanskom periodu na šest republika. Dakle, smanjivao se broj teritorijalnih jedinica, jedino se u Srbiji povećavao, osnivanjem dvije samostalne pokrajine, Vojvodine i Kosmeta, koje su odmah posle ispostave socijalizama projektovane kao buduće države. Danas, posle izglasavanja separatističkog vojvođanskog statuta, imamo jedan nakazni državni administrativni sklop u kojem je Vojvodina u poziciji korpus separatuma, odnosa izdvojenog tijela iz države Srbije. Normalno je da novi oblasni gospodari iz ostalog dijela Srbije neće mirno gledati kako vojvođanska birokracija neometano o svom ćefu troši srpske državne pare na uštrb naroda Srbije i Vojvodine, kojem vrlo malo preostaje dok se na namiri umnožena vojvođanska birokracija. Oligarhija iz preostale Srbije, Šumadije, Moravske banovine, Sandžaka itd, hoće po istom principu da raspolaže državnim novcem. Dakle, danas je stvorena jedna nakaradna, teritorijalno gledajući, asimetrična Srbija, koja u toj formi ne može opstati zbog teritorijalnih, a time i ekonomskih apetita nove oligarhije iz navedenih novih pokrajina. Podsetiću vas da su asimetrični državni i teritorijalni projekti zbog svoje neodrživosti samo donosili zlo stanovništvu Srbije, ali i bivšoj Jugoslaviji. Posle izglasavanja asimetričnog malog vojvođanskog ustava, talas federalizacije Srbije se mora neminovno nastaviti. Savremeni oblasni gospodari nezajažljivo očekuju svoj teritorijalni plijen i svoju političku, pa samim tim i ekonomsku dominaciju u novim regionalnim feudima. U više navrata u Skupštini sam govorio da je poslije svake srpskom narodu nametnute državne i teritorijalne asimetrije izbijalo zlo, rat 1941. godine i rat 1991. godine. Prateći istorijsku analogiju i krajnje negativna iskustva sa antisrpskim djelatnicima kroz istoriju 20. vijeka, ništa dobro se ne očekuje od novog statuta, koji opet projektuje asimetričnu državu Srbiju sa državom Vojvodinom, koji će po domino efektu stvoriti SFR Srbiju. U poslednjih godinu dana, novi srpski federalisti iz vladajuće koalicije otvoreno govore da će se poslije Vojvodine osnovati i nove pokrajine države, Šumadija, Sandžak, Moravska banovina i druge. Da zaključim, svi stanovnici Srbije, narod Srbije treba da budu zabrinuti opasnostima kojima će biti izloženi pošto se sa izglasavanjem novog statuta stvara stanje još veće neravnopravnosti između lokalnih regiona, koji će vremenom izazivati konfliktne situacije. Dakle, državnim konstituisanjem ovog nakazno izdvojenog tijelau liku Vojvodine, koje se vrši od tzv. demokratskih promena 2000. godine, stvara se državno-pravna asimetrična Srbija, koja će s protokom vremena postati asimetrična Socijalistička federativna republika Srbija, sa brojnim glavnim gradovima regiona i polisom gradom državom Beogradom, koji takođe gradonačelnik Đilas izdvaja u previše samostalnu upravnu oblast. Aktuelno formiranje novih regionalnih stranaka upravo potvrđuje takve tendencije. Izbori u Aranđelovcu će pokazati da li će narod nasesti na opasne priče o ovakvoj regionalizaciji Srbije. Trenutno su se iz strateških razloga umirili poklonici preostale potpune pokrajinske regionalizacije, odnosno regionalnog podržavljenja srpskih teritorija. Karavan regionalnih separatizama, koji su jesenas predvodili predsednici Skupština Srbije, Vojvodine, kao i lokalni regionalni političari Kragujevca i Niša, a koji se bore za tobožnju demetropolizaciju Srbije, takođe doprinosi daljem razbijanju Srbije kao države, urušavanju državnih republičkih institucija i jačanju od EU propisanog antisrpskog koncepta podržavljene regionalizacije Srbije. Naknadno se u taj projekat ubacio i Rasim Ljajić, osnivanjem nove regionalne stranke u Srbiji. Neshvatljivo je da ideje regionalnog separatizma sprovode upravo pripadnici vladajuće koalicije Čanak, Kostreš, Pajtić u Vojvodini, Veroljub Stevanović u Šumadiji, Boško Ristić i drugovi iz SPS-a u Nišu i u najnovije vreme Rasim Ljajić preko svoje pomenute regionalne stranke u Novom Pazaru. Mi iz SRS se slažemo da je decentralizacija Srbije potrebna i to preko jačanja lokalne samouprave, opština i okruga, bez regiona. Time bi se obnovila i stara tradicionalna samouprava socijalista i radikala Pere Todorovića i Nikole Pašića u Kneževini Srbiji. Pitamo se o čemu pokrajinski ili regionalni posrednici između osnovne teritorijalne jedinice opštine, okruga i Beograda, kao centra republičkih organa. U komplikovanom upravno-teritorijalnom sistemu najlakše se prisvajaju novci i time samo povećavaju državni troškovi. Normalno je da će se potom stanovnici Srbije pitati, kao i u Vojvodini – di su naši novci i dodatno osiromašiti. Dakle, upravna decentralizacija je neophodna, ali je vrlo opasna politička federalizacija koja će neminovno potom uslijediti. Gospodine ministre, nije tačna vaša današnja procjena da je u Hrvatskoj sprovedena regionalizacija. U Hrvatskoj postoje županije koje su nekadašnji kotari. To su male regionalne administrativne jedinice. Statistička regionalizacija po srpskom uzoru u Hrvatskoj bi se sprovela kada bi se ona podelila na istorijske regione Istre, Dalmacije, Slavonije, Banske hrvatske Krajine. Što mislite kako bi u Hrvatskom Saboru prošao jedan ovakav zakon o regionima? Pa, mislim da bi autori takvih zakona verovatno bili linčovani od hrvatskih nacionalista.
Narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, evo prolazi 20 godina od trenutka kada je donet prvi Zakon o privatizaciji. U istom ovom domu pre 20 godina donet je prvi Zakon o privatizaciji koji je postavio temelje privatizacije, 20 godina je mnogo. Znači, mi smo svetski rekorderi u postupku privatizacije u svetu. Ajde, nek budemo u nečemu prvi. U proseku je to u istočnoj Evropi, tamo gde je postojalo društveno vlasništvo i državna svojina, postupak je završen u periodu od četiri do sedam godina. Kada su kreatori Zakona oprivatizaciji iz 2001. godine izašli sa predlogom i bili promoteri nove privatizacije i novih uslova i postupaka privatizacije, to je bio tada predsednik Vlade Đinđić, Đelić, Vlahović i ostali, išli su sa određenim projekcijama o visini imovine koja će biti privatizovana. Tada je iskazana svota od 45 do 55 milijardi nemačkih maraka. Što bi danas, ako bi to pretvorili u evre, bilo oko 30 milijardi evra. Znamo da smo u periodu od 2001. godine do danas inkasirali oko tri milijarde evra za društvena preduzeća. Šta se desi sa preostalim iznosom? Trideset milijardi, a mi znamo da danas u postupku privatizacije imamo svotu od tri milijarde. Ko to pogreši? Koje su to analize bile koje su pokazivale da se radi o iznosu u tadašnjim deviznim sredstvima, nemačkim markama, 45 do 55 milijardi maraka? To je promašaj deset puta, hiljadu posto, ili je neko poklonio bivšu društvenu svojinu. Nadalje, kada govorimo o postupku privatizacije, onda moramo reći da je postupak po Zakonu iz 2001. godine prolongiran dva puta i aktuelnim Zakonom o privatizaciji privatizacija je završena sa 31. decembrom 2008. godine, ali to samo na papiru. Postupak privatizacije nije završen. On i dalje teče. Dan-danas imamo Agenciju za privatizaciju koja zakazuje postupke privatizacije. Dan-danas provodimo postupak raskida ugovora, sklapanje novih ugovora i postupak se i dalje nastavlja. Do kada? Da li je to ozbiljno, 20 godina, da li je ozbiljno od jedne vlasti da postupak teče toliko dugo? Da li ga možemo obustaviti i moramo? Moramo. To je imperativ. To je zadatak ove vlasti, ali šta vredi, ona je sama sebi dva puta zadavala taj zadatak, prolongirala rokove i rekla da je to 31. decembar i nije to bio 31. decembar 2008. godine, i ni danas ne možemo znati kada će to biti završeno. Možda za godinu dana, možda za tri, možda za pet, ne znamo koliko. Šta bi sa sredstvima koja su inkasirana u periodu od 2001. godine, od tih tri milijarde, mislimna društvena preduzeća, od 6,5 milijardi ukupno u postupku privatizacije do sada? Govorim o tri milijarde. Zakonom o privatizaciji u članu 61. je jasno i imperativno naloženo da se 50% uloži u razvoj i restruktuiranje društvenih preduzeća. Da li je to učinjeno? Nije. Samo promili od tih sredstava su uloženi u razvoj i restrukturiranje preduzeća. Zakon o Fondu za razvoj, koji je morao da prima sva ta sredstva, obavezao je aktuelnu vlast da 1,5% društvenog proizvoda putem budžeta prebaci u Fond za razvoj i da se ta sredstva ulože, između ostalog, i za regionalni razvoj, ali uglavnom u razvoj. Koliko je uloženo? Vrlo malo. Opet poneki procenat. To nam najbolje pokazuju bilansi i finansijski planovi Fonda za razvoj. Deset ili jedanaest milijardi dinara, što je vrlo mali procenat od onoga što je trebalo da se uloži u razvoj. Zato smo u privatizaciji imali, prema vašim podacima, oko 250 hiljada ljudi koji su izgubili posao u privatizaciji. Zašto su oni ostali bez posla? Zašto tudržava nije učinila napor da privatizaciona sredstva putem Fonda za razvoj, putem određenih drugih fondova, pa i bankarskog sistema, putem kreditnih linija vrati radnu snagu koja je ostala bez posla? Kada govorimo o 250 hiljada ljudi koji su izgubili posao, to su zvanične statistike, pred sobom imam vaše podatke koje možemo naći na više sajtova Vlade i ministarstava, međutim, stvarni podaci su daleko pogubniji. Taj broj se kreće čak do 500 hiljada ljudi koji su izgubili posao, izgubili perspektivu, izgubili svoju budućnost, samo zbog nemarnog rada, protuzakonitog i protivustavnog rada ove i prethodnih vlada. Kada govorimo o drugom zakonu, Zakonu o besplatnoj podeli akcija, moramo reći da je kreator toga zakona bilo Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja, ali ne možemo reći i ograničiti se samo na Ministarstvo. To je aktuelna vlast koja je izašla sa projekcijom besplatne podele akcija, što je u skladu sa zakonom ispravno. Međutim, finansijski pokazatelji koje ste prikazali u tome zakonu nisu vam davali za pravo. Vi ste u predizbornim aktivnostima 2008. godine obećali građanima hiljadu evra kao vid naknade, odnosno besplatne akcije. Šta je to finansijski značilo? Značilo je 15% od nekih 25 milijardi evra od prodaje šest javnih preduzeća. Za sada je prodato jedno preduzeće. Menjamo ovaj zakon. Uskoro ćemo imati prodaju "Telekoma", drugog preduzeća iz tog kompleta. Da li možemo očekivati, da li ova vlast, ministre postavljam vama pitanje, sa kojom kalkulacijom ste izlazili kada ste obećavali 1000 evra? Vama treba iz privatizacije sada najmanje 32 ili 33 milijarde evra da bi mogli nedomestiti ono što ste obećali u predizbornoj kampanji, ne