Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 53 narodnih poslanika. S obzirom na trenutne vremenske prilike, jasno je zašto je tako mali broj prijavljen u službenoj evidenciji. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 48 narodnih poslanika, odnosno da nije prisutna najmanje 1/3 narodnih poslanika, zbog čega, saglasno članu 88. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, sednicu odlažem za jedan sat, odnosno za 11.05 časova. Zahvaljujem. (Sednica je počela u 11.05 časova. Predsedava Gordana Čomić, potpredsednik Narodne skupštine.) Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad nakon Poslovnikom utvrđene pauze, tj. odlaganja za jedan sat u odnosu na propisano vreme za početak sednice, s obzirom na to da u 10.00 časova nije bilo kvoruma potrebnog za rad. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od 1/3 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Zoran Kasalović, Milan Lapčević, Đuro Perić, Aleksandra Janković, Riza Halimi i Elvira Kovač. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pored predstavnika predlagača Olivera Dulića, ministra životne sredine i prostornog planiranja, pozvala da sednici prisustvuju i Nenad Tesla, direktor Republičkog geodetskog zavoda, i Kosta Mirković, pomoćnik direktora Republičkog geodetskog zavoda. Prelazimo na 14. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DRŽAVNOM PREMERU I KATASTRU (načelni pretres) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za urbanizam i građevinarstvo i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, i to: Poslanička grupa ''Za evropsku Srbiju'' - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS – Vojislav Koštunica - 25 minuta 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred, Srbijo" - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS-JS - 18 minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa ''Nova Srbija'' - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom, do pet minuta. Molim sve poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, dapodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Takođe vas obaveštavam da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju: narodni poslanik Zoran Bortić poslaničku grupu SPS-JS; narodni poslanik Dragan Stevanović poslaničku grupu SRS inarodni poslanik Mićo Rogović poslaničku grupu ''Napred, Srbijo''. Saglasno članu 142. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnom premeru i katastru. Pre nego što pitam da li predstavnik predlagača želi reč, molim službu da mu dostavi karticu da bi mogao da se prijavi u elektronski sistem za glasanje. Reč ima Oliver Dulić, ministar životne sredine i prostornog planiranja.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred vama se nalazi Predlog izmena i dopuna Zakona o državnom premeru i katastru. Na početku bih vas vrlo kratko obavestio o aktivnostima koje sprovode Republički geodetski zavod i službe katastra u Srbiji. Dugogodišnji poslovi koje Republički geodetski zavod i katastri izvršavaju su: osnivanje, obnova i održavanje katastra nepokretnosti, premer vodova, osnivanje i održavanje katastra vodova, katastarski i komasacioni premer, adresni registar, održavanje registra prostornih jedinica. Novim zakonom je Republički geodetski zavod, odnosno katastar nepokretnosti, dobio i nove nadležnosti. To su: premer državne granice i vođenje registra državne granice, procena i vođenje vrednosti nepokretnosti, osnivanje, održavanje i raspolaganje geodetsko-katastarskim informacionim sistemom, osnivanje i održavanje Nacionalne infrastrukture geoprostornih podataka, inspekcijski nadzor nad radom geodetske organizacije, daljinska detekcija, topografski premer i topografsko-kartografska delatnost, izdavanje i oduzimanje geodetskih licenci i centralni registar planskih dokumenata. Donošenjem novog zakona o planiranju i izgradnji povećao se obim rada Geodetskog zavoda i rada katastara na nivoima lokalnih samouprava i definisane su tri nove oblasti. Očekujemo veliki broj zahteva građana koji su, pre svega, vezani za postupke koji će se voditi oko pripreme digitalnih podataka za potrebe popisa stanovništva u 2011. godini, oko aktivnog učešća u predstojećim postupcima denacionalizacije i restitucije, odnosno vraćanja imovine, oko implementacije novog zakona o planiranju i izgradnji, koji definiše pitanje legalizacije, gde se u postupcima koje će građani voditi pred jedinicama lokalnih samouprava očekuje nekoliko miliona predmeta koje je potrebno obraditi, i oko jedne velike i krupne suštinske reformske obaveze lokalnih samouprava, da u narednom periodu donesu dva ključna akta - prostorni plan lokalne samouprave i plan generalne regulacije, koji bi trebalo da obezbede nesmetano i ubrzano izdavanje građevinskih dozvola i regulisanje građevinskih i urbanističkih parametara na teritorijama lokalnih samouprava. Iz svih ovih razloga i iz potrebe da se građanima pruži pun servis i da ne bude nejasnoća u implementaciji ovih zakonskih propisa, uočila se neophodnost da se uđe u izmene i dopune Zakona o državnom premeru i katastru u onim segmentima gde ne postoji usklađenost sa druga dva zakona - Zakonom o planiranju i izgradnji i zakonom koji definiše hipoteku. Rok zaizjavljivanje žalbe na rešenje doneto u prvostepenom upravnom postupku od osam dana zamenjen je rokom od 15 dana. Na taj način smo ujednačili zakonske odredbe koje su definisane u ovom zakonu i u ova dva zakona koja sam spomenuo. Takođe, ovim zakonom se produžava rok za usklađivanje Pravilnika o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji sa odredbama Zakona o državnom premeru i katastru. U toku rasprave na odborima, u proceduri Skupštine, na izmene i dopune ovog zakona pristigla su tri amandmana. Zahvaljujem narodnim poslanicima koji su amandmane podneli i mogu sada da kažem da smo od tri amandmana prihvatili dva. U toku rasprave ćemo potvrditi da smo prihvatili amandmane narodnog poslanika Dragana Stevanovića i amandman narodnog poslanika Srete Perića. Dame i gospodo narodni poslanici, pozivam vas da glasate za izmene i dopune Zakona o državnom premeru i katastru. Hvala.
Da li izvestilac Odbora za urbanizam i građevinarstvo, narodni poslanik Jovan Nešović, predsednik Odbora, želi reč? (Ne.) Zahvaljujem. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Odbora, želi reč? (Ne.) Da li želi reč narodni poslanik Bojan Mladenović, koji je izdvojio mišljenje na sednici Odbora za urbanizam i građevinarstvo prilikom razmatranja Predloga zakona? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović.
Dame i gospodo, građani Srbije, upozoravali smo DS, ministra i predstavnike Vlade na neprimenjivost Zakona o državnom premeru i katastru kako je napisan prošle godine. U raspravi, kako u načelu tako i u pojedinostima, argumentovano smo ukazali da određeni članovi ovog zakona neće moći da se primenjuju u praksi. Ukazivali smo na to da su rokovi od osam dana i suviše kratki, da neće moći da se ispoštuju i amandmanima smo predložili da se sa osam pomere na 15 dana (odnosili su se na određene vrste žalbi i mnoge druge stvari iz ovog zakona). Petnaest dana je optimalan rok u kome se definisane radnje mogu obaviti na vreme, kako ne bismo dolazili u situaciju da se vremenski probijaju rokovi i na taj način krši zakon. Ovi naši amandmani su prošle godine odbijeni bez jasnog i preciznog obrazloženja, a danas imamo slučaj da potpuno identične predloge daje Vlada Republike Srbije. Sprovedeno je ono što je čest slučaj u praksi Skupštine, a to je da se amandmani odbiju samo zato što su ih pisali opozicioni poslanici. Krajnje je vreme da se sa ovakvom praksom prekine. Svako od nas piše amandmane s ciljem da se na neki način popravi zakon, odnosno da se precizira, ispravi, dopuni ili izbriše član zakona kako bi on bio daleko jasniji i precizniji. Nekima očigledno nije jasno da je neophodno da se amandmani razmatraju bez ikakvih predrasuda prema bilo kojoj poslaničkoj grupi. Treba razmotriti i utvrditi šta je njihova suština i onda odlučiti da li je bolje njihovo prihvatanje ili odbijanje. Nažalost, u Srbiji, gde nedostaje demokratija, odnos prema predlozima zavisi od toga ko je njihov podnosilac. Da su ove moje tvrdnje tačne pokazuje i broj usvojenih amandmana stranaka koje su na vlasti u odnosu na usvojene amandmane opozicionih partija. Ono što je takođe neprihvatljivo i što pokazuje da u ovom parlamentu ima veoma malo razumevanja, jeste veoma mali broj amandmana koji se usvoje u toku same rasprave u pojedinostima. Njihov broj je zanemarljiv, što znači da se veoma malo sluša njihovo obrazlaganje, da pre svega DS ne mari kada se o njima govori. Jednostavno, nemaju poverenja u ono što predlažu poslanici SRS ili drugi opozicioni poslanici. Jednostavno, ne žele da saslušaju i prihvate naše stavove i mišljenje o određenim članovima ovog ili nekog drugog zakona. Mi ih obrazlažemo najbolje što možemo, kako bi bili prihvaćeni, jer ih isključivo pišemo u interesu građana Srbije. Čini mi se često da je naš rad uzaludan, jer nema ozbiljnosti kod onih ljudi koji odlučuju o njima i da se, nažalost, mnogo češće rukovode time ko ih je pisao, nego šta je u njima napisano. Dao sam malo opširniji uvod u samu priču o amandmanima, i to s dobrim razlogom. Zarad građana Srbije, kojima se, pre svih, obraćam, želim da im ukažem na to kakve se stvari dešavaju u parlamentu, kako se ne uvažava stručnost naših ljudi, kako se na neki način ponižava rad narodnih poslanika SRS i drugih opozicionih poslanika. Naime, prošle godine smo podneli više amandmana na Predlog zakona o državnom premeru i katastru. Gotovo svi su odbijeni. Zakon je usvojen 31. avgusta prošle godine i tada smo rekli da zakon neće biti primenljiv u onom obliku u kome je napisan. Evo, nakon par meseci celokupna javnost se može uveriti u tačnost naših tvrdnji, a krajnje je licemerno što sada Vlada Republike Srbije predlaže potpuno iste amandmane kao što su bili naši koji su odbijeni. Oni koji su dali negativno mišljenje, oni koji su ih kritikovali, oni koji su ih odbili, sada su primorani da iste te promene sami predlože. Na neki način, priznali su svoju grešku i zato danas na dnevnom redu imamo izmene i dopune upravo ovog zakona. Zakon koji je na snazi svega par meseci plod je neozbiljnosti stranaka na vlasti, kao i cele Vlade Republike Srbije. Postavljam pitanje – kome su potrebni zakoni koji važe samo par meseci? Zbog čega su odbijeni amandmani SRS, a onda identične predlaže Vlada Republike Srbije? Zbog čega se dešavaju ovakve stvari? Na ovaj način se potpuno guši demokratija, potpuno obezvređuje rad narodnih poslanika, kao i rad same Narodne skupštine. Hvala.
Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč, po pravilu od najmanje ka najvećoj? (Da.) Narodni poslanik Čedomir Jovanović ima reč.
Gospođo Čomić, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, dosta smo razgovarali o ovim temama tokom prethodne godine. Ovo nije prilika za rekapitulaciju svega onoga što je tada rečeno, ali jeste situacija u kojoj treba napraviti analizu efekata nekih odluka koje je parlament doneo. Što se tiče izmena i dopuna postojećeg zakona, u najvećoj meri one su logične. Tačno je da su tada poslanici ukazivali na neodrživost rokova koji su utvrđeni iako se ne može smatrati lošom namerom da se skrate rokovi za, recimo, ulaganje žalbi ili izjašnjavanje po tom pitanju. Prosto, mi težimo efikasnijoj državi i to, samo po sebi, ne može biti problem, ali je činjenica da to nije bilo usklađeno s nekim drugim zakonima i to je veliki raskorak. Drugi problem ovog zakona nije problem samog zakona. Radi se o izuzimanju iz onog zakona o kojem smo raspravljali u decembru, kada je limitiran broj zaposlenih u državnoj upravi. Tada smo rekli da se ne može broj zaposlenih ljudi u državnoj upravi ograničavati mehanički, a da se pri tom ne napravi analiza poslova koje od države očekujemo da radi. Tada smo rekli da se vrlo često naši građani suočavaju s neefikasnom državom, sa činjenicom da se i suviše dugo čeka na rezultat i da možda treba dodatno da zaposlimo ljude u administraciji da bi ta administracija bila efikasnija. Sada se suočavamo s prvim lošim posledicama. Članom 14. izmena i dopuna Zakona konstatuje se da Zakon o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji neće biti primenljiv na Republički geodetski zavod. O tome smo vrlo ozbiljno razgovarali pre nekoliko meseci, kada smo tražili od Vlade da nam kaže koje poslove državna administracija preuzima na sebe, da bismo onda mogli da procenimo da li sa postojećim brojem zaposlenih ona te poslove može da uradi ili ne. Ono što je veoma važno, gospodine Duliću, za nas kao poslaničku grupu, ne znam da li ste upoznati s amandmanom koji smo napisali, da se posle člana 12. doda novi član 12a. Time, praktično, tražimo da se odlučivanje u prvom stepenu prenese na lokalne samouprave. Reći ću vam jedan konkretan razlog. U Beogradu je sada u postupku proces legalizacije bespravno izgrađenih objekata. Oko 200.000 zahteva je podneto. Vodimo kampanju tražeći od ljudi da legalizuju svoje objekte. Formirali smo Sekretarijat za legalizaciju da bi Gradska uprava mogla da bude efikasna, da bi Geodetski zavod mogao da bude efikasan. Smatramo da je važno omogućiti u prvom stepenu delovanje lokalne samouprave. Tu argumentaciju prepoznajemo u činjenici da je nekada to bilo moguće. Ako Vlada insistira na tome da Republički geodetski zavod sve to radi, ako je vrlo komplikovano menjati druge zakone, onda je potrebno na neki način regulisati ovaj očigledan problem s kojim se suočavamo, problem u najavi. Jer, Zavod će biti zatrpan poslovima koje Beograd ne može, recimo, da uradi, kao ni mnoge lokalne samouprave, a građani će očekivati od onog ko je od njih tražio da legalizuju svoje objekte da bude efikasan u tom postupku legalizacije. Onda ćemo imati dosta nesporazuma između Gradske uprave i građana i između Gradske uprave i republičke administracije. A cilj ovakvih propisa je da se reše problemi koji postoje u sistemu, a ne da se oni uvećavaju. Napisali smo dosta jasan amandman, da se Zakonom o glavnom gradu, odnosno drugim zakonom o lokalnoj samoupravi, odlučivanje u prvom stepenu, kao i vršenje operativnih poslova u prvom stepenu iz člana 1. ovog zakona može poveriti pojedinim jedinicama lokalne samouprave. Zakonom je predviđeno da se to može poveriti pojedinim jedinicama lokalne samouprave. Hteli bismo da ne samo u Beogradu, nego svim lokalnim samoupravama koje su izložene velikom pritisku u procesu legalizacije, tako nešto bude urađeno. Mislim da ćemo biti efikasniji. Drugo pitanje koje je veoma važno u okviru ovog zakona je – šta ćemo sa svim drugim zakonima koji su u ovom trenutku, da ne kažem međusobno suprotstavljeni, ali ostavljaju dosta prostora za tumačenje, pa se onda lokalne samouprave i institucije koje se bave tim poslovima suočavaju s problemima zbog toga što nema koordinacije u tom tumačenju, pa se na jedan način tumači u jednoj opštini, na drugi način u drugoj opštini, na jedan način u jednom gradu, na jedan način u Beogradu, a na drugi način u Novom Sadu? Prvo, to dovodi u pravno nejednak položaj građane ili kompanije koje se pojavljuju kao stranke, a s druge strane, to od države pravi sistem koji ima neujednačen stav prema problemima prema kojima bi morao da ima identičan stav. To je za nas, kaoposlaničku grupu, važno. Što se tiče ovih rokova, žao nam je što ne mogu da budu ispoštovani i kraći, ali oni nisu bili u skladu s nekim drugim zakonima - Zakon o hipoteci, Zakonom o upravnom postupku itd. Očigledno je da sada to mora da se menja i da treba tome da se prilagodimo.
Reč ima narodni poslanik Zoran Bortić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS-JS.
Poštovana predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, poštovani ministre, predstavnici Ministarstva, cenjene kolege narodni poslanici, stepen uređenosti jedne države se meri, između ostalog, i činjenicom kako je u toj državi uređen premer njenog zemljišta, nepokretnosti i infrastrukturnih transverzala. Republika Srbija je, nažalost, u ovoj oblasti organizovanja države u relativnom zaostajanju u odnosu na razvijene zemlje savremene Evrope, i to iz više razloga. Ne ulazeći u dublju analizu tih razloga, jer oni nisu predmet ove rasprave, želim samo da podsetim da je Srbija kroz ceo 20. vek bila sprečena da ovu oblast svog ustrojstva reguliše zbog ratova i promena političkog sistema i državne organizacije. Danas je Srbija demokratska država, koja gradi institucije u skladu s najvećim demokratskim standardima savremenog sveta. Kao što je poznato, građani Republike Srbije su se na poslednjim izborima opredelili za evropski put Srbije, za uključenje naše države u evropske integracije, i na takvoj izbornoj volji građana formirana je koaliciona vlada koja vodi Srbiju u EU. Da bismo kao država mogli da ispunimo standarde za postizanje tog cilja i da Srbiju na ravnopravnim osnovama uključimo u proces evropskih integracija, mi smo dužni da izgradimo institucije koje će suvereno regulisati odnose u društvu i svim oblastima društvenog života. Da bismo izgradili institucije i obezbedili njihov autoritet, kompetentnost i suverenost u regulisanju društvenih odnosa, mi smo dužni da usvojimo takve zakonske i druge propise koji će stvoriti pretpostavke i uspostaviti pravila i principe da se u Srbiji, kao u bilo kom drugom evropskom društvu, pitanja od neposrednog interesa građana rešavaju brzo, efikasno i pod istim ili sličnim uslovima. To je dug i složen proces, koji, pored zahteva koje sam pomenuo, podrazumeva i usklađivanje naše zakonske regulative kako sa drugim normativnim aktima koji su na snazi u našoj zemlji, tako i sa Ustavom Srbije, kao najvišim pravnim aktom. Taj proces zahteva ne samo mukotrpan rad ovog parlamenta, već i dobru volju i napor svih poslaničkih grupa i svih nas narodnih poslanika da kroz konstruktivnu i demokratsku raspravu dođemo do najboljih zakonskih rešenja kojima ćemo stvoriti pretpostavke za uređeno društvo i izgradnju Srbije kao države u kojoj postoje i funkcionišu demokratska pravila u svim oblastima njenog organizovanja. To nam je, valjda, svima cilj, nezavisno od toga da li u ovom trenutku predstavljamo većinu ili opoziciju u parlamentu. Srbija je država svih nas, nezavisno od trenutne političke pozicije u kojoj se danas nalazimo i cilj nam je isti - da izgradimo njene institucije, njeno zakonodavstvo i da je učinimo respektabilnom i demokratskom evropskom državom. Polazeći od takvog cilja, od zajedničke namere da izgradimo respektabilne institucije i pravni okvir koji je u skladu s evropskim standardima, Narodna skupština Republike Srbije ima pred sobom zadatak da, pored niza drugih pravnih propisa, reguliše i pitanje državnog premera i katastra u Republici Srbiji. Moram da vas podsetim da ovo nije nimalo lako pitanje, da Zakon o katastru predstavlja izuzetno važnu oblast zakonske regulative u našoj zemlji, pa je, po mom dubokom uverenju, neophodna dobra volja i konstruktivna rasprava svih narodnih poslanika, nezavisno od toga da li pripadaju poslaničkoj većini ili opoziciji, kako bi se kroz tu raspravu došlo do najboljih i kompromisnih rešenja o svim pitanjima i kako bi novi zakon o premeru i katastru pomogao Srbiji da se u normativnom i institucionalnom smislu približi standardima evropske demokratije u ovoj oblasti. Polazeći od takvog strateškog cilja, želim da vas podsetim da su razlozi za donošenje zakona o državnom premeru i katastru sadržani u potrebi da se otklone određeni nedostaci koji su uočeni u dosadašnjoj primeni važećeg Zakona o državnom premeru i katastru i koji se, pre svega, odnose na usaglašavanje Zakona o premeru i katastru sa drugim zakonima u pravnom sistemu Republike Srbije, na otklanjanje kolizije pojedinih zakonskih odredaba i definisanje rokova za postupanje Republičkog geodetskog zavoda. Budući da važeći Zakon o državnom premeru i katastru u pogledu rokova za izjašnjavanje žalbe nije usaglašen s drugim zakonima u pravnom sistemu Republike Srbije, stekli su se uslovi za otklanjanje štetnih posledica po rad državnih organa u oblasti državnog premera, katastra, upisa hipoteka, kao i u oblasti uređenja prostora i zaštite životne sredine. Ti uslovi su stvoreni mogućnošću da u Skupštini po hitnom postupku usvojimo Zakon o izmenama i dopunama Zakona o državnom premeru i katastru. U odnosu na postojeći zakon koji reguliše ovu oblast, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnom premeru i katastru vrši terminološko ujednačavanje teksta i odlikuje se preciznošću normi i njihovim izjednačavanjem s drugim zakonskim propisima i važećim Ustavom Republike Srbije. Izvršene su ispravke naziva institucija, organa i informacionog sistema i data nova zakonska rešenja kojima su određene nadležnosti Zavoda, između ostalog i time što se Zavod izuzima od primene Zakona o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji. Zavod se izuzima zbog realizovanja Zakona o ratifikaciji sporazuma o kreditu za razvoj, Zakona o zaduženju Srbije i Crne Gore kod Međunarodnog udruženja za razvoj, kao i zbog implementacija kreditnih sredstava za realizaciju programa i projekata u oblasti modernizacije katastarskog sistema Republike Srbije. Navedenim međunarodnim sporazumom o kreditu Srbija je preuzela i obavezu da do isteka roka korišćenja kredita neće preduzimati nikakve mere kojima bi se bitnije menjali uslovi rada Zavoda. Pored toga, razlozi za izuzimanje Zavoda od primene navedenog zakona počivaju u činjenici da je Zavod, pored postojećih nadležnosti koje izvršava, Zakonom o državnom premeru i katastru dobio i niz novih nadležnosti, i to: premer državne granice i vođenje registra državne granice, procenu i vođenje vrednosti nepokretnosti, osnivanje, održavanje i raspolaganje geodetsko-katastarskim informacionim sistemom, osnivanje i održavanje nacionalne infrastrukture, geoprostornih podataka, inspekcijski nadzor nad radom geodetskih organizacija, daljinsku detekciju topografsko-kartografsku delatnost, izdavanje i oduzimanje geodetskih licenci i centralni registar planskih dokumenata. Treba podsetiti da je Zakonom o planiranju i izgradnji propisan ubrzan proces legalizacije nelegalnih objekata, kao i konverzija prava korišćenja u pravo svojine na nepokretnostima. Te odredbe pomenutog zakona višestruko će multiplikovati poslove Zavoda, jer će imati milion predmeta vezanih za legalizaciju i višemilionski broj predmeta po pitanju konverzije i korišćenja nepokretnosti u vlasnički odnos nad njom. Uz to, Zavod je u obavezi da pripremi podatke za sve lokalne samouprave za potrebe izrade prostornih planova. Do konačnog osnivanja katastra nepokretnosti za celu teritoriju Republike Srbije Zavod je zadužen da izrađuje i održava katastar nepokretnosti, blagovremeno i efikasno završava sve važne državne poslove, kao što su npr. poslovi vezani za realizaciju velikih državnih projekata, kao što su Koridor 10, Koridor 7, obilaznica oko Beograda, ''kineski'' most i most na Adi u Beogradu i drugi. Zavod će biti suočen i s ogromnim brojem poslova koji proističu iz postupaka denacionalizacije i restitucije, odnosno vraćanja imovine, kao i sa obimnim poslovima sveobuhvatne i digitalne pripreme za popis stanovništva koji je planiran za 2011. godinu. Na kraju, treba ukazati i na činjenicu da se završetkom osnivanja katastra nepokretnosti višestruko povećati posao Zavoda u postupku održavanja katastra nepokretnosti. Imajući sve to u vidu, može se s pravom reći da je potpuno opravdan razlog da se Zavod izuzme od primene navedenog zakona. Poštovane kolege narodni poslanici, odredbe Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnom premeru i katastru kojima se dopunjuju odredbe dosadašnjeg zakona odnose se na izradu tehničke dokumentacije za izvođenje geodetskih radova i stručni nadzor, kao i na izradu projekata geodetskog obeležavanja i broj lica s geodetskom licencom prvog reda koja geodetska organizacija mora zaposliti. Novim zakonskim rešenjem je predviđeno da za izvođenje radova katastarskog planiranja, bonitiranja i komasacione procene zemljišta, geodetska organizacija mora imati najmanje jednog zaposlenog stručnjaka za melioraciju zemljišta s položenim stručnim ispitom, odgovarajućom licencom Inženjerske komore Srbije i radnim iskustvom od najmanje tri godine. Ovim zakonskim rešenjima postiže se da se podigne kvalifikaciona struktura geodetskih organizacija i njihova stručnost i kompetentnost. Pored niza drugih značajnijih izmena i dopuna u odnosu na postojeći tekst Zakona o premeru i katastru, vrlo je važno što će danom stupanja na snagu ovog zakona prestati da važe zakonske odredbe niza zakona koje su anahrone i koje su umnogome otežavale obavljanje poslova u realizaciji premera i katastra nepokretnosti. Isto tako, novim zakonskim rešenjem znatno preciznije se uređuje nadležnost institucija i organa, preciziraju se rokovi u postupku i regulišu sva druga važna pitanja iz oblasti premera i katastra nepokretnosti. Polazeći od činjenice, koju sam pomenuo na početku, a koja se može svesti na to da nijedna država ne može biti uređena dok ne uredi katastar vlastitih nepokretnosti, mislim da ovim zakonom Republika Srbija stvara dobre pretpostavke da se ova oblast reguliše na pravi način i u skladu s najvećim normativnim standardima koji važe u savremenom svetu. Zbog toga će poslanička grupa SPS-JS u Danu za glasanje glasati i podržati ovaj zakon. Hvala vam na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe ''Napred, Srbijo''.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, shvatio bih situaciju da je ministar ovih 15 izmena i dopuna zakona obrazlagao ovoliko dugo kao što je kolega Bortić. Uvažavajući kolegu i njegove konstatacije i sve pomenute investicije, jedino u svemu ovome nisam čuo za ''kineski most''. Moguće je da neka kineska firma u Srbiji gradi most i da je to verovatno ostvariva investicija i projekat, ali zaista kineski most ne bi trebalo da postoji u Srbiji. No, da se vratimo dnevnom redu. Gospodine ministre, Zakon o državnom premeru i katastru usvojen je u ovom cenjenom domu u avgustu. Posle nekoliko meseci, kao i masa drugih zakona, doživeo je izmene i dopune. O čemu se ovde radi? Može postojati i Zakon o skupštini i Poslovnik i dobra volja vladajuće koalicije i opozicije, ali se neka pravila negiraju iz dana u dan i sve se zasniva na dobroj volji vas iz vladajuće koalicije. Mi ovde neviđenim tempom donosimo veliki broj zakona, ali zar ima logike da posle nepunih šest meseci i posle kritike koju je Zakon o državnom premeru i katastru doživeo ovde u ovom parlamentu i od dela stručne javnosti doživljava izmene i dopune? A radi se, uglavnom, o rokovima, kao što je prethodno neko rekao. Od navedenih 15 članova u 12 imamo izmene i dopune u smislu da se predviđeni rokovi sa osam dana pomere na 15, optimalni broj dana koji je potreban za rešavanje žalbi ili dela problema vezanih za rokove i interese građana Republike Srbije. I nije ovo prvi put da nam Vlada šalje predloge zakona, a najviše predloge novih zaduživanja i kredita, i da posle samo tri meseca, bilo je i takvih slučajeva, u skupštinskoj proceduri doživljavaju izmene i dopune, a svi su bili obrazloženi kao navodno dobri zakoni. U Vladi Republike Srbije postoji 25 ministara, ali se nijedan ne bavi životom građana. Nažalost. Mislim da je krajnje vreme da neko počne da razmišlja o tome. Morate se složiti s konstatacijom da je i ono što vi sada radite izmenama i dopunama zakona dobar pomak, jer rokovi koji nisu optimalni doživljavaju izmene i dopune, i mi tu nemamo nikakvih primedbi vezano za to. Samo je problem što u trenutku donošenja treba svi da imamo dovoljno sluha i da bez obzira s koje strane dolaze komentari, zakone napravimo dobrim, upotrebljivim i da oni ne doživljavaju tako često izmene i dopune. Uostalom, ustavi modernih i savremenih zemalja se ne menjaju jednom u sto godina, a kod nas se zakoni menjaju svakih par meseci. Sve ono što je o Zakonu o državnom premeru i katastru rečeno u ovoj sali i sve što su rekle ozbiljne institucije, poput Geoudruženja, prilikom javne rasprave o njemu i pre njegovog donošenja, a moram napomenuti da je Geoudruženje organizacija koja okuplja privatne geodetske firme, i vi, kada smo vam u vidu amandmana na predlog zakona skrenuli pažnju, niste imali dovoljno razumevanja da saslušate. No, bez obzira, dobro je da ste posle određenog vremena, a s obzirom na praktičnu primenu svega toga, imali sluha i ugradili to u Predlog zakona. Jedna od najbitnijih primedbi tada bila je da u pomenutom predlogu zakona skoro i ne postoje neki rokovi. Recimo, u članu 17. Zakona nije postojao nikakav rok za davanje rešenja i on je sad, članom 1. ovog predloga o izmenama i dopunama Zakona predviđen. Ili, nisu bili ozbiljni rokovi, koji su ovim Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnom premeru i katastru sada korigovani. Zatim, sve su to odredbe vezane za rad i poslove koje obavlja Republički geodetski zavod. Bilo je tada kritika da su mnogobrojne odredbe u suprotnosti s Ustavom Republike Srbije, da je primećen diskriminatorski odnos između geodeta u državnom sektoru, odnosno Republičkom geodetskom zavodu, i privatnih geodetskih firmi i da su nekim zakonskim rešenjima bitno ugrožena prava građana kod upisa prava na nepokretnost. Usvajanjem takvog zakona u avgustu, Vlada je dovela do situacije da je oko 500 malih geodetskih firmi, koje zapošljavaju oko hiljadu ljudi, ili pred gašenjem ili razmišlja o gašenju svojih firmi. Zašto ovo govorim? Sve te firme su uglavnom još uvek u rokovima otplate skupih kredita za nabavku opreme koja je neophodna za rad na terenu i za nabavku terenskih vozila. Još nisu uspele da otplate rate tog kredita, a došle su u situaciju... Uglavnom je ta konstatacija vezana za član 17. postojećeg zakona, gde se u st. 1, 2. i 3. bukvalno propisuje broj zaposlenih, odnosno licenciranih, za izvođenje geodetskih radova i stručnog nadzora, a znamo da su ovo uglavnom manje geodetske firme ili porodične firme… Šta je bitno? Šta je bitna stvar? Niko od njih nije na teretu države. Time što zapošljava sebe ili još eventualno nekog radnika samo doprinosi da država, Republika Srbija, ne misli o njemu, već mu je data mogućnost, zato što se bavi privatnim preduzetništvom, da živi i bavi se svojim poslom i rešava probleme egzistencije svoje porodice. U članu 17. st. 1, 2. i 3. Zakona o državnom premeru i katastru ograničava se broj zaposlenih, što je dovelo u vrlo problematičnu situaciju ovih 500 firmi, koje zapošljavaju oko hiljadu ljudi, i trenutno je neizvestan nastavak njihovog rada. Moram vam ovom prilikom navesti jedan primer iz realnog života, iz prakse. Slučajno sam ovih dana, u razgovoru s jednim od vlasnika firme (inače, vlasnik je mladi privatni preduzetnik, ima 25 godina, živi i radi u Novoj Varoši), došao do saznanja da u naredne dve godine planira da svoje poslove obavlja u Libiji. Vrlo zanimljiva situacija. A zašto dolazi do te situacije? Dolazi s obzirom na nameštene tendere, koji su uglavnom još uvek vezani za pripadnost nekoj političkoj opciji, pa čak i izmišljene geodetske firme, na kraju, da bi odradile svoje poslove, angažuju mnogobrojne male privatne geodetske firme. Jednostavno, ljudi nisu u situaciji da na teritoriji Republike Srbije, bez obzira na svu svoju volju, znanje, nabavku opreme koja je još pod kreditima, realizuju svoje planove i poslove. Imamo situaciju da će čovek otići u Libiju, da će dve godine, zahvaljujući svome znanju, zahvaljujući tome što je mlad i ambiciozan i poseduje znanje iz ove oblasti, uspeti da zaradi neke pare, vratiće se u Republiku Srbiju i sa zarađenim novcem moći će da kupi kvalitetniju opremu i zaposli veći broj ljudi, zato što po članu 17. ovog zakona ne ispunjava uslove, odnosno ne može dobiti bukvalno nikakav tender i realizovati dalji razvoj svoje firme i egzistenciju svoje porodice. Ovom prilikom moram da pomenem i Geokartu. Geokarta je bukvalno srpski brend, radi se o kvalitetu, tradiciji, a vi ste Zakonom o državnom premeru i katastru Geokartu stavili u okrilje Republičkog geodetskog zavoda. S tom činjenicom i s tom konstatacijom je verovano, a vi ćete mi odgovoriti, povezana situacija da smo krajem 2009. godine i početkom 2010. godine imali štrajkove zaposlenih u Republičkom geodetskom zavodu. Uglavnom je problem kod ljudi sa srednjom stručnom spremom, a morate priznati da je ta srednja stručna sprema, bez obzira na svoj položaj, iznela probleme Republičkog geodetskog zavoda i dalje iznosi realizaciju problema i projekata i planova koje pred Republički geodetski zavod postavlja Vlada, odnosno država. Zašto, gospodine ministre, postoji direktor Republičkog geodetskog zavoda? Da li je direktor trebalo da pregovara s vama ili ste doveli ljude u situaciju da štrajkuju određeni broj dana? I, ovom prilikom vas pitam da li će rokovi koji su vezani za određene zakone vezane za ovu oblast, a ističu ovih dana, uglavnom zakon o legalizaciji, biti pomereni, jer su građani Srbije bili zatečeni situacijom da je Republički geodetski zavod obavljao samo neophodne poslove, a da je deo poslova kasnio bukvalno dva meseca. Ako imate činjenicu da je u određenim katastrima od pet do 50.000 nerešenih predmeta, koji čekaju godinama na rešavanje i koji su aktuelni u ovom trenutku, da li mislite da smanjenjem broja zaposlenih u Republičkom geodetskom zavodu možemo rešiti situaciju? Toliki broj predmeta ne može se rešiti ni s trenutnim brojem zaposlenih. Šta je neophodno? Jednom prilikom ste, u januaru, izjavili da Republički geodetski zavod treba da radi bolje, kvalitetnije i poštenije. Zato vas molim, a ja ću deo svog komentara, vezan za ovaj vaš intervju u dnevnom listu u januaru, izneti. Šta ste hteli da kažete ovom konstatacijom da u budućnosti Republički geodetski zavod mora tako i tako da radi? Moram vam preneti komentar jednog predsednika lokalne samouprave. Pošto je Republički geodetski zavod, katastar, smešten u prostorijama gde se nalazi i lokalna samouprava, uglavnom je takva situacija u 90% slučajeva u Srbiji, predsednik opštine daje ovakvu konstataciju – broj građana koji se žali na probleme vezane za administrativne, opštinske, republičke poslove, uglavnom dolazi iz oblasti Republičkog geodetskog zavoda, tj. katastra. Slušajte me dobro šta kaže taj predsednik opštine – živim za taj dan kada će katastar, odnosno RGZ, izaći iz opštinske zgrade ili ćemo mi, opštinski službenici, otići pod šator, da nas ne bi poistovećivali sa istima. To je verovatno deo vaše konstatacije koju ste dali prilikom intervjua u januaru i sada se s tom konstatacijom, nažalost, slaže najveći broj građana Srbije. Ali, zar mislite da šalterski službenik u RGZ, koji ima platu od 16.000 dinara može ozbiljnije i kvalitetnije da radi? Šta i očekivati od čoveka koji ima primanja 16.000 dinara i kakav je to minimum napora koji on na svom radnom mestu može da pruži? Vezano za priključenje Geokarte RGZ-u, verovatno je do problema došlo automatski, u RGZ se povećao broj ljudi priključenjem, odnosno spajanjem, kohezijom, Geokarte i RGZ. Još jednom podvlačim, šta će nama direktor RGZ kada smo dozvolili da nam službe štrajkuju dva meseca u vreme kada u Srbiji imamo hiljade i hiljade predmeta za legalizaciju i kada imamo rokove koji su zaista vrlo ozbiljni i kad svi građani Republike Srbije treba da ispoštuju Zakon o legalizaciji. Ovi slučajevi su primer da Vlada, prilikom donošenja zakona, zaista mora saslušati mišljenje stručne, ekspertske javnosti, zatim mora da prihvati deo sugestija koje iznose ljudi koji se godinama bave praktičnim problemima, ne samo iz ove oblasti, već iz kompletne životne oblasti, jer zakon je, morate priznati, bez obzira na štrajkove i sve ostalo, napravio već prilično problema i doveo do urbanističkog regulacionog haosa. Ono što se očekivalo od ovog zakona, a to je skraćivanje birokratske procedure i rešavanje određenih problema vezanih za administraciju, nije se desilo. A takva konstatacija je, nažalost, primetna u zadnjem periodu, bez obzira na probleme ekonomske krize u Srbiji. Srbija je u krizi već 20 godina i nije ovo kod nas nešto od juče. Bez obzira na sve te probleme, investitori kao u luku zaobilaze Srbiju i odlaze u susedne zemlje, uglavnom u Bugarsku, Rumuniju, Hrvatsku. Moram ovom prilikom napomenuti da je Hrvatska od kreditnih linija, isto kao i Srbija, dobila dosta slično i dosta para za rešavanje problema iz ove oblasti, ali idite na sajt RGZ Hrvatske i na sajt RGZ Republike Srbije i videćete zaista bitne razlike. U tom smislu ste verovatno i mislili da masu tih problema u RGZ, koji zaista stoje, ali nije problem samo u zaposlenima, problem je u organizaciji RGZ i u tome što su godinama naviknuti i stekli su negativno poverenje kod ljudi organizacijom te ustanove. U januaru ste pomenuli da će i RGZ imati statut kao i druge državne ustanove, a u ovom predlogu izmena Zakona o državnom premeru i katastru to nigde nisam primetio. Izuzev, gospodine ministre, u članu 14. Predloga zakona, gde u postojećem članu 199. Zakona dodajete da se Zakon o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji neće primenjivati samo u RGZ. Zašto smo u decembru usvajali taj zakon? Zašto je on primenjiv na sve oblasti društvenog, odnosno državnog života, tj. državnu i lokalnu administraciju, samo se ne odnosi na RGZ? A direktor RGZ je prvi, verovatno mu je ovde neko obećao da će u sledećem sazivu biti ministar, predložio takav rez zaposlenih, da zaista ni u jednoj drugoj državnoj aparaturi i administraciji takav primer nije nijednog trenutka primenjen niti predložen prethodnih par meseci otkako se nagoveštavalo da će se doneti zakon o ograničavanju broja zaposlenih u državnoj i lokalnoj administraciji. Sve to vam govori da nešto nije u redu s direktorom, da ovakva organizacija u RGZ nije dobra i da još uvek treba razmišljati o procesima skraćivanja procedure i svega ostalog, da bismo mi zakone pravili zbog ljudi koji treba da ulažu u Srbiju, naših domaćih i stranih investitora, a ne da zakoni treba da čekaju njih.
Reč ima ministar Oliver Dulić.
