Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 112 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja tačnog broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Samo utorkom i četvrtkom, nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu, Skupština radi na osnovu člana 235. stav 2. Poslovnika, a to je traženje obaveštenja i objašnjenja na osnovu člana 235. Poslovnika Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? Prvi reč ima narodni poslanik Vladan Batić, pa nakon njega narodni poslanik Dragan Todorović.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, imam nekoliko pitanja, rekao bih, iz naroda. Pre nekoliko dana sam svratio u restoran „Sidro“ u Beškoj na Dunavu, pokušavajući da pronađem onaj most inženjera Mrkonjića; neće da nam kažu kada će ga završiti, hoće da nas iznenade. Vlasnik restorana mi je ukazao na nekoliko stvari koje inače tište mnoge ljude u istoj situaciji. Prvo, da li neko kontroliše poslovanje SOKOJ-a? SOKOJ je organizacija muzičkih autora Srbije. Čovek je, recimo, samo za doček Nove godine, a imao je živu muziku koju sam plaća, dobio da plati 57.000 dinara. Interesuje me da li je ovo pod kontrolom nadležnih organa? Drugo pitanje za ministra finansija. Dođe inspekcija i kaže – izvadite sve pare iz kase, konobarima – izvadite sve pare iz novčanika; nađu da je, recimo, 1.000 dinara više novca nego što je po fiskalnim računima i prete da će da zatvore restoran na 15 dana. Šta da rade konobari sa bakšišom? On postoji svuda u svetu, jer ta razlika od 1.000 ili 1.100 dinara je na ime bakšiša. Ljudi se suočavaju sa neviđenim problemima. Treće pitanje. U restoranu se nalazi bankarski terminal. Ko hoće da plati karticom, plati karticom vlasniku restorana. Odbija se od naplaćene cene 1,9% na ime provizije za taj terminal. Građani se stavljaju u neravnopravan položaj. Onaj ko plati kešom, plati do zadnje pare, a kada neko plaća karticom, uzima se vlasniku restorana. Naravno, tako je i u drugim maloprodajnim objektima itd. Tu treba nešto preduzeti, a ne da snose štetu oni kod kojih su locirani terminali. Pitanje za ministra unutrašnjih poslova i ministarku pravde (ovo je, u stvari, za tužilaštvo) – da se ispita rad Agencije za privatizaciju, pogotovo u vreme dok je na njenom čelu bila gospođa Vesna Džinić, koja je sada nenadano podnela ostavku, a koja se, između ostalog, nalazi na krivičnoj prijavi koju sam podneo protiv Mlađana Dinkića i drugih u famoznom slučaju kiparskih para. Zašto to tražim? Zato što je, recimo, samo za dva preduzeća u Obrenovcu Agencija za privatizaciju napravila potpuni haos. Tražio sam odgovor na pitanje o „Prvoj iskri“, koja je nekada bila gigant, zapošljavala 7.000 radnika, a danas je gomila otpada, zarasla u trnje i korov. Iz raznih ugovora o privatizaciji, da ne nabrajam, a imam detalje o svim pogonima, ništa nije realizovano. Sve je otišlo na doboš. Brojne malverzacije, brojne zloupotrebe, a Agenciju baš briga. „Prva iskra“ Barič ima čitav jedan sprat u Palati Albanija, u srcu Beograda, a ne zna se ni gde je, ni šta je, ni ko je, i to je pljačka. Ista je situacija sa Drvnom industrijom „Bora Marković“, koja je nekad davno bila ponos celog tog kraja Srbije; bila je vlasništvo porodice Simović, nacionalizovano, a sada uništeno. Ta firma je 2004. godine otišla u stečaj. Trgovinski sud je utvrdio 2005. godine potraživanja poverilaca. Na volšeban način, iako je u stečaju, ona je prodata; za 335 radnika nisu isplaćene naknade, plate za nekoliko godina. Ne zna se ni ko je kupac, ne zna se ni ko pije, ni ko plaća. Nema više ni mašina, nema ni repromaterijala, nema ni sirovina, nema ni gotovih proizvoda. Sve je zaraslo u trnje i korov. Agencija za privatizaciju mora da položi račune.
Poštovani narodni poslanici, najavila sam da će reč, pošto je bio prijavljen u sistemu, imati narodni poslanik Dragan Todorović. U međuvremenu se prijavila narodna poslanica Zlata Đerić. Da li želite da ... ili da ostavimo od najmanje ka najvećoj? (Dragan Todorović: Dama ima prednost.) Zahvaljujem narodnom poslaniku Draganu Todoroviću. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, imam pitanje za gospodina ministra zdravlja Tomicu Milosavljevića. To je jedan serijal pitanja koja ću postaviti danas i verovatno utorkom i četvrtkom, tako da ćemo više puta da se pitamo na ovu temu. Naime, ove godine je promovisan Nacionalni program borbe protiv raka u Srbiji. To je nešto što svakako treba pozdraviti i zaista se široko u to uključiti, s obzirom na to da je to bolest koja sada već poprima oblike epidemije. Da to ne bi bila samo snabdevačka kampanja, kako se ona u Srbiji obično sprovodi, interesuje me koliko se istraživačkih projekata finansira u okviru ove kampanje. Da li se došlo do tačnih podataka koliki je porast broja dece obolele od malignih bolesti? Da li se došlo ispitivanjem do tačnog broja dece, kolika je smrtnost dece od malignih bolesti i kolika je smrtnost dece od posledica hemioterapija, primene hemioterapija i primene protokola, s obzirom na to da se pri lečenju potpisuje informacija da je smrtnost od hemioterapije pacijenta moguća? Takođe, interesuje me, pošto se u Srbiji u pet instituta ili klinika leče deca obolela od malignih bolesti, ko su snabdevači citostaticima tih instituta. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, Ministarstvo poljoprivrede je vrlo ekspresno počelo da primenjuje Zakon o bezbednosti hrane, onog dana kada je i donet, 10. juna 2009. godine, iako je u samom zakonu napisano da će period prilagođavanja i pravljenja materijalno-tehničkih uslova za ovaj zakon trajati dve godine. Kada je započela primena ovog zakona prestala je nadležnost sanitarne inspekcije, koja je inače imala zadatak da na granicama Srbije zaustavlja svu hranu koja nije zdravstveno bezbedna i da time spreči nastajanje epidemija i zaraza na teritoriji Republike Srbije. Da podsetim, i dalje je na važnosti Zakon o sanitarnom nadzoru, a sanitarna inspekcija ne kontroliše sve ono što ulazi u ovu zemlju. Moram da podsetim na još nekoliko stvari. S obzirom na to da je vladajuća koalicija usvojila Zakon o bezbednosti hrane, iako smo mi podneli konkretne amandmane koji bi ga popravili, mora da zna šta su posledice svega toga. Prema ovom zakonu, sanitarna inspekcija je ovlašćena da kontroliše samo nove vrste hrane, znači, one koje nisu do sada bile za ljudsku upotrebu: dijetetske proizvode, soli za ishranu ljudi i vodu za piće. Ali, sanitarna inspekcija nema nadležnost nad biljnim i životinjskim namirnicama, koje kontrolišu fitoinspekcija i veterinarska inspekcija. Pošto se u međuvremenu, od 10. do danas, desilo nekoliko vrlo ekscesnih situacija, koje moram da objasnim... Svakog dana od 10. juna u Srbiju je ulazilo minimum 200 kamiona namirnica (voća, povrća, ribe, mesa, dijetetskih proizvoda i dečije hrane) bez ikakve kontrole zdravstvene ispravnosti. Ta hrana nalazi se u trgovinama širom Srbije. Sa carine nam kažu da je to hrana koja je puna antibiotika, pesticida, otrova, kojoj je istekao rok trajanja i, što je vrlo važno, ona nije za ljudsku upotrebu. Nažalost, ona se nalazi u trgovinama. Istina je da su neka udruženja potrošača preko medija pokušala da se obrate građanima da vode računa o tome šta kupuju. Jer, povedeni tim da su nešto niže cene (jer ste nas kao Vlada, nesposobna i neefikasna, doveli do toga da gledamo koliko nešto košta), za dinar ili dva, ulazićemo da kupujemo svašta. Uvoznički lobi je vrlo naporno radio; napravljen je vakuum, očigledno, da bi on dobro zaradio na tome. Naravno, nije vodio računa o tome u kakvo zdravlje srljaju građani Srbije. Ono što jeste vrlo važno i što treba reći, Ministarstvo zdravlja, čija je ovo nadležnost, ćuti. Ministar šeta po svetu, iako je u njegovom resornom ministarstvu, i uopšte u oblasti koju pokriva i vodi, afera do afere. Ministarstvo poljoprivrede, naravno, prebacuje nadležnost Ministarstvu zdravlja. Vlada, po običaju, ćuti. Od premijera nismo očekivali da se oglasi. Upravo zbog toga mislimo da mi narodni poslanici moramo da postavimo vrlo konkretna pitanja, pre svega Ministarstvu zdravlja: šta je preduzelo i šta misli da preduzme povodom toga što sanitarna inspekcija ne radi svoj posao, iako je, ponavljam, Zakon o sanitarnom nadzoru i dalje na snazi? Ministarstvo poljoprivrede: kako se dogodilo da Zakon o bezbednosti hrane bude primenjen istog dana, iako je potrebno da se donesu podzakonski akti, iako su potrebne dve godine, kako su oni naveli u objašnjenju zakona, da se naprave materijalno-tehnički uslovi kako bi zakon mogao da se primenjuje? I, na kraju, Ministarstvo trgovine: kako je moguće da se sva ova roba, vrlo problematična hrana, našla u trgovinama i trgovinskim lancima širom Srbije? Naravno, premijeru Cvetkoviću pitanje neću postavljati, jer je ovo potpuno neodgovorna vlada i mislim da nema potrebe da mu postavljam pitanja.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega postavljam pitanje, kao i svakog utorka i četvrtka, kada ću dobiti odgovore na prethodno postavljena pitanja? Ima nekoliko meseci otkako sam postavio pitanje vezano za Zakon o imovini Saveza komunista Jugoslavije. Po tom zakonu, sve parlamentarne stranke su imale pravo 50% korišćenja. Taj zakon apsolutno čini ništavnom prodaju palate „Ušće“. Ali, evo, do dana današnjeg ne dobijam odgovor. Takođe, tražio sam da nam se dostavi informacija koliko je objekata bilo u vlasništvu Saveza. Gospođo Čomić, pošto sam gospođi Slavici postavio, evo, i vama bih postavio, ionako imate čuveni nadimak „Pukovnik“, pa ako ovo rešite, možda ćete avanzovati do generala ili recimo... Ne znam kako se sada računaju činovi kod Šutanovca, verovatno su prešli na neke druge. Ali, stvarno postavljam pitanje kada ćemo dobiti odgovor, jer pretpostavka je da ima oko 300 objekata koji su bili u vlasništvu Saveza komunista Jugoslavije. Ima još pitanja koja sam postavio, ali ovo mi je jako važno i molim vas da vi, sa vašim autoritetom, urgirate da se dobije odgovor na ovo pitanje, koje nije mnogo teško; podaci postoje i mislim da bi to bilo izuzetno značajno. Druga stvar na koju bih se osvrnuo, a koja je izuzetno aktuelna ovih dana, to je situacija sa našim seljakom, vezano za otkupnu cenu žita. Po ko zna koji put, odnosno, to je već uobičajeno svake godine kada se približi ili počne žetva, naš seljak se jednostavno nalazi u situaciji da postavlja pitanje da li će iduće godine da se ponovo bavi ovim poslom, da li će raditi, jer ako mu ne ubije grad ili ako ne doživi neke druge probleme, sačekaju ga skladištari i tajkuni i, praktično, njegov trud pojedu, pozobaju za kratko vreme, a Vlada ćuti i ne reaguje. Za vašu informaciju, trenutno se, mada nije sigurno, kalkuliše sa cenom od 10,00 dinara po kilogramu. Od Zadružnog saveza Vojvodine sam dobio njihovu kalkulaciju za cenu žita. Ovde otprilike, da vam ne navodim sve ove elemente, kaže: procenjeni prinos 3.800 kilograma, umanjenje za zaduženje 2.155 kilograma, količina za prodaju 1.645. Ako to pomnožite sa 10 dinara dobijate 16.450 dinara, a troškovi proizvodnje su 29.026 dinara. Znači, seljak je po svakom hektaru na gubitku 12.576 dinara. Ovu cenu diktiraju skladištari i tajkuni, koji otkupljuju i koji će zaraditi na grbači seljaka. Proračun Zadružnog saveza Vojvodine je da bi cena trebalo da bude 17,65 dinara, plus 10% akumulacije, znači, 19,41 dinar. Evo, da vam kažem da je cena u Mađarskoj na berzi 130 evra, što je 12,22 dinara. U Francuskoj 140 evra, oko 13,00 dinara. Pogledajte koja je to razlika između Srbije, ove jadne uništene države i našeg seljaka, i Mađarske i Francuske. Moram da vam kažem da je pretpostavka da ćemo zbog jednostrane primene SSP-a u ovoj godini imati štetu od 270.000.000 evra. Pogledajte kakvi su ovi ljudi koji vode ovu državu – oni sa 270.000.000 evra pomažu seljake u Evropi, a našeg seljaka su prepustili na milost i nemilost tajkunima i uništavaju ga na svaki mogući način. Postavljam pitanje, dokle ćete raditi ovakve stvari? Kada ćete povesti računa o interesima ove države, o interesima građana Srbije, posebno o interesima seljaka, koga ćete uništiti, koji neće imati šanse da se oporavi? Kada će Vlada i Ministarstvo poljoprivrede napokon izaći sa cenom koja će onemogućiti skladištarima i tajkunima da pljačkaju našeg seljaka? Hvala vam.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč po članu 235? (Ne.) Pošto se više niko ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sednici sledeći narodni poslanici: Miroslav Petković, Meho Omerović, Munir Poturak, Bajram Šehović, Milan Lapčević, Mladen Grujić, Radoslav Mojsilović, dr Nikola Krpić u prepodnevnom delu. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuju Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, Jasmina Benmansur i Bratislav Đokić, pomoćnici ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O UDRUŽENjIMA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Slađan Mijaljević, zajedno Miloš Radulović i Miroslav Petković, Zoran Antić, Mićo Rogović, Milisav Petronijević, zajedno Zoran Šami i Željko Tomić, Oto Kišmarton, Dušan Marić, zajedno Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Nikola Lazić, zajedno Zoran Šami i Miroslav Petković, zajedno Božidar Delić i Igor Bečić, zajedno Dragan Čolić i Stefan Zankov, Srđan Spasojević, zajedno Zoran Šami i Miloš Radulović, Zoran Krasić, zajedno Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Milan Dimitrijević, Vjerica Radeta, zajedno Aleksandra Janković i Zlata Đerić, zajedno Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond, zajedno Ivan Andrić i Nataša Mićić, Zlata Đerić, Saša Maksimović, Predrag Mijatović, Sreto Perić, Boris Aleksić, Aleksandar Martinović, Dragan Aćimović, Milorad Buha, Zoran Popović, Veroljub Arsić, zajedno Ljiljana Miladinović i Jelena Budimirović, zajedno Zoran Nikolić i Miroslav Petković, zajedno Zoran Nikolić i Zoran Šami, zajedno Zoran Nikolić i Milica Vojić-Marković, zajedno Božidar Delić i Mićo Rogović, zajedno Miloš Radulović i Miroslav Petković, Gordana Paunović-Milosavljević, Paja Momčilov, zajedno Zoran Antić i Oto Kišmarton, zajedno Milica Vojić-Marković, Nikola Lazić, Milan Dimitrijević i Donka Banović, Elena Božić-Talijan, Milan Veselinović, Lidija Vukićević, Jadranko Vuković, Slobodan Vuković, Lidija Dimitrijević, Momčilo Duvnjak, Branimir Đokić, Srboljub Živanović, Dragan Živkov, Radiša Ilić, Vladan Jeremić, Nataša Jovanović, Radica Jocić, Ljubomir Kragović, Milorad Krstin, Tomislav Ljubenović, Vesna Marić, Momir Marković, Marko Milenković, Vlada Milojković, Dejan Mirović, Goran Mihajlović, Ognjen Mihajlović, Bojan Mladenović, Mirko Munjić, Milan Nikolić, Dušanka Plećević, Vitomir Plužarević, Gordana Pop-Lazić, Marina Raguš, Dobrislav Prelić, Milovan Radovanović, Nikola Savić, Sulejman Spaho, Dragan Stevanović, Filip Stojanović, Marina Toman, Milan Škrbić, Ljubiša Petković, Milan Avramović, Dragan Todorović, Saša Dujović, Zoran Šami i zajedno Željko Tomić i Zoran Nikolić. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević.
Poštovane kolege, predsedništvo, tražio sam da se iz člana 1. stav 2. briše jer se radi o delovanju stranih udruženja. Srpska radikalna stranka je podnela jedan broj amandmana gde traži da se strana udruženja brišu iz ovog zakona zato što nas doživljeno iskustvo u proteklih 20 godina uči tome da mnoga strana udruženja koja su dolazila ovde i navodno pružala neku pomoć nisu bila dobronamerna. Zaista je veliki broj tih iskustava i događaja, strašnih, koje su oni izazvali, od bivše SFRJ, od Slovenije, pa sve dole do Kosova 1999. godine. I dan-danas mi trpimo određene posledice rada stranih udruženja, humanitarnih organizacija, mirovnih organizacija i sl., koje su vršljale na našim terenima i u našoj državi. Stoga smatramo da je ovaj nivo rada stranih udruženja i ovaj opseg zaista vrlo ozbiljan, da se mora gledati veoma široko, mora se definisati mnogo ozbiljnije da bi se stavili pod što veću i ozbiljniju kontrolu, da ne bismo imali onu narodnu poslovicu – da pravimo grešku za greškom i ako jednom pogrešimo, to je slučajno, ali ako pogrešimo drugi i treći put, onda se to odbija na našu glupost. Pošto mi ne bismo da se to odbija na našu glupost, tražimo od ministra da se strana udruženja definišu i polje njihovog delovanja i rada obradi posebnim zakonom, mnogo ozbiljnijim, a da ovaj zakon ostane bez stranih udruženja, odnosno njihovog definisanja kroz ovaj zakon. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Radulović i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Čudno je da, u jučerašnjoj raspravi o zakonu o osiguranju a danas imamo raspravu o Predlogu zakona o udruženjima, vladajuća većina i nadležna ministarstva, a i sama vlada, ne nalaze za shodno da od tako konstruktivnih, pametnih i dobrih amandmana uvaže bar jedan amandman, što smo videli juče iz priloga diskusije mog uvaženog kolege prof. Zorana Šamija. Demokratska stranka Srbije svakako smatra da treba doneti zakon o udruženjima i podržava u načelu da, u krajnjoj liniji, taj zakon bude što liberalniji i da svako ko želi da se organizuje u udruženje treba to da uradi bez većih poteškoća. Međutim, ne treba da dozvolimo da to ide u drugu krajnost, o čemu će poslanici DSS-a govoriti prilikom rasprave u pojedinostima, odnosno prilikom obrazlaganja svojih amandmana. Što se tiče samog amandmana, predložili smo da se u članu 2. stav 1. briše reč „nedobitna“. U duhu predloženog zakona jasno je da će većina udruženja imati i profit (odredba člana 37) i deklarativna definicija u stavu 1. člana 2. prosto nema nikakve svrhe. Samo ću u kratkim crtama da kažem. Aktivnosti udruženja član 37: „Udruženje može neposredno da obavlja i privrednu ili drugu delatnost kojom se stiče dobit u skladu sa zakonom kojim se uređuje klasifikacija delatnosti, pod navedenim uslovima...“. Tu imamo navedene uslove. Mislim da je ovaj amandman svrsishodan i računam da ćete ga do kraja rasprave prihvatiti. Hvala.
Reč ima Radojko Obradović. Koristite vreme Poslaničke grupe DSS.
Hvala, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 2. definiše pojam udruženja, i to je nešto što ste pominjali u toku načelne rasprave. Vrlo je interesantan stav 2. člana 2. Stav 1. definiše šta su to udruženja, a stav 2. člana 2. kaže da se na političke stranke, sindikate, udruženja organizovana radi obavljanja određenih delatnosti u cilju sticanja dobiti, sportske organizacije i udruženja, crkve i verske zajednice itd., čiji je rad uređen posebnim zakonima, odredbe ovog zakona shodno primenjuju u pitanjima koja nisu uređena tim posebnim zakonima. Kada pažljivo pogledate, a pažljivo sam pogledao svaki zakon kojim se uređuju ove oblasti, otvara se poprilično veliki prostor, za koji uslovno može da se kaže da se primenjuje i ovaj zakon. U načelnoj raspravi ste rekli, neću se osvrtati na političke stranke, pošto je sve što skraćuje prava političkih stranaka i sve što umanjuje i ograničava njihov rad postalo prilično popularno, da se ovaj zakon apsolutno ne primenjuje na rad političkih stranaka. Ali, kada pogledate sve drugo što je pobrojano ovde, prilično je nejasno koje se odredbe primenjuju a koje ne. To daje pravo onome ko tumači zakon da neke od tih stvari primenjuje na ta udruženja, odnosno daje mogućnost da se određene stvari različito tumače. Ako ovaj zakon ne važi za bilo koga od pobrojanih, koji je onda smisao da se on uopšte navede u stavu 2. člana 2? To onda samo može da stvori dodatnu zabunu. Primera radi, juče smo čuli jednu vrlo radosnu vest, a to je da je postignut dogovor da se neće primenjivati Zakon o budžetu na visokoškolske ustanove. Pregovarali su predstavnici Ministarstva i Vlade i dogovoreno je da onih 40% sopstvenih prihoda neće biti primenjeni. Pitam vas – kako to može da se radi ako se ne promeni Zakon o budžetu? Ako u Zakonu o budžetu piše takva odredba, odakle pravo bilo kome, pa da je i stvar koja je pozitivna, primenjuje, a da ne povredi zakon? Ili to znači da ćemo u sledećih nekoliko dana imati izmenu Zakona o budžetu 46. put? Slična je stvar i sa ovim: svaka odredba koja je nejasna može da stvori ozbiljne probleme prilikom primene zakona. Hvala.
Reč ima gospodin Petar Jojić. Morate da se prijavite.
Gospođo predsedniče, koristio bih vreme poslaničke grupe. Dame i gospodo, Srpska radikalna stranka je uložila više amandmana koji se odnose na Predlog zakona o udruženjima. Sa nekoliko reči bih ukazao, a to je rekao kolega Mijaljević, na to da u članu 1. stav 2. stoji da se ovim zakonom uređuje i status i delovanje stranih udruženja. Što se tiče udruženja, u Srbiji treba doneti poseban zakon koji se odnosi na strane nevladine organizacije ili strana nevladina udruženja. U ime SRS sam izvršio analizu u odnosu na međunarodno-pravni okvir ostvarivanja prava na udruživanje i položaj nevladinih organizacija. S tim u vezi, obratio sam posebnu pažnju na Evropsku konvenciju o priznavanju pravnog subjektiviteta međunarodnih nevladinih organizacija od 24. aprila 1986. godine. Nacionalni propisi koje sam uzeo u razmatranje i izučavanje tiču se osnivanja, registrovanja, organizacije, funkcionisanja i prestanka rada nevladinih organizacija, kako domaćih tako i stranih, u nekim državama Evrope. To se odnosi na zemlje EU, koje sam uzeo u obzir prilikom ove analize. To su: Austrija, Belgija, Grčka, Estonija, Italija, Nemačka, Ujedinjeno Kraljevstvo, Francuska, Švajcarska, Švedska i Španija. U tom pogledu došao sam do zajedničkog prikaza nacionalnih fiskalnih odredaba koje se tiču nevladinih organizacija, domaćih i stranih. Analiza o normativnom regulisanju stranih nevladinih organizacija u ovim zemljama normira postupak i način registracijestranih nevladinih organizacija. Kao prvo, organ nadležan za registraciju, osnov za zabranu rada strane nevladine organizacije, organ za donošenja odluke o zabrani rada, podnošenje izveštaja o radu strane nevladine organizacije, organ za vezu sa stranom nevladinom organizacijom i način ostvarivanja te saradnje; zatim, poreske i druge olakšice koje se daju u ovim državama EU nevladinoj organizaciji. Nevladina organizacija označava pravno lice koje se u datom pravnom sistemu ne smatra delom vladinog sektora i koje ne služi za sticanje profita, a ako se stiče bilo kakva druga dobit, ona ne može kao takva biti distribuirana. Ovde ne spadaju sindikati, političke partije, zadruge i drugi delovi profita i crkve. U različitim zemljama o kojima sam izvršio analizu veoma širok i raznovrstan krug organizacionih oblika mogao bi da bude podveden pod citiranu definiciju, pri čemu svi oblici nemaju uvek uniformni pravni status, odnosno regulisani su različitim propisima, od kojih neki sadrže bitno specifična rešenja. Međutim, prilikom ove analize orijentisao sam se ne onaj krug organizacija koji bi odgovarao našim udruženjima građana, s tim što u zemljama o kojima je reč osnivači i članovi udruženja, pored fizičkih, mogu biti i pravna lica. Kada govorimo o našim zadužbinama, fondacijama i fondovima, u zemljama o kojima je reč za ove oblike organizovanja koristi se naziv – fondacija. To je jedan širi prikaz koji se tiče organizacije i delovanja udruženja, odnosno stranih nevladinih organizacija, a sve se svode u međunarodnoj zajednici, a posebno u EU i zemljama o kojima sam govorio, na fondacije. Ono što je posebno važno ovde istaći, kada je u pitanju Srbija, da spomenem i pitanje bivše SFRJ, nevladine strane organizacije su pomogle i doprinele dodatno da se razbije SFRJ; doprinose i danas da se razbije Srbija. To delovanje stranih međunarodnih organizacija nije uređeno na odgovarajući način, sveobuhvatan, da bi se onemogućilo delovanje stranih nevladinih organizacija koje se bave i profitom a, osim toga, i politikom u našoj zemlji. Nevladine organizacije moraju biti tako predviđene i normirane u zakonu, kako bi njihov rad bio doveden u okvire koji ne zadiru u ustavno uređenje, ne otežavaju politiku i delovanje određenih državnih organa, ne učestvuju u kriminalnim radnjama, ne učestvuju u političkim institucijama, niti državnim institucijama. Međutim, državne institucije u Srbiji pune su nevladinih stranih organizacija. Zbog toga ovaj zakon mora na drugi način da reguliše pitanje stranih nevladinih organizacija. Nama je dobro poznato šta su sve strane nevladine organizacije obuhvatile u okviru svog delovanja. Ko je sve to dozvolio? Nije bilo kontrole, preko stranih nevladinih organizacija dolazila su ogromna finansijska sredstva pre 5. oktobra, da bi se izveo 5. oktobar. Podsećam vas samo na Mađarsku, odakle su određena sredstva dolazila. Kada je u pitanju strana nevladina organizacija, o njoj se mora doneti poseban zakon, jer strana nevladina organizacija ili udruženje u Srbiji ne može imati status udruženja pecaroša ili lovačkog udruženja. To je apsolutno neprihvatljivo. Zato je u ovom zakonu trebalo posebno regulisati delatnost, registraciju, njenu sadržinu, organ koji to registruje, ko će da prati kontrolu, ko će da kontroliše, da li se tu ostvaruju finansijska sredstva, da li je to profitabilna ili neprofitabilna organizacija. Smatram da treba, a ministar Marković je tu prisutan, možda će prihvatiti ideju SRS, da se donese poseban zakon o stranim nevladinim organizacijama. U ime SRS pripremio sam takav zakon, mogu da vamga pokažem, ali na poslaničkom klubu dogovorićemo se hoćemo li ga staviti u proceduru da bi došao na dnevni red pred Skupštinu. Ovim predlogom zakona, pre svega, reguliše se delovanje stranih nevladinih organizacija na teritoriji Republike Srbije, njihova obaveza da svoje delovanje prijave nadležnom organu, da se donese registar tih organizacija i podaci koji se u isti upisuju, kao i razlozi i postupak za brisanje iz registra. Ključna stvar jeste organizacija strane nevladine organizacije, registar i upis. Po našem mišljenju, strana nevladina organizacija u smislu ovog zakona jeste pravno lice sa sedištem u drugoj državi, osnovano i registrovano po propisima te države radi ostvarivanja ciljeva u oblasti, ovo je jako važno, napominjem, humanitarnih aktivnosti, zdravstva, vaspitanja i obrazovanja, nauke i kulture, zaštite životne sredine, zaštite i ostvarivanja prava čoveka i građanina i drugih aktivnosti u opštem društvenom interesu, čije delovanje nema za cilj sticanje i raspodelu profita.Dakle, po našem mišljenju, u pogledu tog zakona, norma ne bi trebalo da se odnosi na specijalizovane organizacije iz sistema OUN i druge organizacije čije je delovanje u Republici Srbiji uređeno međunarodnim ugovorima, kao ni na političke stranke, sindikate i druge društvene, političke i verske organizacije registrovane u inostranstvu. Mi smatramo da strane nevladine organizacije mogu da deluju slobodno na teritoriji Republike Srbije ako njihova delatnost nije u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije (a mi smo imali brojne dokaze da su neke strane nevladine organizacije delovale suprotno odredbama Ustava, Krivičnog zakona i ostalih propisa na teritoriji Republike Srbije, kao i da su delovale suprotno međunarodnim ugovorima koje je ona zaključila); ako te delatnosti ne usmeravaju na ugrožavanje mira ili ravnopravne međunarodne saradnje, na izazivanje nacionalne (ovo je isto tako važno), rasne, verske i druge netrpeljivosti i mržnje; i ako imaju registrovano predstavništvo u Republici Srbiji, u skladu sa ovim zakonom. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Antić, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska napredna stranka je podnela niz amandmana na zakon o udruženjima. Smatramo da je za građane Srbije, uopšte za našu državu i za nas kao političku stranku ovaj zakon od izuzetnog značaja. Međutim, čini mi se da je u dobrom delu ovaj zakon nedorečen. Činjenica da postoji preko 30.000 udruženja, koja imaju jako različite oblasti delovanja i interesovanja, ukazuje na to da je morao da bude znatno kompleksniji. Moj amandman nema neku suštinsku težinu, on je više terminološke prirode. To je jedna tehnička redakcija zakona, moglo bi tako da se formuliše, znači, neće bitno da utiče na kvalitet ovog zakona. Nisam za njega našao razumevanje kod predlagača, ali se nadam da će predlagač i sam ministar u daljem toku rasprave imati znatno više razumevanja za one amandmane SNS koji su suštinskog karaktera i da ćemo kroz raspravu o tim amandmanima ipak doći do nekog poboljšanja ovog zakona, koji će, čini mi se, u jako kratkom roku morati da dođe ponovo u republičku skupštinu i ubrzo ćemo morati da idemo na izmene i dopune ovog zakona. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Božidar Delić, izvolite.
Suština ovog predloga amandmana je da se u članu 2. stav 1. posle reči „nedobitna“ dodaju reči „i nestranačka“. Iako se u stavu 2. člana 2. govori o tome da političke stranke, sindikati i razna udruženja koja obavljaju određene delatnosti u cilju sticanja dobiti, sportske organizacije, verske zajednice imaju posebne zakone, a da se odredbe ovog zakona shodno primenjuju samo u onim pitanjima koja nisu uređena tim posebnim zakonom, SNS je smatrala da svakako treba u tekstu ovog stava 1. dodati i reč „nestranačka“. Što se tiče obrazloženja predlagača da se amandman ne prihvata budući da nije u skladu sa standardima prihvaćenim međunarodnim aktima, to je nešto što je još problematičnije, posebno ovo objašnjenje o pravnom statusu nevladinih organizacija, gde se kaže da nevladine organizacije treba da budu slobodne da podrže određenog kandidata ili partiju na izborima ili referendumu, pod uslovom da su svoju motivaciju iznele na transparentan način. Ovo „transparentan“, posebno kada je u pitanju Srbija, uvek je vrlo, vrlo problematično. Na kraju krajeva, kad je u pitanju ova odredba i preporuka Komiteta ministara, smatram da ovaj naš predlog apsolutno nije u suprotnosti sa tim. Postoje mnoge nevladine organizacije, imamo čak i članove jedne nevladine organizacije koji su poslanici ovde u Narodnoj skupštini, što znači da su učestvovali u izbornom procesu, ali kada se kaže „nestranačka“, smatram da time nismo prekršili ovu preporuku Komiteta ministara Saveta Evrope. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? Gospodin Mijaljević. Izvolite.
Gospodine ministre, i u onom prethodnom delu kada ste tokom decembra meseca u onom dnevnom redu predložili ovaj zakon, pa ga na kraju povukli, prošla je načelna rasprava i napisani su amandmani, a, evo, i sada u načelnoj raspravi, a i tokom rasprave o amandmanima, videli ste da zaista postoje, za sada, minimum dva koncepta koja obrađuju ovaj zakon o udruženjima građana. Jedan koncept ste izneli vi u Predlogu zakona, a drugi koncept su već, samo sa ova prva dva člana, iznele opozicione stranke. Mi predlažemo brisanje 2. stava 2. člana, jer su ovde pobrojana i udruženja kojima, po nama, u ovom zakonu nije mesto. Tu se kriju vrlo ozbiljne zamke za državu i za udruženja građana, a i za članove pojedinih udruženja građana. Kao što sam već rekao, mi smo ovaj zakon posmatrali sa više strana – pravne, sociološke, bezbedonosne i verske. U načelnoj raspravi sam dosta govorio i o političkim partijama, i o sindikatima i o onom pojmu koji ste vi uveli za udruženja građana, da vi možete registrovati takva udruženja građana koja potpadaju pod crkve i verske zajednice. Ne bih sada da vas ponovo pritiskam pričom o sektama, želim danas da vas malo relaksiram sa te strane, ali ćemo danas ozbiljnije govoriti o onim nevladinim organizacijama, odnosno onim udruženjima građana koja čine civilni sektor. Taj civilni sektor je zaista veoma širok opseg delovanja udruženja građana, i prema tim udruženjima mnoge službe i mnoge institucije šalju razne informacije, ogromne količine novca da bi se kroz njih plasirale određene informacije, pozitivne ili negativne za određeni region ili određenu državu. Naravno, sada ću malo više govoriti o onim nevladinim organizacijama, kojih ima, doduše, manje, koje su činile razne subverzivne delatnosti na teritoriji SFRJ, teritoriji SCG i sada Srbije. Zbog toga smatramo da je ovaj zakon... A, kroz ovaj 2. stav 2. člana, pa i ostale članove, vi ste usitnili, odnosno atomizirali udruženja građana, pa samo tri člana mogu biti dovoljna da se osnuje udruženje; mogu i maloletna lica osnivati ta udruženja. To su sve momenti koje će određene organizacije, koje nama baš ne žele dobro i koje su pokazale da nam ne žele dobro, iskoristiti da naprave takva udruženja da bi mogle da sprovode svoje ciljeve na našoj teritoriji. Nevladina organizacija nije ništa drugo do udruženje građana koje ima svoj određeni krug delovanja, a koje ne odgovara izvršnoj vlasti jedne države te se zbog toga zove nevladina organizacija. Iz ovoga izvodimo zaključak da su osnivači nevladinih organizacija vođeni altruističkim pobudama, što, naravno, nije ništa loše, čak je jako dobro. Problemi nastaju kada se te organizacije osnivaju da bi bile zloupotrebljavane od strane onoga ko ih je osnovao. Na primer, nevladina organizacija međunarodna konfederacija ljubitelja pasa ili udruženje ljubitelja mačaka imaju svoj određeni opseg delovanja koji se tiče prava ili brige prema životinjama i kao takve nikoga ne ugrožavaju. Zato imamo niz nevladinih organizacija subverzivnog karaktera koje prisustvuju u određenim državama sa jedinim jasnim ciljem, a to je izazivanje političke nestabilnosti i štete i narušavanje ustava te države i njenog teritorijalnog integriteta. Karakteristično je da se posla kraja hladnog rata pojavljuje sve veći broj organizacija vezanih za ekonomsku globalizaciju. Malopre, kada je gospodin Petar Jojić spomenuo strana udruženja, čulo se dobacivanje od strane opozicije da to nisu strana udruženja, nego strane službe. Zaista, postoji niz negativnih pokazatelja koje su oni ostavili za sobom, te kod nas izaziva više nego blagu jezu kada se pomenu te organizacije i kada im se da vrlo liberalan i širok opseg delovanja. Moram da dodam i sledeće: između organizacija koje danas aktivno deluju na nacionalnom, regionalnom, međunarodnom i transnacionalnom planu postoje velike razlike u strukturi, finansiranju i sadržini rada, pa je najveći broj teoretičara odustao od traganja za jednom jedinstvenom, sveobuhvatnom definicijom. Umesto toga, koncentrisali su napore na identifikaciju ključnih kriterijuma putem kojih se mogu prepoznati nevladine organizacije, a to su – nevladine organizacije su dobrovoljne organizacije sa dugoročnim programima, koje kroz mobilizaciju društvene energije zadovoljavaju socijalne potrebe koje ne može da ostvari javni ili državni sektor, ili to ne može postići na adekvatan način. Prednost nevladinog sektora u odnosu na državu je što snagu za svoje akcije crpi iz socijalne energije. Za razliku od država, čija moć počiva na prinudi, dobrovoljnost podrazumeva rad na dobrobiti drugih ljudi, bez ikakve finansijske naknade. Nevladine organizacije nezavisne su od vlade države na čijoj teritoriji deluju, ali isto tako treba da su nezavisne od bilo koje druge strane vlade. Nevladine organizacije su neprofitabilne, proizašle iz privatne inicijative i nekomercijalnih ciljeva. Nevladine organizacije su dobrotvorne po svom karakteru. Pri tom se polazi od toga da su njeni članovi altruistički opredeljeni i motivisani opštim interesima. Dosledno tome, političke partije, gerilski pokreti ili multinacionalne kompanije se ne mogu podvesti pod pojam nevladinih organizacija, i u tome jeste glavna razlika među njima. Nevladine organizacije moraju posedovati statut koji definiše formalnu strukturu, reguliše izbor rukovodećih tela, sa jasno definisanim ciljevima i čvrstom institucionalnom strukturom organizacije i ne mogu funkcionisati bez toga. Kolega Krasić je u načelnoj raspravi otvorio jedno vrlo ozbiljno pitanje, a to je, kao što smo i pominjali, polje bezbednosti. Svedoci smo, jer je to više nego očigledno, da su i kod nas, a i u svetu mnoga udruženja građana (ili nevladin sektor) upotrebljena ili zloupotrebljena za neke druge ciljeve od onih koji pišu u statutu, te se na taj način zloupotrebljavaju građanske inicijative. U mnogim vojnim doktrinama obrađen je i rad civilnog sektora, odnosno udruženja građana, preko kojih se vrše neki vidovi specijalnog rata, poput psiholoških operacija, sondiranja teritorija, informacionih operacija itd. Kao što sam rekao, napisane su mnoge doktrine za upotrebu i dokumenti i analize posle završenih operacija. Jedna koleginica iz vladajuće koalicije je rekla da možemo mnoge informacije dobiti preko interneta, samo ako znamo da ga koristimo. Dovoljno je registrovati udruženje građana ili nevladinu organizaciju, a onda na internetu potražiti određene izvore finansiranja. Ti izvori finansiranja su, u većini slučajeva, određene maske koje koriste određene strane obaveštajne službe da plasiraju određene informacije ili određene operacije na određenoj teritoriji. Samo malo ozbiljniji rad u traganju preko interneta nas može dovesti do bezbroj doktrina koje su napisale, apsolutno se ne skrivajući, određene službe, armije, naročito SAD, kako one upotrebljavaju određena udruženja građana. Jedna od tih prvih doktrina je FM30-1, koja je napisana, odnosno objavljena u junu 1968. godine, još dok je trajao rat u Vijetnamu. Možete je naći na internetu, malo je, da tako kažem, u etno stilu, pisana je pisaćom mašinom i deluje baš onako... Zanimljivo ju je pogledati i imati u arhivu, makar oni ljudi koji se bave proučavanjem rada određenih službi koje sprovode određene psihološke i informacione operacije preko udruženja građana, odnosno nevladinog sektora na određenim teritorijama. Sada ću pročitati nekoliko drugih doktrina i teoretskih postavki u korišćenju nevladinih organizacija. Jedna od njih je vojna podrška upravljanju stranim posledičnim operacijama, objavljena 30. juna 1998. godine; zatim, veza operacionog planiranja i izvršenog sistema, 25. maj 2001. godine; zatim, civilna pomoć, 27. jun 1994. godine; zatim FM 41 – 10, civilne pomoćne operacije, 14. februar 2000. godine; zatim, ljudske i mirovne operacije nevladinih i vojnih operacija u procesu spajanja; zatim, interna raseljenost osoba; uloga visokih komesara UN za pomoć UNHCR, izvod pozicionog papira, 6. mart 2000. godine i prelaženje na sledeći nivo, civilno-vojna saradnja u složenim hitnim slučajevima američke vojske i institut mirnih vizuelnih diplomatskih izveštaja, septembar 2000. godine. Naravno, kroz tu zloupotrebu građanskih inicijativa, odnosno civilnog sektora... Rekli smo da su neke od tih doktrina napisane šezdesetih godina; pomenuo sam ovo pravilo 33-1 iz juna 1968. godine, kao i ovo što sam pobrojao sada. U tom planiranju, vrlo ozbiljnom, studioznom, do atomskih razmera, u smislu najsitnijih detalja u sprovođenju određenih operacija, nalaze se sledeće doktrine, a to su: FM 105; prvi put se u američku vojnu terminologiju uvodi pojam PSYOP, odnosno psihološke operacije. Nakon ratnih iskustava u Vijetnamu i odjeka u UN koji je izazvala njihova intervencija, pravilo je zamenjeno novim FM 100-6, doktrina informacionih operacija; zatim, FM 3-0530, ekološke operacije; FM 3-340, operacija civilnih poslova. Ovim doktrinama američki vojni stratezi opisuju stvaranje agenturne mreže koja može da utiče na odbrambeni sistem napadnute teritorije, na četiri vitalne funkcije sistema u koji je infiltrirana u najvećoj mogućoj meri, a to su: funkcije osmatranja, prepoznavanja, odluke i akcije. Videli smo da se jedna od najozbiljnijih operacija desila ispred naših očiju, da kažemo i iznad naših glava, a to je bila priprema 5. oktobra i 5. oktobar. Naravno, ovde sam pominjao i neke dalje akcije nekih naših građana koji su pripadali nekim nevladinim organizacijama i koji su obučavani u državama u okruženju. Te operacije koje su uvežbali i sproveli 5. oktobra ovde u Srbiji sproveli su u Gruziji, Ukrajini; pokušali su u Belorusiji; uspeli su, pre izvesnog vremena, u Moldaviji i pre dve-tri godine, čini mi se, u Kirgistanu. Dakle, mnoge strane obaveštajne službe, a njihov posao je da skupljaju određene informacije, moraju, pored svojih agenata, da upošljavaju neke druge, naročito one lokalne sa terena, preko njih da skupe određenu količinu informacija i da kroz analizu, vrlo ozbiljnu, sprovedu svoje zamisli i svoje ideje u delo. Kažem, od SFRJ do dana današnjeg imali smo bezbroj slučajeva i zbog toga govorimo ovoliko ozbiljno, zato je koncept koji iznosi opozicija toliko ozbiljan. Smatramo da kroz ovaj zakon ne sme da se dozvoli tolika liberalizacija udruženjima građana; da se spajaju, da kažem uslovno, babe i žabe kroz određene članove zakona i da se tako olako prihvataju i registruju strana udruženja. Da, mi jesmo za strana udruženja, ali pod mnogo ozbiljnijom kontrolom. Ne mogu se maloletna lica uključivati; mogu biti osnivači, ali ne mogu rukovoditi i snositi odgovornost, ni oni, ni njihovi staratelji ili roditelji. I, da može biti mešovito – maloletna lica, strani državljani, koji će svi zajedno činiti jedno udruženje građana. Smatramo da je to jako velika opasnost, naročito zbog toga što smo putem interneta obavešteni, svakog momenta, šta nam misle i kako planiraju da upotrebe i zloupotrebe članove određenih udruženja građana, kao što je, recimo, ovo od 5. septembra 2003, a to je doktrina za mirovne psihološke operacije američke vojske. Imamo i kanadske izvore, ako hoćete; imamo dokumente koje je potpisao lično, kao novo pravilo FM 1, Peter J. Schoomaker, general of the US army chief of staff, znači, načelnik generalštaba. To se sve može naći na internetu i oni to ne kriju. Zbog svega toga mi ne moramo da ulažemo baš puno truda u neki kontraobaveštajni rad, već samo da iščitavamo analitički ovo što predlažu kroz svoja pravila. Moramo da budemo svesni, moramo da budemo ozbiljni, i sve to moramo da uključimo u ovaj zakon o udruženjima, u zaštiti našeg stanovništva, u zaštiti naše države. Smatram da neki zakoni koji su se pojavili u protekla tri-četiri meseca ovde u parlamentu Srbije, kao i neki zakoni na ovom dnevnom redu, apsolutno ne idu u korist očuvanja jedinstva države Srbije. Smatram da morate neke stavove pooštriti, a ovaj stav 2. člana 2. izbrisati. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Oto Kišmarton. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovane kolege, predsednice Narodne skupštine, na ovaj zakon sam podneo dva amandmana. Jedan je amandman na član 49, koji je dobar amandman i taj je prihvaćen. Podneo sam i amandman na član 2. ovog zakona, koji nije prihvaćen, ali mislio sam da će sada možda na sednici ministar prihvatiti. Pošto nije prisutan, ko će mi prihvatiti ovaj amandman? Isto je dobar kao i onaj koji je prihvaćen. (Predsednik: Gospodine Oto Kišmarton, samo da se razumemo, saradnica je tu, gospodin ministar je samo na trenutak izašao, prati sve i doći će. Biće mu preneta svaka vaša reč. On ima, inače, uvid i u stenogram. Prosto ne možemo, ako napusti salu na minut-dva, da prekidamo rad. Izvolite i molim vas da nastavimo rad.) Dobro. Mi amandmanima pokušavamo da popravimo zakon. Ne možemo uticati na to da li će se usvojiti ili ne, ali možemo uticati da se nešto popravi u interesu građana. Da biste razumeli zbog čega mislimo da treba da se usvoji ovaj amandman na član 2, u članu 2. stav 1. kaže ovako: „Udruženje, u smislu ovog zakona, jeste dobrovoljna i nevladina nedobitna organizacija zasnovana na slobodi udruživanja više fizičkih ili pravnih lica, osnovana radi ostvarivanja i unapređenja određenog zajedničkog ili opšteg cilja i interesa, koji nisu zabranjeni Ustavom ili zakonom.“ Dalje dolazi stav 4. koji kaže: „Zabranjena su tajna i paravojna udruženja.“ Moj predlog je da se briše taj stav 4. u kome kaže – zabranjena su tajna i paravojna udruženja, jer smatram da je to suvišno. Ustav zabranjuje rad udruženja čiji su ciljevi i delovanje usmereni na nasilno rušenje ustavnog poretka, kršenje ljudskih prava, manjinskih prava i izazivanje rasne i verske mržnje. Drugo, ovaj zakon nije o tajnim udruženjima, nego o udruženjima. Ukoliko u ovom stavu 4. stoji – zabranjena su tajna i paravojna udruženja, smatram da bi trebalo da stoji – zabranjena su i parapolicijska udruženja, kriminalna udruženja, da ne nabrajam šta je sve zabranjeno. Mislim da to nije potrebno, jer je sve to već regulisano Ustavom Republike Srbije. Moj predlog je da se u članu 2. stav 4. briše, a obrazloženje Vlade zbog čega ne prihvata amandman kaže: „Amandman se ne prihvata jer je predloženo rešenje u skladu sa članom 55. stav 3. Ustava.“ Potpuno se slažem sa Vladom da je predloženo rešenje u skladu sa članom 55. stav 3. Ustava, gde se zabranjuju sva ta udruženja, paravojne i parapolicijske formacije, tako da je baš zbog toga nepotrebno da stoji u ovom zakonu. Toliko.