samo vi nego celokupna sadašnja koaliciona vlast, sem SPS-a, koji su malo namigivali tamo i vamo. Vama treba ovog trenutka 33 milijarde evra da bi mogli isplatiti hiljadu evra svakome ko je dobio besplatnu akciju. Koliko je to realno? To je krajnje nerealno? Zašto? Zato što imamo gotovo u svim javim preduzećima gubitke. Imamo veliku prezaduženost. Kumulativni dug javnih i javno-komunalnih preduzeća, ovoga trenutka, sa obračunom od 2009. godine je četiri milijarde evra. Zaduženja tih preduzeća i ustanova je četiri i po milijarde evra. Njihova imovina se istopila, oni su u gubicima. Kako unovčiti nešto što je propalo, što nema stvarnu vrednost? Kako doći do iznosa od 33 milijardi evra? Ministre, to je magla koju, između ostalog, širite i ovim zakonom. Kada govorimo o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju, vi ste na desetine puta ovde rekli da se radi o statističkim regionima. Zakon ne može nositi naziv regionalni razvoj zato što nema nijedan atribut razvoja, ni finansijski, ni ekonomski, ni privredni, ni demografski, ni bilo koji drugi. Ovaj zakon treba da nosi naziv zakon o statističkim regionima. Stvarni naziv je trebalo da bude takav. Da stvarno želite razvijati regione, onda bi to učinili putem Fonda za razvoj jer jedna od prioritetnih aktivnosti Fonda za razvoj pomoć nerazvijenim područjima i opštinama. Mi držimo, kad kažem mi, mislim na Republiku Srbiju, rekord u Evropi po rasponu razvijenosti i nerazvijenosti opština, to je 1:15, oblasti 1:7. U Evropi je to 1:3. U našem regionu je 1:5. Mi smo rekorderi tu. Zašto? Zato što nema adekvatne finansijske politike prema nerazvijenim područjima. Umesto da danas razgovaramo o merama i aktivnostima da vadimo one koji su potonuli, a mnogi su potonuli, sem nekoliko regiona, Novi Sad, Beograd i Niš, koji stvaraju 81% BDP, šta drugi očekuju? Evo još jedan podatak. U periodu 2000. godine Beograd je davao 28% BDP, a danas daje 38. Vojvodina je davala 2000. godine 30, danas daje 32%. Niš je davao 10, a danas daje 11. Govorim za 2008. godinu. Šta drugi da očekuju? Kada će oni povećati učešće u BDP bez adekvatne strateške politike? Niste napravili strateški plan privatizacije, nemate ga. Nemate strateški plan razvoja nerazvijenog područja. Šta da očekuje narod? Ništa. Da očekuje samo jad i čemer.
Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, SRS često ukazuje da je državni aparat preglomazan, nefunkcionalan i rasipnički. Kako bi pojedine partije zadovoljile svoje potrebe izmišljaju nova radna mesta. Njihovo nedomaćinsko ponašanje dovodi do stvaranja novih radnih tela, novih institucija, kasnije njihovo proširivanje itd. Troškovi se konstantno uvećavaju, izdvajaju se velika sredstva za nove plate, za prostorije, za troškove poslovanja bez ikakve potrebe, a sve to plaćaju građani Srbije. Tako danas imamo i ovaj predlog o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju koji povećava pre svega broj članova nacionalnog saveta. Do sada smo imali 19, a sada se taj broj povećava na 26, odnosno uvećava se broj predstavnika regiona. Do sada je bio slučaj da sedam regiona ima po jednog predstavnika. Sada novim predlogom dobijamo da Vojvodina ima tri predstavnika, region Šumadije i zapadne Srbije četiri, region južne i istočne Srbije tri, a dva predstavnika iz regiona KiM. Ministar je napomenuo danas da su regioni određeni po broju stanovnika, pre svega, ne po površini. Svaki region ima između milion i 600 i dva miliona stanovnika, pa se onda postavlja pitanje zašto neki region ima jednog predstavnika, a neki dva, neki tri, neki četiri. Dolazimo u situaciju da pojedini regioni imaju čak četiri puta veći broj predstavnika od drugih. Takođe, što se tiče određivanja minimalnog broja regionalnih razvojnih agencija, do sada je bio slučaj da imamo sedam regiona i sedam regionalnih razvojnih agencija. Sada pojedini regioni imaju znatno više. Recimo, region Vojvodine ima tri, region Šumadije i zapadne Srbije četiri, region južne i istočne Srbije tri, a region KiM, kao i Beogradski jednu regionalnu razvojnu agenciju. Postavljam pitanje, pogotovo što se tiče Kosmeta, znamo da tamo postoje dve geografske oblasti, KiM i zbog čega region KiM ima minimalno jednu regionalnu razvojnu agenciju, a tamo su potrebne barem dve zbog odvojenosti geografskih oblasti. Takođe se postavlja pitanje šta će se desiti u narednom periodu, kako je ministar naglasio da gradovi koji imaju regionalne razvojne agencije, preko njih će moći ubrzano da se razvijaju, onda će svaki grad težiti da dobije svoju regionalnu razvojnu agenciju i onda ćemo imati u budućnosti stvaranje novih agencija. Napomenuo bih da od procesa decentralizacije nećemo dobiti ništa ovim novim odlukama jer odlučivanje, planiranje, pa čak i sprovođenje programa regionalnog razvoja diktiraće se i dalje iz centra, jer na državnom nivou imamo i nacionalni savet, i nacionalnu agenciju koja će i dalje donositi odluke, tako da ovo ništa nije novo i ništa nije drugo nego perfidni, potureni i maskirani centralizam. Regioni će biti zapravo samo još jedan šalter centralne vlasti koji apsolutno ništa neće promeniti. Takođe bih se osvrnuo i na to da se program