Zahvaljujem šefovima poslaničkih grupa koji su izneli niz primedbi. Moram da kažem da veliki broj njih stoji, apsolutno. Sistem u Srbiji nije perfektan. Nasleđe je jako teško. Ovde se radi o problemima koji traju decenijama i radi se o pokušaju nas, koji danas upravljamo jednim važnim resorom, kao što je Ministarstvo za životnu sredinu i prostorno planiranje i, naravno, Geodetskim zavodom, da pokušamo da se s postojećim kapacitetima izborimo i da uvedemo sistem koji je davnih godina uveden u mnoge zemlje koje nas okružuju. Vi ste ovde imali nekoliko jako dobrih poenti. Moram da kažem da se retko dešava da zaista možemo da se složimo oko nekoliko stvari. Prihvatam sve kritike koje su narodni poslanici izneli ovde, a vezane su za činjenicu da mi danas, samo nekoliko meseci posle donošenja zakona, izlazimo s izmenama i dopunama. To i jeste suština demokratije. Inače bi parlamenti zaključali vrata kada donesu npr. set evropskih zakona koji predviđa" " i ne bi radili nekoliko godina. Suština parlamentarnog rada i jeste u tome da se prepoznate greške u sistemu, koje proističu ne iz loše namere zakonopisaca, nego iz loše primene u praksi, koja dovodi do različitih neusaglašenosti, izmene, s tim što će se zakon bolje pozicionirati u pravnom sistemu ili jasnije definisati. To je bila naša namera. Mi u Ministarstvu životne sredine smo ljudi koji su pravni perfekcionisti i hoćemo da svi zakoni koje donosimo budu apsolutno usaglašeni s drugim zakonima. Naravno, ne možemo uvek da znamo celokupnu proceduru donošenja drugih zakona, neki zakoni su doneti posle, ali hoćemo da zakoni koji se tiču oblasti koja reguliše ovaj sistem vezano za naše ministarstvo, budu apsolutno pravno perfektni. Iz tih razloga smo došli i rekli – predviđen je rok od osam dana, u nekim zakonima je predviđen rok od 15 dana, hajde da to usaglasimo. Takođe, priznajemo da u ovom trenutku, s ovim kapacitetima, s problemima s kojima se suočavamo, s nedostatkom kadrova, s nedostatkom softverske i hardverske opreme koja je neophodna da bi se izvršavali ti rokovi, moramo te rokove da produžimo, ali nećemo da dođemo u situaciju da neko kaže – ja sam imao rok od osam dana po zakonu da nešto završim, a ti mi to nisi završio, kriv si. Dakle, morate da shvatite da ja kao ministar apsolutno nemam problem da i za druge zakone koje sam prošle godine ovde pred vama branio dođem u ovoj godini i predložim izmene i dopune, zbog toga što se u implementaciji, u praksi, utvrdilo da neke od tih stvari, prosto, u Srbiji, koja se nalazi na ovom nivou gde se nalazi danas, možda nisu moguće. I to je, mislim, kvalitet i napredak u našoj demokratiji, to nije stvar koja treba toliko da se kritikuje. Da, tačno je, doneli smo zakon pre sedam meseci i danas dolazimo s izmenama i dopunama jer hoćemo neke stvari da popravimo. To ćemo da radimo i dalje. Što se tiče primedbe na prihvaćene amandmane, hajde da priznamo da od 20 zakona koje je ovo ministarstvo predložilo Skupštini, ne znam tačno u procenat, ali mislim da smo preko pola amandmana koje su predlagali narodni poslanici, bili oni iz pozicije ili opozicije, mi prihvatili. Nismo prihvatili amandmane koji se suštinski ne slažu s duhom i kontekstom ili idejom koju smo hteli kroz zakon da definišemo, ali smo prihvatili sve ono što zaista jeste popravka i ispravka zakona. Na kraju krajeva, Narodna skupština i služi tome i narodni poslanici su i izabrani od građana da pomognu Vladi da određene zakone popravi i mi smo to radili. Ja tu ne vidim nikakav problem. Tačno je možda da su neki narodni poslanici predlagali duže rokove. Tačno je da smo mi verovali da su mogući kraći rokovi i tačno je da smo u tome pogrešili. Sada tu grešku prihvatamo i danas ovde sedimo pred vama, prihvatamo kritiku, ali idemo dalje. Takođe je tačno da mnoge stvari nismo prihvatili. Možda će se u perspektivi ispostaviti da nismo bili u pravu, pa ćemo opet sesti pred vas i te stvari prihvatiti. Dakle, parlamentarizam i demokratiju, u ovom izvršnom i tehničkom smislu, koji podrazumeva debatu u parlamentu i pokušaj da se naš pravni sistem izgladi u skladu s nečim što jeste postojeća realnost, upravo i posmatram kroz kvalitet ovakve rasprave. Danas smo imali tri predložena amandmana i prihvatili smo dva. Smatramo da su dobri i siguran sam da će ovaj zakon, kada ove izmene i dopune stupe na snagu, biti značajno bolji. Postavili ste jedno takođe važno pitanje, a to je efikasnost i funkcionalnost Republičkog geodetskog zavoda i katastra nepokretnosti. To jeste institucija koja je izuzetno važna. Po meni, to je institucija koja predstavlja danas jedan od simbola države u svakoj lokalnoj samoupravi. Kao što u svakoj lokalnoj samoupravi imate policajca, nekog poreskog službenika, kao što u svakoj opštini imate lekara, učitelja, takođe imate i nekog geodetu, neki katastar, koji predstavlja važan segment države i, kada vam napiše da je nešto tako, to znači da je država stala iza toga. Činjenica jeste da iz tog razloga Republički geodetski zavod predstavlja veoma specifičnu instituciju, sa svim problemima s kojima se danas suočavamo, a oni podrazumevaju i male plate i nedovoljan broj zaposlenih i nedovoljnu osposobljenost tih zaposlenih da odgovore izazovima 21. veka i korupciju, koja definitivno postoji. U svakom intervjuu u kome je postavljeno to pitanje priznavao sam da postoji i verujte mi da se svakodnevno borimo protiv toga. Mi i dalje moramo da radimo naš posao. Što se tiče štrajka, od početka sam tvrdio da su zaposleni u pravu, da Geodetski zavod mora da se definiše na drugačiji način. Mi smo to i uspeli, kroz razgovore sa sindikatima. Uspeli smo da definišemo nešto što će biti njihova uloga u ovom društvu u budućnosti. Ali, moram da kažem jednu stvar. Nijednog trenutka štrajk u Geodetskom zavodu nije ugrozio druge postupke koje građani vode pred institucijama u ovoj zemlji, pogotovo ne postupak legalizacije. Za rok koji je postavio Zakon o planiranju i izgradnji, a to je 11. mart, da se podnese zahtev da se uđe u postupak legalizacije, da se prijavi nelegalan objekat, nije neophodno doneti svu kompletnu dokumentaciju, uključujući i izvod iz katastra nepokretnosti. Dakle, nije neophodno. Svaki građanin može samo da ode u opštinu, popuni formular, dobije broj i prijavi nelegalno izgrađeni objekat. To je dovoljno. Dakle, nikakva obrazloženja da sad rokove treba produžavati zbog toga što je katastar bio u štrajku ili zbog toga što je opština prenatrpana drugim predmetima itd., ne dolaze u obzir. Imali su građani šest meseci rok. Moram da kažem nešto, odziv za legalizaciju ovog puta je sjajan, ogroman. Možemo da kažemo da već danas prelaze 80 i nešto posto. Ne vidim razloga, ako je moglo 80 i nešto posto ljudi, bez obzira na sve te probleme, da prijavi nelegalni objekat, zbog čega ovih nekoliko postotaka to ne može da uradi. Dakle, rok se neće produžavati. Za sve objekte koji su ušli u postupak legalizacije, a verujem da će to biti objekti koji mogu da se legalizuju, to će biti urađeno. I mislim da je ovo prvi put, naravno za to smo zaslužni svi, da ćemo zaista završiti veliki posao koji se zove legalizacija nelegalno izgrađenih objekata, zbog toga što smo pojednostavili proceduru, smanjili obim dokumentacije. Mnoge opštine, nažalost ne sve, značajno su smanjile cene za legalizaciju i mislim da ovog puta možemo da kažemo da u mesecima i godinama koje su ispred nas Srbija najzad može da postane legalna, barem što se tiče imovine i svojine nad objektima koji su građeni bez adekvatnih dozvola. Takođe moram da kažem da mi kao Ministarstvo u ovom trenutku sprovodimo vrlo intenzivan nadzor nad opštinama da se divlja gradnja zaista ne dešava. Svi koji znate da se negde dešava divlja gradnja, prijavite to inspekciji i pomozite nam da najzad, barem u toj oblasti, uvedemo toliko neophodan red da se nikada više ne dešava u Srbiji da postoje bespravno izgrađeni objekti. Ovde je, takođe, pomenut urbanistički haos. Moram da kažem da je aktivnošću Ministarstva i mnogih lokalnih samouprava u ovom trenutku na snazi dubinska reforma jednog veoma zapuštenog segmenta u našem društvu, koji se zove građevina i urbanizam. Mi kada smo donosili zakon postojalo je jako mnogo kritičara tog zakona i postojali su objektivni strahovi da li je Srbija u stanju, da li je sposobna, zrela, dovoljno moderna da primeni jedno rešenje koje bi trebalo da razreši taj urbanistički haos. Mi verujemo da jeste. Ono što me ohrabruje jeste da su gotovo sve opštine u Srbiji, do rokova koje je zakon propisao, donele odluke o izradi prostornog plana opštine i regulacionog plana, što su bile dužne u skladu sa zakonom. Samo nekoliko opština to nije učinilo. Ono što me takođe hrabri jeste da se u ovom trenutku veliki broj opština nalazi u postupcima javnih nabavki da bi se odredili izrađivači tih planova. Moram da vam pojasnim jednu stvar. Srbija je, što se tiče planskih dokumenata neophodnih za izdavanje građevinske dozvole, u ovom trenutku pokrivena samo 20 do 30 posto. Dakle, imate ogromnu teritoriju Srbije i, ukoliko nešto želite da gradite, kada se pojavite pred nekim lokalnim organom i kažete – dobar dan, ja bih ovde da gradim nešto, lokalni organ ne može automatski, u istom trenutku, da vam odgovori i kaže – možete da gradite toliko i toliko kvadrata, toliko zauzeća površine, tolika spratnost, evo vam uslova javnih preduzeća šta je neophodno za struju, gas, telefon itd. Dakle, samo 20 do 30 posto Srbije je prekriveno toliko detaljnim planovima. Mi pokušavamo da lokalne samouprave ohrabrimo, neke i da nateramo, da taj posao završe u roku od dve godine i spremni smo, kao ministarstvo, da sufinansiramo izradu tih planova. Niko ne kaže da u ovom periodu sada, tu je gospodin Jovanović apsolutno u pravu, kada svaka opština čita zakon na drugačiji način, neće postojati problemi u smislu da će u nekim opštinama ta procedura ići mnogo lakše nego u drugim opštinama. Iz toga nastaje činjenica da mi danas u jednom gradu, koji je gotovo 100% pokriven s ovako detaljnim planovima, možete građevinsku dozvolu da dobijete za dva meseca, a da u drugim opštinama još uvek nisu ni shvatili zakon i traže razna razrešenja i tumačenja i imate primedbe investitora da tamo ne može da se dobije dozvola. Mi gotovo svakog dana idemo po Srbiji pokušavajući da razgovaramo sa svim ljudima koji su odgovorni za to i objašnjavamo na koji način zakon funkcioniše, insistirajući pri tom strogo da se svi ovi planovi donesu. To neće biti lak posao. Biće mnogo otpora. Naša administracija voli da ništa ne bude regulisano i da, kada vam se pojavi investitor, vi nešto nacrtate u skladu s interesom tog investitora. Naša administracija ne voli da je sve regulisano i da se njena uloga u ovom društvu umanji, zbog toga što taj investitor ne mora uopšte da dođe kod njega lično, kod tog čoveka, nego može na internetu tačno da vidi na kojoj parceli šta može da se gradi. I to jeste problem i to jeste jedan tihi otpor koji u ovom trenutku traje. To možda jeste otpor koji traje u Geodetskom zavodu, u katastrima, zbog toga što je novim zakonom pokušano da se uloga svakog od činilaca u jednom lancu aktivnosti uredi na pravi način i da više nema kreativnih tumačenja zakona i da više nema nečega što je arbitrarnost u procesu donošenja odluka. Sve su to problemi s kojima se mi suočavamo. Siguran sam da svako od vas ko se u to razume i ko razume koliko je važna oblast planiranja, shvata da je za to potrebno da svi zajedno radimo. U tim opštinama koje mi danas obilazimo nalaze se i radikali i naprednjaci i narodnjaci i demokrate i liberali i socijalisti i sve druge partije. Mi sa svakim razgovaramo na isti način i svakom pokušavamo da pomognemo. Kažite mi – da li postoji ijedna opština na kojoj je, na primer, na vlasti opoziciona stranka, a da ovo ministarstvo nije izašlo u susret i poslalo potpuno ravnomerno isto tumačenje ili pomoć u smislu implementacije zakona? Dakle, ovo je posao koji je istorijski i koji mora da se završi. Ako ga mi danas ne završimo, onda ćete vi, koji očekujete da ćete možda doći na vlast nakon narednih izbora, a mi ćemo se potruditi da to ne bude, morati taj posao da završite. To je, prosto, nešto što mora da se završi i to je duboko u interesu ove zemlje. Još samo jednu stvar da najavim, kao raspravu koju ćemo voditi u narednih nekoliko meseci. Završili smo Prostorni plan Republike Srbije, kao jedan super važan dokument koji sadrži sublimaciju svih strategija razvoja i koji će verovatno predstavljati sveobuhvatni strateški plan razvoja zemlje u narednih deset godina. U njemu će se sadržati sve ono što jesu preseci naše realnosti, vizije u kom pravcu ova zemlja može da se razvija i on će biti osnov za izrade prostornih planova regiona i opština da bismo jednom za svagda planiranje, koje nije imanentno našem mentalitetu, uveli kao normu koja mora da se poštuje. Kada budemo ovde s Prostornim planom, videćete koliko je truda i rada uloženo u to i videćete koliko je taj dokumenat kvalitetan i koliko će suštinski pomoći reformi koju pokušavamo da sprovedemo. Sve kritike koje ste rekli apsolutno stoje. Spremni smo da se s tim kritikama suočimo i spremni smo da radimo na tome. Zahvaljujem.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Gospodine ministre, vrlo ću kratko. Upoznati smo s tim da su pri kraju Prostorni plan Srbije i detaljni urbanistički planovi po opštinama, ta konstatacija zaista stoji, ali hoćete li se složiti s činjenicom da u Srbiji ne postoji nijedno zdanje, nijedan objekat posle Drugog svetskog rata koji je prepoznatljiv? Da li ta oblast treba da se reguliše? Imaćete sve detaljne urbanističke i regulacione planove i prostorne planove određenih oblasti i Prostorni plan Republike Srbije, ali da li je napravljena strategija po tom pitanju da u Vojvodini, recimo, postoji tradicionalna vojvođanska kuća? Kako postoji tradicionalna vojvođanska kuća, tako postoji i tradicionalni veći objekat, šumadijski tip stare kuće i svega ostalog. To je ono što se u Srbiji od 1945. godine naovamo gubi. Da li ste to predvideli? Kada govorim o urbanističkom haosu, ne govorim o potrebnim objektima, planovima, svemu onome što je jedna ozbiljna država. Svaka ozbiljna lokalna samouprava treba da donese akte da li će taj deo urbanističkih problema u Srbiji konačno biti rešen, odnosno da li je neko zadužen za taj resor, a znam da se sigurno nije razgovaralo ni razmišljalo na temu da li ćemo konačno moći da stanemo iza arhitekture, u smislu izgradnje objekata u Srbiji, i kažemo – da, ovo je naš prepoznatljiv stil gradnje, ovo su naši objekti. U svakoj ozbiljnoj državi imate prepoznatljive stilove gradnje, a u Srbiji nigde posle 1945. godine nema arhitektonski prepoznatljivog objekta koji liči na našu tradicionalnu arhitekturu.
Reč ima ministar Oliver Dulić.
Nemate gotovo nijedan legalan objekat. Svako je zidao šta je hteo na parceli koju je kupio i niko ga u tome nije sprečavao. Zato u Srbiji imate milion nelegalno izgrađenih objekata. Ne možemo da pričamo o stilovima i prepoznatljivosti kada su uglavnom mukom naterani ljudi ulazili u gradnju kuća, da bi obezbedili sebi krov nad glavom, a pri tom uopšte nisu zatvarali oči pred tim i nije postojala organizovana državna sistemska reakcija da se takve stvari spreče. Zbog toga ovo radimo. Mi se sada penjemo stepenicama. Naravno da je najviši mogući nivo da imamo tipske kuće koje se grade u skladu sa stilom koji podrazumeva različita arhitektonska rešenja i da omogućavate ljudima da samo biraju tip kuća. Hajde da pogledamo kako izgleda Srbija danas. Na koju god stranu da krenete, naše kuće su uglavnom nedovršene, energetski potpuno neefikasne, sa puno problema, mnogo spratova, gotovo neuseljene, greju se na najprimitivniji mogući način, vrlo često nemaju kanalizaciju nego septičke jame. Dakle, to je haos, koji pokušavamo da rešimo, i to je, suštinski, tema. Slažem se da ćemo možda na kraju, na tom poslednjem nivou, moći da razgovaramo, ali hajde prvo da legalizujemo Srbiju, hajde prvo da kažemo gde šta može da se gradi, hajde prvo da obezbedimo uslove da urbanizam zaživi kao struka i da građevina počne da funkcioniše po drugačijim merilima. To je naša namera danas. Verujem da ćemo u godinama koje su pred nama moći na takav način da planiramo razvoj.
Reč ima poslanik Velimir Ilić.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, jako mi je drago kada čujem od gospodina ministra da se izuzetno angažuje i zalaže da se ubrza proces izdavanja dozvola, dokumentacija, da se sredi katastar, da se uradi prostorni plan i da se poštuje zakonska regulativa, ali kada sve to pogledamo u praksi, izuzetno se razočaramo. Svi vidimo da to u praksi ne funkcioniše na takav način, da pojedine sredine potpuno ignorišu bilo kakve prostorne planove, bilo kakve zakonske odredbe i rade bukvalno šta hoće. Grad Beograd je država za sebe. Sećam se odlično, svojevremeno, kada je neko dao građevinsku dozvolu za Elpovu pumpu kod Sava centra, svi iz EU koji su kontrolisali koridore su se krstili da to može da bude tamo. To ne sme da bude tamo. Ali, čovek je potpisao, dao papire i mi smo ušli u velike probleme tada. Sada, kome god padne na pamet, gde god odete, svako priča svoju priču. Evo, neko veče sam u Negotinu slušao gospodina Dinkića i njegovu priču. On kaže da pravi tamo neki autoput i već zna i trasu autoputa i kaže – evo, kreću radovi. Pre neki dan je neki turski predsednik došao dole i kaže – pravi autoput kroz Sandžak. Kada pogledate Prostorni plan, toga nema. Da li znate, gospodine ministre, da autoput koji se pravi, Batočina-Kragujevac, nema građevinsku dozvolu, nema nikakvu dozvolu, nema ni idejni projekat, nije imao ništa? Pazite, autoput se radi odoka. Zašto? Mlađa otišao u Kragujevac, seo sa Verkom i rekao – pravimo vam autoput. Imali smo papire za pet kilometara i mi smo napravili tih pet kilometara i stali jer nema dalje papira. Međutim, evo, ima ovde nekog od kragujevačkih poslanika, da li postoji ijedna dozvola, ijedan papir? Pravi se nadvožnjak preko pruge odoka. Kako se radi statika, šta se radi, kako se armira – boga pitajte. Pravi se autoput koji nema nijedan izlaz, nijedan ulaz od Kragujevca do Batočine. Jadni seljaci, prošlo im je kroz imanja, i sada traktorom ili kombajnom moraju da idu po 20-30 kilometara da dođu na drugu stranu da obrade svoju imovinu. Prema tome, sve je ovo prazna priča, ali život je nešto drugo. Ovde svi projektuju, svi rade, svi grade. Evo, neki dan slušam jednog gradonačelnika, da mu ne pominjem ime, od koga zavisi Vlada sada. I on sad ima svoj projekat. Čovek kaže – ma, ja ću njih naterati, to ima tamo da bude. I, pazite, tako će i da bude, kao što je i ovo za Kragujevac. Vi ste nemoćni, Ministarstvo je nemoćno, Vlada je nemoćna. Vi nemate snagu, jer će da pukne koalicija. Ako bilo kome odbijete, vi više ne postojite. Znači, sve ćete da prećutite i sve ćete da uradite samo da bi se još malo opstalo i ostalo na vlasti. Zatim, jednom sam govorio u ovom parlamentu, možda ste se vi uvredili kao resorni ministar, možda sam vas povredio, ali meni je neobjašnjivo da jedna firma, "Nuba invest", koja dođe iz Slovenije, čiji je vlasnik jedan slovenački biznismen koga zovu slovenački Cane, a znate po čemu ga tako zovu, a zove se Rasto Tomažič, aprila osniva firmu u Beogradu sa 3.000 evra osnivačkog kapitala. Firma nema nikakav promet, nema direktora, nema nijednog zaposlenog, nema nikoga i ništa. Odjednom se ta firma pojavi i dobije posao. Ta firma "Nuba invest" ima ukupan upisani kapital tri miliona evra. Nema nikakav promet, nema ništa. Ona je u Kopru napravila niz problema u građevinskom zemljištu i protiv toga se vode istražne radnje, a gospodin Tomažič važi za jednog od najopasnijih ljudi u Sloveniji, što se tiče kriminalnih radnji i svega toga. Oni konkurišu da postave optički kabl na Koridoru 10. Pet naših firmi je konkurisalo kada sam ja bio u Vladi i nisu dobile papire jer je rečeno da mora da se ide na tender, jer je investicija samo od hrvatske granice do Beograda, na čemu je dobijena dozvola za ovog gospodina, 25 miliona evra. Investicija je isplativa za devet meseci. Ukupan godišnji promet treba da pravi, po elaboratu, 45 miliona evra. Ta firma dobija posao. Kako vi možete da potpišete dozvolu ako nije konsultovan Ratel, koji je nadležan za telekomunikacije, za vodove, za telekomunikacione kablove, za prenosne sisteme i sve ostalo? Prema tome, Ministarstvo za telekomunikacije je potpuno zaobiđeno. "Putevi" daju uslove da se to uradi, ali "Putevi" nisu nadležni. To je državna imovina, mora da ide na Upravni odbor, mora da ide na Vladu. Ne može niko u "Putevima" da potpiše saglasnost u ime "Puteva Srbije", jer to je državna imovina, koja pripada Direkciji za imovinu Republike Srbije. Da bude interesantna priča, gospodin Tomažič 6. oktobra 2009. godine podnosi zahtev vašem ministarstvu za dozvolu. Istog dana vi, ministre, potpisujete "Putevima Srbije" (istog dana, zamislite koliko ste efikasni) nalog da se izdaju uslovi. Istog dana "Putevi Srbije" vraćaju da su izdali uslove i da "Nuba invest" može da izvede radove. Sve se završilo za 72 sata, za posao koji je milionske vrednosti i koji će stotinama godina nekom da donosi milione evra u džep. To je državno bogatstvo, to je prirodni resurs ove države, koji treba iskoristiti. Molim vas da vidimo šta se tu zapravo dogodilo. Firma "Nuba invest" nema licencu za izvođenje ovakvih radova i za investicije ovog tipa, nema ni malu, nisrednju, ni veliku licencu, nema ništa. Po kom propisu je ona dobila taj posao, kako i na koji način? Prema tome, molim vas, gospodine Duliću, da se ovo poništi i da uđe u regularnu zakonsku proceduru. Mada, vidim da se gospodin Tomažič sada pojavljuje i u Londonu, posle jednog skupa koji je bio o zaštiti životne sredine, o problemima SO2, o tim investicijama koje će se dobiti itd. Vidim da će i tu da upadne u neku kombinaciju za velika ulaganja i velika izvođenja u oblasti ekologije. Zato vas još jednom molim, ako želite da ova država ne napravi grešku koja je napravljena sa Sorošem, kada je data licenca da se rade radovi na kablovskoj televiziji, gde su oni ušli u svaki dom s internetom, s optičkim kablom, maltene besplatno i sada izuzetno puno naplaćuju, mislim da je 850 dinara po stanu za građane Srbije, a ušli su u prirodni resurs ove države potpuno besplatno i bukvalno rade šta hoće. Da ne nabrajam sada. Neki novinar mi pre neki dan piše pismo – zašto ste dozvolili da "Verat" uđe u telekomunikacije na sličan način kao "Nuba invest"? Nismo mi dozvolili, nije to bilo za vreme mog mandata, to je dozvolilo savezno ministarstvo za telekomunikacije, nekada, gde je bio crnogorski predsedavajući. Ovih dana smo dobili dozvolu za rad i crnogorske avio-kompanije. Pitanje je čija je ta kompanija. Neko je hteo, ko se sada juri i proganja, postoje čitave afere, da otvori i pre nekoliko godina crnogorsku avio-kompaniju, da leti iz Srbije, pa nismo dali dozvolu. Sad vidim da je čovek dobio uredne papire, uredne dozvole itd. Prema tome, ima jako puno problema u oblasti telekomunikacija, koje su date, meni je jako žao, besplatno, i to su davali nenadležni ljudi i bez resornih ministarstava. Vidim da je sada "Veratu" licencu potvrdio i Ratel. Treba videti i tu o čemu se to zapravo radi. Zato mi je jako čudno kada se sad nekom tamo nesrećniku, čija deca nisu videla more i koji možda nije detetu kupio čokoladu godinama, napravio je neki objekat da smesti svoju porodicu, tražimo dozvolu, preti se rušenjem itd., a ovde u Srbiju ulaze giganti i rade bukvalno šta hoće. Ulazi ko stigne. Odlično se sećam, gospodine ministre, kada je vaš predsednik partije, odnosno predsednik Republike Srbije, izašao na ''Studio B'' posle jedne jednočasovne emisije i objasnio da su država Srbija i grad Beograd oštećeni za dve i po milijarde evra, što se tiče ''Luke Beograd'' i ''Ušća''. Radi se o oštećenju države, zakinuto je dve i po milijarde evra. To je rekao predsednik Boris Tadić. Mislim da su mnogi od vas to i slušali. Bio sam oduševljen, očekivao sam rasplet cele situacije. Međutim, posle te emisije koja je išla na "B 92", neko je naložio i o tome se više ne priča. Da li je neko obeštetio državu, da li je nabavio određene papire, dozvole i sve ostalo, pokrio te lokacije ili je to ostalo i dalje? Neko je okrenuo i rekao da se to više ne radi. Kako je moguće da se napravi objekat ''Ušće" na takav način, na udarnom mestu grada Beograda, na najvidnijem mestu grada Beograda, bez određene papirologije, saglasnosti i određenih dozvola i još da se kaže da je država oštećena u tolikoj meri? Prema tome, molim vas da preduzmete sve zakonske mere i da poništite ovo, da prekinete radove "Nuba investu" na autoputu koji radi potpuno nelegalno i bespravno, da se uvede to u regularne tokove. Nemoguće je da se nešto radi bez tendera. Dobio sam objašnjenje od nekih vaših saradnika da sada može svako da pravi ako dobije od ''Puteva'' saglasnost, da može 10 optičkih kablova da se postavi. To je nemoguće. Kako je moguće da može svako postaviti, ko god hoće? Ajde, ja ću da podnesem zahtev, da vidim da li za 72 sata mogu da dobijem dozvolu za izvođenje tih radova, da li je to tehnički moguće, ili bilo ko od nas ovde. Drugo, ako je dogovoren dil s najvećim kupcima, a tu su najveći kupci usluga Telekom i firme iz telekomunikacija, ako Ratel nije dao saglasnost, ako ''telekomunikacije'' nisu u to umešane, kome će taj da prodaje? Šta će on da radi s tolikim kablovima? To je, jednostavno, nemoguće. Objašnjavam vam ponovo. Postoji neko odobrenje i odluka Vlade da ''Putevi Srbije'' mogu davati saglasnost, i to je velika greška i to treba ukinuti, za benzinske pumpe. Opštine su prodavale, recimo kod Vrčina, po dve-tri pumpe jedna do druge, pa su prodavali lokacije kojegde za benzinske pumpe. Evo, recimo, u Kraljevu iz jedne izlazite, u drugu ulazite. Ili, što se događa u Dobanovcima, gde je prodato osam lokacija na istom mestu i krši se Prostorni plan itd. To mora da se stavi isto na tender i da idu javne licitacije. Da vam ne nabrajam sada šta je u tim poslovima radila mafija, donosila papire već 20 godina i prodavala, davala oglase po raznoraznim sredstvima informisanja da imaju pripremljene papire za određene lokacije itd. Ovo nije u redu i ne može me niko ubediti da je ova investicija koju radi ''Nuba invest'' u skladu sa zakonom. Mogu opštine da donesu na svojoj teritoriji, da plate neke takse, vodovod, kanalizaciju, nešto što je potreba lokalnih vlasti, ali da kabl koji će proći ceo koridor prođe bez tendera, to je nemoguće. Sećam se odlično da su svojevremeno zahtev za ovaj posao podnele ''Železnice Srbije'', da postave u železničkim koridorima i naplaćuju usluge, a svojevremeno su ''Putevi'' tražili da dobiju dozvolu da oni postave u putnom koridoru i da od toga imaju dodatne prihode, koji su izuzetno veliki. Ko je gospodin Rasto Tomažič? Otkud on u Beogradu da otvori firmu, da tako ubrzano to sve uradi, ekspres, i ko stoji iza njega, ko mu je ortak u ovom poslu? Molim nadležne da ovo uzmu u razmatranje i da pregledaju sve ovo, da vide da li ovde ima i sukoba interesa i raznorazne korupcije i da ne nabrajam čega već. Nadam se da će Upravni odbor ''Puteva Srbije'' razmotriti sve ovo i doneti određenu odluku. Poslaću ja dopis i gospodinu Liliću. Gospodin Mrkonjić je, nedavno, kada je sedeo tu na vašem mestu, rekao da o ovom nema pojma. Resorni ministar za infrastrukturu prvi put čuje da tako nešto dogodilo. To je javno rekao ovde u Skupštini. Vi ste to sve odradili. Pitanje je da li ste nadležni, da li ste to smeli bez Ratela i saglasnosti agencije koja je registrovana za to, da li ''telekomunikacije'' treba da daju određene uslove i saglasnost ili ne. Još jednom, nemojmo se igrati prirodnim resursima ove države. Malo-pomalo sve predajemo belosvetskoj mafiji i oni nam ulaze u Srbiju, ulaze s aviokompanijama, ulaze u telekomunikacije, ulaze u kablovsku televiziju, ulaze gde god hoće i bukvalno rade šta hoće. Srbija je postala ograđena avlija. Ovde ne važe nikakvi prostorni planovi. Ako nađete čoveka koji će to odraditi i uraditi, sve će biti u redu, a ako ne, nema od toga ništa. Sećam se odlično kada su pojedinci dolazili u Srbiju i na mala vrata od nenadležnih dobijali odgovarajuće dozvole i radili ogromne investicije što se Srbije tiče. Hvala vam, gospodine ministre. Nadam se da ćete ovo zaustaviti, vratiti u početno stanje, raspisati međunarodni tender, omogućiti našim firmama da se pojave na tom tenderu i da ovaj prirodni resurs koji ima Srbija iskoristimo i da Srbija od toga ima, konačno, i neke koristi.
Reč ima ministar Oliver Dulić. Samo vas molim da se prijavite. Izvolite.
Samo vas, prvo, molim, gospodine Iliću, da ovoj raspravi danas stavimo tačku, jer vi ovo pričate dva meseca. S obzirom na to da niste temeljan čovek i niste čovek koji raspolaže takvim podacima, očigledno ste jako dobro spremni. Vas je neko dobro spremio i dva meseca pokušavate da skandalizujete jednu stvar koja upravo predstavlja deo onoga o čemu sam malopre pričao, a to je reforma u onim oblastima koje su do sada bile potpuno zakrčene, u kojima nije moglo ništa da se uradi, a koje su došle onoga trenutka kada je stupio na snagu novi Zakon o planiranju i izgradnji. Kada pričamo o ovoj poslednjoj investiciji, pričamo o jednom dobrom poslu koji država Srbija radi i o dobrim poslovima koje će država Srbija da radi u budućnosti. Zakonom o planiranju i izgradnji je ministarstvo nadležno za poslove prostornog planiranja postalo nadležno za izdavanje dozvola za sve telekomunikacione i druge objekte koji se prostiru na teritoriji dve i više opština, zbog toga što je bilo gotovo nemoguće, kada postavljate neki cevovod, gasovod, kanalizaciju, bilo koji drugi objekat, da od opština koje se nalaze na teritoriji duž kojih se ti kreću, dobijete urednu dozvolu. To je razlog zbog čega nijedan put, nijedan gasovod, nijedan toplovod u Srbiji nije legalan i to je razlog zbog čega mi danas moramo da legalizujemo čak i autoput, sve mostove, sve. I nemojte vi sada da pričate o tome da postoji ogroman problem s nelegalnom gradnjom i da vi meni držite predavanja o tome. Pa, vi ste, kao ministar zadužen za građevinu, gradili nelegalan objekat. To svi znaju. Nadam se da ste ga sada bar legalizovali, da ste podneli zahtev. Do 11. je rok i to uradite. Nemojte sada vi meni da spočitavate ''Ušće''. Vi ste bili ministar nadležan za građevinu. Što niste poslali inspekciju tada kada se ''Ušće'' gradilo i raspitali se o čemu se radi? Vi meni postavljate pitanje za ''Luku''. Pa, vi ste tada bili ministar, ja sam tada bio lekar na specijalizaciji u nekoj bolnici. Vi meni postavljate pitanje oko pumpi. Pa, vi ste stvorili haos oko pumpi, a sad pričate o tome da vi imate saznanja da to mafija radi. Znate vi šta se sve dešavalo oko pumpi za vreme dok ste vi bili ministar i dok je vaš kadar bio direktor ''Puteva Srbije''. Takmičili su se ko će prvi da dobije saglasnost od ''Puteva Srbije'' da dobije pristupni put, pa danas imamo potpuni haos. Danas, kunem vam se, ne znam živ šta da radim s tim što su na lotovima, koji su predviđeni prostornim planom koji ste vi predlagali, po troje ljudi kupovali zemljište za pumpe i što je svako od njih dobio pristupni put od ''Puteva Srbije''. Šta sada da radim, kome da damo pumpu? Slažem se s vama da to treba da se promeni. Treba da se promeni Zakon o putevima. To treba da se proglasi nacionalnim dobrom i to treba država da da na tender, jer je to, da kažem, iscrpan resurs. Kada se radi o neiscrpnim resursima i kada se radi o javnim nabavkama, ovo ministarstvo je postalo nadležno jednim drugim zakonom, koji biste morali da znate jer ste ga vi predlagali Narodnoj skupštini, a zove se Zakon o putevima, i tačno je definisano na koji način mogu da se postavljaju razni infrastrukturni objekti u zaštitnom pojasu, između ostalog i telekomunikacije. Kada smo pisali Zakon o planiranju i izgradnji, imali smo intenzivne rasprave i sa Ratelom i sa Ministarstvom telekomunikacija. Zaključeno je da je ogroman problem Srbije zbog toga što nema mrežu optičkih kablova i što mi danas kao država imamo najgori i najskuplji internet u celoj Evropi i da je neophodno da se to tržište liberalizuje i da dođe što je moguće više investitora da bi se i to tržište otvorilo. Naravno, jasno mi je da tu postoje i mnogi koji su monopolisti, možda su monopolisti jer ste ih vi napravili monopolistima, a koji se sada ljute kada se otvori tržište jer će to njima da spusti profit i meni je jasan vaš argument i vaša namera da pokušate da skandalizujete stvar koja je potpuno u skladu sa zakonom i čista. Pošto ste vi pisali poslaničko pitanje, ja sam na to pitanje odgovorio. Pojasnio sam vam tačno koje članove zakona smo primenili kada smo izdali građevinsku dozvolu. Tačno je da smo je izdali veoma efikasno, kao što je tačno da ćemo izdati veoma efikasno građevinsku dozvolu i drugim firmama, koje su jedva dočekale da se ovakav zakon donese da bi najzad ispunile investiciju koja je dobra za državu, a to su firme poput Telenora, SBB-a, Vip mobajla, poput ozbiljnih telekomunikacionih firmi koje će najzad moći da postave optičku mrežu i omoguće ljudima da imaju internet kakav ima bilo koji drugi građanin u Evropi. I svako od njih će dobiti dozvolu brzo i efikasno. Znam da vas čudi što se dozvola izdaje brzo i efikasno. Verovatno vas čudi što se uopšte izdaje dozvola, ali izvinite, molim vas, mi to radimo, zato smo i donosili zakon, da bismo jednu stvar liberalizovali, da bismo ubrzali, da bismo podigli efikasnost i to je nešto što mi radimo. Meni je jako žao zbog toga što je možda neki vaš monopol, ili nekog od vaših saradnika, ne želim vas da optužujem, koji je stvoren za vreme dok ste vi bili ministar infrastrukture, pa između ostalog i ministar telekomunikacija, na ovaj način srušen. Meni je žao zbog toga, ali se to sada desilo i to će se dešavati u budućnosti. Velimir Ilić, građanin, da dođe da podnese zahtev ministarstvu za postavljanje optičkog kabla, nema nikakvih problema. Reći ću vam jednu stvar, koju morate da shvatite. Javna nabavka se radi kada država nešto nabavlja. Tender se radi kada država nešto daje što je iscrpan resurs i gde samo postoji nekoliko mogućnosti. Kada su u pitanju ovi kablovi, zaštitni pojasevi puteva su toliko veliki, da vi možete da postavite desetine i desetine kablova. Srbiji ne treba toliko kablova koliko ima mogućnosti. Reći ću vam konkretno, a sad ste me naterali i da proverim stvari što se tiču ove firme. Ova firma je, samo zahvaljujući dozvoli koju je dobila, u ovu zemlju unela sada već pet miliona evra. Od toga će oko četiri miliona evra da plati ''Putevima Srbije'' kao naknadu za korišćenje tog zemljišta i oko milion evra će uplatiti u budžet Republike Srbije zahvaljujući administrativnim troškovima koje su imali za postupak izdavanja dozvole. Svaka od ovih drugih firmi koja bude došla platiće iste pare. Dakle, u ovoj godini, samo zahvaljujući zakonu koji smo mi doneli, država Srbija može da prihoduje milione i milione evra. A ja vas pitam jednu stvar. Kablovi su postavljani i dok ste vi bili ministar. Koliko je država Srbija prihodovala od toga kada su postavljani kablovi dok ste vi bili ministar? Reći ću vam – nula. S kojim dozvolama su ti kablovi postavljeni? Ne postoje. Dakle, ovde se radi o civilizacijskoj razlici između vas i mene. Kada sam ja ministar, kablovi se postavljaju u skladu sa zakonom, za to se dobiju adekvatne građevinske dozvole i država prihoduje novac, za razliku od toga kako ste vi to radili dok ste bili ministar. I nemate pravo, zaista... Pogotovo nemate prava da spomenete moju porodicu, jer vi ste čovek koji ni ne zna da postoji istina. Prošli put kada ste ovde pričali, rekli ste ne samo da je taj čovek kriminalac. Ali, ja nemam nikakve veze s njim i nemam nikakve veze ni s ''Telenorom'', ni s VIP-om, ni SSB-om, ni s bilo kojom telekomunikacijskom kućom koja se pojavi u mom ministarstvu, zatraži dozvolu i dobije je u zakonom predviđenom roku. Vi pitate zašto sam ja pisao ''Putevima Srbije''. Zakon o planiranju i izgradnji predviđa da organ koji je nadležan za izdavanje građevinske dozvole komunicira s javnim preduzećima za izdavanje posebnih uslova. Dakle, kada hoćete u Čačku da podignete bolnicu u Kačuljicama, vi podnesete zahtev opštini Čačak i potom predsednik opštine piše nekom javnom preduzeću sa svojim potpisom da vam o trošku investitora izda određene uslove. To je novi zakon predvideo. Vi ste otvorili jednu temu u pokušaju da je skandalizujete. Ne mislim da ste imali nameru da štitite zakon. Ne mislim da ste imali nameru, kao pedantni perfekcionista, da se sve ovo odvija u skladu s procedurama. Mislim da je vaša namera bila da štitite neki od monopola. Mi smo radili sve u skladu sa zakonom i, evo, hajde da zajedno nas dvojica pozovemo ljude koji time treba da se bave, pravosuđe, tužilaštvo i sve ostale, da to ispitaju. Procedura koja je sprovedena je prošla ne samo kroz Ministarstvo. Dobila je odobrenje Ministarstva infrastrukture, dobila je odobrenje pravobranioca, prošla je državnu revizionu komisiju i dobila saglasnost osam javnih preduzeća. Ovde se radi o tome da su sve institucije učestvovale u tome da se dokaže da je u Srbiji moguće izdati dozvolu, ne za dva dana kao što vi pričate, nego za nekih tri meseca. I to je postupak koji će se nastaviti i dalje. Mogu da vam garantujem, ukoliko želite da investirate u telekomunikacije, dođite u Ministarstvo, podnesite zahtev i dobićete dozvolu, kao što će dobiti svako onoga trenutka kada dobije saglasnost i uslove od ''Puteva'', jer je takav zakon. Možda zakon ne valja, možda ste vi u pravu da treba menjati zakon, ali dok je ovaj zakon na snazi, on će da bude sprovođen i siguran sam da će on doneti koristi našim građanima i da će najzad dovesti do toga da Srbija bude, barem što se tiče uređenosti u telekomunikacijama, rame uz rame sa drugim državama, barem u regionu. To je bila namera kada smo ovaj zakon pisali. I nemojte mene lično da uvlačite ni u jedan od skandala, jer mene nigde tu nema i vi to vrlo dobro znate. Znam da je vama neko ove papire dostavio, znam da vi niste uopšte u tom poslu, znam da vi nemate nikakav lični interes, a znam da vas je neko ubedio da o ovome pričate. Samo da vam kažem da je do sada bilo nekoliko novinarskih ekipa, kuća, advokata, koji su se raspitivali na koji način može da se dobije dozvola. Pošto su se uverili da je sve u skladu sa zakonom, mnogi su krenuli u to. Evo, ako hoćete, krenite i vi. Dakle, moramo da otvorimo investicije u telekomunikacije u Srbiji u budućnosti. Za jednu stvar ste u pravu, mi smo izdali građevinsku dozvolu. Šta će ta firma i svaka druga firma da uradi sa Ratelom, sa Ministarstvom telekomunikacija, da li će dobiti adekvatne dozvole koje njima omogućavaju da rade svoj posao, da li će postati operateri interneta, lokalni, regionalni ili nacionalni, u to neću da ulazim. Mene baš briga za to. Moj posao je bio da omogućim da se izda građevinska dozvola za telekomunikacione objekte i to smo uradili veoma brzo. I uradili smo veoma dobru stvar za zemlju, to vam garantujem. Hvala vam puno.
Narodni poslanik Velimir Ilić, pravo na repliku. Samo vas molim da se prijavite. Izvolite.
Sve razumem, gospodine ministre, ali da vi dođete u parlament i toliko uvreda kažete jednom poslaniku koji vas pita nešto i da pokažete da ste najpametniji, da ste vi, jednostavno, naj naj, ja vam skidam kapu. Ali, gospodine Duliću, nemate pravo o tome vi da razgovarate, prvo sa mnom. Elpovu pumpu je potpisao vaš partijski drug Šumarac. Sve pumpe u Dobanovcima, Vrčinu potpisali su grad Beograd i vaši prethodnici, Nenad Bogdanović i ekipa iz grada Beograda, jer su rekli da je to nadležnost grada Beograda. ''Putevi'' su samo dali saglasnost za priključak. Gospodine Duliću, vi ste bili u Beogradu tada i vodili građevinu, Demokratska stranka, kao država u državi. Sve ste radili na svoju ruku, bez ičije saglasnosti. Tačno je da opštine imaju pravo da postave kablove, ali kroz teritorije za svoje potrebe, a ne međunarodni kabl koji će sada da prođe. Ne možete me ubediti... Rekli ste da sve ono što se ne kupuje, ne treba da ide na javne nabavke. Autoput, gospodine Duliću, nije nabavka. Ne možete da kupite autoput, morate da ga napravite. Znači, ni to ne bi trebalo da ide u javne nabavke, i to ćete sada da dodelite izvođaču onako – bio je tender, ali ćemo sada da sednemo, pa da to na mala vrata. Je l' tako? Gospodine Duliću, da li vi razmišljate kao ministar? Toliku investiciju ste potpisali bez tendera jednom čoveku sumnjivog porekla? Vi ste se u Londonu sreli s gospodinom Tomažičem i razgovarali, evo sada ću vam tačno pročitati, da se osnuje brokerska kuća koja će se baviti trgovinom kvota CO2 od trenutka kada Srbija, posle samita o klimatskim promenama u Kopenhagenu, dobije obavezu da pravi inventar štetnih gasova za zagrevanje vazduha itd.? Vi ste već u pregovorima s istim gospodinom Tomažičem. To je tačno, gospodine. Mnogi slovenački novinari koji su vas videli napisali su pismo i dostavili i rekli šta nas očekuje.I nemojte sad vi meni pričati šta se radilo i kako se radilo itd. Nemojte vi da mi pričate, kada me je rukovodstvo vaše partije molilo da tamo zaustavim postupke protiv Rašete, Šumarca i ostalih, da ne nabrajam više, kada ste za jedan vip salon potrošili milione evra, pa kada je počelo tamo na aerodromu, pa da ne pričam o rekonstrukcijama velikih objekata i svega toga, kada ste preklinjali da se zaustave postupci na pumpama i sve ono što sam ja hteo da pokrenem, jer tada ste imali predsednika Srbije... Zato vas molim, najmanje ste vi ti koji treba da kritikujete, a ovo što ste uradili je protivzakonito.