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami. Izvolite.
Gospođo predsednice Skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, vrlo rado bih pozdravio i gospodina ministra, ali njega nema. Bez obzira na prisustvo ljupke pomoćnice, ne znam kome obrazlažem amandman, tako da ću neke stvari koje sam nameravao da kažem kazati kada gospodin ministar bude ušao u salu. U najkraćem, što se tiče ovog amandmana, on je delimično sličan, zapravo po ideji isti, amandmanu gospodina Kišmartona. Naime, mi smo u ime DSS-a podneli amandman da se reč „tajna“ briše; doduše, ostavili smo reč „paravojna“, i obrazložiću zašto. Tačno je da su po Ustavu zabranjena i tajna i paravojna udruženja, to nije sporno. Paravojna udruženja ne moraju biti tajna i ne mora njihovo delovanje da bude; ono može biti prikriveno na određeni način. U statutu organizacije, udruženja mogu da pišu neke nesporne stvari, a da u suštini, po načinu delovanja i svemu ostalom, to budu paravojna udruženja, tako da mi mislimo da se reč „paravojna“ može ostaviti. Ne mora, ali može. Ali, reč „tajno“ apsolutno ne mora da stoji, jer se ovaj zakon, po logici stvari, ne bavi tajnim udruženjima. Tajna udruženja su nešto drugo. Njima se, ako je potrebno, bavi policija, ako je reč o tajnim udruženjima koja se bave stvarima koje su zabranjene Ustavom i našim zakonima. Mislim da je naš predlog dobar. O ostalim stvarima pričaću kada se gospodin ministar pojavi u sali. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Donka Banović. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedniče. Ovaj član 5. govori o javnosti u radu udruženja građana. Imamo dva kratka stava. Moje kolege iz DSS i ja predlažemo da se doda novi stav 3. koji glasi: „Svi podaci koje udruženja prikupe o svojim članovima ne smeju se, bez pismene saglasnosti člana udruženja ili njegovog zakonskog zastupnika, ako je član maloletan, davati na uvid ili korišćenje trećem licu.“ Mi predlažemo da ovaj treći stav postane sastavni deo člana 5. U odgovoru Vlade, ministra, stoji da je ovo pitanje detaljno uređeno Zakonom o zaštiti podataka o ličnosti. Sve ću vas podsetiti na situaciju koju smo imali krajem prošle godine, u decembru, kada je državni organ, Agencija za privatizaciju, našla za shodno da u jednom dnevnom listu u nastavcima objavljuje lične podatke čak 50.000 ili 60.000 građana Srbije koji nisu stekli uslove za onu famoznu dodelu besplatnih akcija. Da ne ulazim sada u priču o šarenoj laži i o besplatnim akcijama, naglašavam to što se Agencija za privatizaciju drznula da uradi. Oni ne samo da su objavili imena i prezimena tih građana Srbije, objavili su i mesto prebivališta i, što je nedopustivo, objavili su i matične brojeve tih građana. Tada je Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti reagovao, barem preko medija, a da li je u međuvremenu Agencija za privatizaciju kažnjena na neki način, ne znam, pa je ovo ujedno i pitanje za Vladu: da li je Agencija za privatizaciju zbog takvog strašnog kršenja samog Zakona o zaštiti podataka na neki način kažnjena ili do dana današnjeg odgovarala? Dakle, mislim da u ovom zakonu treba posebno naglasiti činjenicu da svi podaci do kojih je udruženje došlo, a to su lični podaci članova tih udruženja, moraju biti i kroz ovaj zakon posebno zaštićeni. Hvala.
Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Šami, izvolite.
Gospođo predsednice, naravno, sve što govorim preko dva minuta je na račun zvaničnog predsednika poslaničke grupe, po onih 15 minuta. Podneli smo amandman na član 5. Podsećam da član 5. ima, da kažem, jednu od mana zakona – ima mnogo deklarativnih stvari koje često ne znače ništa i koje, da ne bi bile deklarativne, valja precizirati. Član 5. je kratak i kaže: „Rad udruženja je javan“, što nije sporno, i: „Ostvarivanje javnosti rada uređuje se statutom udruženja“. Po mišljenju Demokratske stranke Srbije, tu javnost na određen način treba precizirati. Mi smo predložili da se doda novi stav koji glasi: „Statutom udruženja može se predvideti da se sastanci članova udruženja mogu držati bez prisustva javnosti.“ To je jedna potpuno normalna primedba, jer javno može biti i to što će članovi prisustvovati. Ali, dozvolićete, postoji 20.000 udruženja, mnoga od njih se bave istim delatnostima, mnoga od njih su jedna drugim konkurencija u nekom smislu i potpuno je prirodno da, ako postoji neko udruženje koje je konkurentno mom udruženju, neće valjda pustiti mene da prisustvujem njihovim sastancima i da ih, na neki način, špijuniram. Prema tome, mislim da se mora dozvoliti isključenje javnosti sa sastanaka udruženja. U protivnom, ne znam kako bi se regulisala činjenica da imate deklarativni stav da je rad udruženja javan, a sa druge strane, da isključite one koji su vam konkurencija ili koji nisu s dobrim namerama došli na vaš sastanak. Zašto sastanak članova udruženja mora biti do kraja otvoren za javnost? Hvala.
Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Božidar Delić i Igor Bečić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Deliću, izvolite.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, Srpska napredna stranka je dala amandman na član 5, jer, kao što reče i prethodni govornik, gde je ostao samo prvi stav – rad udruženja je javan, možda bi moglo da to prođe tako, ali ako se kaže da se ostvarivanje javnosti uređuje statutom udruženja, onda se ta javnost apsolutno zatvara tim statutom, a mi građani Srbije ne možemo, na kraju krajeva, da vidimo i sagledamo kako je u statutu tih 20.000 - 30.000 udruženja to pitanje javnosti rada rešeno. To što je predviđeno da se način ostvarivanja javnosti rada određuje statutom ipak ne može biti dovoljno precizno. Registrator će prilikom upisa udruženja utvrditi iz statuta kako je predviđeno da se obaveza javnosti rada udruženja ostvaruje i sam proceniti da li je ispoštovana ova odredba koja je predviđena u članu 5. Na ovaj način se ovako široko postavljeno diskreciono pravo registratora prilikom odlučivanja o upisu ili o registraciji udruženja dodatno proširuje, što smatram da nije dobro. Suština našeg amandmana je bila da se doda još jedan stav, da javnost rada uključuje i obaveštavanje javnosti i dostupnost informacija o izvorima finansiranja. Vi znate da je za svako udruženje najvažnije da se vidi ko ga finansira. Ko ga finansira, taj radi u određenom delu i za njegove potrebe. U objašnjenju koje smo dobili od Vlade kaže se da se amandman ne prihvata, jer je ovo regulisano u osnovnim odredbama, a onda se kaže – načelo javnosti rada dalje se razrađuje u sadržinskim odredbama ovog istog zakona. Sada ću samo da vas usmerim da pogledate kako je to regulisano u članu 38. i u članu 39, što smatram da je nedovoljno. U članu 38. se kaže da se jedanput godišnje čini dostupnim javnosti izveštaj o radu i o finansiranju, ali samo u situacijama kada se to udruženje finansira iz budžeta Republike Srbije. U članu 39. se kaže da se godišnji obračuni i izveštaji o aktivnostima udruženja podnose članovima udruženja na način utvrđen statutom. Šta za nas to znači? Apsolutno ništa. To što su oni statutom predvideli da tu javnost obezbeđuju, ali samo prema svojim članovima. Zbog toga je suština ovog našeg amandmana bila da se makar obezbedi, bez obzira na to da li se udruženje finansira iz budžeta Republike Srbije ili ima neke druge načine finansiranja, da javnosti budu dostupni u tim godišnjim izveštajima makar izveštaji o načinu kako su trošena ta finansijska sredstva. Zbog toga SNS smatra da je ova dopuna ili ovaj treći stav trebalo da nađe svoje mesto u ovom zakonu.
Na naziv iznad člana 8. i član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Čolić i Stefan Zankov. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Čolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, mog uvaženog kolegu gospodina Stefana Zankova i mene je za podnošenje ovog amandmana motivisala suvišnost naziva iznad člana 8. Predloga zakona i samog člana 8. Ako je svrha ove rasprave da ovaj zakon napravimo takvim da bude koristan, da nađe svoju primenu u praksi i da bude precizan, jasan, koncizan, onda nije dobro da nešto nedostaje i da ima viška članova. Ovo što je u ovom članu 8. nije nešto što je posebno značajno i što bi doprinelo nekoj boljoj primeni u ovoj sferi, ali ako već ovaj posao radimo, onda, ako pažljivo čitamo ovaj predlog zakona, a žao mi je što gospodin Marković nije prisutan, vidimo vrlo jasno da je ovde nešto suvišno. Zbog toga bi bilo dobro da se naš amandman prihvati, ali znajući vaš metod rada nisam baš optimista u ovom slučaju. Član 8. glasi: „Statusne promene udruženja vrše se na način utvrđen ovim zakonom“, a onda, što dokazuje ovu moju tvrdnju, u članu 1, Predmet zakona, stoji: „Ovim zakonom uređuju se osnivanje i pravni položaj udruženja, upis i brisanje iz registra, članstvo i organi, statusne promene i prestanak udruženja, kao i druga pitanja značajna za rad udruženja.“ Zatim, što kod mene budi sumnju da se neko ko je pisao ovo spotakao umom malo, malo se umno sapleo, imamo statusne promene, član 45, gde se definiše pojam statusnih promena, koji glasi: „Statusna promena je promena pravnog položaja udruženja izvršena na osnovu odluke nadležnog organa u skladu sa statutom i ovim zakonom. Statusne promene su pripajanje, spajanje i podela udruženja.“ Sasvim dovoljno, sasvim jasno, sasvim precizno. Zbog toga bih u svoje ime i u ime mog uvaženog kolege, koji opravdano nije prisutan na ovoj sednici, zamolio da parlamentarna većina ili Vlada prihvati ovaj amandman ne bismo li na taj način bar malo popravili ovo, tako da primena ovog zakona nađe svoju svrhu.
Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Radulović. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Šami.
Zahvaljujem. Gospodin Radulović i ja podneli smo u ime Demokratske stranke Srbije amandman koji kaže: „Udruženja mogu osnovati najmanje pet osnivača koji moraju imati prebivalište, odnosno sedište na teritoriji Republike Srbije.“ Podržavamo načelnu ideju ovog zakona da ne treba stavljati nikakve preterane ograde kada se radi o mogućnosti osnivanja udruženja. Dakle, ne treba predviđati veliki broj potpisa, veliku proceduru itd. To podržavamo. Međutim, u tekstu zakona je zapravo rečeno da mogu biti trojica, da trojka može da organizuje udruženje, ali samo jedan mora biti državljanin Srbije. To je ipak pomalo smešno. Znate, imate jednog građanina iz Srbije koji pravi udruženje. Onda smo mi napisali pet. Naravno, može tu biti i pet, i sedam i deset, to nije sporno; ne sme biti mnogo, to podržavamo i to je razlog što smo predložili ovakav amandman. Pošto je nakon 28 minuta odsustva gospodin ministar ipak ušao u salu (dakle, nije se radilo o jednom minutu), dozvolite da ponovim stav Demokratske stranke Srbije izrečen u raspravi u načelu. Prvo, pozdravljamo potrebu donošenja ovog zakona, podržavamo tu potrebu, to nije sporno. Štaviše, rekli smo da je u mnogo čemu zakon profesionalno napisan, mada, iskreno rečeno, ne znam ko ga je u stručnom smislu pisao. Takođe smo rekli da smo podneli 27 amandmana sa ciljem da neke zamerke koje imamo na tekst zakona... Zamerke su uglavnom sadržane u dve stvari: jedno je da su neki put navedena samo deklarativna tvrđenja koja bez daljeg objašnjenja ne znače baš mnogo i, sa druge strane, uočili smo određeni broj nepreciznosti. Uveravam gospodina ministra da nijedan od 27 amandmana koje je podnela Poslanička grupa DSS nije napisan sa namerom da suštinski menja ideju zakona. Dakle, ideja zakona je u redu, želeli smo samo da popravimo tekst zakona. Zato moram da priznam da mi je potpuno nerazumljivo da je od svih 27 amandmana DSS-a Vlada prihvatila nula. Ne mogu da se otmem utisku da bi da su kojim slučajem neki od tih amandmana potpisale neke „podobnije“ poslaničke grupe on verovatno bio prihvaćen. Svoju konačnu ocenu o tome reći ću, naravno, na kraju, pošto očekujem da gospodin ministar na samoj sednici, uveren argumentima koje imaju predstavnici DSS-a, ipak, zarad opšte dobiti, a to je bolji tekst zakona, prihvati neke amandmane Demokratske stranke Srbije. Hvala lepo.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.)
Ovo je verovatno jedan od najvažnijih članova, ako uopšte može da se vrši takva gradacija u nekom zakonu, koji je član važan a koji nije važan, ali može se reći jedan od osnovnih članova ovog predloga zakona. Amandmanom smo tražili da se broj osnivača, i to onaj minimalni broj, poveća sa tri na trideset. Da bi jedno udruženje građana moglo da postoji, da deluje, potreban je veći broj osnivača kao oblik ozbiljnosti te grupe ljudi da žele predano da rade taj posao za koji su u svom osnivačkom aktu naveli da je kohezioni faktor koji spaja ljude povodom neke, računa se, društveno korisne i prihvatljive delatnosti. Naravno, Vlada neće da prihvati ovo zato što polaze od principa jednina, dvojina, množina, pa množina je već tri. Tri je dovoljno i za organizovani kriminal. Znate i sami, kada se zavode neke vanredne mere i ako se zabranjuje sloboda okupljanja, onda se kaže – ne sme više od tri itd. Ali, pošto su iz tog šinjela, oni su to tako najbolje shvatili i naveli. Međutim, ovaj zakon generalno ima pogrešnu klicu, koja dominira celim zakonom. Sloboda udruživanja je individualno pravo. Ono je dato građaninu, pojedincu. Pod određenim uslovima to pravo može da ima i maloletnik, naravno, ako je stariji. Ali, u suštini, to je pravo koje se priznaje punoletnim građanima koji su poslovno sposobni i oni imaju prebivalište. To pravo Ustav RS ne priznaje pravnim licima, jer pravna lica nemaju identitet. Pravno lice se samo ne zastupa, nego mora da ima zakonskog zastupnika, tutora. Tako ste obesmislili ovaj predlog zakona, jer ste u isti rang osnivača stavili fizička i pravna lica. Pravna lica ne mogu da budu osnivači nekog udruženja građana, jer nemaju identitet, personalnost. Kada pravno lice odgovara, kod njega je izmišljena odgovornost. Ona nije izvorna. Čovek sa imenom i prezimenom, sa određenom visinom, težinom i svojom imovinom, jeste nešto prepoznatljivo sa gledišta odgovornosti. Kako ćete pravno lice da oterate u zatvor? Treba da bude odgovoran neko ispred pravnog lica, da bude zakonski zastupnik. Ne može zakonski zastupnik pravnog lica da bude osnivač udruženja građana. Ovde je pravno lice ubačeno kao sponzor za neka udruženja. Tako se vrši svojevrsna amnestija, odnosno legalizuje se neprirodno stanje. Čitav kompleks dela Ustava gde se nalazi Deklaracija o slobodama i pravima čoveka i građanina podrazumeva pojedinca kao nosioca određenih prava. Ljudska prava se garantuju pojedincu, a ne pravnom licu. Pravno lice ima svoj pravni interes, legitimni pravni interes. Predlagači su tu smestili i pravna lica da bi bilo pokrića za to da je osnivač udruženja, recimo, organizacija „Žene u crnom“ i neki Centar za kulturnu dekontaminaciju, koji ima status pravnog lica. Tako se pokriva finansijer koji dobija pare iz inostranstva ili sa strane. Možda sam uzeo pogrešan primer. Nije bitno, u krajnjem slučaju, ali pravno lice ne može da bude osnivač udruženja građana, praktično ne može. Da bi se osnovalo jedno udruženje građana, bez obzira na to da li su u pitanju hobisti koji pasionirano vole određenu oblast, određenu delatnost, potreban je veći broj osnivača, da dobije svojevrsnu društvenu verifikaciju. Trojica mogu i za kafanskim stolom, a tridesetoro malo teže. Ne želim da devalviram udruženja građana. Ima nekih koje treba zabraniti i čije osnivače treba oterati u zatvor zbog destruktivnog i protivustavnog delovanja, koje utiču na psihu, svest itd. Ali, ima i onih udruženja građana koja su društveno prihvatljiva i ispunjavaju društveno korisnu funkciju, naročito ona koja se tiču zaštite prava dece ili humanitarnih aktivnosti koje preduzimaju. Predmet naše kritike nisu ta udruženja građana. Amandmanom smo tražili da se poveća broj obaveznih osnivača. Doduše, u amandmanu nismo napisali ovo u vezi s pravnim licima, ali po logici stvari to mora da se izbaci, jer pravno lice ne može da bude osnivač. Pod određenim uslovima, za neke vrste udruženja, tačno je da postoji standard da mogu da budu i maloletna lica. Bilo bi dobro da se to kod nas izbaci, ali to ne bi bila smetnja da dete bude član nekog udruženja. Jedna je stvar kada je neko član udruženja, a druga je situacija kada je u pitanju osnivač, da se razumemo. Maloletna deca su članovi nekog udruženja – „Gorani“, ljubitelji prirode itd. Pitanje članstva je jedno, a pitanje statusa osnivača je potpuno drugo pitanje. Pošto koristim vreme koje stranka ima, skrenuo bih pažnju na još jedan strašno veliki nedostatak ovog predloga zakona, a on se tiče stranih udruženja koja deluju na teritoriji Republike Srbije. Molim vas, Ustav Republike Srbije garantuje slobodu udruživanja građanima Republike Srbije, državljanima Republike Srbije. Strancima ne garantuje, jer sva statusna prava stranci ostvaruju u svojoj zemlji. Ako su iz Švajcarske, oni pravo, odnosno slobodu udruživanja ostvaruju u Švajcarskoj. A ako bi hteli da deluju ovde na neki način, onda je moguće da se upiše njihovo pravno lice i njihovo pravno lice treba da se upiše ne kao udruženje građana, nego kao pravno lice, da ima neku verifikaciju kao pravno lice. Ali, mora da poštuje sve naše propise, a ukoliko ne poštuje treba da mu se zabrani rad. Ne može njima zabranu da daje Ustavni sud Republike Srbije, jer oni ne mogu da imaju isti status kao udruženja građana u Republici Srbiji. Udruženja građana u Republici Srbiji su organizacije građana, a udruženje koje deluje iz inostranstva i koje se upisuje ovde je pravno lice i njega treba tretirati kao pravno lice: kao dopisništvo neke strane agencije u Srbiji, „Rojters“, upisuje se kao pravno lice, Komitet Crvenog krsta, Lekari bez granica, ko zna šta sve postoji. Upisuje se kao pravno lice, posluje kao pravno lice. Ako prekorači ovlašćenja i naruši naše propise, zabranjuje mu se rad, delatnost, ali ne Ustavni sud. Nije to isti postupak. U domaćim udruženjima građana građani Republike Srbije ostvaruju slobodu koju im garantuje Ustav Republike Srbije. U stranim udruženjima građana koja deluju ovde, gde su upisani kao pravna lica, ne ostvaruju tu slobodu. Oni ostvaruju neku svoju osnovnu delatnost. Opet se pravi svojevrsno zamešateljstvo i stavlja se u isti koš nešto što je nespojivo. Intimno, imam mnogo razloga da prigovaram što se uopšte registruju strana udruženja građana kod nas, pogotovo ta međunarodna, jer se nisu pokazala da poštuju Ustav RS, nego imaju destruktivnu delatnost, pre svega špijunsku, obaveštajnu, vrbovanje radi tog tzv. policentričnog delovanja da se rasturi ova naša država. To otvoreno kažem. Nebrojeno dokaza postoji za to. To što vlast mora to da toleriše je druga stvar. Ne sme da bude nadležan Ustavni sud, nego potpuno drugi propisi, koji se primenjuju za pravna lica. Naravno, nisam idealista, znam da će Vlada sa gnušanjem da odbije ovaj amandman i sve naše amandmane, jer ona, u stvari, nije projektovana za Ustav Republike Srbije i za slobodu i prava građana koje garantuje Ustav RS. Oni su još u onoj evrofanatičnoj fazi, u evroatlantskim integracijama, nekritički, po svaku cenu itd. Oni smatraju da je ova varijanta i ovaj tip, „na izvol'te“, nešto što svet prihvata. Svet prihvata, ali građani Republike Srbije osećaju posledice toga što vi sve prihvatate.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, uvaženi građani Srbije, na član 10. stav 1. podneo sam amandman: „Udruženje mogu osnovati najmanje deset osnivača, s tim što najmanje tri od osnivača mora imati prebivalište, odnosno sedište na teritoriji Republike Srbije“. U članu 10. stav 3. briše se. Ovo je prvenstveno značajno zbog toga da bi se omogućilo da nesmetano funkcionišu organi udruženja. Cilj udruženja je poštovanje volje većeg broja lica, kako pravnih, tako i fizičkih, koja imaju interes udruživanja. Održavanje ovako malog broja osnivača ne bi imalo za svrhu da se ovim podrži učešće većeg broja lica radi izražavanja osnovnog cilja ovog zakona. Maloletno lice može i treba da bude član udruženja, ali je nelogično i neprihvatljivo, s obzirom na nivo odgovornosti koji zakon predviđa za osnivače i članove, da maloletno lice može biti osnivač. Status maloletnog lica regulisan je članom 19. ovog predloga zakona. Gospodine ministre, vrlo je interesantno i posebno bode oči da predlagač zakona i Vlada od ovolikog broja amandmana koji su opozicione stranke podnele... Nova Srbija je podnela 25 amandmana i nijedan amandman nije prihvaćen. Gospodin Šami je takođe izneo tu primedbu, i gospodin Krasić. Konkretno, ovaj član o kome govorimo je izuzetno važan. Mogu se podržati sva tri rešenja, koja su i gospodin Krasić i gospodin Šami istakli, a i Poslanički klub Nove Srbije takođe ima istu primedbu. Da li je moguće da vama ili vašim saradnicima koji rade ovaj zakon nije problem čak ni da maloletno lice, ako treba, bude i osnivač, iako sam ja to amandmanom žestoko napao? U situaciji kada imamo tri osnivača, od kojih jedan osnivač može da bude maloletno lice sa svojim zakonskim zastupnikom i dva koja nemaju prebivalište u Republici Srbiji, gospodine ministre, imate hipotetičku situaciju, s obzirom na priprećene privredne prestupe i velike prekršaje, da će ta dva osnivača da „zapale“ iz ove zemlje, narodski rečeno. Ko će da bude odgovoran u toj situaciji? U situaciji kada imate deset osnivača, pet ili trideset, imate mogućnost da odgovorno lice u tom udruženju ne bude to maloletno lice, nego njegov zakonski zastupnik. Zato mi je neprihvatljivo što ne možete da prihvatite nešto gde se tačno vidi naša namera da popravimo zakon. Kod zemljoradničke zadruge imate deset osnivača, gospodine ministre. To je ono što u principu predlagač želi da nama, opozicionim strankama, kaže – eto, vi niste za to da se deca mogu pozivati na raznorazne povelje. Ali, ovde je problem u broju osnivača i u odgovornosti. Da li građani Srbije mogu da pretpostave šta će se desiti posle primene ovog zakona, kada su u pitanju kaznene odredbe? O tome ćemo govoriti kasnije, ali je trenutak da se kaže da će ljudi masovno izbegavati, gospodine ministre, da se uključuju u bilo kakva udruženja, jer predviđate kazne za privredne prestupe od 300.000 do 900.000 dinara i predviđate prekršaje koji su takvi da ne da neće ući u udruženje, nego će zaobići kilometar od udruženja. Imamo velike probleme, kao što vidite. Kada sve ovo bude stupilo na snagu, i priprema se zakon o sportu, mi ćemo totalno da uništimo našu mladost. Ali, o nekim pojedinačnim rešenjima biće reči u daljoj raspravi u pojedinostima. Ukazaću još jedanput, poruka ovog amandmana je da je neprihvatljiv broj osnivača, s obzirom na to da jedno maloletno lice uz svog zakonskog zastupnika može da ostane u zemlji, a da dva, koja ne moraju da budu sa teritorije, mogu da odu iz ove zemlje. Ko će odgovarati u takvoj situaciji? Hvala vam.
Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Vojić-Marković želi reč.
Hvala, gospođo predsednice. Gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, govoriću o amandmanu koji smo mi kao poslanička grupa zajedno podneli. Počeću od toga šta je ministar rekao u momentu kada smo izneli u načelnoj raspravi, kao naš zaključak, da se poslanici DSS-a rukovode time ko potpisuje zakon. Zapravo, to je ono što meni pokazuje šta on o svemu tome misli. Posle te izjave bilo mi je potpuno jasno da nijedan od amandmana koji je Demokratska stranka Srbije podnela neće prihvatiti. To pokazuje, zapravo, da nije ni čitao naše amandmane, niti ga sadržaj naših amandmana uopšte interesuje. Kao poslanička grupa podneli smo amandman na član 10. stav 2. koji glasi: „Osnivači udruženja mogu biti poslovno sposobna fizička ili pravna lica“. Zapravo, mi smo smatrali da ovo „mogu“ treba da se promeni i da piše „moraju“. To smo predložili zbog toga što smo imali u vidu da je u poslednjih nekoliko godina Srbija bila potpisnik nekoliko konvencija i donela nekoliko zakona, čitav set zakona, kojima se menja status i profesionalna rehabilitacija osoba sa invaliditetom i da ove osobe dobijaju poslovnu sposobnost. Kada smo promenili ovo „mogu“ u „moraju“ imali smo pre svega ovo u vidu. Iz obrazloženja sam videla da je Vlada, u stvari, odbila naš amandman zbog toga što on nije u skladu sa stavom 3. člana 10, gde stoji da maloletna lica sa 14 godina takođe mogu da budu osnivači udruženja, uz izjavu o davanju saglasnosti njihovog zakonskog zastupnika u skladu sa zakonom. Ako je to obrazloženje koje su ministar i Vlada dali, onda to pokazuje da ovaj stav 2. treba da se briše, onda mogu i ne moraju, nema potrebe da postoji. Hvala.
Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Član 10. u stavu 3. predviđa da maloletno lice sa navršenih 14 godina života može biti osnivač udruženja uz izjavu o davanju saglasnosti njegovog zakonskog zastupnika u skladu sa zakonom. Mi mislimo da to nije dobro rešenje i da samo punoletna lica mogu biti osnivači udruženja. Obrazloženje koje je dala Vlada Republike Srbije zbog čega ne prihvata ovaj amandman je poprilično široko, pominje Konvenciju UN o pravima deteta, kaže: „S obzirom da se starosna granica od navršenih 14 godina života u pojedinim propisima Republike Srbije uzima kao osnov za sticanje određenih prava i odgovornosti, Predlogom zakona se propisuje da do 14 godina života izjavu daje detetov zakonski zastupnik, a sa navršenih 14 godina izjavu daje sam maloletnik, uz izjavu o davanju saglasnosti njegovog zakonskog zastupnika.“ Ministar je ovde, kada smo u načelnoj raspravi ovo pominjali i kritikovali, govorio i o pravu na rad koje garantuje Ustav. Ja bih samo da podsetim na član 52. Ustava Republike Srbije koji govori o izbornom pravu, član 60. Ustava Republike Srbije, koji upravo u tom smislu u svom poslednjem stavu kaže da se ženama, omladini (a odnosi se na pravo na rad) i invalidima omogućuje posebna zaštita na radu, posebni uslovi u skladu sa zakonom. I ovakva ustavna rešenja su na izvestan način ograničena. Zašto inače to mislimo, osim ove povezanosti sa Ustavom, odnosno neustavnosti, rekla bih, ove odredbe? Vi danas ne možete poslati dete na ekskurziju ako oba roditelja ne overe pisanu izjavu da može da ide na ekskurziju; ne možete poslati maloletno dete ni od 17 godina, a kamoli od 14, sa babom i dedom, ujakom, tetkom, ne znam kim, na godišnji odmor negde u inostranstvo ako ne dobijete saglasnost oba roditelja overenu u opštinskoj upravi ili u nadležnom sudu. Šta mi radimo ovi zakonom? Mi ovim zakonom i ovakvim stavom 3. ovog člana 10, u situaciji kada, nažalost, zahvaljujući, pre svega, štetočinskom radu Vlade Republike Srbije, većina roditelja nema dovoljno ni da ishrani decu, a o skupim patikama, ekskurzijama, letovanju, zimovanju mnogi u ovoj zemlji, mnoga deca mogu samo da sanjaju, mi u takvoj ekonomskoj situaciji, u takvoj socijalnoj bedi, ovim zakonom zapravo guramo tu našu decu od 14 godina kod nekoga ko će za malo para da ih uvuče u razne nevladine organizacije (govorim o onim nevladinim organizacijama koje se finansiraju iz inostranstva, koje potpuno otvoreno rade protiv interesa države Srbije i građana Srbije), guramo ih u razne sekte itd. Dakle, vi ste, ministre, sigurna sam, bili dobronamerni kada ste ovo predložili. Mislili ste možda na neka udruženja koja otprilike liče na dečiju igru, ali kad ovako nešto propišete zakonom onda je opasnost veoma, veoma velika. Želim samo da podsetim, vrlo kratko – kada smo govorili o Zakonu o zabrani diskriminacije jedan od kolega, koji je glasao za taj zakon, iz vladajuće koalicije, u neobaveznom razgovoru ispred me je pitao zašto nama toliko smeta gej populacija, gej brakovi itd. Pitala sam ga da li on istinski misli da je taj zakon dobar i on je rekao – da, naravno, najiskrenije i najintimnije. Na moje pitanje da li to znači da mu ne bi smetalo da njegov sin sutra dovede dečka i da ga on na krsnoj slavi predstavi gostima kao buduću snajku, rekao je – nisam baš toliko za zakon. Dakle, to je licemerno. Pitam sad sve kolege koje će glasati za ovaj zakon da li će dozvoliti svojoj četrnaestogodišnjoj deci da se udružuju gde im padne na pamet, odnosno gde ih neko privuče parama, poklonima itd. ili će svoju dečicu da čuvaju ušuškanu u svom okrilju, a svoj ostaloj deci da kažu – mi smo demokratski, širokogrudo doneli zakon da možete da se udružujete, da vas vrbuju i Nataša Kandić, i Sonja Biserko i Jehovini svedoci i ne znam ko? Dakle, i to je licemerno. Gospodine ministre, ne mislim da ste vi licemeran čovek, naprotiv, zato vam i preporučujem da ovaj amandman prihvatite. Hvala.
Na član 10. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Aleksandra Janković i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Đerić.
Poštovana gospođo predsednice, moram samo jednu tehničku redakciju ovog obrazloženja amandmana da iznesem. Ne znam kako se to desilo, verovatno greškom. Ovaj amandman smo ispred Poslaničke grupe NS podnele zajedno Aleksandra Janković, Aleksandra Ilić i moja malenkost, tako da su tri poslanika u potpisu, a jedno ime je, verovatno omaškom, izostalo. Planirale smo da zajednički izložimo ovu temu, odnosno da obrazložimo amandman kojim tražimo da se u članu 10. brišu stav 3, koji glasi: „Maloletno lice sa navršenih 14 godina života može biti osnivač udruženja uz izjavu o davanju saglasnosti njegovog zakonskog zastupnika u skladu sa zakonom“, i stav 4. koji obrazlaže tu pismenu izjavu u skladu sa zakonom. Pre svega, ono što ne možemo da podržimo, odnosno zbog čega poslanički klub NS ne može da podrži ovaj zakon, to je broj osnivača i uzrast osnivača udruženja. Da bi se jedan ovakav zakon predložio i doneo u ovom visokom domu, interesuje me da li se Ministarstvo bavilo ozbiljnim istraživanjem dosadašnjih efekata delovanja udruženja koja su postojala na teritoriji Republike Srbije, sociološkim istraživanjem, psihološkim, ekonomskim, pa i etičkim, s obzirom na to da udruženja bitno menjaju društvenu svest i odnose u društvu? Planirano je da civilni sektor ima ozbiljan uticaj na sve sfere života u Srbiji. Interesuje nas da li postoje istraživanja po pitanju dosadašnjih profila udruženja, njihove učinkovitosti, pozitivnih ili negativnih efekata i posledica koje su do sada imala, da se ne bi događalo da se stalno bavimo posledicama kada one nastanu. Da li možemo nekada nešto uzročno predvideti i sprečiti pre nego što nastane? Broj osnivača, tri osnivača, tri četrnaestogodišnjaka ili bilo koja druga kombinacija gde osnivač može biti četrnaestogodišnjak, zaista može biti predmet brojnih manipulacija i zaista može dovesti do ozbiljnih posledica u društvu, bez obzira na koji način to bude zloupotrebljeno. To nije nešto što je do sada nepoznato u svim društvima, a društvo koje želi da instalira takvu vrstu udruženja i takvu vrstu mogućnosti za maloletna lica mora imati sve ostale mehanizme kojima će kontrolisati moguće posledice. Dakle, mi ni do sada nismo pokazali da smo spremni da kontrolišemo sve ono što se sa maloletnim licima događa u našem društvu. Porast maloletničke delinkvencije, porast narkomanije, porast nasilja i oblika nasilja nas upozoravaju da ovakvom zakonskom projektu moramo da priđemo sa daleko više ozbiljnosti; potrebni su prateći zakoni koji će moći da sankcionišu odmah, na najbrži mogući način, moguće štetne posledice. Hvala lepo.
Gospođo Đerić, tačno je, verovatno, da je gospođica Aleksandra Ilić sačinila zajedno sa vama amandman, ali ona nije potpisala to, tako da je to jedini razlog što nje nema. Gospodin Milan Marković, ministar, želi reč.
Što se tiče ovog zakona, znam da je on interesantan da se otvore mnoge tema, od verskih zajednica, pa do obrazovanja mladih, staranja o deci itd. Razumem da zbog toga ima mnogo amandmana i mnogi od tih amandmana, realno, nisu u vezi sa ovim zakonom. Moram prosto da izrazim svoje čuđenje. Meni uopšte ne smeta principijelni stav SRS ili poslaničkog kluba Napred Srbijo, vezano za odredbe ovog zakona, ali mi nije jasno kako to da je naprednjačka koalicija, koja je kreirala ove odredbe, sad protiv tih odredaba. Žao mi je što ste promenili mišljenje. Moram da vam kažem, vi ste kreirali sve ove odredbe. To je Vlada u kojoj sam ja bio opozicija. Ja sam bio ovde u Skupštini kad su kreirane ove odredbe. Ovo su odredbe zakona iz 2006. godine. Gospodin Velimir Ilić je dva puta glasao za ove odredbe, dva puta je glasao doslovce za svaku od ovih odredaba koje vi napadate. Gospodin Koštunica je predsedavao Vladi koja je usvajala ove odredbe koje vi napadate. Gospodin Lončar je pisao ove odredbe koje vi napadate. Moguće da sad unutar vaših stranaka postoje neki problemi ili nešto tome slično, ali, verujte, kad su to radili, radili su dobre stvari. Malo je bilo dobrih stvari u toj vladi, ali ovo je jedna od dobrih stvari. Znači, ove odredbe zakona su i gospodin Ilić i gospodin Koštunica dobro procenili i kao lideri te koalicije uputili u parlament. Ja sam tada bio opozicija. Verovatno je zato pala Vlada, zato što gospodin Koštunica i gospodin Ilić nisu imali autoritet da ubede vas, časne narodne poslanike, da podržite te odredbe zakona. Treba ipak javnost to da zna. Znači, tako mudro se zbori u ovoj skupštini, pa treba javnost da zna. Prosto kažem, moguće je da su malo pogrešili, ali nisu toliko, ipak su ove odredbe zakona dobre. Ja sam razgovarao o tome sa gospodinom Lončarom više puta, razgovarao sam i sa gospodinom Koštunicom. Imao sam priliku da razgovaram o odredbama ovog zakona; ne znam da li ste vi imali priliku, možda bi vam pomoglo da ste razgovarali s njim o odredbama ovog zakona. Mislim da je to dobro koncipirano u ovom zakonu. Nisam mnogo menjao od 2006. godine do sada odredbe ovog zakona, ali svakako nisam ove odredbe koje vi napadate. Dobro je, bar znamo da je Vlada u stvari morala da padne, jer ova dva lidera nisu imala moć da ubede svoje poslaničke klubove da glasaju za ovaj zakon. Zato ovaj zakon nije prošao 2006. i 2007. godine.
Reč ima gospodin Velimir Ilić, replika.
Evo, gospodine ministre, pažljivo sam vas slušao. U toj vladi je bila neka koalicija koja je imala jedan deo koji je i vama nametao nešto da se progura pod tom firmom evropskih zakona. I vi ste, gospodine ministre, koliko se sećam, glasali jednoglasno za koncesiju, pa posle vam došao koalicioni partner i srušili ste je. Bili ste svi jednoglasni da je to najveća investicija u Srbiji. Pratio sam tok te sednice gde ste se svi izjasnili da je to najveća investicija u istoriji Srbije, da mora da se radi, da je odlična itd. Vidite i sami da se stvari zato i menjaju. Nemojte optuživati sad celu koaliciju ko je glasao; moralo je da se glasa i za nešto što vam nije po volji. Ponavljam, srušili ste koncesiju posle izlaska jednog dela Vlade i formiranja vaše nove vlade zato što je jedan od vaših koalicionih partnera insistirao na tome. Da biste zadržali Vladu, vi ste morali da je uništite. Naravno, glasali ste za mnoge stvari koje, mislim, lično ne prihvatate. Sećam se vašeg predsednika i govora o Ahtisarijevom planu, o Euleksu, o situaciji na Kosovu; to ste izglasali sve, a posle ste to pogazili sa nekih, tobože, šest tačaka, koje danas niko ne pominje. Evo, sad dozvoljavate da nas toliko kompromituju, ponižavaju Holanđani, da dolazimo, a oni kažu – ne može još itd. Videli ste, Đelić se javio, kaže – sve je gotovo, ali oni kažu – nije još. Vidite i sami da se mnoge stvari menjaju. Vlade se menjaju. Meni je jako žao što mnogi projekti koji su dobri propadaju zato što određene vlade dobijaju koalicione partnere koji to ruše. Sada, vidim, vaša stranka napada vlast u Kragujevcu, kaže da je korumpirana, da je kriminalna, da treba da se pohapsi itd. a vi ste koalicioni partneri ovde. Na šta to liči? Eto, vidite, Vlada skupljena s koca, s konopca, ima svega. To je i tada bilo. Mislite vi da je nama Dinkić prijao u toj vladi? Garantujem da nije, a sigurno i vama to ne prija, koliko primećujem, ali morate da ga trpite i te njegove zakone da prihvatate, ćutite, kulirate i dođete nama ovde da branite nešto što je neodbranjivo. Ali, šta ćete, takva je situacija.
Gospodin ministar, a zatim gospodin...
Gospodin Velimir Ilić je šarmantan i duhovit. Razumem vašu potrebu da sada otvorite neke druge teme, ali moram da vas podsetim, ovo je zakon u koji se taj naš koalicioni partner apsolutno ne meša, apsolutno se nije mešao. Ovo je zakon koji je direktno kreirao gospodin Lončar u Vladi u kojoj sam ja bio opozicija. Vi ste bili u toj vladi. Odredbe koje napada vaš poslanički klub, gospodine Iliću... Malo sam figurativno upotrebio vaše ime, vi se ne ljutite kada sam rekao, vi znate kako izgleda glasanje na Vladi. Ali, ove odredbe, gospodine Iliću, kreirala je ta vlada u kojoj ste vi i gospodin Koštunica sedeli, a sada vaši poslanički klubovi napadaju apsolutno sve te odredbe. Nisam ih ja kreirao, ta Vlada ih je kreirala. Kada smo napravili zajedničku vlast, kada sam ja postao ministar, nasledio mog uvaženog kolegu, gospodina Lončara, zadržao sam te odredbe i ponovo smo svi zajedno glasali za te odredbe. Ostajem dosledan. Sada kada vi više niste u Vladi ponovo te iste odredbe donosim pred Skupštinu, ali vaši poslanički klubovi, gospodine Iliću, napadaju te odredbe i to tako širokim obrazloženjima, dotle da se tu daju neke kvalifikacije da je ovo ovako ili onako. Prosto sam samo začuđen time. Samo sam to hteo da kažem. Onda sam zaključio da, u stvari, gospodine Iliću, nije nama neki koalicioni partner srušio Vladu. Gospodine Iliću, očigledno je da je naša vlada pala, pa i ona vaša pre naše, zbog toga što ni vi ni gospodin Koštunica niste mogli da ubedite vaše poslaničke klubove da glasaju za ove odredbe koje smo na Vladi usvajali. To je sada više nego očigledno. Ili su vaši poslanički klubovi promenili mišljenje od tada do sada, pa su sada protiv onoga za šta su bili već dva puta, praktično, pre godinu dana i pre dve godine.
Ovo je zaista bilo pojašnjenje o kontinuitetu rada. Nije bilo uvreda. Gospodin Šami ima reč.
Gospodine Markoviću, imam veliko razumevanje za to što vi pričate. Potpuno razumem vašu poziciju. Vi ste potpuno u stranci oslobođeni potrebe za razmišljanjem. Boris Tadić razmišlja umesto vas, kaže vam... (Predsednik: Gospodine Šami...) Dozvolite da završim misao... (Predsednik: Ne možete govoriti da su poslanici oslobođeni obaveze razmišljanja. Molim vas, nemojte dobacivati, dobićete kaznu.) Za razliku od vas, poslanici Demokratske stranke Srbije su pisali amandmane na zakone koje su naši ministri predlagali. Kritikovali su u nekim situacijama rad naših ministara, ako su mislili da nije bio dobar. Lično sam to radio, pa šta? Da li to znači da mi ne treba sad da podnosimo? Mi smo podnosili amandmane i kada se prvi put raspravljalo o tom zakonu. Prema tome, razlika je samo u tome da li stranka u svom nazivu ima atribut „demokratska“ ili je suštinski demokratska. Ponavljam, imam puno razumevanja za vašu poziciju. Hvala.
Gospodine ministre, imate reč.
Ako izuzmemo ovo što je trebalo da bude neka vrsta uvrede na moj račun i na račun moje stranke, neka vama služi na čast, kako ne podnesoste ove amandmane kada smo utvrdili Predlog zakona dok je predsednik Vlade bio Vojislav Koštunica? Isti Predlog zakona, ovaj deo na koji podnosite amandmane je identičan, zarez nisam promenio. Kako tada, gospodine Šami, ne pokazaste tu demokratičnost unutar DSS-a? Vaše je pravo da podnosite amandmane, ali mi je u jednom momentu malo zasmetalo – čikate me da vam odgovaram na amandmane i onda sam zaista morao da vam kažem. Ne mogu vaše amandmane da doživljavam kao iskrene, i vaše navodno zalaganje da se popravi tekst zakona. Kakvo zalaganje da se popravi tekst zakona? Mogu da razumem ove dve poslaničke grupe, oni ljudi imaju svoje stavove, nikada nisu bili za ove odredbe, nisu ih, u krajnjem slučaju, ni pisali, nisu njihovi funkcioneri pisali ove odredbe, ali DSS, čiji je ministar Zoran Lončar... Pa, nemojte da ja više branim Zorana Lončara od vas samih. Nemojte da ja njegov rad više cenim nego što ga cenite vi. Ili on možda više nije kod vas? Ali, to me uopšte ne zanima. Samo vam kažem, zašto ne podnesoste jedan od ovih amandmana kada sam kao ministar isti ovaj zakon predložio u prošloj vladi i kada je Zoran Lončar kao ministar isto ovo predložio u pretprošloj vladi? Gde vam je ta demokratičnost tada bila? Šta je tada bio problem da predložite ove amandmane?
Reč ima gospodin Ilić.