finansiranja razvoja regiona realizuje na teritoriji AP Vojvodine i Beograda, da mišljenje na taj program uvek daju kako AP Vojvodina, tako i grad Beograd. Takođe bih napomenuo da u ovom zakonu stoji da AP Vojvodina, kao i grad Beograd, preko svojih organa donose i strategiju regionalnog razvoja za njihove teritorije, pa se postavlja pitanje čemu posebno tretiranje Beograda i Vojvodine u odnosu na druge regije, jer se ovim ne dobija ravnomernost razvoja, već isključivo povlašćene teritorije odnosno regione i ovako se ne može doći do ekonomsko-socijalno ujednačenih regiona. Da bi se dobio koliko-toliko ujednačeni razvoj, da se ojača i sprovede decentralizacija, prvo i osnovno što treba da se uradi jeste da se zaustavi migracija seoskog stanovništva. Planski se mora pospešiti pre svega razvoj sela, omogućiti na selu što bolji uslovi života. To znači, pre svega izgradnja potrebne infrastrukturne mreže, objekata zdravstva, PTT, kulture, banaka, raznih servisa, terena za sport i rekreaciju. Normalno, sve to treba uraditi uz zaštitu životne sredine, uz zaštitu kulturno-istorijskih spomenika, kao i prirodnih retkosti. Takođe, treba omogućiti seljaku da može da živi i da opstane na selu od svog rada, otkupne cene voća, povrća, pšenice, mleka, stoke su nezadovoljavajuće, ispod svakog minimuma i jednostavno ovim predlogom se po tom pitanju apsolutno ništa neće promeniti. Drugi problem koji sprečava razvoj sela jeste bela kuga. Mali broj dece se rađa, a još manji broj dece ostaje na selu. Srpsko selo se sada nalazi između nestanka i opstanka. Za deceniju više od 700 sela ostaće bez stanovnika. Svako četvrto selo je nažalost na putu nestanka, a to danas u današnjoj raspravi apsolutno niko nije spomenuo. Pominjete nedovoljno razvijena područja, a niko nije spomenuo, ni vi ministre niste spomenuli koliko nestaje sela u Srbiji. U preko 700 sela živi manje od 100 stanovnika i po pravilu u njima ne žive mladi, pa jasno je da će ova naselja u skorije vreme potpuno nestati. Ovo mladog reproduktivnog i radno sposobnog stanovništva što ima svakodnevno napušta svoja ognjišta. Država apsolutno ništa ne preduzima da to spreči, da mladi ostanu na selu, da ne odlaze, da im omogući normalne uslove života, da podstakne ne samo njihov ostanak već i da im omogući uvećanje porodice, da se spreči pad nataliteta, da se omoguće što bolji uslovi njima i njihovoj deci. Stvaranjem ovih regiona ovi problemi neće i ne mogu se rešiti. Sadašnja slika sela je više nego sumorna. Pogrešna politika se vodi. To je ono što treba da se promeni. S jedne strane, ne ulaže se u razvoj sela, a s druge strane očekuje se da selo obezbedi dovoljno hrane za sebe i za gradsko stanovništvo, i da pri tom ta hrana bude i kvalitetna, i prirodna, i jeftina. Zašto se ne otvaraju mini klanice, mini hladnjače po selima? Zašto se ne izvrši premeštanje prehrambene industrije na selo? Zašto se ne omogući razvoj seoskog turizma, da imaju neke koristi, da se omogući seoskim domaćinstvima koliko-toliko lakši način zarade, bolji uslovi života koji bi ih podstakli da ostanu na njihovim imanjima, a ne da ih uništavate tako što mleko plaćate 15 dinara, pšenicu 9 dinara, višnje, jabuke i drugo voće po svega par dinara, a da napomenem poljoprivredna penzija je nešto više od 8.000 dinara. Da li je to podstrek da neko ostane da živi i radi na selu. Veliki broj seoskih domaćinstava može da živi i od turizma ali nema ko da ih uputi, nema ko da im pomogne, nema ko da ih stimuliše. Prirodne lepote, reke, planine, brda, kanjoni nešto su što je potpuno neiskorišćeno kod nas. Lovni turizam, ribolovni turizam potpuno nerazvijeni, a mogao bi svake godine da privuče veliki broj pre svega lovaca i ribolovaca iz inostranstva koji bi ostavili značajna finansijska sredstva kod nas. Nerazvijeni tranzitni turizam, sportsko-rekreativni, izletnički, zdravstveni, kamping, kulturni, verski, svi oblici turizma su kod nas potpuno, ne možda potpuno, ali skoro su svi zapostavljeni. Zabrinjavajući je i podatak Turističke organizacije Srbije da u prva dva meseca ove godine je opao broj turista čak za 23%. I na kraju da završim, ovim novim predlogom uvećava se broj članova nacionalnog saveta uvećava se broj predstavnika regiona. Ionako imamo preglomazan i nefunkcionalan državni aparat. U okviru ovog zakona već je predviđeno postojanje i nacionalnog saveta i nacionalne agencije i regionalnog razvojnog saveta i regionalno razvojne agencije, a sada dobijamo i njihovo uvećanje tj. proširivanje. Ovim predlogom sigurno se neće ostvariti veći stepen decentralizacije niti ravnomerniji razvoj Srbije. Dobićemo samo nova radna mesta koje će popuniti stranke na vlasti, dobićemo nepotrebno širenje birokratije, koja samo nanosi štetu. Nije sada vreme za rasipanje već za štednju i racionalizaciju države. Ovim predlogom se sigurno neće postići ubrzani razvoj zaostalih ili nerazvijenih ili nedovoljno razvijenih područja niti sela. To može država da uradi odgovornom i ozbiljnom politikom, investicionim ulaganjima u nedovoljno razvijena područja, planskim i razvojnim dokumentima, a za to državi nisu potrebni ni saveti, ni agencije, ni regioni, ni regionalni centri.