Tri minuta. Reč ima ministar Oliver Dulić.
Očigledno se nećemo razumeti i meni je žao zbog toga. Tvrdim da po proceduri nijedna od ovih stvari nije za tender, kao što tvrdim i da, a to možete da proverite i može svako to da proveri, u životu nisam bio u Londonu. Ko je mene tamo video, taj laže kao pas. Zaista. Vi sada, gospodine Iliću, možete da kažete šta god hoćete i nije vam strano da izmišljate razne stvari, ali vam ja kažem kako jeste. U skladu je sa zakonom i zaista se trudim da ga poštujem. Budite sigurni da je sve ovo urađeno u skladu sa zakonom i procedurom, i to će biti i u perspektivi tako. Samo da vam kažem još jednu stvar. Vi mašete pismom koje je neko od tih konkurenata, monopolista, sastavio i sa istovetnim tekstom slao sa različitih adresa. Mnogi novinari su to dobili i dobile su mnoge institucije. I ja sam dobijao pisma u kojima pišu različite gluposti o meni – klub prijatelja Ujedinjenih nacija, pa neka evropska komisija... Svi su razumeli da je to laž i glupost, osim vas. I vi sada mašete tim papirom i vi ste sada ti koji promovišete nešto što... Kažem vam opet, proverite, čitajte zakone. Prosto, niste u pravu, to nije tačno. Možete, kažem opet, preko svih institucija koje to utvrđuju, da utvrdite. Kada pričamo o autoputevima, tu imamo još jednu stvar koja je vrlo interesantna. Nisam hteo da otvaram tu temu, ali mislim da javnost treba da zna. Mi završavamo tender za sebe. Na taj tender su se javile tri firme. Postoje problemi u tom tenderu, nadam se da će on biti završen i nadam se da će početi radovi kada je predviđeno. Ali, interesantna kalkulacija koju imamo kada pričamo o tome koliko košta autoput od Novog Sada do Horgoša danas, 2010. godine, i koliko je koštao dok ste vi bili ministar. Kada pričamo o uštedama za državu, da vidimo šta to znači. Ukupna cena autoputa, po najskupljoj ponudi na tenderu, a nadam se da će najjeftinija da dobije, i uz ono što je rađeno prošle godine, biće negde oko 160 miliona evra. Vaša cena je bila 250 miliona evra. Sada, kad pričamo o tome na koji način mi tretiramo državne resurse, pitam ja vas kako je to moguće. Možda vi to jeste dobili u nekoj transparentnoj proceduri, ali prosto je činjenica da nismo pogrešili kada smo poništili koncesiju Horgoš-Požega, jer smo, s jedne strane, učinili ogromnu uštedu državi i, s druge strane, nismo koncesionaru dali da naplaćuje putarinu u narednih 25 godina. Pričam vam o odgovornoj politici koju mi pokušavamo da sprovedemo, uz mnoge probleme i mnoga teška nasleđa koja ste, između ostalog, i vi ostavili. Što se tiče pumpi, ako sam pogrešio, a znam da mnogi koji danas dolaze i definišu probleme pumpi kao nerešive, spominju, između ostalog, i vaše saradnike. Ako sam pogrešio, izvinjavam se. Takođe očekujem i da se vi meni izvinite zbog toga što ste pogrešili.
Pravo na repliku, narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospodine Duliću, meni je jako žao što ste vi kao ministar sada pokazali elementarno neznanje. Nisam mogao da zamerim gospođi iz NIP-a kada je tako nešto govorila, ali nije ni čudo, jer čudna je ova vlada i premijer. Otkud vi tu, kao ortoped? Nije ni čudo što ne znate ništa o tome. Sad hoću samo da vam objasnim razliku u ceni puta. Vi sada radite trasu. Znači, skinete površinski sloj, ubacite šljunak, uvaljate i stavljate asfalt. Gospodine Duliću, mi smo u prvoj fazi uradili infrastrukturu autoputa, a znate li da infrastruktura autoputa košta kao dve trećine autoputa? To su nadvožnjaci. Samo Temerinska petlja košta 50 miliona evra. Samo most Beška na toj trasi košta 56 miliona evra. Samo Batajnička petlja košta 60 miliona evra. Sam ulaz u Novi Sad košta 30 i nešto miliona evra. Svi nadvožnjaci, a ima ih preko 20-30, koštaju. Rasveta košta, kablovi koštaju, ograda košta. Sve to košta, a vama je, kad se to uradi, ostalo samo da pružite trasu. I nemojte, gospodine ministre, da razgovarate tako potpuno laički. Uzmite kalkulaciju i pogledajte. Još nešto, tender za taj autoput Beograd – Novi Sad vaša partija je radila za vreme premijera Đinđića. Na tenderu je posao dobio Borovica, pa smo ga posle isključili jer su svi nadvožnjaci koje je uradio popucali i bili su neupotrebljivi. Morali smo ponovo da ih uradimo. Tender je išao za vreme one vlade u kojoj vi niste bili, a vaša partija je imala premijera. Za vreme mog mandata taj tender nije išao, već su radovi samo nastavljeni po tenderu, kao što je bilo i sa obilaznicom oko Beograda. Zato nemojte raditi kalkulaciju. I, ponavljam, sve ove sumnjive pumpe su delo vaših stručnjaka i vaših prethodnika. To vi na nekom partijskom sastanku malo razgovarajte, pa vidite šta je ko ispotpisivao. Ilić nije potpisao nijednu pumpu, nijedan optički kabl, sigurno, i ništa što nije u skladu sa zakonom, gospodine Duliću. Niti je dozvolio da se radi nešto van zakona, niti je dozvolio da se nastavi autoput Batočina – Kragujevac. Radili smo dokle je bilo papira. Kada je nestalo papira, stali smo. Tu su radovi zaustavljeni. Prvi put je dobijena upotrebna dozvola na autoputu Niš – Niška Banja. To smo mi dali jer smo uradili deo autoputa. Ponavljam, za vreme mog mandata, urađeno je 76 km Koridora 10. Znači, prema Niškoj Banji, obilaznica od Leskovca do Vlasotinačke petlje i urađena je Beška - Novi Sad.
Tri minuta, vreme za repliku je iskorišćeno. Zahvaljujem. Reč ima ministar Oliver Dulić.
Vi zaboravljate jednu stvar, gospodine Iliću, a to je da sam posle vas u Ministarstvo, barem u ovaj sektor koji se bavi građevinom i urbanizmom, došao ja, da sam seo s ljudima s kojima ste vi sarađivali i da sam imao mogućnost da se uverim koliko sve ovo što vi govorite nije istina, pogotovo što se tiče izdavanja dozvola. Vi niste izdali nijednu upotrebnu dozvolu. Dakle, običaj da se ne otvori put ili da ne počnu radovi dok se ne izda građevinska dozvola, odnosno dok se ne izda upotrebna dozvola, u Srbiju sam uveo ja, i to će biti tako i u budućnosti. Što se tiče Kragujevca, niste u pravu. Taj postupak je započet prema vrednosnom sistemu koji ste vi kreirali, ali je nastavljen prema nečemu što sam ja sada pokušao da implementiram, a to je da se izda sva neophodna dokumentacija i papirologija. I uvešćemo i to u red, da znate, kao što ćemo sada da legalizujemo sve puteve. Vi ste sada izlistali sve ono što jesu realni troškovi i svaka čast. Tačno je da most na Beški košta, tačno je da obilaznica oko Novog Sada košta, tačno je da koštaju i nadvožnjaci koji se grade za zatvoreni sistem naplate između Novog Sada i Beograda, ali ja vama pričam o autoputu od Horgoša do Novog Sada, gde je telo autoputa postavljeno još 70-ih godina, gde su socijalisti 90-ih godina taj poluautoput završili, gde ni vi ni mi nismo imali bilo kakav trošak i gde pričamo o pola autoputa koji se gradi od Horgoša do Novog Sada. Tamo nema ni mosta Beška, tamo nema ni nadvožnjaka po zatvorenom sistemu, tamo nema ni obilaznice oko Novog Sada. Ja vama pričam o cenama na koje ste vi pristali kada ste ušli u tako jednu veliku investiciju. Te cene su bile velike. Kažem vam, bile su velike. I nismo pogrešili što smo raskinuli tu koncesiju, jer će rezultat na kraju biti sledeći. Mi ćemo ove godine nastaviti da gradimo autoput od Beograda prema južnom Jadranu. Prva trasa se već radi, u ovom trenutku se priprema planska dokumentacija, radi se na eksproprijaciji. Nadam se da će mašine krenuti da rade ove godine. Namera ove vlade je da do 2012. godine završi preko 100 km autoputa prema Čačku i to je nešto što je dobro. Takođe ćemo završiti u ovoj godini, nadam se, autoput i spojiti Horgoš sa Beogradom da bude pun profil autoputa. Nadamo se da će most Beška biti završen. Ali, ukupna cena koštanja toga će biti mnogostruko manja nego što je bila prema poslu koji ste vi ugovorili kroz koncesiju. I, što je jako važno, narednih godina država će Srbija prihodovati od putarina, a ne koncesionar. Vi ste pokušali da realizujete posao za koji možda niste mislili da je loš po državu, ali se sada, nakon nekoliko godina, ispostavilo da je moglo jeftinije i da je moglo bolje. Možemo mi da se sporimo, ali tu su cifre koje to pokazuju. Dakle, sve ovo što je rađeno, što se tiče i mosta i obilaznice, jesu realni troškovi. Nažalost, ništa od toga nije završeno. Nažalost. Jer, svi oni koji su dobijali te poslove, u međuvremenu su upali u probleme, ponudili su to po cenama koje nisu realne i mi se sada, između ostalog, borimo i s tim problemom. Više se neću javljati i predlažem da ne zabavljamo javnost time što se nas dvojica prepucavamo. Kažem vam još jedanput – sve što smo radili, radili smo u skladu sa zakonom. Možemo oko toga da se ne slažemo, možete da pozovete sve organe da uđu, ja bih voleo da uđu i utvrde da je sve rađeno u skladu sa zakonom, kao što će sve procedure koje se rade u budućnosti biti rađene u skladu sa zakonom. Hvala vam puno.
Narodni poslanik Dragan Todorović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Javljam se na osnovu člana 27, gde se kaže da se predsedavajući stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Ne bih da ulazim u ovu polemiku između ministra i Velimira Ilića, ali je rečeno da je Borovica dobio pravo … (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, obrazložite kako se predsedavajuća nije starala o primeni Poslovnika.) Tražio sam reč… (Predsedavajuća: Dobili ste reč da govorite o tome kako nije u redu staranje o primeni Poslovnika na sednici.) Zato što je pomenut Borovica u vreme kada se… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, Borovica nije u kontekstu i ne može da bude predmet kršenja Poslovnika ili staranja o redu. Molim vas da ili iskoristite svoja dva minuta da obrazložite…) Pokušavam to. U vreme kada sam ja bio ministar saobraćaja... [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, upozoravam vas da ne zloupotrebljavate pravo na dobijenu reč. Član 27. nije prekršen, a vi kršite Poslovnik u pokušaju da zloupotrebite pravo na slobodnu reč, što je nedopustivo. Ako bih to dopustila, kršila bih član 27, odnosno ne bih se starala o redu i primeni Poslovnika dozvoljavajući zloupotrebe odredaba Poslovnika. Narodni poslanik Velimir Ilić, pravo na repliku. Izvolite.
Samo bih želeo da repliciram. Gospodine Duliću, tačno je da je došlo do povećanja cena. Na mostu Gazela došlo je do povećanja cena duplo, zbog poskupljenja čelika, i na mnogim objektima…
Narodni poslaniče dobijate pravo na repliku da pojasnite, sada, u trećoj razmeni replika, cenu autoputa od Horgoša do Novog Sada, pa vas molim da sadržaj svoje replike iznesete narodnim poslanicima i ministru tako da replicirate o ceni autoputa u delu od Horgoša do Novog Sada. Narodni poslaniče, dala sam vam repliku tri puta. Ovo je četvrti put i imaćete pravo da iskoristite svoja tri minuta. Opomenuta i upozorena da se staram o redu, staram se o redu tako da vas podsećam čemu replika služi. Replika služi da odgovorite i da međusobno govornici, ko god bili, jedan drugom pojasne temu oko koje se spore. Tema spora je cena autoputa od Horgoša do Novog Sada. Molim vas da se prijavite i svoja tri minuta iskoristite za repliku o temi koja je predmet replika.)
Ovde je iznesen niz neistina što se tiče cene autoputa. Tačno je da su socijalisti uradili taj deo autoputa, tačno je da je njegova cena, kada je plaćen, bila deset puta veća, ali je tačno da smo ga mi platili, po sudskoj odluci, posle 10 ili 12 godina, sa kamatama koje su bile enormno visoke, i tačno je da je ta cena bila oko 30 miliona evra, a vrednost izvedenih radova dva ili tri miliona evra. To je čuveni put, koji je otvaran sto puta. Sud je presudio, stavio blokadu na budžetska sredstva i naplatio ga direktno "Putevima Srbije" i budžetu Republike Srbije. Prema tome, mi smo ga platili. Tačno je da sada vi pričate da ćete raditi i da koncesija nije dobra. Koncesija je odlična. A zašto je cena viša? Zato što je tu kamata na 25 godina, ministre. Drugo, vi ste sada opredelili sredstva u budžetu, ali dve milijarde dinara. Šta ćete da uradite na autoputu Beograd - Čačak sa dve milijarde dinara? I tačno je, ako plaćate kešom i plaćate iz NIP-a, da ima jednu cenu, a ako uzimate koncesiju na 25 godina, to ima drugu cenu. Jer, banka koja ulaže kapital, zaračunava kamatu za narednih 25 godina, gospodine ministre. Tu je razlika. Mnogi su pregledali i sve je čisto kao suza. Mogu vam dovesti ekspertski tim koji je radio, a koji je odabrao Dinkić na čelu Ministarstva finansija, koji je iz Vašingtona uradio ekspertizu i vodio ceo projekat koncesije. Znate li ko je pisao ugovor? Ministarstvo finansija i Ministarstvo za ekonomske odnose sa inostranstvom. Prema tome, gospodine ministre, nemojte grešiti dušu i pričati gluposti i napadati ljude koji s tim nemaju veze. Ponavljam, ali vas i pitam, jasno i glasno – kako "Nuba invest" radi radove kada nema licencu? Nema nikakvu licencu, nema direktora, nema ništa. Kako može da dobije posao firma koja ne postoji? Ima samo ime i 3.000 evra, a dobije toliko veliki posao! To je pitanje na koje morate... Gde su reference te firme da dobije tako veliki posao? Otkud ta fantomska firma da se pojavi odjednom, na koji način? Sve to treba da objasnite i nadam se da ćete objasniti jednom prilikom. Hvala vam puno.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, za SRS svaki zakon, bez obzira na to koliki je po svom obimu, koliko ima stranica ili članova, a odnosi se na uređenje i planiranje prostora, ima veliki značaj. Katastar je nešto što daje ili ne daje, u zavisnosti od toga da li je dobar ili ne, preduslov za adekvatno upravljanje zemljištem. Smatramo da ono što ste rekli danas na početku ove rasprave nije dovoljno i da je vaše drugo obraćanje danas bilo adekvatnije u kontekstu predstavljanja ovog zakona. Kada bi neko sticao utisak o ovoj državi na osnovu onoga što ste rekli u prvom i drugom obraćanju, smatrao bi da se radi o dvema različitim državama. SRS poštuje to što, za razliku od mnogih u vašoj vladi, imate hrabrosti da priznate greške i na neki način prihvatite i priznate svoje slabosti. Ponavljam, SRS to poštuje, ali u svemu tome što ste rekli postoje neke stvari za koje ne možemo da vam damo za pravo. Pre svega, dotakli ste se nasleđa. Čini mi se da ste vi deo politike koja je poprilično svoj politički koncept odnosa prema prostoru ugradila u to nasleđe. Podsetiću vas da ste na vlasti već gotovo deset godina i za svih tih deset godina Srbija je, kada je u pitanju prostor, tek u poslednjih nekoliko meseci napravila određene korake napred. Prema tome, vi na nasleđe možda nemate pravo da se pozivate, iako svi problemi koji se odnose na prostor, na njegovo uređenje, zaista ne egzistiraju samo od 2000. godine. Oni se vuku poodavno i ono što Srbiji zaista treba jeste taj prostorni plan, koji će predstavljati određenu osnovu da se to u vremenu koje je pred nama drastično promeni. Takođe ne možemo da prihvatimo to što ste rekli da ste u postupku usvajanja Zakona o državnom premeru i katastru odbijali isključivo amandmane koji su suštinski u koliziji s onim što ste vi predlagali. Niste u pravu, zato što ste tada odbili, sami ste rekli, amandmane koje je na predlog zakona podneo SRS. Te amandmane imam ovde pred sobom. Ovo su originalni prijemni pečati. Te amandmane su podneli kolege Petar Jojić, Mirko Munjić, Dejan Mirović i Boris Aleksić. Danas se ti amandmani nalaze u predlogu izmena i dopuna ovog zakona i mi ne možemo da kažemo da za nas to nije prihvatljivo. Ali, za nas je neprihvatljiv odnos Vlade i Ministarstva u postupku usvajanja ovog zakona i s tog aspekta vam zameramo što ste možda u tom trenutku mogli da otklonite sve one proceduralne probleme koji su od tada do danas nastali. Ovi amandmani nisu nastali kao izraz potrebe za političkom opstrukcijom, naročito kada se radi o pitanjima koja uređuju prostor. Nastali su kao izraz iskustva pojedinaca koji su ih pisali, koji su se na različite načine, direktno ili indirektno, susretali s imovinsko-pravnim odnosima ili svim onim što je na ovaj ili onaj način povezano s katastrom, odnosno prostorom. Kada bismo danas pravili izveštaj o stanju prostora, šest ili sedam meseci neposredno po usvajanju zakona, i o planiranju i izgradnji i o državnom premeru i katastru, čini mi se da ne bi bilo velikih suštinskih razlika, naročito u onom delu koji se odnosi na planiranje i izgradnju. Danas je sve što se odnosi na planiranje i izgradnju i uređenje prostora palo u senku priče o legalizaciji i konverziji. Mi smo pokušali u postupku usvajanja ovog zakona da vam ukažemo na to da je jako bitno da se te dve stvari odvoje. Bojimo se i ne bismo voleli da je tako, ali je za nas vrlo simptomatično to da se danas u Srbiji o legalizaciji govori i da ste joj posvećeni isključivo radi ostvarivanja prihoda koji će kroz tu legalizaciju da dođu ili da eventualno to bude revizija privatizacije, kako se pojedini pobojavaju. Prostor podrazumeva i nešto drugo. Prostor podrazumeva donošenje održivih, efikasnih i konzistentnih odluka. Možemo da primetimo da u tom vašem ministarstvu jeste perfekcionisti zbog nekih stvari, ali nam se čini da ste ostali usamljeni na tom putu, odnosno kao perfekcionisti u smislu uređenja prostora danas u Srbiji, i da jedan tromi, nesposobni i vrlo tendenciozni birokratski administrativni aparat ne želi da vas u svemu tome podrži i prati. Poštujemo to što kažete da ste zašli duboko u lokalne samouprave, ali istovremeno (pozvali ste nas da vam kažemo; evo, govorim vam) postoje lokalne samouprave gde se bespravna gradnja, uprkos činjenici da je usvojen zakon, stimuliše, iz vrlo pokvarenih i jeftinih interesa. Dešava se da se ugrožavaju područja koja su proglašena za predele izuzetnih odlika zato što pojedinci iz lokalnih samouprava imaju lične interese. A znate li kako se brane pojedinci koji to stimulišu? Kažu da u vaše ministarstvo ulaze nogom, a ne rukom, lakše nego vaši poslanici koji ovde sede. Dovode u kontekst sa takvim stvarima garancije vaših pomoćnika i saradnika. Spreman sam da o tome govorimo, ali, naravno, ne ovako. Hoću da ukažem na sve slabosti, zato što je SRS, kroz primere lokalnih samouprava, u vreme kada je bio na vlasti, pokazao da razume, shvata i potpuno je posvećen pitanju uređenja prostora, jer to je suština i osnova ne vašeg puta u EU, nego održivog ekonomskog razvoja jedne zemlje. Kada je reč o ovom zakonu, mi smo kroz ove amandmane pokazali da želimo da zakonom budete fleksibilni prema onima koji će biti korisnici svih onih normi koje ovaj zakon predviđa. Produžili ste određene rokove, tretirali ste one koji će izdavati licence (nadamo se da i to nije u funkciji ostvarivanja prihoda onih koji danas rade u katastru), ali se javljaju određene sumnje da su, kroz definisanje katastra, ovih 80%, koliko kažete da je definisano, neke greške u službama tendenciozno ostavljane. Ostavljane su tendenciozno da bi građani u redovnoj proceduri, kroz plaćanje naknada, te greške ispravljali. To se postavlja kao pitanje i o tome treba da se povede računa. Naravno, zakon ste u postupku usvajanja, ne samo vi, nego i predstavnici vašeg ministarstva, predstavili vrlo ''moderno'', kako to danas vi kažete, pa je rečeno da su bile četiri javne rasprave, od Rume, odnosno od Šida, do Niške Banje, Kragujevca, Beograda, 250 učesnika, 60 diskutanata. Sedamdeset pisanih primedbi je dobijeno, a od toga je uvršteno u zakon ono što je prihvatljivo. Ovakve suštinske stvari su tada promakle i, nažalost, sad imamo jedno negativno iskustvo u poslednjih šest meseci i menjamo zakon. Ali, morate da prihvatite činjenicu, ne omalovažavajući bilo šta, nije isto za tako kratko vreme i zbog banalnih stvari menjati Zakon o katastru ili, recimo, menjati Zakon o PIO. To su dve drastične stvari i ovome treba pristupati s mnogo više pažnje. Računamo da ste ovaj put to uradili. Prihvatili ste dva amandmana SRS, razgovaraćemo i o tom trećem, ali čini mi se da ste shvatili da SRS potpuno razume sve ono što predstavlja uređenje prostora i shvata njegov značaj za razvoj ove države. Ne možete uvek da se ponašate politički pragmatično, naročito kada su ove stvari u pitanju. Nekada neke stvari moraju da se donesu onako kako će biti efekata i koristi za državu u narednih pet, odnosno deset godina. Danas su svima u Srbiji puna usta ekonomski održivog razvoja, dok s druge strane još uvek imamo zaista velike probleme u prostoru, poštujući napore koje vi ulažete. Ne možemo da kažemo da u katastru nije napravljen određeni iskorak napred. Finansirala je Svetska banka, kažete i sami, 80 i kusur posto katastra je uređeno, ostalo je još to malo da se uradi. Ali, da li to što je sada definisano katastrom odgovara zemljišnim knjigama, to ostaje da se vidi. Kad je katastar u pitanju, vas posao tek očekuje. Da ga ustrojite do kraja, da ga održavate, da ga revidirate. Ono što će, na osnovu iskustva koje imamo, biti najveći problem, to je da uvedete informacione tehnologije kako bi građanima, korisnicima usluga katastra, sve to bilo na dlanu, odnosno na izvol'te. SRS je svoj odnos prema ovoj oblasti pokazao i u postupku rasprave o Zakonu o određivanju maksimalnog broja zaposlenih. Tada smo, gospodine ministre, predložili amandman koji smo odvojili i tražili da se zakon ne odnosi na Republički geodetski zavod, ali da se odnosi na Kancelariju za evropske integracije. I tada smo bili svesni činjenice i značaja posla koji treba da obavi katastar. Ali, to što katastar mora da obavi taj posao, ne daje mu za pravo da oni koji će ostati u katastru budu neodgovorni, da to bude troma, neefikasna i nesposobna administracija, da tu privilegiju zloupotrebe i da građani uglavnom, kada izlaze iz prostorija katastra, gde god da se on nalazi, izlaze nezadovoljni, nervozni ili nezavršenog posla. O tome ćete morati da vodite računa. Svakako, ovaj posao je vrlo važan za državu i mora da se privede kraju. Zašto? Zato što katastar obezbeđuje adekvatno upravljanje zemljištem. Šta je kruna adekvatnog upravljanja zemljištem? To su investicije. Ne može niko da govori o investicijama, a da suštinski ne stvara podlogu i osnovu da sutra dođu i, kako ste malopre rekli, dobiju sve adekvatne papire da tu investiciju sprovedu. Da li domaći investitori ili strani, za nas je sasvim svejedno. Bitno je da se obezbeđuju radna mesta, da se obezbeđuje održivi ekonomski razvoj. Šta je suština cele priče? Da se, pre svega, zaštiti privatna svojina. To katastar obezbeđuje. To obezbeđuje adekvatno upravljanje zemljištem. Treba da se zaštiti i državno zemljište, koje je takođe predviđeno Ustavom Republike Srbije, na kome se danas dešava svašta uprkos činjenici da smo doneli Zakon o planiranju i izgradnji. Treba da se stvori, gospodine ministre, adekvatna poreska osnova. Za SRS, tu je put. Uređene države 20, odnosno 30 posto javnih prihoda ostvaruju na konto činjenice da imaju uređen katastar i adekvatno upravljaju zemljištem. Možemo li time da se pohvalimo? Naravno da ne možemo. Put do toga je zaista dug i nije jednostavan, ali morate da pokažete i čvršće i jače i bolje opredeljenje da na tom putu istrajete i da se sa svim slabostima i problemima suočite. Morate, na kontu toga, da poštedite sudove bespotrebnih parnica. Mora da se omogući efikasna parcelacija, mora da se omogući preparcelacija itd. Šta je takođe važno? Kakav je hipotekarni kredibilitet svakog od nas kao privatnog, odnosno pravnog lica. Danas imate problem u Srbiji da se realni sektor, da se privreda ne može zadužiti zato što nije hipotekarno kredibilna, nema uređene knjige, ne zna se šta kome pripada i šta je čije, pa onda privreda, nažalost, traži da država interveniše, da joj država pomaže u finansiranju PDV-a ili nekih drugih poreskih zahvatanja, jer nije sposobna da uzme kredite, između ostalog i zbog toga što nije hipotekarno kredibilna. Šta se dalje dešava? To za sobom povlači činjenicu da banke ovde imaju sredstva koja su neiskorišćena, koja stoje, a zbog te činjenice banke će povući sredstva. Tako se to klupko odvija i tom lancu nema kraja. Zato SRS smatra da pristup ovoj temi i ovim problemima zaista podrazumevaju i ozbiljnost i odgovornost i posvećenost poslu. Jako je kratak period prošao od usvajanja ovih zakona da bi se neke suštinske i krucijalne još uvek konstatacije ili zaključci doneli, alinam se čini da smo i ovu raspravu mogli da izbegnemo da je bilo malo više političkog sluha u vreme kada se o ovom zakonu govorilo i kada se ovaj zakon usvajao. Time ću da završim. SRS smatra da ovo zaista jeste bitno, međutim, država je, činjenicom da o ovome danas raspravljamo, pokazala određene slabosti i nadamo se da ćete, rukovodeći se time u perspektivi, donositi efikasnije, konzistentnije i zdravije odluke i u postupku prihvatanja amandmana, odnosno u postupku pisanja zakona. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč? (Ne.) U tom slučaju, obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: LDP, SRS, ZES, DSS. To su poslaničke grupe koje su prijavile narodne poslanike za raspravu u načelnom pretresu. Prva prijavljena za reč je narodna poslanica Judita Popović, posle nje narodna poslanica Vjerica Radeta.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, bilo je zaista interesantno i intrigantno slušati polemiku koja se vodila malopre u ovoj sali između bivše i aktuelne vlasti. Nadajmo se samo da su polemiku slušale i nadležne institucije, i to reformisane i nezavisne nadležne institucije. Jer, tokom ove polemike otvoreno je mnogo pitanja, dato mnogo insinuacija, mnogo problema. Prema tome, ostaje da se nadamo da su i te institucije pažljivo slušale i da ovim institucijama polemika nije bila samo zabavna, nego i da će im dati podstrek za određeno postupanje. To je, između ostalog, takođe demokratija i slažem se sa gospodinom ministrom da u demokratsku proceduru spada i to da se priznaju određene greške i da se te greške ispravljaju nakon što su uočene. Dobro je to što je ovaj zakon stigao na dnevni red i dobro je što će jedna ozbiljna greška, koja je predviđena nekim drugim zakonom, biti ispravljena izmenama ukoliko se ovaj zakon usvoji. LDP ima nameru da podrži ovaj zakonski predlog, jer zaista moramo da podržimo sve zakone koji imaju svrhu da na neki način poboljšaju naš pravni poredak. A u pravni poredak spadaju zakoni, kao i međusobna povezanost tih zakona, međusobna interakcija tih zakona, i sprovođenje tih zakona. Upravo iz tog razloga, ako nešto škripi u nekom od tih zakona, on ima određene reperkusije i na ostale zakone. Tako se desilo i da Zakon o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji, koji smo doneli u decembru, ima određene posledice na Zakon o državnom premeru i katastru. Zašto? Zato što je taj zakon predviđao smanjenje broja republičkih službenika, a pri tom nije vodio računa o nekom prethodnom zakonu, a to je Zakon o planiranju i izgradnji, koji je, bogami, predvideo puno posla za katastre nepokretnosti. Kako je moglo da se desi da, recimo, ovaj zakon o republičkim službenicima vodi računa o javnim preduzećima i unapred istakne da se zakon neće primenjivati na javna preduzeća, a nije vodio računa o tako ozbiljnom zakonu kao što je Zakon o planiranju i izgradnji i nije uzeo u obzir da državni službenici u RGZ nisu obični državni službenici, nego će poneti ozbiljan teret u ozbiljnom reformisanju društva Srbije? Vidite koliko je značajno da sve zakone koje Vlada predlaže parlamentu zaista radi ozbiljno, temeljno, s ozbiljnim pripremama, s ozbiljnom analizom i sagledavanjem posledica koje će taj zakon da proizvede. Očigledno je da se taj zakon o državnim službenicima nije dobro pripremio, jer je izgubio iz vida ove službenike u RGZ. Posledica je bila ta da katastar nije radio, štrajkovao je više od mesec dana. Za tih mesec dana se posao nagomilao. Za tih mesec dana građani su se nervirali, nisu mogli da zaključuju ugovore, nisu mogli da izvrše uvid u javnu knjigu, odnosno da provere stanje svog vlasništva, nisu mogli da založe svoje nekretnine i nisu mogli da podižu kredite koji su uslovljeni određenim hipotekama itd. Dakle, jednostavno je katastar stao. Možda ćete reći – stala je jedna tako dosadna ili možda banalna, politički nebitna institucija kao što je katastar i u tom slučaju posledice su snosili samo građani, pa to nije bila neka naročita tema. Ali, za običan život, za obične ljude je i te kako bitno da u svako vreme, u svako doba mogu da provere bitne podatke u vezi sa svojom imovinom. Kod javnih preduzeća apsolutno nije bilo nikakvih dilema da nećemo smanjivati broj zaposlenih u istima iako znamo da u njima radi 160.000 ljudi, da javna preduzeća predstavljaju pola procenta od ukupnog broja aktivnih preduzeća u Srbiji, da pri tom ta javna preduzeća zapošljavaju 30% od zaposlenih u privredi Srbije. Dakle, očigledno se radi o enormnom broju zaposlenihi mislim da bi ciljevi zakona koji su proklamovani tim republičkim zakonom verovatno mnogo bolje mogli biti realizovani ukoliko bi se smanjio broj zaposlenih u javnim preduzećima, nego u Republičkom geodetskom zavodu ili u sličnim institucijama, odnosno organima. Ova moja napomena u vezi s međuzavisnošću zakona odmah bi mogla da se definiše i u tom smislu da nije samo taj zakon o republičkim službenicima bio disonantan, koji je, inače, donet nakon što je već bio izglasan Zakon o planiranju i izgradnji. Dakle, moglo se znati o čemu se tu radi i koji posao nas čeka. Recimo, spomenula bih i zakon kojim se ukidaju zemljišne knjige u Vojvodini, zemljišne knjige koje su pandan Republičkom katastru nepokretnosti, zemljišne knjige koje su bile u nadležnosti sudova, koje imaju tradiciju 200-300 godina u Vojvodini i izuzetno su dobro funkcionisale i još uvek funkcionišu i kao javne knjige apsolutno su imale pretpostavku apsolutne tačnosti. A, ako imate tu pretpostavku, onda imate pravnu sigurnost prilikom poslovanja. E sad, zakonodavac je, jednostavno, izgubio iz vida značaj ovih zemljišnih knjiga, njihovo dobro iskustvo, nego se brišu zemljišne knjige i kreće se od nule i kreće se od katastra nepokretnosti. Dakle, izmeštamo registar, evidenciju nepokretnosti iz sudske nadležnosti i prenosimo je u administrativnu nadležnost i, eto, dolazimo u situaciju da je, recimo, u poslednjih godinu dana katastar bar dva puta štrajkovao od po mesec dana, da je zagušen predmetima, da se sporo radi, da se često i prilično nestručno radi, da se često čekaju neki podzakonski akti koji će to na neki način regulisati, ubrzati ili slično i olakšati sprovedbu Zakona o planiranju i izgradnji. Kada pričamo o svemu tome, mora se imati u vidu da svaki put kada se radi jedan zakon, postoje već zakoni koji su povezani s tim zakonom i da se ne sme dozvoliti da se jednostavno pređe preko tog nekog iskustva i sprovođenja drugih zakona. Tu neminovno dolazimo i do Statuta Vojvodine. Bio je ovde veliki povik oko toga - držite Vojvodinu. Vidite, preporučila bih da se Srbija više drži Vojvodine i njenog pozitivnog iskustva i svega onog što je pozitivno u postojanju i radu Vojvodine, jer to je u interesu celokupne Srbije, celokupnog društva i države Srbije. Ovaj zakonski predlog koji danas imamo pred sobom možemo okarakterisati kao da ima neku tehničku svrhu, dakle da ispravi neke greške. Međutim, ovaj zakon, kao što vidimo, ima određene poruke, u tom smislu da se uvek mora paziti na to kako se zakoni pripremaju, na koji način će ti zakoni moći da se realizuju i da se potpuno pripremi teren da zakoni budu zaista efikasni i da budu u harmoniji s ostalim zakonima, a inače i u harmoniji s evropskim zakonodavstvom.
Jedanaest minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta, a posle nje narodni poslanik Đura Mučenski.
Dame i gospodo narodni poslanici, interesantno je kako su se ministri u svim ovim dosovim vladama u poslednjih deset godina odlično izvežbali da, koristeći (da ne kažem zloupotrebljavajući) medije, svaki čas najavljuju nekakve velike reforme u ovoj ili onoj oblasti u Srbiji. Gospodine Duliću, sećate se, nadam se da niste zaboravili, bilo je baš nedavno, pre nekoliko meseci, kada ste reklamirali Zakon o planiranju i izgradnji i Zakon o državnom premeru i katastru, i kada ste otvarali i zatvarali sve televizijske dnevnike, sve političke emisije itd. i maltene ste uspeli da ubedite građane Srbije da ćete vi zaista nešto revolucionarno da uradite u ovim oblastima koje su od izuzetnog značaja za ogromnu većinu, da ne kažem - za svakog građanina Republike Srbije. Kada smo govorili o ovom zakonu pre nekoliko meseci (a danas ga, evo, menjamo), skretala sam vam pažnju na to da morate da vodite računa o činjenici da vam o ovim zakonima, ovim predlozima, govore i ljudi koji su stekli 18 ili 20 godina radnog iskustva obavljajući poslove iz imovinsko-pravne oblasti. Skretala sam vam pažnju, gospodine ministre, da ne donosite neprimenjiv zakon. Vi ste se tada smeškali, valjda su vas vaši saradnici ubedili da je to što govorim u ime poslaničke grupe SRS samo politička priča, niste verovali da sam govorila kao neko ko ovaj posao zaista poznaje. Evo, posle tih sedam meseci imamo ovde izmene i dopune zakona koje su zapravo prihvatanje amandmana SRS iz jula prošle godine. Dobro je što ste vi to priznali, ali nije dobro što se to dešava, gospodine ministre. Nije dobro što ne prihvatate ono što je, u najmanju ruku, logično. Nemoguće je, evo, i vi ste shvatili, da se rokovi za podnošenje žalbe, kada su u pitanju određeni poslovi iz oblasti katastra, oroče na osam dana. Moram da vas podsetim na ono što smo vam i tada govorili. Ne radi se o onome što ste vi ovde naveli, a ovo je zaista tragikomično, da kažete u obrazloženju ovog predloga da su ove odredbe zakona u koliziji sa Zakonom o planiranju i izgradnji, i čak da su neke odredbe u koliziji sa odredbama samog zakona. To je tačno, i jedno i drugo,ali treba li da vas podsećam da smo oba ova zakona raspravljali na istoj sednici ovog parlamenta? Valjda ste računali da će i jedan i drugi biti usvojeni. Radi se o tome da su ovi rokovi neprimereni zbog komplikovanosti ovog posla. Imate pored sebe direktora Republičkog geodetskog zavoda. Dozvoljavam da vi to ne znate, ali on, čovek iz struke, sigurno zna. U ovom poslu, ako se podnosi žalba ili prigovor, to podrazumeva da se uz tu žalbu ili prigovor moraju podneti određena dokumenta, a ta dokumenta ne mogu da se pribave u roku od osam dana. Zato smo vas tada uveravali da je primerno da rokovi budu 15 dana, a vodeći, između ostalog ili pre svega, računa i o Zakonu o opštem upravnom postupku. Niste nas slušali i danas ponovo raspravljamo o ovom zakonu. Moram da vas podsetim i na zakon o legalizaciji. Ne vas, nego građane Srbije, zbog javnosti. Niste nas slušali, gospodine ministre, kada smo vam skretali pažnju na onaj opasni član, čini mi se 70. Zakona o planiranju i izgradnji. Danas se, evo, svakodnevno mediji pune pričom o tome kome ćete i kako dati građevinsko zemljište na mestu gde su nekad bile fabrike, na onim velikim placevima gde će neko, zato što je kupio fabriku samo zbog lokacije, pa je fabrika na površini od 10 ari, ali je sve zajedno na parceli od devet hektara, i tada sam vam na to skretala pažnju i sada vas upozoravam, gospodine ministre, sigurna sam da ćemo imati izmene Zakona o planiranju i izgradnji takođe za neki mesec, ali biće drastične posledice ako taj zakon budete primenjivali u onom tekstu u kojem je usvojen ovde u parlamentu. Bilo mi je interesantno, gospodine ministre, kada ste obrazlagali, odnosno kada ste s nekim ovde polemisali, pa ću u nekoliko rečenica da dam komentar onoga što ste rekli. Rekli ste, kada je u pitanju državni premer i katastar, i legalizacija, naravno, jer to nekako mora da bude povezano – nasleđe je dosta teško. Prihvatam, jeste, zaista vam je Dragoslav Šumarac ostavio ogromno nasleđe u negativnom smislu. Sećate se njegovog zakona o legalizaciji, sećaju ga se svi građani. Sećate se onog nekog 17. novembra neke godine, koji je bio poslednji dan da se podnesu zahtevi za legalizaciju, pa su se predstavnici tadašnje vlade kleli da neće biti produžavanja roka i da će se zaustaviti bespravna gradnja. Šta se desilo u međuvremenu? Nije se zaustavila bespravna gradnja i ne može, ministre, da se zaustavi bespravna gradnja, upozoravala sam vas i kada smo govorili i o ovom zakonu, dok se ne urade planska dokumenta. Jednostavno, to je nešto što je život. Vi kažete da su mobilne vaše ekipe, da se obilazi teren itd. Evo, daću vam smernice, gospodine ministre. Otprilike se s donošenjem Zakona o legalizaciji i Zakona o državnom premeru i katastru poklopilo vreme promene vlasti u opštini Zemun, pa vas pozivam da pozovete vaše nadležne službe da prošetaju Zemunom, ulicom Save Kovačevića, Ugrinovačkom, Jakuba Kuburovića, Prvomajskom, neka zavire malo na Altinu, u Plavi horizont. Ministre, vi znate, dolazili su vam i neki građani iz Zemuna da vam skrenu pažnju kako je opština Zemun pokušala da im uzurpira privatne parcele. Dakle, imate šta da radite i molila bih vas, u ime građana Zemuna, da ekipe obiđu malo Zemun i da se onome što radi sadašnja vlast u Zemunu, toj zloupotrebi, stane na put. Dalje, gospodine ministre, kažete da menjate ovaj zakon zato što ste vi pravni perfekcionisti. Evo, pravni perfekcionisti, menjate član 170. Sada ću da vam kažem kako će trapavo da izgleda ova rečenica kada bude usvojena ova izmena. "Pored geodetskih podloga iz stava 1. ovog člana, za potrebe raznih vrsta projekata u inženjersko-tehničkim oblastima, koriste se izvodi iz baze podataka", pa sada to više nije katastarsko-informacionog, nego ''geodetsko-katastarskog informacionog sistema''. Priznaćete, ova izmena ne znači ništa, nego, kad već menjate ovo, da ne bude da u zakon ubacujete samo amandmane poslanika SRS, nego i da nešto novo uvodite. A onda kažete: "(katastarski plan, katastarski plan vodova, osnovna državna karta i ostale karte)" i dodajete "i drugo." Pošto su pravni perfekcionisti ovo radili, ajte, molim vas, izbrišite ovo "i" ispred "ostale karte". A što se tiče ovog "i drugo", naravno, potpuno je neprihvatljivo da zakon može da kaže "i ostalo", "i drugo" itd. Zakon se piše da bi svaka životna situacija iz određene oblasti bila uokvirena u zakonsku normu. Zakon se ne piše i ne donosi da bi se reklo "i drugo", " i ostalo" itd. Upravo iz takvih razloga dolazimo u situaciju da imamo neprimenjive zakone. U obrazloženju zašto ste tražili, ministre, da se ovaj zakon donese po hitnom postupku, kažete – ''čime se otklanjaju štetne posledice po rad državnog organa u oblasti državnog premera, katastra, upisa hipoteka, kao i oblasti uređenja prostora i zaštite životne sredine''. Moram da vas demantujem, ministre. Neće se ovim zakonom otkloniti štetne posledice, zato što se Zakon o državnom premeru i katastru, pitajte direktora RGZ koji sedi pored vas, uopšte nije primenjivao, ne samo zbog toga što ste vi štrajkovali i moram da kažem da ste bili u pravu što ste štrajkovali, jer je bilo prosto neverovatno i nelogično, gospodine ministre, da ste našli da smanjujete državnu administraciju baš u RGZ, i to u vreme kada Zavodu dajete ovaj po obimu ogroman i izuzetno značajan posao. To je bilo nepromišljeno s vaše strane i, evo, to menjate u ovom predlogu zakona i dobro je što to radite, a bilo bi još bolje da ste prihvatili tada amandman SRS, jer smo vam skretali pažnju da je nemoguće da smanjujete broj zaposlenih u Republičkom geodetskom zavodu, a da kompletnu zemljišnu knjigu prenosite u republički katastar. Naravno, samo ću u jednoj rečenici da vas podsetim da smo polemisali tada da li državni premer i katastar ili zemljišna knjiga, kada je u pitanju upis nepokretnosti. Mi srpski radikali smo vas ubeđivali da je bolje rešenje zemljišna knjiga, i sada to mislimo, ali, u principu, moguće je da se poslovi upisa nepokretnosti završe i kroz državni premer i katastar i da to sve bude pod okriljem Republičkog geodetskog zavoda, ali smo rekli da to neće biti moguće zakonom kakav je usvojen u avgustu. I s ovim izmenama ćete takođe imati problema i nećete moći da uradite taj posao, a on zaista treba i mora da se radi. I dalje je (je l' tako, gospodine direktore?) u Srbiji neuknjiženo bar 60% nepokretnosti i to jeste veliki problem. Vi ste, ministre, svojevremeno ovaj zakon predstavljali na način kako će svi problemi iz te oblasti biti regulisani kada donesemo taj zakon, a mi smo tvrdili da to neće biti tako. Pozivam sve novinare koji nas prate, one koji se bave istraživačkim novinarstvom, neka krenu po Srbiji, neka obiđu centre za katastar po opštinama i neka dođu do podataka, pošto malopre direktor pokazuje glavom da nisam u pravu kad kažem da ništa niste radili od kada je ovaj zakon donet, da istraže koliko je nepokretnosti uknjiženo u Srbiji od kada je ovaj zakon donet. Videćete poražavajuće rezultate. Ne možete da radite, čak i kad biste hteli, zato što nemate uslove koji su predviđeni ovim drugim zakonom, Zakonom o planiranju i izgradnji. I tada sam upozoravala i upozoravali smo – nemojte da donosite zakon reda radi, donesite zakon onda kada budete stvorili uslove da se takav zakon primenjuje. Vi te uslove nemate ni sad. Evo, direktore, da li imate možda podatak koliko imate danas centara za katastar u Srbiji koji nemaju ni najobičniji distomat? Imate sigurno, znamo da imate. Zato nije dobro što ste ovde rekli, gospodine Duliću, da za sprovođenje ovog zakona nije potrebno dodatno obezbeđivanje finansijskih sredstava. Jeste. I nemamo mi ništa protiv da, kada donosite jedan ozbiljan zakon, kažete da to državu košta. Hoće građani da plate ono što doprinosi njihovoj sigurnosti, pre svega sigurnosti njihove imovine. Dakle, gospodine ministre, bilo bi dobro, u ime građana Srbije, da slušate poslanike SRS i da malo više vodite računa o predlozima koje vam dajemo. Hvala.