Gospodine ministre, jako mi je žao, vi nas pogrešno razumete. Mine branimo nikoga, ali vi dobro znate da jedan zakon prolazi proceduru u Vladi, da mora dobiti saglasnost od zakonodavstva, od Ministarstva finansija, od svih ministarstava koja su relevantna i da zakon izgubi početnu formu koja je bila zamišljena. Svaki zakon koji prođe proceduru u Vladi je ipak zakon nekog kompromisa između koalicionih partnera. Ne mora da bude da jedna partija ili koalicija, dve partije mogu da kreiraju jedan zakon, već zakon... Naravno, znate dobro, kada zakonodavstvo kaže – morate izmeniti to, to i to, a finansije kažu – mi ćemo dati pozitivno mišljenje ako promenite to, to i to, to smo morali i uvek je bilo nekih kompromisa, kao što to i vi sada sigurno radite. Setite se samo, kada smo bili u Vladi, koliko je vaša partija, Demokratska stranka, oštrih strela bacala na podršku, na saradnju sa SPS-om, i na tome se zasnivala vaša kampanja, a sada ste čvrsti koalicioni partneri. Mislim da sada Boris Tadić nema većeg prijatelja od Dačića, vi ste sada izuzetno povezani, čvrsti itd. Ali, to je posle izbora. Prevarili ste biračko telo, izašli ste sa jednom pričom, nas ste napali zato što smo sarađivali sa SPS-om, a vi ste posle napravili koaliciju i mnoge zakone, mnoge probleme rešili na kompletno drugačiji način. Vi ste žestoko kritikovali neke partije, koje su vam nosile mnoge projekte i koje vas potpuno skreću sa vašeg demokratskog puta. To pokazuju poslednji izbori koji se ponavljaju. Prema tome, gospodine ministre, sve je moguće u koalicijama. Nemojte sada napadati prethodnike. Meni je to jako čudno – kada neko dođe na vlast on napada one pre njega da ništa nisu uradili dobro. Mi se nismo bavili vama. Sećam se da je jedna vaša ministarka trebalo da bude uhapšena, pa je došlo iz kabineta predsednika da to ne radimo, jer ona psihički ne podnosi zatvor. Nisam još sreo nekog da psihički pozitivno podnosi zatvor. Mi smo onda ispoštovali tu odluku i nismo je uhapsili. Bilo je mnogo problema, mnogo nepravilnosti. Mi se nismo bavili vašim lošim poslovima, već smo počeli odmah da radimo i da stvaramo i zato smo napravili dobre rezultate. Vi se sada samo bavite prošlošću, šta je radio Vojislav Koštunica i njegova vlada. Ta vlada je bila najbolja u poslednjih 20 godina u Srbiji, to svaki građanin u Srbiji kaže i tu nema dileme. Evo, ono što smo mi izgradili i napravili, vi danas ne možete da obeležite belu traku. Garantujem vam, za vreme mandata nećete moći belu traku da obeležite, da obeležite parkinge i ostalo. Zato morate malo više da radite. Svi projekti su stali. Temerinska petlja je naš projekat. Most Beška je naš projekat. Obilaznica oko Beograda je naš projekat. Tunel Straževica je naš projekat. Kokin Brod je naš projekat. Ovo, makedonska granica i Koridor 10, to je potpuno naš projekat. Vi ste rešili imovinsko-pravne odnose i završavate te projekte. Nijedan novi projekat, gospodine ministre, niste počeli. Nijedan novi projekat. To mora da vas zabrine. Nijedan novi kredit nije došao ovde. Svi krediti koji su ratifikovani su bili naši krediti. Jedino ove tri milijarde, koje ste dobili na mala vrata da progledate da Kosovo da uđe u MMF. To je projekat, neka vam služi na čast. Ne znam kako ste to uspeli da rešite. Prema tome, sećam se kada je vaš ministar odbrane za jednog čelnika koji je sada u vašoj koaliciji govorio ovde u parlamentu – on je drvo. Svi smo se smejali. Vi ste se smejali i rekli da je to tako, a sada ste veliki prijatelji, sada je možda ljubičica, cveće neko itd. Sećate se kada smo vašem ministru ovde govorili da su reciklirana četiri tenka na poligonu, a on kaže da to nije moguće; kada je proverio, stvarno je to tako bilo. Prema tome, nemojte samo gledati druge i kritikovati ih. Vi ćete veoma brzo biti opozicija i nema smisla da se bavite samo opozicijom, pa da sutra mi treba da se bavimo vama. Mi to nećemo, jer imamo mnogo posla koji nas očekuje u Srbiji i koji ćemo, nadam se, uspešno raditi. Zato ovaj zakon nije dobar, zato što jedno maloletno lice može da otvori, da napravi udruženje. Nije to dobro. Mogu i stranci da urade sa jednim našim građaninom. Nemoguće je da maloletnik otvori, nema nikakvu odgovornost, ni da roditelji tobože daju neku saglasnost i da odgovaraju. Niz kritika smo dali. Te su kritike potpuno opravdane. Dajte da popravimo to malo i da dovedemo u red. Mi smo spremni. Budite i vi spremni. Budite malo tolerantni, malo razmišljajte o ovim opštinama, o transfernim sredstvima. Evo, opštine nemaju hleba da jedu, verujte. Svakodnevno pratim, kada ste uzeli Kosjerić (evo, danas se tamo ponavljaju izbori) od 60 miliona, koliko dobija od dve milijarde koje im se uzimaju od cementare, vi im uzimate 35%, smanjenje transfernih sredstava. Šta će da urade sa tako malo para? Da li znate koliko je to područje? U dnu je Divčibara; imaju ljudi obavezu da nešto urade, da zaposle i otuda narod odlazi masovno. Nema mladih ljudi. To se pokazalo na poslednjim izborima. Prema tome, vidite malo transferna sredstva za tu Crnu Travu, za Trgovište, Žitište. Nemojte samo napadati. Vidite malo nešto za Bosilegrad, i tamo narod treba da živi, radi i funkcioniše. Nekako se ne bavimo običnim životom. Radimo periferne stvari. Usvajamo sve i svašta. Gubimo silno vreme i silne sate u raspravama, a potpuno potiskujemo u drugi plan prave probleme. Vidite, za mene je bilo ponižavajuće da opet izađe jedna Holandija i da kaže – nema od toga ništa za sada. Jednostrano ćemo poštovati ovaj sporazum. To stvarno nema smisla. Pričate o „beloj šengen“ vizi. Mislim da pravite od toga silnu kampanju, a to nije ništa. Verujte, narod nema hleba da jede. Ko će moći da kupi avionsku kartu, da negde putuje i da razgleda Evropu? Opet mali broj ljudi. Potpuno ste ubili zadnji stalež, nestao je. Prema tome, ima u Srbiji mnogo problema. Morate pokrenuti privredu, morate se baviti poljoprivredom, ozbiljno, veoma ozbiljno, a ne onako kako Dragin misli, školski itd., da to primeni. To praktično ne može da zaživi. Ima mnogo problema. Vi znate da imate sukobe unutar vaše velike stranke. Morate Pajtića staviti pod kontrolu. Morate mnoge druge staviti pod kontrolu. Vidite i sami. Prema tome, uvedite red u sopstvenoj avliji, a onda razmišljajte o drugima. Meni će to biti drago, vi ste ipak vladajuća koalicija. Mi iz opozicije očekujemo od vas da uradite bar nešto, a da ne upropastite sve. Biće teško sutra kada dođemo na vlast, verujte. Ako ovim tempom nastavite, biće puno problema u Srbiji i trebaće godine i godine da se sve to ispravi. Imate u Vladi neke štetočine koje su razbile mnoge projekte. Evo, niko od tih štetočina ne dolazi na sednice parlamenta. To njih uopšte ne interesuje, oni dođu samo da glasaju. Oni sada rade svoju mrežu, pet hiljada ljudi treba da zaposle u svojoj administraciji, koju ste im vi dozvolili; pet hiljada ljudi će se zaposliti u raznoraznim agencijama, nacionalnim, oblasnim, regionalnim, statističkim, šta sve niste smislili, itd. To će biti mnogo teško, to će biti nove pare. Vidite da se budžet jako sporo puni. Budžet se izuzetno sporo puni i nema para za punjenje budžeta. Jelašić nagoveštava novi rebalans, a nemate gde da uzmete. Go se ne svlači, gospodine ministre. Prema tome, radite nešto konkretno, napravite nešto konkretno. Pobrinite se o Vojvodini, uradite te sisteme za navodnjavanje. Vidite da grad ubi pola Srbije. Zašto ne rešavate taj problem? Vaš je čovek u Kontroli leta. Tamo su plate 10.000 evra, a zbog preleta naši seljaci imaju katastrofu. Pogledajte pojedine oblasti, neće imati od čega da prežive kada dođe zima. Pomozite malo da se nešto konkretno uradi. Nemojte se zanositi evropskim zakonima, Evropa je rekla ovo, Evropa je rekla gej parada, Evropa je rekla ovo, to nije toliko bitno. Možda je za neke vaše ministre bitno, ali nadam se da za vas nije. Hvala puno.
Reč je tražio ministar Milan Marković.
Čisto da dam šansu gospodinu Iliću da nam kaže nešto, pošto je dosta tema dotakao, neku reč možda i o ovoj situaciji na Korejskom poluostrvu. Ako možete nešto da nam kažete, bilo bi dobro. Dakle, i dalje ostajem pri pitanju kako je moguće da dva puta glasate za odredbu člana 10. (jednom sam bio opozicija kada ste za to glasali, a jednom sam bio vlast zajedno sa vama kada ste za to glasali), da nijedan amandman ne uložite kao poslanički klubovi narodne koalicije? Dva puta je zakon bio u proceduri. Odjednom vam sada smeta to što... Evo, nisam ni pisao. Pisao je Zoran Lončar, ministar iz Demokratske stranke Srbije. Odjednom, od svih ovih poslanika i poslaničkih grupa najviše napada na to što je čovek pisao je upravo... Vidite kako sam korektan, neću da bacim pod noge to što je gospodin Lončar radio. On se trudio i radio, a sada ja da to bacim pod noge, da izgazim, na šta bi to ličilo? Na šta bi to ličilo, vi ste mu bili kolega u Vladi, gospodine Iliću, da ja sada pljujem po onome što smo vi i ja zajedno utvrdili? A vi i ja smo zajedno, glasovima našim, utvrdili ono što ste pre toga utvrdili još sa gospodinom Koštunicom i Lončarom, a to je da osnivači budu svega tri punoletna ili maloletna fizička ili pravna lica za udruženje. Ipak držim do toga što smo mi zajednički uradili, bilo je tu i lepih trenutaka u našem zajedničkom radu. Ipak to poštujem i, u skladu sa tim, ostao sam dosledan. Nadam se da ćete i vi promeniti mišljenje i odustati od ovih amandmana i da ćemo moći ovaj posao da privedemo kraju, da ne trošimo vreme, nema smisla. Hvala.
Reč je tražio narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Hvala. Poštovana gospođo predsedavajuća, želim da reklamiram povredu Poslovnika čl. 100, 102, 103, 104. Neprihvatljivo je da se ovde iznose uvrede na račun gospodina Bojana Pajtića ili bilo kog funkcionera, pošto to nije tema današnje sednice i današnjeg dnevnog reda. Očigledno je da je dobro da neke političke stranke budu u opoziciji, jer sada vidimo neku naknadnu opozicionu pamet i kritike u odnosu na neke pojave koje nisu ispravljali kada su imali poziciju i priliku da rade, kada su bili na vlasti. Želim da kažem da u Demokratskoj stranci ne postoje nikakve podele, da nema potrebe da bilo ko iz DS bude pod bilo kakvom kontrolom, jer DS pokazuje svoju snagu i u parlamentu i u drugim institucijama kojima rukovodi u ovoj zemlji. Mislim da je neprimereno govoriti na ovakav način o ljudima koji su na čelnim pozicijama i dolaze iz Demokratske stranke. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Velimir Ilić, pravo na repliku. Izvolite.
Iskoristio bih vreme za repliku. Meni je jako žao kad neko ne prihvati svoje greške koje je imao. Pomenuo sam ovde da je nemoguće da jedna ozbiljna stranka, a DS smatram za ozbiljnu stranku, ugasi jedan od najvećih projekata, u velikoj krizi investicija, kao što je koncesija, bez ijednog opravdanja šta tu nije valjalo i šta tu nije bilo u redu, jer je to želeo Pajtić, jer je to želeo njegov koalicioni partner iz Vojvodine. I to je ugašeno. Vidite, vi ni ne znate da imate pet struja; kod mene stalno dolaze, žale se, pričaju, kod mnogih drugih ovde. Bolje vas mi pratimo sa strane nego vi sami sebe. Vi ste puni sebe i pričate da ste kompaktni, da imate dobru vlast, a imate li dobru saradnju sa vlašću u Beogradu? Nemate. Niste je imali ni u prošloj vladi Beograda. To je bio žestok sukob vrha Demokratske stranke. Nemate sa vašim ljudima, evo, sad treba da pokrenete neke istražne radnje u Kragujevcu, nemate snage za to. Vaš odbor se oglasio, a vi ćutite. Mnogi vaši odbori, vaši su se iz Zrenjanina oglasili, a vi ćutite. Vaš gradonačelnik se oglasio, sa teškim optužbama. Red je da progovorite, jer to je korektno. Očekivali smo od vas da kažete ono što je pravo, što je istina. Prema tome, gospodo iz Demokratske stranke, vi primajte sve ovo, sve ovo ide na vašu dušu, kako bilo da bilo, ali Srbiji je teško. Ponavljam, neki dan smo slušali ovde o poljoprivredi, 35 dinara je poskupela nafta za ovih nekoliko meseci od Nove godine. Za četiri milijarde ste zadužili u ovoj godini Srbiju. Četiri milijarde evra! Šta ste uradili sa četiri milijarde evra? Potrošili ste. Iz one vlade vam je ostalo na računima 2.260.000.000 evra, i ove četiri milijarde, šest milijardi i nešto. Gospođa Kalanović ove godine nije platila putarima sedam milijardi iz NIP-a. To su dugovanja. Niste platili još ni obilaznicu oko Beograda. Ne plaćate makedonsku granicu, ne plaćate ništa, gospodo. Posle ćete da pitate – otkud dugovanja? Zato što ne plaćate na vreme. Prema tome, molim vas da se uozbiljite, vi ste vladajuća koalicija, nemojte voditi Srbiju u sunovrat. Ako ne možete, dajte izbore, ima onih koji će doći i završiti posao. Kao što niste znali posle Živkovićeve vlade kuda ćete i šta ćete, lepo ste raspisali izbore, bilo je korektno. Došli su ljudi i sve to lepo uveli u red, sredili, postavili Srbiju na normalno i onda se krenulo dalje …
Narodni poslaniče, vreme za repliku je isteklo. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović. Molim vas, još jedanput se prijavite. Izvolite.
Hvala, gospođo Čomić. Skoro sat vremena smo izgubili ne raspravljajući o amandmanima. Da gospodin ministar, koji sada nije tu, a volela bih da jeste, nije krenuo da raspravlja sa nama o tome ko je autor ovog zakona još od 2006. godine i da se ljuti zato što podnosimo amandmane i da pokazuje da je, izgleda, emotivno vezan za ove članove, mi ne bismo izgubili ovoliko vremena i imali bismo, verovatno, urađenih 20 amandmana. Znači, svako treba da radi svoj posao. On je ministar i ispred Vlade i svog ministarstva došao je, i potpisao zakon i ovde ga brani. Svi poslanici, ne samo poslanici opozicije, već i naše kolege u tzv. vladajućoj koaliciji, vrlo često podnose amandmane, rade svoj posao, tako što za dva minuta obrazlože amandman. Opet je na ministru da li će da prihvati ili ne. I tačka. Svako neka radi svoj posao i stvari će ići dobro. Preći ću na svoj posao i govoriću o članu 11. U članu 11. u stavu 2. je nabrojano šta sve osnivački akt udruženja treba da sadrži. To je prilično detaljno razrađeno i, između ostalog, kaže se da osnivački akt mora da sadrži potpise osnivača i njihove jedinstvene matične brojeve građana kada su u pitanju osnivači koji su građani Srbije. Dalje u produžetku tog stava kaže – broj putne isprave i državu izdavanja putne isprave, za osnivače koji su strani državljani. Dakle, ukoliko je neko strani državljanin i hoće da bude osnivač nekog udruženja, mora tu da se navede i broj njegove putne isprave i koja je zemlja izdavalac te putne isprave. (Predsedavajuća: Dva minuta.) Koristiću i vreme poslaničke grupe. U čemu se sastoji naš amandman? U tome da se posle reči „koji su strani državljani“ doda „a koji imaju prebivalište na teritoriji Republike Srbije u kontinuitetu od godinu dana, što dokazuju važećim propisanim potvrdama“, koje se obično izdaju u MUP-u. Mi smo ovde malo stroži, u smislu da strani državljanin koji želi da u Srbiji učestvuje u radu, odnosno osniva udruženje građana mora biti barem godinu dana u Srbiji i da to mora da dokaže. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, uvaženi građani Srbije, na član 12. podneo sam amandman u ime Poslaničkog kluba NS. Pročitaću početak člana 12: „Statut je osnovni opšti akt udruženja.“ U stavu 2. stoji: „Drugi opšti akti, ako ih udruženje donosi“, naglašavam, ako ih udruženje donosi, „moraju biti u saglasnosti sa statutom“. Amandmanom se predlaže da se u drugom stavu reči „ako ih udruženje donosi“ brišu. Obrazloženje: udruženja, osim statuta, moraju da imaju i pravilnike o radu organa. Oni su neophodni radi pravilnog funkcionisanja udruženja. Iz tog razloga je neodrživo i neprihvatljivo da bude na dispoziciji udruženjima da ne donose akte koji su im potrebni radi pravilnog funkcionisanja. Sve ovo što smo prethodno rekli – broj osnivača, koji je sveden samo na tri, od kojih, ponovo ću naglasiti, jedno može biti maloletno lice a dva strani državljani i ovakva mogućnost da u udruženju nije obaveza donošenje akata koji su ispod statuta, koji direktno uređuju kako će jedno udruženje da funkcioniše – jeste pravi uvod u kaznene odredbe i sankcije, koje su rigorozne u ovom zakonu. Poruka amandmana je dobronamerna i ne vidim razloga da predlagač jedan ovako smislen amandman ne usvoji, iz svih ovih razloga. Jer, od prvog trenutka do zadnjeg člana, gospodo iz vladajuće koalicije, bez obzira na to što ministar kritikuje da je neko nekada ovaj zakon možda i podržao, ne slažu se ni svi ovi ljudi sa ovim zakonima koje donosite, 50%; u kuloarima oni nama kažu – pa i mi mislimo isto to. Prema tome, to ne može biti opravdanje za donošenje jednog ovakvog zakona, pogotovo kada imamo dobru želju da amandmanom nešto popravimo. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao i moje kolege, podneo sam amandman na član 12, koji se odnosi na statut udruženja. Čini mi se da je ceo ovaj član poprilično opširan i posledica je činjenice da imamo veliko šarenilo udruženja, koja je ovaj član pokušao da smesti unutar statuta. To je jedan od osnovnih razloga zbog čega sam bio primoran da podnesem ovaj amandman. Drugi razlog je, mislim, isto tako važan. Mislim da pojmovi koji se koriste u ovom zakonu ne odgovaraju duhu našeg jezika. Ono što sam ja svojim amandmanom predložio jesu neke tehničke korekcije u samom članu zakona. Očigledno je da ovaj zakon sam po sebi neće moći da reši problem udruženja. Kao što sam rekao, veliki je broj udruženja, preko 30.000 udruženja. Neophodno je donositi neke zakone koji će se konkretno odnositi na pojedine grupe udruženja. Neophodno ih je razvrstati, sistematizovati. Doživećemo, u najskorije vreme, da imamo i dopunske zakone, koji će ovu oblast rešavati na jedan znatno kvalitetniji način, a samim tim, nadam se da će i pojmovi koji se koriste u ovom zakonu biti primereniji, da će mnogo više odgovarati duhu našeg jezika, pa neće biti potrebe da se ovakvi amandmani podnose. Hvala.
Da li još neko želi reč? Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Vlada je ovaj amandman prihvatila. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Zoran Šami.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 13, poslednji stav. U članu 13. Predloga zakona u poslednjem stavu piše: „Naziv udruženja ne može da sadrži elemente predviđene članom 3. stav 2. ovog zakona.“ To što piše je u redu, naravno. Podsećam da se u članu 3. stav 2. kaže da ciljevi i delovanje udruženja ne mogu biti usmereni na nasilno rušenje ustavnog poretka itd. Dakle, stvari koje nisu sporne. Međutim, u našem predlogu amandmana smo tražili da se doda još jedna rečenica: „Takođe, naziv udruženja ne može da asocira na udruženja i organizacije koje su u prošlosti imale elemente predviđene članom 3. stav 2. ovog zakona.“ Sličan amandman smo podneli i na Zakon o političkim strankama, kada je bilo reči o imenu političke stranke. Tada je Vlada opravdano prihvatila taj amandman i uopšte ne razumem zašto ovoga puta taj amandman nije prihvaćen. Jer, mogu da organizujem udruženje u čijem će statutu biti sve u redu što se tiče odredaba člana 3. stav 2, neću pominjati ni nasilno rušenje poretka, ni rasnu diskriminaciju, ni sve ostalo što nije dozvoljeno, a onda mogu da ga nazovem udruženje crnokošuljaša ili udruženje „Mein kampf“. Ispunio sam uslove koje ste napisali u zakonu, a potpuno je jasno da ime udruženja asocira na nešto što civilizacijski nije dozvoljeno. Apsolutno mi nije jasno zašto je ovaj amandman Vlada odbila. Molim gospodina ministra, kada se posle jednog minuta bude pojavio u sali, da mi na neki način odgovori zašto misli da ovaj amandman nije trebalo prihvatiti. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman su podnele narodne poslanice Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanica Zlata Đerić.
Žao mi je što gospodin ministar nije tu, ali odgovorila bih mu na njegovu opasku da nismo dosledno zadržali stav prema ovom zakonu. Moram da mu kažem, stručno i profesionalno, i u onom sazivu u kojem nisam učestvovala i tada bih, kao i sada, zagovarala ovaj stav koji branim, a to je veći broj osnivača i veći broj godina za osnivače. To zaista mogu profesionalno da odbranim, mogu da dokažem da smo tu tezu i na Odboru vrlo kolegijalno elaborirali. Međutim, što se tiče ovog amandmana koji sam podnela na član 18, smatram da je ovo tehnička stvar koja je mogla da bude prihvaćena, jer smo tražili da se u članu 18. stav 1. iza reči „Udruženje može imati svoj znak, logotip i druge simbole, u skladu sa statutom“dodaju reči: „i u skladu sa ovim zakonom“. Statut jednog udruženja ne mora biti u skladu sa zakonom, a njegovo delovanje ipak se mora do kraja dovesti, sve ono što predstavlja mora biti u skladu sa zakonom, jer ovaj zakon jasno određuje šta ne sme sadržavati neko označavanje udruženja. Mislim da je ovo tehnička stvar, koja bi mogla biti prihvaćena i učinila bi ovaj član zakona preciznijim i boljim za sprovođenje. Hvala.
Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodin ministar je izašao, iako imam zaista ozbiljan komentar i ozbiljnu primedbu na način na koji se ponaša prema poslanicima DSS-NS. Smatram da to nije primeren način. Ako bude nastavio na takav način da komunicira sa poslanicima Demokratske stranke Srbije, mi se na takav način ovim zakonom baviti nećemo. Dakle, ono što govorimo ovde o svojim amandmanima su argumenti. Iz razloga koje smo ovde potpisali kao obrazloženje amandmana podnosimo te amandmane i smatramo da tekst zakona treba da se promeni. Inače, ono što još želim da kažem pre svega gospodinu ministru, nadam se da negde gleda ovo, jeste da potpuno razumem njegovu poziciju. On nije autor ovog zakona i to stalno ističe; autor je gospodin Lončar, zato je zakon dobar. Od njega i od ove vladajuće koalicije nismo ni očekivali da podnesu dobar zakonski predlog, pa nismo ni bili u sumnji da to nije napisao on. Dakle, on kao potpisnik nečega ni ne može da prihvata argumente koje podnosimo i zbog toga naši amandmani zapravo i nisu prihvaćeni. Da je gospodin Lončar ovde, on bi, kao autor ovog zakona, sigurno razumeo argumente koje ovde iznosimo, tako da bi ovaj zakonski predlog sigurno bio popravljen. Sada ću, koristeći vreme poslaničke grupe, nastaviti priču o amandmanu koji smo podneli. Dakle, podneli smo amandman da se u članu 19. menja stav 3. koji glasi: „Izjavu o pristupanju, odnosno učlanjenju u udruženje za maloletno lice do 14 godina života daje njegov zakonski zastupnik u skladu sa zakonom, a ako je u pitanju maloletnik sa navršenih 14 godina života izjavu daje sam maloletnik uz izjavu o davanju saglasnosti njegovog zakonskog zastupnika u skladu sa zakonom.“ Šta smo želeli da popravimo? Naš stav 3. glasi ovako: „Izjavu o pristupanju, odnosno učlanjenju u udruženje za maloletna lica do 18 godina života daju njihovi zakonski zastupnici u skladu sa zakonom.“ S obzirom na to da postoji potreba pojačane zaštite podataka o maloletnim licima, a podsećam vas da smo doneli Zakon o zaštitniku građana, Zakon o zaštiti podataka i, koliko vidim, u proceduri je i zakon o zaštiti prava deteta, ovo što govorimo nije u skladu sa nekim nebeskim zakonodavstvom, nego sa zakonodavstvom ove zemlje, koja je takođe potpisnik Konvencije o pravima deteta koja predviđa da država ozbiljno mora da vodi računa i da decu brani od zloupotreba raznih vrsta. U skladu sa svim tim, tražili smo da se promeni formulacija člana 19. stava 3. na način na koji smo mi to uradili. Ministar, koji nije autor zakona nego samo potpisnik, odgovara nam da mi ovom izmenom zakona ugrožavamo stečena prava maloletnika i zbog toga odbija naš amandman. Postavljam pitanje, u čemu se sastoji to naše ugrožavanje prava maloletnika? Iz ovoga što smo podneli ne vidim da ugrožavamo stečena prava. Ne branimo da maloletnici mogu da prave udruženja, samo tražimo da moraju da imaju zaštitu svojih roditelja pre svega i zakonskih zastupnika u svemu tome. Molim vas, već je to ovde pomenuto, da smo u pravu pokazuje i praksa koju ova zemlja ima, a to je da ja kao roditelj čije dete treba da ide u inostranstvo sa nekim drugim odraslim licem moram u lokalnoj samoupravi ili u sudu da dam saglasnost, ja i moj suprug; dakle, dva odrasla lica, roditelji daju saglasnost da neko odrastao, moja sestra npr., povede svog sestrića u inostranstvo. A vi dajete pravo detetu do 14 godina i detetu od 14 do 18 godina, koje je i prema Konvenciji još uvek dete, pozivate se na Konvenciju koju ne znate, i Konvencija kaže da je dete do 18 godina još uvek dete, dajete mu sva moguća zakonska prava, koja je toliko jednostavno zloupotrebiti. Dajete mogućnost, recimo, maloletniku da pokrene proceduru ukoliko je udruženje donelo neku odluku koja nije u skladu sa zakonom. Da li verujete da će četrnaestogodišnjak pokrenuti takvu proceduru, da može da je podnese, da zna da je podnese? Ili to mora da uradi neko od odraslih, neko ko zna, jer potpisujem da bar trećina odraslih građana Srbije ne zna da pokrene tu proceduru? Hvala vam.
Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Poštovana predsedavajuća, u ime Poslaničkog kluba NS podneo sam amandman na član 19. stav 3. da se iza reči „u skladu sa zakonom“ dodaju reči „a prava i dužnosti maloletnog člana zastupa roditelj ili staratelj do punoletstva“. Obrazloženje – učešće maloletnog lica u radu organa udruženja mora zastupati njegov roditelj da bi isti lično bio upoznat sa radom udruženja gde se njegovo dete nalazi, a da bi ujedno prihvatio sve obaveze proistekle iz ovakvog udruživanja. Dakle, kao što vidite, Poslanički klub NS u nekoliko amandmana, kao što je ovaj na član 19, koji slede iza člana 10, koji je u suštini izuzetno važan i gde smo bacili poseban akcenat, pokušava da popravi nešto što nije u redu. Dakle, dete tek sa 16 godina stiče delimičnu poslovnu sposobnost. Ovo je sve povezano jedno s drugim. Ukoliko su predviđene strahovite kaznene odredbe, građani Srbije treba da znaju, treba da čuju roditelji, koji će možda nekada lakoverno ili olako dati takvu saglasnost i garantovati da će njihovo dete postupati tako da se zadovolji zakonska forma iz ovog zakona itd., da je to veoma osetljivo kada se dođe do kaznene politike. Ponoviću još jedanput, jedan osnivač je sa teritorije Republike Srbije, a dva nemaju prebivalište u Republici Srbiji. U toj situaciji odgovorno lice, od tri osnivača, kada dva odu, narodski rečeno „zapale“, biće taj roditelj. Zato tom roditelju mora precizno ... (Predsedavajuća: Vreme.) ... i jasno da se kaže koja su njegova prava i obaveze u situacijama kada zastupa svoje maloletno dete. Hvala.
Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Srđan Spasojević.
Na član 20. stav 1. Poslanički klub NS je podneo amandman da se reči „osnovnim“ zameni rečju „trgovinskim“. Obrazloženje – u slučaju spora između članova društva, zasnovana je zakonska nadležnost trgovinskog suda. Analognim tumačenjem, trebalo bi utvrditi i ovde nadležnost trgovinskih sudova, pogotovo imajući u vidu činjenicu da će pretežni deo udruženja obavljati i privredne delatnosti. Iz tog razloga je logičnije da se ovom problematikom bave trgovinski, a ne osnovni sudovi. Neprihvatljivo je, gospođo predsedavajuća, pošto ministra nema i nemam kome da se obratim, dakle, gospodine ministre, da u situaciji gde se pominju privredni prestupi u kaznenim odredbama osnovni sudovi budu nadležni za vođenje sporova. U takvoj situaciji moraju da budu nadležni trgovinski sudovi, jer kažnjavamo udruženja. Ne možemo sporove voditi pred osnovnim sudovima u situaciji kada imamo privredni prestup. Ne mogu da prihvatim da je predlagač ovako nešto mogao da ima u vidu. Neću ni da gledam obrazloženje, pravo da vam kažem, jer su ta obrazloženja toliko suvoparna da prosto iritiraju, ali osnovna stvar je da se kod privrednih prestupa pojavljuje trgovinski sud kao nadležni sud. Hvala.
Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Lazić.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo poslanici, prethodno izražavam žaljenje što ministar nije u sali jer se stiče utisak da ministra mnogo više zanima da vodi polemiku i da napada poslanike opozicije, nego da raspravlja o samoj suštini ovog zakonskog predloga. Mogu da razumem da je gospodin ministar nostalgičan za zakonskim predlozima koje su sačinjavali predstavnici Demokratske stranke Srbije, jer kad je Demokratska stranka Srbije vodila Vladu Srbija je išla napred. Što se tiče samog amandmana na član 20. koji je podnela Demokratska stranka Srbije, on predviđa da pored samih članova udruženja i drugi građani mogu pokretati postupak za utvrđivanje ništavosti odluke udruženja ukoliko nije u skladu sa opštim aktom udruženja ili ništavosti samog opšteg akta ukoliko nije u skladu sa zakonom. Ovde pod pojmom građani DSS prvenstveno ima u vidu roditelje, staratelje maloletnih lica, kao i njihove nastavnike, s obzirom na to da maloletna lica mogu osnivati udruženja građana. Kada se uzme u obzir činjenica da maloletnim licima zakonom nije omogućeno, na primer, da glasaju na opštim izborima, time se pokazuje da društvo smatra da oni ne poseduju pun stepen zrelosti da bi samostalno odlučivali. Tako određene odluke udruženja mogu biti u suprotnosti i neskladu sa interesima deteta definisanim opštim aktom udruženja ili npr. zakonom i zbog toga treba ostaviti mogućnost roditeljima, starateljima, nastavnicima da u tom smislu reaguju. Da li možda Vlada očekuje da će deca sama reagovati i pokrenuti postupke ove vrste? Mislim da je to zaista malo verovatno. Apelujem na gospodina ministra, kada se vrati u salu, da prihvati ovaj amandman Demokratske stranke Srbije. Hvala.
Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Mijatović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Predrag Mijatović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SNS podneo sam amandman na član 21. Predloga zakona o udruženjima, koji se odnosi na upravljanje udruženjem, da se posle reči „izabranih“ stavlja zapeta i dodaju reči „delegiranih ili ovlašćenih“. Ukoliko ostavimo samo reč „izabranih“, to podrazumeva neminovno samo izbore za upravljanje udruženjem. Predloženim terminima, tj. „delegiranih ili ovlašćenih“, daje se mogućnost za određivanje predstavnika članova u organima udruženja. Na ovaj način može biti određeno statutom ili nekim drugim aktom da predstavnik udruženja u savezu u koji je udruženje udruženo bude predsednik udruženja. Ili, predsednika udruženja može imenovati izvršni organ udruženja, što ne uključuje izbore samim tim. Žao mi je, takođe, što ministar nije tu, ne znam zašto na svakih pola sata izlazi pola sata, mislim da je to povreda Poslovnika ili kakav je već razlog. Mislim da ovaj amandman treba prihvatiti, jer daje mnogo šire mogućnosti za upravljanje udruženjima. Hvala lepo.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 22. zakona o udruženju građana koji reguliše nadležnosti skupštine. Smatrao sam, podnoseći ovaj amandman, da ću uspeti na jedan tehnički način, na kvalitetniji, precizniji način da kažem šta je u nadležnosti skupštine, pa sam, između ostalog, predvideo da skupština, pored donošenja i izmena statuta, bira i razrešava članove drugih organa udruženja. Međutim, za mene je vrlo interesantno obrazloženje, i to jedna rečenica iz obrazloženja Vlade kojim se ne prihvata amandman, kaže: „Naročito nevladine organizacije ne treba da traže dozvolu od strane javnih vlasti za izmenu svoje interne strukture i pravila.“ Tu zaključujem da se Vlada plaši nevladinih organizacija. Da je to tako, dokazaću kroz nekoliko citata izjava žena koje predvode neke nevladine organizacije. Moram da kažem da je Srpska radikalna stranka očekivala mnogo više od zakona o udruženjima. Najveći broj razlika između Vlade, kao predlagača ovog zakona, i SRS prelama se u članu 10. To je na dobar način ili, ako hoćete, na perfektno dobar, ili, ako hoćete još preciznije, na evropski dobar način obrazložio narodni poslanik Zoran Krasić. Mi smo mislili da će se ovim zakonom definisati neke aktivnosti državnih organa koje bi sprečavale ovakve izjave. Jedna nevladina organizacija, Fond za humanitarno pravo, predsednik Nataša Kandić, prisustvovala je proglašenju nezavisne države Kosovo i Metohija, i to kao lični gost Hašima Tačija i podržavala je pesme Mesićeve, ustaške pesme, ali on je nju pre toga odlikovao Ordenom Katarine Zrinske. Sledeća nevladina organizacija, Helsinški odbor, predsednik Sonja Biserko izjavljuje: „Srbija mora da se suoči sa tim da je Kosovo izgubljeno. Vojvodina je dobrovoljno ušla u Srbiju i posle toga Jugoslaviju. Ona“, misli na Vojvodinu, „ima puno pravo da se izjasni kakav položaj želi.“ Zatim: „Međunarodna zajednica bi trebalo“, to ona takođe izjavljuje, „da podrži tužbu BiH protiv Srbije za genocid. To je jedan od uslova za pravilnu interpretaciju ratova na prostorima bivše Jugoslavije.“ Mi smo očekivali da ovaj zakon stane na kraj ovakvim nevladinim organizacijama, odnosno ovim udruženjima. Teško je kontrolisati oko 30.000 udruženja, od toga svako deseto udruženje otprilike radi one poslove koji se prepliću sa političkim idejama. Osnovni je problem što nevladine organizacije ne izlaze na izbore i ne mogu biti kažnjene od strane biračkog tela neuspehom na izborima, a umnogome odlučuju i trasiraju politiku koja će se voditi u Srbiji. Da je to politika koja koristi građanima Srbije, pa ni po jada, međutim, to je otvoreno razbijanje države Srbije. Mislim da ovaj zakon, ovakav kakav je predložen, uopšte ne bi trebalo da bude usvojen i prihvaćen. Ne žalim zbog toga što ministar nije tu, jer on ionako ne želi da čuje ono što je suština amandmana koje predlažu poslanici SRS. Mi ništa ne gubimo, sedeo on tu ili ne, ali to samo govori o predstavniku Vlade, odnosno Vladi u celini, kako poštuje izabrane narodne poslanike. Hvala vam.
Preostalo vreme za Poslaničku grupu SRS je 41 minut. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, podneli smo amandman na član 23. gde u drugom stavu u Predlogu zakona stoji da za zastupnike udruženja može biti određeno samo poslovno sposobno fizičko lice koje ima prebivalište ili boravište na teritoriji Republike Srbije. Mi smo podneli amandman kojim se posle reči „ima“ dodaju reči „državljanstvo Republike Srbije i“. Drugim rečima, mi mislimo da je obavezno da zastupnik udruženja bude državljanin Republike Srbije. Odmah ću da obrazložim zašto. Nemamo mi nikakvo nepoverenje prema stranim državljanima, ali, dozvolićete, može se desiti da zastupnik udruženja dođe u sukob sa našim zakonom po nekom pitanju, a da, pošto je strani državljanin, ne bude dostupan našim organima koji su zaduženi za zaštitu zakona. Iz tog razloga smatramo da zastupnik udruženja koje je registrovano na teritoriji Republike Srbije treba da bude državljanin Republike Srbije. Nemamo ništa protiv toga da strani državljani budu članovi udruženja, mogu da budu čak i neki istaknuti članovi udruženja, ali zastupnik udruženja, dakle, lice koje zastupa udruženje pred državnim organima bi, po našem dubokom uverenju, moralo da bude državljanin Republike Srbije. Moram da kažem da ni za ovaj amandman, kao i za sve druge amandmane DSS, uopšte ne razumem zašto je odbijen, jer mislimo da popravlja neke nepreciznosti u tekstu ovog zakona. Hvala.
Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Slađan Mijaljević.
Vi ste ovim vašim predlogom zakona dosta neozbiljno predvideli organe udruženja. Ti organi su zakonski zastupnik i skupština od tri člana. To je za nas zaista neprihvatljivo jer je vrlo neozbiljno. Ako neko udruženje hoće da se bavi ozbiljnim poslom, onda mora da postoji i više ljudi i više organa. Kolega Boris Aleksić je podneo amandman koji glasi: „Organi udruženja su skupština, zastupnik udruženja, upravni odbor i nadzorni odbor“. Mi smatramo da je ovaj amandman prihvatljiviji, da je ovo uređenje prihvatljivije. Ipak, trudimo se da napravimo neka ozbiljna udruženja, koja će se baviti ozbiljnim poslom i koja se bave ozbiljnim poslom, a ne da od određenih udruženja pravimo vašarište na tlu države Srbije. Hvala.
Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne bih ulazio u to ko je pisao Predlog zakona, ali činjenica je da je Predlog zakona u brojnim odredbama nedorečen a pojedine odredbe su kontradiktorne jedna drugoj. Pre svega, gospodine ministre, nemoguće je da udruženje građana može da osnuje pravno lice. To je protivrečno samoj suštini zakona. Vi ste čak ovde u polemici sa gospodinom Velimirom Ilićem upotrebili jednu neverovatnu sintagmu – maloletno fizičko i pravno lice. Pravno lice ne može da bude maloletno. Vi ste dobar pravnik, to vam je verovatno bila omaška u žaru političke borbe. Ono što zaista ne valja u Predlogu zakona, između ostalog, jeste i to što ste u član 25. stavili nešto što ne treba da stoji u zakonu. Mi od 2002. godine, ako se ne varam, od raznih DOS-ovskih ministara slušamo o tzv. deregulaciji, da u Srbiji bude manje propisa nego što ih je sada; evo, i danas, ovih dana na RTS vi najavljujete nekakvu seču propisa, a onda u članu 25. napišete nešto što apsolutno nije zakonska materija. Šta se tiče zakonodavca kako će udruženje da nadoknadi štetu koju mu pričine članovi udruženja? To je materija statuta. Dakle, to treba da bude apsolutno autonomno pravo udruženja, da svojim statutom predvidi način na koji će se regulisati nadoknada štete. Osim toga, vi ste rekli da su, naravno citirali ste odgovarajuću ustavnu normu, zabranjena tajna i paravojna udruženja – to je tačno, to tako i treba da bude – a onda u članu 4. napišete da je upis u registar udruženja dobrovoljan. Vi na taj način legalizujete tajna udruženja. Zabranjena su tajna udruženja, a udruženje može samo da proceni da li će da bude registrovano ili ne. Udruženje koje nije registrovano je tajno i to je po Ustavu zabranjeno. Kod tih tajnih udruženja postavlja se jedno pitanje – imajući u vidu da je Ustavom i ovim predlogom zakona zabranjeno osnivanje tajnih udruženja, šta će biti sa ministrima za koje je javna tajna da su masoni? Mogu da vam poimenično, ako insistirate, navedem ljude, članove Vlade Srbije, za koje je javna tajna da su članovi određenih masonskih loža. U masonskim ložama vlada stroga hijerarhija i za onog ko je član masonske lože ne postoje ni Ustav, ni zakoni, već, pre svega, pravila masonerije. Istorija je pokazala da masoni nisu lojalni svojim državama, svom pravnom poretku, već pre svega svojoj masonskoj organizaciji. Dakle, šta će biti sa ministrima koji su članovi masonskih loža, u svetlosti ustavne norme i zakonske norme da su tajna udruženja zabranjena? Zahvaljujem.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi je 40 minuta. Za reč se javio narodni poslanik Balint Pastor. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, ja bih da koristim vreme poslaničke grupe. Sada ću reći sve što SVM ima da kaže u raspravi u pojedinostima i više se nećemo javljati. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi se nismo javljali kada je bila načelna rasprava, jer smo u novembru rekli sve o ovom predlogu zakona. U decembru je, nažalost, ovaj predlog bio povučen, ali nema potrebe da ponavljamo sve ono što smo rekli. Tada smo rekli da je u osnovi ovaj zakon dobar, da je krajnje vreme da Srbija dobije jedan moderan zakon kojim se reguliše rad udruženja građana. Vlade Srbije od 2000. godine su imale obavezu da donesu ovaj zakon, ali taj zakon, nažalost, sve do sada nije donet. Nadam se da će biti donet za koji dan. Jednostavno, udruženja građana ne mogu raditi u okvirima koji su definisani 1982. godine, kada je u Republici Srbiji, odnosno tada u SFRJ, važio u potpunosti drugi politički i društveni sistem. Zbog svega toga mi podržavamo donošenje ovog zakona. Ovaj predlog zakona je stvarno isti onaj koji je bio u proceduri u novembru prošle godine. Napravljena je jedna bitna razlika, koja se odnosi na nadležan organ koji vodi registar udruženja građana. Naravno, tu ima i kontraargumenata da li bi to trebalo da bude Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu ili Agencija za privredne registre. Vidim da ste vi odlučili da to bude Agencija za privredne registre. Mi to možemo da prihvatimo, a videćemo kako će to u praksi funkcionisati. Što se tiče naših amandmana, i u novembru sam rekao da je SVM organizovao još pre godinu dana javnu raspravu unutar mađarske nacionalne zajednice. Mi imamo više stotina udruženja građana čiji su osnivači vojvođanski Mađari i želeli smo da čujemo njihovo mišljenje i njihove predloge. Te predloge smo formulisali u formi amandmana. I tada smo imali i sada imamo sedam amandmana. Vi, nažalost, ako pogledamo ovu knjižicu, mišljenje Vlade, formalno niste prihvatili nijedan naš amandman, ali to nije prava istina. Prava istina jeste da ste vi određena rešenja koja smo mi predlagali u novembru prošle godine ugradili u međuvremenu u ovaj tekst. Niste to učinili na način kako smo mi predlagali, nego na neki drugi način, ali, u osnovi, određena rešenja koja smo mi predlagali pre nekoliko meseci sada su deo Predloga zakona koji je stigao u proceduru Narodne skupštine. O tim amandmanima koji su odbijeni ne bih želeo da govorim, bitniji su sada delovi Predloga zakona, samo bih želeo da se zadržim kod jednog amandmana. Taj amandman smo podneli na član 36. Predloga zakona o udruženjima. Ovde ste delimično prihvatili naše primedbe. Radi se o tome da, po nama, udruženja ne bi trebalo da plaćaju porez na nasleđe i poklon. Vi ste izmenili ovaj član u odnosu na verzijuPredloga zakona iz novembra prošle godine i napisali ste da fizička i pravna lica koja daju priloge i poklone udruženjima mogu biti oslobođena odgovarajućih poreskih obaveza, u skladu sa zakonom kojim se uvodi odgovarajući javni prihod. Ovo je korak napred u odnosu na rešenja iz prethodnih verzija Predloga zakona o udruženjima. Možemo smatrati da ste vi delimično prihvatili naš način razmišljanja, i to je svakako za pohvalu, ali mi i dalje smatramo da bi to trebalo regulisati na način da su udruženja obavezno oslobođena od plaćanja poreza na nasleđe i poklon. Ne smatramo dobrim rešenje da je tu ostavljena mogućnost da budu oslobođena plaćanja tih dažbina. Video sam u vašem obrazloženju da ste napisali da je ovo materija drugih zakona i da vi pravnotehnički niste mogli da napišete da su ova udruženja obavezno oslobođena plaćanja poreza na nasleđe i poklon, jer je to materija poreskih i nekih drugih zakona. To, gospodine ministre, jednostavno nije tačno. Mi i dalje smatramo da bi trebalo da prihvatimo ovaj naš amandman. Zašto kažem da nije tačno? Nije tačno zbog toga, a to smo napisali i u obrazloženju našeg amandmana, što, recimo, važeći Zakon o zadužbinama, fondovima i fondacijama u članu 16. ima isto ovo rešenje koje smo mi predvideli za udruženje građana. Nije poreskim zakonima propisano to oslobođenje od plaćanja poreza za zadužbine, fondove i fondacije, nego je to propisano Zakonom o zadužbinama, fondovima i fondacijama. Jednostavno, ne vidimo logičku razliku između rešenja iz zakona o udruženjima i iz ovog drugog zakona; zašto se nešto može propisati Zakonom o zadužbinama, a ne može se isto to propisati za udruženja zakonom o udruženjima? Sada biste možda mogli reći da je Zakon o zadužbinama donet, čini mi se, 1989. godine, da je tada to moglo, a da sada ne može, ali ni to ne bi bilo tačno, gospodine ministre, zbog toga što je isto ovo rešenje predviđeno i u Nacrtu zakona o zadužbinama, fondovima i fondacijama. Stvarno je korak napred što ste vi, prihvativši naš način razmišljanja, ostavili tu mogućnost oslobađanja od poreza za udruženja, ali i dalje smatramo da bi to trebalo propisati kao obavezu i da se to tako na nedvosmislen način reguliše. Što se tiče ostalih amandmana, vrlo je bitno što će udruženjima građana čiji su osnivači pripadnici nacionalnih manjina biti omogućeno da imena tih udruženja budu upisana u registar i na jezicima tih nacionalnih manjina. Tu ste prihvatili i amandman LDP, i to je svakako dobro. Naravno, mi bismo i dalje mogli da imamo taj spor oko nadležnosti Vojvodine. Ne bih želeo detaljnije da ulazim u tu problematiku. Vi ste vrlo vešto prepustili mogućnost ministarki Malović iz Demokratske stranke da se bavi problemom izrade zakona o prenosu nadležnosti na AP Vojvodinu i vi niste nadležni, kao ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, nemate nikakve veze sa donošenjem zakona o nadležnostima AP Vojvodine, pa ne bih želeo time da vas opterećujem. Ali, pošto sam izneo ovaj definitivan stav Saveza vojvođanskih Mađara da ćemo glasati za zakon o udruženjima, ipak bih želeo da vam postavim jedno pitanje u vezi s upravnim okruzima u Republici Srbiji. Naravno, znam da to nije tema, ali se nadam da ćete mi dozvoliti da vam postavim to pitanje. Kada sam vas već poštedeo Vojvodine, onda barem o upravnim okruzima malo da popričamo. Danas je bilo reči o nekim temama koje apsolutno nikakve veze nemaju sa Predlogom zakona o udruženjima. Ovo pitanje, verujte, ima veze i sa udruženjima i sa nekim drugim životnim pitanjima u Republici Srbiji. Više puta smo i u Narodnoj skupštini imali polemike u vezi sa granicama upravnih okruga. Vi vrlo dobro znate da taj problem postoji, pre svega, na severu AP Vojvodine i u Sandžaku. Taj problem je nastao pre skoro 20 godina zbog toga što je tada važio Zakon o izboru narodnih poslanika koji je predviđao većinski način izbora narodnih poslanika. Jednostavno je trebalo taj korpus manjinskih naroda podeliti na više delova da bi pripadnici nacionalnih manjina koji su organizovani u stranke imali što manje šanse da pošalju narodnog poslanika u Narodnu skupštinu. Nažalost, to rešenje je opstalo i nakon 2000. godine i nastali su problemi. Vi vrlo dobro znate da se opštine Ada, Kanjiža i Senta nalaze u Bačkoj, geografski, ali su te tri opštine, nažalost, pravno u Severnobanatskom okrugu. Sedište Severnobanatskog okruga je Kikinda. Nadam se, gospodine ministre, da se vi slažete sa mnom da jedan meštanin, građanin Kanjiže, Sente ili Ade, da ne govorim o selima koja su desetak kilometara udaljena od Subotice, ima bilo šta zajedničko sa Kikindom u tom smislu... To nije nacionalno pitanje. Ovo o čemu govorim nije u interesu samo vojvođanskih Mađara koji imaju prebivalište na teritoriji tih potiskih opština, nego je u interesu svih građana koji žive u Kanjiži, Adi i Senti, bez obzira na nacionalnu pripadnost, jer se radi o elementarnoj, zdravoj logici. Jednostavno, kada Tisa nije promenila svoj tok, onda to ne treba učiniti ni pravnim propisima. Kada je jedna opština u Bačkoj, onda treba da pripada nekom bačkom okrugu, a ne nekom banatskom okrugu. Nismo uspeli proteklih godina da se izborimo za promenu granica tih upravnih okruga, ni kada smo bili u opoziciji, ni sada kada smo deo vladajuće većine. Nije nam jasno zašto se to stanje ne može promeniti kada za to nije potrebno doneti ni zakon u Narodnoj skupštini. To se rešava jednom uredbom Vlade Republike Srbije o upravnim okruzima. Da problem bude još veći, ovi upravni okruzi i ove granice upravnih okruga, koje su apsolutno protiv svake ljudske logike, sada se prenose i na neke druge sfere života. Spomenuću samo Predlog zakona o regionalnom razvoju. Kada smo imali to u Narodnoj skupštini, 9. juna, gospodina Mlađana Dinkića, potpredsednika Vlade, pitao sam kako on gleda na ovo pitanje, a reći ću vam zašto. Evo, citiraću vam jednu rečenicu iz obrazloženja Predloga zakona o regionalnom razvoju. Naravno, znam da obrazloženje zakona nije izvor prava, ali iz ovog obrazloženja zakona možemo videti kako Vlada Republike Srbije razmišlja. Na strani 5. obrazloženja Predloga zakona o regionalnom razvoju stoji sledeće, citiram: „Predviđeno je da jedna ili više oblasti čine region. Oblasti će poštovati postojeću podelu na upravne okruge i neće deliti okruge.“ To znači da se ovi okruzi i ove granice upravnih okruga, koje su donete izvan svake normalne ljudske logike pre skoro 20 godina, sada prenose i na ove statističke regione. Mi ćemo i u delatnosti koja se odnosi na neke razvojne projekte morati da polazimo od ovih, apsolutno antilogičkih i antinormalnih, stvari. Zbog toga bi Vlada Republike Srbije trebalo da se pozabavi ovim pitanjem, da sednemo, da se dogovorimo. Vi pitajte, imamo tu poslanike iz Ade, iz Kanjiže, pitajte ih da li oni odobravaju ovo stanje da oni pripadaju Severnobanatskom okrugu kada su samo 25 ili 30 kilometara udaljeni od Subotice i kada su vezani, u svakom pogledu, za Suboticu, bez obzira na nacionalnu pripadnost. Sada ću vam reći zašto sam spomenuo ovaj zakon o regionalnomrazvoju i gospodina Dinkića. Gospodin Dinkić je u odgovoru na ovo moje pitanje prošle nedelje rekao da je to u nadležnosti Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Kao potpredsednik Vlade, on verovatno zna u čijoj je nadležnosti ovo pitanje i zbog toga sam iskoristio ovu mogućnost što ste vi danas u Narodnoj skupštini. Mi smo o ovom pitanju već puno puta razgovarali i u Skupštini i izvan Skupštine. Molim vas, gospodine ministre, da ovo rešimo. Pre nekoliko nedelja smo imali u skupštinskoj proceduri na dnevnom redu Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privrednim komorama. I kod privrednih komora je ovo nelogično ustrojstvo upravnih okruga postojalo od 2000. godine. Naš amandman je prihvaćen, pa su privredna društva sa teritorije opština Ada, Kanjiža i Senta prebačene u Bačku, tamo gde im je mesto, pa pripadaju regionalnoj privrednoj komori u Subotici. To je rešeno za privredna društva. Molim vas, gospodine ministre, da to rešimo i za ljude, to je još bitnije. Ukoliko to rešimo, onda ćemo sigurno učiniti dobro za stanovnike ovih potiskih opština, bez obzira na nacionalnu pripadnost. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, niste autor, nego ste potpisnik zakona, dame i gospodo poslanici, Demokratska stranka Srbije je podnela amandman na član 25. ovog zakona smatrajući da je potrebno da pored ova dva stava, koja se odnose na odgovornost za štetu članova organa udruženja koju oni nanose udruženju, treba predvideti još jednu mogućnost, odnosno učinjenu štetu državnim organima, jedinicama lokalne samouprave. Zato smo smatrali da je potrebno da se ovde doda stav 3, koji treba da glasi: „Postupak za naknadu štete koju neki član udruženja nanese državnim organima ili jedinici i ustanovama lokalne samouprave obavljajući aktivnosti za potrebe udruženja pokreće opštinski javni tužilac odmah po učinjenoj šteti.“ Postojeći stav 3. postaje stav 4. Zbog čega smo predložili da se ovaj stav unese? Jasno je da je predlagač zakona video da je potrebno da se predvidi mogućnost odgovornosti za štetu članova organa udruženja i članova udruženja. Vrlo je važno da se kaže da postoje takve aktivnosti koje mogu da doprinesu da se napravi šteta ne samo udruženju, nego da članovi udruženja naprave štetu i samoj državi i državnim institucijama, jedinicama lokalne samouprave i ustanovama lokalne samouprave. Potrebno je i tu mogućnost predvideti ovim zakonom. Svi smo imali priliku da u jesen 2004. godine budemo upoznati sa jednim skandalom koji je tada izbio, kada je napravljena velika šteta državi, tako što su neke nevladine organizacije objavile vrlo kompromitujući materijal o tome kako se u ustanovama koje služe za zbrinjavanje i smeštaj dece… (Predsedavajuća: Dva minuta.) … koristiću vreme grupe, sa raznim oblicima invaliditeta i visokim invaliditetom ta deca tamo smeštaju, muče, vezuju i sve ostalo. Prosto moram da podsetim, ako vam nije blisko da se setite toga, kako je tada, a to je oktobar 2004. godine, država Srbija prilično velikim i krupnim koracima išla ka EU – to je onaj trenutak kada smo mi, volim ministra da podsetim, pošto očigledno ima problem da se seti tog perioda, kada je Vojislav Koštunica vodio svoju prvu vladu, u kojoj vi niste bili, bili ste opozicija – i kakvu je štetu tada socijalnom sistemu Srbije i državi Srbiji nanela ta afera. Tada se organi koji je trebalo da se pobrinu da se akteri ove afere kazne na bilo koji način jednostavno nisu oglasili i nikakvog efekta svega toga nije bilo, sem te štete koja je naneta državi. Naš amandman je zapravo naglasio to: „odmah po učinjenoj šteti“, upravo iz tih razloga, jer imamo utisak da se javno tužilaštvo prema takvim aferama i štetama koje se čine državi od strane organizacija i udruženja građana odnosi sa prilično visokim stepenom tolerancije, tj. jednog dana će možda pokrenuti nekakav postupak, a možda i neće pokrenuti. Zato mislim da je vrlo važno da se o tome povede računa, upravo iz razloga što smo ovih dana i svih ovih godina od 1995. godine naovamo u situaciji da vidimo da se povremeno državi i državnim organima, a ja dolazim recimo iz Valjeva, pa i na lokalu, čini neprekidno šteta nekim informacijama, koje su poluistinite, delimično istinite ili potpuno neistinite, od strane nekih organizacija. Hvala.
Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić.
Poštovani poslanici, poštovani ministre, predsedništvo, na početku hvala, gospodine ministre, za prihvaćen drugi amandman, od dva koja imamo. Nekoliko je razloga zašto mislim da bi Ministarstvo trebalo da prihvati ovaj amandman i ne vidim nijedan zašto ga nije prihvatilo. Dobro je što sad imamo priliku da popričamo. Mi smo o ovom amandmanu govorili u raspravi u načelu, ali tada niste bili u sali i nismo stigli da popričamo o tome zašto ovaj amandman nije prihvaćen. Na početku želim da kažem da smo mi ovaj amandman preuzeli od grupe nevladinih organizacija. „Građanske inicijative“, Udruženje FEM su se složili sa amandmanom, kao i sa ovim koji ste prihvatili; složile su se, manje ili više, sve nevladine organizacije sa kojima smo razgovarali. Članom 26. ovog predloga zakona predviđeno je da registar udruženja vodi Agencija za privredne registre. Našim amandmanom tražimo da taj registar ostane u vašem ministarstvu. Po našem mišljenju, ovo rešenje koje se nalazi u Predlogu zakona, da registar udruženja vodi Agencija za privredne registre, jeste protivustavno, bez obzira na odgovor koji ste dali. Pokušaću to da obrazložim i, odmah da kažem, koristiću vreme poslaničke grupe. U članu 55. Ustava, kojim je zajamčena sloboda udruživanja, stavom 1. su definisana udruženja prema svom cilju: politička, sindikalna i druga udruženja, u šta spada grupa građana. Stavom 2. definisano je da registar tih udruženja vodi državni organ. U stavu 1. su definisana politička, sindikalna i druga udruženja, a bliže organizovanje je definisano posebnim zakonom. Kao što znamo, u oba slučaja, kada su u pitanju Zakon o političkim strankama i Zakon o sindikalnom organizovanju, registar tih udruženja vode nadležna ministarstva. Iz tog razloga nam nije jasno zašto registar udruženja građana isto ne vodi ministarstvo. S druge strane, rekli ste da Agencija za privredne registre vodi... Citiraću član 4. Zakona o Agenciji za privredne registre u kome se kaže da Vlada ne može usmeravati rad javne agencije, niti ga usklađivati sa radom organa uprave. To je direktno suprotno odredbi člana 55. Ustava Srbije u kome se kaže da registar vodi državni organ, odnosno organ državne uprave. Po našem mišljenju i po mišljenju ovih nevladinih organizacija sa kojima smo se konsultovali, reč je o direktnoj protivustavnoj odredbi. Ako ni to nije dovoljan razlog, pokušaću da dam jedan mnogo važniji, a to je politički razlog. Država je preuzela obavezu pred Savetom Evrope i pred svojim građanima da će štititi ljudska prava i slobodu udruživanja. Država sprovođenje te slobode ne može da poveri nekome nad kim nema kontrolu. To je suština. Zato se ta uredba nalazi u Ustavu. Država mora biti garant, tj. ministarstvo, da će postojati sloboda udruživanja i ne može tu svoju odgovornost prebacivati na nekog drugog. Takođe, u članu 18. Ustava stoji da se ljudska i manjinska prava zajemčena Ustavom neposredno primenjuju i da zakon ni u kakvom slučaju ne sme da utiče na suštinu zajemčenog prava. Dozvolite da vam dam dva primera kako ova odredba direktno utiče na suštinu zajemčenog prava. Prvo, ne postoji osposobljenost Agencije za privredne registre da obavlja ovaj posao. U vođenju tog registra moraju se štititi ili poštovati međunarodni pravni standardi zaštite slobode udruživanja, koji su definisani Evropskom konvencijom o zaštiti ljudskih prava, ali i praksom Evropskog suda za ljudska prava. Agencija za privredne registre, pošto se ova pravila ne primenjuju na privredna društva, prosto nije stručno osposobljena i ne zna, niti je njihovo delovanje imalo ikakve veze sa ove dve konvencije, što nama govori da će sada u Agenciji za privredne registre doći do zapošljavanja novih ljudi, koji su stručnjaci iz ovih oblasti. S obzirom na to da ih u ovom trenutku nema, njihovo nepostojanje direktno utiče na suštinu zajemčenog prava, odnosno indirektno osporava ta zajemčena prava. Drugi primer je mnogo drastičniji. Naveo sam ga i u načelnoj raspravi. To su takse. To je suštinska razlika sa stanovišta udruženja građana. U ovom trenutku vaše ministarstvo kao naknadu za vođenje u registru ima samo tzv. administrativnu taksu, koja se kreće oko 1.500 dinara. Po ovom zakonu, ukoliko Agencija za privredne registre bude vodila taj registar, svako udruženje građana koje u ovom trenutku postoji, prema našoj proceni, biće dužno da u kratkom roku, pošto je dužno po zakonu da prilagodi svoje postojanje ovom zakonu, potroši najmanje između 30.000 i 40.000 dinara. To možda ovako ne izgleda mnogo, ali, verujte, za neki cilj koji nije presudan je jako mnogo. Taj novac, ili traženje tog novca od udruženja građana, jeste drugi princip na kome se krše zajemčene slobode udruživanja. Možda će neka od njih odustati od svoje delatnosti, jer nemaju 30.000-40.000 dinara ili 400-500 evra. Zašto je to tako? Zato što vaše ministarstvo ne naplaćuje mnoge stvari koje Agencija za privredne registre naplaćuje, kao što su, na primer: taksa za registrovanje (od 2.500 do 10.200 dinara), promena podataka (9.600 dinara), registracija ostalih podataka (5.100 dinara), izdavanje izvoda (1.600 dinara), i na sve to još i administrativna taksa od 1.700 dinara. Pošto ovaj zakon predviđa da se udruženja građana prilagode ovom zakonu u nekom vremenskom roku, sva udruženja građana će morati da izdvoje ova sredstva, a videćemo na kraju tog procesa koliko njih je bilo u stanju da izdvoji ova sredstva koja, ponavljam, nisu mala. Na kraju, ako gledamo uporedno pravo, ako gledamo zemlje članice Saveta Evrope, mi nismo uspeli da nađemo nijednu zemlju članicu Saveta Evrope u kojoj se na sličan način vodi registar. Tajregistar, koliko smo mi uspeli da istražimo, vodi uglavnom sud, nadležno ministarstvo ili neki organ državne uprave, negde je to čak i na lokalnom nivou. Ovaj primer nije preuzet iz neke uporedne prakse. Što se tiče vašeg obrazloženja za odbijanje amandmana, izdvojio bih nekoliko stvari ili teza koje ste naveli. Prvo, stvarno ne verujem da ste ovo vi pisali, neverovatna je teza – imajući u vidu da zakon omogućava udruženju da može neposredno, radi ostvarivanja statutarnih ciljeva, obavljati privrednu ili drugu delatnost kojom se stiče dobit, logično je da registar vodi Agencija za privredne registre. Jeste da zakon predviđa, ali to je sporedna aktivnost svakog udruženja. Ukoliko se neko osniva da bi ostvarivao dobit, to je privredno društvo i zato i postoji Agencija za privredne registre. I ovaj deo takođe ne razumem – kako registar privrednih subjekata vodi Agencija za privredne registre, kao povereni posao, to je dokaz da poverimo i ovaj posao. Nije to povereni posao Agencije. To je suština njenog postojanja, da vodi registar privrednih subjekata. Povereni posao, možda to jeste neka pravnička formulacija, ali to je suština postojanja te agencije. Da sada ne bismo dalje dužili, voleo bih da čujem vaš odgovor, imamo još vremena. Upravo sada, na jednom skupštinskom odboru, što se tiče ovih ušteda koje takođe pominjete, administrativnih strategija, regulatorne reforme itd., možda niste čuli, ali dozvolite da vam skrenem pažnju na jedno od najstarijih udruženja građana u Republici Srbiji. To je tzv. SOS telefon za žene i decu žrtve nasilja, porodičnog nasilja. Oni su sve do ove godine uspevali kako-tako... Reč je o gomili volontera koji pružaju pomoć svake vrste javljajući se na telefon, ali i primajući stranke. Njihov rad nije bio ugrožen, čak se i devedesetih godina negde nalazila mogućnost da im se pomogne. Oni su imali plaćene prostorije, telefon, a one same su, pošto je uglavnom reč o ženama, volonteri, odnosno volonterke. Sada, prvi put u istoriji, iako su njihovi troškovi predviđeni budžetom, oni ne dobijaju pare i njihova aktivnost je ozbiljno ugrožena. Dozvolite da iskoristim ovu priliku i da zamolim za vaš uticaj da se ta stvar reši, pošto je reč... Nije važno što su jedno od najstarijih udruženja građana, ali svakako je jedno od najkorisnijih udruženja koja postoje. Molim vas da mi odgovorite na prethodno pitanje, samo sam iskoristio priliku.
Reč ima ministar Milan Marković.
Da krenem od kraja – videćemo o čemu se radi i da li postoji mogućnost da se pomogne. Što se tiče ovog rešenja u vezi s Agencijom za privredne registre, to je, u principu, najveća promena u zakonu za sve ove godine. To je bio predlog Saveta za regulatornu reformu, na čijem čelu se nalazi potpredsednik Vlade Mlađan Dinkić. Prvobitno sam imao negativan stav prema ovom predlogu, ali sam kasnije dosta razmišljao generalno o celoj toj ideji i moram priznati da mi se ideja svidela. Ne mislim da je neustavno i nezakonito, jer se radi o poveravanju javnih ovlašćenja, što je regulisano Ustavom u članu 137.gde se, između ostalog, baš izričito navodi da mogu da se povere javna ovlašćenja i nabrajaju se subjekti, uključujući čak i pojedince, ali, recimo, i regulatorna tela i tome slično. Ne mislim da je problem sa poveravanjem javnih ovlašćenja i da imamo problem sa ustavnošću. Da imamo, prosto ne bismo ovo ni predložili. Reći ću vam šta je moje mišljenje o ovome, zašto sam se na kraju priklonio ovom rešenju. Agencija za privredne registre ima svoj primarni zadatak, vođenje registra privrednih subjekata, međutim, u zakonu o Agenciji za privredne registre predviđeno je da može obavljati i druge poslove, u skladu sa zakonom, što nam je otvorilo mogućnost da jednu takvu agenciju osnažimo i učinimo specijalizovanom za vođenje raznih vrsta registara. Šta se time dobija? Mislim da se time, u perspektivi, može dobiti jedna agencija koja će uslužno voditi registre raznim državnim organima, i razne vrste registara. Recimo, mislim da je sada u Nacrtu zakona o sportu predviđeno da registar sportskih organizacija takođe vodi Agencija za privredne registre. Činjenica je da postoji raznorodnost između privrednih društava i udruženja građana, ali određeni poslovi su istovetni, samo to uslužno vođenje registra je dosta bliska materija. Oni imaju tehničku opremljenost. Mi bismo kao ministarstvo sada, pošto uzimamo 13.000 udruženja iz MUP-a, morali da povećamo naš kapacitet, i kadrovski i u tehničkom smislu, da kupujemo neke računare ili softvere koje već ima Agencija za privredne registre. Kažem, iako sam prvobitno bio protiv, kasnije mi se ovo učinilo kao dobra ideja, koja može doprineti efikasnosti i ekonomičnosti i koja zaista može ići ka tome da osnaži tu agenciju koja, po mom uverenju, ima kapacitet da vodi više od onoga što sada radi. Kako smo došli do tog uverenja? Mi smo skoro dva meseca razgovarali sa Agencijom. Bukvalno smo im predočili sve probleme iz naše dosadašnje prakse sa kojima se mogu suočiti u vođenju ovog posla. Ni oni nisu znali kako izgleda mnogo toga, prvobitno su mislili da je to daleko jednostavniji i lakši posao, ali kroz te razgovore smo došli do zaključka da su oni sposobni, spremni da preuzmu taj posao, a da mi, donoseći podzakonske akte i vršeći nadzor nad tim radom (govorim o vođenju registra), možemo uspostaviti valjanu kontrolu. Ne može doći do situacije da se Agencija u nekom konkretnom slučaju ponaša drugačije nego što bi se ponašalo Ministarstvo da isti taj postupak vodi. Što se tiče toga da je to povereni posao državne uprave, to jeste povereni posao državne uprave. Ukoliko bi došlo do bilo kakvog problema, shodno Zakonu o državnoj upravi mi možemo preuzeti taj povereni posao državne uprave. U krajnjem slučaju, mi smo drugostepeni organ i odlučujemo o svim žalbama koje bi se pojavile u tom postupku. Zaista mislim da ovo može biti početak stvaranja jedne agencije koja će uslužno voditi registre za mnoge državne organe i da to može biti efikasno i jeftino. Prosto ne vidim nijednu negativnu stvar u celoj toj priči. Ponavljam, za samo Ministarstvo ovaj posao bi zahtevao dodatna sredstva, tu nema nikakve dileme: novac, zapošljavanje i dodatne resurse. Spomenuli ste obavljanje privredne aktivnosti. Ne znam da li je baš tako doslovce napisano, ali suština je ta – to je samo jedan mali plusić u korist ovog rešenja – da će matični broj dobijati ubuduće u Agenciji za privredne registre kada žele da se bave privrednom aktivnošću. Kažem, to je jedan mali plus u prilog tome da vođenje registra bude u toj agenciji. U svakom slučaju, verujte, mnogo smo razmišljali o ovome. Ja sam najpre imao negativan stav. Mene su ubedili da su sposobni da vode taj posao. Ne bih im nikada prepustio da vode posao da kod mene postoji sumnja da će oni voditi lošije taj posao, nego što bismo ga vodili mi i Ministarstvo. Nadam se da me vreme i praksa neće demantovati. Druga važna stvar koju ste takođe pomenuli jeste pitanje taksi. Kada je ovaj zakon bio, bio je istovremeno i Zakon o taksama i tada smo u Zakonu o taksama usvojili u parlamentu da se na preregistraciju neće plaćati taksa, tako da smo pitanje takse rešili. Bilo bi nenormalno da tražim od udruženja da plate taksu i ne pada nam na pamet da to radimo. Što se tiče naknade, što ste odlično primetili da sada postoji i to, kao eventualno opterećenje, odluku o tome donosi Vlada. Odmah mogu da vam kažem da će stav Ministarstva biti da se naknada za preregistraciju ne plaća, jer će, u krajnjem slučaju, ta agencija od ostalih izvora finansiranja moći da sprovede taj postupak, a kasnije će, normalno, za svoj rad uzimati nadoknadu, kao što smo i mi uzimali u vidu takse. Znam da je novo rešenje... Istina je sve što ste rekli u vašem obrazloženju, vezano za uporednu praksu. Moje mišljenje je da ovo ipak može biti jedno sjajno rešenje, a imamo instrument za ne daj bože; ukoliko nešto krene kako ne treba, imamo instrument da to preuzmemo nazad u Ministarstvo i da mi ubuduće vodimo taj posao, jer, kažem, u pitanju je povereni posao državne uprave nad kojim Ministarstvo ima nadzor u vršenju. Što se tiče vašeg prvog amandmana, mogu ja vama da se zahvalim, jer je amandman zaista dobar. Iako je zakon toliko dugo u javnoj raspravi i toliko puta se ovde pojavljivao, i dalje može nešto da se popravi, što samo govori o tome kako pisanje zakona i nije tako jednostavan posao. Hvala.
Pre nego što dam pravo na repliku narodnom poslaniku Ivanu Andriću, obaveštavam narodne poslanike da će deo današnje sednice, u vremenu od 13.40 do 14.00 časova, sa galerije naše velike sale Doma Narodne skupštine pratiti predstavnici mladih iz opštine, grada, nakon obilaska male sale, biblioteke i salona princa Pavla, te u vaše ime i u ime Narodne skupštine pozdravljam Jelenu Jerković, Jelenu Pavanjski, Maju Kovačić, Milicu Lekić, Petra Topalovića, Milutina Lekića, Svetimira Gajića i Danila Bojića. Dobro došli u Narodnu skupštinu! Reč ima, pravo na repliku, narodni poslanik Ivan Andrić.
Niste me uverili, gospodine ministre. Ukoliko ste se u svemu složili sa mnom, verovatno postoji neki drugi razlog, koji nije za ovu raspravu. Dozvolite da naslutim, ako je predsednik te regulatorne komisije Mlađan Dinkić predložio Agenciju, u kojoj on ima najveći uticaj, dakle, želeo je da proširi svoj uticaj. Koji su razlozi za takvu želju vreme će pokazati, to nije nešto o čemu mi možemo da govorimo. Dozvolite samo još nekoliko stvari da vam kažem. Dakle, nije samo problem u taksi, pošto je ona manji deo, ona je 1.700 dinara, problem je u ostalih tridesetak ili četrdeset hiljada za razne stavke koje će morati da plati, znači, ne samo u preregistraciji, pa zavisi kako Agencija bude to tretirala. Kao što ste rekli, Vlada donosi pa je na Vladi i da odluči. Što se tiče ovog argumenta o efikasnosti i ekonomičnosti, čak se i u ovom obrazloženju odbijanja pominje smanjenje administrativnih troškova poslovanja, ubrzavanje itd. To je stvarno neprihvatljivo kao objašnjenje, ali dozvolite bar nama tu slobodu da to ne prihvatimo. Dakle, vaše ministarstvo već vodi taj registar, postoje ljudi koji taj registar vode. Taj registar bi trebalo još da se proširi, a sada će se voditi u nekoj agenciji, za koju vi, jer vas je ubedio potpredsednik Vlade, verujete da će dobro obavljati taj posao. Verujte da će troškovi biti veći, šta god mi ovde pričali, jer se tamo otvara neko novo odeljenje. Pomenuo sam samo jedan deo. Ovaj registar nije stvar kao što su sportska društva ili privredna društva, ovde je reč o slobodi udruživanja. Dozvolite još jedanput, niste odgovorili na taj argument koji je suštinski politički. Cela ideja ovih odredaba u Savetu Evrope, kao što, siguran sam, dobro znate, jeste da država garantuje ostvarenje tih ljudskih prava kao što je sloboda udruživanja. To je razlog zbog koga smo podneli ovaj amandman i donekle insistiramo, zato što država mora biti garant toga. Ova agencija jeste nezavisna od rada Vlade. Naravno da imate uticaj preko tih naknada, veličine itd., ali ona jeste nezavisna, ona nije imenovana od strane Vlade. Tako se na određeni način odričete odgovornosti, što, po našem mišljenju, niste smeli, pogotovo zato što dok ste vi bili ministar, a i od 2000. godine, nije bilo pritužbi na rad tog ministarstva, što se tiče registra o udruženjima. Bilo je pritužbi na nepostojanje zakona, na razne druge stvari, ali to je bila jedna od retkih stvari koje su funkcionisale i na saveznom nivou, kasnije na republičkom, čak i u MUP-u. Nisam čuo da je nekom odbijen zahtev za registraciju od 2000. godine, ili da bilo kakav problem ima. Ostaju nejasni razlozi zbog čega se prebacuje nešto što je dobro radilo. To će vreme pokazati. Dozvolite da vas na kraju zamolim da omogućite svim ljudima koji bi želeli da se udruže iz ko zna kakvih razloga da ne moraju da plate ove takse koje su sigurno takve da će ih odgovoriti od toga.
Narodni poslaniče, vreme za repliku je iskorišćeno. Hvala Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Javljam se za reč po amandmanu. Zabranio bih predstavnicima Vlade da dva meseca razmišljaju o nekom problemu, jer sam apsolutno siguran da ne mogu da nađu rešenje, a dokaz je ono što je malopre govorio predstavnik Vlade. O čemu se radi? Radi se o jednom ljudskom pravu. Radi se o nečemu što je zagarantovano, zaštićeno, što po svojoj prirodi nije apsolutno nego relativno. Država je garant, državni organi. Koji organi? Oni koji sprovode državnu vlast. Organi koji sprovode državnu vlast su pre svega organi državne uprave, ministarstva. Posao vođenja registra i upisa, tim pre što se radi o jednoj slobodi za koju nije potrebna prethodna saglasnost ili dozvola, nego obična registracija, a samo minimalno država interveniše kada je u pitanju način ostvarivanja i korišćenja neke slobode, podrazumeva da je država garant za tu slobodu. Država svojim autoritetom završava taj posao. Ti poslovi vođenja registra, upisa nisu podobni da se prenose kao javna ovlašćenja zato što su eminentno poslovi državne vlasti. Nisu to neki sporedni poslovi. U ovoj oblasti to su najvažniji poslovi koje radi država, u pogledu te slobode, kao što je nemoguće da državni organ, ministarstvo, kao prvostepeni organ u nekoj upravnoj stvari prebaci prvi stepen na neko drugo mesto zato što se radi o državnoj vlasti. Još jedna stvar. Kod Agencije za privredne registre drugostepeni organ je sud. Ne možete sada da pravite da drugostepeni organ bude ministarstvo. Vi morate da vodite registar, a vama je teško jer ćete imati 20, 30, 40, 50 hiljada udruženja, nije bitno. Za vas je to komplikovano. Ne želite da radite taj posao. Ako ste našli reformatora državne uprave u Mlađanu Dinkiću, onda vam je jasno – gde su pare, tamo je i on. On je začas našao formulu kako da se taj problem reši. Ovaj posao vođenja registra i upisa u registar ne može da se prenese nikome. Ustav zabranjuje da se prenese. Evropska konvencija za zaštitu ljudskih prava, Deklaracija o ljudskim pravima to zabranjuje, zato što je država garant. Ne možete taj posao da prenesete, kao što ne možete neke stvari iz nadležnosti Vlade, iz nadležnosti ministarstva, po Ustavu, da prenosite na neke druge organe. Koja su to javna ovlašćenja? Ovde se ne radi o javnim ovlašćenjima, to moram da vam kažem, zato što je u pitanju posao državne vlasti i država je garant. Sutra, ako bude spor pred Evropskim sudom za ljudska prava... Jer, što se tiče zakona o udruženjima, imali smo kao narod i kao država potrebu da to regulišemo, ali na ovakav način kako vi to predlažete imali smo tu obavezu tek onog momenta kada smo ušli u Savet Evrope, a to je bilo za vreme vanrednog stanja 2003. godine. Ako se pojavi problem pred Evropskim sudom za ljudska prava, prvi nedostatak... Videćete, i ovi što vas posmatraju će da vam prigovore zbog ovoga. Država je garant, sa svim svojim atributima najjače vlasti. Nekome u Ministarstvu je teško da vodi registar sa 20.000-30.000 pravnih lica, jer ste sveli udruženja na pravna lica. Hajde sada da prebacimo Agenciji za privredne registre. Pređi, muko, sa mene na drugoga. Kao, oni su osposobljeni, oni znaju. Postupak upisa se razlikuje. Razlikuje se kada se upisuje privredno društvo. Ovo o upisu udruženja građana, to je obično evidentiranje, to moram da vam kažem. Još jedna stvar, lepo je Andrić rekao – političke stranke, sindikati, udruženja građana u istom su rangu. Ne možete vi kod političkih stranaka da kažete ministarstvo, a kod udruženja građana Agencija za privredne registre, zato što je to iz istog korpusa. To je samo neko hteo da izvuče, pa kaže – ovo je sindikalno zbog nekih interesa, ovo je političko zbog drugih interesa, ovo je sportsko zbog nekih interesa, ovo je zbog ljubičica, to je neki peti interes. Ali, oni su u rangu svi isti. Radi se o slobodi udruživanja. Ona trpi neka ograničenja, pod određenim uslovima, koja su dozvoljena jednom demokratskom društvu i koja su neophodna u određenom trenutku, ali da ne dovode u pitanje suštinu samog prava i same slobode.A vi želite da se otarasite posla zato što će biti 20.000-30.000 subjekata, ne želite da se bakćete s tim, nego da to prebacite Agenciji za privredne registre, a odabrali ste genijalca za pare, on se dosetio kako će to da završi.
Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovo je direktna posledica amandmana koji smo podneli na član 23. Pošto tada nije bilo gospodina ministra u sali, samo da podsetim da se radi o amandmanu kojim se insistira na tome da zastupnik mora biti državljanin Srbije. Ponoviću i deo obrazloženja koje sam tada dao. Nemamo mi ništa protiv stranih državljana, međutim, zastupnik udruženja, po logici stvari, može u nekim situacijama doći u sukob s našim zakonima i onda je uputno da se radi o državljaninu Republike Srbije, a ne o nekom stranom državljaninu, koji onda više nije dostupan, u nekim situacijama, našim vlastima. Uostalom, radi se o udruženjima koja se registruju i koja važe u Republici Srbiji, pa je logično da zastupnik udruženja bude državljanin Republike Srbije. U članu 28. brisali smo reči „broj putne isprave“ itd., ono što se odnosi na slučaj kada je zastupnik strani državljanin. Možda je interesantno da nam ministar kaže zbog čega nije prihvatio ovaj naš, meni se čini suvisao, amandman.
Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, poštovani građani Srbije, član 28. vezan je za upis u registar i odnosi se na sadržinu samog registra. Postoji tu niz stvari – u registar se upisuju naziv i skraćeni naziv udruženja, sedište i adresa udruženja itd. Moj amandman je, u stvari, želja da se ovaj član proširi. U članu 28. posle stava 1. dodaje se stav 2. koji glasi: „Udruženje ima obavezu da jednom godišnje ažurira upisano članstvo i podnese registru promene podataka vezano za brisanje i upis novih članova.“ Obrazloženje: „Validnost odluka skupštine udruženja može se utvrditi jedino ako udruženje redovno vrši upis brisanja i upis novih članova u registru koji se vodi. Zato je neophodno da takva evidencija postoji i u registru ažurirana makar jednom godišnje u periodu kada je obaveza udruženja da održava godišnju skupštinu.“ Naravno, stoji činjenica da možda ne postoji obaveza da registar vodi tu evidenciju. Postavlja se pitanje, što je gospodin Krasić govorio, ko u stvari treba da vodi registar? Nije isto kada se privredno društvo registruje i kada se udruženje registruje. Ministarstvo je našlo jedan dobar način, modus da se izvuče iz priče o registraciji. Ali, mi zakone ne možemo da posmatramo tako da će apsolutno sve da piše; zakoni se donose i menjaju da bi se neke stvari popravile. Biće tu više udruženja, veliki broj udruženja. Bojim se haosa koji će da nastane u udruženjima iz svih razloga, da ne ponavljam, o kojima smo govorili na početku, od člana 10. preko kaznenih odredaba, kada se neki ljudi koji nisu obavešteni budu uključili u neko udruženje i kada vide da postoji jedna dosta velika prekršajna odgovornost. Verujte, ministre, biće tu čestih izbornih skupština, biće tu dolazaka, odlazaka itd. Ukoliko udruženje nema obavezu da se kod nadležnog državnog organa na pravilan način evidentira, doći će do velikih problema, doći ćete u situaciju da u nekim udruženjima u toku godine bude do pet-šest ljudi koji će se menjati na čelu tih udruženja, što sigurno nije interes predlagača zakona. Hvala.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi NS je pet minuta i trideset sekundi. Pre nego što odredimo pauzu za današnji dan, obaveštavam vas, na osnovu člana 85. stav 5, da ćemo danas raditi i nakon 18 časova – nastavićemo raspravu u pojedinostima po tački koja u tom trenutku bude na dnevnom redu. Obaveštenje koje je poslao generalni sekretar RTS-a gospodin Stanislav Veljković gospodinu Veljku Odaloviću, generalnom sekretaru Skupštine Srbije, u kome se kaže da nas RTS obaveštava da u četvrtak, 18. juna 2009. godine, od 18 časova, zbog ranije preuzetih programskih obaveza prenosa vaterpolo utakmice između reprezentacija Srbije i SAD, neće biti u mogućnosti da prati zasedanje Skupštine Srbije u direktnom prenosu na Drugom programu RTS-a. Znači, do 18 časova smo danas u direktnom prenosu. Takođe, u petak, 19. juna 2009. godine, od 17.50 časova, zbog prenosa fudbalske utakmice mlade reprezentacije Srbije i Belorusije na Evropskom prvenstvu RTS neće biti u mogućnosti da prati zasedanje Skupštine Srbije u direktnom prenosu na Drugom programu RTS-a. Snimci zasedanja Skupštine Srbije će biti emitovani u zavisnosti od dužine i mogućnosti uklapanja u utvrđenu programsku šemu. Zahvaljujem, za danas prepodne završavamo rad. Određujem pauzu. Rad nastavljamo u popodnevnom delu u 15.00 časova raspravom u pojedinostima, po amandmanu na član 29. koji je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. [[Posle pauze – 15.00]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad u popodnevnom delu raspravom u pojedinostima. Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Aćimović
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred Srpske radikalne stranke podneo sam amandman na Predlog zakona o udruženjima. U članu 29. stav 2. reč „ministar“ zamenjuje se rečju „ministarstvo“. Srpska radikalna stranka se kritički odnosi prema ovom zakonu zato što se omogućava da se registruju mnoge nevladine organizacije koje su uključene u špijunažu i razbijanje države Srbije, kao i verske sekte koje uništavaju tradicionalne verske zajednice, negiraju ih i ne poštuju na sve moguće načine. Ovim zakonom, koji je suprotan Ustavu Srbije, vrši se diskriminacija ogromnog broja građana Srbije. Smatramo da su ovim zakonom ministru date prevelike ingerencije i ovlašćenja, što se može lako zloupotrebiti. Smatramo da se ovaj zakon pravi za građane Srbije. Ministarstvo je onaj državni organ koji sprovodi ovaj zakonski projekat, a ne ministar kao pojedinac. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, podneo sam amandman na član 29. stav 4, kao i moj prethodnik. Amandman se odnosi na terminološku odrednice „ministarstvo“ i „ministar“. Naime, SRS već godinama ukazuje na terminološko određenje koje prihvataju ministarstva i Vlada, a odnosi se na ovlašćenje ministarstva ili ministra. Naime, SRS izvodi svoje pravno tumačenje na temelju odredaba člana 136. Ustava Republike Srbije, Zakona o ministarstvima, Zakona o državnoj upravi. Naš je stav ostao nepromenjen – ovlašćenje za donošenje podzakonskih akata i drugih propisa ne pripada ministru, nego ministarstvu. Međutim, ukazaću ovde na još jednu odredbu koja može da izazove nedoumice i stvori probleme građanima, nekada i pravnim licima, zbog nejasnih i nepotrebnih odredaba zakonskih propisa. U članu 29. zakona o udruženjima predviđeno je da se uz prijavu podnosi osnivački akt, dva primerka statuta, kao i druge isprave koje se utvrđuju aktom koji donosi ministar. Gledajte, u praksi imamo situacije da ministar donese podzakonski akt kojim definiše podnošenje određenih isprava koje su nekada u suprotnosti i sa samim zakonom ili obaveže podnosioce zahteva da donose određeni broj isprava, tako da se broj isprava povećava dva, tri puta itd. Zbog toga je predlog SRS da se, kao i u nekim drugim situacijama, ovo ovlašćenje prebaci na ministarstvo i da ono što je zakonom utvrđeno kao obaveza ... (Predsedavajuća: Dva minuta.) Izvinite, samo da završim. U ovom slučaju to su: prijava, osnivački akt i statut, i ništa više. Sve ostalo se može rešiti u upravnom postupku, kada se pozove ovlašćeni predstavnik i zatraži dostavljanje određenih podataka, a ne da se kroz podzakonske akte traži veći broj akata koji se moraju dostaviti u upravnom postupku. Hvala vam.
Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Radulović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović i Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Hvala, gospođo Čomić. Član 30, na koji je podnet priličan broj amandmana, predviđa u kojim se situacijama i slučajevima odbacuje prijava za upis u registar. Ovde su nabrojane četiri situacije, odnosno taj stav 1. ima četiri tačke. Poslanici Demokratske stranke Srbije predlažu da se doda tačka 5): „ako su aktivnosti udruženja suprotne odredbama člana 3. stav 2. ovog zakona“. To je ovaj prvi član, koji u stvari govori o tome šta sve jedno udruženje može da radi, šta mora da sadrži njegov osnivački akt, tako da mi smatramo da bi valjalo ovde da se precizira ovim članom 5. tačka 2) da je u naznakama, gotovo nejasno, to što mi našim amandmanom želimo precizno i jasno da kažemo. Odnosno, možda bi bio bolji amandman da tu piše „planirane aktivnosti“. Dakle – ako su planirane aktivnosti, koje se vide iz osnivačkog akta udruženja, suprotne odredbama člana 3. stav 2. ovog zakona. Hvala.
Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o udruženjima, koji glasi: „U članu 30. stav 1. posle tačke 4) dodaje se tačka 5).“ U Srbiji postoje nevladine organizacije čija je aktivnost usmerena na rušenje ustavnog poretka i komadanje Srbije. To nije normalno, ali na to smo se već navikli. Sada idemo korak dalje, usvajamo zakon koji to rušilačko protivustavno delovanje legalizuje i po tome ćemo biti jedinstveni u Evropi. Predlaganje i usvajanje ovakvog zakona je logična posledica činjenice da nam čelnici i aktivisti takvih udruženja, mislim na „Otpor“, Fond za humanitarno pravo, Jukom, Fond za političku izuzetnost, kroje ideologiju i politiku Demokratske stranke i obavljaju značajne poslove u Vladi Srbije i u ovom parlamentu. Da u delovanju ovih nevladinih organizacija i njihovom uticaju na politički život u Srbiji ništa nije slučajno i da su one učestvovale u pisanju ovog zakona, zakona koji legalizuje njihovu protivustavnu delatnost, govori i jedan današnji događaj. Deset minuta pre 12 časova, na glavnom ulazu u ovu zgradu skoro sam se sudario sa Sonjom Liht, vrhovnom kumom svih nevladinih organizacija. Šta će ona danas u Skupštini? Šta će Sonja Liht na glavnom ulazu, koji je rezervisan za narodne poslanike, članove Vlade i zvanične goste ove skupštine? Da li ste je, i po kom osnovu, pozvali u goste? Da li je ona došla nepozvana? Da li je došla da vam podeli packe i pripreti da vam slučajno ne padne na pamet da ovaj zakon ponovo povučete iz procedure ili da usvojite amandmane SRS koji bi sprečili dalje protivustavno delovanje ovih američkih i zapadnih ekspozitura koje građani Srbije s razlogom zovu pešadija NATO pakta? Hvala.
Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, tražio sam da se u članu 30. malo preciznije definišu obaveze registratora prilikom odbacivanja prijave. Tražio sam u tom amandmanu da nadležni organ, pre nego što odbaci ovu prijavu, zahteva od podnosioca prijave da u roku od osam dana dopunom prijave otkloni nedostatke zbog kojih bi prijava bila odbačena. Predlagač (Vlada) nije prihvatio amandman. Obrazloženje je sledeće: „Amandman se ne prihvata, jer se u svim pitanjima koja se tiču postupka, a nisu posebno uređena Predlogom zakona, primenjuju odredbe Zakona o opštem upravnom postupku, u konkretnom slučaju odredbe člana 58. tog zakona.“ Međutim, nekoliko puta sam pregledao čitav zakon i ni u jednom njegovom delu nisam pronašao da se zakon u svojoj primeni oslanja i na Zakon o upravnom postupku. Možda gospodin ministar, a baš njegovo ministarstvo se zove Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, misli da se to podrazumeva. Ako tako misli, onda mogu da mu kažem da je ovaj zakon prilično laički, odnosno početnički napravljen. Čitav je takav napisan, jer se ne spominje upravni postupak i Zakon o upravnom postupku. To se, po ministru podrazumeva, ali se zato on u svom predlogu oslanja na Zakon o računovodstvu i reviziji. Ako se podrazumeva Zakon o upravnom postupku, zašto se i ovaj zakon ne podrazumeva, nego je posebno naznačen? Onda ide neka terminologija koja ne može baš da se nalazi u samom zakonu, pravna pravila o građanskom ortakluku. A koji to zakon reguliše, koja uredba, koji podzakonski akt? Koja to praksa reguliše, neka navede da znaju oni koji će da primenjuju ovaj zakon. Pa, onda, Zakon o overi potpisa, prepisa i rukopisa (pa i to se podrazumeva, ako se podrazumeva Zakon o upravnom postupku); Zakon o parničnom postupku takođe je naveden; Zakon o registraciji privrednih subjekata takođe je naveden; Zakon o porezu na dohodak građana... Nisu znali lepo da napišu predlagači, odnosno ministar, zato što je to napisao u jednoj oblasti gde se regulišu propisi iz oblasti poreza i Zakon o porezu na dobit privrednih društava; tako se zovu, gospodine ministre, zakoni na koje se pozivate, a ne onako kako ste vi napisali u svom predlogu zakona. Isto tako, opet pogrešno napisano, Zakon o deviznom platnom prometu. U svim ovim oblastima, u primeni ovog zakona oni koji će da ga primenjuju oslanjaju se na ove zakone koje sam sada pročitao i koji se nalaze, manje ili više neispravno ili ispravno napisano, u predlogu. Nigde ne spominjete, gospodine ministre, Zakon o upravnom postupku. Jer, ako se on podrazumeva, zašto se i ovi ostali ne bi podrazumevali? Tako da možete da uvedete jednu novu praksu kao ministar za državnu upravu, a to je da odmah na početku ili u prelaznim i završnim odredbama zakona napišete koji će sve zakoni kada neki zakon stupi na snagu da se primenjuju. Tako će vam biti lakše, lakše ćete moći da kontrolišete svoje saradnike koji vim pomažu. Ovaj amandman je odbijen, mogu da kažem, zbog jednog smešnog razloga. Izgleda da gospodin ministar svaki zakon koji njegovo ministarstvo predloži, ili možda on učestvuje u njegovoj izradi, smatra maltene kao neko svoje dete, kao neku zaostavštinu Republici Srbiji i građanima Srbije, pa ne daj bože da se neko usudi da to promeni nekim amandmanom.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi Napred Srbijo je petnaest minuta i dvadeset sekundi. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond zajedno su podneli amandman kojim predlažu da se posle člana 34. dodaju naslov i član 34a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Miloš Radulović. Da li neko želi reč? (Ne.) U elektronskom sistemu nemam prijavljenih narodnihposlanika koji bi želeli da govore. (Zoran Šami, s mesta: Nisam ubacio karticu.) Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Miladinović i Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Veroljub Arsić. Želite reč? Izvolite.