Gospođa Marina Toman. Imate još 21 minut.
Najvažniji razlog za donošenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu nadoknadu koji građani ostvaruju u postupku privatizacije, Zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju i osnivanje akcionarskog fonda, kako bi se preko njega, kako je zamislio predlagač, ispunilo obećanje o besplatnoj podeli akcija građanima. Nije u pitanju nikakva briga za građane, već će ti isti građani poslužiti kao opravdanje ili tačnije paravan – da se akcije najvrednijih državnih firmi povere na staranje Agenciji za privatizaciju, Agenciji za privatizaciju koja je sprovodeći proces privatizacije vrlo često te iste građane gurala na ivicu egzistencije. Gasi se Akcijski fond i osniva akcionarski fond, čije će poslove da obavlja Agencija za privatizaciju. Osnivanjem akcionarskog fonda dobija se institucija koja ima veliku imovinu, koju čine nenovčana sredstva i velika ovlašćenja, odnosno institucija koja ne podleže odgovornosti niti kontroli. Znači, izmene i dopune zakona uvode akcionarski fond, čiji je zadatak izdavanje i distribucija akcija građanima. Građani koji imaju pravo na besplatne akcije neće više dobijati akcije u određenim preduzećima, već će dobijati akcije akcionarskog fonda, preko koga će moći da ostvaruju svoja prava. Da li to onda znači da su građani akcionari tog fonda – ne, to ne znači? Fond će za početak preuzeti akcije najvrednijih državnih firmi, zatim komunalnih preduzeća, pa i sportski društava. U fondu će biti objedinjene razno razne nespojive akcije i udeli, s tim što će Vlada ovu imovinu, odnosno Vlada ovu imovinu može da uveća, ukoliko donese odluku da unese akcije i drugih javnih preduzeća. Vlada to može da uradi, ako proceni da svi imaoci prava na besplatne akcije ne mogu da se izmire iz postojeće imovine. Znači, Vlada to može da uradi, ali Vlada to i ne mora da uradi. Tada se postavlja opravdano pitanje – da li će biti ispoštovan princip jednakosti? Poštovrednost imovine fonda ne može da se unapred odrediti, pošto se ona određuje na osnovu tržišne, nominalne vrednosti ili računovodstvene vrednosti, tako se ne zna zapravo – šta će sve na kraju završiti u akcionarskom fondu. Akcijama će upravljati Agencija za privatizaciju, kao što sam rekla, koja je konstantno izložena žestokim kritikama – o loše sprovedenoj privatizaciji, sa elementima kriminala i korupcije. Postoji opasnost da će se imovina preduzeća koja nisu privatizovana zloupotrebiti, odnosno da će se njom manipulisati. Kako stoji u zakonu – Agencija za privatizaciju obavlja će poslove fonda, u ime i za račun fonda. Akcionarski fond i Agencija za privatizaciju biće institucionalno povezane. Uprkos tome, zamisao je da fond kontroliše rad Agencije za privatizaciju – a Agencija, s druge strane, sprovodi unutrašnju reviziju fonda. Ko će koga i na koji način onda da kontroliše – ako će krug biti potpuno zatvoren? Da li će kontrola biti adekvatna, odnosno ko će da ubedi javnost da je ona valjano sprovedena, ako do sada niko nije kontrolisao rad Agencije, odnosno ako je ona bivstvovala kao nedodirljiva institucija, izdignuta iznad čitavog sistema? To ne može da ispravi ni činjenica – da će Vlada jednom godišnje da podnosi izveštaj Narodnoj skupštini o poslovanju fonda, što je veoma dug period. U razlozima za donošenje zakona navodi se i racionalizacija poslovanja, koja će se time postići. Mi zbog toga ne vidimo zašto se uvodi nova tačka u sredstvima za finansiranje rada Agencije, odnosno navodi se – da je to i provizija od prodaje akcija, odnosno udela u vlasništvu Agencije, odnosno akcije i udela, koji čine imovinu institucije, koja se bavi poslovima akcionarskog fonda? Dalje, visinu provizije propisuje ministar za poslove ekonomije i regionalnog razvoja. Nije navedeno na koji način, odnosno kojim kriterijumima će se ministar rukovoditi kada bude određivao visinu provizije. U javnosti se još uvek, da vas podsetim, nije stišala bura oko sporne uredbe – koja omogućava prava konverzije korišćenja zemljišta, u pravo svojine, a nadoknada je takva da, ako je zemljište jeftinije od kupljenog preduzeća, vlasnik preduzeća ga dobija gratis. Fondom rukovodi savet, koga bira Vlada, na pet godina, uz mogućnost ponovnog izbora. Savet ima neograničena ovlašćenja. Tako, recimo, savet donosi odluku o trgovanju akcijama koje su prenete fondu, van tržišta hartija od vrednosti, s tim što se u izmeni i dopuni Zakona o Agenciji za privatizaciju navodi – da savet to radi, ako oceni da je to najpovoljnije rešenje. Dok je to u izmeni i dopuni Zakona o pravu na besplatne akcije izostavljeno. Znači, savet će po ličnom nahođenju da odlučuje – da li da prodaje akcije van tržišta. To ne samo što je u suprotnosti sa težnjama o daljem razvoju tržišta, već postoji realna opasnost da se akcije prodaju ispod cene. Otvara se prostor za korupciju prilikom njihove prodaje. Uostalom, to je u suprotnosti i sa stavom Ministarstva ekonomije, koje je nedavno apelovalo, odnosno preporučilo građanima da besplatne akcije koje dobiju ne prodaju mimo berze, jer se tako postiže na berzi veća cena. Takođe, kakve to veze ima sa tokovima u savremenoj ekonomiji ako se tržište hartija od vrednosti zaobilazi? Na kraju, da završim, Srpska radikalna stranka nije protiv besplatne podele akcija, ali je protiv ovakvih zakonskih rešenja koja uvode realnu opasnost da će se pospešiti korupcija u procesu privatizacije. Na gubitku će na kraju biti i građani i država. Ministre, hoću da vam postavim jedno pitanje. Vi ste rekli da kako će se cene akcija kretati u svetu, odnosno kako će one da rastu, tako će da raste i vrednost našeg preduzeća. Zašto onda sada prodajete Telekom? Da budem potpuno jasna – mi smo protiv prodaje Telekoma ali pošto vi već tome težite, zašto se zarad kratkoročnih ciljeva odričete profitabilne kompanije?