Petnaest minuta i 20 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Đura Mučenski, a posle njega narodni poslanik Bojan Mladenović.
Poštovana predsedavajuća, članovi predsedništva, poštovani ministre, poštovani direktore Republičkog geodetskog zavoda, danas je pred nama Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnom premeru i katastru. Čuli smo danas u prethodnim diskusijama da su se pojavili određeni problemi vezani za donošenje zakona. Ono što mogu da pozdravim, u svakom slučaju, jeste i hrabrost ovog ministarstva da upravo na ovakav način rešava probleme, znači da prati zakone koje samo predlaže i Narodna skupština usvaja, da uočava probleme koji se dešavaju u njihovoj primeni i da adekvatnim terminima reaguje, s ovakvim izmenama i dopunama zakona, i na taj način predupredi dalje nastajanje takvih problema. To je nešto što bi trebalo da posluži kao primer i drugim ministarstvima i na tome najiskrenije čestitam. Ono što je suštinski ovde važno jeste da smo sada u procesu reformisanja našeg društva i da se vrše promene mnogih sistemskih zakona koje regulišu ovu oblast. Kamo lepe sreće da je vođena drugačija politika na ovim prostorima. Sada bismo imali uređeno zakonodavstvo, bili bismo članica EU, imali bismo drugačiji standard naših građana i ne bismo morali na ovakav način, sa određenom brzinom, da usvajamo zakone, a u takvoj proceduri je normalno da se nekada potkrade i greška. Ono što je važno jeste da je ovo ministarstvo shvatilo da mora da bude elastično, brzo i da ono što se pojavljuje kao problem u praksi reši na adekvatan način, a to je upravo ovaj Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnom premeru i katastru. Razlozi za donošenje ovog zakona već su rečeni. Samo ću ponoviti najvažnije stvari, zbog naših građana, da znaju. To su: usaglašavanje ovog zakona s drugim zakonima u pravnom sistemu Republike Srbije, otklanjanje kolizije pojedinih zakonskih odredaba, kao i definisanje rokova za postupanje Republičkog geodetskog zavoda. Važno je napomenuti da su to određene nove nadležnosti koje je Zakonom o državnom premeru i katastru dobio Zavod i zbog kojih je možda, u toj situaciji, kada je donošen Zakon o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji, napravljen previd. Tu će se sigurno pojaviti i određena druga područja, koja će takođe uočiti greške prilikom donošenja takvog zakona. Pozivam ih da to urade u najkraće vreme, da se to ispravi, da bi ovaj državni aparat i ova državna administracija efikasnije radila svoj posao. Znači, RGZ je dobio nove nadležnosti, a to su: premer državne granice i vođenje registra državne granice; procena i vođenje vrednosti nepokretnosti; osnivanje, održavanje i raspolaganje geodetsko-katastarskim informacionim sistemom; inspekcijski nadzor; izdavanje i oduzimanje geodetskih licenci; kao i mnogobrojni poslovi koji će se javiti vezano za proces legalizacije nelegalnih objekata i konverzije iz prava korišćenja u pravo svojine na nepokretnostima. Zavod će biti u obavezi i da pripremi podatke za sve lokalne samouprave, koje treba da izrade prostorne planove, i to je nešto što je u budućnosti vrlo važno za svaku našu lokalnu samoupravu i oni očekuju stručnu pomoć od Republičkog geodetskog zavoda. Takođe, da obavlja određene važne državne poslove, ono što je sada u toku, o čemu je bila i današnja rasprava, a to su poslovi vezani za realizaciju velikih državnih projekata - Koridora 10, Koridora 7 i drugih velikih projekata za rekonstrukciju infrastrukturnih objekata. Upravo ovakvim postupcima i mi i vi pokazujemo spremnost da sve nedostatke u ovoj proceduri otklonimo i da za mandatni period ove vlade i ove Narodne skupštine konačno ovi veliki projekti budu jednom i završeni, a ne samo započinjani, otvarani i nezavršeni. Ono što bih vas sada zamolio tiče se i jednog zakona, koji smo doneli takođe prošle godine, kada se možda u jednoj situaciji nedovoljno precizno definisao jedan član, a to je Zakon o održivom razvoju ribljeg fonda. Naime, u jednom članu ministar daje saglasnost na cenovnik ribolovačkih dozvola, odnosno dozvola za sportske ribolovce. Ja sam ribolovac, član Sportskog ribolovačkog udruženja "Koljak" iz Ruskog Krstura, i bio sam na godišnjoj skupštini, gde mi je predočen problem da je ove godine utvrđena cena jedinstvena za celu Republiku Srbiju, s tim što je cena jedinstvena i za sve kategorije. Ranije je postojala određena praksa da deca od 14 do 18 godina i penzioneri, kao i lica starija od 65 godina, odnosno žene starije od 60 godina, imaju tzv. povlašćene dozvole, odnosno cena dozvole koju su oni plaćali bila je niža od redovne dozvole, koju su plaćali sportski ribolovci koji su radno sposobni. Mislim da u ovakvoj situaciji kakva je današnja i uzimajući u obzir ekonomski status i životni standard građana, treba da uvažite jednu inicijativu koju su oni pokrenuli, a ja sam je podržao. Ovde imam oko 400 potpisa sportskih ribolovaca udruženja sa teritorije moje opštine i opštineVrbas, a imam informaciju da je to uradio i moj kolega Pavel Marčok iz Bačkog Petrovca i mnogobrojne kolege koje su pokrenule tu inicijativu. Mislim da u okviru vaših nadležnosti treba da uradite ono što možete, a, gledajući kako ste postupili po ovom zakonu, mislim da imate ovlašćenja i ingerencije da postupite i po tom pitanju i da izađete u susret ovim inicijativama i omogućite ljudima da se bave sportskim ribolovom. Mislim da je to svima u interesu. Zahvaljujem.
Sedam minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Pre nego što dam reč ministru, na osnovu člana 85. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam narodne poslanike da će pauza danas biti nakon zaključivanja načelnog pretresa o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnom premeru i katastru i da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova, raspravom o temi koja u tom trenutku bude bila predmet našeg rada, ali ne dalje od 20.00 časova. Reč ima ministar Oliver Dulić.
Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo kratko da kažem u vezi s ovom temom. Mislim da je to važno i mislim da je tema sportskog ribolova jedna od onih divnih stvari koje se ne tiču stranačkih razlika i dnevne politike, nego jednog neverovatnog pokreta naših građana koji uživaju u ribolovu. Lično nisam ribolovac, ali sam sada, kroz rad na očuvanju ribljeg fonda i, hajde da kažem, zakonske regulative, upoznao jako mnogo ljudi i video sam koliko je to širok pokret i koliko je puno objektivnih zahteva koji dolaze sa terena. Imamo jako puno problema u svemu tome. U ovom trenutku korisnici su u prilici da počnu da prodaju, najzad, objedinjenu dozvolu za sportski ribolov koja važi na teritoriji cele države i to je prvi put da smo tako nešto uveli. Imali smo jako mnogo problema da to definišemo i bilo je potrebno da u ovoj godini, koja je nulta godina, definišemo jedinstvenu cenu, prosto da bi ceo taj postupak počeo. Da vam ne kažem koliko je problema bilo da ubedimo korisnike da je neophodno da država štampa dozvolu koja važi na teritoriji cele države, jer su oni navikli da sami štampaju dozvole koje kasnije prodaju. Mislim da smo uspeli da postignemo dogovor i da uspostavimo određenu kontrolu. Zahvaljujem vam na inicijativi. Važno je da takve inicijative postoje. Ono što mogu da vam kažem jeste da smo i mi razgovarali o tome i da ćemo ovih dana naći rešenje. Mogu da obećam mladima od 14 do 18 godina i penzionerima starijim od 65 godina ili ženama starijim od 60 godina da će im biti omogućeno da dobiju tu objedinjenu dozvolu za polovinu cene koliko ona košta, a mi ćemo onima koji te dozvole prodaju, a to su korisnici, preko Fonda za životnu sredinu, tu razliku nadoknaditi. Za one koji su kupili dozvolu po postojećoj ceni, potrudićemo se da ovaj popust važi sledeće godine, tako da se smatra da su platili dozvolu za dve godine i sledeće godine ne moraju da plate. Smatramo da je dobro da napravimo razliku između građana koji su penzioneri i imaju mala primanja, koji su deca, s jedne strane, i građana koji su radno sposobni, koji imaju posao, s druge strane. Dopustite nam samo neko vreme da to uredimo, ali ono što možemo da obećamo jeste da će sigurno oni koji su kupili dozvolu sledeće godine pecati besplatno, a oni koji nisu kupili dozvolu, mogu da sačekaju ili da sada unapred plate za dve godine. Iskoristiću priliku kad smo o tome već razgovarali. Gospođa Vjerica Radeta je otvorila dve važne teme, pa mi dopustite vrlo kratko da kažem. Naravno da smo i mi znali s kakvim se problemima suočavamo i u kakav se koštac hvatamo kada smo kroz Zakon o planiranju i izgradnji pokušali da definišemo pitanje svojine nad građevinskim zemljištem. Znali smo da će nas oko toga najviše boleti glava. Mislim da je legalizacija postupak koji ide svojim tokom. Mislim da će ovog puta uspeti, a uspeće i zbog toga što smo pojednostavili postupak. Zaista je minimalan i od ovog jednostavnije ne može da bude. To su građevinski objekti, to su kuće koje se legalizuju, koje su građani gradili bez bilo kakvih papira. Prosto, moraju neki papiri da se omoguće. Vidim da ljudi stoje u redovima i gunđaju – šta će im još ovaj papir ili onaj papir. Zaista, procedura za izdavanje građevinske dozvole je veoma komplikovana jer podrazumeva odgovornost i države i projektanata i graditelja. Ako sada, već naknadno, pokušavamo to da uvedemo, ipak je potrebno neke papire pribaviti. Ali, ovo je najjednostavnija moguća procedura i drago mi je da su mnoge opštine, ogromna većina opština, shvatile da ovo nije postupak koji njima treba da služi za zarađivanje novca i da je ovoga puta cena legalizacije vrlo, vrlo pristojna. Naši podaci govore da je u Srbiji legalizacija objekata do sto kvadrata u proseku između 400 i 600 evra, što je zaista vrlo pristojna cena, pogotovo kada se podeli na rate i kada se ukalkulišu popusti koje su opštine dozvolile. Ovoga puta zaista mora da uspe. Jedini razlog da ne uspe biće nedovoljno dobra organizacija na nivou lokalnih samouprava i mi zaista svakog dana podsećamo lokalne samouprave da je neophodno da se taj postupak završi što je pre moguće. Da uputim i s ove govornice poziv svim građanima koji to još nisu uradili da odu da se registruju, da prijave nelegalni objekat. Rok ističe sutra. Ne moraju, dakle, da imaju sve papire i ne moraju da imaju novac danas. Video sam jako puno ljudi koji su u teškoj ekonomskoj situaciji i razumemo svi da je teška situacija, ali hajde da verujemo da će u budućnosti situacija biti bolja i da će u godinama koje su pred njima, do kada treba da završe taj postupak, imati novca da legalizuju kuće, jer će to svakako biti veoma važno za njih i za njihove porodice. Kada pričamo o konverziji, pretvaranju prava korišćenja u pravo svojine, 90% građevinskog zemljišta, 100% posto naših građana će ovo pravo moći da ostvari bez bilo kakve naknade. Svako od vas ko ima kuću, moći će da postane vlasnik i zemljišta ispod kuće prvi put u svom životu, zahvaljujući ovom zakonu, bez bilo kakve naknade. Definisali smo i onu drugu kategoriju lica, koji će morati da plate naknadu. Naravno da će se u toj konverziji stvarati ogromni problemi. Danas imamo dva hora, koji pevaju gotovo istovetnu pesmu. Jedan je hor onih koji su predstavnici krupnog kapitala i koji tvrde da je ovim zakonom izvršena revizija privatizacija, da je to osveta krupnom kapitalu, da mi pokušavamo retroaktivno da naplatimo nešto što su oni već platili, da je to skupo, da to zaustavlja investicije, da će oni propasti zbog toga. S druge strane imamo one koji misle da nije dovoljno naplaćeno i da treba da se plati još. I jedni drugi pokušavaju da postignu isti efekat, a to je da se zakon i uredba koja je ovo bliže definisala stave van snage. Moram i jednima i drugima da poručim, nešto što je bilo teško razumljivo, a što se zove pravo korišćenja, u postupku koji je imao svoje nesavršenosti, a to je postupak privatizacije, odnosno stečaja, sada omogućavamo tim ljudima koji su tada platili punu cenu kapitala za određeno preduzeće, a koji nisu imali nameru da razvijaju to preduzeće, da investiraju novac u mašine, da održe zaposlenost, da povećaju i modernizuju obim funkcionalnosti te fabrike, nego su kupili samo iz špekulativnih razloga, da bi došli do jeftinog građevinskog zemljišta, mi moramo da naplatimo razliku između tržišne vrednosti danas i cene kapitala koji su tu uložili. Nije bilo moguće naći bilo koji drugi model koji će napraviti razliku između obveznika pretvaranja prava korišćenja u pravo svojine uz naknadu koji se razlikuju suštinski zbog toga što su mnogi investirali novac da bi zadržali radnike, nastavili proizvodne procese, u međuvremenu investirali veliki novac u modernizaciju fabrike i danas su uspešni privrednici i čine okosnicu i kičmu naše privrede, s jedne strane, i onih koji su to radili iz špekulativnih razloga. Ovo je jedini način da naplatimo mnogo više od ovih što su to kupili da bi došli do jeftinog građevinskog zemljišta i koji su u međuvremenu promenili namenu tog zemljišta kroz različita akta pred lokalnim samoupravama pa je to od industrijskog postalo građevinsko zemljište. Procene će se raditi danas, u realnom vremenu, i sve ono što su oni pokušavali za male pare da pribave, a to su pre svega bile odluke lokalnih samouprava da se menja namena tog zemljišta u građevinsko zemljište, sada će, bogami, morati da plate, jer to zemljište danas ima mnogo veću cenu i vrednost nego što je imalo u trenutku kada su se dešavale privatizacije. Znam da će i u tom postupku biti puno problema. To više nije u rukama našeg ministarstva. To je danas u rukama poreske uprave, to je u rukama onih koji su zaduženi da vrše procenu vrednosti kapitala, ali je ovo moj poziv javnosti i svim onim institucijama koje su danas zadužene da se bore protiv korupcije da uđu i budu sastavni deo procena vrednosti građevinskog zemljišta danas. Ne znam kako drugačije da dokažemo da razne luke i razne fabrike i industrijske zone koje se danas nalaze u urbanim zonama gradova treba da se naplate po punoj tržišnoj vrednosti i da se ti ljudi izjednače s onim ljudima koji danas ulaze u investiciju i odlaze na tržište da kupe zemljište. To je zaista naša namera i niko ne može da me ubedi da u tome prepoznaje bilo kakav element korupcije ili nečasne namere. To je bio moj odgovor na diskusiju gospođe Radete. Znamo da će tu biti problema, ali svaki drugi model u ovom trenutku nije bio realan. Morali smo da se izvučemo iz nečeg što je relikt prošlosti i što ne postoji više nigde u svetu, a zove se pravo korišćenja građevinskog zemljišta. Morali smo da uspostavimo nešto što je istorijski poduhvat, a to je da najzad građevinsko zemljište uđe u privatnu svojinu i da postane resurs s kojim može da se trguje, na kojem može da se gradi mnogo lakše i koji može da postane važan činilac u pokretanju građevinske industrije. Samo zbog toga što smo izvršili konverziju i omogućili svojinu nad građevinskim zemljištem, automatski smo u perspektivi mnogo spustili i cenu kvadrata stanova koji se prodaju za naše građane, zbog toga što danas, upravo pošto ne postoji resurs koji se zove građevinsko zemljište, kvadrati, pogotovo u Beogradu, koštaju užasno mnogo. To je jedna od stvari koja čini sastavni deo ove reforme i sprovodimo je sa velikim uverenjem da to radimo u interesu naših građana. Hvala vam puno.
Narodni poslanik Đuro Mučenski je prijavljen. Želite repliku?
Želim samo da zahvalim gospodinu ministru, u ime svih inicijatora ove akcije i svih onih kojima ćemo omogućiti da se legalno bave ovim sportom, na tome što će podržati ovu inicijativu. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, Zakonom o državnom premeru i katastru uređuju se stručni poslovi i poslovi državne uprave koji se odnose na državni premer, katastar nepokretnosti i katastar vodova, osnovne geodetske radove, adresni registar, procenu vrednosti nepokretnosti, topografsko-kartografsku delatnost, geodetsko-katastarski informacioni sistem i Nacionalnu infrastrukturu geoprostornih podataka i geodetske radove u inženjersko-tehničkim oblastima. Zbog toga smatramo ovaj zakon izuzetno bitnim. SRS je u postupku usvajanja zakona još prošle godine predložio niz amandmana koji su odbijeni, a iste te predloge nam nudi Vlada Republike Srbije i sama menja zakon. Tada smo nudili rešenja da se određeni vremenski rokovi prolongiraju kako bi bili prihvatljivi i mogući u praksi. Konkretno, ta rešenja su se odnosila na žalbe na rešenja inspektora, licence, rešenja kojima se dozvoljava ili odbija upis itd. Sve naše predloge ste odbili, a sada to isto predlažete vi. Dobro je da ste priznali grešku. Jedan ste od retkih ministara koji želi nešto tako da učini. Nama je drago da će ono što smo predložili prošle godine konačno postati deo ovog zakona. Što se tiče amandmana koje smo sada podneli, na član 5. i na član 7, koji su, da kažem, istovetni, da se u članu 133. i 137. reči "tri godine" zamene rečima "pet godina", nije dobro zakonom definisati rokove koji se ne mogu ispoštovati. Nama je drago što su ovi amandmani usvojeni jer smatramo da su ovi rokove koje smo predložili daleko realniji i primenljivi u praksi. Niste usvojili amandman na član 9, da se u članu 148. stav 5. reči "u ostavljenom roku" zamene rečima "u roku od osam dana". Kako ovde stoji, taj član glasi: ''Kada se u postupku pregleda elaborata utvrde nedostaci, zapisnikom se nalaže geodetskoj organizaciji da u ostavljenom roku nedostatke otkloni. Ovo "u ostavljenom roku" nije definisano, te stoga smatram da treba da prihvatite naš amandman. Da bi se bilo šta radilo na zemljištu, neophodno je znati u čijem je vlasništvu kao i samu namenu zemljišta. Katastri upravo obuhvataju veoma detaljne i dragocene informacije na nivou svake parcele. Zbog toga je katastar izuzetno bitan i značajan, kako za svakog pojedinca, tako i zajednicu u celini. Zbog toga je i bitan ovaj zakon. Pre svega, ažurirani katastri omogućavaju jednostavan promet nekretnina, upravljanje imovinom, prenos vlasništva, demografske analize, kontrolu razvojnih procesa, sigurnost vlasništva imovine, prostorno planiranje itd. Zatim, smanjuju ili eliminišu sporove i parnice. Nažalost, najčešća su sporenja oko međa, koja dovode i do dugih i skupih parnica, često i sa teškim socijalnim posledicama. Takođe, dobro ažurirani katastri omogućavaju unapređenje prostornog planiranja i razvoja infrastrukture i predstavljaju osnov za prostorno planiranje u gradovima i naseljima. Primarna uloga prostornog planiranja je da utiče na prostornu integraciju osnovnih privrednih sektora, stanovanja, saobraćaja, energije, industrije, poljoprivrede i da omogući unapređenje nacionalnog, regionalnog i lokalnog sistema urbanog i ruralnog razvoja, uz uvažavanje kriterijuma zaštite okoline. Nema dobrog, kvalitetnog i brzog razvoja bez dobrih prostornih planova, koji su bitni i za razvoj opštine, i za razvoj gradova, i regiona i čitave republike. Opštine treba da urade prostorne planove. Dobile su za to rok od 18 meseci. Takođe treba da urade i donesu odluku o izradi prostornih planova. U časopisu Lokalna samouprava vaš pomoćnik Aleksandra Damnjanović-Petrović upozorava sve lokalne samouprave da je prvi rok koji mora da se ispoštuje 11. decembar 2009. godine, kada su sve lokalne samouprave dužne da, u skladu sa zakonom, donesu odluke o pristupanju izradi prostornog plana opštine. Ja imam saznanja, kao i vi, ministre, da većina opština, nažalost, nije ispoštovala ovaj rok. Rok je istekao pre tri meseca. Interesuje me kakve su sankcije za one opštine koje nisu ispoštovale ovaj rok i da li ih uopšte ima. U Srbiji ima dosta dobrih stručnjaka iz oblasti prostornog planiranja i dosta dobrih prostornih planova. I prošli put sam ukazivao na to. Prostorne planove sam uporedio sa zakonom. Imate i dobre zakone, ali se oni, nažalost, ne primenjuju. Tako imate i dobre prostorne planove, koji se takođe ne primenjuju, koji stoje u fiokama i ne realizuju se. A upravo se prostornim planovima mogu rešiti mnogobrojni problemi u Republici Srbiji. Između ostalog, planiranjem se može stati na put bespravnoj gradnji. Ne sme se i ne može izdati više nijedna građevinska dozvola da nije u saglasnosti s prostornim planom. U gradu se može sprečiti širenje daljeg urbanističkog haosa, može se stati na put građevinskoj mafiji, mogu se mnoge stvari dovesti u red, samo je pitanje volje i želje aktuelne vlasti da ovu oblast sredi i uredi kako treba. Ne sme se više dozvoljavati da se i dalje gradi neplanski, da se zauzimaju zelene površine, trotoari, da se grade objekti mnogo većeg gabarita nego što su dobijene dozvole za to. Urbanistički haos vlada u svim gradovima Srbije. Zgrade se zidaju tik jedna uz drugu, prozor do prozora, bez odgovarajuće odvojenosti i razdaljine, jedna pored druge, bez ikakvog reda - prva s tri sprata, druga sa sedam, treća s pet i tako u nedogled. Zatim, jedna u staklu, druga s fasadom, treća obložena fasadnom ciglom, četvrta obložena kamenom, bez ikakvog reda, bez ikakvog plana, bez ikakve estetike. Takvo je stanje u svim gradovima širom Republike Srbije. Mora se planski raditi, da izgradnja kuća, zgrada, objekata, uređenje ulica, uređenje naselja, da sve to ima nekog reda, stila, da bude lepog izgleda i da se zemljište što racionalnije iskoristi. Prostornim planovima se može pospešiti i razvoj sela, sprečiti odlazak seoskog stanovništva, sprečiti gašenje sela i to tako što će se omogućiti bolji uslovi življenja izgradnjom vodovodnog i kanalizacionog sistema, putne mreže, objekata zdravstva, PTT-a, kulture, banaka, raznih servisa, terena za sport i rekreaciju, razvojem seoskog turizma itd. Normalno, sve to treba uraditi uz zaštitu kulturno-istorijskih spomenika i prirodnih retkosti. Mali broj dece se rađa na selu. Bela kuga je sve prisutnija. Država ništa ne čini da i taj mali broj ljudi ostane. Zbog toga su prostorni planovi od izuzetnog značaja da se omoguće normalni uslovi života i zaustavi migracija seoskog stanovništva. Takođe, u selima je nedovoljna izgrađenost, a u gradovima prevelika prenatrpanost objekata, sa tendencijom stalnog rasta. Može se i mora u narednom periodu, upravo prostornim planovima, uravnotežiti razvoj naselja. Što se tiče bespravne gradnje, nje je uvek bilo ali je eksplozivan razvoj doživela poslednjih par godina. Kako je država slabila, i njena ekonomska i investiciona moć, tako je bespravna izgradnja rasla, da bi u ovom vremenu potpuno preovladala sve oblike legalnog građenja. Država je onda definisala politiku prema ovoj pojavi i izmišljena je legalizacija bespravne gradnje, sa željom i jedinim ciljem da se prikupi novac za budžete. Bespravne gradnje ima svuda – u centru grada, po obodima gradova, na poljoprivrednom zemljištu. Inspekcije nisu reagovale. Neki put nisu smele, neki put nisu htele, neke su korumpirane itd. Ne poštuju se prostorni ni urbanistički planovi, pa imamo situaciju da bespravna gradnja nije zaobišla čak ni nacionalne i regionalne parkove, predele posebne prirodne lepote, banje, turističke regije, zaštitne zone akumulacije vodosnabdevanja itd. Normalno je da neki objekti neće moći da se legalizuju, a oni što mogu, pitanje je da li će. S visokom cenom, sigurno ne. Cena legalizacije mora biti minimalna i što realnija, a u skladu sa primanjima i mogućnostima građana Srbije. Jutros je upravo u dnevniku bilo reči o legalizaciji na Vlasini, da cena legalizacije košta od pet do deset hiljada dinara po kvadratu. Ako objekat od sto kvadrata treba da se plati po deset hiljada dinara, to je milion dinara, ministre, za legalizaciju jednog objekta na Vlasini. Da li vi smatrate da građani Vlasine, s prosečnim mesečnim primanjima od 20 do 30 hiljada, imaju milion dinara da legalizuju svoje objekte? Ja smatram da nećete uspeti ovom legalizacijom i ovom cenom uraditi apsolutno ništa. Takođe bih napomenuo da ima građana koji su sami, od svojih sredstava, uradili put, doveli struju, doveli vodu, uradili kompletnu infrastrukturu. Zašto se njima naplaćuje legalizacija? Oni su sve odradili apsolutno sami i za njih cena legalizacije mora biti mala, niska, gotovo samo koliko košta uknjižba tih kuća i objekata. Veoma mali broj objekata je do sada legalizovan. Postavljam još jedno pitanje ministru – koliki su do sada prihodi ostvareni legalizacijom i, što je možda još bitnije, koji je način utroška tih sredstava? Da li su namenski korišćena sredstva i koliko je urađeno infrastrukture od tih para? U Srbiji ima preko milion bespravno podignutih objekata. Sa socijalnog i ljudskog stanovišta, oni koji mogu, treba da legalizuju, ali, da ponovim još jednom, proces legalizacije mora biti brz, efikasan i jeftin da bi se mogao sprovesti u praksi. Na kraju bih ponovio ona najznačajnija pitanja za ministra i očekujem odgovor. To je šest pitanja. Prvo, koliko je opština donelo odluku o izradi prostornih planova? Drugo, kakve su sankcije za one opštine koje to nisu uradile? Treće, zašto je proces legalizacije prenet iz nadležnosti gradskih opština u grad Beograd kada se vi zalažete za decentralizaciju? Četvrto, koliki su do sada ostvareni prihodi legalizacijom? Peto, da li su ta sredstva korišćena namenski, tj. koliko je urađeno infrastrukture od tih para? Šesto, gde su pare koje su od građana Srbije godinama uzimane i odvajane za stambeni fond? Ceo radni vek je neko odvajao s ciljem da reši svoje stambeno pitanje, većina radnika je ostala i bez stana i bez para, pa vas stoga pitam šta je s parama iz stambenog fonda.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je 11 i po minuta. Ministar Dulić ima reč. Izvolite.
Dobra su pitanja i vrlo kratko ću odgovoriti. Tačan podatak o tome koliko je opština donelo odluke o pristupanju izradi ovih planova dostaviću vam pismeno, ali mogu da vam kažem da se radi o najvećem broju opština. Samo nekoliko njih to nije učinilo. Prema njima postoje sankcije koje podrazumevaju mere Ministarstva, s obzirom na pravo, po zakonu, na nadzor nad radom. Mi ne želimo u ovom trenutku da podnosimo prekršajne prijave protiv odgovornih lica jer želimo da ohrabrimo i te opštine da uđu u izradu ovih planova. Postoje opštine koje se žilavo drže i ne razumeju da je došlo vreme kada će morati planski i urbanistički da se urede i da to bude osnov za izdavanje dozvola i, generalno, za razvoj. Naravno, postoji problem i u nasleđenim aktivnostima i u našem mentalitetu i u svemu onome što se do sada radilo da bi se razumelo da je došlo neko drugo doba. Kada bi se nekim čudom desilo da, recimo, vi danas budete ministar, siguran sam da biste bili dobar ministar i da biste radili istu ovu stvar što mi danas radimo. Identično. Zato što drugačije u Srbiji ne može da se uvede red u oblasti građevine i urbanizma. Sve što ste vi rekli je sjajan presek stanja kakvo mi danas imamo, koliko zgrada, koliko nelegalnih objekata, na koji način se gradi, s tim što ste pogrešili vreme. Vi ste rekli – u poslednjih nekoliko godina buja divlja grada. Mislim da je trebalo reći – u poslednjih nekoliko stotina godina u Srbiji buja divlja gradnja, jer je Srbija uglavnom bila zemlja u kojoj nije postojao običaj da se traži neki papir ili dozvola ukoliko se pristupa izgradnji. Dakle, to nije problem poslednjih nekoliko godina i to je problem s kojim mi danas treba da se borimo. Što se tiče sredstava koja će biti prihod od legalizacije, kao prvo, moram da kažem da sam zaista svedok da mnoge opštine nisu dobro shvatile postupak legalizacije u smislu da je to istorijski momenat da se objekti legalizuju i da se podvuče crta, nego su razumele da je to sada način da se prihoduje neka para u budžetu i onda su podigle neke naknade za uređenje građevinskog zemljišta, ne shvatajući da će te naknade... Možda će zaraditi nešto novca, ali mnogo manji broj građana će ući u postupak legalizacije jer neće imati novca za to, a nijedan drugi investitor neće doći jer su na taj način smanjile komparativnu prednost opštine jer su povećale naknade. Mi sa svima njima komuniciramo kada to saznamo, ali kao ministarstvo ne možemo da definišemo cenu naknada za uređenje građevinskog zemljišta jer za to nismo nadležni. U Ustavu je to definisano kao nadležnost lokalnih samouprava i ceo postupak legalizacije je u rukama lokalne samouprave. Mi smo stvorili preduslove da taj posao uspe. Da li će uspeti ili neće, to će isključivo biti odgovornost lokalne samouprave. Ukoliko je na Vlasinskom jezeru legalizacija toliko para koliko vi navodite, to je opet problem lokalne samouprave. Hajde da vidimo na koji način to da se reši. Vi, kao političar koji dolazi iz tog kraja, delujte da se ta cena smanji, kao što su mnogi građani uspeli da deluju u lokalnim samoupravama da se cene smanje, kao što će verovatno i u Beogradu biti različitih nivelacija cena. Kada pričamo o istini da su mnogi izgradili naselja i investirali u infrastrukturu, puteve, kanalizaciju, telefone i mrežu i da im sada kroz postupak legalizacije lokalne samouprave ponovo naplaćuju nešto što je sastavni deo naknade za uređenje zemljišta, slažem se i moja je preporuka da se ti troškovi uračunaju i da to bude zaista korektivni faktor kada je u pitanju određivanje cene. Do sada nemam podatak koliko se novca slilo od legalizacije. Ono što je činjenica jeste da po zakonu ta sredstva moraju da budu utrošena za unapređenje komunalne infrastrukture i nadamo se da će biti utrošena za unapređenje komunalne infrastrukture. O pitanjima vezanih za stambeni fond nemam sada podataka. To ću vam dostaviti naknadno, kao i za ova druga pitanja na koja sada ne mogu da vam odgovorim. Imamo tabelaran prikaz svega toga i dobićete vrlo brzo kao odgovor na poslanička pitanja. Hvala vam.
Hvala vama. Gospodine Stevanoviću, replika ili…?
Zahvaljujem. Imam i vreme ovlašćenog predstavnika. Gospodine ministre, zaista ne možemo da završimo priču s tim da je to ''stvar lokalnih samouprava''. Slažem se, zakon i Ustav su predvideli šta su nadležnosti. Država je donela zakon. Donela je određene uredbe i sada je sve na lokalnim samoupravama. Ovo nije insistiranje ne znam ni ja zbog čega. Govorim u ime ljudi koji hoće da se zaštite od bahatosti pojedinaca na lokalnom nivou i, objektivno, mi čak i kao političari s tog lokalnog nivoa nemamo mehanizme da to uradimo. Država to mora da predvidi ili je trebalo da predvidite i u razgovoru moramo da prepoznamo mehanizme kojima ćemo na njih delovati. Mi smo u nekoliko navrata i po drugim osnovama otvarali pitanje da država apsolutno manifestuje svoju slabost i za godinu dana Ministarstvo donosi nekoliko rešenja, kojima, recimo, nalaže jednom javnom preduzeću u opštini Surdulica da vrati cene, da nezakonito ne naplaćuje cene građanima, a ona jednostavno neće. Da bi se godinu dana posle toga ispostavilo da postoji mehanizam i postoji uredba na osnovu koje država može da reaguje i da se s takvim bahatim ponašanjem obračuna. Jer, šta su oni učinili? Podigli su cene za legalizaciju na području Vlasine, ali se istovremeno bespravna gradnja stimuliše. To je ono o čemu sam malopre govorio. Stimuliše se bespravna gradnja na području koje je zaštićeno. Definisani su svi planski dokumenti za to područje. Na uštrb objekata državnog interesa koji su predviđeni tim planovima i dokumentima prave se objekti koji će biti predmet legalizacije kako bi lokalna samouprava došla do novca. Da li će se urušiti ono što je predviđeno prostornim planovima, odlukom da je područje ramsarsko itd., to dole nikoga nije briga. Morate da prihvatite da manjina u toj skupštini ne može da se izbori s tim. Zato država i postoji i zbog toga apelujemo da tražite, da li kroz razgovor s nama ili kroz neke druge mehanizme, činjenicu da se i građani i javni interes zaštite od bahatosti pojedinaca. Hvala.
Hvala lepo. Ministar ima reč.
Apsolutno se slažem s vama. Mislim da smo to uredili, da je donet Prostorni plan područja posebne namene kada je u pitanju Vlasinsko jezero. Ako se krši, mogu da vam obećam da ćemo reagovati, kao što smo reagovali i na Zavojskom jezeru, Uvačkom jezeru i svim drugim jezerima gde smo mi, kao ministarstvo, nadležni. Kao što insistiramo da lokalne samouprave uklanjaju bespravno izgrađene objekte, da čine tu neprijatnu stvar, jer nije prijatno rušiti ljudima kuće i to je svakako skopčano i s određenim rizicima i velikim neprijatnostima, a to moramo da radimo da bismo pokazali odlučnost da se sprovede zakon i red, tako ćemo da uradimo i po ovom pitanju. Molim vas da mi to dostavite, jer mi nemamo informacije da se dešava nelegalna gradnja. Ukoliko je Ministarstvo nadležno, to ćemo da učinimo. Ukoliko ne, napravićemo kontrolu. Još jednu stvar ste otvorili i zaista ne bih više da se javljam, a to je pitanje nadležnosti nad komunalnim preduzećima. Ministarstvo životne sredine i prostornog planiranja sprema zakon o komunalnim delatnostima, koji će takođe da bude jedan od zakona koji treba da uredi tu takođe vrlo neregulisanu oblast. Nadamo se da ćemo kroz njega da definišemo i nadležnosti preduzeća, mogućnosti da se sklapaju partnerstva sa privatnim sektorom, ali i definisanje na koji način mogu da se formiraju cene za različite vrste komunalnih usluga. Nadam se da će taj zakon da bude pred narodnim poslanicima u maju ili junu. Tek tada ćemo moći da definišemo mehanizme kako možemo da se izborimo s problemima o kojima ste pričali. Hvala vam.
Hvala vama. Iskoristili ste pravo na repliku, gospodine Stevanoviću. Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ništa bolje nije potvrdilo kritiku LDP-a na Zakon o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji od današnjeg Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnom premeru i katastru. Tada smo upozoravali Vladu Srbije da ne može kampanjom protiv svojih službenika riješiti probleme u ekonomskoj sferi, odnosno da će to dovesti do velikih odstupanja u radu pojedinih službi. Država prvo mora da odredi poslove kojima će da se bavi, pa tek onda da odredi broj zaposlenih koji treba da prate te poslove, a ne obrnuto, da se odredi broj zaposlenih, pa onda utvrđuju poslovi kojima će se baviti. Morali smo da imamo štrajk u Katastru kako bismo uvidjeli da smanjenje broja zaposlenih bez jasnih kriterijuma može da ugrozi službu. Navešću samo primjer organizacione jedinice u Priboju, odakle dolazim, gde je bilo predviđeno da se broj zaposlenih u Katastru smanji sa jedanaest na tri. Iskoristiću vaše prisustvo, gospodine ministre, da pokušamo da dobijemo odgovore na neka pitanja koja se tiču građana s područja Sandžaka, Novog Pazara, Priboja i drugih opština, a tiče se problema dobijanja odobrenja za izgradnju na seoskom području, i to na područjima za koja nisu urađeni generalni ili detaljni regulacioni, odnosno urbanistički planovi. Dobro je poznato da to više neće ni biti moguće, odnosno da je to krivično djelo, ali šta vaše ministarstvo može da preduzme da oni građani koji žele da početkom ove građevinske sezone krenu u proces gradnje svojih građevinskih objekata to urade a da ne krše zakon? LDP podržava proces legalizacije i već smo pokrenuli kampanju koja prati taj naš stav, ali bi trebalo da dobijemo informaciju od vas, gospodine ministre, vezanu za obavezu jedinica lokalne samouprave da u roku od 90 dana od stupanja na snagu Zakona o planiranju i izgradnji vama dostave broj onih objekata koji treba da budu legalizovani, odnosno onih objekata koji nemaju građevinsku ili bilo koju drugu dozvolu. Da li su lokalne samouprave to dostavile? Ako su dostavile, da li su dostavile tačan broj, odnosno približno tačan broj, ili suženi broj podataka? Takođe, po ovom Zakonu o planiranju i izgradnji, mislim da je to dosta važno, predviđa se uvođenje registra investitora, kao i formiranje lokalnog informacionog sistema planskih dokumenata u lokalnim samoupravama. Dokle je došao taj proces formiranja u pojedinim lokalnim samoupravama? Hvala.