Ovde je reč o tome kako, pod kojim uslovima se koristi pogodnost prilikom finansiranja udruženja kada su u pitanju finansijske subvencije. Pošto predlagač kaže da se amandman ne prihvata budući da se pod finansijskim subvencijama u smislu stava 1. član 36. Predloga zakona podrazumevaju svi mogući oblici finansijskih subvencija propisani posebnim zakonima, a ne samo finansijske subvencije za realizaciju programa od javnog interesa utvrđene ovim zakonom, mene interesuje, gospodine ministre, jesu li moguće subvencije kada su u pitanju porezi? Može li neko da bude subvencionisan i povlašćen i da mu se zbog nekog javnog interesa umanji određena poreska osnovica? Ako je to moguće, da li će on ta sredstva da koristi u svrhu javnog interesa ili će da pokuša da prevari poreski organ (ili će poreski organ dozvoliti da bude prevaren) da bi stekao neku protivpravnu imovinsku korist, odnosno neku određenu pogodnost, za sebe lično ili za neko udruženje od koga građani neće imati koristi? Zato mene interesuje da malo više i bolje objasnite. Ovo obrazloženje kaže da može, ali ne mora. To, naravno, zakon ne sme da dozvoli. O svemu tome mogu da kažem da jedno ovakvo obrazloženje uopšte ne stoji kada su u pitanju amandmani i zakoni.
Preostalo vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi Napred Srbijo je trinaest minuta i deset sekundi. Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Nikolić i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Demokratska stranka Srbije je podnela amandman na član 36. koji kaže da je za dobrovoljne priloge, donacije i poklone u visini većoj od dinarske protivvrednosti od 1000 evra obavezno imena donatora staviti u javnost. Jasno je da mnoge organizacije i udruženja koriste sredstva čije je poreklo donatorstvo. Naravno, treba praviti razliku od nekih sitnih malih donacija, ali vas uveravam da među donacijama postoje i donacije koje bi valjalo evidentirati i koje ne bi smele biti tajna. Ideja ovog amandmana jeste da postane dostupno javnosti ko su donatori odgovarajućeg udruženja. Istovremeno, dopustite da vam obrazložim i prethodni amandman na član 35. (mojom greškom nije bilo kartice u sistemu, iako sam se prijavio) gde tražimo da visina naknade ne može biti veća od jedne prosečne zarade u Republici. Radi se o naknadama koje se određuju radi registracije udruženja. Naravno, nije bitna jedna prosečna plata, bitno je da postoji neka gornja granica da ova vlada ili neka druga vlada ne bi došla u napast da spreči formiranje udruženja tako što će propisati naknade koje su nerealno visoke. Moram da priznam da ne razumem zašto je taj amandman odbijen, jer... Čim me gospodin ministar bude saslušao... Dakle, ne razumem zašto je amandman odbijen, jer je napravljen u najboljoj nameri da spreči svaku mogućnost da se oteža formiranje udruženja određivanjem nekih nerealno visokih naknada. Hvala.
Vreme na raspolaganju kao ovlašćenom predstavniku poslaničke grupe je 12 minuta i 30 sekundi. Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, nadam se da više nikoga ne treba posebno ubeđivati da u Srbiji već duže od 10-15 godina postoje razne nevladine organizacije koje nisu ništa drugo do ekspoziture CIA i drugih obaveštajnih službi. Njihovo delovanje često je usmereno protiv temeljnih državnih i nacionalnih interesa, na rušenje ustavnog poretka i narušavanje teritorijalne celovitosti Republike Srbije. To nije dozvoljeno ni u jednoj drugoj evropskoj državi. Postoje tri načina da se delovanju ovih nevladinih organizacija stane na put. Prvi je da se one zabrane i to bi bio najbolji način. Naravno, vi to nećete učiniti zato što se vi više plašite njih nego što se one plaše vas. Drugi je način da se zabrane sve nevladine organizacije u Srbiji čiji se rad finansira iz inostranstva. Kao što znate, to je uradio Putin u Rusiji. Kada je moćna Rusija procenila da je to jedini način da se zaštiti od rušilačkog delovanja nevladinih organizacija, onda je, u najmanju ruku, to signal da Srbija treba da razmišlja o tome da možda posegne za sličnim merama. Treća mera je da se njihovo finansiranje stavi pod kontrolu države Srbije. U tom smislu sam podneo amandman da se u članu 36. posle stava 2. doda stav 3, koji bi glasio: „Udruženje ne može sticati imovinu od dobrovoljnih priloga, donacija i poklona (u novcu ili naturi) i finansijskih subvencija iz inostranstva bez posebne dozvole nadležnog ministarstva.“ Smatram da ovo neće sprečiti zloupotrebu ovih nevladinih organizacija, zloupotrebu sredstava koja dobijaju iz inostranstva, ali bi se, u svakom slučaju, stvorio neki prostor da se uvede kakav-takav red i kakva-takva kontrola. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Smatram da je ovaj član značajan, pored onih prethodnih, a pre svega člana 10. i člana 2. Zašto? Zato što se ovim članom propisuje šta su izvori sredstava za finansiranje delatnosti udruženja građana. S obzirom na to da je ova vrsta udruženja građana obuhvaćena istim članom Ustava gde se nalaze političke stranke i sindikalne organizacije, smatram da treba i mora da bude identičan način obezbeđenja sredstava za aktivnosti udruženja. Sada, da svedem to na ono što je javnosti već poznato: članarina, dobrovoljni prilozi, sigurno i oni treba da budu na neki način limitirani, svi prilozi koji su veći od 6.000 dinara morali bi posebno da se evidentiraju. Ponavljam, to ste 2003. godine stavili kao standard u Zakon o finansiranju političkih stranaka, tako da nema potrebe da se čudite nekoj ideji. To je vaša ideja i ja vas na nju samo podsećam. Tamo imate propisano i na prihode od imovine (tu bi ta zakupnina mogla da bude); tamo ste imali ograničenja u pogledu pravnih lica koja nisu izmirila obaveze prema državi; onda ste imali ograničenja prema onim licima koja se bave uvozom robe, pa prema pravnim licima koja trguju i proizvode akcizne proizvode. Na kraju, mora da stoji jasno napisana zabrana da udruženja građana ne mogu da podižu kredite od banaka. Imate iskustvo, mogli ste to da ugradite, a namerno niste to ugradili, jer znate i sami da vama komanduju nevladine organizacije. Vi Sonju Liht ne smete da pogledate u oči. Zašto? Ona je promovisala vaše kadrove. Oni se hvale da su promovisani zahvaljujući nevladinim organizacijama. Samo da vas podsetim, Jelašić je bio stipendista jedne nevladine organizacije kada se školovao u Americi, doškolovao u Americi za epohalna otkrića u finansijama; prethodni predsednik Narodne skupštine, ortoped, zahvaljujući Sonji Liht napredovao je u Demokratskoj stranci, i da ne ređam tako redom. O Biljani Kovačević-Vučo, o Nataši Kandić da ne pričam. Vi ne smete da napadnete Natašu Kandić zbog nekih njenih izjava. Ona razara ustavnopravno tkivo Republike Srbije. Ne, morate da joj se dodvorite. Ona je ovih dana svedok u Hagu, ona je svedok odbrane Florens Artman; vaša Flo, kako ste je zvali, ovi vaši prijatelji, savetnici predsednika Republike i kućni prijatelji Florens Artman. Imate iskustvo, možete da rešite, a namerno niste rešili. Omogućili ste, jednostavno, mašete ovim zakonom, da vas hvale neke nevladine organizacije, poput Derete i drugih, kako je to proevropsko (sve je kod vas proevropsko), vrhunsko, dobro urađeno. Podsećam vas, u prvom stavu ovog člana ste rečenicu završili rečima „i na drugi zakonom dozvoljen način“. Znači, svako može sada da kreditira nevladine organizacije, može i američka ambasada memorandumom, preko onog vašeg Jovana, Rašković, Ratković, ne znam ni ja, iz „Otpora“, koji je bio kurir Jovica između DS i američke ambasade. Vi morate da legalizujete nešto što je bilo i da legalizujete postojeće stanje. Vi ne smete ništa da uradite, pošto su SAD su ljute na vas jer ste se usudili da pokrenete postupak pred Međunarodnim sudom pravde zbog proglašenja nezavisnosti Kosova. Morali ste da prodate NIS ruskoj strani, što vam Amerikanci nikad neće oprostiti, apsolutno nikada. Kao što Đinđiću nikada nisu oprostili što je 1992. godine bio prisutan ispred američke ambasade sa Paroškim kada su palili zastavu SAD. Mi imamo, jednostavno, takvu vladu koja je uslovljena iz inostranstva i ne sme ništa da uradi. Nevladine organizacije su toliko jake da ste morali da napišete zakon koji njima odgovara. U napadima na neke stvari u Srbiji oni se kandiduju kod Amerikanaca i Engleza za dodatna sredstva za svoje aktivnosti; njima ne odgovara red i mir u Republici Srbiji, gube sredstva iz inostranstva i zato inostranstvu predstavljaju da je ovde totalni haos i ne znam šta itd. Na taj način dobijaju sredstva za subverzivne aktivnosti. Samo da vas podsetim, na sajtu Haškog tribunala postoji velika pohvala od strane tužilaštva, koje se hvali da preko svoje kancelarije u Sarajevu finansira čitav sistem nevladinih organizacija u Republici Srbiji, koje treba da štite svedoke, obezbeđuju dokaze, da rade za Haški tribunal. Kada ste vi čuli Natašu Kandić da je do njenog mozga došla misao da neki Srbin ima prava da mu se poštuju ljudska prava? Nemoguće. Nije projektovano za taj cilj. Kada bi to radila, ne bi dobila pare iz inostranstva. Da ne ređam čitav sistem, koji vi ne smete da dirnete. CESID nameravate da prebacite, takođe, u državni organ, kao što ste „Otpor“ preselili. „Otpor“ vam je sada u Ministarstvu pravde, „Otpor“ vam je u Narodnoj skupštini, „Otpor“ vam je glavni ideolog Demokratske stranke. Vi morate da ispunite nešto što ste obećali. Kao što ste obećali prilikom pravljenja koalicija na pokrajinskom nivou, pa ste sada zatočenici i morate povodom statuta da pokazujete snishodljivost svakome. Znači, imate iskustvo, vaše rešenje iz Zakona o finansiranju političkih stranaka samo ste mogli da preslikate ovde. Ne biste ništa pogrešili, apsolutno ništa. Mogli ste da predvidite i javne izvore, mogli ste da predvidite i privatne izvore, kako ste tamo koristili. Ali, ne, vi ne smete da se suprotstavite ideji koju guraju nevladine organizacije u Republici Srbiji.
Preostalo vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS je 26 minuta i 40 sekundi. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, koristiću vreme Poslaničke grupe ZES, pa ću malo govoriti o ovim amandmanima. Ovde zaista, građani Srbije, čujemo jednu interesantnu raspravu kada govorimo o zakonu o udruženjima građana i nevladinim organizacijama. Tu raspravu možemo utemeljiti na argumentima koje iznose određene političke stranke, ali i na onome što pojedine političke stranke pokušavaju da projektuju kroz zakon o nevladinim organizacijama. Razumem da neki koji sede u ovoj sali i koji sada predstavljaju političku stranku, a preferiraju da postanu nevladina organizacija jer nisu u stanju da pređu cenzus u Vrnjačkoj Banji, Knjaževcu i nekim drugim mestima, pokušavaju da taj zakon upodobe svom narednom političkom delovanju kroz nevladinu organizaciju. Razumem njihovu rečenicu da nevladine organizacije predstavljaju štetočinske organizacije koje rade loše po Srbiju, jer vide sebe u nevladinim organizacijama i svoje političko delovanje kroz te nevladine organizacije u budućnosti. Ali, nevladine organizacije su svuda u svetu, pa i u Srbiji, čuvari demokratije. Nevladine organizacije su svuda u svetu negovane od strane države, režima, građana, demokratskih društava, jer nevladine organizacije najbolje i najbrže uočavaju probleme, male lokalne probleme, i te probleme na adekvatan način rešavaju. S druge strane, nekima se ovde javlja i priviđa dr Zoran Đinđić, koji je dao nemerljivi doprinos razvoju demokratije. Vide ga ispred američke ambasade i dan-danas, a zaboravljaju pri tome svog lidera koji je mahao američkom zastavom i podržavao bombardovanje Iraka od strane Amerike u Zalivskom ratu. Zaboravljaju da je odmah sutradan otišao u taj isti Irak da uzme novac da bi finansirao svoju političku stranku. To govori o moralu tih ljudi, o njihovom sećanju, govori dovoljno o onome što oni nameravaju da urade za Srbiju i šta žele da rade. Neki ovde, pak, u raspravi govore – da su oni na vlasti, oni bi zabranili nevladine organizacije. Podsećam ih samo da su bili na vlasti pa nisu zabranili nevladine organizacije, jer su pokazali, u tom trenutku, dozu razuma. S druge strane, ti isti kažu da bi oni Srbiju vrlo lako uveli u EU, samo da su oni na vlasti. Kada se setim njihovog političkog delovanja siguran sam da bi oni Srbiju zaista brzo izveli iz krize, ali bi to izvođenje iz krize bilo u delovima: prvo bi izveli Sandžak, pa centralnu Srbiju, pa Vojvodinu. Mislim da to ne bi bilo dobro ni za Srbiju, a ni za njih. Možda bi zaista Srbiju uveli u Evropsku uniju, ali bi Srbiji falile dve činjenice neophodne za ulazak u Evropsku uniju – država i teritorija. Na kraju, moram da podsetim sve te ljude koji brinu o sudbini „Otpora“, još govore da se neko u ovoj zemlji plaši izbora, da se plaše „Otpora“. Veoma sam ponosan na svoje članstvo u „Otporu“, veoma sam ponosan što mnogo ljudi iz „Otpora“ ima svoje mesto u institucijama sistema i države, jer „Otpor“ je organizacija koja je doprinela ne samo demokratskim promenama, već je sprečila okupaciju Srbije koju su neke političke stranke htele da sprovedu. „Otpor“ je organizacija koja je dala doprinos razvoju demokratije u ovoj zemlji. Kada govore o tome da se mi iz „Otpora“ nekoga plašimo, kao predstavnik „Otpora“ jako dobro znam šta je to strah – strah je ono što vidim u očima nekih političkih protivnika koji se i na pomen raspisivanja izbora i te kako uplaše i sakriju u mišiju rupu. Hvala.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi ZES je 86 minuta i 30 sekundi. Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Nikolić i Zoran Šami. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami. Izvolite.
Ovo je, da kažem, jedan tehnički amandman, prosto ispravlja jednu grešku, koja nije baš sasvim jasna. Naime, u članu 37. govori se o aktivnostima udruženja i u stavu 2. tačka 3) kao jedan od uslova navodi se – da je delatnost manjeg obima, odnosno da se delatnost obavlja u obimu potrebnom za ostvarivanje ciljeva udruženja. Mi smo predložili da se ova formulacija „da je delatnost manjeg obima“ briše. Šta znači „delatnost manjeg obima“? Mislim, nekome je 100 evra manji obim, nekome je 100.000 mali obim, a Miškoviću je verovatno sto miliona evra mali obim. Ne znači ništa. I, ako bi nastao bilo kakav spor u vezi s ovom odredbom u zakonu, ne znam kako bi sud mogao presuditi. Verovatno ne bi mogao nikako. Pošto to ne znači ništa, predložili smo da se to briše. Drugim rečima, da tačka 3) glasi samo – da se delatnost obavlja u obimu potrebnom za ostvarivanje ciljeva u udruženju. Ništa više. Hvala.
Reč ima ministar Milan Marković.
Kako da vam kažem, gospodine Šami, ko što vi, kao matematičar, nama ovde objasnite šta je cifra a šta je broj, prosto, postoje neke stvari koje su standard u ovom društvu; pojavljuju se poslednjih, ne znam, za neke znam barem 18 godina, za ovaj standard manjeg obima. Gde smo mi to našli? Pa, to je bilo u svim zakonima koji su regulisali registraciju privrednih subjekata, pa u prekršajnim odredbama vezanim za delatnosti onih koji su registrovani itd. Jednostavno, to je nešto što postoji, ali ušao bih u suviše široko razmatranje ako sada krenem da vam pričam kako je to nastalo, zašto je tu, pa sada i da vadimo iz onog INDOK-a koji sve zakoni sadrže takve standarde. To je standard koji treba da postoji. U našem pravnom sistemu nije ništa novo. Razumem da vama nije poznato, ali kada već obrazlažemo i napišemo, dajte malo poverenja. Verujte da je nama ostalima to poznato.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Činjenica je da pojedina udruženja građana, ako bih mogao da kažem, sa plemenitom oblašću delatnosti vrlo često kubure s tim kako da obezbede sredstva za neke svoje normalne aktivnosti. Onda se neminovno javlja potreba da se obavlja neka delatnost koja može po klasifikaciji delatnosti da pripadne privrednoj delatnosti, gde treba da se napravi neka, zašto ne reći, razlika u ceni ili da se jednostavno naplati neka usluga. Naravno, niti je cena, niti je ta razlika u ceni, niti cena usluge ona koja je uobičajena u komercijalnim stvarima. Ali, stvarno, gospodin Šami je u pravu, ovo „manjeg obima“ treba na neki način da se precizira. To može da znači da se svi prihodi koji se ostvare od tih privrednih delatnosti upotrebljavaju za namirivanje troškova osnovne funkcije i ciljeva, ali to na neki način mora da se definiše. Slažem se i s onim što je ministar rekao, postoje neki propisi koji to definišu, pre svega Zakon o računovodstvu i reviziji, u nekim odredbama, ali ne definišu ovo, nego definišu šta je u odnosu na preduzeće; u poreskim propisima takođe postoji - do iznosa ukupnog prihoda; kod poreza na dodatu vrednost takođe postoji neki limit, da ne trošim vreme, da ne ulazim u detalje. Ali, mislim da ste na neki način morali to da precizirate. Čak bih bio zadovoljan da ste napisali da su ti prihodi namenjeni i da je dokazano da su potrošeni za one osnovne ciljeve koje postiže jedno udruženje. Toga nema. Inače, moram da pohvalim ovaj pretposlednji stav. Tu je velika zabrana da se eventualna dobit na kraju godine deli među zaposlenima. Zašto? Dobro je što stoji ova odredba, jer cilj nekog udruženja nije dobit. Po definiciji je to neprofitna organizacija. Međutim, kako kod nas sve može da se knjiži sa troškovima, neka nam je bog u pomoći. Želim da vas podsetim na jednu stvar. U okviru naših finansijskih propisa smo propisali te registar kase, pa obračun PDV-a, pa je Mlađan Dinkić izmislio prenosni sistem za komunikaciju, ne zbog platnih kartica, nego za svako knjiženje. To ne reaguje, to uopšte ne radi, a svaka prodavnica mora to da ima. Ljudi su davali velike pare, sistem ne postoji, svi ga drže uključenog, plaćaju telefonske račune i glume. Da ne bi bilo te glume, predlažem, ako nije problem, što se tiče amandmana, da od strane Vlade na neki način definišete šta znači ovo „manjeg obima“, jer svrha ovog amandmana jeste da se definiše šta je to „manjeg obima“. Pošto niste dali definiciju, naravno, ljudi su predložili da se to izbriše.
Poslaničkoj grupi SRS na raspolaganju su još 23 minuta. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani ministri, uvaženi građani Srbije, pred nama je, kao što se vidi, Predlog zakona o udruženjima. Nova Srbija je podnela veliki broj amandmana u želji da popravi zakon. Na član 37. stav 3. podnosimo amandman da se iza reči „obavljaju“ dodaju reči „a tek nakon dobijene saglasnosti nadležnog opštinskog organa“. Obrazloženje ovog amandmana: „Udruženja nemaju kao prioritetni cilj privrednu delatnost, ali je neophodno da u određenom domenu rade i poslove kojima bi obezbedila dodatan prihod od ovih delatnosti, radi pokrivanja fiksnih troškova i potreba udruženja. Potrebno je da postoji kontrola od strane nadležnih opštinskih organa da li je navedena delatnost saglasna cilju samog udruženja i da li ove delatnosti služe lakšem obavljanju osnovne svrhe udruženja.“ Amandman je jasan. Nije jasno zašto Vlada i predlagač ne reaguju, gospodine ministre, na sve amandmane koje opozicija podnosi da bi popravila zakon. Ne reagujete čak ni na amandmane koji idu vama na korist. Gospođo Čomić, uz izvinjenje, koristio bih vreme koje imam jer sam bio odsutan kada je prošao amandman na član 36, pa bih vas zamolio da, ako mogu, kažem nešto i o njemu, jer je izuzetno važan za udruženja. U članu 36. stav 2. reči „mogu biti“ zamenjuju se rečima „biće“. Član 36. govori o načinu sticanja imovine udruženja i u stavu 2. zakon kaže: „Fizička i pravna lica koja daju priloge i poklone udruženjima mogu biti oslobođena odgovarajućih poreskih obaveza u skladu sa zakonom kojim se uvod odgovarajući javni prihod“. Gospodin Pastor je u jutrošnjem izlaganju ukazao na činjenicu da je ovo uvedeno u zakon praktično u decembru, kada je njihova poslanička grupa sugerisala. Ovo je sada ušlo u ovaj zakonski predlog, ali, gospodine ministre, bilo bi jako dobro da u momentima kada mnogi klubovi, savezi, udruženja grcaju sa prihodima, nisu dovoljna budžetska sredstva za njihovo postojanje... Evo, konkretno ću vam reći da u sportskoj organizaciji, gde sam i sam član, u šahovskom savezu (evo, danas imate u „Politici“), određeni klubovi u Beogradu napuštaju učešće u prvoj saveznoj ligi, konkretno „Vodovod“ Beograd. Da li je moguće da potencijalne donatore takvih udruženja (ili za bilo koje druge klubove u zemlji) ne možemo da potpuno oslobodimo poreskih obaveza? Ovaj imperativ, odnosno ovaj dispozitiv „mogu biti“, to je jedna selekcija koja je neprirodna. Dakle, ili nema toga ili ima. Zašto bismo odvajali određene donatore koji mogu da kažu – ovaj mi se sviđa, njega ću da oslobodim, ovoga neću; javlja se opet nelojalna konkurencija, prostor za manipulaciju, gospodine ministre. Dakle, da bismo motivisali ljude koji hoće da ulažu u sport, u mladost, u decu, oni treba da budu oslobođeni. U krajnjoj liniji, rasteretićemo budžet, jer će donatori davati sredstva i u nekom konačnom godišnjem pregledu videćemo da ako smo nekom udruženju davali određena sredstva iz budžeta, to može proporcijalno da se smanji, s obzirom na to da oni imaju aktivnost oko donacija. Ne vidim nijedan razlog, ako ste u zakonu predvideli „mogu biti“, zašto niste prihvatili amandman „biće oslobođeno“. Možete da napravite neke prelazne odredbe ili da se nešto tu... Ali, verujte, ovakav amandman bi dao podsticaj sportskim klubovima, mladima, raznoraznim udruženjima. Bojim se da ćemo u ovakvoj ekonomskoj situaciji, u kojoj se izuzetno smanjuje budžet udruženjima, klubovima, savezima i ostalima, uskoro imati jako mali broj udruženja, jer neće imati od čega da se finansiraju. Nemojte da rečima „mogu biti“ oterate potencijalne donatore, jer to nije garancija da će oni biti oslobođeni poreskih obaveza. Hvala.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi NS je dva minuta i trideset sekundi. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Nikolić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospodine ministre, član 38. govori o sredstvima za realizovanje programa od javnog interesa. U stavu 1. navodite da se za poslove od javnog interesa za Republiku Srbiju u budžetu Republike Srbije predviđaju sredstva za rad udruženja. Nije sporno da su udruženja građana postala treći sektor i vrlo vredan partner državi u mnogim oblastima, pre svega u oblasti obrazovanja, nauke, zaštite životne sredine, društvene brige o deci, socijalne zaštite, zaštite ljudskih i manjinskih prava i svim drugim oblastima u kojima država sa svojim ogromnim aparatom i tromom i velikom administracijom nema interes i dovoljnu brzinu da reaguje. S druge strane, nevladine organizacije, odnosno udruženja građana su fleksibilnija i mogu mnogo brže i jednostavnije da odgovore na potrebe građana koje su specifične i koje su problem u određenoj lokalnoj sredini. Naša zamerka, kolege Nikolića i moja, u ime Demokratske stranke Srbije,jeste što u tom 1. stavu niste naveli koji su to budžeti iz kojih se finansiraju poslovi koji se poveravaju u ime Republike Srbije, autonomnih pokrajina (iako ovde kažete da imate jednu autonomnu pokrajinu) i lokalnih samouprava. Mislimo da bi u članu 38. u stavu 1, pored budžeta Republike Srbije, trebalo navesti da su to i budžeti autonomnih pokrajina i budžeti lokalnih samouprava, iako se kasnije u stavu 4. ili 5. pominju svi ti budžeti. Mislim da je jednostavnije i zbog kasnijeg rada na ovom polju da se u prvom stavu navedu mogućnosti svih budžeta iz kojih će se finansirati radovi za koje mogu da konkurišu udruženja građana. Dakle, to je jedina zamerka. To je prosto tehnička stvar i stvar preglednosti i zaista ne znam zašto nije prihvaćeno. U stvari, znam, zato što dolazi od DSS-a. Ali, ono što je generalno stav, to je da je član 38. izuzetno dobro napisan i to je gospodin Lončar kao ministar jako dobro uradio. Hvala.
Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Poslanički klub NS je na član 38. stav 3. podneo amandman da se iza reči „brige o deci“ dodaju reči „i porodiljama“. U članu 38. stav 5. iza reči „lokalne samouprave“ dodaju se reči „udruženja mogu konkurisati po istom programu na svim nivoima, kako iz budžeta Republike Srbije, tako i iz budžeta autonomne pokrajine i lokalne samouprave“. Obrazloženje ovog amandmana – u članu 38. stav 3. propušteno je da se u ovom okviru posebno skrene pažnja na problem rešavanja statusa porodilja, što je izuzetno važno naglasiti i precizirati, a sve u cilju ukupne brige o podsticaju rađanja. U članu 38. stav 5. bliže se objašnjava da udruženja mogu imati programe koji su od interesa za lokalnu ili širu zajednicu. Ukoliko se ostvaruje prihod iz budžeta RS, a to nisu dovoljna sredstva za realizaciju programa udruženja, ne treba ograničavati mogućnost da se sredstva po istom osnovu pribavljaju i od organa lokalne samouprave. Ovo je amandman na član 38. Kada se govori o sredstvima za realizovanje programa od javnog interesa, poslanički klub NS bi želeo da se ovim amandmanom u niz onih koji se navode pod programom od javnog interesa obavezno uključe i porodilje. Problem rađanja u Srbiji je izuzetno veliki. Jednim ovakvim predlogom i prihvatanjem ovakvog amandmana sigurno bi se status porodilja na adekvatniji način zaštitio. Kada govorimo o stavu 5, jasno je da ne treba ograničavati mogućnost da udruženja konkurišu i kod budžetskih i kod lokalnih samouprava za sredstva potrebna za njihovo funkcionisanje. Hvala.
Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Božidar Delić i Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Božidar Delić.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ponovo nema gospodina ministra, a ovde je bilo i nekih važnih pitanja koja se odnose direktno na njega i koja bi samo on mogao da reši. Svrha celog člana 38. je dodela sredstava iz budžeta udruženjima radi finansiranja programa koji su od javnog interesa za Republiku Srbiju. U stavu 3. pobrojane su oblasti kojima se ta sredstva dodeljuju. Najkraće ću to pročitati: socijalna zaštita, boračko-invalidska zaštita, zaštita lica sa invaliditetom, društvena briga o deci, zaštita raseljenih lica sa Kosova i Metohije, izbeglica, podsticanje nataliteta, pomoć starima, zdravstvena zaštita, zaštita i promovisanje ljudskih i manjinskih prava, obrazovanje, nauka, kultura, informisanje, zaštita životne sredine, održivi razvoj, zaštita životinja, zaštita potrošača, borba protiv korupcije, humanitarni programi i drugi programi. Smatrali smo da je predlagač ispustio da pomene vrlo važne oblasti. Tražili smo da se iza reči „kultura“ dodaju reči „odbrane i bezbednosti, zaštite i spasavanja“. U ovom obrazloženju, kao i u mnogim obrazloženjima na druge članove ovog zakona, predlagač zakona govori da su oni pobrojali te najvažnije oblasti, a da se za oblasti koje smo mi ovde napomenuli u slučaju potrebe može protumačiti da se i u tim oblastima mogu dati navedena sredstva. Ovo je slično obrazloženjima koja smo danas slušali, da je nešto zapisano u Ustavu ili da se nešto već nalazi u nekim drugim zakonima. (Predsedavajuća: Dva minuta.) Imam još naše vreme. Mislim da je ovo mogla da bude samo jedna tehnička stvar i da je predlagač trebalo da prihvati ovu sugestiju. Kada je bila rasprava u načelu predlagaču smo ukazali na direktne pravne propuste u ovom zakonu. Upozorili smo na član 20, rekli smo da u tom članu, gde se govori o sudovima, odrednica „osnovni sud“ jednostavno sprečava da ovaj zakon bude primenjen onako kako je rečeno u članu 90. Iako se radi o suštinskoj grešci predlagača, koja onemogućava da ovaj zakon stupi na snagu osam dana od njegovog objavljivanja, ni to nije uzeto u obzir. Danas sam imao priliku da vidim da su poslanici dali sugestije za popravljanje ovog zakona, da se na ovom zakonu ozbiljno radilo, a iz obrazloženje i iz broja prihvaćenih amandmana vidi se da se predlagač, odnosno onaj ko je bio zadužen da te naše amandmane pročita, neozbiljno ponaša. Ne mogu da prihvatim da se kaže da su te dve oblasti, oblast odbrane i bezbednosti i oblast zaštite i spasavanja, neke nevažne oblasti, pa se, ako bude bilo potrebe, ovaj zakon može odnositi i na njih. Ako uzmemo samo udruženja izviđača, planinara, ronilaca, veslača, dobrovoljnih vatrogasnih društava, deminera, sve bi to moglo da bude uključeno u ove četiri reči. Ali, ovakvim ponašanjem predlagača, ovakvim odnosom prema narodnim poslanicima i prema našem radu sve to gubi smisao. Hteo sam da ukažem na to. Stvarno treba objašnjenje ministra kako misli ovaj zakon da primeni osmog dana od dana objavljivanja ako u članu 20. postoji odrednica „osnovni sud“, a znamo da to neće funkcionisati do kraja ove godine; pitanje je da li će početi da se primenjuje i u sledećoj godini, iako postoji član 90, odnosno prelazne i završne odredbe u kojima se ministar, odnosno predlagač ogradio i ubacio tu odredbu da bi zakon mogao da se primenjuje. Hvala.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi Napred Srbijo je deset minuta. Reč ima narodni poslanik Saša Maksimović.
Hvala, gospođo predsedavajuća. U ime poslaničke grupe zamolio bih vas da ovo vreme koje je koristio narodni poslanik Delić uračunate u vreme ovlašćenog predstavnika, s obzirom na to da je narodni poslanik Božidar Delić ovlašćeni predstavnik. Morao bih se složiti sa kolegom Delićem i kolegom Mićom Rogovićem koji su podneli amandman ispred poslaničkog kluba SNS, koji se odnosi na sredstva za podsticanje programa koje realizuju udruženja i nedostajući deo sredstava za finansiranje programa od javnog značaja. Gospođo predsedavajuća, mislim da je stvarno neophodno prisustvo ministra, jer je ovo izuzetno bitan amandman, koji u ovom slučaju nema ko da prihvati. Ne postoji ovlašćeni predstavnik vladajuće većine, ne postoji ministar (u stvari, ne da ne postoji, ali nisu trenutno prisutni), tako da je potpuno besmisleno. Želeo bih da mi ministar, nema potrebe da mi odgovara, nije dan za postavljanje pitanja, ali bih voleo da mi odgovori, makar klimanjem glavom, na jednu vrlo bitnu stvar, a to je da li je odbrana i bezbednost bitnija od zaštite životne sredine i zaštite životinja? Iako mislim da su to bitne oblasti, nikako ne mogu biti bitnije od odbrane i bezbednosti i spasavanja, pa bih predložio da date pauzu dok se ministar ne udostoji da poseti Skupštinu. Hvala.
Vreme ovlašćenog predlagača Poslaničke grupe Napred Srbijo narodnog poslanika Božidara Delića je 12 minuta, a vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi je 12 minuta. Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Gospođo potpredsednice, pre nego što počnem obrazlaganje amandmana, zamolio bih vas da obezbedite da predstavnik predlagača bude prisutan u sali, zato što smatram da je amandman vrlo važan. Vrlo je bitno da ga čuje ministar, ne bi li shvatio važnost i ovaj amandman usvojio. Ali, pošto je to, vidim, nemoguće i pošto je postala praksa da ministri ne slušaju narodne poslanike, pogotovo poslanike opozicije, ništa, nastaviću sa obrazlaganjem ovog amandmana. Dakle, ovaj 39. član bi trebalo da reguliše jednu oblast koja se tiče vođenja poslovnih knjiga i finansijskog izveštaja. Mi iz Demokratske stranke Srbije smo smatrali da je ovaj član nedovoljan i da treba uvesti novi 3. stav u ovom 39. članu koji glasi: „Primerak godišnjeg obračuna i izveštaja o aktivnostima udruženja obavezno se dostavlja i nadležnoj jedinici poreske uprave na čijoj se teritoriji udruženje nalazi najkasnije do 31. marta naredne godine.“ Zbog čega je to bitno? Navešću dva primera. Dakle, nedavno smo imali delovanje jedne nevladine organizacije koja je finansirana iz budžeta Republike Srbije, novcem koji se prikuplja na osnovu poreza od svih građana. Ta nevladina organizacija se zove „Reakcija“ i bavi se pitanjem potrošača. Ta nevladina organizacija je ušla u jedan prostor optužujući ceo jedan sistem u državi, kakav je zdravstveni sistem, da se bavi krađom ljudskih organa i to u onom trenutku kad smo mi kao država... (Predsedavajuća: Dva minuta.) ...počeli da dokazujemo da je bilo krađe organa građana srpske nacionalnosti koji su odvedeni u Albaniju, u tzv. žutu kuću. Kome je ta nevladina organizacija položila račun za novac koji je dobijen iz budžeta Republike Srbije sa pozicije Ministarstva trgovine? To je jedan primer. Drugi primer, koji je isto tako vrlo svež, jeste način rada u prošlom sazivu Lovačkog saveza Srbije. Onaj ko je pratio te aktivnosti je svedok da je došlo do velikih pronevera u Lovačkom savezu Srbije, da je čak novac pozajmljivan sinu predsednika udruženja, da su kupovani automobili, da su plaćene basnoslovne cene svečanih ručkova i večera. Koristiću vreme poslaničke grupe u nastavku. Ono što je važno i što treba znati, transparentnost je odlično sredstvo za onakvo društvo u kakvom se mi u ovom trenutku nalazimo. Dakle, ako nema transparentnosti i ako nema kontrole trošenja sredstava, što ovim članom nije ni predviđeno, onda dolazimo, kao društvo i kao država, u ovakvu situaciju u kakvoj se danas nalazimo. Zato je bilo bitno da ministar čuje ovo što sam rekao, da shvati koliko je bitan ovaj amandman i da ovaj amandman prihvati. Ali, osobina ministra, izgleda, nije da sluša narodne poslanike, nego da izazove niz replika i to na one teme koje uopšte nisu deo zakona, niti o tome treba da se raspravlja. Zahvaljujem.
Poslanička grupa DSS ima na raspolaganju još deset minuta i trideset sekundi. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Iskoristio bih priliku da se osvrnem na sve amandmane koji su podneti na čl. 38. i 39, a evo zbog čega: u članu 38. otvara se mogućnost da budžet Republike, budžet jedinica lokalne samouprave i budžet autonomne pokrajine budu izvori sredstava za udruženja građana, pod odgovarajućim uslovima, za realizaciju programa od javnog interesa. Molim vas, onaj ko se finansira iz budžeta gubi status nevladine organizacije i dovodi u pitanje status udruženja građana. Zbog javnosti, samo da se zna, ovde, recimo, dozvoljavate mogućnost da se finansira udruženje građana koje promoviše ljudska i manjinska prava. Da li bi neko u Republici Srbiji prihvatio da se iz sredstava budžeta finansira Fond za humanitarno pravo ili, da sada ne pogrešim u nazivima tih udruženja građana, nevladinih organizacija, one organizacije na čijem čelu su Vojin Dimitrijević, Nataša Kandić, Sonja Biserko, Sonja Liht? Da li bi neko od građana Republike Srbije prihvatio da se pare poreskih obveznika daju tim udruženjima, bez obzira na to da li je uslov za korišćenje sredstava neki program, neki koncept i neki projekat? Niti ste ovde predvideli neko licenciranje, niti opravdanost nekih projekata. Vi nemate saglasnost za ovakvo rešavanje ovog pitanja, da se sredstvima budžeta finansiraju te vrste nevladinih organizacija koje destruktivno deluju, koje ne priznaju Ustav i zakon. Znate i sami sa kakvim oni izjavama idu. Mi sada imamo situaciju da sin Vojina Dimitrijevića možda bude u mogućnosti da odlučuje o tome da li će sa pozicija Ministarstva kulture neka sredstva da se izdvoje za neku, njegovom ocu dragu, nevladinu organizaciju. Imali ste situaciju finansiranja otvaranja sajta za neke nastranosti itd. Da stvarno ovaj propis nije pisao neko ko se razume u propise, dovoljno je pogledati član 39. i stav 1. Vi ste ovde reviziju izveštaja stavili kao nešto obavezno, ali morate da znate da postoji Zakon o računovodstvu i reviziji, gde mala i srednja preduzeća, prema ukupnom prihodu itd., nisu u obavezi da obave reviziju. Kada biste znali koje su cene za usluge revizije i to preveli na gorane ili dobrovoljno vatrogasno društvo, oni ne bi mogli da plate te troškove. Mislim da je osnovni problem što ovde nama pišu propise ljudi bez radnog staža, bez životnog iskustva, bez radnog iskustva; jednostavno, sistem prepisivanja ili nekog uslovljavanja sa strane i onda imamo stvarno besmislene propise, nešto što u praksi sutra neće moći ni da se sprovede, niti da se primeni.
Poslaničkoj grupi SRS na raspolaganju je 19 minuta. Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Radulović i Miroslav Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u više navrata su danas narodni poslanici ovde u parlamentu postavljali pitanje gde je ministar. Postavljam i ja pitanje gde je. Sumnjam da je skoknuo časkom do Brisela, pa će se vratiti ovde, pa opet do Brisela, vratiće se ovde. Gospođo predsedavajuća, iz vašeg načina vođenja sednice vidi se da i vi žurite tamo, a pitanje je kada ćemo uopšte da stignemo. Danas je ministar u par navrata, odgovarajući i replicirajući narodnim poslanicima, pre svega Velimiru Iliću i gospodinu Zoranu Šamiju, na neprimeren način obrazložio zašto se ne prihvataju amandmani Demokratske stranke Srbije. Mislim da su Ministarstvo i Vlada morali da uzmu u obzir upravo ove amandmane koje smo mi uložili, jer oni u nekim bitnim stvarima poboljšavaju ovaj zakon. Da otklonimo i tu sumnju, mi nismo imali nameru destruktivnosti, nego smo pokušali da poboljšamo ovaj zakon tako da bude primeren uslovima koji vladaju. Osvrnuo bih se sada na ovaj amandman koji je uložila Poslanička grupa DSS, koji se odnosi na član 42. stav 1, gde smo predložili da se briše reč „nedobitno“. On je analogan amandmanu koji smo podneli na član 2. iz prostog razloga što je potpuno jasno da većina udruženja,… (Predsedavajuća: Dva minuta.) … između ostalog, ostvaruje profit, tako da ova deklarativna definicija nema nikakve svrhe. Članom 37. se jasno definiše: „Udruženje može neposredno da obavlja i privrednu ili drugu delatnost kojom se stiče dobit“, podvlačim - dobit, „u skladu sa zakonom kojim se uređuje klasifikacija delatnosti, pod sledećim uslovima: 1) da je delatnost u vezi sa njegovim statutarnim ciljevima; 2) da je delatnost predviđena statutom; 3) da se delatnost obavlja u obimu potrebnom za ostvarivanje ciljeva udruženja.“ Upravo iz ovog člana 37. jasno proističe naša namera da upravo brisanjem ove reči „nedobitno“ poboljšamo ovaj zakon, jer se već članom 37. daje mogućnost za dobit, za sticanje profita, te smatramo da je ova reč potpuno suvišna. Vlada, inače, može da propiše i iznos za upis u registar udruženja. Međutim, čega se mi plašimo? Stavili smo, uostalom, i primedbu na to, da taj iznos bude maksimalno do visine prosečne zarade u Republici Srbiji. Smatramo da se na ovaj način omogućava diskriminatorski odnos prema određenim licima koja žele da se registruju kao udruženje, da to bude isključivo u nadležnosti Vlade i da Vlada onda određuje ko će koliki iznos da plati, pa da onda onima koji imaju stvarno zdrave ciljeve, koji nisu u interesu Vlade u tom trenutku, propišu toliki iznos da oni ne mogu da se registruju. Mislim da je to veliki problem, pogotovo zato što ova vlada i političke stranke koje čine vladajuću većinu, a pogotovo najveća stranka u vladajućoj većini, pokazuju jedan specifičan odnos upravo prema onim nevladinim organizacijama i udruženjima koja imaju nedobronameran odnos prema Srbiji i prema građanima Srbije. To je jedan veliki problem. Uostalom, i time ću i da završim, stranka G 17 je nastala kao nevladina organizacija. Bili su prvo nevladina organizacija, pa su se registrovali kao politička stranka. Znamo koliko su za ovo vreme doprineli boljitku građana Srbije. Što se tiče izlaganja gospodina Milivojevića, pa on je ekspert za nevladine organizacije.
Preostalo vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS je šest minuta i pedeset sekundi. Na član 42. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
U ime Poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 42. st. 1. i 2. Predloga zakona o udruženjima, koji glasi – posle reči „prestanka“ dodaje se reč „rada“. Član 42. se odnosi na primaoca imovine udruženja. Udruženje ima pravo da raspolaže sopstvenom imovinom, a predviđeno je da svojim statutom određuje primaoca imovine za slučaj da udruženje prestane da postoji. Poslanici SRS su nezadovoljni predloženim zakonom o udruženjima u potpunosti. Predlog zakona je konfuzan, nejasan i nedorečen, kao što je i član 42, na koji sam podnela amandman. Predloženo rešenje daje mogućnost da svako na svoj način tumači ovaj zakon. Svaka odredba koja je neprecizna i nejasna može da stvori zabunu prilikom tumačenja zakona. Zato smatram da je predloženo amandmansko rešenje preciznije i da treba da prihvatite ovaj amandman.
Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, podneo sam amandman na član 45. da se posle stava 2. dodaje stav 3. koji glasi: „Statusne promene moguće je izvršiti ukoliko o njima odluku donese najmanje 51% članova udruženja ili 51% predstavnika u skupštini udruženja“. Obrazloženje – potrebno je da zakon odredi kvalifikovanu većinu za donošenje ovakvih odluka udruženja da bi se izbegle mogućnosti različitog tumačenja ovih odredaba. Član 45. govori o tome da je statusna promena promena pravnog položaja udruženja izvršena na osnovu odluke nadležnog organa u skladu sa statutom i ovim zakonom. Statusne promene su pripajanje, spajanje i podela udruženja. Žao mi je što ministar nije ovde u sali, jer smo u jednoj neformalnoj diskusiji imali zajednički stav da ovaj amandman treba prihvatiti. Možda je zaboravio, ali jako mi je žao zato što sam mislio da će ovaj amandman sigurno biti prihvaćen. Amandman koji je podnela Nova Srbija je dobar i uveo bi pravni red, praktično, kod svih udruženja, vezano za statusne promene. Otuda nije jasno zašto se dobri amandmani kada raspravljamo o pojedinostima ne razmatraju na pravi način. O amandmanima najčešće odlučuju ljudi koji nisu dovoljno kompetentni da raspravljaju o ovakvim stvarima i, naravno, najčešće je pred ministrom servirana stvar. To nije dobro, jer ukoliko na ovakav predlog zakona bude podneto ovoliko amandmana, mislim oko 165, a samo jedan ili dva su prihvaćena, to nije dobar signal… (Predsedavajuća: Dva minuta.) … samo da završim, to nije dobar signal za rad ove skupštine. Hvala.
Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Antić i Oto Kišmarton. Vlada je prihvatila ovaj amandman. Narodni poslanik Oto Kišmarton želi reč, da Vlada dva puta prihvati amandman.