Reč ima narodni poslanik Goran Mihajlović. Vi imate još 15 minuta. To je sigurno, možete doći da vidite. Izvolite, gospodine Mihajloviću.
Dame i gospodo, mi danas u okviru zajedničkog načelnog pretresa vodimo raspravu o četiri objedinjena predloga zakona, od kojih prva tri predloga imaju veze jedan sa drugim, ali ovaj četvrti zakon – Predlog zakona o metrologiji, zaista nema nikakvih dodirnih tačaka sa prva tri pa bih odmah postavio pitanje gospodinu ministru kojim se to motivima rukovodio kada je ovaj zakon stavio u isti koš sa prethodnim zakonima? Bez obzira na tu činjenicu, mi smo na ovaj predlog zakona podneli ukupno 20 amandmana, koje ćemo pokušati da odbranimo u danu kada bude bila rasprava u pojedinostima, a sada ću, pošto je ostalo relativno kratko vreme koje treba da podelim sa uvaženim kolegom Krasićem, pokušati da u kratkim crtama obrazložim suštinu ovog predloga zakona o metrologiji. Oblast metrologije je kod nas prvi put uređena Zakonom o mernim jedinicama i merilima, koji je donet još 1994. godine a modifikovan u dva-tri navrata i bio je na snazi sve do 2005. godine, kada je donet Zakon o metrologiji koji je onda donet kao zakon zajedničke države Srbije i Crne Gore, a koji posle raspada zajedničke države je ostao da važi u formi republičkog zakona i koji očigledno u današnje vreme ne oslikava pravo stanje dešavanja u ovoj veoma važnoj oblasti. Inače, reč metrologija je složenica koja vodi poreklo od dveju grčkih reči – metros, što znači merenje i logos, nauka, pa bi u opštem slučaju to bila sveopšta nauka o merenju i metodama merenja. Od tada je ova reč postala odomaćena u gotovo svim zemljama sveta i postala je sinonim za jednu mulitidisciplinarnu oblast koja je našla primenu u gotovo svim oblastima savremenog života. Suštinu metrologije najbolje je obrazložio slavni Galilej još pre četiri veka koji je dao onu čuvenu izreku – Meriti ono što je merljivo i učiniti merljivim ono što još nije merljivo. Jer, merenja su potrebna svuda, znamo u tehnici, medicini, trgovini i u svim drugim delatnostima, i to je u stvari glavni cilj ovog predloga zakona, da uveri građane Srbije da sva merenja koja se vrše na teritoriji naše države su u stvari od opšteg javnog interesa za sve građane Srbije. Pored toga, cilj ovog zakona treba da bude taj da u Srbiji obezbedi upotrebu merila zadovoljavajuće tačnosti za određenu oblast primene, u zakonski propisanim jedinicama koje su u skladu sa međunarodnim SI sistemom i sa greškama merenja koje su u okviru nekih unapred zadatih granica. Jer, kao što je poznato, nema merenja bez greške. Pri tome je, normalno, potrebno obezbediti jednoznačnost merenja, da bi se rezultati merenja, izvedeni na raznim mestima i u razno vreme mogli međusobno komparirati. Znači, sve je to cilj ovog predloga zakona o kome raspravljamo ovako kratko i zaista je bilo neophodno da se o tome vodi rasprava u okviru ili posebne tačke ili bar da se ovaj zakon nađe u nekom setu sa nekoliko srodnih zakona. Bez obzira na tu činjenicu, potrebno je naglasiti da je prvi put kod nas Skupština ondašnje SFRJ donela Zakon 2. aprila 1976. godine, kojim je ozvaničen međunarodni SI sistem jedinica i mera, a primena ovog zakona postala je obavezna od 1. januara 1981. godine i taj zakon je i dan-danas na snazi i mi ga koristimo u ovom nepromenjenom obliku. Inače, zadaci merenja su višestruki. Možemo ih izdvojiti u nekoliko karakterističnih grupa. Prva grupa bi bila merenja koja se izvode u komercijalne svrhe, znači, merenje utrošene električne energije, vode, gasa i ostalih energenata. Druga grupa bi bila merenja koja služe za povećanje bezbednosti ljudi i životinja u medicini i srodnim naukama. Onda imamo merenja u cilju zaštite životne sredine i zaštite na radu, recimo, merenje zračenja, nivoa buke, vibracija i slično, pa onda eksperimentalna merenja u raznim institutima i laboratorijama u cilju verifikacije nekih pretpostavki i na kraju merenja koja se izvode u realnom vremenu, a koja služe kao dalja informacija za upravljanje nekim daljim pojavama ili procesima u savremenoj tehnici. Saglasno navedenim zadacima merenja i predlagač zakona je pokušao da ubedi najpre nas narodne poslanike, a potom i građane Srbije da je to od opšteg javnog interesa za sve građane Srbije, samo što moram da naglasim da se meni ovoga puta čini da su predlagaču zakona od građana mnogo bili važniji zahtevi koje su im postavili mentori iz Svetske trgovinske organizacije i Evropske unije, kao i zahtevi koji su bili sadržani u nekolicini dokumenata koji su prevođeni pri pisanju ovog zakona. Upravo zbog tog bukvalnog prevoda na naš jezik nekih specifičnih reči i termina iz spomenutih dokumenata u ovom predlogu zakona ima toliko mnogo nelogičnosti i nerazumnih odredbi koje ćemo mi pokušati da otklonimo putem ovih 20 amandmana koje smo podneli i o kojima će poslanička grupa SRS izneti svoje stavove u danu kada bude bila rasprava u pojedinostima.