Hvala, gospodine Hajdareviću. Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Gospodine potpredsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi smatramo da je ovo vrlo važan dokument, ali svakako imamo zamerke. Da li ovaj zakon, odnosno njegove izmene, imaju moć primene? Da li ste vi, kao ministar, vlasni da sprovodite zakon? Tvrdim da niste i to ću vam ilustrovati s nekoliko primera. Dakle, videćete koliko stvari postoji vezano za ovu oblast, a tiče se odnosa između vas kao resornog ministra, vašeg ministarstva i lokalne samouprave. Znate, pojedine delove Beograda zovu ''zabrani pojedinaca'', a meni se čini da je grad Beograd ''zabran gospodina Dragana Đilasa''. Gospodine ministre, kada se stambenim zgradama oduzme prolaz, dečije igralište i površina koja pripada tim zgradama u površini od četiri ara i donese rešenje o vraćanju imovine, tu postoji problem zašto se to ne sprovodi. A to nije pojedinačni slučaj u Beogradu. Toga imate u svakom delu grada Beograda. Ko je taj pojedinac i ko je ta vlast koji ne poštuje zakon? Zato vam kažem da je zakon nesprovodiv, zato što mi se čini da postoji neko ko je jači i od vas i od zakona i koji neće da ga sprovede. Dakle, to je jedan primer. Reći ću vam i drugi primer, gospodine ministre. Kako je moguće da se izvrši reparcelizacija placa na osnovu izjave jednog od vlasnika tog placa u 2001. godini kada je ta osoba umrla 1989.godine? Evo dokumenta - grad Beograd, centar, opština Vračar. Ko je na vlasti u tom gradu Beogradu? DS, gospodine Duliću. Ko je vlastan da to sprovede? Gradonačelnik grada Beograda. Treći primer, gospodine ministre. Postoji deo Beograda, šuma u Košutnjaku, koja je opšte dobro svih građana Beograda. Da li znate, gospodine ministre, da se nasred trim-staze u šumi u Košutnjaku, preko puta Republičkog zavoda za sport, grade čvrsti objekti, zidani, teniski tereni i kafane? To je problem nesprovodivosti zakona. I šta ćemo sad, gospodine ministre? Čemu ova priča onda? Čemu donošenje zakona? Da li neko treba da snosi sankcije zbog ovoga? U obrazloženju ste, gospodine ministre, naveli jedan put, trasiran, kako ga vi nazivate, da se priđe postupcima denacionalizacije, restitucije, odnosno vraćanja imovine. Pa, vi to ne radite, odnosno ne sprovodite to što ste zamislili u svojoj politici. Radi se potpuno suprotno – otima se, krade, uzurpira, bahato se ponaša. Ovde je otvoreno još nekoliko pitanja od poslanika vladajuće koalicije, i o ribolovcima, i smatramo da je to dobro. Ali, gospodine ministre, pre neki dan je u Skupštini bio jedan zakon koji je isto vrlo bitan, Zakon o divljači i lovstvu. Nisam primetio vaše angažovanje oko tog zakona. A znate li, gospodine ministre, šta je intencija tog zakona, šta je put? Opet otimanje i oduzimanje. Otimanje lovnih objekata i lovačkih domova lovačkim društvima. Ugrožavanje prirode. Dakle, rečeno je o ribolovcima, a čini mi se, gospodine ministre, s obzirom na predizborno obećanje vaše stranke o 200.000 novih radnih mesta, da će Srbija imati uskoro negde oko šest-sedam miliona ribolovaca. Znate li zbog čega? Zato što će ljudi ostati bez posla pa će onda imati dovoljno vremena da se bave ribolovom. To je ta politika koju vi sprovodite. Pričate jedno, a radite drugo. A šta mislite, to ni sami ne znate, u okviru svoje stranke. To je politika koju sprovodi DS. Tako će biti i s ovim zakonom. Gospodine ministre, desio se jedan vrlo važan problem gradu Beogradu. Nisam primetio vaše prisustvo. To je ona beskrupulozna seča platana u Bulevaru revolucije. Niste rekli ni reč o tome. Mi smo ovde debatovali, čak se skupštinski odbor bavio tim problemom. Bili smo kod gospodina Dragana Đilasa, gradonačelnika grada Beograda. Da li znate šta smo videli? Jedan planski dokument, koji je na volšeban način sklonjen iako je bilo obećanja da će biti poslat na uvid javnosti. I desilo se to što se desilo, a videćemo efekte toga.A da li ste vi reagovali, kao resorni ministar, kada se poseče 400 platana i naruši ambijentalnost ovog grada? Gospodine ministre, niz tema smo mi otvarali ovde pred vama. I diskutovali i debatovali. I podsećam vas na još jednu temu. U priobalju Drine postoji jedno preduzeće koje se bavi proizvodnjom betonskih kocki kojima je popločan čitav grad Beograd. Da li znate gde se nalazi ta betonjerka i niz objekata nelegalno građenih? Na metar od obale Drine. Da li ste vi, kao resorni ministar, nešto preduzeli, da li ste nešto uradili, da li ste poslali inspekciju? Niste, gospodine ministre. Prema tome, to što vi sprovodite, to je politika visoke priče, a niskog rada i male vrednosti.
Osam minuta i 15 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, pretpostavljam da će vama saradnici preneti ono o čemu budem govorio, SRS je politička stranka koja prva u ovoj zemlji uoči problem i daje predloge za njegovo rešenje. Najbolja potvrda toga jeste kada je ovaj Zakon o državnom premeru i katastru bio na dnevnom redu u julu i kad smo mi o njemu tada govorili. Za nas je neshvatljivo da posle par meseci imamo zakon o izmenama i dopunama zakona, i to nije sporno, to jeste uloga parlamenta da donosi i menja zakone, da prilagođava uslovima života i ono što se reguliše tim zakonom, ali ovo što je predloženo u izmenama i dopunama zakona, to svakako nije smelo da bude predmet izmena i dopuna. Ne možemo sada sporiti političke korektnosti da ovo ne treba da se promeni, jer smo ukazivali da su rokovi od osam dana ne samo vrlo kratki, nego nisu u skladu sa Zakonom o opštem upravnom postupku, a odnosi se na pravo stranaka u postupku da određene žalbe ili neke druge zahteve podnose u roku od 15, a ne osam dana, kako je to bilo predviđeno ovim zakonom. Zahvaljujući mojim kolegama iz SRS koji su govorili pre mene i na najbolji način osvetlili probleme iz oblasti Zakona o državnom premeru i katastru i, svakako, Zakona o prostornom planiranju i izgradnji koji se konvencionalno u narodu naziva još i ''zakonom o legalizaciji'' i s obzirom na to da su oni na najbolji način ukazali na probleme i dali predloge na koji način treba pristupiti rešenju tih problema, ja mogu da idem korak dalje i, želje radi, preventivno ukažem ministru, ali ja njega ne posmatram sada kao resornog ministra za oblast zaštite životne sredine i prostornog planiranja i izgradnje, nego kao člana Vlade, i ističem potrebu da se u Vladi prilikom utvrđivanja predloga zakona povede računa i da se oni usaglase jedni s drugima. Besmisleno je u obrazloženju, odnosno u razlozima za donošenje ovog zakona reći da se tome pristupa jer se primetilo za pet ili šest meseci, koliko je ovaj zakon na snazi, da taj zakon nije usaglašen s drugim zakonima u pravnom sistemu Republike Srbije. Moralo se voditi računa u julu, kada smo raspravljali o ovom zakonu, da li je on usaglašen s drugim zakonima ili nije. Drugi razlog je otklanjanje kolizije pojedinih zakonskih odredaba u samom zakonu. Pa, prilikom izrade zakona moralo se voditi računa o tome. Imajući u vidu osnovno zanimanje ministra Dulića, mogu da razumem i shvatim da određene stvari u tom momentu, jer čovek svaki dan napreduje, ne u svakom pogledu, nego u pogledu poslova koji su mu obaveza u ministarstvu, ali ako nije znao u tom momentu, valjda u Ministarstvu životne sredine i prostornog planiranja postoje ljudi koji imaju osnovno, elementarno pravničko znanje, pa onda ne bi došlo do ovakve situacije. Ovaj Zakon o državnom premeru i katastru treba posmatrati kao opšti zakon u odnosu na Zakon o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji. Zakon o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u republičkoj administraciji donet je u decembru. U članu 1. tog zakona kaže se da se smanjuje, odnosno maksimira se čak u apsolutnom broju 28.400 zaposlenih u državnoj administraciji. U članu 1. stav 4. tog zakona je rečeno da se ove odredbe ne primenjuju na MUP, Ministarstvo odbrane, BIA i Upravu za izvršavanje krivičnih sankcija. Političke korektnosti radi da kažem da je u članu 3. ovog zakona rečeno da se ove odredbe o maksimalnom broju zaposlenih neće odnositi na Republički geodetski zavod, i to je sasvim opravdan predlog. Neće se odnositi zbog izgradnje Koridora 10, zbog potrebe da se izvrši legalizacija bespravno podignutih objekata, jer je to posao zaista velikog obima. Ali, ova dva zakona se moraju dovesti u vezu i ministar Dulić je morao, prilikom donošenja tog zakona, da da neke napomene koje se tiču ovog zakona da to nije moguće uraditi u Ministarstvu životne sredine i prostornog planiranja. S obzirom na to da je ovaj zakon stupio na snagu i trebalo je da se donesu akti o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji u Geodetskom zavodu, postavljam pitanje – šta od 1. januara pa konačno do današnjeg dana, a pogotovo što će možda glasanje o ovom zakonu biti na dnevnom redu krajem marta? Praktično, određen broj ljudi iz Zavoda bi trebao da ostane bez posla, i možda mnogi, pridružujem se kritici kolege Stevanovića, koji rade u Zavodu (ovo sad govorim čisto proizvoljno, ali pretpostavljam da ima i takvih situacija) nisu stručno osposobljeni da na najbolji način urade ove poslove, pa u tom smislu i treba napraviti neko pročišćavanje, ali broj zaposlenih svakako treba da bude povećan. Možda je danas trebalo govoriti, ako su već na dnevnom redu izmene i dopune Zakona o državnom premeru i katastru, i staviti na analizu određen broj članova ovog zakona koji kažu da licence daje Zavod, a postoje mnogi stručnjaci u Zavodu, u centru, u službama katastra, koji su položili u Inženjerskoj komori i dobili licence. Na takve ne bi trebalo to da se odnosi. Ne mogu da se složim, gospodine ministre, s vama, kada je kolega Mladenović rekao da buja divlja gradnja, a vi ste rekli – ona buja sto godina. U delu koji se odnosi na to da je nedozvoljene gradnje bilo i pre sto godina, to je tačno. Ali, da li znate da je od najave da je krajnji rok za podnošenje zahteva za legalizaciju 11. mart ubrzano počela gradnja, ali ne samo za zadovoljavanje sopstvenih potreba, nego i zarad izlaska na tržište s prodajom stambenih ili poslovnih prostora? O tome ste morali da vodite više računa. I, samo da povedete računa o različitosti prilikom naplate kod legalizacije. Hvala vam.
Iskorišćeno je sedam minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Mirko Munjić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, predlagač navodi tri razloga za donošenje ovih izmena i dopuna zakona. Prvi je usaglašavanje sa drugim zakonima, drugi je otklanjanje kolizije pojedinih zakonskih odredaba i treći je definisanje rokova za postupanje Geodetskog zavoda. Kao što znamo, to ste i vi maločas rekli, u toku je postupak legalizacije, postupak prikupljanja prijava za legalizaciju bespravno izgrađenih objekata. Taj postupak traje do 11. marta, odnosno do sutra. U članu 194. Zakona o planiranju i izgradnji predviđeno je da, ukoliko zainteresovano lice u ovom roku ne podnese zahtev za legalizaciju, nema produžetka roka, odnosno da će zahtev biti odbačen jer se ovde radi o prekluzivnom roku. Gospodine ministre, sigurno znate da su rokovi jedna od najvažnijih pravnih kategorija, i to po sistemu "prior tempore, potior iure" – "prvi u vremenu, jači u pravu". Ovde postoje, u stvari dve, vrste rokova. Jedni su ovi rokovi koji su prekluzivni, o kojima sam govorio, a druga vrsta rokova jesu oni koji se tiču samog postupka. Reći ću nešto o rokovima vezanim za samu legalizaciju. Problemi u praksi mogu nastati kod ove druge vrste rokova, kada stranka u postupku, po nalogu organa koji vodi postupak, mora u određenom roku, na primer od 60 dana, da dostavi određenu dokumentaciju. Uzmimo uslovno da je ta stranka podnela određenu dokumentaciju, međutim da je istovremeno podnela i tužbu sudu, na primer, radi utvrđivanja. Šta se tada dešava? Organ svojim zaključkom treba da prekine postupak i da omogući stranci da do okončanja parničnog postupka faktički odloži prekluzivnost ovog roka. Međutim, kao što i život donosi određene probleme, određene neizvesnosti, to će biti i u sudskoj praksi. Legalizacija faktički nije ni započela, a već se naziru neki problemi koji će biti u samom postupku legalizacije. Zbog čega je to? To je zbog toga što je i ovaj zakon, kao i ovaj prethodni, propustio da utvrdi u stvari mehanizam, gospodine ministre, da li neko u postupku legalizacije namerno opstruira proces legalizacije. Tog mehanizma nema. Šta će se, dakle, desiti? Zamislite situaciju da je stranka koja je podnela zahtev istovremeno podnela i tužbu sudu u svojstvu tužioca, druga strana u svojstvu tuženog jeste lice koje je, na primer, raniji prodavac po nekom privatnom ugovoru. I šta se dešava? Taj raniji prodavac, normalno, nalazi advokata. Taj advokat, kao što je to i običaj, počinje na neki način da opstruira postupak time što će postupak da traje mnogo duže nego što bi trebalo. Ovde se stvara jedan trio, jedan triling - državni organ, advokat, stranka u postupku, i znate, postupak se odugovlači po onom oprobanom sistemu, kojim se obično pojedini advokati bave, da dok jedan parničar kravu vuče za rogove, drugi za rep, advokat je muze.Postupak se odugovlači i šta se dešava? To se sve radi na štetu stranke koja je u postupku legalizacije. Ovo je relativno prost primer kako će se odugovlačiti ovakav postupak legalizacije, a u praksi će biti još mnogo složenijih postupaka. Gospodine ministre, zamislite situaciju da u roku od 60 dana treba dostaviti određena dokumenta. Evo, daću jedan složeniji primer. Dakle, stranka koja je podnela zahtev za legalizaciju kupila je zemljište od suvlasnika. Ovde postoje više suvlasnika. Može se desiti da je neki od suvlasnika umro, da je u inostranstvu ili u bivšim jugoslovenskim republikama. I šta se dešava? Ovde se kao prethodno pitanje postavlja ostavinski postupak i dok se taj ostavinski postupak ne završi, ne može se okončati ni parnični postupak. Tek kada se završi ostavinski postupak, dolazi do okončanja parničnog postupka.Jednostavno, onaj koji je podneo zahtev za legalizaciju, na kraju će zaboraviti i kada je i zbog čega je podneo taj zahtev. Desiće se nešto slično kao kad, recimo, pitate nešto filozofa i on vam odgovori, a posle odgovora na to pitanje ni vi sami ne znate šta ste ga u stvari pitali. Tako će se desiti s ovom strankom koja je podnela zahtev za legalizaciju. Toliko o ovim rokovima u kontekstu legalizacije bespravno izgrađenih objekata. Još samo nešto da kažem. Geodetski zavod se izuzima od primene Zakona o maksimalnom broju zaposlenih iz dva razloga. Jedan su, u stvari, ovi krediti koji su uzeti od MMF-a i koji su,u stvari, kočnica da se Geodetski zavod uredi na način kako bi trebalo da se uredi. Dakle, uzimanjem svakog novog kredita upadamo u novu zamku. Ono što mislimo da imamo, u stvari ima nas, i tako da je nemoguće i Geodetski zavod urediti kako bi trebalo da se uredi. I još nešto da kažem. Geodetski zavod se izuzima od primene ovog zakona bez prethodno tačno utvrđenog broja radnika koji su potrebni za obavljanje ovih poslova. Izuzima se, takođe, i bez prethodno jasno i precizno urađene analize potrebnih sredstava za prijem novih radnika. Izuzima se i bez analize mogućnosti preraspodele radne snage i samo se konstatuje da za primenu ovog zakona nisu potrebna nova finansijska sredstva. Potrebna su nova finansijska sredstva, i to je trebalo jasno reći. Potrebna su finansijska sredstva u stvari iz onog budžeta za koji je skoro predsednik Republike rekao da se vrlo sporo puni, da on nije zadovoljan time kako se sredstva u budžet prilivaju. Naravno da nije zadovoljan, i ne može da bude zadovoljan, iz jednog prostog razloga - a ko će da puni taj budžet, da li oni sa pruga, da li oni nezadovoljni radnici koji pokušavaju da iskažu svoje probleme na međunarodnim putevima i prugama, da li žrtve mafijaških privatizacija, da li gladni, da li nezaposleni itd.? Vi se hvalite navodnim uspesima. Opstajete zato što imate većinu, kakvu-takvu većinu, ali znajte, setite se samo one izreke – manjina je ponekad u pravu, a većina uvek greši. Ja duboko verujem u tu izreku.
Sedam minuta i 45 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Nemanja Šarović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Duliću, dobro je da ste otvorili ovu temu vezanu za mogućnost konverzije prava korišćenja zemljišta u pravo svojine jer to je upravo najveća pljačka koja se u ovom trenutku odigrava u Srbiji. Vi ste, naravno, nemušto pokušali da svoju odgovornost umanjite i kažete da se to sada nalazi u rukama Poreske uprave i da Ministarstvo više nema nikakve veze s tim, ali to, gospodine Duliću, mi ne možemo prihvatiti ni u kom slučaju. Evo, reći ću vam i zašto. Taj vruć krompir je stavljen u ruke poreskih uprava i jedinica lokalne samouprave ne Zakonom o planiranju i izgradnji, jer u tom trenutku se i u javnosti bila povela polemika, jer je bilo predviđeno rešenje koje bi išlo u prilog onima koji su u privatizaciji u bescenje kupovali preduzeća ne zato da bi održali proizvodnju, ne zato da bi je proširili, da bi dalje zapošljavali radnike u Srbiji, već, pre svega, da bi došli do građevinskog zemljišta po izuzetno povoljnim okolnostima. Najbolji mogući primer za to je upravo Luka Beograd, jer to je zemljište koje se nalazi u najužem centru Beograda, i ukoliko ste hapsili nekakvu građevinsku mafiju u Zrenjaninu pa tvrdili da je ta građevinska mafija zaradila milione evra, zamislite onda o kolikim se iznosima radi kada je u pitanju ne nekoliko ari, već više od stotinu hektara, i to u najužem centru Beograda, na obali reke Dunav. To je apsolutno najperspektivnije zemljište i sigurno je da će profiti biti ogromni. Podsetio bih javnost da je gospodin Mišković vlasnik Luke Beograd, iako je Luka Beograd kupljena preko nekog luksemburškog preduzeća onako kako je to i bila praksa prilikom privatizacije, i da postoji plan njegove korporacije za izgradnju stambeno-poslovnog kompleksa od 2,5 miliona kvadratnih metara. Ukoliko na taj način bude ostvaren profit samo po hiljadu evra po kvadratu, a siguran sam da će barem toliko biti jer će cene i poslovnog i stambenog prostora na toj lokaciji biti izuzetno velike, prostom računicom zaključujemo da će tu nečiji prihod (ekstra profit, kako bismo ga možda nazvali) biti negde oko 2,5 milijarde evra. Duboko verujem da je uredba koju je donela Vlada Republike Srbije ne samo protivustavna i protivzakonita, već da je plod dogovora koji postoji duži niz godina. Napraviću retrospektivu onoga što ste govorili vi i drugi čelnici DS-a. Nekada ste, pre izbora 2008. godine, svi bili izuzetno čvrsti u stavu da se tu nikada neće bilo šta graditi, da je Luka Beograd jedna od četiri strateške luke u Srbiji. Vi ste to, gospodine Duliću, ponavljali i kasnije, a vidimo da polako dolazite do toga da vlasnicima krupnog kapitala, najvećim tajkunima u Srbiji, omogućavate, nakon te pljačkaške privatizacije, da sada i pravo korišćenja zemljišta pod najpovoljnijim mogućim uslovima, pod uslovima koji su daleko od tržišnih, prevedu konverzijom u pravo svojine. Tvrdite kako će ta konverzija biti urađena tako što će se od tržišne cene određenog zemljišta, to ste pričali i na taj način obmanjivali javnost, biti odbijena cena uložena u pribavljanje prilikom privatizacije. To je pogrešno, gospodine Duliću, iz nekoliko razloga. Prvi i osnovni razlog je to što pravo korišćenja građevinskog zemljišta prilikom kupovine Luke Beograd nije ni ulazilo u procenjenu vrednost. Kada je Luka Beograd kupovana, da krenemo od toga, procena Ekonomskog instituta knjigovodstvene vrednosti kapitala samo osnovnih sredstava, bez zemljišta, bez mnogih drugih stvari je bila 1.773 dinara po akciji. Ponuđena cena, ukoliko se ne varam, bila je 494 dinara. To je cena koja je ponuđena Akcijskom fondu Srbije. Na kraju je plaćano 800 dinara po akciji, a cena je na berzi dostizala u pojedinim trenucima čak i 7.000 dinara po akciji. Dakle, prodato je po 800, cena je dostizala 7.000, pa sami računajte koliki je iznos tu država izgubila. Naravno, čitava ta igra oko tog zemljišta traje već duže vreme. Pokušaj rešavanja i dolaženja do određenih činjenica bio je i u Skupštini grada kada je, 13. aprila 2009. godine, formirana Komisija za utvrđivanje činjenica vezanih za postupanje nadležnih organa i organizacija u vezi sa statusom lokacije Luke Beograd. Ta je komisija formirana na predlog LDP-a, a čitavom tom postupku formiranja komisije su pružale podršku i sve ostale stranke vladajuće koalicije u Beogradu – DS, SPS, G17 i svi ostali. Naravno, kada ste formirali tu komisiju, cilj je bio da se u javnosti stvori privid kako vi nemate nikakve veze s gospodinom Miškovićem, kako se tu ne radi o jednoj od najvećih pljački u 21. veku, a verovatno je to najveća pljačka i državnog budžeta i građana Srbije, ali niste računali da će bilo ko išta ozbiljno raditi u toj komisiji. Komisija je održala nekoliko sastanaka, saslušan je pravni pravobranilac, saslušan je Oliver Glišić, koji je član Gradskog veća, saslušan je i gradonačelnik Beograda DraganĐilas. On je tokom 2008. godine, pre onih republičkih i lokalnih izbora, govorio i zabavljao javnost Srbije tvrdnjama kako nema te sile koja će ga naterati da to zemljište, koje pripada gradu i Beograđanima, prepusti tajkunima. Na primer, pročitaću vam samo jednu stvar. On je tada, u aprilu 2008. godine, rekao da prema procenama stručnjaka zemljište na kome se nalaziLuka Beograd vredi oko 500 miliona evra. To je, naravno, i znatno više, ali da nakon premeštanja Luke treba vratiti gradu to zemljište. Đilas je rekao da ga ne interesuje čije je vlasništvo ta kompanija i dodao da je Luka Beograd dobila zemljište na korišćenje i da ga, ako se time više ne bavi, treba vratiti prvobitnom vlasniku. U skladu s prethodnim Zakonom o planiranju i izgradnji, pri jedinicama lokalne samouprave postojale su komisije čiji je zadatak bio da se, u skladu sa zakonom, ukoliko je nekome dato zemljište na korišćenje a nije privedeno nameni, oduzme to zemljište i vrati jedinicama lokalne samouprave. Šta mislite ko je nakon izbora 2008. godine postavljen na mesto predsednika te komisije u gradu Beogradu? To je bio gospodin Oliver Glišić, inače član Gradskog veća, jedan od advokata Luke Beograd. Kada biste danas proverili veb prezentaciju advokatske firme gospodina Glišića, verujem da biste i dalje tamo našli njegovo ime i da biste u spisku klijenata našli Luku Beograd. Očigledno je da u svemu tome postoji sukob interesa. Naravno, gospodin Glišić nije odredbe zakona sproveo u delo i nije pokrenuo postupak za oduzimanje tog zemljišta koje je sada sporno od Luke Beograd, već je rekao da čeka donošenje (to je nešto što sam ga pitao na jednoj od sednica Anketnog odbora) novog zakona. Zamislite pravnika koji kaže – neću da postupam po aktuelnom zakonu, čekam donošenje drugog. A on je, očigledno, kao i vi, gospodine Duliću, kao i gospodin Đilas, znao kakav će taj novi zakon biti, zato što ste ga pisali zajedno sa tajkunima koji iz ovoga izvlače najveću korist, kao što ste i uredbu Vlade Republike Srbije o kriterijumima na osnovu kojih će se izvršiti konverzija prava korišćenja u pravo svojine ovog zemljišta pisali zajedno s Miškovićem, Bekom i ostalim tajkunima, o kojima nažalost u Srbiji nijedan medij ne sme da govori i protiv kojih glas smeju da podignu jedino predstavnici SRS. `Da stvar još bude zanimljivija, predsednik Upravnog odbora Direkcije za izgradnju grada Beograda Milan Perović takođe je jedan od pravnih savetnika Luke Beograd, a takođe je na tu funkciju postavljen na predlog LDP-a, iako, kako i oni priznaju, on nije član LDP-a nego DS-a. Sve ovo, draga gospodo, pokazuje da se ovde radi o ozbiljnoj ujdurmi, da ćete vi na ovaj način oštetiti i budžet grada Beograda i budžet Republike Srbije, i jasno je da ste u ovo apsolutno svi umešani. Ovih pet kriterijuma koje ste dali, gospodine Duliću, napravljeni su tako da bi i ono što je dato prilikom kupovine Luke Beograd bilo dodatno povećano, odnosno da bi bila smanjena cena te nadoknade koju će vlasnici Luke Beograd morati da doplate da bi izvršili konverziju zemljišta. Gospodine Duliću, molim vas da sada konkretno odgovorite na sve ovo, a onda ćemo imati priliku dalje da nastavimo ovu diskusiju. Hvala vam.
Jedanaest minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima ministar Oliver Dulić.
Svim narodnim poslanicima odgovoriću na kraju, kada se završi rasprava.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Milorad Buha.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, krenuću od kritičkog odnosa ministra, koji je ovde priznao da je zbog njegove greške, odnosno greške Ministarstva, došlo do ovih izmena i dopuna. Ministre, samo da vam kažem da niste krivi. Vi ste po profesiji doktor i prirodno je da ne možete snositi odgovornost za promašaj koji su prevashodno formalno-pravne prirode, odnosno isključivo formalne prirode. Vi to ne razumete, ali ono što treba da razumete, to je da su greške učinile vaše službe. Vaše službe u Ministarstvu su morale izvršiti sve ono što ste nam ovde naveli u obrazloženju Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnom premeru i katastru. Naime, u razlozima za donošenje ovog zakona kažete da predlažete izmene i dopune zakona zbog propusta koji su nastali, a oni su rezultat neusaglašenosti zakona sa drugim zakonima u pravnom sistemu Republike Srbije. Pod dva je otklanjanje kolizije pojedinih zakonskih odredaba i treći je definisanje rokova za postupanje Republičkog geodetskog zavoda. Ovo su isključivo formalno-pravni razlozi. Ministre, kada izađete ovde i kažete da je to greška Ministarstva, onda morate i kazniti one koji su odgovorni za to. Pravna služba u vašem ministarstvu, pravna služba Vlade i sve ostale službe državnih organa ne smeju dopustiti koliziju, neusaglašenost zakonskih propisa. A gde ste vi krivi, ministre? Krivi ste u tome što niste osposobili državni organ koji je ovog trenutka najvažniji u postupku regulisanja odnosa u oblasti prostora i postupku legalizacije, a to je Geodetski zavod. Geodetski zavod je, što vi takođe ne znate, dobio bitku sa teoretičarima koji su zagovarali dalji nastavak rada putem zemljišne knjige, gruntovnice, posebno na prostoru Vojvodine. Ono što su pravne službe Geodetskog zavoda učinile, to je da su uspele kroz pragmatičan pristup pobediti teoretski zasnovane principe koji se zasnivaju na elementima germanske škole. Ono što mi danas imamo, zemljišnu knjigu, katastarsku knjigu, to je ovog trenutka najsavremeniji oblik vođenja evidencije. To vi ne znate, to ću vam reći i morate daleko veću pažnju posvetiti Geodetskom zavodu. Zašto? Zbog toga što ista ta služba koja na grbači danas ima na desetine hiljada predmeta koji su nerešeni... A zašto su nerešeni? Zbog toga što nemaju dovoljan broj radnika, nemaju dovoljan broj stručnih radnika, nisu dovoljno tehnički opremljeni, nemaju informacione tehnologije koje zahtevaju ovaj oblik rada i postupanja, nemaju adekvatne zarade, koje bi morale biti daleko veće i daleko bolji pristup svih drugih državnih organa prema ovom državnom organu. Geodetski zavod ovog trenutka ima najvažniji zadatak, pored svih onih koje je doneo Zakon o državnom premeru i katastru, da reši postupak legalizacije. Ono što je ovog trenutka najvažnije za državni sistem jeste da se legalizacija dovede do kraja. On to ne može učiniti. Imali smo pre mesec dana štrajk u Geodetskom zavodu. Dolazim iz Novog Sada. U Novom Sadu je na desetine i na stotine stranaka stajalo pred Geodetskim zavodom. Stoje i danas, stajaće i ubuduće. Zašto? Zato što nemaju adekvatne prostorije, nemaju dovoljan broj radnika za normalno postupanje, nemaju tehnologije kojima moraju i treba da obrade adekvatan broj predmeta. Što se tiče same legalizacije, bespravnu gradnju,ministre, ovim zakonom i ovim sistemom državne kontrole nećete zaustaviti. Prvo, legalizacija nije rešena u normativnom smislu. Evo, u praksi, da sada krenemo od naknade (ona je možda i nebitna u formalno-pravnom smislu, ali je bitna s finansijskog, ekonomskog i političkog aspekta), podatak – po metru kvadratnom u Inđiji će građanin platiti tri evra, u Novom Sadu 14 evra (govorim o individualnoj stambenoj izgradnji), a u Beogradu za otprilike istu komunalnu izgradnju 67 evra. Gledajte, u pogledu komunalne izgradnje Inđija nema 22 puta manje troškova, niti Novi Sad pet puta. Kako se može dozvoliti takva situacija? Vi ste to kroz zakon omogućili. Šumarac je 2003. godine pričao o tome da će legalizacija biti jeftina, ubrzana, transparentna itd. Ništa od toga nismo napravili. Legalizovano je svega, u načelnoj raspravi smo o tome pričali, nekih 12-15% objekata koji su ušli u postupak. S ovom razlikom, budite ubeđeni da građani Beograda ne mogu platiti ovako visoku cenu, bez obzira što će se to plaćati u više rata. Ono što je bitno naglasiti to je da, kroz ovaj način ubiranja sredstava, građani u Beogradu i drugim lokalnim samoupravama gde su razrezane ovako visoke naknade za uređenje građevinskog zemljišta, plaćaju visoke naknade kao vid poreza, državne odmazde, državne rente itd. Legalizacija ne može biti naknada poreza, ne može biti određen vid odmazde zato što ste promašili postupak, niste dobili građevinsku dozvolu, niste dobili upotrebnu dozvolu itd. Ministre, morate vratiti u ovaj parlament Zakon o prostornom planiranju, zakon o legalizaciji, koji će u kompleksnom vidu razmotriti sve one elemente o kojima sam govorio. Slušali ste predstavnike opozicije koji su govorili o problemima u legalizaciji. Ovaj zakon ih sigurno neće rešiti. Hvala.
Sedam minuta i 20 sekundi je utrošeno od vremena poslaničke grupe. Gospodin Nemanja Šarović želi da mi ukaže na povredu koju sam učinio. Izvolite.
Gospodine Novakoviću, smatram da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine, da je povređen član 104. To smatram iz razloga što svi narodni poslanici, svih 250 nas ovde imamo ista prava i iste obaveze. Mislim da sam u svojoj diskusiji bio krajnje korektan, kao što je bila i većina naših kolega danas. Vi ste dopuštali da se u određenim trenucima rasprava vodi, ne kažem to za svoju raspravu, već za neke druge kolege, koji su iz DS-a, neću pominjati imena, ali ću vas podsetiti da smo ovde raspravljali danas čak i o ribolovačkim dozvolama iako to s ovim zakonom nema nikakve veze. Celokupna moja diskusija je bila usmerena upravo na ovaj zakon i moram reći da sam iznenađen što je gospodin Dulić svakom poslaniku odmah odgovorio na primedbe, a ja sam prvi poslanik ovde za koga nije našao za shodno nešto tako. Na taj način mislim da je povređeno dostojanstvo, naravno i moje, ali idostojanstvo čitavog ovog doma, jer ministar ima obavezu da se na isti i adekvatan način ophodi prema svim narodnim poslanicima. Gospodin Dulić je, moram priznati, cenim ga kao ličnost, delovao potpuno viteški dok se sukobljavao danas s onima koji su imali nikakve ili veoma slabe argumente, ali onoga trenutka kada se suočio s pravim argumentima, s onim što najviše zanima građane Srbije, pobegao je s bojnog polja. Hvala.
Naravno, nema povrede člana 104. jer sam reč dao gospodinu ministru. Gospodin ministar je rekao šta je smatrao za shodno da kaže i time smo završili taj dijalog. Pošto se ministar ponovo javio za reč, dajem mu reč, jer me na to obavezuje Poslovnik. Izvolite, gospodine ministre.
Zahvaljujem. Meni bi uskraćivanje mogućnosti da reagujem na ovo što ste vi izneli predstavilo veliki problem. S velikim zadovoljstvom hoću da s vama debatujem o tako važnoj temi, jer sam nekoliko puta u raspravi danas želeo da pojasnim, pre svega javnosti, a potom i narodnim poslanicima, koji, siguran sam, znaju nešto više od javnosti, samu suštinu i svrhu ne ovog zakona, nego Zakona o planiranju i izgradnji, koji je definisao pitanje pretvaranja prava korišćenja u pravo svojine. Takođe primećujem da gospodin Šarović vežba za neki mnogo važniji nastup, a to je verovatno na nekom od tih tela grada Beograda gde se pitanje Luke Beograd raspravlja i gde treba da se raspravlja, zbog toga što je Luka Beograd samo jedna od stotine slučajeva pretvaranja prava korišćenja u pravo svojine uz naknadu koja će se desiti u Srbiji u budućnosti. U ovom trenutku u Srbiji traju debate u pokušaju da se Zakon o planiranju i izgradnji stavi van snage. Prvi koji to pokušavaju su ljudi poput gospodina Šarovića, koji, ubeđen sam, veruju da na taj način štite zakonitost i ustavnost, nemaju bilo kakav krajnji interes i misle da će na taj način pomoći građanima Srbije. To je legitimno pravo i ja navijam svaki put kada neko veruje da pomaže građanima Srbije. Drugi koji pokušavaju da urade istu stvar, da postignu isti efekat su upravo oni koji su svoj krupni kapital koji su sticali u poslednjim decenijama ulagali u preduzeća ne zbog toga da bi nastavili proizvodnju, da bi zapošljavali ljude, da bi povećali ekonomski kapacitet zemlje i industrijalizovali dalje našu zemlju, nego da bi kroz ta preduzeća kupili jeftino zemljište. Rekao sam danas i ponoviću to opet – kada je Zakon o planiranju i izgradnji donošen, znali smo da ćemo se suočiti sa dve grupe ljudi koji će sa potpuno različitim argumentima pokušati da postignu isti cilj, a to je da na kraju ni Luka Beograd ni mnogi drugi objekti ne budu plaćeni građanima, budžetu i državi onoliko koliko vrede. Dakle, vi vašim nastupima ne pokušavate da naplatite više za ovu državu, nego pokušavate da srušite koncept. Mislim da takvi pokušaji nisu dobri. Mi ćemo sprovesti konverziju i potrudićemo se da realna tržišna cena, koliko danas vredi zemljište koje se konvertuje minus troškovi koji su bili u privatizaciji tih preduzeća, budu naplaćeni i da to bude potrošeno za dalji razvoj komunalne infrastrukture i za Fond za restituciju, kao što to Zakon predviđa. Hajde sada da pričamo konkretno o Luci. Obožavam da pričam o Luci, mada, kažem, Luka nije jedino mesto gde će se dešavati konverzija. Pokušali smo da u grupi preduzeća koja treba da plate konverziju razdvojimo dve grupe, da jedna grupa budu oni koji su kupili preduzeća da bi u njemu proizvodili dalje, koji su u međuvremenu, osim cene koju su platili za privatizaciju, uložili višestruko više iznose da bi kupili nove mašine, zaposlili nove ljude, da bi omogućavali da to preduzeće opstane na tržištu i da proširuje svoju proizvodnju. Oni su u potpunosti izjednačeni s novim investitorima, koji danas dolaze u Srbiju i hoće da ulože pare, hoće da zaposle ljude, hoće da industrijalizuju Srbiju i mi im jednom drugom uredbom omogućavamo da zemljište dobiju ispod tržišne cene, pa čak i džabe. Moramo da omogućimo onima koji su bili korektni prema našoj ekonomiji, koji su hteli da nastave proces proizvodnje, da ipak budu drugačiji u tretmanu od onih koji su kupili preduzeća, dinara nisu uložili, otpustili su ljude, jedva su čekali da zatvore fabriku da bi sve to porušili, da bi izmenili neki plan u nekoj opštini, omogućili da to više nije industrijsko nego zemljište za poslovno-stambene delatnosti i da tu izgrade neku zgradu i zarade novac. Dakle, kada pričamo o toj računici, kako mi računamo da bismo zaštitili one koji su investirali, to je – procena tržišne vrednosti danas minus ukupna cena kapitala jednako je cena koja će morati da se plati. Kada pričamo o Luci Beograd, koju god uzmemo procenu koliko danas zemljište Luke Beograd vredi, moramo prvo da se zapitamo šta je Luka Beograd. Danas se grad spori s Lukom Beograd i iz dana u dan se menja površina o kojoj pričamo. Luka Beograd se sastoji iz tri dela. Prvi je deo koji je javna površinai javna svojina, a to je segment zemljišta koji služi za lučke delatnosti, koji ne može tek tako da se promeni i na njemu ne može bilo šta da se gradi. On se neće dirati. Drugi je deo koji se danas nalazi u pravu korišćenja grada Beograda, državno je vlasništvo i nalazi se u sporu sa Lukom. Treći deo je nesporno u pravu korišćenja Luke Beograd. Neke TV emisije, koje se bave ovom problematikom, kažu da Luka Beogradkošta 2,5 milijarde evra. Možemo da se složimo i s nekim procenama koje kažu da Luka Beograd košta milijardu evra. Možemo da napravimo procene koje se rade na osnovu uobičajenih proceduralnih i procenjivačkih mehanizama, da se uzme prosečna vrednost prometovanja zemljišta u istoj ili sličnoj zoni i da se izračuna da Luka Beograd košta možda oko 700 - 800 miliona evra, prema današnjim cenama. Koliko god Luka Beograd koštala, od te cene će se oduzeti onaj kapital koji je uložio kupac Luke, a to je negde između 40 i 50 miliona evra, i razliku će on morati da plati. Teoretski, to će biti ogroman novac koji će se sliti u gradsku kasu za razvoj infrastrukture i u Fond za restituciju. Ono što je takođe predvideo zakon, to se naravno ne radi odjedanput, Luka Beograd ima različite vrste parcela, u Luci Beograd postoje različiti interesi u gradnji, ali parcela po parcela, kako se bude dešavala konverzija, moraće se plaćati. Osnov za izdavanje dozvole će biti izvršena konverzija i očekujemo, u godinama koje su pred nama, najzad, da se po ovom osnovu sliju velike pare za državu. Sad ja vama postavljam pitanje – šta je sada tu problem? Vi kažete da je to korupcija ogromnih razmera i da su srpski radikali jedini koji nešto smeju da kažu protiv Miškovića, Beka itd. Da vam kažem nešto. Mi smo njima ovim zakonom koji smo doneli i ovom uredbom, verujte mi, više problema napravili nego vi milionima reči koje izgovarate s ovoga mesta gde sedite. U to budite sigurni. Znači, ja sam njima, u njihovim glavama, veći protivnik nego vi, zbog toga što smo uradili nešto što svakako niko nije očekivao, naplatili smo nešto što je većina ljudi smatrala da je završen posao. U bivšoj Jugoslaviji je postojalo pravo korišćenja. U većini bivših jugoslovenskih republika pravo korišćenja je konvertovano u pravo svojine bez bilo kakve naknade. Očekivalo se da će to biti i u Srbiji i da će kroz taj postupak svi doći vrlo jeftino do građevinskog zemljišta. Mi to nismo dopustili i uveli smo jedan mehanizam za koji smo znali da će biti kontroverzan, znali smo da će biti puno optužbi da je nečastan, ali moramo taj posao da završimo jer ne možemo da ostavimo to zemljište da visi u vazduhu bez bilo kakvog svojinskog statusa. Da kažem, na kraju, kako je zamišljen taj mehanizam. Nisam ja namerno šutnuo lopticu Poreskoj upravi. Poreska uprava je jedini organ u ovoj zemlji koja ima pravo da procenjuje vrednosti nepokretnosti, nekretnina, zemljišta itd. Pozvao sam sve one koji sumnjaju u te procene da uđu u timove koji će se baviti procenama. Rekao sam šta je moj predlog. Moj predlog je ne da se sada lokalne samouprave i lokalne poreske uprave, za koje tvrdim da nemaju dovoljno kapaciteta, bave tako ozbiljnim poslom, ne da sada oni uzmu pa da procenjuju, jer su se te procene uglavnom pokazale da su ili previše velike ili previše male ili su, naravno, ti ljudi podložni različitim vrstama uticaja. Predložio sam Poreskoj upravi da se formira poseban tim ljudi, posebna kancelarija, da se angažuju najbolji eksperti koji u ovom trenutku postoje u Poreskoj upravi, da se angažuju strane procenjivačke kuće koje će se baviti isključivo pitanjem koliko određeno zemljište vredi, da u taj tim uđu ljudi koji se danas bave borbom protiv korupcije. Dakle, mi taj proces moramo da učinimo apsolutno konsekventno, jer se, u pravu ste, on dešava samo jedanput u istoriji. Onoga trenutka kada neko postane vlasnik zemljišta, to je završena priča. Zaveka je on vlasnik tog zemljišta. Ovo je jedini način kako može da se izađe iz ovog problema. Znam da ste vi u tom Anketnom odboru veoma aktivni. Podržavam vas u vašem radu i navijam za to da izguramo što je moguće veću cenu i za Luku Beograd i za sve druge parcele, da bi ova država mogla nešto da prihoduje i da bismo mogli da obnavljamo Fond za građevinsko zemljište, koji svakako treba da se širi i razvija. Nemojte samo, molim vas, mene lično da dovodite u bilo kakvu vezu s bilo čim što ovde pričate, jer smo zaista našim zakonom uspeli da definišemo proces ispravljanja nekih nepravdi i nekih nesavršenosti koje su se dešavale kroz postupke privatizacije.
Hvala, ministre. Reč, na osnovu replike, dobiće gospodin Šarović, iako ga je ministar hvalio.