Podneo sam na ovaj zakon dva amandmana – jedan je dobar, ovaj koji je Vlada prihvatila, a prvi, na član 2. je još bolji, ali ga Vlada nije prihvatila, ministar nije bio prisutan; da je bio prisutan, verovatno bi prihvatio i taj prvi amandman na član 2. Samo bih ukratko da kažem na šta se odnosi taj amandman. Kao što se zakonom reguliše kako treba da se da pravni okvir za delovanje udruženja, tako ovim zakonom treba urediti i brisanje udruženja iz registra. Ovim članom na koji sam podneo amandman reguliše se koji su to razlozi za brisanje udruženja iz registra. To su: volja samog udruženja; zatim, ako je udruženje osnovano sa ciljem da ostvari zajednički interes u nekom roku, po isteku tog roka udruženje se gasi; zatim, gasi se zbog statutarnih promena; ukoliko udruženje ne obavlja poslove za koje je osnovano, ukoliko se u datom roku ne održi skupština udruženja; u tački 5 – udruženje se gasi ukoliko se utvrdi da udruženje ne obavlja aktivnosti na ostvarivanju statutarnih ciljeva i da nije organizovano u skladu sa statutom duže od dve godine neprekidno ili ako je proteklo dvostruko više vremena od vremena utvrđenog statutom za održavanje sednice skupštine, a ona nije održana. Amandman koji nije prihvaćen glasi, a postavlja se pitanje da nigde u članu ne stoji ko je taj ko će pokrenuti, odnosno obavestiti registratora o tome da udruženje ne obavlja aktivnosti u skladu sa ovim članom i statutom. Tu sam predložio da se doda novi stav, koji glasi: „Svako može obavestiti registratora o postojanju razloga za brisanje udruženja iz registra utvrđenih stavom 2. tačka 5) ovog člana.“ Sada ima preko 30.000 udruženja i teško da će registrator moći da prati da li se u svim tim udruženjima redovno održavaju skupštine, da li udruženja rade u skladu sa statusom. Dakle, ovde je pružena mogućnost da svako ko ima saznanja o tome da to udruženje ne radi u skladu sa statutom, ne održava skupštinu u datom roku ili je na neki drugi način ispunilo uslov za prestanak, odnosno brisanje iz registra može da obavesti registratora o tome. Toliko. Hvala.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi Napred Srbijo je jedanaest minuta. Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Nikola Lazić, Milan Dimitrijević i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Gospođo predsedavajuća, pre desetak minuta sam vam postavio jedno pitanje na koje vi niste imali odgovor. Dužni ste, po Poslovniku, da obezbedite normalne uslove za rad parlamenta. Rekao sam vam da obezbedite prisustvo predstavnika predlagača. Vi to niste uradili. Dakle, mi pričamo, a nema predstavnika predlagača. Kome mi pričamo i kome obrazlažemo ovaj zakon? Predstavniku predlagača, da usvoji amandmane i da da odgovor na neka pitanja. Vas to očigledno ne interesuje i to pokazuje kakav je odnos vladajuće koalicije prema ovoj skupštini. No, da se vratim amandmanu. Ovaj amandman na član 49, koji rešava statusne promene, odnosi se na prestanak rada udruženja građana i nevladinih organizacija, s tim što smo mi predvideli da se doda i peti stav – da će udruženja građana po prestanku rada svoju dokumentaciju predati arhivi skupštine opštine na čijoj teritoriji su osnovana. Dobili smo sledeći odgovor – da je to pitanje detaljno uređeno Zakonom o kulturnim dobrima. Gde je ministar da objasni kakav je ovo odgovor? Da li vi mislite da je kulturno dobro dokumentacija ribolovačkog udruženja, da to predstavlja kulturno dobro i da treba da se čuva u skladu s tim zakonom? Dokumentacija lovačkog udruženja je kulturno dobro? Ako se osnuje neko udruženje građana koje radi protiv interesa ove države, pa bude ukinuto i brisano iz registra, da li je to kulturno dobro koje treba da se čuva u ovoj državi? Dakle, očigledno je da ministar nije ni pročitao ovaj zakon.(Predsedavajuća: Dva minuta.) Da je pročitao, ne bismo dobijali ovakve odgovore na amandmane. Dakle, on je samo potpisnik ovog zakona, a bilo bi dobro da je zakon pročitao i dao smislene odgovore na ove amandmane.
Na član 51. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić. Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi LDP je četiri minuta i trideset sekundi.
Šteta što nema ministra. Ovaj amandman je vezan za amandman na član 26. Vlada ga nije prihvatila, ali da je tu ministar, možda bi ga prihvatio kada čuje obrazloženje. Ovaj zakon predviđa da registar udruženja vodi Agencija za privredne registre. Smatramo da je takvo rešenje potpuno neprimereno, zato što Agencija za privredne registre vodi registar udruženja kao neprofitnih pravnih lica. Pored toga, mislimo da je ovo rešenje protivno odredbama Ustava Republike Srbije, i to iz sledećih razloga: saglasno odredbama člana 18. Ustava, ljudska i manjinska prava zajamčena Ustavom neposredno se primenjuju. Ustavom se jamče i kao takva neposredno se primenjuju ljudska i manjinska prava zajemčena opšteprihvaćenim pravilima međunarodnog prava, potvrđenim međunarodnim ugovorima i zakonima. Zakonom se može propisati način ostvarivanja ovih prava samo ako je to Ustavom izričito predviđeno ili ako je to neophodno za ostvarivanje pojedinog prava zbog njegove prirode, pri čemu zakon ni u kom slučaju ne sme da utiče na suštinu zajamčenog prava. Zakonom o udruženjima treba da se uredi osnivanje i pravni položaj, upis i brisanje iz registra, članstvo i organi, statusne promene i prestanak udruženja, kao i sva druga pitanja značajna za rad udruženja, tj. način ostvarivanja ustavne slobode udruživanja garantovane članom 55. Ustava Republike Srbije. Stavom 1. ove ustavne odredbe jamči se sloboda političkog, sindikalnog i drugog udruživanja. Stavom 2. je predviđeno da se udruženja osnivaju bez prethodnog odobrenja, uz upis u registar koji vodi državni organ, u skladu sa zakonom. Ustav ne predviđa mogućnost da državni organ ne poveri vršenje poslova upisa udruženja nekom drugom, ne državnom, regulatornom telu ili agenciji. Odredbom člana 55. Ustava podjednako se tretira i garantuje sloboda političkog udruživanja čije se ostvarivanje reguliše propisima o političkim strankama, sindikalnog udruživanja, regulisanog odgovarajućim propisima, uključujući i one koje se odnose na rad, i drugog udruživanja koje bi trebalo da bude uređeno ovim zakonom. Drugim rečima, obezbeđuje se, na jedinstven način i u istoj ustavnoj odredbi, opšta garancija slobode udruživanja, a vrste udruživanja se određuju prema ciljevima radi kojih se građani udružuju. Iako je način ostvarivanja političkog, sindikalnog i drugog udruživanja regulisan posebnim propisima, nijedan od tih propisa ne predviđa da registar pravnih lica koja nastaju u korišćenju te ustavne slobode vodi agencija, a naročito ne ona koja je osnovana radi vođenje registra privrednih subjekata, tj. onih pravnih i fizičkih lica koja obavljaju delatnost proizvodnje ili prometa robe ili vršenja usluga na tržištu radi sticanja dobiti. Imajući u vidu da je agencija zakonom definisana kao organizacija koja se osniva za razvojne, stručne ili regulatorne poslove od opšteg interesa, da je samostalna u svom radu, odnosno da Vlada ne može usmeravati rad javne agencije niti ga usklađivati sa radom organa uprave, nema sumnje da Agencija za privredne registre nije državni organ, odnosno da odredbe člana 26. Predloga ovog zakona predstavljaju povredu člana 55. stav 2. Ustava. Pored toga, odredbe člana 26. Predloga zakona predstavljaju povredu člana Ustava koji propisuje da se zakonom ni u kom slučaju ne sme uticati na suštinu Ustavom zajamčenog prava. Imam i dva minuta od ovog amandmana, a imam posle i sledeće amandmane, pa ću nastaviti da čitam obrazloženje, uvažena predsedavajuća.
Narodni poslaniče, vreme koje vam je kao poslaničkoj grupi na raspolaganju je iskorišćeno. Niste podnosilac amandmana za koji ste se javili za reč.
Na član 52. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 58. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Elena Božić-Talijan podnela je amandman kojim je predložila da se glava iznad člana 59. briše. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Milan Veselinović podneo je amandman kojim je predložio da se naslov iznad člana 59. briše. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podnela poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Vukićević. Samo se prijavite ponovo, molim vas.
Posle svega što se dešavalo nakon razbijanja naše države postoje mnogi razlozi, a jedan od osnovnih i najvažnijih razloga jeste bezbednosni, zbog kojih su poslanici Srpske radikalne stranke sigurni u to da rad stranih udruženja ne treba regulisati ovim, već posebnim zakonom, tj. jednim sveobuhvatnijim zakonom, koji bi trebalo da postoji. Mnoge svetski poznate humanitarne organizacije i organizacije pod pokroviteljstvom UN su u nekim svojim delovima zloupotrebljavane za subverzivnu delatnost protiv naše države, na pojedinim delovima ili na celoj teritoriji. Mnogi strašni događaji inscenirani su od strane pripadnika pojedinih humanitarnih ili mirovnih organizacija. Bombardovanje je takođe počelo insceniranjem jednog takvog događaja i nazvano je mirovnom misijom, „Milosrdnim anđelom“ i ostalim epitetima koje, naravno, niko normalan ne može da prihvati. Danas imamo situaciju da je Kosovo i Metohija otcepljena nasilnim putem, samo zato što smo suviše verovali jednoj od organizacija koje je trebalo da donesu mir na tom prostoru, dok su neke druge nevladine organizacije sakupljale informacije i posmatrale naše raspoloženje u odnosu na određene događaje i koristile ih protiv nas. Zato poslanici SRS ne mogu da se slože sa tim da rad stranih udruženja treba regulisati ovim zakonom, nego, kao što sam rekla na početku, to treba učiniti jednim posebnim, sveobuhvatnijim zakonom. Hvala.
Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li želite reč, gospodine Spasojeviću? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, u članu 59. stav 2. posle reči „drugačije utvrđeno“ dodaju se reči „uz obavezno poštovanje principa reciprociteta“. Poslanički klub Nove Srbije je podneo ovaj amandman u cilju da se princip reciprociteta ovde jasno definiše. Obrazloženje za ovaj amandman je – naši građani treba da imaju mogućnost da pod istim uslovima osnivaju udruženja u onim zemljama iz kojih dolaze osnivači udruženja sa sedištem na našoj teritoriji. Šta je svrha ovog amandmana? Praktično, u članu 59, u završnom delu se govori da se odredbe ovog zakona koje se odnose na upis u registar i rad udruženja primenjuju i na upis i rad predstavništva, kancelarija i drugog organizacionog oblika stranog ili međunarodnog nevladinog nedobitnog udruženja koje ima sedište na teritoriji Republike Srbije (u daljem tekstu: predstavništvo stranog udruženja), ako zakonom ili međunarodnim ugovorom nije drugačije utvrđeno. Obrazloženje Vlade zašto ovaj amandman nije prihvaćen je da se princip reciprociteta može primeniti samo u slučajevima kada određeno pitanje nije uređeno domaćim ili međunarodnim propisima, odnosno zaključenim bilateralnim ili multilateralnim ugovorima. Takođe, Evropska konvencija o priznavanju pravnog subjektiviteta međunarodnih nevladinih organizacija, kao ni obavezujuće preporuke Saveta Evrope ne postavljaju reciprocitet kao uslov za registraciju predstavništva stranog udruženja u drugoj državi. U zadnjem stavu ovog predloga zakona se pominju i međunarodni ugovori i zakoni. Ne vidim ni jedan jedini razlog zašto se ne bi uspostavio princip reciprociteta, tako da naši građani imaju mogućnost, po istom principu, da se pojave kao osnivači udruženja. To je smisao amandmana i trebalo je ovaj amandman prihvatiti. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin Milan Dimitrijević, po Poslovniku. Izvolite.
Gospođo predsednice, u periodu kada vi niste bili u sali predsedavajuću gospođu Gordanu Čomić dva puta sam zamolio da nam obezbedi prisustvo predstavnika predlagača zakona, da bismo amandmane obrazlagali na valjan način i da bismo imali neku komunikaciju sa njim. Smatram da su ti amandmani vrlo bitni. Znači, dva puta sam insistirao na prisustvu predstavnika predlagača. Odgovor nisam dobio. Zato molim vas, jer je očigledno da gospođa Čomić neće da čuje glas narodnih poslanika, da obezbedite prisustvo predstavnika predlagača da bismo mogli valjano da učestvujemo u daljoj diskusiji. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Imam informaciju da je gospodin ministar na putu prema sali. Očekujem ga svakog momenta. Molim vas, gospodin ministar će doći uskoro. Molim vas, tišina. Narodni poslanik Slobodan Vuković podneo je amandman kojim je predložio da se naslov iznad člana 60. briše. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Dimitrijević.
Gospodo narodni poslanici, poslanički klub SRS je svojim amandmanima predložio da se iz Predloga zakona o udruženjima brišu sve odredbe koje se odnose na strana udruženja. Naš je stav da strana udruženja ne treba da budu predmet ovog zakona. Podnela sam amandman kojim je predloženo brisanje člana 60. stava 1. koji kaže da predstavništvo stranog udruženja može da deluje na teritoriji Republike Srbije nakon upisa u registar stranih udruženja koji vodi Agencija, kao povereni posao. Vlada je odlučila da odbije ovaj moj amandman, kao i sve ostale amandmane podnete na članove od 59. do 68. koji se odnose na strana udruženja. Obrazloženje je kod svih je isto – pozivanje na preporuke Saveta Evrope, na Evropsku konvenciju o priznavanju pravnog subjektiviteta međunarodnim nevladinim organizacijama, a na kraju se kaže da postoji opravdani interes da se ovo pitanje uredi na način koji će nadležnim državnim organima, kroz urednu evidenciju o svim predstavništvima stranih udruženja i njihovom delovanju, omogućiti pravi uvid u rad i delovanje i pravo nadzora, kao i u slučaju domaćih udruženja. Ovaj prvi deo obrazloženja nekako je i moguće prihvatiti. Eto, mora se, preporuka je Saveta Evrope, u Evropskoj konvenciji tako piše, a sve to treba ugraditi u naše zakonodavstvo, jer o ulasku u Evropu srpska vlast sanja otvorenih očiju. Ali, kada je u pitanju ovaj drugi deo u kome se kaže da će se na ovaj način omogućiti pravo nadzora, zaista ne znam ko bi mogao da poveruje u to. Narodni poslanici SRS sigurno ne. Kako je moj kolega srpski radikal gospodin Mijaljević u raspravi u načelu rekao, strane nevladine organizacije dođu, negde okreče školu, donesu nekoliko kompjutera, pa postave ispred tablu da su to oni uradili. To je njihov mehanizam da se zaštite od nadzora. Kada uspeju novcem nekoga da kupe, sve priče o nadzoru padaju u vodu. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 60. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Duvnjak.
Dame i gospodo narodni poslanici, na predlog SRS, a na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podnosim amandman na Predlog zakona o udruženjima. Moj amandman glasi: „Član 60. stav 2. briše se“. Moje obrazloženje je kratko i jasno – SRS smatra da strana udruženja ne treba da budu predmet ovog zakona. Dame i gospodo narodni poslanici, u Srbiji imamo mnogo udruženja i ne trebaju nam udruženja iz drugih država, odnosno strana udruženja. Šta su udruženja koja vode Nataša Kandić i Sonja Biserko? Odakle se finansiraju? Iz stranih zemalja. Takva nam udruženja ne trebaju. Ovaj zakon o udruženjima nije dobar. Tu ima mnogo zloupotreba. Svako može da formira udruženje, čak i maloletna deca. Udruženja vam služe za atak na pojedinca, ličnost, političke partije, za rušenje institucija po Srbiji. Jedna trećina građana u Srbiji pripada nekim udruženjima, maltene su sve sportske ekipe formirane kao udruženja građana; sindikalna udruženja, političke partije. Ni prethodni zakon o udruženjima vam nije bio dobar, a nije vam dobar ni ovaj. Zato je Srpska radikalna stranka podnela 70 amandmana da bi poboljšala ovako loš zakon. Bolje je da ga povučete iz procedure. I, nemojte više zamajavati građane ovakvim zakonima. Vas ne interesuju radnici, koliko radnika širom Srbije ostaje bez posla, koliko fabrika ide pod stečaj ili se njihove kapije zatvaraju. Nekada su naše zakone prepisivali po zemljama u Evropi, a mi danas uvozimo evropske zakone koji se primenjuju na naše standarde i na naše životarenje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 61. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Iliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 61. Predloga zakona o udruženjima s predlogom da se stav 2. u ovom članu briše. Član 61. Predloga zakona o udruženjima odnosi se na registrator stranih udruženja. Iskustva koja smo proživeli u proteklih dvadeset godina sa stranim udruženjima nalažu nam da pojedina strana udruženja gledamo sa dozom opreznosti. Razumemo da veliki broj međunarodnih organizacija radi ono što je u skladu sa opšteprihvaćenim načelima svuda u svetu, ali moramo biti svesni da će jedan veliki broj stranih udruženja u Srbiji osnivati svoje ogranke u okviru strateških interesa pre svega zapadnih zemalja, pošto ih one sa tim ciljem najviše osnivaju po Srbiji. Država bi, pre nego što registruje strano udruženje u Srbiji i izda mu dozvolu za slobodno delovanje, prvo trebalo da proveri istorijat tog udruženja u matičnoj državi, biografiju osnivača i ostalih čelnika udruženja, način finansiranja, delovanje u drugim zemljama itd. To kažem s razlogom, jer se kasnije, kada ta udruženja završe svoju misiju i izgube se, ispostavi da im tragovi vode do Pentagona, do CIA ili do neke druge službe. U poslednje dve decenije naslušali smo se saopštenja, izjava takvih udruženja u Srbiji, koja su satanizovala srpski narod, koja su se podsmevala srpskim žrtvama i veličala zločince koji su ubijali Srbe. Na našu žalost i srpsku sramotu, u tom prljavom poslu učestvovali su, za gomilu dolara, i pojedini pripadnici srpskog naroda. Na kraju bih rekao da je najbolji metod za kontrolu rada i registraciju stranih udruženja u Srbiji metod koji primenjuje Rusija, a može se opisati samo u dve reči – oštro i rigorozno. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Vladan Jeremić podneo je amandman kojim je predložio da se naslov iznad člana 62. briše. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo u ime Poslaničke grupe SRS odnosi se na oblast sadržine registra stranih udruženja. Amandmanom je zatraženo da se naslov iznad ovog člana 62. Predloga zakona o udruženjima briše. Dakle, reč je o tome da se u registar stranih udruženja upisuju naziv i skraćeni naziv stranih udruženja, država u kojoj je strano udruženje osnovano, sedište udruženja, adresa sedišta predstavništva – sve ono što SRS vidi kao jedan od suštinskih problema u ovakvom predlogu zakona. Jer, jasno je da među stranim udruženjima koja već deluju u Republici Srbiji jedan broj njih, istini za volju, ima aktivnosti usmerene na pružanje nekakve humanitarne pomoći ili uspostavljanje saradnje u oblasti unapređenja naučnih ili kulturnih veza, međutim, svedoci smo i činjenice da ta ista udruženja koja imaju drugačiji cilj pod plaštom raznoraznih delatnosti rade upravo ono što se navodno ovim predlogom zakona onemogućava, a to je da se spreče aktivnosti koje su u suprotnosti sa pravnim poretkom Republike Srbije. Smatramo da ovakav koncept Predloga zakona o udruženjima, koji se pri tom oslanja i na zakone o državnoj upravi i opštem upravnom postupku, kao i činjenicu da je ministar nadležan za poslove uprave, neće moći adekvatno da odgovori na sve izazove koje može prouzrokovati dejstvo udruženja, pogotovo stranih, i to jeste jedna od naših krucijalnih primedaba na ponuđeni zakon. Zahvaljujem se.
Na član 62. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Nataša Jovanović.
Za razliku od Ruske Federacije, koja je doživela ekonomski, društveni i moralni oporavak pod vođstvom Vladimira Putina, a sada predsednika Medvedeva, naša država se nažalost, dame i gospodo narodni poslanici, nalazi u protektoratu, prikrivenom ili otvorenom. Pre izvesnog vremena, uoči usvajanja zakona o nevladinim organizacijama, koji je imao tri čitanja u ruskoj Državnoj dumi, deportovan je Bil Bouring, britanski advokat iz Ruske Federacije, jer je ruska državna služba ustanovila da je radio za britansku obaveštajnu službu. To nije išlo tajnim diplomatskim putevima, kako se obično u svetu takve stvari završavaju, već je državna ruska televizija predočila i čitavoj njihovoj javnosti raskrinkala navodnu nevladinu organizaciju pod čijim imenom je delovao pomenuti Bouring. Dame i gospodo poslanici, kao članovi Odbora za odbranu i bezbednost pre nekoliko meseci smo na jasno pitanje, kroz izveštaj o radu BIA, dobili odgovor od direktora Saše Vukadinovića da u Srbiji deluju tzv. nevladine organizacije, strane, koje su ovde registrovane i koje imaju direktne veze sa određenim političkim i špijunskim organizacijama. Postavila sam pitanje vezano za konkretna imena ljudi koji su u direktnoj vezi sa britanskom obaveštajnom službom, sa CIA i sa onima koji rade na razgradnji nacionalnog tkiva naše zemlje. Naravno, ništa od toga nije bilo, direktor Vukadinović nije davao nikakve odgovore. Ovim predlogom i ovim članom zakona se daje mogućnost da se kroz primenu reciprociteta međunarodnih sporazuma, bilateralnih i konvencija Saveta Evrope dozvoli nesmetano delovanje tih stranih nevladinih organizacija. Sada se postavlja pitanje ko njih kontroliše u finansijskom smislu i ko će da spreči njihovo delovanje na širenju antisrpske histerije, što je njihova uloga, poput danas pominjanih Nataše Kandić, Sonje Biserko i ostalih mrzitelja Srba, i kako će država u budućnosti, kada se usvoji ovakav zakon, čiji član 62. nikako nije prihvatljiv za SRS, kao i sam model zakona, da suzbije tu pojavu koja ide naruku i šiptarskim separatistima, i onima koji bi da odvoje AP Vojvodinu i onima koji bi želeli da srpski narod i dalje oseća, zbog toga što takvu politiku i takvo mnjenje kreiraju tzv. nevladine organizacije, krivicu, a u stvari je najstradalniji narod na ovim prostorima. Prema tome, treba da razmislite o čemu se ovde zapravo radi. O prihvatanju nečega što dolazi iz zemalja EU, koje nemaju probleme kakve mi imamo... Treba da vas podsetim i na nedavni događaj, odnosno na razotkrivanje agenata BND-a, koji su takođe delovali pod patronatom neke nevladine organizacije; oni su pred svojim parlamentom, pred Bundestagom jasno priznali da je njihova uloga bila da posmatraju šta se radi na Kosovu i Metohiji, našoj okupiranoj južnoj pokrajini. Tada su ustanovili da su Hašim Tači i Ramuš Haradinaj organizatori krijumčarenja droge, oružja, ljudi i direktni podstrekači separatističkog i terorističkog delovanja na području naše južne pokrajine. Hvala.
Po Poslovniku, gospodin Nikolić.
Poštovana predsednice, pozivam se na član 105. Poslovnika, koji se tiče održavanja reda na sednici. U prvom stavu piše da se o redu na sednici Narodne skupštine stara predsednik Narodne skupštine. Moramo dobiti informaciju gde se nalazi ministar, jer sudeći po elektronskom sistemu, on je u sali. Ako pažljivo obratite pažnju, a ne morate ni pažljivo, samo pogledajte na mesto ministra, njegova kartica svedoči o njegovoj prisutnosti. Opet, kada pogledate vizuelno na stolicu, vidite da ga nema. Moramo da razrešimo tu dilemu. On se, po elektronskom sistemu, nalazi u ovoj sali i sa punim pravom čovek može da kaže da nije bio u Bodrumu, već da je bio u sali čitav dan danas. S druge strane, on nije prisutan. Da ne govorim o tome da je ovo zaista važan zakon, da su skoro sve poslaničke grupe podnele amandmane i da nemamo sagovornika, povodom ovog zakona, pred kojim možemo braniti svoje amandmane. Elementarna stvar poštovanja dostojanstva Skupštine jeste da se ministar pojavi. Molim vas da nešto preduzmete.
Gospođica Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo poslanici, ministar Milan Marković je povredio član 122. Poslovnika, koji kaže da su učesnici na sednici dužni da koriste identifikacionu karticu i da prilikom izlaska iz sale istu ponesu. Naime, upoznati ste sa novim načinom rada i sistemom identifikacije, kako narodnih poslanika... Najpre da još jednom na kraju današnjeg radnog dana, pošto ćemo završiti s ovim, posle svega što se desilo, objasnimo građanima da uopšte nije tačno da postoje određena mesta u određenim poslaničkim jedinicama gde treba da sede narodni poslanici. Isti je slučaj sa ministrima. Ali, u ovom čipu ovde se očitavaju podaci, pa je tako njegova kartica ostala ovde. Onda bi bilo potrebno, gospođo predsedniče, da izreknete meru, u skladu sa članom 122, ministru koji je ostavio karticu. Služba će da uradi svoj posao. Ali, očigledno je da on ne želi da poštuje Narodnu skupštinu. Uostalom, Milan Marković je poznat po tome što je, preskačući dve klupe, u „aferi Bodrum“ glasao umesto svoje koleginice koja je tada bila 1000 ili 1.500 km daleko od Beograda. Upozorite ga da više ne zloupotrebljava svoju identifikacionu karticu na način kako je to uradio u „aferi Bodrum“.
Kolege, potpuno ste u pravu. Predstavnika Vlade zvanično nemamo. Međutim, on će biti upoznat sa svim detaljima onoga što ovde radimo. Molim vas za još malo strpljenja. Danas ćemo završiti samo ovaj zakon. Evo, možda se i pojavljuje ministar... Molim za još malo strpljenja. Imam informaciju da je ministar na putu ka Skupštini. Nemam novu informaciju, verovatno je u saobraćaju. Molim vas, gospodine Nikoliću, izvolite, ali nemojte dva puta po istom članu.
Verujte mi, to sebi ne bih dozvolio čak i da gospođa Čomić predsedava. To ne bih smeo sebi da dozvolim. Pozivam se na član 113, koji kaže: „Odredbe ovog poslovnika o redu na sednici Narodne skupštine primenjuju se i na sve druge učesnike na sednici, pored narodnih poslanika, a shodno se primenjuju na sednicama odbora i drugih radnih tela Narodne skupštine.“ Dakle, ova kartica mora da se izvadi. Naprosto, ministar ne može... Ne, sačekajte, vi niste… Nije u redu. Imamo ovlašćena lica. Ovo je trebalo da uradi sekretar Skupštine, a ne neidentifikovano lice. Vama se izvinjavam, ali to nije vaš posao, da uzimate kartice. Sada smo tu nepravilnost otklonili na nepropisan način, ali nema veze. Bilo bi dobro da znamo da li je ministar krenuo da bismo mogli da ukalkulišemo kada će stići.
Gospodo poslanici, ova kartica ne služi za kvorum, vi to dobro znate. Služi apsolutno i isključivo za elektronsku komunikaciju, da bi dobio reč. Znači, ne odnose se primedbe... ne povećava broj prisutnih, odsutnih. Gospodin ministar je imao obaveza u Vladi. Vrlo brzo dolazi i molim vas da nastavimo rad. Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, jako je teško, gospođo predsednice, da poslanici iznose ono što su amandmanima predložili, a da predlagač zakona, odnosno ministar koji brani zakon, nije prisutan. Svrha ove naše rasprave o pojedinostima jeste da pokušamo da ministra ubedimo, a nije retka praksa da na samoj sednici ministar prihvati amandman. Na član 62. podneo sam amandman da se posle stava 1. doda novi stav 2, koji glasi: „Strano udruženje ima obavezu da jednom godišnje ažurira upisano članstvo i podnese registru promene podataka vezano za brisanje i upis novih članova.“ Obrazloženje ovog amandmana: „Validnost odluka skupštine udruženja može se utvrditi jedino ukoliko udruženje redovno vrši upis brisanja i upis novih članova u registru koji se vodi. Zato je neophodno da takve evidencije postoje i u registru ažurirano makar jednom godišnje u periodu kada je obaveza udruženja da održava godišnju skupštinu.“ Mislim da je ovaj amandman koji je podneo poslanički klub Nove Srbije trebalo prihvatiti. Ako već nije prihvaćen onaj u kome se radi o strogo domaćim udruženjima, onda je bilo mesta da se prihvati amandman u kome se radi o stranim udruženjima. Između ostalog, u prethodnoj diskusiji sam rekao da je potrebno da se poštuje reciprocitet, jer evidencija prisutnosti stranih lica u našoj zemlji se vrši i u MUP-u, a kada govorimo o udruženjima smatram da je, zbog raznoraznih mogućih zloupotreba, ovaj amandman trebalo da prihvatite. Hvala.
Narodni poslanik Radica Jocić podnela je amandman kojim predlaže da se naslov iznad člana 63. briše. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o udruženjima podneo sam amandman na član 63. stav 1, koji treba da se briše. Naime, da bih pojasnio, bez obzira na to što gospodin ministar nije tu, ovde se radi o upisu u registar stranih udruženja, koji se vrši na osnovu prijave za upis predstavništava stranih udruženja. Ova oblast do danas nije bila definisana u zakonodavstvu Republike Srbije, tako da su mnoga strana udruženja koristila, zloupotrebljavala činjenicu da to zakonom nije regulisano i definisano. I pored toga što imamo negativno iskustvo upravo sa tim nevladinim organizacijama i udruženjima, mi sada pokušavamo da sve te njihove nepravilnosti legalizujemo i da dozvolimo da se oni legalno registruju, da se upišu u registar udruženja i da tako imaju zaštitu koju im pruža država Srbija. Ne moram da napominjem kakvo je zlo srpski narod doživeo upravo od tih nevladinih organizacija i stranih udruženja koja su radila u Srbiji na štetu i na uštrb građana Srbije, optužujući Srbiju da je jedna vandalska zemlja, zemlja grozote, u kojoj policija i vojska rade neke takve stvari. To smo često imali prilike da čujemo, kako od Nataše Kandić, tako i od Sonje Biserko i sličnih koji su vodili te nevladine organizacije. Pozivam ministra da prihvati ovaj amandman, jer je nerazumno legalizovati takva udruženja koja vodi neko poput Nataše Kandić ili Sonje Biserko, i još da za to imaju i pravnu zaštitu države Srbije. Ovako, bar neka plivaju u prazno. Ako bi se ovaj član odbio, onda bi oni mešetarili u prazno, ne bi imali pravnu zaštitu za ono što rade, a rade sve upravo na uštrb Srbije. Ovde se, inače, definiše da se ta registracija može oduzeti samo ako stvaraju profit, ali ako ne stvaraju pravnu štetu onda tu ne može da se oduzme registracija. Hvala vam.
Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Krasiću.
I član 63. odnosi se na predstavništva stranih udruženja, konkretno se odnosi na prijavu za upis. Međutim, ono što je mnogo važnije od ovog konkretnog člana jeste da li smo mi u mogućnosti da ovim predlogom zakona ovu oblast uredimo? To je centralno pitanje. Nama Ustav Republike Srbije ne samo da omogućava, uslovljava, nego u jednom delu i nalaže da način ostvarivanja prava, odnosno slobode udruživanja uredimo zakonom. Kada su u pitanju stranci, mi ne možemo to da uređujemo. Jer, u okviru slobode udruživanja sadržano je nekoliko elemenata – sloboda većeg broja ljudi da se udruže oko neke ideje, ali to udruživanje je sredstvo, cilj je delatnost. Ta delatnost je političko, sindikalno ili nekog drugog društveno korisno, društveno prihvatljivo, ali, u svakom slučaju, delovanje u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Kada su u pitanju stranci, mi ne možemo da definišemo njihovu slobodu udruživanja, jer su oni to pravo već realizovali tamo u nekoj zemlji. Postavlja se pitanje registracije njihove organizacione jedinice, odnosno predstavništva, ovde i onda dolazimo samo na onaj drugi deo – to je njihovo delovanje. To delovanje, koje može biti u skladu sa njihovim ustavom, može biti u suprotnosti sa interesima i ciljevima koji se ostvaruju kod nas. O tome se radi. Zato, kada su u pitanju predstavništva stranih ili međunarodnih nevladinih organizacija, mi prevashodno treba da definišemo i da se odredimo prema delatnostima tih organizacija i udruženja na našoj teritoriji. Ovako kako ste vi postavili u ovom predlogu zakona, vi za svako udruženje iz inostranstva možete da registrujete njihovo predstavništvo ovde i da vas uopšte ne interesuje njihova delatnost, a ona može biti u suprotnosti sa interesima ovog naroda. Šta vredi? Kako čovek vama da priča kada ste vi čauši tih organizacija iz inostranstva? Jer, svaka ta organizacija iz inostranstva je proevropska, proatlantska, a vi srljate proevropski, proatlantski i morate da primite i prihvatite sve to. Zašto je važno da se odredi njihova delatnost, da se uredi njihova delatnost? Jer mogu da postanu transmisija za prenos sredstava iz inostranstva da bi se finansirale njihove ekspoziture ovde, koje su formalnopravno domaće. Može to da bude i u formi ljubitelja rođendana kraljice Engleske, može biti i u formi ljubitelja američke zastave, može biti i udruženje ljubitelja francuskog jezika, engleskog jezika. Vi ne ulazite u delatnost, vi ste zdravo za gotovo prihvatili to što je njihova delatnost tamo negde, u Velikoj Britaniji ili nekoj drugoj zemlji. Zato mi kažemo da je potreban poseban zakon. Ne zakon koji reguliše samo registraciju, nego delatnost, koja njihova delatnost može biti dozvoljena ovde. Onda imamo situacije... Da vas ne podsećam na ove, u narodu omražene, nevladine organizacije. Šta vredi? Ministar je već sat vremena u putu, da ovde nešto reši. Šta bi on rešio, on, predavač na Fakultetu bezbednosti za oblast bezbednosti? Vidi se da je špijunski propis, vidi se. Naravno da ne možemo da glasamo za ovaj koncept predloga zakona, jer ste vi njihovu delatnost iz inostranstva prihvatili zdravo za gotovo. Neko može legitimno iz inostranstva da se zalaže, Marti Ahtisari, on je, doduše, već član jedne od tih organizacija, sa lordom Karingtonom. Registrujte njihovo odeljenje ovde... Međunarodna krizna grupa, jeste, međunarodna nevladina organizacija, zdušno se zalaže za nezavisno Kosovo. Vi možete da registrujete, po ovom zakonu, njihovo predstavništvo i da oni legalno uništavaju Srbiju. Ne smem da kažem ovde ni Sonja Liht, ni Sonja Biserko, ni ovaj, ni onaj, da ne zaboravim onog Svilanovića, Sokrata. To je problem. Mene ne čude ovi otporaši iz Demokratske stranke, nego me čudi ljudi iz SPS-a. Kako vi dozvoljavate da vam ovo podmeću? Pa, ti su vas proganjali. Ne samo pisali tužbe, nego šišali decu.
Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Krstin, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsedavajuća, gospodine ministre koji ste na putu... Ali, on izgleda dolazi preko mosta koji ide preko Ade Ciganlije. Tako su neki građani obećali i on je mislio da mora, samo da dođe do Narodne skupštine od Vlade, kako ste vi rekli. Ispred Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 63, gde tražim da se u članu 63. stav 3. briše, jer SRS smatra da strana udruženja ne treba da budu predmet ovog zakona. Zašto ovo govorim? Ta strana udruženja su nama dobro poznata još od pre 19 - 20 godina; ta strana udruženja su krenula od Slovenije, Hrvatske, BiH, Kosova i Metohije i mislim da tu još nije kraj; sada se nalaze u AP Vojvodini. Prema tome, SRS ima jasan stav. Nemamo poverenja u ta strana udruženja, jer to su udruženja CIA, „mia“ i tako dalje. Mi za ovaj zakon sigurno nećemo glasati, jer smatramo da strana udruženja ne treba da se unesu u ovaj zakon, nego u novi zakon, kojim će biti definisan registar stranih udruženja. Hvala.
Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Ljubenoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o udruženjima na član 63, koji glasi – stav 4. briše se. Vlada nije prihvatila amandman. Srpska radikalna stranka smatra da strana udruženja ne treba da budu predmet ovog zakona. U Srbiji postoje udruženja koja deluju dosta dugo, udruženja koja čuvaju kulturu našeg naroda, udruženja koja deluju po osnovu struke, strukovno udruženje inženjera i tehničara, sportska udruženja, lovačka udruženja i mnoga druga. Ali, postavlja se pitanje kako država gleda na mnoga udruženja koja razbijaju državu i rade protiv interesa države? Da li neko zna koliko tačno ima nevladinih organizacija u Srbiji? Prema nekim procenama, ima ih oko 3.000. Postavlja se pitanje ko ih plaća, koji je izvor finansiranja i koja je njihova uloga? Najveći problem Predloga ovog zakona jeste sam način finansiranja nevladinih organizacija. Nemam iluziju da ova vlada može da reši isključivo ovim zakonom finansiranje i delovanje stranih udruženja, koja su duboko ušla u funkcionisanje države. Građani Srbije se s pravom pitaju kako je moguće da Srbija blagonaklono gleda na delovanje stranih organizacija, kako je uopšte moguće da se neko iz Vlade nije suprotstavio organizaciji koja radi na razbijanju države preko nevladinih organizacija. Postoje mnogi ciljevi ovih organizacija koje one sprovode i kreiraju odnose sa javnošću, sprovode civilne, vojne operacije, utiču na politiku zemlje. Setimo se organizacije „Otpor“ i njoj sličnih organizacija nevladinog tipa, koje su u Srbiji žarile i palile i kojih se treba paziti jer su dobro organizovane u ovom delovanju. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 63. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Gospodin Zoran Ostojić.
Poštovana predsednice, koleginice i kolege, poštovani građani koji nas gledate, pošto moram vama da se obraćam jer ministra nema, a možda on negde gleda ovaj prenos, jasno je da u ovoj skupštini ima političkih snaga koje kada se kaže stranac misle - neprijatelj, posebno ako je stranac sa zapada. To su oni koji se sa nostalgijom sećaju vremena kada je za strance bio skuplji hotel, kada je za strance bio skuplji benzin itd. Ali, ta vremena su, srećom, nepovratno prošla. I udruženja građana, recimo, ljubitelja Sadamove nafte, iako nema Sadama, treba da budu registrovana, i ova strana udruženja i ova domaća koja su formirana, kao, na primer, „Obraz“ – to je udruženje građana formirano u Domu Vojske, pa je zato drago, za razliku od nekog koje je formirano u inostranstvu ili na mrskom zapadu. Sva ona treba da budu registrovana. Naš amandman i svi amandmani odnose se na to gde će svi ti da budu registrovani, i ovi stranci i ovi domaći, „Dveri“, akrepi i ostali. U obrazloženju, koje sam počeo da čitam pre nego što sam grubo prekinut, dokazao sam da je član zakona koji kaže da se udruženja registruju u Agenciji za privredne registre protivustavan. Naprosto, ovde se radi o ljudskom pravu i Ustav se neposredno primenjuje. Jasno je da taj registar mora da vodi državni organ i jasno je da Agencija za privredne registre nije državni organ. Sada, zamislite, Agencija za privredne registre, dođe neko udruženje i kaže – mi se u našem programu zalažemo za to da Cigani (ne Romi) ne mogu da rade u državnoj službi. Sada će neko tamo u Agenciji za privredne registre da bude sposoban i svestan da li će da ga registruje ili neće. Zato mi insistiramo da to bude u nadležnosti neopravdano odsutnog ministra Markovića, jer je to državni organ. Hvala bogu, ova vlada ima toliko ministarstava i toliko državnih činovnika i toliko je skupa ova država da zaista mislim da ne treba da izbegava ovo što mu je obaveza. Pošto je registrovanje udruženja u Agenciji za privredne registre kršenje Ustava, idemo dalje. Član 26. tog predloga zakona koji to propisuje, a svi ovi naši amandmani odnose se faktički na taj član, utiče na suštinu ostvarivanja Ustavom zajemčenog prava na slobodno udruživanje, imajući u vidu da Agencija za privredne registre, za razliku od organa državne uprave, nije stručno osposobljenja za vođenje registra udruženja i upravo sam pokazao zbog čega nije stručna. Jednostavno, ta dva posla se razlikuju. Na vođenje ovog registra primenjuju se međunarodni pravni standardi zaštite slobode udruživanja koji su, između ostalog, propisani Evropskom konvencijom o zaštiti ljudskih prava i sloboda, a Srbija je tu konvenciju ratifikovala, i praksom Evropskog suda za ljudska prava, a to se ne primenjuje na privredne subjekte, nego na udruženja građana. Osim toga, iako se u obrazloženju predloga navodi da je ovo rešenje ekonomičnije i efikasnije, možete misliti, sada slušajte koliko je ekonomičnije i efikasnije – vođenje registra udruženja od strane Agencije svakako će poskupeti postupak registracije i na taj način, i to je važno, otežati ostvarivanje prava na slobodno udruživanje, tj. uticati na suštinu njegovog ostvarivanja. Naprosto, oni koji imaju novac, a to su verovatno ovi sa mrskog zapada, neće imati problem, ali oni koji nemaju novac, kao što je „SOS telefon“, imaće problem. „SOS telefon“ je možda najstarije udruženje građana i ovih dana apeluje da mu se pomogne zbog toga što ne može da plaća prostor. Svi ljudi tamo rade volonterski, ne mogu da plate telefon ni prostor, a država ne može da uradi onaj posao koji već godinama radi to divno udruženje građana zbog onoga što se dešava sa nasiljem u porodici. S druge strane, Rasim Ljajić finansira i Ravnogorski pokret, i Srpski četnički pokret i ne znam koliko ostalih udruženja građana. Dobro, kada vi socijalisti nađete Dražu, kazaće vam se samo. Prema podacima objavljenim na veb-sajtu Agencije, naknade za registraciju kod te agencije iznose od 2.040 do 10.200 dinara, za promenu podataka od 1.560 do 9.600, za registraciju ostalih podataka od 420 do 5.100 dinara, za izdavanje izvoda iz registra 1.560 dinara. Pored toga, za privredno društvo koje se osniva plaća se i administrativna taksa od 1.750 dinara. Nasuprot dosadašnjoj praksi, prema kojoj se za registraciju kod državnog organa, kod ministarstva nadležnog za taj posao (mi mislimo da treba da bude ovaj neprisutni ministar Marković), plaćala samo administrativna taksa, koja je regulisana zakonom, Agencija pored toga naplaćuje i naknadu za usluge i administrativnu taksu. Zato će ovo poskupeti registraciju udruženja građana, što nije u duhu Ustavai zaštite ljudskih prava i prava na udruživanje. Svi imaju u vidu samo nekoliko organizacija čiji se šefovi ovde pominju, a zaboravlja se da u Srbiji ne postoji 3.000, nego možda i preko 10.000 nevladinih organizacija i udruženja građana. Oni će ovim biti oštećeni. Ovde kao da je neko hteo da nastavi sa ugrožavanjem slobode udruživanja, koja je u principu i onim zakonom o političkim partijama ozbiljno narušena. Pri proceni ovih troškova koje će imati udruženje građana prilikom registracije, ako ostane ova odredba, treba imati u vidu i odredbu člana 87. Predloga zakona, koji se odnosi na preuzimanje registra društvenih organizacija i udruženja građana, predmeta, arhive i registraturskog materijala nastalog u radu na vođenju registra u ovim dosadašnjim ministarstvima koja su to do sada radila. Sve to moraju da plate ova udruženja građana, kao i obavezu udruženja da statut i druge opšte akte usklade sa odredbama ovog zakona. Odredbe člana 26. Predloga su u suprotnosti sa članom 11. Evropske konvencije o zaštiti ljudskih prava i osnovnih sloboda i praksom Evropskog suda za ljudska prava koje propisuju da svako ograničenje slobode udruživanja mora biti, pod jedan, propisano zakonom; pod dva, mora da služi legitimnom cilju i pod tri, mora biti proporcionalno legitimnom cilju kojem služi. Odredbe člana 26. Predloga ne ispunjavaju treći od navedenih kriterijuma, jer iz svega ovog što sam rekao očigledno je da se ekonomičnost i efikasnost u postupku vođenja registra udruženja ne mogu ostvariti kršenjem Ustavom zajemčene slobode udruživanja. Saglasno odredbama člana 18. Ustava, ustavne odredbe o ljudskim i manjinskim pravima tumače se saglasno važećim međunarodnim standardima ljudskih i manjinskih prava, kao i praksi međunarodnih institucija koje nadziru njihovo sprovođenje. Treba napomenuti da, prema saznanjima Liberalno-demokratske partije, iz svih ovih razloga niti jedna druga zemlja članica Saveta Evrope nema ovakvo sui generis rešenje upisa u registar udruženja. U svim zemljama članicama upis u registar udruženja vodi sud, nadležno ministarstvo ili drugi organ državne uprave. Takođe napominjemo da odredbe ovog člana koji propisuje da se udruženja građana registruju u Agenciji za privredne registre nisu bile predmet mišljenja eksperata Saveta Evrope, s obzirom na to da ovo rešenje koje je u ovom zakonu, u ovoj verziji zakona koji je sad pred nama, nije bilo u Predlogu zakona koji je povučen, čini mi se, negde u decembru. Svojim rečima ne bi mogao da kažem ovako lepo kao što piše u ovom obrazloženju. Zbog građana i svih onih koji su zabrinuti zbog ugrožavanja prava u ovoj zemlji, zbog čega postoje (i postojaće) nevladine organizacije, pa i one iz inostranstva, uveren sam da bi ministar Marković, da je ovde, promenio svoje mišljenje i prihvatio ovaj amandman. Nažalost, nema ga, a ja sam se nadao da će u danu za glasanje, ako Vlada prihvati ovaj amandman, ova vlada pokazati da želi da očuva postojeći nivo sloboda ljudskih prava i građanske Srbije, koji je debelo bio narušen u prethodne dve-tri decenije. Baš zbog onoga što se u Srbiji dešavalo, zbog zločina, pljački i razaranja, ratova i svega, i zbog pokušaja da se zabije glava u pesak i da se kaže – puj pike ne važi, to je bilo, mi smo se pomirili, naše dve partije su potpisale deklaraciju o pomirenju, baš zbog toga i zbog ovakvih pokušaja, nevladin sektor će, verujem, nastaviti da jača; baš zbog toga će postojati ti iz inostranstva koji će nas, da tako kažem, naučiti redu, kad već sami nismo u stanju. Kako će se to sve završiti? Prosto, onako kako se završilo sve oko nas. Srbija možda može da bude izolovano ostrvo, ali to je bilo moguće u devedesetim. Sada, na kraju prve decenije 21. veka, to neće biti moguće. Oni koji, kako da kažem, u svakom strancu vide mrskog neprijatelja treba da objasne svojim biračima zašto je benzin u ovoj zemlji najskuplji i najlošiji. Upravo zbog toga što su ruke svih ovde, i s ove strane i s one strane, dignute da se strancima srpski državni monopol pokloni ili preda. Gospodo, ako je to tako, onda nemojte praviti razlike među strancima, nego budite dosledni. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 63. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković i Donka Banović. Gospođa Donka Banović ima reč.