Gospodin Zoran Krasić ima reč. Uvažavajući primedbu koja nije sasvim osnovana, imate još deset minuta.
Ne bih hteo da ponavljam ono što smo pričali o ovom prvom zakonu koji je na dnevnom redu današnje rasprave, ne bih to da ponavljam onošto smo rekli pre šest meseci. Međutim, mora da se shvati da u Srbiji su i danas izražene te takozvane centripetalne i centrifugalne sile u političkom životu i u političkoj organizaciji. Mora da se shvati da ovakav Predlog zakona, kada kažem ovakav, mislim i na onaj izvorni tekst od prešest-sedam meseci, stvarno jednim preširokim tumačenjem može da eventualno ima neki svoj ustavni osnov. Suštinski on nema ustavni osnov u našem Ustavu. Sada da malo uozbiljimo ovu diskusiju, s obzirom da je pitanje regionalizacije stvarno političko pitanje, besprekorno političko pitanje. Samo da vas podsetim, nekada je Srbija ima 15 međuopštinskih regionalnih zajednica koje su bile kvaziustavna kategorija. Pričati o regionalizaciji i pričati o regionalnom razvoju kao nekoj suštini, a regionalizaciji kao formi ili ljušturi zalazi u političko pitanje i zato treba biti oprezan. Ako neko smatra da smo mi danas u mogućnosti da oponašamo ono što postoji u Evropskoj uniji, ili ono što treba da uradimo da bi ispunili neke uslove, kako neki kažu, za pristup Evropskoj uniji, onda mislim da smo pogrešili. Ovakav Predlog zakona je pogrešan. Uzeću nešto malo tih podataka koji se koriste u Evropi. Nomenklatura teritorijalnih jedinica za statističke potrebe je nešto što je izmislila Evropska unija i to se koristi u statističke svrhe i pomoću toga je napravljena podela Evrope na administrativne regione. Vidite i sami, krene se sa statistikom, a ide se već na nešto što je organizacija države, a to su administrativni regioni. Sada, ako uzmete postojeće stanje u Evropi, u ovih 27 država članica Evropske unije, vi nemate isti obrazac, ni kada je u pitanju ono što se zove Nuts jedan, Nuts dva, Nuts tri. Nemate isti kriterijum. Evo da vam dam primer. Recimo Rumunija – ne poseduje nivo pokrajine i regiona. Da vas podsetim, Bugarska u Ustavu ima odredbu koja zabranjuje formiranje autonomnih pokrajina. Dalje, razlog ovome je centralistički pogled na područno uređenje zemlje sličan francuskom, koji je u kasnijem periodu decentralizovan, ali je u osnovi centralizovan. Zbog toga je prvi nivo ispod državnog okružni nivo, sa velikim brojem okruga, 41 okrug postoji u Rumuniji. Dalje, nivo razvojnog regiona postoji samo na papiru i stvoren je zbog prilagođavanja zemlje Nuts sistemu u cilju bržeg i ravnomernijeg privrednog razvoja, odnosno u prevodu lakšeg pristupa pristupnim fondovima. Situacija sa Italijom, sa Španijom i sad neki kažui Velikom Britanijom, koje su kao regionalizovane, izvire iz samog ustava tih država, iz samog ustava. Setimo se da postoje i tri federalne države u Evropskoj uniji – Belgija, Austrija, Nemačka, gde se ne primenjuje ovaj kriterijum. Šta se krije iza ovoga, pošto je ograničeno vreme, pa krije se da se u Evropskoj uniji istovremeno vrše dva dijametralno suprotna procesa. Jedan proces je centralizacije. On se zasniva na tome da se mnoge nadležnosti suverenih država, 27 država Evropske unije prenosi na centralu u Briselu, ali istovremeno je i proces decentralizacije, gde se eminentno državna nadležnost tih država prenosena nešto što se zove autonomne regije. To raditi u Srbiji, to je čist promašaj. Apsolutni promašaj. Prvi tvorac, hajde da kažem, tog modernog sagledavanja regionalizacije je bio akademik Jovičić. Pred smrt je odustao od toga. Shvatio je gde se nalazi Srbija i kakvi se procesi dešavaju. Vojislav Koštunica do pre nekoliko godina je bio zastupnik regionalizacije, Kada je video kakve su posledice toga, odustao je. Ne možete naći primer na koji možemo da se ugledamo u EU. Apsolutno ne možete. Naravno, EU ima svoje probleme, ali nisam zadužen da rešavam njihove probleme. Oni u tom svom regionalnom konceptu razvoja regiona, koji datira još iz 1957. godine, počeo je da se razvija sedamdeset i neke godine, danas su došli u situaciju da postoji jedan prema sedam razlika, tako da je London, kaže se, najbogatiji. Ima proizvodnju po glavi stanovnika koja je 334% veća od proseka EU. To iznosi 49.000 po glavi stanovnika. Najsiromašniji region u toj EU je deo Bugarske, gde je po glavi stanovnika 6.500 evra. Ne bih da vodimo brigu o njihovim računima. Ovo jeste