Gospodine Duliću, upravo ste vi odgovorni. Vi ste ministar, vi ste taj koji je, pretpostavljam, propisao i predložio ovakvu uredbu kakvu je Vlada Republike Srbije usvojila. Pokušavate da se zaštitite nekakvim demagoškim pričama, govoreći, pre svega,kako ćete vi, na taj način što će tajkuni u Srbiji doći do jeftinog građevinskog zemljišta, sniziti cenu kvadrata. To nije tačno. Samo ćete povećati prihod tajkuna prilikom prodaje tog stambenog i poslovnog prostora. I, kada kažete da zemljište treba prodati po tržišnim uslovima, slažem se, ali, gospodine Duliću, to niste propisali ovom odredbom. To je ono što je problem. Dakle, ja nisam, gospodine Duliću protiv sistema, već sam protiv pljačke. A da bismo shvatili o čemu se radi, kupljena je Luka Beograd za 40 miliona evra. Ne 40 ili 50, nego za 40 miliona evra. Zemljište tom prilikom nije kupljeno, jer je vrednost zemljišta, pravo korišćenja, vrednovano kao nula. Apsolutno nijedan dinar za to nije dat. Sada prelazi i zemljište u svojinu. Umesto da se plati ta svojina, kažete – ono što ste dali za fabriku (a što je takođe bilo premalo), sada ćemo vam to ponovo računati i za zemljište. To je, gospodine Duliću, ekonomski, pravno, moralno, kako god hoćete, potpuno besmisleno. Kada govorite o kriterijumima za utvrđivanje te nadoknade, tržište kao prvo i jedino može utvrditi šta je tržišna vrednost. Vaši kriterijumi su tako napravljeni da ta navodna tržišna vrednost, koju će utvrditi Poreska uprava i Ministarstvo finansija, bude daleko ispod stvarne i realne cene. Za to ste, gospodine Duliću, odgovorni vi, kao što je odgovoran i čitav režim i Vlada gospodina Cvetkovića. Imate pet kriterijuma, a govorite samo o jednom - tržišnoj vrednosti. Ali, gospodine Duliću, tržišna vrednost u sličnoj ili istoj urbanističkoj zoni. Iste nema. Da vidimo koja je to slična sa lokacijom Luke Beograd. To je kriterijum koji je poprilično širok. Kažete onda – srednja prometna vrednost u toj zoni u poslednjih godinu dana. Mogli ste prodati dva ara umesto ovih 200 hektara po ceni od 1.000 evra i reći – evo, prosečna cena u poslednjoj godini je 1.000 evra. To je ono što je problem, gospodine Duliću. Veoma dobro znate da je slična lokacija marina Dorćol. Dva i po hektara su prodata za 30 miliona evra. Ukoliko bismo taj kriterijum… Zašto niste rekli prosečna cena u poslednjih pet godina? Onda bi i ovih 130.000 evra po aru ušlo u taj prosek. Za tu veličinu, za 100 hektara (da ne idemo na 117, da bismo lakše računali) po 130.000 ar, to je 1,3 milijarde, gospodine Duliću, a ne 700 ili 800 miliona. To je velika razlika. Dalje, … (Predsedavajući: Vreme. Molim vas, završite.)
To ne mogu da znam, ali svakako će reč dobiti gospodin Dulić.
Evo prilike za repliku, gospodine Šaroviću, samo da se ne bi stvarao utisak da se nas dvojica ovde ne razumemo oko jedne suštinske stvari, a to je pitanje da li to treba da se naplati. Slažem se, to treba da se naplati. Vi ste rekli da ste protiv pljačke. I ja sam protiv pljačke i ne postoji bilo kakva razlika između nas dvojice. Ne mislim da ste vi nepošteni, ali sam siguran da sam ja isto pošten koliko i vi. Mi sada pričamo ovde o nečemu što bi trebalo da bude jedan proces koji se vodi i koji će svakako biti pod lupom javnosti i vi izlazite s različitim kalkulacijama šta bi bilo kad bi bilo i šta će biti. Šta će biti, to ćemo tek da vidimo. Modele kako se proračunava tržišna vrednost ne određujem ja. To određuju ljudi koji se time bave i uredba je sastavljena od strane različitih stručnjaka. Moje ministarstvo je bilo samo jedno koje je učestvovalo u tome. To su, konkretno, dale finansije, koje se bave tim pitanjem. To je uobičajeni model kako se procenjuje tržišna vrednost bilo čega ovde. Prometovanje u poslednjih godinu, dve, pet, koliko god, kako to neko definiše tamo, na toj ili sličnoj lokaciji, a prometovanja je bilo, naravno, na tim lokacijama puno, i to je nešto što je prosečna vrednost. Plašim se šta se dešava ukoliko uopšte nije bilo prometa, na koji način se onda to određuje, ali zbog toga postoje stručni ljudi i postoje uobičajene metode kako se to radi. Nemojte mene da pitate zbog čega je to tako. To se tako radi. Vaš je strah da li će se ta vrednost proceniti niže. Moj strah je, ne zbog Luke Beograd, jer je Luka Beograd egzemplar oko koga će se vrteti ceo uspeh ili neuspeh ove konverzije, moj strah je šta će se desiti ukoliko se u nekim drugim gradovima i opštinama, gde to zemljište možda predstavlja jedini resurs i gde je to jedina mogućnost da se grad širi ili da se desi neka stambena gradnja, šta ukoliko se proceni mnogo više i ovaj vlasnik tog zemljišta kaže – ja neću da konvertujem, šta me briga, pa se to zemljište zaparloži i to postane užasan problem za grad, a da pri tom on, taj vlasnik, nema obavezu da izvrši konverziju a država to ne može da vrati. Morate da shvatite jednu stvar. Vi ste u raspravi o Zakonu o planiranju i izgradnji predlagali da se uvede mehanizam ponovne, naknadne licitacije za zemljište koje se nalazi u pravu korišćenja na parcelama koje su sastavni deo fabrika koje su privatizovane. Kako vi mislite da se to uradi? Kako mislite da nekome kome ste prodali fabriku, ko je postao vlasnik fabrike, sada naknadno izvršite licitaciju i tog zemljišta da bi se utvrdila tržišna cena? Ljudi, to je nemoguće. Mi smo dali model koji je bio jedino moguć i realan. Zbog čega se naplaćuje ukupna cena kapitala? Svaki građanin ove zemlje je kupio kuću ili stan i dobio besplatno zemljište koje se nalazi ispod toga. Lepo sam vam objasnio, samo hoću da se napravi razlika između onih koji su investirali ogroman novac u fabriku i ne smatram da sada treba da plate istu cenu kao oni koji nisu investirali ništa. Jedini način da napravimo razliku između njih jeste da računamo koliki je kapital investiran u to. Na taj način smo izjednačili sve ljude i sva pravna i fizička lica u ovoj zemlji, jer imaju pravo da postanu vlasnici zemljišta ispod objekta, i napravili razliku između onih koji nisu investirali ništa i onih koji su investirali mnogo, jer smatram da oni mogu da potpadnu u istu kategoriju kao i novi investitori koji dolaze i od države dobijaju džabe zemljište jer, pobogu, investiraju svoj novac, otvaraju radna mesta i, najzad, reindustrijalizujemo Srbiju. To nam je najviše potrebno na svetu. Ne znam šta bi nam sada više pomoglo nego da pokušamo da privučemo što je moguće više stranih investicija i omogućimo ono što su mnoge države već omogućile, a to je da dodeljujemo besplatno zemljište, kao "Fijatu" i svima drugima. Je l' hoćeš da dođeš da otvoriš fabriku, je l' hoćeš da zaposliš ljude? Evo ti kriterijumi, zapošljavaj ljude, evo ti zemljište. Zato što to imaju i u Rumuniji i u Bugarskoj i u Moldaviji i svugde gde odlaze ukoliko ne dođu u Srbiju. Mislim da bi to isto trebalo da se primeni, bar u sličnom obimu, na one koji su pre pet godina kupili fabriku pa su investirali ogroman novac, da bar njima damo mogućnost da se to što su investirali računa kao vrednost zemljišta. Dakle, to je bila osnovna ideja. Ovde se ne radi o tome da smo mi hteli s bilo kim da se ''utalimo'', da se izdogovaramo. Da je tako, ne bih imao ove krupne i mnogo ozbiljnije napade od ovog vašeg napada ovde u parlamentu da ovaj zakon pokuša da se stavi van snage, što se svakako neće desiti. Dakle, radite vi vaš posao, pratite vi cenu Luke, kao što ćemo i mi da je pratimo, uradite sve što je neophodno da se istina sazna do kraja, ali nemojte unapred da govorite šta će biti. Mislim da je toliko prisustvo i fokus javnosti u ovom trenutku na Luci Beograd, da sumnjam da je moguće išta da se desi. Plašim se da će na kraju to zemljište biti dato na licitaciju, tamo će se graditi, da će lučke delatnosti ostati u onom delu koji se zove javna svojina, po budućem zakonu takođe će biti prepoznato kao javna svojina, zakonu o lučkim delatnostima, i neće moći da se privatizuje, i da će ovaj segment, koji se nalazi ovde između, ostati da visi zbog toga što neće ući u konverziju, i na kraju će se pretvoriti u ruinu i mi nećemo moći da zaokružimo urbanu celinu grada. Nadam se da će možda jednom da se desi, ukoliko investitor ne donese odluku da investira, kao što se sada dešavalo po Beogradu, da investitori nisu priveli nameni zemljište i jednostavno vraćaju zemljište gradu da bi to išlo ponovo na licitaciju. Vrlo je komplikovana operacija. Ona je transparentna i pozivam vas da to pratite. Vi ste u gradskoj skupštini, član ste te radne grupe, nastavite komunikaciju s gradonačelnikom o tome. Mi smo, s naše strane, učinili sve da ovaj proces dovršimo do kraja najbolje što je moguće. Nije savršen, ali, verujte mi, ne postoji bolji u ovom trenutku.
Hvala. Mi smo svi protiv pljačke. Ovde niko nikog ne napada, nego je u toku jedna zdrava debata i rasprava. Reč ima gospodin Šarović, za repliku. Izvolite.
Gospodine Duliću, najpre vas moram obavestiti da je voljom gospodina Đilasa rad ove komisije blokiran. Dakle, komisija je morala u roku od 60 dana završiti svoj posao, a kasnije je taj rok produžen do septembra 2009. godine, a od septembra 2009. godine pa do danas, i pored nekoliko pisanih zahteva članova komisije koji su imenovani ispred SRS i gospodina Mamule iz DSS-a, gospodin Randić, koji je predsednik Anketnog odbora, odbija da zakaže narednu sednicu. Jasno je da ste se vi uplašili javnosti, ali kada kažete da mi treba da pratimo i da ne smemo govoriti o onome što će se desiti i procenjivati, tu se ne slažemo. Mislim da je naš posao upravo da procenjujemo šta će se desiti na osnovu zakonskih i podzakonskih akata koje vi donosite. Ovo što ste uradili donošenjem Zakona o planiranju i izgradnji i donošenjem ove uredbe o propisivanju kriterijuma, gospodine Duliću, vi i vaša vlada, to se naziva sistemskom korupcijom. Vi stvarate sistemske uslove da se ošteti država, a posle ćete svi prati ruke i reći – sve je urađeno u skladu sa zakonom. Podsećam vas na ono što ste vi rekli – ovo je bilo 2009. godine. Ubeđen sam da ste to rekli zato što ste smatrali da je to ispravno, i ja se s tim slažem, ali očigledno, gospodine Duliću, tada niste bili upoznati sa svim. U međuvremenu je neko došao, možda vam malo zavrnuo ruku i rekao – sada će se forsirati nekakva druga priča. Ako govorimo o prostornim dokumentima, ukoliko govorimo o zakonu, o Prostornom planu Republike Srbije, to je zakon. Ovo je jedna od četiri luke. I vi ste to jasno rekli. Bez obzira šta ko priča, a pričamo o planskom dokumentu najvišeg reda, to je Prostorni plan, kaže – tu se nalazi Luka, ne može se planskim dokumentom nižeg reda propisati bilo šta drugo jer će izaći inspektor, pa će se voditi postupak. Tako je, gospodine Duliću, po Generalnom planu Beograda do 2021. godine Luka takođe tu. Ali, gospodine Duliću, ja sam spreman da se opkladim s vama u šta god hoćete da će se to promeniti. Da li bilo ko, da li vi smete da garantujete ovde svojom imovinom, čašću, političkom karijerom da će do 2021. godine tu ostati Luka? Naravno da neće. I pustite tu priču šta ako odluči investitor da se zaparloži zemljište. Onda se oduzima. Vi ste bili u obavezi, gospodine Duliću, po prethodnom zakonu, da insistirate da se oduzme zemljište koje nije privedeno nameni. Znate li kada je dato zemljište preduzeću Luka Beograd i kako je dato, pod kojim uslovima? Dao je grad Beograd besplatno na korišćenje isključivo za lučku delatnost. Nije se tamo obavljala samo lučka delatnost. Vi znate da je tamo Delta, da je tamo iDEA, da tamo ima i kancelarija i da se tamo obavlja mnogo drugih delatnosti. Nema šta nema na prostoru Luke Beograd.
Zahvaljujem, gospodine Šaroviću. Vreme za repliku je isteklo, razumeli smo. Kao poslednji prijavljeni po redosledu, reč ima narodni poslanik Dušan Marić. Izvolite.
Dame i gospodo, jutros sam bio u selu Krnjevu kod Velike Plane i moji birači su mi naložili da današnje izlaganje počnem pitanjem ministru Duliću – kada će Vlada Srbije i njegovo ministarstvo ukinuti vanredno stanje, koje u tom selu traje otprilike mesec dana zbog pokušaja Vlade da u njemu skladišti opasan otpad? Odluku da u vojnom objektu koji se nalazi na brdima iznad Krnjeva skladišti opasni otpad Vlada je donela zaključkom 25. juna 2009. godine. Istim zaključkom objekat je izuzet od Ministarstva odbrane i predat u nadležnost Ministarstva životne sredine i prostornog planiranja. Da će njihovo selo biti iskorišćeno za odlaganje opasnog otpada, meštani Krnjeva su saznali slučajno od radnika koji su došli da navedeni objekat privedu nameni. Od tog dana oni su blokirali objekat poljoprivrednim mašinama, ispred njega drže 24-časovne danonoćne straže i ističu da će ih držati sve dok Vlada ne promeni svoju odluku. Vlada je privremeno obustavila radove na objektu, međutim, ostala je pri stavu da se u Krnjevu skladišti opasan otpad. Tražim od ministra da odgovori na jedno zdravorazumsko pitanje – kako je moguće da, pored desetina napuštenih vojnih objekata u nenaseljenim ili retko naseljenim područjima Srbije, pored brojnih napuštenih rudnika, Vlada donese odluku da opasan otpad skladišti usred Pomoravlja, bukvalno u oranicama, na rubu gusto naseljenog sela, nekoliko stotina metara od izvora iz kojih se to selo snabdeva vodom i nekoliko stotina metara od važnih kulturnoistorijskih spomenika? Gospodine ministre, odlaganje otpada u Krnjevu ne bi predstavljalo samo trajnu opasnost po zdravlje ljudi i životnu sredinu, nego i kršenje niza zakonskih propisa i odluka koje je donela vaša vlada. Sada ću ih nabrojati. Protivzakonito je i suprotno dobroj domaćinskoj praksi, a svaka država bi trebalo da se ponaša kao dobar domaćin, to što su radovi na navedenom objektu otpočeli a da lokalna samouprava, opština Velika Plana i mesna zajednica Krnjevo uopšte nisu bili upoznati s odlukom Vlade da u njihovom mestu skladišti opasan otpad. Drugo, prostorni plan u opštini Velika Plana, a taj prostorni plan je potvrđen od nadležnih organa Republike Srbije, i regulacionim planom za naseljeno mesto Krnjevo nije predviđeno da se na toj lokaciji može izgraditi objekat slične namene. Treće, ovde imam Pravilnik o načinu postupanja s otpacima koji imaju svojstvo opasnih materija, koji je usvojila Vlada Srbije. U tački 7) stav 1. se kaže – skladište se smešta tako da udaljenost od naselja iznosi najmanje pet kilometara. Objekat koji nameravate da pretvorite u skladište je udaljen nekoliko stotina metara od prvih seoskih kuća. Isti pravilnik, isti član, stav 2. – udaljenost navedenog objekta mora iznositi najmanje tri kilometra od zaštićenog prirodnog dobra, odnosno spomenika kulture. Navedeni objekat se nalazi nekoliko stotina metara od crkve brvnare iz 17. veka i zgrade najstarije seoske osnovne škole u Srbiji. Kao što sam rekao, skladište se nalazi u neposrednoj blizini više izvora iz kojih se pune kaptaže iz kojih se Krnjevo i osnovna škola, koju pohađa nekoliko stotina učenika, snabdevaju vodom. Radovi na rekonstrukciji ovog objekta, koje je počelo da izvodi neko preduzeće iz Pančeva, početi su bez građevinske dozvole, i to je konstatovano zapisnikom građevinskog inspektora, koji imam ovde. Pročitaću vam član zakona koji se odnosi na izdavanje građevinskih dozvola. Član 133 – ministarstvo izdaje građevinsku dozvolu za izgradnju objekata, i to, pa tačka 11) za postrojenja za tretman opasnog otpada spaljivanjem, termičkim i/ili fizičkim, fizičkohemijskim,hemijskim postupcima, kao i centralna skladišta i/ili deponije za odlaganje opasnog otpada. Sledeće, što je možda najneverovatnije, jeste da nije urađena procena uticaja na životnu sredinu, koja je bila obavezna po uredbi Vlade od 11. decembra 2008. godine. Danas u Srbiji ne možete da podignete običnu šupu, običnu garažu ako nemate procenu uticaja na životnu sredinu i prosto je neverovatno da Vlada kreće u ovakvu avanturu pravljenja skladišta opasnog otpada bez ove procene. Gospodine ministre, kao što vidite, ne postoji propis koji reguliše ovu oblast a koji Vlada, u kojoj vi vodite odgovorno ministarstvo, nije prekršila. Iz Ministarstva smo dobili odgovor da je u pitanju vojni objekat, pa se na njega ne mogu primenjivati civilni propisi. Međutim, to nije tačno. Objekat je vlasništvo Republike Srbije, bio je na korišćenju kod Ministarstva odbrane, Vlada ga je izuzela od Ministarstva odbrane i dala na korišćenje Ministarstvu zaštite životne sredine. Drugo, otpad u tom objektu će skladištiti privredno društvo, koje je pravo da skladišti otpad dobilo na tenderu. Znači, ovo obrazloženje Vlade, da je u pitanju vojni objekat i da se na njega ne mogu primenjivati civilni propisi, naprosto ne pije vodu. Otpor meštana Krnjeva da se u njihovom mestu skladišti opasan otpad je još razumljiviji ako se ima u vidu činjenica da se nekoliko stotina metara iznad sela, otprilike na uzvišenjima gde treba da bude ovo skladište, nalazi već jedna velika deponija. Ta deponija pripada susednoj opštini Smederevska Palanka. Više puta smo kao lokalna samouprava i meštani Krnjeva upozoravali susednu opštinu Smederevska Palanka i nadležne republičke organe da se deponija ukloni, međutim, svaki put smo bili izignorisani. Postavljam pitanje, gospodine ministre – kada država tako očigledno i brutalno u ovako važnoj oblasti krši sopstvene zakone, kada Vlada krši uredbe i propise koje je sama donela, kako možete očekivati od građana da poštuju i državu i propise koje donosi vaša vlada?
Zahvaljujem, gospodine Mariću. Vreme za raspravu vaše poslaničke grupe je isteklo. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa pitam – da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93? (Da.) Gospođa Judita Popović, pa ministar. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovani narodni poslanici, LDP je od početka, u toku leta kada smo raspravljali o tom famoznom Zakonu o planiranju i izgradnji, govorio o tome da je taj zakon apsolutno pogrešan. Pogrešan je iz jednog osnovnog razloga. Prvo, sam naziv tog zakona govori da se radi o planiranju i izgradnji. Šta će onda u tom zakonu odredbe koje se odnose na konverziju prava korišćenja u pravo vlasništva? Te odredbe su bukvalno na mala vrata ugurane u taj zakon i sad se gospodin ministar čudi zašto ovaj zakon svi osporavaju. A osporavaju ga svi osim skupštinske većine i njega samog, i verovatno njegovih saradnika, dok svi ostali tvrde da zakon ima očigledne mane zbog kojih stvara ogromne konfuzije. Zašto je to tako? Zato što su te odredbe koje se odnose na konverziju bukvalno revolucionarne. Zašto? Zato što s tom konverzijom stavljamo van snage pravo korišćenja, koje je jedna socijalistička tvorevina. Socijalističkog sistema, kao takvog, više nema, ali je očigledno da su recidivi društvene svojine i socijalističkog prava korišćenja još uvek veoma snažni i otporni. Baš iz tog razloga, jer se radi o ozbiljnom pitanju, to nije moglo da se stavi u formi nekoliko odredbi jednog zakona, a toliko specifičnog kao što je Zakon o planiranju i izgradnji. Može gospodin ministar da ima svoje mišljenje o tom zakonu i da smatra da je najbolji na svetu, ali rezultati i činjenice iz sprovođenja tog zakona govore nešto sasvim drugo. Neka se samo pogleda šta se dešava sa građevinskom industrijom, a građevinska industrija čini 25% industrije Srbije, koja se inače pojavljuje u naznakama. Koliko znam, najmanje 700 građevinskih firmi je prestalo da postoji ili se likvidiralo zbog određenih problema koje stvara ovaj Zakon o planiranju i izgradnji. Šta je s investicijama, stranim i domaćim? Na svakom koraku čujemo priču o tome da bez investicija nema privrednog oporavka. Evo vam ''srpski Davos'' na Kopaoniku, glavna teza su investicije, investicije, investicije. S ovakvim zakonom, koji bukvalno stavlja dva kriterijuma u pogledu konverzije prava korišćenja u privatnu svojinu, a pri tom to i retroaktivno primenjuje, investicija neće biti, a i one koje su se već dogodile su pod znakom pitanja. Dobro je primetio gospodin ministar – šta ukoliko onaj koji ne želi da konvertuje, a radi se o nekom pravnom licu, privredniku, pa ostavi da se zaparloži ta njegova nekretnina? Odgovoriću vam – neće ostaviti da se zaparloži, on će je otuđiti ili će, jednostavno, tražiti raskid ugovora, poništaj ugovora, kako god hoćete. Zašto? Zato što su uslovi prilikom te prodaje, prilikom privatizacije, stečaja ili izvršnog postupka, bili sasvim drugačiji od onih uslova koji se sada utvrđuju ovim Zakonom o planiranju i izgradnji. Vi sada naknadno menjate uslove za privatizaciju određenih nekretnina, za izvršenje određenih nekretnina i za nekretnine koje su bile predmet stečajne mase. Dakle, retroaktivno se radi nešto što definitivno stavlja pod znak pitanja da li u ovoj državi postoji poštovanje zakona, da li se ovde radi o pravnom poretku ili se radi o ad hok sistemu. Dobro je gospodin ministar primetio da se u bivšim republikama SFRJ besplatno konvertovalo pravo korišćenja u pravo svojine i da, na veliko iznenađenje svih, ne znam na koga je baš mislio, u Srbiji to nije slučaj. Zašto u Srbiji to nije slučaj? Da li Srbija zaista misli to što govore njeni čelnici, da smo mi otvoreni za strane investicije, da smo otvoreni za ekonomsku saradnju sa celim svetom? Ako je to tako, kako je moguće da se na mala vrata ponovo uvodi neki instrument kao što je podržavljenje? Jer, mi na ovaj način dolazimo u situaciju da će mnogi poslovni ljudi odustati od već kupljenih preduzeća i nekretnina jer im se možda neće isplatiti ukoliko neko nađe za shodno da proceni da su oni kupovinom objekta isti kupili za mali novac, a da zemljište vredi mnogo više. Ovo, naravno, otvara mogućnost korupcije ogromnih razmera, jer se opet daje mogućnost činovnicima da sami utvrđuju kriterijume i način procene ko je koliko uložio ili nije uložio i koliko će da košta to zemljište nakon što se odbiju troškovi ulaganja. Mislim da je to nedopustivo. Nedopustivo je, prvo, da jedan takav institut kao što je svojina bude na licitaciji, bude na tržištu političkih volja i bude predmet političkog voluntarizma. Nedopustivo je da se privatna svojina, koja je inače u zdravom ekonomskom svetu svetinja, stavlja pod znak pitanja i da se trguje s već ranije istrgovanim nekretninama, preduzećima itd. Stvarno bih volela da vidim te situacije kada je neki poverilac, koji je u toku izvršnog postupka došao do određene imovine, objekta i prava korišćenja zemljišta na kom se objekat nalazi… A mogu da vam kažem, kada god se procenjuje vrednost objekta, ona uvek ide u paketu sa zemljištem, s položajem tog zemljišta i objekta. To nisu razdvojene kategorije, to je jedna kategorija. To može da vam potvrdi i potpredsednik Skupštine gospodin Novaković, koji je takođe advokat. Možete straćaru da kupite u Beogradu po veoma visokoj ceni samo zato što se nalazi na mestu gde se nalazi. Položaj te straćare određuje i tržišnu vrednosti iste. Dakle, tržišna vrednost, a ne građevinska vrednost je najčešće predmet kupoprodaje i prema tome se i određuju uslovi poslovanja. Ako su uslovi poslovanja bili jedni, mi te uslove poslovanja nakon zaključenog pravnog posla, retroaktivno, ne možemo da menjamo. Ma koliko hteli neke nove metode da uvedemo, mi ćemo opet biti izuzetak u odnosu na sve okolne republike, bivše republike SFRJ. Mi smo ti koji ćemo da čuvamo društvenu, državnu ili već ne znam čiju imovinu samo zato da bismo podilazili onom populizmu koji viče – ne dajte, molim vas, to je društveno, to je državno, ne ispod cene, ne tajkunima. A interesantno je, ovaj zakon napadaju svi, i tajkuni i oni koji štite društvenu svojinu, pa se postavlja pitanje – ako je ovaj zakon zaista pod takvim napadom, kako onda može biti da se još niko nije dosetio da bi eventualno morao da se promeni? Još jedno bih posebno istakla, a to je, da vas podsetim – nije samo Beograd Srbija, nije Beograd centar sveta, nije Luka Beograd jedina bitna imovina i nekretnina u ovoj državi; postoji još jako puno imovine, preduzeća, fabrika, nekretnina koje su privatizovane, koje su prodate u postupku stečaja ili izvršnog postupka. Prema tome, nemojmo se toliko fokusirati. Hajdemo malo da izmestimo politiku iz nekih pravnih stvari. Tamo gde bi pravo trebalo da ima najvažniju ulogu, gde bi pravobranilac trebalo da ima ulogu, gde bi sudovi trebalo da imaju najveću ulogu, meša se politika, pa se licitira oko cifara od kojih se stvarno zavrti u glavi. Da li se radi o milionima, stotinama miliona ili milijardi, mislim da je to samo stvar mašte. Realnost je nešto sasvim drugo. Dakle, opet se potvrđuje ono o čemu LDP govori, da je nedopustivo da se sistemska rešenja (konverzija prava korišćenja u privatnu svojinu je sistemsko rešenje u okviru Zakona o planiranju i izgradnji) ne mogu na ovakav način rešavati. To mora da se radi sistemskim zakonima, na mnogo višem nivou i mnogo ozbiljnije. U protivnom dolazimo u situaciju da je zakon nesprovodiv, otvara jako puno pitanja i apsolutno sve je pod znakom pitanja. A mi nemamo vremena i ne smemo dozvoliti da se već na prvom koraku zastane. Jer, od investicija, od stranih ulaganja, ukoliko nemate sigurnost, pravnu sigurnost poslovanja, a pre svega pravnu sigurnost privatnog vlasništva, tada nema ništa. Ako vas napada i Agencija za borbu protiv korupcije i ako vas napadaju tzv. tajkuni i ako vas napadaju i branioci državne i društvene svojine, šta vam to govori? Šta vam govori to da je cena građevinskog zemljišta u Beogradu, u vremenima krize, nakon donošenja ovog zakona, na nivou cena u Dubaiju? Zar je Beograd neka bolja destinacija od Dubaija? Da li je Beograd bolja destinacija od Londona, Pariza, Barselone ili bilo kog velikog evropskog grada? Prosto je neshvatljivo da cene građevinskog zemljišta u Beogradu budu toliko visoke. Dakle, sve je to verovatno plod i rezultat jednog lošeg zakona, ovog poslednjeg, od 31. avgusta 2009. godine, a da ne pričam o pogrešnom sprovođenju tog zakona, o prilično čudnom pristupu i razmišljanju o tome šta se želi tim zakonom. Očigledno se baš i ne zna ili se krije prava istina. Mislim da je vreme da napokon dođemo do novih zakona što se javne svojine tiče, da se novim zakonom o konverziji prava korišćenja u pravo svojine, kao i sa denacionalizacijom, restitucijom, promeni klima u ovoj državi i omogući da se zaista i proizvodi i ulaže i, samim tim, omogući bolji život za građane Srbije, a ne da se sve svede na političke igre i intrige. Jer, jedino što je ovaj zakon postigao, to je da su se intrige razmahale do vasione.
Hvala. Reč ima gospodin Dulić.
Zaista ću vrlo kratko. Mislim da smo danas imali prilike da debatujemo mnogo manje o Zakonu o državnom premeru i katastru, a mnogo više o problemima s kojima se svi mi suočavamo u društvu kao posledicom donošenja reformskih zakona. Mi se nalazimo u procesu reformi i prirodno je da se mnogi ne slažu s tim, zbog toga što su ušuškani i sigurni u svojim zabranima, kojima su vladali decenijama, a sada se tome nazire kraj i pokušavaju da poslednjim atomima snage spreče neke procese koji su neminovni. Više puta sam danas rekao, ko god bio na vlasti, šta god se desilo nakon nekih narednih izbora, svako ko dođe da se bavi ovim poslom, morao bi da sprovede iste ove reforme koje mi danas ovde sprovodimo i morao bi najzad da reši šta da radi s pitanjem konverzije prava korišćenja u pravo svojine, šta da radi s pitanjem opasnog otpada, šta da radi s mnogim drugim pitanjima s kojima se mi danas suočavamo i koji su vrlo teško rešivi. Jednu stvar moram da kažem i da ispravim, prosto zbog toga što je to pogrešan navod. Cene građevinskog zemljišta u Beogradu su visoke zadnjih pet godina. One nemaju nikakve veze sa Zakonom o planiranju i izgradnji. Zakon o planiranju i izgradnji je upravo, pošto je predvideo svojinu nad građevinskim zemljištem i omogućio milionima ljudi da postanu vlasnici građevinskog zemljišta, omogućio da najzad u Srbiji tržište građevinskog zemljišta zaživi. Kada zaživi tržište i kada na ponudi građevinskog zemljišta bude više nego što je bilo do sada, siguran sam da će i cene pasti. Sama činjenica da ovaj zakon, kao što ste rekli, napadaju i tajkuni i zaštitnici društvenog kapitala i Savet za borbu protiv korupcije meni govori da smo na dobrom putu da najzad napravimo normu koja će uvesti neophodni balans. Neki ga napadaju zbog toga što imaju interesa, neki zbog toga što su verovali u model koji ste vi ovde prezentovali, a to je - da se ne bismo zaglavljivali u te birokratske zavrzlame i omogućavali administraciji da arbitrarno odlučuje, ajde da im damo sve besplatno. Vi ste, dakle, navijali za to da se zemljište udeli besplatno. Mi to nećemo dopustiti i nismo dopustili ovim zakonom. Za neke koji napadaju siguran sam da nisu ni pročitali norme i da nisu najbolje razumeli uredbu. Mi ćemo se potruditi, kroz praksu, da pokažemo da ona ima smisla. To je jedan problem, s kojim se mi suočavamo kada u javnosti pokušamo da raspravljamo o stvarima o kojima smo već raspravljali u javnim raspravama i skupštinskim debatama. Dakle, ja sam danas ovde prisustvovao ponovnoj javnoj raspravi i debati o Zakonu o planiranju i izgradnji, koji živi već nekoliko meseci i koji će da sprovede sve norme o kojima smo danas ovde pričali. Mi ćemo u ovoj godini pomoći građevinskoj industriji. Ona je u dubokoj krizi. Kriza građevinske industrije je počela u decembru 2008. godine. Ona nema nikakve veze sa Zakonom o planiranju i izgradnji. Mi planiramo u ovoj godini da započnemo izgradnju 500.000 kvadrata stambenog prostora kroz mere subvencije projektnog finansiranja, koji ćemo omogućiti građevinskim preduzećima. Mogu da vam kažem jednu lepu vest. Do sada se veliki broj banaka javio. Sledeće nedelje ćemo zaključiti ugovore sa bankama. Od sledeće nedelje će faktički početi građevinske firme koje imaju zemljište sa lokacijskom dozvolom da konkurišu za ove veoma jeftine i povoljne kredite za projektno finansiranje. Prema podacima kojima sad raspolažemo, već je preko 500.000 kvadrata stambenog prostora rezervisano preko Privredne komore. Dakle, u ovom trenutku je interesovanje građevinskih preduzeća mnogo veće nego što mi u ovom trenutku imamo novca da pokrijemo trošak projektnog finansiranja. Nadam se da ćemo u nekom od rebalansa budžeta, eventualno, ukoliko se zaista pokaže da ovaj projekat pokreće i generiše građevinsku industriju, omogućiti više novca da bi svi oni koji hoće da grade bili u tome. Tačno je da građevinska industrija generiše značajno bruto nacionalni dohodak. Ove godine, samo zahvaljujući ovoj meri Vlade, mi planiramo da ''upumpamo'' u građevinsku industriju negde između 400 i 500 miliona evra, što je, priznaćete, veoma kvalitetan projekat i značajno će doprineti sveobuhvatnoj ekonomskoj slici. Zahvaljujem vam na raspravi. Izvinjavam se ako sam bio opširniji u objašnjavanju politike koju zastupamo, ali to radimo s uverenjem da smo na dobrom putu i da ćemo zaista uspeti da u ovoj toliko neuređenoj oblasti kao što su građevina i urbanizam u godinama koje su pred nama najzad uvedemo toliko očekivani red. Hvala vam puno.
Hvala vama. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o državnom premeru i katastru. Na osnovu člana 85. određujem pauzu u trajanju od jednog sata. Nastavljamo u 17.00 sati. U elektronskom sistemu stoje prijave gospodina Dušana Marića i gospođe Judite Popović, pa će u 17.00 sati prvi dobiti reč. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo rad. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam povodom razmatranja 15. tačke dnevnog reda, Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o međunarodnom prevozu u drumskom saobraćaju, pored predstavnika predlagača Milutina Mrkonjića, ministra za infrastrukturu, pozvala da sednici prisustvuje i Milorad Ilić, pomoćnik ministra za infrastrukturu. Prelazimo na 15. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O MEĐUNARODNOM PREVOZU U DRUMSKOM SAOBRAĆAJU (načelni pretres) Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaje Odbora za saobraćaj i veze i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničkih grupa. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, konstatujem da je vreme rasprave po poslaničkim grupama sledeće: Poslanička grupa ''Za evropsku Srbiju'' - jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS - jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus - 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS – Vojislav Koštunica - 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa "Napred, Srbijo" - 15 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS-JS - osam minuta; Poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa ''Nova Srbija'' - 10 minuta i 48 sekundi;Poslanička grupa manjina - osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju narodni poslanici: Đorđe Milićević – poslaničku grupu SPS-JS, Vladan Jeremić – poslaničku grupu SRS, Zoran Šami – poslaničku grupu DSS - Vojislav Koštunica. Saglasno članu 142. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Gospodin Dušan Marić reklamira povredu Poslovnika.
Dame i gospodo, ukazujem na povredu člana 104. Poslovnika Narodne skupštine. Smatram da je ministar Oliver Dulić prilikom mog prethodnog izlaganja povredio dostojanstvo Narodne skupštine. U toku većeg dela mog izlaganja o protivzakonitim pokušajima ministra Dulića i njegovog ministarstva da u Krnjevu kod Velike Plane skladište opasan otpad, čak i u trenucima kad sam mu se lično obraćao i tražio odgovore na vrlo bitna pitanja, ministar je ćaskao s gospodinom Novakovićem. Zaista smatram da to nije bilo u redu. Drugo, smatram da je nedopustivo da narodni poslanik ministru koji je prisutan u Skupštini postavi nekoliko vrlo bitnih pitanja koja se tiču zdravlja više od četiri hiljade građana Srbije i da on ta pitanja potpuno ignoriše. U prvi mah sam bio u dilemi da li gospodin ministar ignoriše građane Krnjeva ili, jednostavno, ne zna šta se radi u njegovom ministarstvu, a sada sam ubeđen da je u pitanju i jedno i drugo. Izneću samo još jedan vrlo bitan podatak. Ministar Dulić je odbio da dođe na jučerašnju sednicu Odbora za zaštitu životne sredine. Odbio je da sučeli svoje argumente o skladištu u Krnjevu s narodnim poslanicima, ali nije propustio priliku da se, nakon izlaska iz ove sale, obrati novinarima na vrlo uvredljiv način. Rekao je, između ostalog, sledeće – sednici su prisustvovali odbornici opozicije, ali oni nisu dovoljno stručni da raspravljaju o ovom problemu. Smatram da je povređeno dostojanstvo Narodne skupštine.
Gospođa Judita Popović reklamira Poslovnik.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je replika na izlaganje gospodina ministra. Nije mi to običaj, ali moram da se javim, samo iz jednog jedinog razloga, što je izneta jedna neistina. Rečeno je da se LDP zalagao za to da se zemljište besplatno dodeli određenim tajkunima, odnosno onima koji su nekretnine stekli (govorim o privrednim i ostalim pravnim licima) u toku privatizacije, u toku stečaja ili izvršnog postupka. LDP nikada nije rekao da traži da se zemljište dodeli besplatno. Nikada LDP nije forsirao taj način rešavanja problema konverzije prava korišćenja u pravo svojine. Mi smo od početka tvrdili i načelno se zalagali za to da ne može jedan zakon da ima retroaktivnu snagu na određene pravne poslove. To je pod jedan. Pod dva, rekli smo da ne mogu naknadno da se menjaju uslovi pod kojima su nekretnine stečene u ranijem periodu. Posebno smo isticali da se protivimo tome da se konverzija prava korišćenja u pravo vlasništva radi i donosi u jednom takvom zakonu kao što je Zakon o planiranju i izgradnji. Pored toga, isticali smo da se, ako se već odlučilo da se konverzija unese u predmet i sadržinu ovog zakona, odrede precizni uslovi u tom famoznom članu 103. koji ne bi proizvodili konfuziju, a sam ministar je govorio da su sve bivše republike SFRJ uradile konverziju prava korišćenja u pravo vlasništva bez naknade i nisu pravili razlike između dve kategorije sticalaca, dakle fizičkih lica koji su vlasnici stambenih zgrada i stanova i pravnih i privrednih lica koja su nekretnine stekli u privatizaciji, stečaju ili izvršnom postupku. Od početka tvrdimo da je to veoma loša poruka za sadašnje i buduće investitore, da su posledice zaista veoma loše i da će se tek pokazati koliko je to loše rešenje, zato što bi svojina, privatna svojina morala da bude u prvom planu i da bude sistemski zaštićena, a ne na ovaj način, da stalno menjamo uslove sticanja iste.
Pošto je to bila replika, nema komentara. Da li predstavnik predlagača Milutin Mrkonjić, ministar za infrastrukturu, želi reč? (Da.) Izvolite.
Kao i uvek, posebna mi je čast da u ovom visokom domu mogu da govorim o izmenama i dopunama Zakona o međunarodnom prevozu u drumskom saobraćaju, upravo zbog toga što su, uvek to ističem, ljudi koji su vodili ovaj posao i Ministarstvo u prethodnim godinama, sada ovde narodni poslanici, čije mišljenje uvažavam i poštujem iznad svega. Sada je tu samo prof. Šami, ali kada govorim o ovome, mislim i na gospodina Velju Ilića i gospodina Dragana Todorovića, koji su ove resore vodili. Onda je meni lako da i ostalim poslanicima dočaram ono što želim da kažem. Osnovna karakteristika ovog zakona je da je vremenski neusaglašen, ograničen u primeni i u određenoj meri neusklađen s aktuelnim zakonskim regulativama u zemlji, okruženju, zemljama EU i multilateralnim ugovorima kojima je Republika Srbija pristupila. Sadašnje izmene i dopune zakona su obaveza Srbije prema članstvu u Međunarodnom transportnom forumu, u kome je Srbija obnovila svoje članstvo od 2002. godine. Sadašnji zakon, koji je donet 1998. godine, ne poznaje CEMT, međunarodnu multilateralnu dozvolu, ni pojedinačnu stranu dozvolu s kojom srpski prevoznici obavljaju prevoz kroz i prema stranim zemljama. Takođe, kaznena politika Republike Srbije prema stranim prevoznicima na teritoriji Republike Srbije je daleko blaža od kaznene politike stranih zemalja kroz koje se kreću srpski prevoznici, što ih dovodi u neravnopravan položaj na međunarodnom transportnom tržištu. Ovim izmenama i dopunama zakona se izlazi u susret zahtevima srpskih prevoznika ka ravnomernoj i recipročnoj kaznenoj politici u odnosu na strane prevoznike. Srbija danas raspolaže malim brojem CEMT dozvola za 2010. godinu. Od Međunarodnog transportnog foruma dobijena je samo 941 dozvola. Ovaj broj je daleko od potreba srpskih prevoznika. S navedenim brojem CEMT dozvola srpski prevoznici nisu u mogućnosti da prevezu sve robe koje se pojavljuju na srpskom transportnom tržištu. Na srpskom transportnom tržištu se pojavljuju strani prevoznici, odnosno prevoznici iz regiona, koji nisu konkurencija srpskim prevoznicima, ni po ceni ni po kvalitetu prevoza, već raspolažu dovoljnim brojem dozvola za međunarodni prevoz stvari. Kako sam već rekao, sve izmene i dopune zakona su posledica međunarodnih obaveza Republike Srbije prema Međunarodnom transportnom sporazumu i zato se i donosepo hitnom postupku. Ministarstvo za infrastrukturu će, u saradnji s Privrednom komoromSrbije i udruženjima prevoznika, do kraja godine pripremiti potpuno nov zakon o prevozu stvari i zakon o prevozu putnika u međunarodnom drumskom saobraćaju. Novi zakoni će na potpuno nov način urediti pre svega promene koje su se odigrale na međunarodnom i domaćem transportnom tržištu od 1998. godine do danas. Navešću kao primer samo jednu suštinsku promenu. U vreme donošenja osnovnog zakona, 1998. godine, većina preduzeća u međunarodnom prevozu putnika i stvari bila je u društvenoj svojini. Danas su sva preduzeća i u prevozu putnika i stvari u privatnoj svojini, a u međunarodnom prevozu stvari izvršena je najuspešnija privatizacija u zemlji. Predložene izmene i dopune Zakona o međunarodnom prevozu u drumskom saobraćaju stvoriće osnovu za uspešniju diplomatsku borbu Srbije za veći broj međunarodnih multilateralnih dozvola, što će omogućiti srpskim prevoznicima ravnopravniji položaj na međunarodnom transportnom tržištu. Ministarstvo za infrastrukturu predlaže da Narodna skupština Republike Srbije usvoji zakon o izmenama i dopunama Zakona o međunarodnom prevozu u drumskom saobraćaju, u predloženom tekstu.