Hvala, gospođo predsednice. Zamolila bih vas da proverite da ministar, s obzirom na to da putuje već dva sata do Skupštine, nije otišao u onu zgradu preko puta, u Kralja Milana, ušao u salu i sad čeka da svi mi dođemo. Zaista, to njegovo putovanje dugo traje. Podnela sam amandman na član 63. Naslov iznad člana 63. je „Prijava za upis i upis predstavništva stranog udruženja u registar stranih udruženja“. Ovaj član je deo glave tri, koja nosi naslov „Strana udruženja“. Dakle, u ovom delu su regulisane sve obaveze, prava i sve što se tiče registracije i prijave za upis stranih udruženja u Srbiji. Sam amandman predviđa da se u članu 63. posle stava 3. doda novi stav 4. koji glasi: „Strana udruženja mogu se osnivati samo u skladu sa članovima 2. i 3. ovog zakona“. Mislimo da to nije dovoljno precizno regulisano u samom članu, ali ukoliko usvojite ovaj naš amandman i unesete ovaj novi stav 4, to će biti preciznije. Recimo, pročitaću stav 2. ovog člana 3, koji glasi: „Ciljevi i delovanje udruženja ne mogu biti usmereni na nasilno rušenje ustavnog poretka i narušavanje teritorijalne celokupnosti Republike Srbije...“. Ide dalje taj stav, neću sve čitati, da ne trošim vreme. Mislim da sada kada je preregistracija pred nekim udruženjima građana, ukoliko se agencija u kojoj će se registrovati ova udruženja građana bude držala slova ovog zakona, mnoge (i neke domaće) nevladine organizacije neće moći da budu upisane u registar. Svedoci smo da je, recimo, pre otprilike godinu dana izašla jedna knjiga, čije je štampanje i izdavanje platila jedna domaća nevladina organizacija, a na naslovnoj strani te knjige je bila Srbija bez Kosova i Metohije. To je sasvim dovoljan razlog da se ta nevladina organizacija više nikada ne upiše ni u kakav registar. Hvala.
Na član 63. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS, a na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podnela sam amandman na Predlog zakona o udruženjima na član 63. stav 5, kojim se predlaže brisanje tog stava. Kao što smo već u nekoliko navrata istakli, mi nismo protiv stranih udruženja, ali smatramo da zbog negativnog delovanja nekih stranih udruženja imamo puno pravo da tražimo da rad stranih udruženja mora biti ozbiljnije regulisan i tretiran, ali i kontrolisan. Naše iskustvo sa stranim udruženjima i nevladinim organizacijama u proteklih dvadesetak godina nije baš pozitivno. Činjenica je da strana udruženja nisu dobronamerna, a njihov uticaj na ponašanje naših institucija je ogroman. Putem svog novca koji plasiraju kroz svakojake, navodno humanitarne ili neke druge, nevladine organizacije, one ostvaruju svoje ciljeve na našim prostorima. Vlada je ovaj amandman odbila, kao i ostale amandmane Srpske radikalne stranke. Svi naši amandmani podneti su s namerom da se dobije jedan kvalitetan tekst zakona, a naročito ovi amandmani koji se odnose na brisanje članova koji definišu rad udruženja na našoj teritoriji. Zbog svih tih razloga predlažemo da se strana udruženja izbace iz ovog predloga zakona i da se tretiraju posebnim zakonom. Hvala vam.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Dušan Marić podneo je amandman kojim je predložio da se naslov iznad člana 64. briše. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Marić.
Dame i gospodo, SRS nema ništa protiv postojanja stranih udruženja u Srbiji, međutim, smatramo da ovu materiju treba urediti na jedan ozbiljniji način, posebnim zakonom. Zbog toga smo predložili brisanje svih ovih članova u Predlogu zakona, pa tako i naslova iznad člana 64. Osvrnuću se na jednu jezičku zavrzlamu u članu 3. ovoga predloga. Ona glasi: „Ciljevi i delovanje udruženja ne mogu biti usmereni na nasilno rušenje ustavnog poretka“. Predložio sam da se briše ova reč „nasilno“, iz dva razloga. Prvi razlog – jedna država prosto ne sme da zakonom predvidi mogućnost bilo kakvog nasilnog ili nenasilnog rušenja sopstvenog ustavnog poretka. To je, u krajnjem slučaju, suprotno Ustavu Republike Srbije. Drugo, termin „nasilno rušenje“ je jezički neprihvatljiv. U pitanju je jedno jezičko nasilje. Ako kažete – nije dozvoljeno nasilno rušenje, sledi zaključak da je dozvoljeno nenasilno rušenje. Nenasilno rušenje ne postoji. Ruštiti samo po sebi znači primeniti silu. Kada kažete „nenasilno rušiti“, to vam je isto kao da kažete nenasilno ubiti, nenasilno silovati, nenasilno pretući, nenasilno nekoga vući za uši. To naprosto nije moguće. Pitam vas, može li nešto da se uruši samo od sebe bez upotrebe sile? Nešto da bude srušeno, a da neko nije primenio silu, to nije moguće. Kažem vam da je u pitanju jezičko nasilje i iz tog nasilja postoji samo jedan jedini mogući izlaz, a to je da vi prihvatite ovaj amandman koji sam podneo na član 3. i da brišete ovaj termin „nasilno“, tako da bi ovaj član zakona glasio: „Ciljevi i delovanje udruženja ne mogu biti usmereni na rušenje ustavnog poretka“, što bi bilo u skladu sa zdravim razumom, logikom, pravopisom i sa Ustavom Republike Srbije.
Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je najavljeno da će u proceduru ući i ovaj zakon, možda sam bio naivan, ali očekivao sam da će konačno taj zakon da dovede u red taj sektor koji se zove nevladin sektor. Kada je Predlog zakona došao pred nas narodne poslanike bilo mi je jasno da sam bio naivan. Očekivao sam da će ovaj predlog zakona da napravi jasnu razmeđu između nevladinih organizacija koje su postojale vekovima u ovoj državi i delovale u narodu, ali su se možda malo drugačije zvale, nisu se zvale nevladine organizacije (mislim na Mlade gorane, Crveni krst, na razna dobrovoljna vatrogasna društva i druga udruženja koja su se uglavnom bavila dobrovoljnim radom i finansirala, eventualno, iz dobrovoljnih priloga), i nevladinih organizacija, ili en-dži-o (NGO), kako vi volite da im tepate, koje su direktno finansirane iz inostranstva, od Soroša, šiptarskog lobija, obaveštajnih službi, haškog tužilaštva itd., čija je aktivnost uglavnom bila subverzivna, antidržavna, antinarodna. Da vas podsetim na delovanje „Žena u crnom“, „Otpora“, koji je izvozio „buldožer revoluciju“ u Ukrajinu, Belorusiju, Gruziju. Negde je završen taj postupak, a u Belorusiji to još uvek traje; od pet, koliko ih je otišlo, jedan im se vratio, a četvorica već deset godina dižu revoluciju tamo. Da vas podsetim da je isti predsednik Soroševog fonda i, recimo, „Političke izuzetnosti“, finansiran od Soroša onda, i sada verovatno, gospođa Sonja Liht. Da vas podsetim da su „Žene u crnom“ šamarale ljude ovde, na 150 metara od ove skupštine, šamarale su izbeglice, starce od 72 godine! Da vas podsetim na sva nedela koja su pod plaštom nevladinih organizacija pojedina udruženja, uglavnom instruisana iz inostranstva, sprovodila u ovoj državi. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Aleksandar Martinović podneo je amandman kojim je predložio da se naslov iznad člana 65. briše. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Aleksandar Martinović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 65. piše da se na strance zaposlene u predstavništvima stranih udruženja primenjuju samo propisi kojima se uređuje kretanje i boravak stranaca, a da se na državljane Republike Srbije koji su zaposleni u stranim predstavništvima primenjuju propisi Republike Srbije. Kakav zaključak mi iz ovakve odredbe možemo da izvučemo? To znači da se na naše državljane koji rade u predstavništvima stranih udruženja primenjuju svi propisi Republike Srbije, od Ustava pa nadalje. Kada su u pitanju strani državljani, primenjuje se samo Zakon o kretanju i boravku stranaca. Takva regulativa apsolutno nije dovoljna. Da li to znači da su stranci koji rade u stranim predstavništvima imuni od krivičnopravnih propisa? Ili da su imuni od nekih drugih pravnih propisa? Ovde je trebalo da stoji da se na strance primenjuju, pored propisa o kretanju i boravku stranaca, i svi drugi relevantni propisi. Recimo, na strance ne može da se primeni Zakon o izboru narodnih poslanika zato što strani državljani nemaju pravo glasa u Republici Srbiji, ali može da se primeni Krivični zakon Republike Srbije. Ako stranci ostvaruju neku profitabilnu delatnost u Republici Srbiji, mogu da se primene odgovarajući poreski propisi. Može da se primeni dobar deo pravnog poretka na strance koji rade u stranim predstavništvima. Vi ste primenili samo jedan zakon, Zakon o kretanju i boravku stranaca. Praktično ste uveli neku vrstu imuniteta stranih državljana u odnosu na sve druge propise. Da li to znači da stranci mogu da slobodno počine krivično delo u Republici Srbiji, da počine prekršaje ili neke druge radnje koje su apsolutno zabranjene domaćim državljanima, državljanima Republike Srbije? Ova regulativa koju ste predvideli za strane državljane apsolutno je nedovoljna. Praktično, vi strancima dajete odrešene ruke da u Republici Srbiji mogu da rade sve što im je volja.
Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Slađan Mijaljević želi reč, a javio se i Srđan Milivojević. Gospodin Mijaljević.
Predsednice, ako se dogovorite ko ima reč, ja bih rado da svoja dva minuta iskoristim i da ministru približim ove naše stavove. Vidim da nije bio prisutan poslednja dva sata. Možda nije shvatio šta smo sve hteli da mu kažemo. Radi se opet o udruženjima koja ovde mogu da otvore stranci. Mi smo objašnjavali da nismo protiv stranih udruženja, već da smo za to se zakonski uredi njihov rad, njihovo delovanje, mnogo ozbiljnije nego što je predviđeno ovim predlogom zakona. Iskustva koja smo imali u proteklih dvadeset godina nas uče i ne dozvoljavaju nam da ponavljamo greške koje su se dešavale, jer su posledice postupaka tih ljudi, stranaca koji su stajali iza i radili u tim stranim udruženjima, zaista strašne i katastrofalne, od Slovenije pa sve do Kosova. Neki su se maskirali da su verske organizacije, neki da su mirovne organizacije. Imate slučaj čuvenog Vilijama Vokera, posmatrača, koji je ovde trebalo da donese mir, odnosno na Kosovu je trebalo da donese mir, a ono što je on uradio izazvalo je bombardovanje, koje je bukvalno promenilo geografiju, a dobrim delom i demografiju države Srbije. Imate i ono čuveno hapšenje, 2002. godine, gospodina Džona Dejvida Nejbora sa gospodinom Momčilom Perišićem u motelu „Šarić“; on je došao u Srbiju kao predstavnik verske organizacije, pentakostne sekte, kao njihov predavač o novom zavetu, još 1985. godine, a 2002. godine je uhapšen kao direktor CIA za Balkan. Svi ti postupci, i sa jedne i sa druge strane, nama ne dozvoljavaju nijedan momenat opuštanja u tretiranju, posmatranju i regulisanju rada određenih stranih udruženja i stranaca koji ovde rade. Zbog toga mi predlažemo da se njihov rad uokviri posebnim zakonom. Hvala.
Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, želim da koristim vreme koje imam u okviru onih 15 minuta. Skrenuo bih pažnju ministru, odnosno hteo bih i njega malo da ispitam ovde pred građanima koji gledaju prenos, pošto su ovde bili ministar trgovine i ministarka finansija, a on je ministar za lokalnu samoupravu, da je u toku formiranje udruženja opljačkanih građana zbog cene gasa koju diktira država. Poštovani građani Srbije, do prekjuče sam govorio da je cena 290 dolara za hiljadu kubika gasa, a najnovija vest je da je ta cena od danas 230 dolara. Napominjem da smo danas na sajtovima raznoraznih agencija mogli da pročitamo objašnjenja iz „Srbijagasa“ da je cena nafte skočila na 60 dolara za barel. Da vas podsetim, i vas, i sve građane Srbije, i preko 200.000 domaćinstava koja se greju na gas i nebrojene privredne subjekte, da je u trenutku kada je cena gasa povećana 60% cena barela nafte bila 145 dolara. Gospodine ministre, pošto zaista smatram, bez obzira na neke šaljive tonove u današnjem toku rasprave, da ste vrlo ozbiljan i savestan čovek, želeo bih da odgovorite šta ćete da preduzmete, jer već dva meseca ne mogu da dobijem odgovor na pitanje koje sam redovnim putem u direktnom prenosu postavio Vladi, premijeru i ministru energetike. Ovde sam u ime građana Srbije, korisnika gasa kao energenta za grejanje, pokušao da urgiram kod nekih ministara da na današnjoj sednici Vlade daju makar neko suvislo objašnjenje. Zamislite, dobili smo objašnjenje iz „Srbijagasa“ da je porasla cena nafte! Sada građani Srbije... Možete na forumu B92 da pročitate kakvi su komentari građana Srbije. Iz pristojnosti to neću da ponavljam ovde, samo ću da vas podsetim na jedan komentar – da li neko misli da sugrađani zaista ovce za šišanje ili da su ludi? Pa, ne vozi se gas kamionima, gas dolazi gasovodom. Kakve veze ima cena nafte? Uostalom, ponavljam, u trenutku kada je cena gasa za građane skočila za 60% cena barela nafte je bila 145 dolara, danas je 60 dolara. Direktor „Srbijagasa“ još pominje poskupljenje gasa. Umesto da snizi tu cenu i da vrati pare građanima za poslednja četiri meseca, jer ta cena je već tri meseca 290 dolara plus naplatni troškovi, priča se o povećanju cene gasa. Gospodine ministre, želeo bih da ono što je u vašoj nadležnosti, ono što možete, uradite. U lokalnim samoupravama žive ti ljudi i ta domaćinstva su po pet-šest hiljada evra uložila i u sekundarnu mrežu. Taksa za ovo 100 evra... Sve su ljudi platili pošteno i sada neko, koristeći monopol, izvinjavam se auditorijumu, ovom časnom domu ovde i svim građanima Srbije, nemam drugu reč nego – pljačka. Šta oni mogu da urade? Da li im preporučujete, da li biste se vi stavili na čelo ovog udruženja opljačkanih građana, ne znam na koji energent se grejete? Žao mi je što ovde nema kolega iz Vojvodine, pogotovo iz LSV. Želim sve da vas podsetim da su oni bezmalo srušili Vladu, da su pričali o gasnojmafiji, da će da urade ne znam šta sa Vladom zbog pljačke građana od 60%. Mi smo lepo prezimili i o tome više niko ništa ne govori. Mislim da smo mi iz Nove Srbije istrajali na ovome, ovde se direktno radi o interesu građana, o njihovim džepovima, o njihovim kućnim budžetima, koji su istanjeni i svetskom ekonomskom krizom i vašom ekonomskom politikom. Mislim da je dužnost svakog ministra koji dođe ovde u parlament... Verujte da hiljade građana... Verujem da sve stranke koje participiraju u parlamentu dobijaju na sajtu pisma građana Srbije, pogotovo iz Vojvodine, gde mislim da je preko 170.000 domaćinstava uvelo gas kao energent za grejanje. Ovo je stvarno jedna neverovatna činjenica! Ne znam zašto to ne uradite. Pa, dobili biste tu političke poene. Zašto bi građani Srbije, odnosno ti domaćini koji se greju na gas, bili žrtve nekih odnosa u Vladi? Što se tiče cene benzina i naftnih derivata, postoji neka formula po kojoj se određuje ta cena. Evo, vidimo da će opet za nekih četiri-pet dinara da poskupi i nafta i benzin usred poljoprivredne sezone, ali postoji neki propis, neki zakon na osnovu koga se određuje cena benzina ili nafte, sviđalo se to nama ili ne. Koji je propis, koja je formula za određivanje cene gasa za domaćinstvo? Čist monopol i sila nad građanima. Ovo je pljačka. Molim vas da ustanete fino i da kažete vaše mišljenje o tome. Unapred se zahvaljujem, gospodine ministre. Hvala lepo.
Reč ima ministar Milan Marković. Izvolite.
Gospodine Markićeviću, razumem u potpunosti problem o kojem pričate, ali razumejte vi mene, nemam običaj da govorim o stvarima za koje nisam kompetentan. Mogu da vam obećam da ću se potruditi da odgovor na vaše poslaničko pitanje dobijete što je pre moguće. Kontaktiraću sekretarijat Vlade da vidim zašto niste dobili odgovor. Mislim da svaki poslanik treba da dobije odgovor na pitanje koje je postavio, ali nemojte me stavljati u takvu poziciju da komentarišem stvari koje nisu delokrug mog rada i za koje nisam stručan.
Narodni poslanik Vlada Milojković podneo je amandman na član 66. kojim je predložio da se naslov iznad člana 66. briše. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Slađan Mijaljević.
Gospođo predsednice, ja bih da iskoristim prisustvo ministra, a i da iskoristim onih mojih 15 minuta kao ovlašćeni predstavnik. Gospodine ministre, evo nas, završismo i ovo drugo „poluvreme“ rada na Predlogu zakona o udruženjima građana. U ovom drugom delu rada u pojedinostima, a na osnovu članova predloženog zakona, dužni smo da damo dodatno viđenje ove oblasti ljudskog života i rada. Želimo i vama i građanima Srbije da damo naše viđenje, objašnjenja i obaveštenja koliko je to ozbiljna oblast i da nije počela da se proučava i da se nudi građanima od kada su se kvazidemokrate pojavile na političkoj sceni Srbije. S obzirom na to da su mnoge kolege povodom zakona o udruženjima govorile više nego euforično, pozivajući se prvenstveno na teoriju, mislim na kolege iz vladajuće koalicije, pozvaću se na teoretske istorijske postavke razvijanja civilnog društva i nevladinog sektora i udruženja građana kao njegovog najvećeg eksponenta. Rizikujući da budem suvoparan i monoton, dužan sam da dam naše viđenje i saznanje ko je sve i kako organizovao udruženja građana, odnosno nevladine organizacije i za šta ih je sve koristio, naročito posle iznetog viđenja jedne koleginice iz vladajuće koalicije da je više nego pozitivno atomizirati odnose, što više usitniti udruženja građana, a zatim iskoristiti blagodeti savremenih tehnologija, interneta, jer tamo je bezbroj obaveštenja o bezbroj izvora finansiranja koji samo nas čekaju, da nas usreće svojim novcem zarad našeg dobra. Naravno, ovo činimo u nameri da ubedimo ministra i vladajuću većinu da prihvate što veći broj naših amandmana, jer vladajuća koalicija sigurno neće glasati „za“ ukoliko im predsednica Skupštine ne da znak zvonom, sa dva skraćena zvonjenja. U drugoj polovini 20. veka termin „civilno društvo“ ušao je u svakodnevnu političku upotrebu. Tumačen je u veoma širokom smislu obuhvatanja formalnih i neformalnih udruženja i pokreta, organizacija koje nisu vladine, a ne pripadaju ni tržištu, što znači da su neprofitnog karaktera ili da im je profit u drugom planu. Tokom hladnog rata kategorija civilnog društva bila je sastavni deo ideološke borbe. Posle hladnog rata definisano je kao glavno sredstvo globalizacije i postavljeno u prostor između države i tržišta. Sam termin „civilno društvo“ je veoma star. Korene savremenog shvatanja treba tražiti u periodu napuštanja feudalnog načina proizvodnje i prelaska na industrijski. Sa filozofske tačke gledišta, moderni koncept civilnog društva proizišao je iz britanske doktrine i klasičnog nemačkog idealizma. To je slučaj i danas. Suočeni sa istorijskom krizom izazvanom tehnološkom revolucijom i porazom komunizma, u nedostatku celovitog teoretskog projekta, pojedini američki teoretičari otkrili su civilno društvo kao prostor u kome su usklađene sve vrednosti i vrline, koji treba da odigra ključnu ulogu u političkom, ekonomskom i društvenom životu 21. veka, unutar i van granica država. Ipak, za realno sagledavanje ovog fenomena i njegovo sagledavanje u epohi neophodno je poći od prvih teorijskih shvatanja civilnog društva od strane velikih mislilaca kao što su bili Hobs, Ferguson, Hegel, pa tek onda do savremenih evropskih i američkih teoretičara. Delo Adama Fergusona „Esej o istoriji civilnog društva“, objavljeno još 1767. godine, imalo je jednu od odlučujućih zasluga za teorijsko uobličavanje pojma civilnog društva. Adam Ferguson je bio jedan od vodećih mislilaca prosvetiteljstva Škotske u 18. veku. U svojim raspravama Ferguson je zauzeo nepristrasan i hladnokrvan pogled u odnosu na obe strane medalje koja je oličavala modernu civilizaciju. Ono što je video bio je paradoks progresa trgovine i manufakture, koji je s jedne strane uvećavao ličnu slobodu i sigurnost, a s druge strane proizvodio drugorazrednu strukturu društva punu drugorazrednih građana koji jure za bezvrednim stvarima. Polazna Fergusonova humanistička i moralistička pozicija je prihvatanje Aristotelove ideje o čoveku kao društvenoj životinji. Za razliku od Hobsa, on je smatrao da svaki čovek kao individua ima prirodnu tendenciju da se udružuje i okuplja u šire ljudske asocijacije u kojima uživa društvo drugih. Povezano sa ovim je i njegovo stanovište o čoveku kao fundamentalno ili po prirodi miroljubivoj životinji. Takođe je smatrao da lingvistička razmena i komunikacija imaju centralnu ulogu u povezivanju među ljudima. Ferguson zaključuje da je prisustvo komunikativnih tokova između individua uslov postojanja slobodnog civilnog društva. Civilnom društvu je u tom smislu Ferguson pridao značenje civilizovanog društva u najširem smislu te reči, društva koje se svojom politikom i vladavinom prava, svojom kulturom i uljudnošću razlikuje od divljačkog društva. Po Fergusonu, civilizacija nije prost rezultat ekonomskog procesa, nego delo svesne politike regulative. On pridaje poseban značaj pojavi moderne države. Vreme varvarstva pripada prošlosti ili je bar svedeno na najmanju meru, mada po radovima Sjedinjenih Američkih Država i njihove administracije i onome što oni ostavljaju za sobom to ne možemo sa sigurnošću zaključiti i tvrditi. Takođe, Ferguson veruje da je moguće imati moderno bogatstvo i antičke vrline, što znači da u komercijalnom društvu interes ne sme da nadvlada čast. Po Hegelu, stvaranje građanskog društva delo je modernog sveta. Hegelov sistem etičnosti, socijalnog života ili običajnosti, kao i ideja slobode ostvaruje se kroz porodicu, građansko društvo i državu. Polazna tačka u tom sistemu je pojedinac, konkretna osoba, građanin. To je ono što je gospodin Krasić danas više puta pokušao da vam objasni sa pravnog stanovišta. U stavu da je individua nosilac principa posebnosti sadržana je i veza sa stanovištem građanskog liberalizma. Po rečima Hegela, individue su kao građani države privatne osobe, koje imaju svoj vlastiti interes za svoju svrhu. Razlikovanje posebnih i opštih interesa i sagledavanje njihove dijalektičke veze međuuslovljenosti je prva bitna karakteristika Hegelovog shvatanja odnosa civilnog društva i države. Društveni odnosi proizilaze iz unutrašnjih potreba čoveka koje čine osnovu uzajamnih odnosa. Termin „građanin“ se odnosi na sve stanovnike jedne države, o bilo kom sloju ili klasi da se radi. Građansko društvo Hegel postavlja u okvir idealne države, čiji je cilj obezbeđenje nezavisnosti i integriteta, očuvanje duhovnog života. Država je čuvar poretka. Porodica, kao prirodna zajednica, počiva na duhovnom osećanju i ljubavi. Država počiva na razumu. Država za Hegela znači etičku i kulturnu zajednicu, politički organizovanu, suverenu, nezavisnu od bilo koje druge zajednice. Država je oblik racionalnog, civilizovanog života. Građansko društvo je područje stalnih sukoba interesa. U svojoj složenosti ono sadrži suprotnosti koje ga razaraju, kao što je, na primer, korupcija. Nama je poznat taj primer iz našeg društva. Više smo nego preplavljeni korupcijom. Ta komplikovana situacija može biti dovedena u harmoniju samo kroz kontrolu građanskog društva, a po potrebi i kroz prinudnu intervenciju države. Mi samo vidimo najavu ove naše države da će intervenisati i koristiti svoja sredstva koja su joj data i po kojima je dužna da radi, ali ne vidimo rezultate. Francuski istoričar i filozof, teoretičar američkog federalizma Tokvil posmatrao je civilno društvo kroz prizmu formiranja američkog društva nakon oslobađanja od britanske kolonijalne vlasti. Bio je impresioniran mnoštvom civilnih organizacija formiranih nezavisno od države. Građani Amerike bili su prinuđeni da se sopstvenim naporima odupru teškoćama života. Udruženja su formirali da bi se unapredila javna sigurnost, trgovina, industrija, moral i religija, smatrao je Tokvil. Ipak, on uviđa opasnost koju nosi tako široka sloboda, ali smatra da je to nužno zlo jer pruža bezbednost protiv opasnosti druge vrste. Tokvil smatra da postoji najtešnja veza između političkog i civilnog udruživanja. Civilno udruživanje olakšava političko, i obrnuto. Naravno, nevladine organizacije su ušle i u sistem UN i upravo tu je data osnovna pravna regulativa za nevladine organizacije. Na osnivačkoj konferenciji UN u San Francisku 1945. godine prvi put u istoriji uvedene su nevladine organizacije u međunarodni sistem putem formalnopravnog akta, odnosno Povelje UN. Prvi put je upotrebljen izraz, odnosno termin „nevladine organizacije“. U članu 71. Povelje UN dato je pravo jednom od glavnih organa, Ekonomsko-socijalnom savetu, da može da preduzima celishodne mere u cilju savetovanja sa nevladinim organizacijama koje se bave pitanjima koja ulaze u okvir njegove nadležnosti. Takve mere se mogu primenjivati i na međunarodne organizacije i, tamo gde ima mesta, na domaće organizacije. Posle savetovanja sa članom UN, koga se tiče ta oblast, na osnivačku konferenciju u San Francisku stiglo je oko 1.200 predstavnika nevladinih organizacija iz čitavog sveta kako bi izvršili pritisak na svoje vlade u cilju sticanja povoljnijeg statusa. Od ukupno 160 američkih nevladinih organizacija, američki predsednik Truman uključio je čak 42 u svoju zvaničnu delegaciju. Na zasedanju održanom juna 1946. godine rezolucijom koju je izglasalo 2/3 prisutnih ustanovljen je stalni komitet za nevladine organizacije, kao pomoćno telo Ekonomsko-socijalnog saveta, sa zadatkom da razmotri svaki zahtev za konsultativni status i učini predlog Savetu. Njegovi članovi bili su predstavnici stalnih članica Saveta bezbednosti i predsednik tog saveta. Rezolucija sadrži četiri osnovna principa za sticanje konsultativnog statusa: da ciljevi nevladinih organizacija budu u duhu i skladu sa principima Povelje UN; da oblast bavljenja bude u granicama Ekonomsko-socijalnog saveta; da organizacija po svom karakteru bude stalna, sa postojanim članstvom; da ima sedište, izvršni aparat i tela nadležna za donošenje odluka, kao i organ ovlašćen da zastupa organizaciju u ime celog članstva. Mi danas imamo predlog da u našim nevladinim organizacijama postoje svega dva, da kažemo, organa, a to su skupština od tri člana i jednog predstavnika; da ti članovi i predstavnici mogu biti osobe koje nisu sazrele, koje nisu obrazovane dovoljno, jer nemaju dovoljan broj godina i na taj način ne mogu pravno predstavljati svoje organizacije…
Potrošili ste vreme. Zahvaljujem. Imali ste 11 minuta i 30 sekundi, a ja sam vas pustila 30 sekundi duže. Ne možete više. Možete u okviru amandmana, ako imate svoje amandmane. Na član 66. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da.) Pre nego što dam reč gospodinu Miroviću, samo da vas obavestim da ćemo biti u direktnom prenosu do 18.50 časova.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman je podnet na član 66. Predloga zakona. Amandman se zasniva, u suštini, na uporednom pravu, tačnije na federalnom zakonu Ruske Federacije od 10. januara 2006. godine kojim se predviđaju izmene u nekoliko zakona Ruske Federacije. Uglavnom se radi o zakonima koji su doneti u vreme Jeljcinove vlasti i koji se bave nevladinim i neprofitnim organizacijama ili teritorijama sa posebnim režimom. Ovim izmenama iz 2006. godine, na kojima se zasnivaju naši amandmani, predviđa se odbijanje registracije filijale ili predstavništva inostrane nekomercijalne nevladine organizacije, ako ciljevi, zadaci i saznanja filijale inostranih nevladinih organizacija predstavljaju ugrožavanje suvereniteta, političke nezavisnosti, teritorijalne celovitosti, nacionalnog jedinstva, kulturnog nasleđa i nacionalnih interesa Ruske Federacije. Naravno, u ruskom zakonodavstvu ima još korisnih rešenja koja treba primeniti u Predlogu zakona, kao što su: podnošenje detaljnog izveštaja stranih nevladinih organizacija o načinu finansiranja i upotrebi tih sredstava, zabrana finansiranja terorizma i propagiranja ekstremizma i, konačno, zabrana državnim službenicima da budu članovi nevladinih organizacija, kao i obaveza plaćanja obaveza i taksi za ovu vrstu delatnosti. Kada uzmemo u obzir sve ove činjenice i naše amandmane, s jedne strane, i Predlog zakona o udruženjima, s druge strane, jasno je da je on nepotpun i neprimeren našoj realnosti. Zato smatram da bi ministar trebalo da uzme u obzir ova rešenja iz uporednog prava. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Gospodin ministar želi reč. Izvolite, gospodine ministre, samo se prijavite.
Bila bi šteta da ne učestvujem u ovakvoj diskusiji. To što je u Rusiji, to je potpuno legitimno sa stanovišta Ruske Federacije. Gospodin Mirović je, bar po mojim saznanjima, jedan od boljih poznavalaca prilika u Ruskoj Federaciji i volim da slušam, jer od njega uvek čujem prave, verodostojne informacije. Ali, moje je mišljenje da bi, s obzirom na razvijenost nevladinog sektora i na naše generalno opredeljenje, u ovoj situaciji u kojoj se mi nalazimo bilo neprimereno prihvatiti takva rešenja. Štaviše, očekujem da će i u Ruskoj Federaciji u perspektivi doći do liberalizacije određenih odredaba koje se odnose na udruženja, na mogućnost građana da se udružuju. Za nas bi bilo potpuno neprimereno da, recimo, nekim kategorijama ograničimo pravo na udruživanje, imajući u vidu tradiciju udruživanja i ciljeve po kojima se ljudi kod nas udružuju. Ne znam, možda u Ruskoj Federaciji to stoji malo drugačije, verovatno stoji, ali mislim da bi kod nas sve ovo bilo zaista korak unazad, u pravcu velike restrikcije ostvarivanja prava građana. Gospodine Mijaljeviću, evo prilike da vi dodate svoju argumentaciju. Lepa je bila vaša diskusija, meni se dopala. Žao mi je što ste morali da je prekinete, ali sada ćete moći nekako da je nastavite. Samo mi je žao što ste toliko podataka, to je jedno dosta široko obrazloženje, upotrebili u funkciji kritikovanja ovog zakona. Moram reći da čak nisam našao ni direktnu vezu između onoga što ste ispravno citirali i govorili i ideje ovog zakona. Vi ste govorili više o nekim teorijama, političkim teorijama, teorijama nastanka države, odnosa društva i države, pa ste tu razne spomenuli, a dotakli ste se i Hobsa. Ako ste već u toj funkciji hteli da se dotaknete Hobsa, mogli ste da odete nekoliko desetina godina napred, pa da se dotaknete Loka, koji ima sasvim drugačiju sliku i mogućnosti države da ograničava neka prava, ili možda Rusoa, koji nam je na neki način dao teorijsku postavku savremene države. Hobsova postavka je teorijska osnova za državni apsolutizam, jer je Hobs i to dao kao odbranu monarha od pobune plemića, to su prve revolucije u Britaniji, kad je na prvi mah za kratko vreme Britanija ostala bez krune, dok je, recimo, Lok kasnije upravo branio pravo na pobunu, verujući u prirodna prava i pravo ljudi da se pobune onda kada su im ugrožena prirodna prava, polazeći od toga da su se ljudi udružili, sklopili taj društveni ugovor upravo da bi država štitila samo ono što su njihov prirodna prava, samim tim da država ne sme da dira njihov prirodna prava. Svako argumentaciju koristi za potrebe svog političkog cilja. Moram reći, voleo bih da ste se više, recimo,bavili Lokom, čija je teorija osnova liberalizma, a vi ste se više „bacili“ na Hobsa. Mislim da u celoj toj priči Tokvil nije uopšte... mislim da je njegova pozicija više sa jednog relativno specifičnog stanovišta i istorijskog konteksta. U svakom slučaju, bilo mi je zadovoljstvo i uživao sam da vas slušam. To je zaključak, ali verujte da je ovaj zakon dobar, nema potrebe da se tu nešto menja. Sada imate priliku da nastavite do kraja vaše izlaganje.
Gospođica Nataša Jovanović, replika.
Gospodine ministre, obavestili ste me da ste putem mobilnog telefona verovatno ili nekog TV-a u autu dok ste putovali pratili deo mog izlaganja. Pošto sam govorila o Ruskoj Federaciji i o zakonu koji je usvojen u ruskoj Državnoj dumi, zaista ne vidim kako vi, kao jedan od resornih ministara u Vladi Republike Srbije, imate potrebu da ismevate nešto što je ne samo dobra tradicija, nego nastojanje ruske državne vlasti, pre svega tadašnjeg predsednika gospodina Putina, aktuelnog premijera Rusije, da se zaštiti ono što je nacionalno, što je u duhu tradicije tog naroda. To je upravo intencija SRS, samo primerena onome što je naš narod, a mi kao država i kao narod imamo bogatu tradiciju kada su u pitanju nevladine organizacije. To što ste vi od 5. oktobra do današnjeg dana, prihvatajući pod svoje skute – zapravo, imali ste istog mentora, istog finansijera, uostalom, tadašnji državni sekretar Madlen Olbrajt je to i priznala posle petooktobarskog puča – one koji su vas instrumentalizovali da se isključivo prozapadno orijentišete, to je cilj vašepolitike i to je vaše pravo, ali dozvolite da mi kao odgovorni ljudi, koji imaju jasno profilisanu ideologiju, ideologiju srpskog nacionalizma, kažemo građanima Srbije da taj tzv. treći sektor, nevladine organizacije, nisu Nataša Kandić, Sonja Biserko i ostali, već da treba da se vratimo onim vrednostima, kao što su upravo uradila naša braća Rusi, koje su duboko utemeljene kod nas. Nije potrebno da na takav način izvrgavate ruglu izlaganje nekog od prethodnih govornika. Ako ste želeli da date dobar i pametan doprinos, onda je trebalo da se, kao ministar u Vladi Republike Srbije, pozovete na nemanjićke tradicije i da krenete od toga da su Nemanjići osnovali bolnice u Hilandaru, Studenici, da je Jelena Anžujska bila jedan od začetnika tzv. nevladinog sektora (koji se tada nije tako zvao) i da je despot Stefan Lazarević sagradio Manasiju i u njoj prihvatilište za bolesne. Prema tome, vreme je da shvatite (imam još trideset sekundi, koleginice) da srpski narod ipak ima mnogo bolje pamćenje nego što vi želite da ga predstavite i kroz projekte zakona koji su isključivo orijentisani na neke nove vrednosti koje su u svojoj suštini anacionalne i, odgovorno tvrdim, kada je u pitanju delovanje tzv. nevladinog sektora, antisrpske. Hvala.
Zahvaljujem. Gospodin ministar Marković Milan, izvolite.
Poštovana koleginice, potpredsednice Narodne skupštine, mislim da ste vi u ovoj sali jedini moje izlaganje usmereno na gospodina Mijaljevića i gospodina magistra Mirovića protumačili na taj način. Daleko od toga da je bilo kakvog ismevanja. Možda su vas malo zbunili neki pojmovi ili neka imena. To svakako nije bilo ismevanje. Rekao sam da veoma cenim ovo što je gospodin Mirović rekao, ali želim da ukažem, evo sad malo i da proširim tu tezu, da je ustavnopravni razvitak Srbije potpuno drugačiji nego razvitak Ruske Federacije. To gospodin Mirović sasvim dobro zna. U Srbiji slobodaudruživanja ima sasvim drugačiji istorijski osnov nego u Ruskoj Federaciji,, koja praktično nije nikad ni zaživela kao građansko društvo. Hteo sam reći da bi u Srbiji, gde imamo građansko društvo u smislu liberalnog kapitalizma, da odmah pojasnim, pošto je tamo gospodi jasno, dakle, u Srbiji, u kojoj slobodu udruživanja imaju neke organizacije stare po 120-130 godina, gde je ona tako široko prihvaćena u svojim najrazličitijim oblicima, ciljevima, vidovima ispoljavanja, bilo krajnje neprimereno postaviti ograničenja o kojima je govorio gospodin Mirović, koja postoje u Ruskoj Federaciji, jer to bi ovde nesporno bilo sužavanje prava građana na udruživanje. Daleko od toga da sam nešto ružno rekao o Ruskoj Federaciji. Štaviše, meni je Ruska Federacija mila i draga. To, nažalost, nije tema, ali, recimo, i tu će se gospodin Mirović složiti sa mnom, Semjuel Hantington je govorio o... On ima jedan model civilizacija; jedna od civilizacija, kojoj mi pripadamo, po profesoru Hantingtonu, jeste i ta istočna, pravoslavna civilizacija, u kojoj Rusija... Vrlo interesantno, to je moj predlog da pročitate, ne znam sad kako se zove delo, ne mogu da se setim. Daleko od toga da je bilo bilo kakvog ismevanja. Što se tiče gospodina Slađana, moja primedba je bila zašto se zadržao na Hobsu, jer je Hobs osnova državnog apsolutizma, zašto nije otišao korak dalje, na Loka. Rekao sam da bi najteže bilo da je pričao o Rusou, ali daleko od toga da je neko ovde mislio da na bilo koji način ismeva, a još manje da vređa bilo čija osećanja, posebno (verujte, ne znate ni kakva su moja) kada je u pitanju Ruska Federacija. Kao i mnogi ovde, i ja sam rastao čitajući Dostojevskog, pa onda možete da razumete kakva su moja osećanja kada je u pitanju Ruska Federacija. Ali, pravo i zakoni su nešto drugo. Naš pravni sistem je uglavnom po ugledu na nemački pravni sistem. Za nas pravnike jedan od oslonaca u razvijanju našeg razmišljanja o pravnom sistemu jeste upravo Vajmarski ustav iz 1919. godine. Naše pravo je bilo pod velikim uticajem nemačkog prava i prosto imamo drugačiji ustavnopravni razvitak nego što ima Ruska Federacija. Samo sam u tom smislu reagovao i rekao gospodinu Mijaljeviću, ne gospodinu Miroviću, zašto se sa njim ne slažem. Gospodine Miroviću, ako sam na bilo koji način bilo šta rekao, evo, drago mi je da ste razumeli na pravi način moje izlaganje. Hvala.
Kolege poslanici, očigledno je da smo imali svojevrsnu edukaciju. Ja bih da se vratimo ipak na dnevni red i na amandmane. Gospodine Miroviću, daću vam repliku, ali nemojte više sa edukacijom, molim vas. Zahvaljujem.
Pre svega bih hteo da kažem da znamo da je ministar dobar pravnik. To smo konstatovali još 6. 11. 2008. godine kada je za „Politiku“ izjavio da mandati prema Ustavu pripadaju strankama. Takođe, smatramo da je ministar zauzeo principijelan stav što se tiče statuta Vojvodine. U tom smislu ne sporimo da je dobar pravnik, ali što se tiče samog zakona, nema potrebe da citiramo zakonodavstvo Ruske Federacije, ali možemo da citiramo Evropsku konvenciju o ljudskim pravima, član 10, o slobodi izražavanja. Sloboda izražavanja ima svoje granice, ali ako vi imate situaciju u vašoj državi da Helsinški odbor za ljudska prava donosi spisak podobnih i nepodobnih profesora, onda neme potrebe ništa drugo da primenjujemo, nego samo one granice koje primenjuje Evropska konvencija o ljudskim pravima u članu 10. o slobodi izražavanja.
Na član 66. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović, koji želi reč. Izvolite.
Kompletno osmo poglavlje Predloga zakona o udruženjima odnosi se na rad i delovanje stranih udruženja na teritoriji Republike Srbije. Ovu problematiku bliže uređuju članovi zakona od 59. do 68. Moj amandman odnosi se na član 66. stav 2. čije sam brisanje predložio, a predlagač - Vlada nije prihvatila. Konkretno, radi se o sredstvima za rad predstavništava stranih udruženja, koja mogu iz inostranstva u Republiku Srbiju unositi finansijska sredstva potrebna za njihov rad, ali u skladu sa zakonom o deviznom poslovanju. Posle izmirenja poreskih i ostalih obaveza prema Republici Srbiji ista sredstva se mogu izneti iz zemlje, takođe u skladu sa zakonom o deviznom poslovanju. Udruživanje stranaca u Republici Srbiji dugi niz godina je bilo uređeno Zakonom o kretanju i boravku stranaca, a kasnije, nakon raspada SFRJ, ovo je bilo uređeno samo na osnovu potvrde koju je stranim organizacijama i udruženjima izdavalo Ministarstvo spoljnih poslova; ta udruženja su, maltene, tretirana na analogan način kao i domaća udruženja. Međutim, rad stranih udruženja, po našem mišljenju, treba da se reguliše posebnim zakonom. Čuli ste da su se danas moje kolege ceo dan izjašnjavale u prilog tom stavu, konkretno, kolege Slađan Mijaljević, Petar Jojić i ostali poslanici koji su to detaljno obrazložili. Samo želim da kažem da ovim zakonom treba da omogućimo da građani ...
Zahvaljujem, vreme je prošlo. Na član 66. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Bojan Mladenović podneo je amandman kojim je predložio da se naslov iznad člana 67. briše. Gospodin Bojan Mladenović.
Srpska radikalna stranka smatra da strana udruženja ne treba da budu predmet ovog zakona, već posebnog zakona u okviru kojeg bi se regulisao njihov rad. Imamo dosta loših iskustava kada su u pitanju strana udruženja i strane nevladine organizacije, koje su u velikoj meri doprinele da se razbije Jugoslavija, a sada rade na tome da se razbije i Srbija. Umesto humanitarnog karaktera, oni se često bave profitom, politikom naše zemlje, urušavaju naš sistem i naše društvo. Njihov rad mora biti uokviren tako da ne deluju i ne učestvuju u političkim, državnim institucijama. Kod nas su, nažalost, državne institucije pune stranih nevladinih organizacija koje velika novčana sredstva koriste za razbijanje naše države. Pored stranih udruženja, stranih nevladinih organizacija, štetno deluju i sekte, koje urušavaju pravoslavlje, duh i tradiciju srpskog naroda. Navešću samo jedan primer koji se skoro desio kod nas: slučaj da je kćerka Slađane Jovanović odlukom Centra za socijalni rad data na negu, odnosno na usvajanje porodici iz Obrenovca, članovima sekte Jehovini svedoci, čime je narušen verski i nacionalni identitet njene ćerke. Prekršen je pravilnik o hraniteljstvu, narušena su prava deteta, onemogućeno je detetu druženje sa pravoslavnom decom, ne sme da ide na rođendane i krst ne sme da nosi. Jehovini svedoci žive u fanatizovanim, zatvorenim uslovima, koji su štetni za dete, gde dete nema ponudu različitih sadržaja da bi moglo svestrano da se razvija. Razvojne potrebe deteta su znatno ugrožene. Detetu se zabranjuje učestvovanje u verskim svečanostima drugih vera. Nije joj dozvoljeno čestitanje povodom praznika, ne čita knjige, ne sme da nosi nakit niti bilo koje druge ukrasne predmete, ne sme da bude aktivna u omladinskim udruženjima, ne sme da gleda filmove, niti da se bavi sportom. Transfuzija krvi takođe joj je zabranjena. Kako dete koje raste u ovakvim uslovima može da se razvija, kad su zanemarene gotovo sve razvojne potrebe deteta koje će kasnije uticati na celokupan razvoj ličnosti? Umesto da se razvija u duhu pravoslavlja, ona odrasta u porodici okruženoj Jehovinim svedocima. Srpska radikalna stranka je protiv svih sekti, protiv svih stranih udruženja i nevladinih organizacija koje rade...
Vreme ste potrošili. Zahvaljujem. Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić, koji želi reč.
Mnoga iskustva nam pokazuju da rad stranih udruženja, bile to razne nazovihumanitarne organizacije ili strana udruženja pod nekim drugim imenom, nije dobronameran, bar u velikom broju slučajeva. Uvek se udruženje osniva sa nekim ciljem. Postavlja se pitanje kakvi su ciljevi stranih udruženja koja delaju i rade na teritoriji Srbiji? Ti ciljevi, s jedne strane, mogu biti zaista dobronamerni –humanitarni rad, kulturne, sportske i druge manifestacije i aktivnosti. Međutim, može biti i zlonameran, usmeren na logističku podršku mnogim idejama i aktivnostima protiv suvereniteta i teritorijalnog integriteta Srbije. Bilo bi zaista dobro kada ne bismo imali neprijatelja. Međutim, kaže se da je srećan onaj koji nema neprijatelja, ali da je još srećniji onaj koji nije nikome neprijatelj. Kada je u pitanju ovaj drugi deo izreke, mislim da mi zaista možemo biti srećni, jer nadam se da se svi slažemo da mi nikome nismo neprijatelji, ali da imamo dosta neprijatelja, sigurno je da ih imamo. Svaka organizacija koja nije mogla da se registruje i organizuje po nekom drugom osnovu i po nekom drugom zakonu dobija praktično mogućnost da se registruje po ovom zakonu. Ima dosta stranih udruženja koja svojim državama rade zaista korisne stvari, ali ona jednostavno ne mogu da se registruju kod nas. Ona bi mogla da budu evidentirana ili upisana kao strana udruženja, koja na neki način deluju ovde, ali ne i da se registruju ovde. Ima dosta onih koji zaista vole zelene novčanice i koji bi da rade neke prljave poslove, ali neka se oni registruju na drugom mestu i neka tamo rade. Zahvaljujem.
Na član 67. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Milan Nikolić.