političko pitanje. Ovo prevazilazi samo pitanje statistike, sagledavanja. Treba ići sa drugim konceptom kako da se pomaže, ublažavaju regionalne razlike i pojačava ekonomska snaga, socijalna i svaka druga, svih područja na teritoriji Republike Srbije. Nešto novo, imali ste prilike pre nekoliko dana možda i da pročitate u novinama, da ove nove države koje su pristupile EU, pre svega Poljska, a da ne ređam dalje, prisutno je i u onim državama koje su osnivači EU, lokalne zajednice, lokalne samouprave, sve više se bune jer nisu u mogućnosti više da finansiraju neke nadležnosti lokalne samouprave, pa su se prezadužili, tako da tekući priliv ne omogućava servisiranje obaveze koje imaju i traže centralizaciju svojevrsnu. Zašto traže centralizaciju? Jedino je država garant ljudskih prava. Ne može da bude garant ljudskih prava – okrug, opština, grad. O tome se radi. Mi smo i suviše mali privredni prostor za tako nešto. Pre svega sam ovaj zakon shvatio kao jednu polaznu osnovu, gde se priča da je to potrebno na bazi onoga što ste zaključili sporazum, ratifikovali ga 2008. godine u Narodnoj skupštini, odredili, trasirali put, ali kritički sagledavajte to. Nije sve što se nudi prihvatljivo, tim pre što su jako izražene dve potpuno dijametralne različite sile prisutne na teritoriji Republike Srbije. Videli ste u današnjoj raspravi. Krene se sa statistikom, pa vidite dokle ode ta rasprava. Ta rasprava ode do izračunavanja ko je šta, ko je kakav. Naravno, imamo i taj problem lokalnih begova i aga, ne znam ko je mogao da da onolika ovlašćenja Bojanu Pajtiću, da vam iskreno kažem. Da li njega neko može da kontroliše? Sada se stavite u situaciju da se na nekoj drugoj teritoriji pojavi neki kvazi Bojan Pajtić, pa krene da sprovodi neku svoju politiku. To je vrlo opasna stvar. Od ovog koncepta treba odustati, tim pre što je pitanje regionalizacije prevashodno političko pitanje. Ako pričamo o decentralizaciji, ako pričamo o deetatizaciji, onda regionalizacija nije pravi put. Možda je pravi put dvostepena lokalna samouprava. O tom potom i taj koncept zaslužuje mnoge kritike. O ovoj temi mogli ste da se posavetujete i s jednim vašim kolegom. Njega nema u Narodnoj skupštini već nekoliko dana, a podsećam vas na ovim pitanjima je doktorirao Mile Ilić. Pitajte njega da vam on objasni ove stvari, a kao mladi pravnik je počeo da radi u međuopštinskoj regionalnoj zajednici u Nišu, pa ima i praktičnog iskustva. Svako ko se ozbiljno bavi ovim poslom, političar, pravnik itd, pa i ekonomista, nikada neće prihvatiti ovako nešto. Zašto? Zato što su mnogo veće štete nego koristi koje mogu da se pojave, mnogo veće štete. Ravnomerni regionalni razvoj, podsticanje nedovoljno razvijenih područja, to jeste centralna tema o kojoj mi moramo da vodimo računa, ali put kojim mi idemo je pogrešan. Doneće nam mnogo više štete nego što možemo da zamislimo. Što se tiče ovih zakona koji se tiču privatizacije, sama činjenica da se traži izmena i dopuna postojećeg zakona je dokaz da se pogrešilo. Ispitajte taj organizovani kriminal, ispitajte te državne institucije koje su omogućile, citiram vaše podatke, da neka kriminalna grupa opere milijardu evra na teritoriji Republike Srbije. To nije mogao da bude autonomni akt nekoliko pojedinaca. Iza toga mora da stoji organizovana grupa. Da li je to 400, 500 ili 2000 ljudi, ne znam.
Hoćete li da privedete kraju, molim vas? Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika želi reč? Ne. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o regionalnom razvoju, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o pravu na besplatne akcije i novčanu naknadu koju građani ostvaruju u postupku privatizacije, Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o Agenciji za privatizaciju i Predlogu zakona o metrologiji. Poštovani gospodine potpredsedniče, gospođo ministar, vas i vaše saradnike pozdravljam, zahvaljujem na saradnji. Uvaženi narodni poslanici, nastavljamo rad sutra u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 93 narodna poslanika. Da bismo utvrdili broj poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite kartice u elektronski sistem. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 97 narodnih poslanika i postoje uslovi za rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? Gospodin Todorović. Izvinite, najpre gospodin Miroslav Markićević.