Da li izvestioci odbora žele reč? Gospodin Ilić nije tu. Da li gospodin Vlatko Ratković želi reč? (Ne.) Da li narodni poslanik Srboljub Živanović, koji je izdvojio mišljenje na sednici Odbora za saobraćaj i veze, želi reč? (Nije tu.) Ko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Gospodin Đorđe Milićević. Izvolite.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani ministre Mrkonjiću, dame i gospodo narodni poslanici, na samom početku želim da kažem da će poslanička grupa SPS-JS u Danu za glasanje podržati predložene izmene i dopune zakona. Za nas su potpuno prihvatljivi razlozi koji su navedeni u obrazloženju ovog zakonskog predloga. Dakle, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o međunarodnom prevozu u drumskom saobraćaju poslanički klub SPS-JS će podržati, još jednom potpuno jasno i precizno želim da istaknem, pre svega iz razloga koji su dati u obrazloženju ovog zakonskog predloga. Ovo, pre svega, shvatamo kao usaglašavanje, kao što je i rečeno u uvodnom izlaganju ministra, s propisima Međunarodnog transportnog foruma, čiji je Srbija član, i izjednačavanje domaćih i stranih prevoznika u međunarodnom drumskom transportu i, s druge strane, to moramo da zapazimo, pooštravanje kaznene politike, pre svega za strane prevoznike u Srbiji. Predlog zakona, kao što je konstatovano, prvi put definiše CEMTdozvolu, međunarodnu multilateralnu dozvolu za prevoz stvari, koju izdaje Međunarodni transportni forum, ali i pojedinačnu dozvolu, koja se izdaje na osnovu međunarodnog sporazuma naše i strane zemlje, kojom se mogu obaviti najviše dve vožnje. Međunarodni transportni forum je Srbiji za 2010. godinu odobrio 940 CEMT dozvola, što ne zadovoljava ni 10% potreba prevoznika. Srpski prevoznici stvari najčešće voze, a time imaju potrebu za najvećim brojem pojedinačnih dozvola, pre svega u Mađarsku, Italiju, Austriju, Rusiju itd. Godišnji kontingent italijanskih bilateralnih dozvola je oko 9.000, ruskih samo 3.000. Tranzit srpskim prevoznicima kroz Austriju, a pogotovu kroz Mađarsku, strogo je ograničen. Neke zemlje su dozvolile potpunu liberalizaciju odnosa u međunarodnom drumskom transportu, dakle kretanje vozila bez režima dozvola, poput Slovenije, BiH, Crne Gore, a sa drugima postoji sporazum da se broj dozvola razmeni u dovoljnom broju za prevoznike – Hrvatska, Bugarska, Rumunija. Želim da istaknem i najvažniji sporazum, s Belgijom, koji je premijer Republike Srbije potpisao pri nedavnoj poseti Belgiji. Nedovoljan broj međunarodnih CEMT dozvola, i to pojedinačnih dozvola pre svega sa, kao što sam rekao, Italijom, Austrijom, Mađarskom i Rusijom, predstavlja jednu vrstu sankcija i ozbiljnog ograničenja pristupu evropskom transportnom tržištu kada je reč o srpskim prevoznicima. Istim intenzitetom kojim je Vlada Republike Srbije godinama vodila upornu borbu za ukidanje viza građanima Srbije, ubeđen sam da se tako mora zalagati i za povećanje broja dozvola srpskim prevoznicima i potpunu liberalizaciju u međunarodnom drumskom transportu. U međunarodnom drumskom transportu, to želim posebno da istaknem i to je opštepoznato, srpski prevoznici su stvarni lideri u regionu, kako po broju i kvalitetu vozila, tako i po kvalitetu i sigurnosti usluga koje pružaju. Stoga im je zaista potrebna podrška države, i ja očekujem i ubeđen sam da ona neće izostati, da na slobodnom tržištu usluga iskažu svoje prednosti kada je reč o regionalnom transportu. Ovim predlogom zakona se pooštrava kaznena politika, kao što sam rekao, prema stranim prevoznicima koji voze kroz Srbiju, odnosno uvodi se recipročna kaznena politika prema stranim prevoznicima, odnosno mere reciprociteta. Do sada su strane zemlje, prema svom zakonodavstvu, izricale neuporedivo oštrije mere prema srpskim prevoznicima nego što su srpski državni organi mogli da to urade prema stranim prevoznicima, odnosno prema stranom prevozniku. Poslanička grupa SPS-JS smatra da je donošenje predloženih izmena i dopuna zakona koji je danas pred nama prvi i, rekao bih, hitan korak u regulisanju odnosa u prevozu putnika i prevozu stvari u međunarodnom saobraćaju i da treba da sledi potpuno nov zakon, kao što je to ministar rekao, ili nov zakon o prevozu stvari u međunarodnom saobraćaju. Iz obrazloženja zakona se vidi da je sadašnji zakon, i to je ministar vrlo precizno naglasio u uvodnom izlaganju, donet čak 1998. godine, u vreme kada je u ovoj oblasti dominantan svojinski oblik bila društvena svojina. Danas su sva preduzeća u međunarodnom prevozu putnika i stvari uglavnom u privatnoj svojini. Zakon ima brojne oblike zaštite rada preduzeća u društvenoj svojini, poput vrlo strogih zaštitnih vremena u prevozu putnika, a na slobodnom tržištu i u privatnoj inicijativi za tim, prosto, nema potrebe. Poslanička grupa SPS-JS podržava, još jednom želim da kažem, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o međunarodnom prevozu u drumskom saobraćaju i zalaže se da se pripremi potpuno nov zakon, koji će biti usaglašen sa zahtevimameđunarodnog transportnog tržišta, ali i sa savremenim potrebama srpskih prevoznika i korisnika usluga u međunarodnom saobraćaju. Na samom kraju ovog izlaganja želimo da uputimo određene sugestije i predloge za razmišljanje nadležnom ministarstvu. To je član 7. ovih izmena i dopuna zakona, odnosno predlog koji se odnosi na to da se posle člana 13. dodaju član 13a. i 13b. Član 13a. se odnosi na polaganje stručnog ispita kada je reč o direktoru ili drugom odgovornom licu transportnog preduzeća, a član 13b. se odnosi na obaveznu stručnu obuku. Dajemo kao predlog za razmišljanje da se, kada je reč o članu 13a, uvede promena da član 13a. omogući da nadležno ministarstvo, odnosno Ministarstvo za infrastrukturu, propiše uslove za oslobađanje od polaganja stručnog ispita, ili dela stručnog ispita, imajući na umu činjenicu da, recimo, u nekim preduzećima ima direktora koji imaju 20 i više godina stručnog rada u ovoj oblasti, odnosno u saobraćaju. Prosto, smatramo da možda ne bi bilo ni logično da polažu stručni ispit, koji je, ne želimo da potcenjujemo, ali nešto nižeg nivoa znanja od onog koji oni već poseduju. Kada je reč o članu 13b, to je još jedan predlog za razmišljanje, tu je predviđeno da svi pre polaganja stručnog ispita imaju obaveznu stručnu obuku. U redu je da postoji stručni ispit, ali smatramo da obuka možda i ne bi trebalo da bude obavezna, već fakultativna, kako bi svaki zaposleni, svako ko ima obavezu da polaže ispit, imao prilike da se izjasni da li će pohađati tu obuku ili ne. Na samom kraju, uz ove predloge za razmišljanje, potpuno jasno i precizno ističemo da će poslanički klub SPS-JS u Danu za glasanje podržati predložene izmene i dopune zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Milićeviću. Reč ima narodni poslanik dr Zoran Šami.
Gospođo predsednice, dame i gospodo kolege poslanici, gospodine ministre, dozvolite mi, pre nego što pređem na načelnu priču o samom zakonu, da kažem nekoliko stvari vezanih za celokupnu ovu oblast. Ako postoji oblasti za koju bi država Srbija trebalo da bude veoma zainteresovana, to je, po mom dubokom uverenju, saobraćaj. Ne bih sada da držim predavanje o tome, ali je potpuno jasno da je saobraćaj jedna od onih grana privrede u kojoj država Srbija ima realnu šansu da iskoristi, pre svega svoj geografski položaj, a zatim i neke druge prednosti koje u toj oblasti ima. Pri tome, kad kažem saobraćaj, ne mislim samo na drumski saobraćaj, iako je ovde reč o drumskom transportu, već mislim na sve vrste saobraćaja - i vazdušni i rečni i železnički i drumski, pa, ako hoćete, i PTT saobraćaj. Mnogo je u javnosti proteklih meseci i godina pričano o jednom delu problema u saobraćaju, a to je izgradnja saobraćajnica. Bez obzira da li se opet radi o autoputevima, prugama, raščišćavanju plovnih puteva itd., to su problemi saobraćajnica i oni danas nisu na dnevnom redu. Ali, ima jedna druga vrsta problema, a to je problem transporta. Opet transporta, i drumskog i železničkog i svih ostalih. Sada ću reći nešto o čemu obično ne razmišljamo, ali postoji jedna bitna razlika između te dve vrste problema i moramo to da razumemo. Ako je reč o saobraćajnicama, tada se interes naše države podudara s interesom država ne samo u okruženju i ne samo u EU, nego uopšte u Evropi. I oni imaju interes kao i mi, da mi gradimo saobraćajnice, renoviramo pruge, gradimo autoputeve, osposobljavamo vodne puteve, aerodrome itd. Međutim, kada je reč o transportnim sredstvima, tu interesi više nisu isti. Tu svi oko nas, ako hoćete i u Evropi, imaju interes da mi uopšte nemamo transportna sredstva. Ništa ne karikiram. Koji je interes neke strane države da mi imamo železnicu? Nemaju nikakav interes, možemo da je ukinemo odmah. Njih interesuje pruga. Ne interesuju ih putnički ili teretni vozovi, ni ovi kamioni o kojima sada pričamo, odnosno drumski transport. Ako mi nemamo drumske transportere, odlično, imaju oni, radiće poslove i zaradiće pare. Naravno da smo mi jako zainteresovani da to sve imamo i naravno da smo jako zainteresovani da imamo potpuno regulisanu tu oblast. Zainteresovani smo iz više razloga. Prvo, pare koje zarade naši prevoznici, uopšte nije bitno da li su u vlasništvu države, kao npr. Železnica (ne bih se složio da nemamo državno vlasništvo; naprotiv, Železnica je državno vlasništvo), ili su pretežno u privatnom vlasništvu kao sitni transporteri ako je reč o drumskom saobraćaju. Dakle, imamo interes da to razvijamo, jer novac koji se na tome zaradi ostaje u državi. Na stranu što ubiramo, naravno, od transportera porez i sve ostalo i sigurno je mnogo jeftinije da našu ili tuđu robu prevoze naši ljudi i da novac koji na tome zarade ostaje u državi Srbiji, a ne stranim prevoznicima. Naprosto, to je tako. Kad ovo pričam, nemam nikakvu lošu nameru. Naši prevoznici, bez obzira o kojoj vrsti prevoza je reč, moraju da izađu na evropsko tržište i da u tome plivaju koliko plivaju. Na nama je da propišemo pravila igre i to je predmet ovog zakona. Radi se o jednoj od oblasti o kojima ozbiljno treba voditi računa. Nije sve u Koridoru 10, nije sve u putevima, prugama itd., nego je nešto i u transportu. I to je jedna ozbiljna oblast, koju valja urediti ne samo zato da bismo, naravno, izvršili sve neophodne modernizacije i usaglašavanja s našim okruženjem vezano za CEMT dozvole i sve ostalo, nego i zato što je to jedna oblast u kojoj, čini mi se, ima dosta toga što bi se moglo srediti i urediti. Ako je reč o ovom zakonu, on je korektan, ali imam dve primedbe. O jednoj od njih je na svoj način govorio gospodin Milićević, a druga je primedba vezana za ono čega nema u ovom zakonu, a po mom uverenju bi trebalo da bude. Naime, delimično i zbog situacije u kojoj se naša država nalazila 90-ih godina prošlog veka, raznih političkih i ekonomskih blokada kojima smo bili izloženi, na polju izdavanja dozvola vladao je pravi eldorado. U jednom trenutku sam bio ministar saobraćaja u saveznoj vladi, čija je to tada bila jurisdikcija, a to je pozna jesen 2000. godine, i moram da priznam da sam zatekao situaciju za koju mislim da su mito i korupcija blage reči. To je mnogo gore izgledalo. Dozvole su se bukvalno kupovale, u to vreme za nemačke marke. Ja sam pokušao to na određeni način da sprečim. Nažalost, nisam dugo bio ministar i moram priznati da nisam dovršio posao. Kasnije je taj posao prešao u nadležnost republičkog ministarstva za saobraćaj. Moram priznati da nisam oduševljen rezultatima gospođe Rašete u tom trenutku na tom polju i bojim se da u toj oblasti još uvek ima koječega. Kad ovo kažem, nemam ništa na umu, ni aktuelnog ministra ni aktuelnu vladu, te poslove obavljaju ipak neki činovnici, ali zakon mora biti takav da sve takve pokušaje onemogući. Nisam našao u ovom zakonu neka finija pravila igre koja bi to onemogućila i to je neka moja načelna primedba, koja se ne može otkloniti amandmanima. Drugo, moram priznati da je član 7. meni potpuno nerazumljiv. Lično mislim da član 7, odnosno dva nova člana, 13a i 13b, treba izbrisati. Nisam hteo da stavljam amandman na taj član iz prostog razloga što pretpostavljam da, ako je Vlada to napisala, odnosno ako je ministarstvo to napisalo, stoji iza toga i da to neće uraditi, ali mislim da taj član uopšte ne treba da postoji. U stvari, tačno je ovo što je gospodin Milićević rekao. Ako je reč o drumskom saobraćaju, ipak su pretežni deo privatnih prevoznika oni mali, koji imaju 1, 2, 3 kamiona, a bogami sada ima i većih. Zašto bismo mi od tih ljudi tražili, prvo, da im se dodeljuju neke posebne licence, i drugo, da polažu neke ispite? Pazite, nama neko dođe ovde i kupi ogromnu fabriku za sto miliona evra. Da li mi od njega tražimo da polaže ispit? Ako sam kupio tri kamiona i hoću da se bavim prevozom, dakle na svoj sopstveni rizik, valjda imam neka znanja da to radim. Ako nemam, propašću. Naravno, ne govorim o zakonskim propisima o bezbednosti saobraćaja i svemu ostalom što mora da se ispuni. To piše u zakonu, pa mora. Dakle, nema tu nikakav ispit da polaže. A još manje, zašto bi od nekoga, za koga ste u prethodnom članu rekli da mora da bude školovan, tražili da ide na neku obuku kod nekog Pere ili Žike ili Mike? Pravo da vam kažem, nisam hteo da pišem amandman, ali najozbiljnije molim gospodina ministra da razmisli i naprosto član 7. izbriše. Mislim da je to potpuno nepotrebno i ne vidim svrhu toga. Imao sam još neke sitne primedbe na tekst zakona, ali o njima ćemo kada budemo raspravljali o pojedinostima. To nisu neke krupne stvari, radi se o nekim detaljima i verujem da će predlagač zakona imati sluha i za te amandmane kao i za nesumnjivo dobronamerne amandmane svih mojih kolega u ovom parlamentu. Naime, podsetiću gospodina ministra, on je jednom prilikom u jednom medijskom nastupu, koji sam imao prilike da vidim, kazao da je saobraćaj u tolikoj meri značajan za Srbiju, da on prevazilazi rok trajanja jedne vlade i jednog ministra. Odmah da kažem, potpisujem to što je gospodin ministar rekao. Ovde se radi o jednoj, da kažem, kolektivnoj državnoj dobiti, o jednom velikom državnom poslu. Naravno, danas je ministar jedan, sutra će biti drugi, preksutra treći, a poslovi su takve prirode da se svakako ne mogu obaviti za dva, tri, pet dana ili godinu dana i verujem da mnogo toga valja uraditi, a verujem da ćemo biti valjda toliko pametni da to u nekom narednom periodu i uradimo. Ponoviću, moja generalna primedba je da su se mogle uvesti još neke fine kontrole vezane za izdavanje dozvola, kako bi se onemogućila i svaka pomisao na manipulacije, lopovluke ili nazovite to kako god hoćete. Od toga nisu imune ni druge zemlje. Koliko sam čitao, bio je veliki skandal u Bosni i mislim da je bio jedan veliki skandal u Hrvatskoj itd. Ima tu skandala u toj oblasti koliko god hoćete. Nažalost, to je nepopravljivo amandmanima, tako da možda treba samo da se razmisli da se to do kraja istera. Moj nezvanični amandman je da ministar razmisli da član 7. naprosto izbriše jer mislim da je potpuno nepotreban. Ako hoćete, hoćete, a ako nećete, kako vam volja.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad god se suočavamo s izmenama ili dopunama određenih zakonskih rešenja u poslednje vreme, uglavnom to činimo iz dva razloga. Ili je potrebno uskladiti ih s međunarodnom pravnom regulativom ili pravnom regulativom EU, ili je, pak, što je podjednako veliki problem, reč o zakonima koji su pokazali svoju neprimenjivost u dosadašnjoj praksi. Kada je reč o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o međunarodnom prevozu u drumskom saobraćaju, izgleda da smo uspeli obe ove činjenice da sublimiramo, jer, kao što je to rekao i gospodin ministar, očigledno je da su se bitno promenili i uslovi i način obavljanja međunarodnog prevoza u drumskom saobraćaju u državama EU i državama članicama Međunarodnog transportnog foruma. Takođe, ovakav predlog zakona koji je danas pred poslanicima u republičkom parlamentu bi trebalo upravo da reši sve one nedostatke i nepravilnosti koje su uočene u odnosu na još uvek postojeći Zakon o međunarodnom prevozu u drumskom saobraćaju, koji je, kao što smo čuli, donet, najpre još 1998. godine, pa je onda u tri navrata doživljavao očigledno samo neznatne ili kozmetičke izmene i dopune, tako da je Vlada bila prinuđena na donošenje novog zakona o izmenama i dopunama postojećeg Zakona o međunarodnom prevozu u drumskom saobraćaju. Nesporna je činjenica da je pravno regulisanje drumskog transporta upravo zasnovano na multilateralnim konvencijama i sporazumima koji su pretežno pripremljeni na nivoima UN i CMT, zatim bilateralnim sporazumima između vlada država i aktima nacionalnog zakonodavstva, čemu očigledno i mi manje ili više uspešno težimo. Dakle, to su pitanja koja upravo i treba da obuhvate taj zakonski okvir i pitanja koja se upravo rešavaju na taj način, a tiču se raznih uslova za uspostavljanje i obavljanje međunarodnog linijskog prevoza putnika, uslova za prevoz robe u režimu dozvole i režimu bez dozvola. Ono što se pokazalo kao evidentan problem je utvrđivanje kontingenata i vrsta dozvola za prevoz robe, rok važenja, način njihovog korišćenja itd., način obavljanja posebnih vrsta prevoza, što je takođe od izuzetnog značaja, prevoza opasnih roba, a, naravno, svemu tome treba pridodati ostale važne faktore, kao što su carinska, pogranična, sanitarna, veterinarska i druga pravila i, naravno, ni ovaj zakon nije imun na to, a to su aspekti koji se tiču sankcija za nepoštovanje odredbi ovakvih sporazuma. Upoređivanjem svih tih ugovora koji se zaključuju može se primetiti da su manje-više ta rešenja prilično slična, ali ono što se javlja kao određeni vid problema jeste da postoje razlike pre svega u domenu prihvatanja nivoa liberalizacije drumskog saobraćaja, fiskalnih rešenja, naknada za korišćenje puteva, taksi za izdavanje dozvola, utvrđivanje stepena primene režima dozvola i kontingenata dozvola i uglavnom su, najčešće, u najvećem broju slučajeva, primenjena rešenja zasnovana na tom tzv. reciprocitetu, tj. na načelu obezbeđivanja istih uslova i pogodnosti za prevoznike obe ugovorne strane. Želeo bih ovom prilikom da istaknem da se celokupan razvoj tog transportnog sistema, ako možemo tako da kažemo, odvija jednom dinamikom koja može da implicira različite probleme i tako na neki način i stvori prepreku određenom ekonomskom razvoju i privrednom rastu svake zemlje i upravo se, kao odgovarajući odgovor na sve te nastale promene, a sa ciljem stvaranja jednog održivog sistema, i uvode određene tehnološke inovacije i nameće zapravo potreba za ''hvatanjem koraka'' sa svim tim međunarodnim standardima. Međutim, u postojećem i današnjem predlogu zakona jedna od posledica na koje bih želeo ovom prilikom da ukažem je i činjenica da je praktično, na neki način, onemogućen kvalitetan i pravilan rad pre svega inspekcijskih organa i sprovođenje onih mera koje mogu da se preduzmu u slučaju kada neko krši zakon. Mislim da su, u domenu kaznenih odredbi, kazne zaista bile neprimerene i da se, između ostalog i iz tog razloga, ne može na pravi način kontrolisati pojava i sive ekonomije, ne samo u tom fiskalnom smislu, nego i u pogledu nivoa usluge, nepravilne upotrebe dozvola, o čemu je već bilo a tek će biti reči, kao i redova vožnje. U tom smislu se i govori upravo o nekakvoj nelojalnoj konkurenciji koja vlada i evidentno je da su potrebni pre svega edukacija i zakon po kojem bi bilo apsolutno omogućeno svima da pod jednakim uslovima rade. U suprotnom, jasno je da je neophodno pronaći i načine i mehanizme kako bi se ostvario određeni profit, a činjenica je da su pre svega domaći prevoznici suočeni i sa smanjenom mobilnošću stanovništva, da razlog svemu tome i prema njihovoj oceni nije samo još uvek aktuelna svetska ekonomska kriza, već na neki način i otuđenost dijaspore, pošto je međunarodni linijski saobraćaj i započeo upravo zbog veza dijaspore s maticom. Dakle, ako se prihvati činjenica da je neophodno poštovati određene međunarodne konvencije, pri tom mislim da apostrofiram najvažniju, onu koja se tiče tranzitnog sistema, tzv. TIR, koji je inače uspostavljen pre više od pola veka u Ženevi i koji je dopunjavan i modifikovan, jasno je da država Srbija mora da ispoštuje apsolutno sve one principe koji su i zastupljeni u tom TIR sistemu. Iz tog razloga, čak i ako se na prvi pogled možda učini da je za bavljenje prevozom putnika, u ovom slučaju govorim iz naše zemlje u inostranstvo, potrebno imati samo autobus, jasno je da svi oni koji se bave ovim poslom, dakle firme, moraju da ispune još čitav niz uslova i da za sve to pribave i mnogobrojna dokumenta i tek kada se ispuni sve ono što je propisano zakonskim odredbama i sve to na neki način valorizuje adekvatnim papirima, tek onda prevoznici mogu da dobiju neophodne dozvole za ulazak u strane zemlje. Ove se dozvole, to je verovatno većini kolega poznato, dobijaju upravo od nadležnih organa, dakle u Odseku za međunarodni prevoz pri Ministarstvu za kapitalne investicije, i to su, u stvari, dozvole koje izdaju zemlje u kojima se i obavlja prevoz. Po dužini i nekom vremenskom ograničenju, odnosno roku do kada je potrebno završiti ovaj posao, mislim da se samo deli sudbina svih drugih iz ove oblasti. Svaka zemlja, pa samim tim i Srbija, koja želi da ima apsolutnu kontrolu nad prevozom koji se obavlja na njenoj teritoriji, mora pri tom da se trudi da apsolutno u prvi plan stavi svoje interese i mislim da je za to preko potrebno da se dozvole za prevoz uglavnom izdaju na bazi reciprociteta ili, grubo rečeno, onoliko dozvola za strane zemlje koliko mi izdamo dozvola strancima da voze kroz našu zemlju. Kod uspostavljanja tih međunarodnih linija, ono što je potrebno jeste da upravo naš prevoznik ima saradnju sa firmom iz zemlje u koju vozi i da se praktično na neki način deli posao na toj liniji. Uglavnom je to podjednak deo, mada nije uvek i obavezno. Kada je o vrstama dozvola reč, dokument kojim strana zemlja dozvoljava našem prevozniku da obavlja na njenoj teritoriji prevoz, u svim zemljama je obavezna za taj linijski prevoz, dok kod vanlinijskog prevoza ovo zavisi uglavnom od vrsta prevoza i zemlje. U osnovi postoje te dve vrste dozvola – bilateralne i tranzitne. Šta se pri tom mora imati u vidu? U svakom slučaju, u dozvolama bi moralo da se jasno definiše, decidirano, šta prevoznik na osnovu njih može da radi, tj. kojom trasom može da se kreće, na kojim stanicama može da se zaustavlja, po kom redu vožnje i slično. Međunarodnim prevozom, dakle, mogu da se bave isključivo ona preduzeća koja su za to registrovana, a da bi neka firma mogla da dobije dozvolu za međunarodni prevoz, neophodno je da ispuni uslove koji su potrebni za dobijanje i uverenja o osposobljenosti za obavljanje međunarodnog prevoza u drumskom saobraćaju i sve ostale pomenute uslove, među kojima je, kao jedan od krucijalnih, svakako dovoljan broj vozila, o čemu direktor preduzeća podnosi izjavu. Kada sam već pomenuo direktora preduzeća, mi u SRS smo imali jedan amandman koji se tiče, pre svega, stručne spreme osobe koja ima zvanje direktora i smatrali smo da je, zbog svih potencijalnih teškoća i problema koji mogu da nastanu u ovoj sferi, neophodno da direktor, kao najodgovornije lice, ima isključivo visoku stručnu spremu adekvatnog smera. Međutim, zakonskim rešenjem je omogućeno da to ne bude tako. Verovatno postoji razlog za to i verovatno će nam neko od predstavnika Ministarstva, gospodin ministar ili njegov saradnik, objasniti zašto to nije toliko bitno. Ovom prilikom bih takođe želeo da istaknem činjenicu da kod izdavanja dozvola nema konkretnih ili određenih uslova koji su vezani za tu ekološku stranu, dakle za ekološku podobnost. Vrlo dobro je poznato, ako se već pozivamo na kriterijume koji važe u zemljama EU, koliko se vodi računa o ekologiji. U našim zakonskim propisima se uglavnom ovi zahtevi pominju bez nekog opširnijeg detaljisanja, što u prevodu može da znači da u praksi i nisu toliko bitni, odnosno da je, bez obzira na to što nema konkretnih zahteva za ispunjavanje tih tzv. euronormi, veliko pitanje da li će naši prevoznici uopšte moći tako da ostvaruju određene vožnje u zemljama EU. Stručnjaci su procenili i veliki rizik od stradanja na drumovima. Ovo je na neki način, indirektno, vezano za ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama i nešto što je kao tema u priličnoj meri obrađivano i u toku nedavnog usvajanja Zakona o bezbednosti saobraćaja. Mislim da je tu prioritetan problem koji se odnosi na stanje putne mreže u Srbiji, jer je analiza pokazala da je stradanje na drumovima čak sto puta veće na drumovima u odnosu na sve druge vidove saobraćaja. Mislim da bi u tom smislu, čak iako ovaj zakon naizgled nije u direktnoj vezi s tim, moralo da se povede o tome računa, jer se u Srbiji gotovo 90% putovanja obavlja upravo na kolovozima i svesni smo s kakvim sve posledicama možemo da se suočimo. Takođe je evidentno i to da su posledice svetske ekonomske krize praktično među prvima osetili upravo prevoznici koji se bave međunarodnim transportom robe, jer je činjenica da je smanjen obim robne razmene, a osim s teškoćama u vezi s naplatom i isplatom dugovanja, domaći prevoznici su suočeni i s rigoroznim kontrolama stranih nadležnih organa i ograničenim kontingentima vozila. Interesantno je napomenuti i to da će, kako ističu u Poslovnom udruženju međunarodnog transporta, dok kao zemlja ne postanemo članica EU, sistem dozvola verovatno postojati, ali da su kriterijumi raspodele dozvola u odnosu na region mnogo objektivniji. Stručna sposobnost i tehnička opremljenost za obavljanje prevoza robe su uslovi koje će svako morati da ispuni ukoliko želi da na pravilan način otpočne međunarodni prevoz. Već smo čuli podatak da je, kada je reč o dinamičnim promenama uslova poslovanja i karakteristika tržišta, poseban problem nesklad između spoljnotrgovinske razmene i povećanja godišnjih kontingenata, odnosno narodskim rečnikom rečeno, nedostatak dozvola u sve većem broju kontingenata, što izaziva jedno stalno preispitivanje rešenja primenjenih kako za kriterijume i njihove izmeritelje, tako i za način raspodele. Tako se u onim malopre pominjanim bilateralnim sporazumima i rešavaju zahtevi i potrebe država. Jedan od najdrastičnijih primera s kojim sam se suočio je kontingent bilateralnih dozvola razmenjenih s Italijom, koji je na nivou od 9.000 dozvola još od 2002. godine. Kontingent mađarskih dozvola je takođe daleko od zadovoljavajućeg, a s Engleskom ne postoji sporazum iako naši prevoznici dosta prevoze i rade na Ostrvu. Kada je reč o CEMT kvotama, nemamo veliki uticaj, jer se bazna kvota utvrđuje na bazi upravo malopre pominjanih ekonomskih pokazatelja, a iz godišnjih kontingenata se izdvaja 3% iz kontingenata pojedinačnih dozvola za interventne slučajeve, prevoze za koje su potrebne posebne dozvole i prevoza za sopstvene potrebe. Koliko god, gospodine ministre, da se izmenama i dopunama predloženog zakona na neki način postojeće zakonsko rešenje popravlja, ipak ostaje problem koji se tiče njegove primene u praksi. Mislim da će kao i za sve ostale, tako i za Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o međunarodnom prevozu u drumskom saobraćaju apsolutno najveću odgovornost za primenu imati Vlada, odnosno ministarstvo na čijem se čelu vi nalazite.
Zahvaljujem. Obaveštavam da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku s redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe SRS i DSS. Dajem reč narodnom poslaniku Nikoli Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo izmene i dopune Zakona o međunarodnom prevozu u drumskom saobraćaju. S obzirom na to da se radi o veoma važnom i značajnom zakonu, smatram da bi možda celishodnije bilo da se pristupilo donošenju potpuno novog zakona. Naime, i u obrazloženju za donošenje ovog zakona se kaže da su se mnoge okolnosti promenile u odnosu na period od pre desetak i više godina. Osnovni tekst ovog zakona je donet 1998. godine i posle toga su tri puta vršene izmene i dopune ovog zakona. Dakle, mi u SRS smatramo da je bilo neophodno doneti potpuno novi zakon o međunarodnom prevozu u drumskom saobraćaju. Ovim zakonom se, kao što kažete, pre svega želi popraviti nepovoljan položaj domaćih u odnosu na strane prevoznike. Moram da kažem da bih voleo da to zaista tako i bude. Nisam siguran da je glavni i odgovorni motiv ovog zakona upravo to. Zbog čega nisam siguran? Pre svega, kao što se analizom samog zakona može primetiti, osnovni motiv njegovog donošenja je bilo nešto drugo. Šta je to bilo? Kao i kod svih sličnih zakona, ovde je najbitnije da se ustanove novi prekršaji i da se poveća raspon novčanih kazni. To isto ste uradili i u Zakonu o bezbednosti saobraćaja. Pored ovih stvari, ovim zakonom se nameće i suvišno administriranje u obavljanju poslova, i to ne samo kod onih struktura koje čine logistiku u prevozu, nego se to dodatno administriranje nameće i neposrednim izvršiocima prevoza, samim vozačima, tako da oni pored svoje osnovne funkcije, a to je vođenje računa o bezbednosti upravljanja vozilom na putevima, moraju da vode računa i o novim administrativnim stvarima koje ih odvlače od njihove osnovne funkcije. Neki članovi zakona predviđaju pogrešan redosled popunjavanja pojedinih obrazaca. Imamo takav slučaj u članu 1. ovog zakona, gde stoji da se putni list potpisuje, overava i zaključuje pre postavljanja autobusa za ukrcavanje putnika u polazištu. Naravno, ovde govorim o prevozu putnika, a ne o prevozu robe. Međutim, iz iskustva znamo da se vrlo često dešava da neko od prijavljenih putnika u zadnjem trenutku odustane od putovanja ili se jednostavno ne pojavi. Takođe, iskustvo nam govori da, recimo, putnik koji dolazi iz drugog mesta u odnosu na ono gde se nalazi polazište, može iz opravdanih razloga da kasni, a u međuvremenu svoj dolazak najavi vođi puta ili ljudima koji su zaduženi za to. Takođe znamo da se vanlinijski polasci vrlo često organizuju u terminima koji su neposredno pre ponoći i onda ovakva, opravdana ili neopravdana, kašnjenja mogu dovesti do toga da se polazak datumski pomeri za jedan dan. Recimo, ako je autobus trebalo da krene u pola dvanaest, a zakašnjenje je nešto više od pola sata, prelazi se već u naredni dan i onda to automatski stvara probleme u tom administrativnom smislu. U vezi s ovim sam podneo jedan amandman i nadam se da će ovde prisutni predstavnici Vlade i Ministarstva razmotriti taj moj amandman i usvojiti ga. Dalje, u članu 3. ovog zakona prevelika pažnja se posvećuje tzv. dnevniku putovanja. Između ostalog, kaže se da se dnevnik putovanja popunjava čitko, hronološkim redom, za svaku vožnju i svaki deo prevezenog puta. Koliko znam, prevoze se putnici i roba, a put se prelazi, pa mislim da ovo terminološki nije ispravno. Ne treba da stoji ''prevezeni put'', nego ''pređeni put''. To nije jedini nedostatak ovog člana. Neka i bude ''prevezeni put'', ali pitam ovde predstavnike predlagača – šta se podrazumeva pod pojmom ''svaki deo prevezenog puta''? Da li to znači da, ako se roba ili putnici, recimo, prevoze iz Prijepolja do Varšave, pojedina rastojanja između svih pređenih mesta kroz koje se prolazi predstavljaju delove prevezenog puta? Ako je to tako, a iz zakona zaista ne mogu da vidim da li je tako, ako vozač i može otprilike u našoj zemlji da zna sva ta mesta i rastojanja, u stranim državama će sigurno imati problema da se snađe kada su u pitanju nazivi mesta, njihova rastojanja i sve ostalo. Ako ovako ostane, da bi to sve uneo u dnevnik putovanja, u svakom mestu treba da se zadrži da bi se upoznao s tim koje je to mesto, pogotovo kada su u pitanju mala mesta i relacije kojima prvi put prolazi. Naravno da to ne može da se radi drugačije nego da zaustavi svoje vozilo. Smatram da u dnevnik putovanja treba uneti samo polaznu destinaciju, sve granične prelaze preko kojih se prelazi i, naravno, konačnu destinaciju. Član 4. propisuje da se izdate putne liste sa spiskovima putnika čuvaju dve godine, računajući od dana njihovog popunjavanja.Uopšte mi nije jasno zbog čega se moraju dve godine čuvati ove liste spiskova putnika koji su prevezeni na određenoj destinaciji. Znamo da, barem sada, svi putnici koji putuju u inostranstvo poseduju, i to je uslov da bi putovali tamo, biometrijske pasoše. Kada stignu na granični prelaz, na svakom graničnom prelazu postoje elektronski čitači barkoda na pasošu, automatski skeniraju i uzimaju sve podatke o putniku, to se čuva u bazi računara i na taj način se to obezbeđuje. Ako su nekome i interesantni ti podaci, sigurno nisu subjektu koji vrši prevoz putnika. Njemu je najvažnije da te putnike na bezbedan način preveze do željenog mesta i da, naravno, autobus bude pun, kako on bi imao ekonomsku računicu. Možda su ti podaci interesantni MUP-u, ali je MUP ionako zadužen za granične prelaze. Tamo su njihovi ljudi i oni rade ove poslove, te podatke mogu da uzmu iz tih kompjutera, odnosno iz te baze podataka na graničnim prelazima. Znači, jednostavno, ovo treba izbeći. Dalje, u članu 5. stoji da se zabranjuje domaćem i stranom prevozniku obavljanje međunarodnog javnog linijskog ili vanlinijskog prevoza putnika drugim vozilom osim autobusom. Smatram da ovakva odredba ne bi trebalo da stoji u ovom zakonu. Praktično, mi nekom ko možda nije u stanju da nabavi autobus, a želi da se bavi ovim prevozom, uskraćujemo pravo da odrađuje svoj posao. Naravno, znamo da je trenutno ekonomska kriza, znamo da autobusi uglavnom idu poluprazni i smatram da bi trebalo dozvoliti da se kombijima vrši taj linijski prevoz. Recimo, ja dolazim iz Niša, znamo da je Sofija bliža Nišu nego što je to Beograd, ali da ne uzimamo taj primer. Zašto, recimo, ne dozvoliti vlasnicima kombija ili minibusa da prevoze putnike od Šapca do Bijeljine ili od Loznice do Zvornika, gde je rastojanje malo? Članom 6. predviđaju se uslovi za stručnu osposobljenost direktora ili odgovornog lica, a u članu 7. se predviđa obrazovanje komisije za polaganje stručnog ispita i program polaganja tog ispita. Ovde se opet vidi da je u pitanju dodatno administriranje, od kojeg neće imati koristi oni kojima je ovo namenjeno. Naprotiv, oni će imati samo štetu, a korist će imati oni koji organizuju i sprovode te ispite. Jer, znamo da ti ispiti i te kako koštaju, a oni ove ljude u njihovoj navodnoj edukaciji ničemu neće naučiti. Nešto slično imali ste i u predlogu zakona o bezbednosti saobraćaja, ali, iako je taj zakon odavno donet, još uvek nisu doneta određena podzakonska akta koja prate taj zakon. Vidimo da se polaganje vozačkih ispita i dobijanje vozačke dozvole i dalje vrši po starom postupku, prosto iz razloga što donosite zakone koji u stvarnosti ne mogu biti primenljivi. Ovde su neke od mojih kolega govorile o tzv. godišnjem kontingentu dozvola. Samo da kažem nešto o tome. U zakonu stoji da se ove dozvole dodeljuju jednom godišnje. Nije mi jasno zbog čega se to ograničava na jednom godišnje. Treba iznaći mogućnost da to bude više puta, najmanje dvaput godišnje, jer neko ko je, recimo, osnovao transportnu firmu samo deset dana od roka kada su izdate te dozvole, treba da čeka punu godinu da bi ostvarivao svoju delatnost. Da li neko ima baš toliko novca da ga uloži i da mu onda godinu dana bude mrtav kapital? Naravno, znate da ljudi, ako ulažu svoj novac u ostvarivanje prevoza, to obično rade pred turističku sezonu, kada je frekvencija putnika najveća. Ovim ograničenjem, da se dozvole daju samo jednom godišnje, njemu praktično može da propadne cela turistička sezona i, badava, pare ne može da povrati. Dalje, u zakonu se još predviđa rok u kome treba doneti propise, ali mislim da i ova stavka neće biti ispoštovana, kao što je to bilo i u mnogim drugim zakonima. Na kraju, da završim, kod navođenja razloga za donošenje ovog zakona kažete da to radite pre svega zbog toga što želite da izbegnete da domaći prevoznici budu u podređenom položaju u odnosu na strane. Ako je to zaista tako, zbog čega onda ne smanjite cenu goriva, jer znamo da je cena goriva najveća od svihzemalja u našem okruženju? Samo smanjivanjem cene goriva biste pomogli domaćim prevoznicima. Na osnovu svega što je do sada rečeno, stiče se utisak da je i ovaj zakon, kao i Zakon o bezbednosti saobraćaja, pre svega donet iz razloga da se povećaju kazne i na taj način vrši punjenje budžeta. Opet se poseže za onim proverenim sredstvom – najlakše je udariti vozača po džepu. Jednostavno, vozač nema kud. On može i da doda gas, ali od vas ne može da pobegne. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče međunarodnog prevoza u drumskom saobraćaju, do sada ste imali bezbroj primera zbog koga su trpeli i srpski prevoznici, ali i državna kasa. Srbija, kao tranzitna zemlja na raskrsnici između Evrope i Azije, sigurno može bolje iskoristiti resurse koje joj daje upravo ovakav geostrateški položaj. Međutim, u prethodnom periodu veliki broj domaćih prevoznika nije bio u mogućnosti da se bavi međunarodnim transportom zbog načina i kriterijuma za izdavanje dozvola. Dešavalo se čak da naši prevoznici s punim šleperima poljoprivrednih proizvoda, voća i povrća, čekaju na dozvole, međutim, ne na one koje se tiču kvaliteta i ispravnosti robe, već upravo one koje će omogućiti rad domaćeg prevoznika. Sada predlagač menja upravo član 3, koji se odnosi na način dobijanja određenih kategorija dozvola, i nadamo se da će se dosadašnja praksa promeniti. U okviru člana 1. ovih izmena i dopuna prokomentarisao bih tačku 30), koja se odnosi na putni list. O tome je nešto prethodno govorio i narodni poslanik Nikola Savić. Putni list je dokument koji u sebi pored podataka o vozaču i ispravnosti vozila sadrži i spisak putnika kao prilog. Predvideli ste da prevoznik putni list zaključi pre postavljanja autobusa za ukrcavanje putnika. Postavlja se pitanje kako to izvesti s obzirom na to da je moguće da se neko od putnika koji su zakazali i platili vožnju jednostavno ne pojavi u predviđeno vreme za polazak. Šta tada prevoznik treba da radi? Još ako uzmemo u obzir član 20. ovog predloga zakona o izmenama i dopunama, gde se u tački 1b, u odeljku koji govori o novčanim kaznama, kaže da će prevoznik biti kažnjen sa 250.000 dinara ako je podatke unete u putni list sa spiskom putnika precrtao ili ispravljao. Takođe, u istom ovom članu, u tački 1a piše – prevoznik se uslovljava da u taj putni list sa spiskom putnika podatke unosi pisaćom mašinom ili štampačem kompjutera. Kako je to moguće sprovesti u delo teško je zamisliti, jer ovakvom zakonskom odredbom vi prevoznike i vozače stavljate u položaj nepogrešive osobe. U obrazloženju razloga za donošenje zakona kaže se da je cilj usklađivanje važećih propisa s propisima EU, zatim da se uvede red na saobraćajnom tržištu međunarodnog prevoza i pružanju staničnih usluga u obavljanju tog prevoza. Pravo pitanje bi bilo – kada ćemo, pre svega, putnu infrastrukturu u Srbiji, s propalim kolovozom, oronulim mostovima, udarnim rupama, bez odgovarajuće signalizacije, prilagoditi putnoj infrastrukturi EU? Za ovih šest godina, koliko sam u parlamentu, svedok sam da je Narodna skupština usvojila desetine i desetine predloga Vlade za davanje garancija za kredite, kojima se Srbija i javna preduzeća koja se bave niskogradnjom i putevima zadužuju na ime izgradnje putne infrastrukture. Poslednje zaduživanje je bilo za Gazelu. Međutim, ogromne pare su potrošene, a međunarodne saobraćajnice su u veoma lošem stanju. Dovoljno je proći samo autoputem duž Srbije da bismo se u to uverili. Imali smo dosta slučajeva čiste diskriminacije naših prevoznika od susednih država. Doduše, država je reagovala, ali sa zakašnjenjem. Ubuduće, za svako neopravdano maltretiranje i šikaniranje naših prevoznika od nadležnih organa pojedinih stranih zemalja odmah treba primeniti recipročne mere. Navešću vam primer od pre par godina, kada su se našli u sporu naši i hrvatski prevoznici koji su radili na prevozu šećerne repe iz Vojvodine za šećerane u Hrvatskoj. Hrvatski prevoznici su bez problema ulazili u Srbiju, utovarali šećernu repu i vozili za hrvatske šećerane, dok su prevoznici Srbije sa natovarenim kamionima čekali na granici da se Hrvati smiluju da ih puste. Tek na kraju kampanje, kada je uglavnom sva šećerna repa prevezena, naši organi su se setili da donesu recipročne mere. Sigurno je ovakvih primera bilo još puno u Srbiji i to samo pokazuje kako su se, ja bih rekao - nikako, štitila prava domaćih prevoznika. Novim članovima 6b i 6v se predviđa da domaći i strani prevoznik može da obavlja međunarodni linijski ili vanlinijski prevoz putnika samo autobusom. Ovo će, pre svega, značiti kraj za veliki broj naših ljudi koji su na ovakav način ostvarivali prihod za sebe i svoju porodicu. Uzmimo, na primer, linije koje su funkcionisale u pograničnom pojasu, recimo od Niša do Bugarske, od Zaječara do Bugarske, zatim iz Banata do Rumunije i Mađarske, prema Republici Srpskoj, Crnoj Gori, Makedoniji itd. Te kratke međunarodne linije bi mnogo lakše funkcionisale kada bi tzv. kombi vozila ili minibusi i dalje mogli da vrše svoju delatnost. Ovako se to odnosi samo na autobuse i sigurno je da će građani od toga imati samo štetu. Prevoz putnika u manjim vozilima karakterisala je rentabilnost, jer su uvek 100% popunjena, dok je slučaj s autobusima drugačiji, pa će samim tim i interes prevoznika biti manji. U članu 19. tačka 15) verovatno se potkrala greška, jer se kaže: "ako obavlja međunarodni javni linijski prevoz putnika bez dozvole za međunarodni javni prevoz koju izdaje", ovo podvlačim, "savezni organ nadležan za poslove saobraćaja". SRS je amandmanom intervenisao upravo zbog ove odrednice "savezni organ", jer tako nešto više ne postoji kod nas u Srbiji, osim ako se neko nije namerno istrčao, imajući u vidu planove pojedinih političkih činilaca u budućoj regionalizaciji Srbije. Ovom prilikom bih istakao primer koji se verovatno kosi s pojedinim zakonima u Republici Srbiji, a tiče se transporta robe i sirovine u Republici Srbiji od strane Šiptara sa teritorije KiM. Već duži niz godina pomenuti prevoznici, prelazeći administrativnu granicu AP KiM, u prvom gradu na teritoriji centralne Srbije (recimo, Prokuplje i Vranje) uzimaju probne tablice i s takvim tablicama (rekao bih - zalepljenim kartonom) krstare srpskim drumovima. Konkretno, najviše ih dolazi u popovačku fabriku cementa, gde prioritetno utovaruju robu, dok naši prevoznici mogu samo da gledaju šta se to dešava sa strane. Zatim se vraćaju na KiM, na granici bacaju probne tablice koje su namenski i vremenski ograničene, stavljaju neke svoje i nastavljaju put. To se tako dešava i danima i mesecima i godinama. Sada pitam, a voleo bih da dobijem odgovor – s kojim putnim ispravama putuju ti vozači, s kojim ličnim kartama, s kojim vozačkim i saobraćajnim dozvolama, čiji su memorandumi na tim dozvolama i putnim ispravama i čiji pečati? Takođe, zanima me na koji način takvi prevoznici nadoknađuju korišćenje srpskih puteva, s obzirom da se registruju na teritoriji KiM i da novac ide nelegalnim šiptarskim institucijama. U Srbiji mogu da nanesu štetu građanima, njihovoj imovini, mogu da ugroze nečiji život i da, jednostavno, s tim kartonskim tablicama, nestanu. Da ne govorim o svakodnevnom rabljenju kolovoza vozilima koja su sa teretom teška više od 50 tona. Ponavljam, to se dešava iz dana u dan. Da ne govorim šta bi se desilo u obrnutoj situaciji, da su u pitanju naši prevoznici koji prevoze robu na teritoriji AP KiM. Ovo ispada kao kad bi neko od nas išao do, recimo, Kovina, zatim svrati do policijske stanice, uzme probne tablice, vozi se do Sombora, dođe do Šapca, baci te probne tablice, vrati stare itd. Na šta bi to ličilo? Odgovor na ovo pitanje, pored gospodina ministra, možda bih podrobnije i konkretnije dobio od predstavnika MUP, ali ukoliko može da odgovori, nije zgoreg da se čuje neko objašnjenje. Pitanje je sada kako će se ovim zakonom, ponavljam, tretirati Šiptari sa KiM koji prevoze robu sa KiM preko Srbije za EU ili neku drugu zemlju. Na osnovu čijih zakona će oni završavati sve pravne poslove u vezi s međunarodnim transportom? Naša država treba da sačuva svoj integritet i ugled i da takvim licima ne dozvoli tranzit kroz Srbiju. Za Srbiju je legalno sve što nosi pečat državnih organa Srbijeili UMNIK organa, UN, ukoliko dolazi s teritorije KiM. U suprotnom, narušava se suverenitet Republike Srbije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici i građani Srbije, saobraćaj je od izuzetnog značaja za razvoj svake države, jer bez dobro razvijenog saobraćaja nema uslova za napredak države, maltene ni u jednom segmentu. Putna mreža je nešto što je značajno za razvoj opština, gradova, regiona i cele države. Bez dobre saobraćajne infrastrukture teško je razviti bilo šta. Ne može se razviti ni industrija, ni poljoprivreda, ni turizam, niti bilo šta drugo. Ko će vam doći kao turista ako nemate prikladne puteve, ako ne može brzo, efikasno i udobno stići do one destinacije gde je nameravao da boravi, bilo da su to banje, planine, jezera ili neke druge turističke destinacije? Ako je put do tih mesta loš, ako se dugo putuje zbog mnogobrojnih krivina, lošeg stanja samog puta, ako je zbog ovih stvari prosečna brzina vožnje izuzetno mala, to će sigurno mnoge turiste odvratiti od dolaska u našu zemlju. Takođe će i domaće turiste odvratiti kada je u pitanju obilazak ili boravak u određenim turističkim mestima. Od ovih uslova zavisi i razvoj tranzitnog turizma. Naša država ne vodi dovoljno računa kada je u pitanju ovaj oblik turizma. Slabo je razvijen i zbog toga nemamo veliku dobit od njega. Ne može se razviti tranzitni saobraćaj bez dobrih autoputeva, bez dobrih magistralnih puteva, kao i bez dobro osvetljenih i, pre svega, bezbednih puteva. Osim toga, mora se ponuditi i adekvatan smeštaj za odmor, uz odgovarajući i siguran parking prostor, uz odgovarajuće sadržaje koji su neophodni za okrepljenje i osveženje putnika koji prolaze kroz našu državu. Ono što može da privuče ili odbije nekog da prolazi kroz našu državu ili dolazi u nju jesu i određene vrste dozvola. One koje su važeće u drugim državama, treba da se priznaju i važe i kod nas. Tu nema nikakve dileme, jer bi njihovo neprihvatanje sigurno neke odvratilo od namere da putuju kroz Srbiju. Kaznene mere takođe treba da budu u saglasnosti s onima u drugim državama. Ako neko ko je napravio, slučajno ili namerno, neki saobraćajni prekršaj, treba da plati izuzetno veliku cenu ili mora da ide kod sudije za prekršaje, a u drugim državama je to znatno blaže, normalno je da ćemo time odbiti veliki broj putnika da prolaze kroz našu državu. Takođe, ono što je bitno za sam saobraćaj jesu i sami putokazi, jer se vozačima mora omogućiti lako snalaženje, da i oni koji prvi put dolaze kod nas nemaju problem oko orijentacije, da se osećaju sigurnim kada su u pitanju kuda vode određeni putni pravci. Nama jeste cilj da privučemo što veći broj stranih putnika, stranih prevoznika, jer od njih država može da ostvari određenu dobit. Ono što je takođe bitno, domaći prevoznici koji obavljaju delatnost međunarodnog prevoza u drumskom saobraćaju moraju imati ravnopravan položaj u odnosu na strane prevoznike da ne bi došli u situaciju da izgube posao zbog nepovoljnog položaja. Moramo maksimalno smanjiti nelegalni međunarodni prevoz u drumskom saobraćaju u narednom periodu i povećati domaće prevozne kapacitete. Ovim zakonom je propisano dobijanje i važenje više dozvola. Sada ću navesti samo neke. To je dozvola za međunarodni prevoz putnika ili stvari, pojedinačna dozvola za prevoz stvari, isprava na osnovu koje domaći ili strani prevoznik može da obavi najviše dve vožnje, vremenska dozvola za prevoz stvari, odnosno isprava na osnovu koje domaći ili strani prevoznik može da obavi neograničen broj vožnji u određenom periodu, posebna dozvola koja omogućava jednokratno obavljanje bilateralnog ili tranzitnog prevoza stvari, kratkoročna, odnosno godišnja dozvola, dnevnik putovanja, putni nalog, putni list, licenca vozača itd. Ono što može da bude problem jeste način na koji se one dobijaju, odnosno da li se zakon poštuje kada je u pitanju njihovo izdavanje. Možemo imati dobar zakon, ali ako se on ne sprovodi, ako se on ne realizuje, onda od njega nemamo apsolutno nikakve koristi. Tako da je, pored usvajanja zakona, daleko bitnije da li se on primenjuje ili poštuje, tako da je izuzetno značajno kontrolisati njegovo sprovođenje u praksi. Više primera imamo kako se i šta se sve radilo u našoj državi. Podsetiću samo građane Srbije na aferu ''drumska mafija''. Učesnici su osuđeni zbog prisvajanja novca od naplate putarine, čime su oštetili našu državu za šest i po miliona evra. Od 50 optuženih, na zatvorske kazne osuđena je 41 osoba. Najveću kaznu, od šest godina zatvora, dobio je Milan Jovetić iz Unutrašnje kontrole JP "Putevi Srbije". Organizovao je grupu koja je izdavala duple kartice za naplatu putarine inostranim šleperima. Za ta vozila putarina je bila najviša, oko 6.500 dinara, odnosno tada oko 100 evra. Sistem je bio takav da su štampane po dve kartice s istim serijskim brojem, od kojih jedna uz pomoć ilegalnog kompjuterskog programa nije evidentirana u zvaničnim dokumentima. Prema presudi, utvrđeno je da su osuđeni oštetili "Puteve Srbije" za više od 85 miliona dinara. Prema rečima predsednika sudskog veća sudije Vladimira Vučinića, glavni organizatori tzv. ''drumske mafije'' ostali su van domašaja pravde. Kako je rekao, na osnovu iskaza optuženih, sud je utvrdio da postoje glavni organizatori, kojima je odlazilo 40% ukupne sume novca. Međutim, njihov identitet ostao je tajna do danas. Inače, najmanje polovina od 41 osobe koja je proglašena krivom moći će ubrzo da izađe iz zatvora i, kako je objasnio sudija Vučinić, pošto im je u kaznu uračunat i period koji su proveli u istražnom zatvoru, najmanje polovina njih steći će zakonski uslov da zatraži uslovno puštanje na slobodu. Ovakve stvari uništavaju našu državu, nanose štetu celokupnom društvu, a najviše ispaštaju građani Srbije. Za kraj, još jedanput da napomenem izuzetnu bitnost kontrole sprovođenja ovog i drugih zakona, da se članovi ovih zakona poštuju, jer u suprotnom ništa ne znači ni ova rasprava ni usvajanje samih izmena i dopuna zakona ako se ne pridržavamo onoga što je u njemu napisano.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi komšija Mrkonjiću, pre nego što bih vam rekao neku analizu vezanu za sam zakon, moram da vas podsetim na zloupotrebe prilikom dodele CEMT dozvole koje su bile na snazi, a što treba da sprečimo, da ne budu i dalje. One nikada nisu objavljene kao konačne rang liste, nikad se nije moglo znati zašto su takve odluke o podeli donošene. Članovi CEMT komisije su napravili jednu preambulu da je njihova odluka konačna i da se ne može menjati. Očigledno je da su dozvole dobijali oni koji su davali više novca i mita. Bilo je prigovora i nezadovoljnih. Bilo je problema. Intervenisala su neka udruženja i otkriveno je pet ili šest falsifikovanih dozvola. Radi pribavljanja koristi drumskim prevoznicima, taj vid korupcije je postao sve češći. Donesena je odluka o dodeli CEMT dozvola za 247 pravnih lica, od kojih 128 ne ispunjavaju potrebne zakonske obaveze (to je slučaj iz 2009. godine). Da se ispravi nepravična raspodela dozvola za međunarodni transport robe CEMT, ovaj zakon je trebalo mnogo ranije da uđe u skupštinsku proceduru. No, on nije sprečio ono što je bila praksa, a to je, primera radi, nešto što se provlačilo i u medijima, a to je rat za međunarodne dozvole. Svaki put pred kraj godine u prostorijama Ministarstva za infrastrukturu na Novom Beogradu atmosfera dođe do usijanja. Oseća se pritisak kao da su na lutriji – svaka peta dobija. Nakon osmog izvlačenja kamiondžije su ponovo proključale i mnogi od njih u znak protesta formiraju duge kolone kamiona od Merkatora do Beogradske arene, poručujući – ako se dozvole pravično ne podele, eto nas u centru. I, šta dobijamo od celog ovog zaključka? Pitanje zašto je to tako. Zaključak koji je izveden 2009. godine jeste da je od 32 prevoznika Poslovnog udruženja međunarodnih drumskih prevoznika Srbije, skraćeno "Pumed", dobilo najveći broj dozvola. U Srbiji je za međunarodni transport registrovano 785 prevoznika, a ''pumedovci'', da ih tako nazovem, koji čine samo 4% srpskih prevoznika, nakon sedam promena kriterijuma dobili su svaku petu međunarodnu univerzalnu jednogodišnju dozvolu. Bez njih će u isto vreme naredne godine ostati čak 498 prevozničkih kompanija. Ovo dovodi do zaključka da su pojedinci svojima delili kapom i šakom, tako da je 35 članova Upravnog odbora ''Pumeda'' dobilo 197 dozvola u 2009. godini. Preduzeće sa CEMT dozvolom može da se proda čak za sto do sto pedeset hiljada evra, a bez tih dozvola dobiće najviše pet do deset hiljada evra, objašnjavaju neki prevoznici. Po čemu su favorizovani članovi ''Pumeda''? Konkretno, recimo, beogradski "Atomis" sa šest kamiona dobio je dve CEMT dozvole, a AT "Kraljevo" s 44 kamiona samo jednu, ali on nije član ''Pumeda'' i to je zaključak cele ove priče. Ono što je loše, zbog čega se i krivi Ministarstvo, jeste praksa, koja je na neki način bila loša. Zato će se već u januaru morati obelodaniti kriterijumi kako da se ispunjavaju obaveze za dobijanje dozvola. Ovako, kada se to desi kao u 2009. godini, da se deset dana pred raspored dozvola menjaju kriterijumi pod pritiskom i sličnim željama pojedinaca, dolazimo u ovu situaciju, da do dozvole ne mogu svi ni doći. Ima tu još nekih podataka, da je potrebno do 31. decembra obezbediti podelu CEMT dozvola, što je uslov da odmah iza njih krene raspodela i pojedinačnih dozvola. To će značiti samo jedno, da od 1. januara nijedan registrovani kamion za međunarodni transport neće moći da pređe državnu granicu i krene put Evrope. U jednoj novini navedeno je da je zbog manjka transportnih dozvola Srbija godišnje gubila bar milijardu evra. I to je ono što može da utiče na ekonomsku situaciju u našoj zemlji. Da li će to tako biti u 2010. godini, ostaje nam da vidimo. Ono što bih posebno napomenuo, a što se nije moglo čuti iz današnje diskusije (žao mi što tu nema predstavnika pozicije, verovatno za njih ovaj zakon nije važan), jeste afera "Elektromreže Srbije", koja je objavljena vezano za ilegalni transport transformatora "Elektromreže Srbije", u kojoj je Hrvatska odigrala glavnu ulogu. Tu je pre nešto od dve godine srpskim transportnim preduzećima bilo od strane Hrvatske ukinuto 12.000 bilateralnih dozvola za ''krstarenjem'' Hrvatskom. Razlog svega toga je naveden i kao vrsta pritiska na tadašnjeg ministra, koji se tek ustoličio. To je uradio bukvalno hrvatski ministar, koji je obavestio našeg ministra ili vas, gospodine Mrkonjiću, da srpski prevoznici neće dobiti dozvole sve dok se "Zagrebtransu" ne omogući da preveze transformatore za "Elektromreže Srbije". Dakle, radi građana da kažem, hrvatski "Rade Končar" proizveo je dva transformatora, ali s njihovom isporukom kasni već osam meseci jer je kao prevoznika angažovao firmu koja takav transport po domaćim zakonima ne može da obavi, tačnije nema uslove. Direktor, jedan od njih, Bora Kečić, koji je edukovan i koji ima mogućnosti za specijalni transport, rekao je da je Kalmeta, tako se zove hrvatski funkcioner koji je uvrstio ovu vrstu ucene, zajedno sa svojim saradnicima i direktorima javnog preduzeća "Putevi Srbije" prošlog petka uveče do kasno radio za jednu kriminogenu firmu "Eurošped" iz Zemuna. Evo, šta on kaže – oni su im omogućili da produže dozvolu za transport transformatora koja nije bila pravno važeća. Trećerazredni pravnik, sada on objašnjava, Goran Tomić dao mi je pokriće da to uradim. Najpre šta je urađeno? Dozvola je izdata na osnovu saobraćajne dozvole za prikolicu hrvatske firme "Zagrebtrans", koju je MUP Srbije ukinuo kao nezakonitu. Tomić je objašnjavao da su vršili pritisak na njega i da je morao to da potpiše i predložio da ga tuže, a on će odgovarati samo za prekršaj kabotaže, prevoz robe ili ljudi koji vrši strani prevoznik na teritoriji naše države. Jedan od dva transformatora je prevezen, ali nije prevezen u skladu sa zakonom. Ne postoji klasičan simulovani pravni posao između "Zagrebtransa" i "Eurošpeda", jer ovaj nema prikolicu za takav prevoz, ali su posao maskirali fiktivnim ugovorom o zakupu prikolice "Zagrebtransa". Na terenu su ljudi "Zagrebtransa" upravljali prikolicom jer u "Eurošpedu" nemaju obučene radnike i jasno je da su time obavljali kabotažu. Time su oštetili, na neki način, i ovaj zakon. Ono što je Udruženje međunarodnog transporta saopštilo je da je od Ministarstva za infrastrukturu i MUP tražilo da se izdaju dozvole za prevoz transformatora, zbog kojih je hrvatski ministar Božidar Kalmeta srpskim prevoznicima ukinuo 12.000 bilateralnih dozvola, da bi potom "Eurošpedu" iz Zemuna bilo dozvoljeno da taj prevoz obavi prikolicom "Zagrebtransa". Ono što je takođe bitno jeste da su tu već žigosani neki pojedinci i da su neki komentari koji su bili vezani za vas, ministre, svakako bili stavljeni van snage, jer to u trenutku kada ste postali ministar s vama nije imalo nikakve veze, ali ima veze s onima koji su bili tada u nadležnosti JP "Putevi Srbije". Nekada su bili iz Direkcije za puteve, pomenuću sadašnjeg direktora za održavanje Darka Pešića, koji je omogućio ovo korišćenje i zloupotrebu kabotaže na našim putevima. Sekretarijat za borbu protiv organizovanog kriminala pokrenuo je istragu protiv više lica zbog sumnje da su zajedno s hrvatskom kompanijom "Zagrebtrans" pokušali da oštete državu za preko sto hiljada evra. To je bio napis. Hrvatska kompanija proteklih dana je pokušala da sprovede poslove ilegalnog transporta kojim bi kompanije iz Srbije bile oštećene za preko 300.000 evra, dok bi država bila uskraćena za oko sto hiljada evra poreza na dobit i PDV. "Zagrebtrans" je u proteklim godinama, do sada, oštetio Srbiju, procena je, za više miliona evra. Glavni organizator ovih radnji je Janko Lalić, direktor "Zagrebtransa" za tržište Srbije i Crne Gore. U posao su osim Lalića umešani i Dragan Stojanović, direktor "Eurošpeda", Jova Obradović, direktor "Savatransa", i Miodrag Kavgić, jedan od rukovodilaca JP "Putevi Srbije". Kavgić je bio zadužen za izdavanje dozvola za hrvatski transport. Uloga Obradovića i Stojanovića bila je u tome da angažovanjem svojih kompanija prikriju da je na delu ilegalna kabotaža i da onemoguće da u stvarnosti sve izgleda kao da posao obavlja neka druga strana firma. Hrvatski ministar mora, prometa i infrastrukture Božidar Kalmeta nastavio je, i pored prebacivanja jednog transformatora, da ucenjuje naše ministarstvo. Iako je naše ministarstvo odobrilo da hrvatska firma "Zagrebtrans" obavi ilegalan prevoz transformatora sa železničke stanice "Rimski šančevi" u Novom Sadu do trafostanice "Elektromreže Srbije", srpskim prevoznicima ukinuto je 12.000 bilateralnih dozvola za prolaz kroz Hrvatsku i obavestilo ministra da ih neće dobiti nazad sve dok se "Zagrebtransu" ne odbori da preveze ovaj drugi transformator, koji je domaćoj ''Elektromreži Srbije'' prodala hrvatska firma "Končar - energetski transformatori". Ministar je dozvolio "Zagrebtransu" da preveze jedan Končarov transformator, a ako želi da dobije 12.000 dozvola, moraće da dozvoli i drugi. Time je na neki način od strane hrvatskog kolege napravljen pritisak na naše ministarstvo da bi se ostvarili neki hrvatski ciljevi. Ovo iznosim kao primer situacije koja je nedefinisana ovim zakonom. Glavnu ulogu je imao pomoćnik Borislav Borović. Postavlja se pitanje da li je pomoćnik Borislav Borović tada govorio istinu kada je obavestio da prevoz transformatora za ''Elektromrežu Srbije'' može da obavi samo domaći prevoznik, a da je domaća firma "Eurošped" najavila da je zainteresovana. Za taj transport mogla je da uradi obavezu vezano za 5.000 evra, iako je ona kao jedina u tom trenutku bila zainteresovana. Svima je postalo jasno da je taj novac mali za takvu vrstu usluge i da je odmah bila sumnjiva okolnost kako će se uopšte uraditi transport tog transformatora. On je istakao da su u Privrednoj komori za takav prevoz registrovane samo dve firme, ali da među njima nije "Eurošped" iako je dobio dozvolu. Dozvolu za prevoz transformatora je na kraju ipak dobio "Eurošped", a prevoz je obavljen prikolicom "Zagrebtransa", kojom je upravljao radnik te hrvatske kompanije, što je opet dokaz da je urađena kabotaža. Na stranu to da direktor Javnog preduzeća ''Elektromreža Srbije'' Miloš Milanković, koji je radio u kompaniji ''Končar'', ovoj firmi nije ispostavio milionski račun zbog kašnjenja u isporuci transformatora, za šta je imao zakonsku obavezu. Našem poslaničkom klubu je dostavljena kopija pismene prepiske koju je JP ''Elektromreža Srbije'', tačnije Miloš Milanković, vodio sa direktorom ''Končara'' Ivanom Miličićem. Ako vam bude potrebno, dostaviću vam to, ali, evo, samo radi građana, da navedem par podataka. Milanković navodi da ističe osma nedelja kašnjenja i da je isporuka transformatora trebalo da bude obavljena pre 330 dana, što je opravdao zakonskom neregulativom kako će se transport obaviti. Ugovorene kazne su nedeljno 0,5% od vrednosti transformatora, napisao je Milanković u svom dopisu, koji je već 1. aprila primio direktor ''Končara'' Miličić. Portparol Javnog preduzeća ''Elektromreža Srbije'' Milan Vujičić smatra da direktor nije pogrešio i da će posle isporuke transformatora imati dovoljno vremena da Hrvatima ispostavi fakture. To nije urađeno ni dan-danas. Jasno je da je ''Končar'' morao da plati 0,5% za svaku nedelju kašnjenja. Ukoliko je posao vredan osam miliona evra, hrvatska kompanija duguje ''Elektromreži'' 40.000 evra nedeljno. Pošto ''Končar'' sa isporukom transformatora kasni oko 30 nedelja, taj dug iznosi 1.200.000 evra, koji i dan-danas nije izmiren, pravdajući se neregulativom transporta transformatora. Protiv generalnog direktora hrvatske kompanije ''Končar – energetski transformatori'' Ivana Miličića hrvatska policija je čak pokrenula istragu i za sada nije poznato da li to ima veze s poslovima koje je on sklapao s direktorom srpske ''Elektromreže'' Milankovićem. Ono što je tačno jeste da je postojalo saučesništvo i u našem ministarstvu. Nemojte ovo, ministre, shvatati lično, jer ste vi došli i već zatekli tu situaciju, ali je možete rešiti. Žarko Kosović, vlasnik beogradskog preduzeća "Bora Kečić" koji se bavi specijalnim transportom, javno je optužio pomoćnika ministra za infrastrukturu Borislava Borovića i šeficu pravne službe tog ministarstva Sonju Kocić da su krivi zbog haosa koji je nastao u oblasti međunarodnog transporta. On je takođe rekao da su saveznici hrvatskog ministra mora, saobraćaja i infrastrukture, koji je srpskim prevoznicima ukinuo 12.000 dozvola, jer su Kocićeva i Borović, rekao je Kosović na jednoj konferenciji doneli odluku o uskraćivanju dozvola srpskim prevoznicima i time omogućili "Zagrebtransu" da mimo propisa u Srbiju preveze te transformatore, što znači da je čak i javno prekršen zakon. Ono što bih rekao u prilog ovoj diskusiji jeste odnos prema prevozu putnika, tj. autobusima. To je bilo i u štampi, da Srbija neće zamrznuti dozvole hrvatskim prevoznicima, iako su oni to učinili srpskim firmama, ali će zato autobusima iz Republike Srpske biti zabranjen rad u Srbiji. Pomoćnik ministra za infrastrukturu Borislav Borović svojim odlukama upropastio je poslovanje prevoznicima iz Republike Srpske i Republike Srbije, ali je zato hrvatskim prevoznicima omogućio da ostvare više hiljada uspešnih transporta u Srbiji. On kaže da je Ministarstvo infrastrukture saopštilo da hrvatskim prevoznicima neće ukidati niti zamrzavati dozvole iako su oni nama to uradili sa 12.000 dozvola. Pored toga, naše ministarstvo je prevoznicima iz Republike Srpske zabranilo da prevoze putnike u Srbiji. Nedavna odluka Ministarstva da nam ne dozvoljava, kažu prevoznici iz Republike Srpske, da vršimo kabotažu putnika, prevoz koji obavlja strani prevoznik na teritoriji druge države, nanela nam je veliku štetu. Procenjujemo da će dobit naših preduzeća biti manji za 20%, kaže Gordana Lončar iz preduzeća "Simit prevoz" iz Banjaluke i nada se, kako kaže, da će uskoro biti sve vraćeno u prvobitno stanje. Ovaj zakon to nije vratio u prvobitno stanje, ali su privilegije Hrvata ostale na snazi. Pomoćnik ministra saobraćaja i veza Republike Srpske Nataša Kostić potvrdila je da je zakon BiH i Republike Srpske zabranio kabotažu, ali da se doskora ona prećutno primenjivala, jer su od prevoza putnika u Republici Srpskoj koristi imali prevoznici iz Srbije, najviše, baš kao što su i prevoznici iz Republike Srpske ostvarivali prihode od kabotaže putnika u Srbiji. To je važno napomenuti. Prevoznicima iz Srbije i dalje se ne zabranjuje da prevoze putnike unutar Republike Srpske, bez obzira na to što je našim prevoznicima to pravo uskraćeno u Srbiji, objasnila je Kostićeva. Odlukom da se za većinu međunarodnih linija za Srbiju iz Bosne i Republike Srpske na autobuskim stanicama u Srbiji više ne prodaju karte za prevoznike iz BiH pogođeni su, pre svega, prevoznici Republike Srpske. Na pitanje da li postoji plan sa Srbijom da se postigne dogovor da se taj problem prevaziđe, nismo uspeli da dobijemo odgovor. Borović je s hrvatskim ministarstvom mora potpisao sporazum (dakle, on je s Hrvatima ovaj sporazum napravio, a s Republikom Srpskom, BiH, nije) po kome Srbija hrvatskim prevoznicima daje čak 45.000 univerzalnih dozvola, koje omogućavaju da strani prevoznici prevezu robu iz Srbije u bilo koju drugu zemlju u svetu, dok je za uzvrat od Hrvata dobio takođe 45.000 dozvola. To je ravno skandalu ako poredimo jačinu zemlje Srbije i Hrvatske. I deci u trećem razredu osnovne škole je jasno da je Hrvatska dvostruko manja država i da je tako s njima i trebalo postupiti,kao i svuda u svetu, da ako mi damo 45.000 dozvola, oni nama treba da daju barem tri puta više. Problem s kojim se domaći prevoznici susreću kada je u pitanju hrvatska konkurencija je što u Hrvatskoj gotovo nikad nijedna srpska firma nije dobila posao da vozi robu nekog srpskog preduzeća recimo za Italiju ili bilo koju drugu zemlju u regionu. S druge strane, u našoj državi u procesu privatizacije hrvatski tajkuni, ovi što su pokupovali preko 50 domaćih firmi, svoje poslove daju isključivo hrvatskim prevoznicima, a u Srbiji u društvenim preduzećima ima mnogo hrvatskih direktora koji se ponašaju na isti način. Dakle, iz ovoga treba izvući zaključak koliki je hrvatski monopol i uticaj veliki u Srbiji. Ako uzmemo da je transport jedan od bitnijih privrednih grana za funkcionisanje jedne stabilne države i društva, takvo gašenje transportnih preduzeća možemo slobodno porediti sa, recimo, presecanjem vena kod živih bića. Moramo napomenuti štetu koju su ljudi zaposleni u transportnim preduzećima već pretrpeli usvajanjem Zakona o bezbednosti saobraćaja. Taj zakon je doveo do toga da 70% saobraćajnih inženjera u transportu ostane bez posla u trenutku kada je kompletna ekonomska situacija u Srbiji i svetu veoma teška. Kada je ova privredna grana u Srbiji u velikim problemima i pokušava da se izbori za opstanak, kazne u ovom zakonu prelaze dva i po miliona dinara. Takva primena zakona može dovesti do stavljanja katanca na većinu firmi koje se bave transportom. Ako imamo u vidu da je cena tegljača i poluprikolica starosti oko šest godina 25.000 evra ili oko dva i po miliona dinara, a prosek godina voznih parkova naših preduzeća je preko šest godina, jasno nam je da, ako se preduzeća kazne s dva i po miliona dinara, postoji samo jedna mogućnost, a to je prodaja osnovnih sredstava za rad ili katanac na kapiji mnogih preduzeća. Evo i jednog primera iz te prakse, povrede člana zakona na koju preduzeće ne može da utiče, niti da ono bude kažnjeno sa dva i po miliona dinara. Za povredu člana 112. stav 1. tačka 2) kada je premašeno osovinsko opterećenje propisano tehničkim normativima za vozila i najveću dozvoljenu ukupnu masu, za više od 5,0% i tačka 3), govori iskustvo drugih ljudi i onih koji se bave transportom, da su još uvek zaposleni u transportnim firmama, govori da je nemoguće da preduzeće isplati vozilo i zaposlene vozače koji se, kada je u pitanju međunarodni prevoz, ne vraćaju u bazu čak i po nekoliko meseci. Zato imate i jedan oglas na internetu i u dnevnoj štampi koji kaže – menjam diplomu diplomiranog inženjera saobraćaja za diplomu srednje škole unutrašnjih poslova, eventualno za diplomu policijske akademije uz moju doplatu. To je tužna slika Srbije i zbog toga je usvojena verzija koju je MUP predložio Vladi, a ne Saobraćajni fakultet. Nije ni čudo onda što se obrazovani ljudi u saobraćajnoj struci ovako ponašaju. Ono što je takođe u ovom zakonu vredno pažnje je izdavanje CPC diplome. Autoprevoznici zemlje i regiona, konkretno iz BiH, koji se bave međunarodnim transportom tvrde da CPC diplome koje su masovno plaćali, mogu da okače mačku o rep. Oni ističu da im je Ministarstvo poručilo da bez njih neće moći da maknu ni kilometar u zemlje EU, da bi se na kraju ispostavilo da su ti papiri potpuno bezvredni, iako je to nešto što je propisala praksa, a ne naše ministarstvo. Vi i sami znate da na sajtu AMSS postoji IRU Akademija koja se vodi kao obrazovna institucija, međunarodna asocijacija za drumski prevoz, osnovana 2000. godine zbog potrebe povećanja kvaliteta drumskog saobraćaja kroz primenu standarda propisanih evropskim direktivama. Dakle, kod nas se aktivno radi na edukaciji iako je praksa zemalja iz regiona pokazala da CPC dozvola ili diploma, kako god hoćete da je nazovete, nije u primeni. Dakle, zaključak iz svega ovoga. Moramo, da bismo se uskladili sa zakonima EU ili međunarodnim standardima, prvo rešiti kriminal i korupciju u našim redovima, drugo, promeniti standarde naših puteva u standarde puteva zemalja EU, posebno se to odnosi na ono što je govorio moj kolega Mladenović, na mesta na kojima kamioni mogu da odmaraju, tahografi da se menjaju itd., a onda da stupi na snagu jedan zakon koji će biti ravnomerno primenjen za sve međunarodne činioce ili ona preduzeća koja hoće da rade u našoj zemlji, a prioritet da daju, prvenstveno domaćim prevoznicima, što u ovoj situaciji nije slučaj. Jedino, ako domaći prevoznik bude neka firma iz Hrvatske, što je pokazao ovaj primer koji sam naveo. Toliko od mene.
Zahvaljujem, gospodine Avramoviću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno poslanici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika. (Ne.) Gospodine ministre, da li želite reč? (Da.) Izvolite.
Kao što sam rekao i na početku, s posebnim zadovoljstvom uvek učestvujem u radu parlamenta, posebno kada su teme iz oblasti na čijem čelu sam sada ja, a to je saobraćaj, transport i infrastruktura. Izuzetno sam zahvalan svim poslanicima koji su diskutovali i, da ne bismo mnogo vremena uzeli, pošto mi predsednica celo vreme govori da moramo danas završiti ovu tačku, inače bih odgovarao do ponoći, posebno mom komšiji Milanu, koji ipak mora da dođe do mene u Ministarstvo i sve podatke mi donese, idem redom, kratko. Đorđe Milićević, mladi kolega poslanik, sve je u pravu. Zoran Šami, profesor, sve je u pravu. Komšija takođe. Izvinjavam se što unosim malo familijarnosti. Da rasanim ove poslanike, da ne spavaju.Odmah da kažem profesoru Šamiju, naravno da je član 7, i odmah odgovaram i drugim poslanicima koji su govorili o tom članu, već promenjen. Videćemo u kojoj formi ćemo to da uradimo, jer, podsećam, prilagođavanje ovog našeg zakona je do septembra. U septembru ćemo imati nov zakon, a dotle moramo prilagoditi evropskim standardima ovaj postojeći zakon. Evropski standardi govore o tim licencama. Naravno, sada da odgovorim i našim poslanicima iz SRS, nismo toliko neozbiljni da ljudima koji su završili saobraćajni fakultet tražimo licence, ali ćemo morati tu malo da preispitamo to sve i da ukomponujemo tako da odgovara i propisima EU i, naravno, nama. To se sve odnosi na član 7, 13a, 13b itd. Gospodine Jeremiću, putni list smo već prihvatili. Mislim da vas je potpredsednica Skupštine već obavestila. To je već prihvaćeno. Mislim da je još jedan od poslanika o tome govorio, gospodin Savić, ako se ne varam, i da to ne objašnjavam. Inspekcijske službe. Moram da kažem da se većina ovih primedaba koje ste izneli ovde odnosi na strane prevoznike kroz našu zemlju, kažnjavanje stranih prevoznika, a to su tražili naši prevoznici. Zato smo povećali kazne, izravnali ih sa kaznama za naše prevoznike, jer su to naši prevoznici tražili. I, kamo sreće da možemo da uzmemo više novca za budžet na taj način, ali sigurno nećemo dozvoliti da u našoj zemlji naši prevoznici budu ljudi drugog reda. Sve te novčane kazne se odnose na to. Pored putnog lista, član 1, gospodin Savić nije tu, to smo rekli. Dnevnik putovanja, on je potpuno u pravu. Podsećam da je ovo stari savezni zakon, zato se taj termin ''savezni'' i potkrao ovde. I taj zakon je u pripremi od jula. A ovo što on kaže, sigurno je tu u pitanju ''pređeni put'', i to se takođe menja. Što se tiče ovih lista koje čuvamo po dve godine, nažalost to je međunarodni zakon i to smo sve već obradili i to moramo poštovati iz ovih ili onih razloga. O tome sada ne bih govorio. Kod gospodina Radiše Ilića, nema kombi prevoza na linijskom prevozu ni u zemlji, a posebno van nje, po zakonima EU, nažalost Radiša, inače bih sa posebnim zadovoljstvom ja to ugradio. Znači, nema. Moramo da imamo autobuse i to su međunarodni standardi. Inače, potpuno ste u pravu. I ja se s mnogim stvarima koje vi kažete slažem, ali nažalost, kao ministar, moram da poštujem evropske zakone da bismo mogli da idemo u Evropu, šta da radim. Bojan Mladenović je potpuno u pravu. Bojane, kamo sreće da su naši putevi takvog standarda da možemo već danas mirno putovati. Naravno, jedan vrlo važan podatak da vam kažem, procena EU je da mi moramo u održavanje regionalnih i magistralnih puteva, ne u građenje novih, ulagati godišnje milijardu i 200 miliona evra, da bi za pet godina, ako hoćemo u Evropu, dostigli standard Evrope. Zbog toga i jeste bila navala na kupovinu tih preduzeća u toj divljoj privatizaciji koju smo uradili, upravo zbog toga. Tu ne govorim o građenju autoputa i građenju novih puteva. Čini mi se da ova vlada čini dovoljno napora, i prethodna je započela, to moram da kažem, da se putevi, gospodine Šami, dovedu do nekog reda. Ali, što je za mene važno, sad bar imamo prioritete, pa po tim prioritetima radimo. Putokazi. Bojan je u pravu, sve to mora da pretrpi drastične promene i odnosi dosta para, ali ćemo pokušati da to sve ispravimo. Samo da se vratim na ona dva zadnja Radišina pitanja vezana za MUP. Potpuno ste u pravu. Dobiću podatke od gospodina Dačića, pa ću vam odgovoriti na ta dva pitanja, kao i mom komšiji Avramoviću. Znam ceo taj slučaj, ja sam ga zatekao, ali bih molio, o saradnicima s kojima sam radio ne želim da komentarišem. Gospodin Borović je sam dao ostavku i nije više u Ministarstvu. Gospođa Sonja Kostić je dobar pravnik, ja i sada radim zajedno s njom i o tome ne bih komentarisao. Ali, to ne znači da za svaku primedbu koju imate, posebno u ovoj oblasti kod raspodele dozvola, ne treba direktno kod mene da dođete, ili vi ili ljudi s kojima vi komunicirate, ako ima nepravilnosti o kojima ste govorili. Bilo ih je, mi smo svesni toga, i upravo zbog toga pokušavamo da zavedemo red. Zbog toga smo redovno održavali sastanke s našim, kako oni kažu, kamiondžijama. Bar tri ili četiri puta do sada sam s njima razgovarao oko tih međunarodnih prevoza itd. Ove godine prvi put nije bilo ovih primedbi o kojima ste govorili iz prethodne godine. Molim vas da to proverite. Znači, ipak se zavodi neki red. Dozvole se dele jedanput godišnje, opet po međunarodnim propisima, ali su moguće revizije i mi te revizije vršimo, lično ja. Ako neko ima primedbu da nekome nisam dozvolio da uzme dozvolu koja stoji kod mene ili da sam to zloupotrebio, posebno ako sam uzeo novac, molim da me odmah zatvorite. Pokušavamo tu da zavedemo maksimalni red i disciplinu. Na kraju moram, nisam odgovorio na pitanja vezana za ove međunarodne dozvole, naravno da Srbija raspolaže s vrlo ograničenim brojem tih dozvola. Naravno da su posebno deficitarne dozvole za Mađarsku i s Mađarima se dogovaramo. S Hrvatima, moram da kažem, upravo s gospodinom Božidarom Kalmetom, ja lično do sada nisam imao problema. Moj prvi saradnik sada, pomoćnik, advokat Mića Ilić, taj posao radi već skoro godinu dana, više puta je bio u Hrvatskoj, vrlo je korektna saradnja i oko dozvola problema nema. Naravno, tih 12.000 dozvola nam nikada nisu uzete. Moram to da demantujem sada, ali molim vas da mi ceo paket, ovaj o kome sam govorio malopre, dostavite ili da dođete kod mene pa da mi to pogledamo i proverimo još jedanput. Dakle, još jedanput molim, dao sam obećanje da će nov zakon biti na dnevnom redu u jesenjem zasedanju. Dotle vas molim da prihvatite ovo što mi predlažemo i izglasate izmene Zakona o međunarodnom prevozu. Hvala najlepše.
Poštovani narodni poslanici, zahvaljujem Milutinu Mrkonjiću, ministru za infrastrukturu, gospodinu Miloradu Iliću na pasivnom učešću u radu i svima vama. Zaključujem načelni pretres Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o međunarodnom prevozu u drumskom saobraćaju. Rad ćemo nastaviti 11.3.2010. godine, dakle sutra, u 10.00 časova. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije, prisutno je 95 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali 93 narodna poslanika, odnosno da ima uslova za rad. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? (Da) Najpre gospodin Miroslav Markićević. Izvolite.