Poštovani narodni poslanici, poštovani građani, podneo sam amandman na Predlog zakona o udruženjima. Amandman se odnosi na član 67. stav 3. i glasi – briše se. Taj stav glasi ovako – registrator stranih udruženja donosi rešenje o upisu predstavništva stranog udruženja u registar stranih udruženja. Srpska radikalna stranka nema ništa protiv stranih udruženja, ali smatra da to treba da bude predmet drugog zakona koji će tretirati samo predmet – strana udruženja. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Vlada smatra da je predloženo rešenje u skladu sa međunarodnim standardima i da je saglasno Evropskoj konvenciji o priznanju pravnog subjektiviteta međunarodnim nevladinim organizacijama. Takođe se navodi da strana udruženja i njihova predstavništva deluju u Republici Srbiji više godina. Mi to dobro znamo, imamo loše iskustvo. Mnoge nevladine organizacije rade i deluju van okvira njihove registracije, na štetu države u kojoj deluju. Nevladine organizacije su doprinele razbijanju SFRJ, a sada delaju na razbijanju Republike Srbije. Tu su Kosovo, Vojvodina, da ne govorim dalje. Naši građani obučeni u inostranstvu, i uz veliku materijalnu pomoć sa strane, organizovali su 5. oktobar. Pojedinci su za dobro obavljen posao dobili i evropska priznanja. Stečeno iskustvo su morali izvesti, odnosno preneti u druge zemlje: Gruziju, Ukrajinu, Belorusiju i druge. Zato smatramo da se ovo mora rešiti posebnim zakonom za strana nevladina udruženja. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Popović podneo je amandman kojim predlaže da se naslov iznad člana 68. briše. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 68. Predloga zakona o udruženjima, tako što sam predložio da se naslov iznad člana 68. briše. Srpska radikalna stranka smatra da strana udruženja ne treba da budu predmet ovog, već posebnog zakona. Javnosti u Srbiji i građanima Srbije odlično je poznat stav srpskih radikala po pitanju dosadašnjeg, ali i svakog budućeg delovanja stranog faktora u našoj zemlji, koji je proteklih godina pokazao izuzetno veliko interesovanje za uticaj u svim sferama društvenog života srpskog naroda, što za cilj ima porobljavanje, kolonizaciju ili, bolje rečeno, ostvarivanje globalnih interesa zapadnih zemalja, na čelu sa SAD i pojedinim obaveštajnim službama na terenu. Na osnovu svih dosadašnjih iskustava kroz koje je prošla srpska nacija i država, mi u SRS smatramo da svako delovanje stranih udruženja u Republici Srbiji u narednom periodu mora biti razmotreno sa izuzetnom pažnjom. Ovde se prvo mora dati odgovor na pitanje da li će u Srbiji legalno delovati humanitarna udruženja građana iz drugih zemalja ili će to biti špijunske ispostave i ekspoziture zapadnih obaveštajnih službi. Dakle, ovo je jako ozbiljno pitanje, kako za sadašnjost, tako i za budućnost naše države. Građani Srbije znaju da ne postoji nikakva razlika u tome da li će Džordž Soroš svoje aktivnosti realizovati i finansirati kao što je to činio i do sada, indirektno preko Nataše Kandić, Sonje Biserko, Biljane Kovačević-Vučo, Miljenka Derete i drugih, ili će direktno osnovati svoju ekspozituru u Srbiji, sa filijalama u svim gradovima i opštinama u Srbiji. Tu postoji samo formalna razlika oko upisa u registar, ali suština ostaje ista i ja ovim amandmanom koji sam u ime SRS predložio želim da utičem da do toga ne dođe. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 68. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Gordana Paunović-Milosavljević.
Poštovani građani Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, u ime Poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 68. Predloga zakona o udruženjima koji glasi: „Član 68. stav 1. tačka 1) briše se.“ Član 68. odnosi se na brisanje predstavništva stranog udruženja iz registra stranih udruženja. Poslanička grupa SRS podnela je mnogobrojne amandmane s ciljem da se strana udruženja brišu iz ovog zakona, jer smatra da strana udruženja ne treba da budu predmet ovog zakona. Iskustva iz ne tako daleke prošlosti, a i sadašnjosti, govore da mnoga strana udruženja ili međunarodne nevladine organizacije nisu dobronamerne u Srbiji, a posebno ne na Kosovu, gde su se zdušno zalagale za nezavisno Kosovo. I dalje trpimo mnogobrojne posledice tzv. kvazihumanitarnih međunarodnih organizacija, koje su delovale štetno po srpski narod i Srbiju. Poslanička grupa SRS smatra da ne treba da pravimo iste greške i da međunarodne nevladine organizacije, odnosno strana udruženja treba da budu jasno definisana i registrovana posebnim zakonom, a ne zakonom o udruženjima. Hvala.
Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, da je Vlada prihvatila sve amandmane SRS kojima se načelno zalažemo za to da se strana udruženja izmeste iz ovog zakona, ništa posebno mi ne bismo dobili. Zar nam trebaju neka strana udruženja pored naših, ovakvih kakva jesu? Moram da podsetim gospodina Milivojevića, mi ne mrzimo nevladine organizacije, naprotiv, smatramo da neke kao deo civilnog društva koriste. Nisu za nas omraženi ljudi koji dolaze sa zapada, mi ne umemo da mrzimo, mi pripadnici SRS, kao što srpski narod u celini to ne zna. Da je to tako, najbolje pokazuje predsednik naše stranke. Ali, onima koji ne žele dobro građanima Srbije mi se suprotstavljamo na pravne i druge legalne načine. Stoga nama strana udruženja, neprijateljski raspoložena prema Srbiji, pored naših nevladinih organizacija ne trebaju. Samo ću vas podsetiti na nekoliko stvari. Sonja Biserko je u svojoj knjizi koju je nazvala „Samoizolacija, realnost ili cilj“ (ona je direktor Helsinškog odbora) napravila crnu listu tzv. neprijatelja evropskog puta Srbije. Na naslovnoj strani te knjige stoji karta Republike Srbije bez Kosova i Metohije. Na primer, kanonski nepriznata crnogorska pravoslavna crkva je angažovala Biljanu Kovačević-Vučo da je zastupa u interesima protiv Srpske pravoslavne crkve. Sonja Biserko, Biljana Kovačević-Vučo i Nataša Kandić, sve tri zajedno, u maju mesecu 2007. godine su poslale pisma na 27 adresa zemalja članica EU da nastave sa pritiscima prema Srbiji sve do onog momenta dok ne budu isporučena sva lica za kojima je Haški tribunal raspisao hašku poternicu. Pored ovakvih nevladinih organizacija nama uopšte ne trebaju međunarodne organizacije. Kada kažem međunarodne organizacije ne mislim na humanitarne organizacije, ne mislim na one koje u svom predmetu delovanja imaju ono što svaki normalni čovek želi da ima, mislim na one koje imaju izrazito antisrpsko raspoloženje, a njih ima i na zapadu, a ima ih i ovde u Srbiji.
Na član 68. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom tražim da se u članu 68. stav 1. tačka 3) briše. Moj amandman se odnosi na strana udruženja, koja ne treba da budu predmet ovog zakona. To su organizacije koje su već registrovane u drugim državama, pa, prema tome, zašto bismo mi bilo šta propisivali tim povodom? Zašto bismo se mi time bavili? Sasvim drugo pitanje bi bilo da se radi o udruživanju stranaca, stranih državljana koji privremeno borave u našoj zemlji. Oni bi mogli da se udružuju kao što se, na primer, udružuju naši radnici u državama u kojima privremeno žive i rade. To je nešto sasvim drugo. Ili, na primer, asocijacije međunarodnog tipa iza kojih stoji naša država, kao što su, na primer, MOK, UEFA, FIFA, FIDA i slično. U Predlogu ovog zakona za strana udruženja kaže se da su to nevladine, neprofitabilne organizacije itd., koje imaju neke svoje ili opšte interese. Kako znate da su te nevladine organizacije neprofitne? Ko zna ko ih je osnovao i sa kojim ciljem? Na osnovu našeg iskustva, to su skoro uvek vladine organizacije ili čak pojedinaca, kao što je, recimo, ozloglašeni Soroš i njemu slični srpski neprijatelji, i sve do jedne ostvaruju političke interese tih vlada i drugih finansijera. One ne ubiraju profit direktno, ali su najbolja prethodnica svih svojih korporacija i kartela. Njihovo destruktivno delovanje nanosi neprocenjivu štetu našoj državi i narodu. Rastakanje našeg nacionalnog i državnog bića osnovni je uzrok i razlog njihovog postojanja i osnivanja. Gotovo 100% stranih nevladinih organizacija koje deluju u Srbiji osnovano je sa tim ciljem. Setimo se…
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 68. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred Srpske radikalne stranke podneo sam amandman da se u članu 68. stav 2. briše. Ovom prilikom ću prokomentarisati mišljenje Vlade, koje glasi: „Amandman se ne prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju amandmana 82.“ Vlada se nalazi u krizi, pošto ovo obrazloženje ne postoji, pa nije ni čudno što se pozivaju na obrazloženje na član 82. ovog zakona. Ovaj član 82. reguliše društvene organizacije koje su pre nego što su na osnovu zakona preregistrovane iz statusa udruženja građana u društvene organizacije imale pravo svojine na nepokretnostima u društvenoj, odnosno državnoj svojini prava po tom osnovu ostvaruju po zakonu kojim se uređuje denacionalizacija. To je samo jedan komentar, znači, ministar i Vlada nisu ni čitali ove naše amandmane, koje je Srpska radikalna stranka ispostavila. Ovaj amandman odnosi se na brisanje predstavništva stranog udruženja iz registra stranih udruženja, član 68: „Predstavništvo stranog udruženja prestaje i briše se iz registra stranih udruženja: 1) ako je strano udruženje prestalo sa radom; 2) ako je strano udruženje odlučilo da predstavništvo prestane sa radom; 3) ako je predstavništvu stranog udruženja zabranjen rad odlukom Ustavnog suda.“ Znam da vi nemate Ustavni sud, fali vam pet članova. Rešenje o brisanju predstavništva stranog udruženja iz registra... U Srbiji ne postoji zakon ili propis kojim je uređeno delovanje stranih udruženja i nevladinih organizacija. Kako to oni deluju? Tako oni i vode ovu državu. To smo od vas koji ste sve ovo uradili videli. Prodali ste vodu, vazduh, zemlju, žito i puteve, sve ste istrgovali. Govorite da ste…
Dva minuta. Na član 68. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 68. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 69. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 69. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 69, da se reči „i registratora stranog udruženja“ brišu. Srpska radikalna stranka smatra da strana udruženja ne treba da budu predmet ovog zakona. Dovoljna su udruženja koja rovare Srbijom, strane agenture; osobe poput Sonje Biserko, Biljane Kovačević-Vučo i ove ustaške Nataše Kandić su sasvim dovoljne da sprovedu u delo ono što žele EU i Vašington, a to je da što više oblate srpski narod, da nas prikažu kao zločinački narod, da nas prikažu kao genocidan narod. Kada ste čuli da su rekle nešto dobro, da su stale na stranu građana Srbije? Kada ste čuli da su se izjasnile o presudi Naseru Oriću? Kada ste čuli da su nešto rekle o Ramušu Haradinaju? Ne možemo ni da čujemo. One su plaćene da uruše ugled Srbije što više. Normalno, potpomognute Demokratskom strankom. Srpska radikalna stranka je u načelu protiv ovog zakona. Ona je za to da se, pre svega, očuva dostojanstvo, nacionalno dostojanstvo srpskog naroda. Mi smo narod koji je tolerantan, ali budite sigurni da će vam za sve ovo što radite građanima Srbije biti suđeno kako zaslužujete. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Srđan Milivojević želi da govori o povredi Poslovnika. Dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, reklamiram povredu Poslovnika, čl. 100, 102, 103. i 104. Demokratska stranka nije plaćena ni od koga, niti je Demokratska stranka ikada urušila ugled Srbije. Demokratska stranka je parlamentarna stranka. Onaj ko tvrdi da Demokratska stranka ruši ugled Republike Srbije kaže da je dva miliona ljudi koji su glasali za Borisa Tadića takođe podržalo ovu stranku koja ruši ugled Srbije, vređa građane Srbije, vređa instituciju u kojoj sedi. Smatram da je to apsolutno neprimereno i nedopustivo, a mislim da se nijednom lideru Demokratske stranke nikada nije sudilo, niti je bio optužen za ratne zločine. Hvala.
Narodni poslaniče, narodni poslanik Dobroslav Prelić, kao i drugi narodni poslanici, imao je izlaganje na ivici kršenja Poslovnika. Da su tu ivicu prešli, bili bi upozoreni, pa i opomenuti. Ovim što su izlagali u ovom domu bili su, kažem, na ivici da prekrše Poslovnik i više su o sebi rekli, nego što su učinili išta što se tiče Narodne skupštine ili onih o kojima su govorili. Narodni poslanik Dragan Todorović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 27, koji reguliše nadležnosti i obaveze predsednika ili predsedavajućeg u toku sednice. Gospođo Čomić, vi ste delimično već odgovorili na ono što sam ja rekao, ali nesporno je onda da je prethodni poslanik prekršio Poslovnik. Jer, ako je on ukazivao da je prekršen Poslovnik, onda je po ovom poslovniku, kao što to i radite, u skladu sa Poslovnikom, trebalo da izreknete opomenu. Vi imate pravo da na osnovu svog slobodnog uverenja procenjujete. Često se bunimo protiv toga i smatramo da ste malo prekoračili. Ovaj put, tako ste procenili. U to nećemo da ulazimo. Ali, očito je da ova primedba od strane prethodnog poslanika dovodi sada njega u nezgodan položaj. Pretpostavljam da je trebalo da završi do kraja, pa da traži da se Skupština u danu za glasanje izjasni o tome da li ste prekršili Poslovnik ili ne. Što se tiče Demokratske stranke i njenog ugleda, mislim da je to najbolje opisao vaš istaknuti član Goran Knežević. On je to vrlo podrobno opisao. Rekao je sve što je imao. Mislim da je na to Stanko Subotić Cane takođe dodao svoje argumente, koji dovoljno govore što se tiče Demokratske stranke. Takođe, argumenti vezani za privatizaciju i one koji su učestvovali u privatizaciji, u raznoraznim tenderima, od Kolesara, pa redom...
Dva minuta, vreme je isteklo. Narodni poslaniče, nema povrede člana 27. Sve što je učinjeno učinjeno je u skladu sa Poslovnikom. Vaše obrazloženje je na ivici kršenja Poslovnika. U želji da utemeljimo dobru praksu i da sami sebe kontrolišemo, da ne prelazimo granice pristojnosti, a da ipak ne kršimo Poslovnik, smatram da ste svoje obrazloženje dali zloupotrebljavajući pravo na član 100. Narodni poslanik Zoran Krasić dobacuje - što je kršenje Poslovnika s one strane ivice Poslovnika Narodne skupštine? Molim vas da ne insistirate na promeni prakse koju očigledno većina nas smatra dobrom, a to je da dobrom voljom rešavam probleme, a ne kaznama. Na član 70. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.)
Član 70. Predloga ovog zakona kaže da je rešenje ministra konačno i da se protiv njega može pokrenuti upravni spor. Upravo ova formulacija iz člana 70. najbolja je potvrda onoga na šta mi godinama pokušavamo da skrenemo pažnju predlagačima zakona, Vladi Republike Srbije i resornim ministrima. Naši predlozi da se reč „ministar“ zameni rečju „ministarstvo“ nisu puka formalnost, već je to uvek skretanje pažnje na činjenicu da su ovakvi predlozi zakona samo zbog ovih formulacija u startu neustavni. Pre nekoliko dana ministar Saša Dragin je shvatio kada sam obrazlagala jedan ovakav amandman i u ime Vlade Republike Srbije je prihvatio amandman. Gospodine Markoviću, očekujem da ćete i vi kao iskusan pravnik takođe razumeti da ne može ministar kao fizičko lice biti taj protiv čijeg rešenja se pokreće upravni spor. Radili ste dosta u upravi, znate da se u upravnom postupku donose rešenja, da ta rešenja donose nadležni državni organi ili, eventualno, organi lokalne samouprave kao poverene poslove i da se zaista upravni spor pokreće, ali protiv rešenja nadležnog organa. To što imate Zakon o državnoj upravi koji nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije, sa članom 136. stav 2. Ustava Republike Srbije, nikako nije opravdanje da možete i sve ostale zakone da donosite suprotno odredbama Ustava. Kao pravnik trebalo bi da znate da iz jednog neprava ne može da proistekne neko novo pravo. Hvala.
Na član 71. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, poštovani građani Srbije, došli smo do kaznenih odredaba kada je ovaj zakon u pitanju. Ono što se ovde predviđa sankcionisanjem kroz visine kazni praktično je nešto što će mnoga udruženja dovesti do stečaja, jer ona to neće moći da plate, a odgovorna lica u tim udruženjima takođe će dovesti u situaciju da dobro razmisle kada se budu hvatali nekog ovakvog posla. U članu 72. stav 1. broj „300.000“ zamenjuje se brojem „50.000“, a broj „900.000“ menja se sa brojem „200.000“. U članu 72. stav 2. broj „30.000“ menja se brojem „5.000“, a broj „90.000“ menja se brojem „30.000“. Obrazloženje: „Potrebno je umeriti kazne koje je predvideo predlagač za privredne prestupe, kako za udruženja tako i za odgovorna lica u udruženjima, jer se radi o udruženjima koja nemaju privrednu delatnost u cilju sticanja profita. Ako ostane ovakva kaznena politika, samo jedna kazna će biti dovoljna da se udruženja oteraju u stečaj, što svakako nije cilj zakonodavca, a delovalo bi i destimulativno za one koji se bave amaterizmom, a oni nemaju mogućnost da angažuju profesionalna lica, pravnike i ekonomiste, kako bi se izbegla mogućnost kažnjavanja.“ Gospodine ministre, još jednom apelujem na vas da razmislite i da povedete računa o visinama ovih kazni. Još jedanput izražavam veliko nezadovoljstvo. Niste bili danas tu kada sam govorio o članu 20. Smatram da bi, ukoliko pominjemo privredne prestupe, apsolutno morala da bude nadležnost Trgovinskog suda. Hvala.
Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sulejman Spaho.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, svaki moj predloženi amandman je u sklopu poboljšanja zakona, pa čak i ovog, a dobar zakon, dobro znate, vodi vas direktno u Evropu. Evo prilike, preko mog amandmana, da se što pre priključite Evropi, ali pod uslovom da ga prihvatite. Dobro znate da se za dva minuta teško može obrazložiti bilo koji amandman, ali pokušaću, pažljivo me slušajte, da bismo što pre u Evropu ušli. U ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 73. Predloga zakona o udruženjima koji glasi: U članu 73. stav 1. reči „od 50.000 do 500.000 dinara“ zamenjuju se rečima „od 10.000 do 100.000 dinara“. Ovaj član Predloga zakona o udruženjima odnosi se na poglavlje koje tretira prekršaje, tačnije, visinu novčane kazne za učinjene prekršaje udruženja. Srpska radikalna stranka i ja kao neposredni predlagač ovakvo rešenje predlažemo imajući u vidu trenutnu ekonomsku, finansijsku i socijalnu situaciju u Republici Srbiji, koja se za ogroman broj građana može opisati samo sa dve reči, gospodine ministre – izuzetno teška. Međutim, SRS smatra da Vlada ne sme da ispražnjeni budžet popunjava i bazira na kažnjavanju građana Republike Srbije i da zavlači ruke u ionako prazan džep siromašnih građana. Smatram da je ovo rešenje koje sam izneo ovim amandmanom o novčanoj kazni primerenije i da Vlada, koja sebe naziva socijalno odgovornom, treba da ga prihvati. Hvala.
Reč ima ministar Milan Marković.
Pošto ima nekoliko amandmana vezanih za visinu kazni, kazne jesu visoke, ozbiljne, nema nikakve dileme. Ako sam imao neku dilemu pre otvaranja rasprave u načelu, sada više nemam nikakvu dilemu. Da mogu, kazne bi trebalo da budu i veće. Kada sam slušao poslanike upravo vaše stranke i narodnjačke koalicije, koji su objasnili kakva se sva zla mogu kriti iza nevladinih organizacija (kvarenje dece, sekte, biznis, rad suprotno statutu i suprotno ovom zakonu), shvatio sam da moramo da napravimo jak kazneni sistem da bismo odvratili sve ljude koji bi potencijalno zloupotrebili odredbe ovog zakona i pod plaštom ovog zakona, recimo, stvarali sektu. Prema tome, ne možemo s jedne strane najoštrije osuđivati mogućnost da neko osnuje nevladinu organizaciju, a zatim se bavi vidovima neke indoktrinacije, verske, da vrši obrede, što je suprotno ovom zakonu... Onoga ko to radi pod plaštom nevladine organizacije (kvari omladinu, sekte pravi) treba kazniti, bez obzira na krizu. Ne znam zašto mislite da prema njima treba da budemo blagi i da smanjujemo kazne za prekršaje. Kazne za prekršaje su u potpunosti saglasne sa onim što ste vi kao poslanici opozicije, pojedini, govorili o tome koje se opasnosti kriju iza mogućnosti zloupotrebe ovog predloga zakona. Ostajem pri svim ovim predlozima za ove kazne. Moram da vam kažem da su ove kazne u skladu sa Zakonom o prekršajima i Zakonom o privrednim prestupima, u okviru minimuma i maksimuma. Nema potrebe da budemo sentimentalni. Udruživanje građana jeste sloboda i treba da postoji ta sloboda. Žao mi je što se razlikujemo u pogledu nekih elemenata. Ali, ne smemo da budemo sentimentalni. Zaista je u pravu gospodin Mijaljević i mnogi drugi koji kažu da je moguće da neko osnuje udruženje, a da u stvari ima neke druge ciljeve. Nema tu sentimentalnosti. Zaista, takve treba da kaznimo najviše što možemo. Verujte, moramo ostati pri najstrožim mogućim kaznama za one koji zloupotrebe ovu slobodu i pod plaštom ove slobode se bave nekim drugim delatnostima.
Narodni poslanik Dragan Todorović je prijavljen. Poslanička grupa nema vremena. Želite pravo na repliku? Nemate pravo na repliku. Ministar u svom izlaganju nije izjavio ništa što bi izazvalo pravo na repliku. Narodni poslanik Srđan Spasojević ima na raspolaganju minut i trideset sekundi. Možete koristiti vreme svoje poslaničke grupe. Izvolite.
Pokušaću da u ovih minut i trideset sekundi, mada imam i druge amandmane... Gospodine ministre, nemojte tako selektivno da određujete. Niko od poslanika koji su podneli ove amandmane... Praktično ste rekli da mi hoćemo da zaštitimo sekte. Ne radi se o tome. Ovde ima mnogo udruženja koja su totalni amateri i koja se bave nekom pozitivnom društvenom delatnošću: sportski klubovi, raznorazna udruženja, ribolovačka ili bilo koja druga udruženja. Nemojte pod tim plaštom sekti da objasnite građanima Srbije kako poslanici SRS ili NS brane te sekte. Zašto niste uveli jedan poseban član u Predlog zakona i posebno naglasili to što ste sada rekli? Onda niko ne bi reagovao. Pričamo o tome da postoji niz amaterskih udruženja i odgovornih lica u tim udruženjima koja će pobeći kilometar daleko od bilo kakvog udruživanja, s obzirom na visinu kazni. Niko od nas nije pričao o sektama. Mogli ste da unesete jedan član u Predlog zakona i da konkretizujete ovu visinu za te ljude koji se bave raznoraznim zloupotrebama, a da normalne ljude koji se bave pozitivnim aktivnostima, korisnim za društvo i građane Srbije, oslobodite ovakvih nameta.
Reč ima ministar Milan Marković.
Samo sam rekao da me argumentacija koju sam čuo u ova dva dana rasprave upravo uverila u to da treba zadržati visoke kazne. Ko to čini prekršaj? Niko nikoga ne tera na prekršaj. Prekršaj je incident, s jedne strane. S druge strane, ignorantia legis nocet, nepoznavanje zakona škodi. Ne možemo ih braniti, jer oni „jadni“ ne poznaju zakon. Nema tu mnogo šta da se poznaje. Ako imate udruženja koja se bave zaštitom nekih ljudi koji su ugrožena grupa, onda se bavite ugroženom grupom, nemojte trgovati nekretninama. Da li se razumemo? Ne može biti da toliko ne zna da time čini prekršaj. Ima po statutu jedne ciljeve, a on krene da propagira neke sasvim druge ciljeve, počne da vrši verske obrede zato što nije mogao da se registruje po Zakonu o crkvi i verskim zajednicama. O tome smo pričali prošli put. Zašto da razmišljamo da li mu je kazna velika ili mala? U krajnjem slučaju, u postupku određivanja kazne, kao advokat to znate bolje od nas koji trenutno nismo u praksi, raspon je taj. U krajnjem slučaju, stepen njegove vinosti će se utvrditi, možda je čovek zaista to uradio nehotično pa će kazna biti mala. Ali, nikako ne smemo bežati od toga da imamo veliki raspon, do vrlo visoke kazne, upravo zato da bismo sprečili sve one koji bi zloupotrebili udruženje građana i time bacili senku na niz udruženja koja stvarno rade ono za šta su osnovana, u najboljoj nameri i u korist ove države i ovog naroda. Upravo u prilog tome želim da kažem još nešto. Vidite, u današnjoj raspravi dosta stavova je zasnovano na negativnom odnosu prema dva ili tri udruženja, a mi imamo 30.000 udruženja. Često smo stavove u ovoj raspravi formulisali imajući u vidu dva ili tri udruženja. Ne smemo to da dozvolimo. Oni koji rade suprotno odredbama zakona i suprotno statutu i ciljevima moraju da budu kažnjeni, da ne bismo toliki spektar različitih vidova udruživanja kompromitovali na bilo koji način. Ovo je jedna oblast koja je u prethodnom periodu bila izuzetno povoljna za sve one koji vrše poresku evaziju – pravili su udruženja, a to nije udruženje nego kafana. Toga i dan-danas imate nebrojeno, evo, u Beogradu po rekama. Ovo je jedna vrlo specifična oblast. Mora da se zapreti visokim kaznama jer je činjenica, i tu se slažem sa svim govornicima koji su o tome govorili, da je u našem društvu zaista veliki broj ljudi zloupotrebio pravo na udruživanje da bi ostvario neki cilj koji je ili privredna aktivnost ili nešto drugo, a nema mnogo veze sa onim što jeste suština prava na udruživanje. Ubeđen sam da treba ostati pri visoko zaprećenim kaznama za one koji prekrše odredbe zakona, kako smo dali ovde u našem predlogu.
Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.)
Gospodine ministre, imao sam sreće da je moj amandman odmah iza vašeg izlaganja, pa nemam potrebu za replikom. Gospodine ministre, ne možemo se baviti pretpostavkama da li tamo neko, kako ste sada lepo objasnili, ide po kafanama. Pričamo o pozitivnim propisima. Želim samo nešto da vam kažem, ovde se radi i priča o nekoj generalnoj prevenciji, vašoj, da visokim kaznama sprečimo da dođe do nekih loših aktivnosti, kako to navodite. Slažem se sa vama, niko od nas nije za kršenje zakona. Ali, moram da vam kažem da u Srbiji postoji niz udruženja totalnih amatera, ljudi koji se iz ljubavi bave nekim aktivnostima. Ne možete vi... Malopre ste rekli da će možda neko to nehatno uraditi, pa će se ublažavati, ali vi propisujete kaznu od 30.000 do 90.000 i kažete... Pa, kazna od 30.000 hiljada je praktično prosečna plata u Srbiji, a neko se bavi amaterizmom. O tome se radi, kada govorimo o privrednim prestupima kod odgovornih lica. Vi niste bili danas tu u jednom trenutku kada je na član 10. više opozicionih stranaka... DSS je predložio pet osnivača, SRS trideset osnivača, Nova Srbija deset osnivača. U situaciji kada je jedan osnivač sa teritorije Republike Srbije, a dva, hipotetički rečeno, iz inostranstva, nemaju prebivalište u Srbiji, pitam vas argumentovano – šta će se „zapaliti“, narodskim jezikom rečeno, ako dođe do privrednog prestupa? Ko će biti odgovorno lice ako ti „zapale“ i ne možete da ih nađete? Hoće li maloletno lice... Slažem se s vama da ne može da odgovara, ali njegov zakonski zastupnik je otac. Prema tome, pitanje je da li je dobro... Upravo kad dođemo do kaznenih odredaba vidi se kolika je ispravnost predloženih amandmana gde se predlaže veći broj osnivača.
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 73. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Željko Tomić i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić.
Zahvaljujem. Podneli smo amandman na član 73. tačka 2) da se reči „u većem obimu, odnosno“ brišu. Krajnje je inventivan odgovor na naš amandman, zbog čega se ne prihvata. Naime, u odgovoru jednostavno kažete da se taj amandman ne može prihvatiti s obzirom na to da sličan stav postoji u članu 37. Vrlo interesantan odgovor. Danas je bilo polemike između vas i prof. Šamija koji je podneo amandman na član 37. Naime, ovde se radi o utvrđivanju granice, šta je to veći obim, obavljanje delatnosti u većem obimu, odnosno u manjem obimu. Jednostavno, kada pročitate ovu tačku 2) – da se obavlja privredna ili druga delatnost u obimu koji nije potreban za ostvarivanje ciljeva udruženja, onda to lepše zvuči. Neki drugi zakoni, dakle, Zakon o finansijskom poslovanju, Zakon o računovodstvu, tretiraju ovo i ustanovljavaju šta je to veći ili manji obim. Vrlo je problematično šta je to manji obim za neku nevladinu organizaciju koja, recimo, ima promet od dva miliona evra (kao što imamo neke nevladine organizacije) ili veći obim za neku nevladinu organizaciju koja ima ukupni godišnji promet od 150.000 dinara. Jednostavno smo smatrali da je ovo elegantnije rešenje, da ovoga u članu 37. i u članu 73. nema, a da prepustimo drugim zakonima da ovu materiju regulišu. Zahvaljujem.
Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Gospodine ministre, moram da konstatujem da ste bili u pravu kada ste prepoznali principijelni stav SRS protiv ovog zakona. Moram da kažem, da ne bi bilo nedoumice, mi nismo protiv činjenice i potrebe da se ova oblast u društvu i državi uredi zakonom, ali zaista jesmo protiv načina na koji vi želite da to uradite i skeptični smo u odnosu na opredeljenje da ćete to da uradite. Ako pođem od ovog vašeg obrazloženja da treći sektor, ili nevladin sektor, kako ga zovete, ima bitnu ulogu u društvenim procesima, zaista je neukusno da nas na to podsećate vi koji devet godina propuštate šansu, pet puta vraćate zakon u skupštinsku proceduru, i da nam vi ukazujete na potrebu uređenja ove oblasti u našem društvu i našoj državi. Ono što je poražavajuće jeste činjenica da je nevladin sektor, ili treći sektor, u poslednjih devet godina, bar taj manji deo istog, uglavnom imao dominantnu ulogu u odnosu na vas koji činite izvršnu vlast. Oni su vam pisali zakone koje ste ovde usvajali, a onda ih niste ili jeste sprovodili. Prema tome, mi zaista izražavamo sumnju da u ovom papiru, ili aktu ili zakonu razrađujete ili definišete mehanizme kojima ćete se suprotstaviti negativnim posledicama delovanja tog tzv. nevladinog sektora. Smatramo da je krucijalni problem to što kod vas zaista ne prepoznajemo političku volju i opredeljenje da ovu oblast uredite na adekvatan način. Hvala vam.
Reč ima ministar Milan Marković.
Šta je adekvatno, a šta nije, to je stvar političkog viđenja. Vi vidite na svoj način, mi vidimo na svoj, vi glasate protiv, mi smo za, nema potrebe da mnogo diskutujemo. Vratio bih se na ova pitanja, kolega se vratio, koja se tiču … Kakva je to garancija pet u priči koju smo malopre pokrenuli? Četiri pobegnu, a jedan ostane, pa je još i taj maloletan. Kakva je to razlika? Generalno, kakva je razlika i trideset? Ako hoćemo garanciju, možemo da kažemo – neka udruženje polaže depozit. Ali, mi depozit takve vrste, koji bi nešto garantovao, nemamo ni za privredna društva. To je stalno ono pitanje – šta ako, šta ako, šta ako? Bez ljutnje. Taj vaš argument apsolutno ne stoji. Ko odgovara za maloletnika? To je rešeno i drugim propisima. Nije to mogućnost da sada maloletnik može da uradi šta god hoće i da ne postoji nikakva odgovornost, posebno ako postoji zakonski zastupnik, a on uvek mora da postoji kod preduzimanja pravnih radnji. Ne vidim u čemu je tu problem. Kada govorimo o prekršajima, da li nešto menja da li je od 50 do 500 ili od 10 do 100? Menja stvar samo u tome da je najviša zaprećena kazna pet puta manja od one... Ne govorim sada konkretno vama, vaš je sličan, samo da je manja zaprećena kazna. Mislim da ona treba da ostane veća, jer je praksa pokazala, govorim iz iskustva kao ministar, govorim iz iskustva koje svi mi ovde imamo kao građani, da su mnogi ljudi iza udruženja nesporno vršili privrednu aktivnost. Nesporno, privredna aktivnost se krila iza udruženja. Više im se isplatilo da budu i kažnjeni, jer je kazna bila mala, ali da nastave da vrše privrednu aktivnost mimo udruženja. Zbog toga kazne treba da ostanu visoke. Gospodin Nikolić je imao primedbu na ... ne mogu da se setim tačno. Gospodine Nikoliću, evo o čemu se radi: to će organ da ceni, u konkretnom slučaju. Nije ovo prvi put. Kada je u pitanju registrovanje privrednog društva, imate nomenklaturu delatnosti i kao privredno društvo imate pravo da obavljate delatnosti za koje ste se registrovali, ali postoji mogućnost da i van toga, u manjem obimu (to doslovce piše - u manjem obimu, to je standard koji ceni eventualno organ koji treba da izrekne kaznu) obavite nešto iza onoga što nije u tim delatnostima koje ste naveli iz onog popisa delatnosti. To je standard koji kod nas kao takav postoji. Verujem da u praksi sa tim neće biti problema, jer znam da nije bilo problema sa standardom – manji obim. Teško je utvrditi šta je manji obim, vrlo teško. Sada ovde kao zakonodavac narodni poslanici treba da utvrde – manji obim je taj procenat. To nikad nije ni bilo tako utvrđivano kada su u pitanju delatnosti, niti će ubuduće, pretpostavljam, biti tako utvrđivano. Mislim da će kao kod privrednih društava, kad kaže – i van onoga što je delatnost u manjem obimu, ovde na isti način biti primenjen standard. U tome zaista ne vidim nikakav problem. Konkretno, u realnom životu, mi znamo šta je ovo: ovo je kada Savez slepih prodaje Brajevu azbuku, to je to; oni na taj način stiču neka sredstva koja im pomažu u ostvarivanju. Ali, ako bismo primetili, bilo ko, da se Savez slepih bavi trgovinom na berzi, onda očigledno to nije manji obim, to je ozbiljna privredna aktivnost i podlegla bi verovatno odgovarajućoj sankciji. U praksi se takve stvari kod ovih udruženja gde nam je cilj da zaštitimo ne dešavaju, ali se zato dešava upravo ono o čemu sam malopre govorio: masovno ljudi otvaraju kafanu, a piše - udruženje građana. Tu zaista imamo vrlo, vrlo ozbiljan problem. To je bila velika primedba Ministarstva finansija i Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja i mi smo se na kraju dogovorili da je najbolji način da iz toga izađemo tako što ćemo zapretiti dosta visoke kazne i što ćemo pokušati da pooštrimo kontrolu, istina, sa vrlo malim resursima koje imamo; nažalost, to je svega 18 inspektora za teritoriju cele države.
Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Reč ima narodni poslanik Filip Stojanović.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, ispred SRS podneo sam amandman na član 74. stav 1. Predloga zakona o udruženjima. Srpska radikalna stranka smatra da je amandmansko rešenje primerenije stanju u kome se Republika Srbija nalazi, tj. opštem ekonomskom stanju u zemlji. U članu 74. stav 1. reči „od 50.000 do 500.000 dinara“ zamenjuju se rečima „od 10.000 do 100.000 dinara“. Zbog vaših predloga u ovom zakonu da i maloletna lica mogu biti osnivači udruženja, uz pismenu saglasnost roditelja ili staratelja, koji kao potpisnici snose odgovornost za ono što će uraditi njihova deca koja još nisu završila srednju školu, niti imaju određeni broj godina, odnosno iskustva da donose pravilno odluke i s obzirom na ekonomsku krizu koju je stvorila ova vlada, i svetsku ekonomsku krizu, a po proceni ekonomskih stručnjaka trebaće sledećih četiri-pet godina, smatramo da su ove zaprećene kazne veoma visoke. Zato vas pozivam da prihvatite ovaj moj amandman. Hvala.
Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević, koji želi reč. Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Gospodine ministre, pokušaću u dva minuta, jer nemamo više vremena. Zaista bih vas molio da pročitate članove 74. i 73. Konkretno, udruženje se kažnjava sa 50.000 - 500.000 i u jednom i u drugom slučaju, ali ako pođemo od društvene opasnosti dela, pogledajte, pročitajte članove 74. i 73, objektivno, u članu 73. je društveno opasnije delo, ako uzmemo da su prekršaji vrsta društvene opasnosti. Potpuno su identične kazne. Budite fleksibilni, bar u članu 74. prihvatite ovaj amandman, jer ne može da bude isto. Uzmite, molim vas, pogledajte sada na licu mesta. Želeo bih samo još nešto da vam kažem, gospodine ministre. Ne možete se baviti pojedinačnim slučajevima i generalizovati stvari da svi u udruženjima praktično manipulišu. Tvrdim da u Srbiji 95% najmanje, 99% ljudi poslove u udruženjima radi iz ljubavi, u kulturno-umetničkim društvima, sportskim klubovima itd. Ako neko vrši takvu vrstu zloupotrebe, neka reaguje nadležni tužilac, neka se on goni krivično. Nemojte generalno svim udruženjima ovakve visine kazni da predvidite. Moja osnovna poruka odavde jeste da ćete ljude koji se bave amaterizmom, ljude koji rade za lični dohodak od 30.000 - 40.000 dinara i koji svoj smisao života imaju kroz neko udruženje, da neku decu kanališu da nisu na ulici, da budu u nekom sportskom klubu... Nemojte njih podvoditi pod pojedinačne slučajeve ljudi koji očigledno vrše krivična dela u tim udruženjima. Nemam ništa protiv da se takvi ljudi gone, ali vas molim, nemojte generalizovati stvari, jer, ponavljam, mnogi ljudi u udruženjima rade iz čiste ljubavi. Hvala.
Ministar Milan Marković želi reč. Izvolite.
Potpuno se slažem, ljudi rade iz ljubavi, ljudi rade iz potrebe. U krajnjem slučaju, udruženje se osniva radi ostvarenja nekih ciljeva i oni mogu biti krajnje privatnog karaktera, to nije sporno. Zašto je problem da taj ko radi taj posao radi u skladu sa zakonom i u skladu sa statutom? Po meni, tu nema nikakvih problema. Kaže – imovinu ne koristi jedino za ostvarivanje svojih statutarnih ciljeva, znači, da imovinu koristi u nekom drugom pravcu; ostvaruje aktivnosti suprotno zakonu, statutu, drugim opštim aktima, kao i pravilima saveza čiji je član; obavlja privrednu ili drugu delatnost u većem obimu, odnosno obimu koji nije potreban za ostvarivanje ciljeva društva; predstavništvo stranog udruženja otpočne da deluje pre upisa u registar; ne omogući javnost rada na način utvrđen statutom; naziv ili skraćeni naziv ne upotrebljava u pravnom saobraćaju u obliku u kom je upisan u registar; u roku od 15 dana ne prijavi registratoru promenu podataka koji se upisuju u registar; izveštaj o svom radu, obimu i načinu sticanja i korišćenja sredstava ne učini dostupnim javnosti i taj izveštaj ne dostavi davaocu sredstava. Ne kažem da je to ne znam kakva društvena opasnost, ali ne mogu da shvatim da mi prema ovome ne treba da budemo vrlo jasno opredeljeni. Ovo je direktno kršenje zakona. Kako neko može biti dovoljno pametan da ovo uradi? Nije ovo propust, nije ovo propuštanje, ovo je vrlo ozbiljno, ako čovek nešto od ovoga ne uradi. Ne može da aplicira za pare od države, a da ne da izveštaj posle šta je uradio sa tim parama. Ne znam, očigledno imamo različit stav. Ostajem pri tome, rasponi su dosta veliki, od 50.000 do 500.000, kao što vidite. To je raspon koji dozvoljava da se, shodno oceni prekršajnog suda, izrekne, da kažem, pravična kazna, ali ne vidim zašto bismo odustajali od ovoga. Praksa nam govori da mnogi zloupotrebljavaju udruženja. Ne možemo reći – ljudi rade ovo iz ljubavi, pa ako pogreše, pogrešili su. Nema ovde mnogo da se pogreši, ovde morate da baš hoćete da pogrešite da biste pogrešili. Ne može – slučajno je pogrešio. U krajnjem slučaju, opet se vraćam, kazna za fizičko lice, odnosno za odgovorno lice je od pet hiljada do pedeset hiljada; jedno je za udruženje, jedno je za lice. U krajnjem slučaju, razlikujemo se. Vi mislite jedno, ja mislim drugo, da ne širimo dalje tu priču. Mislim da imamo razloga zašto smo stavili stroge kazne, imajući u vidu diskusiju koju smo ovde vodili. Dosta toga u ovoj diskusiji je upućivalo i na ono što jeste praksa, a to je da ljudi zloupotrebljavaju udruženja na različite načine. Njih 99% ništa ne zloupotrebljava, a 99% njih neće doći pod udar ovog zakona, ali onaj 1% može doći pod udar ovog zakona.
Narodni poslanik Srđan Spasojević je prijavljen u sistemu. Nemate vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi. Nemate pravo na repliku, nije rečeno ništa što bi izazvalo i opravdalo repliku. Na član 74. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 74. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Toman.
U članu 74. stav 2. reči „od 5.000 do 50.000 dinara“ zamenjuju se rečima „od 1.000 do 10.000 dinara“. Ovim amandmanom nikako ne želimo da dovedemo u pitanje stav SRS da podaci o radu udruženja građana moraju da budu dostupni javnosti. Godinama ukazujemo na ovaj veliki problem, jer se suočavamo sa činjenicom da je mnogo toga u vezi s udruženjima obavijeno velom tajni. Međutim, smatramo da to nikako neće da se reši visinom novčanih kazni. Da smo, nažalost, u pravu, uverićete se odmah nakon primene zakona. Želeli smo da ovim amandmanom zaštitimo ona udruženja koja raspolažu skromnim sredstvima, odnosno amaterska udruženja, kako vi, ministre, kažete, one koji rade sa ljubavlju. Pri tom, niko ne želi da zaštiti sekte, jer smo svedoci da udruženja sa destruktivnim delovanjem uglavnom raspolažu s mnogo para, finansiraju se s raznih strana i njima je svejedno da li će kazna biti 50.000 dinara ili više. Oni imaju finansijsku moć da kaznu plate, a s druge strane, imaju i onu drugu moć, mnoge su se infiltrirale u razne procese odlučivanja. Vrlo su uticajni u društvu. Pri tome, ne mislim da smo taj naš stav zasnovali na tri udruženja. Prema tome, ništa ih neće sprečiti da zakon ne poštuju. Upravo ta moć im dozvoljava takvo ponašanje. Mislim da ovaj zakon ne može da spreči takvo njihovo ponašanje, već da je to stvar, odnosno pitanje za one koji dozvoljavaju takvo ponašanje. Da još jednom ponovim i istaknem, SRS je za to da postoji javnost rada, da rad udruženja bude javan, ali da kazne, odnosno njihova visina nikako neće na to uticati. Prosto se plašimo da će se zakon kršiti. S druge strane, zakon sadrži niz odredaba koje previše blago regulišu ovu oblast, blago u tom smislu da ne nude previše nade.
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, još jedanput ću preko ovog svog podnetog amandmana pokušati da vam objasnim, vezano za čl. 73. i 74. Niste me pažljivo saslušali, zaista bih vas zamolio. Nivo društvene opasnosti kod članova 73. i 74. nije isti. Ne možete onda da kažnjavate potpuno isto. Propisana je kazna od 50.000 do 500.000 dinara i nije isto ako neko ostvaruje aktivnost. Hajde da se složim sa vama da je 73. u redu, ali ne mogu da se složim da je 74. u redu, jer su ovde očigledni neki propusti. Postoji neka namera, postoji neki umišljaj da se nešto uradi, ali propusti kakvi su u članu 74 – ako ne omogući javnost rada na način kao što je utvrđeno statutom ili ukoliko u roku od 15 dana ne prijave registratoru promenu podataka, ne može to da bude osnov za 500.000. Smatram da tu treba da ublažite, da pokažete malo fleksibilnosti, da nisu isti čl. 73. i 74. Razumeo bih vas da ste stavili u čl. 73. od 100.000 do 1.000.000 dinara, onda bih mogao da razumem ovo, ali ova gradacija kazni kako ste uradili nije u redu. Nije ista društvena opasnost u članu 73. i 74. Molim vas, uvažite nešto, jer zaista mislim da sam potpuno u pravu kada vam iznosim ovu primedbu.
Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? Za stenogram – vraćamo se na amandman na član 76, narodni poslanik Srđan Spasojević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, uvaženi ministri, imao sam problema sa karticom, to je razlog zašto se u momentu nisam prijavio. Evo jednog amandmana, ministre, koji ide u prilog i vama i udruženjima. Valjda ćete njega da prihvatite. U članu 76. broj „90“ menja se brojem „180“. Obrazloženje – amandman se ne prihvata jer je rok od 90 dana primeren i procenjen potrebnim za donošenjem propisa za izvršenje ovog zakona. S obzirom da se menja organizacija i način funkcionisanja poslova vođenja itd, itd. Moje obrazloženje amandmana – ukoliko ovaj zakon bude izglasan, potrebno je ostaviti dovoljno vremena ministru da se donesu propisi za izvršenje ovog zakona, a ujedno bi se ostavilo i dovoljno vremena udruženjima da se organizuju u skladu sa zakonom. Rok od šest meseci, neka primena od Nove godine... Postoje neki ljudi, ministre, koji će se, s obzirom na ovakav predlog zakona, isključiti iz udruženja; pustite ljude da završe ovu kalendarsku godinu, pa od Nove godine - ko hoće hoće, ko neće neće, neka se ljudi odluče. Apsolutno primeren amandman, ide naruku vama, udruženjima i ljudima koji rade u udruženjima, tako da se prilagode ovom predlogu zakona. Dakle, mislim da je bar ovaj amandman trebalo da prihvatite.
Reč ima ministar Milan Marković. (Vjerica Radeta, s mesta: Nema prenosa.)
Mi ne radimo ovo zbog prenosa, nego da bismo razmotrili, valjda, odredbe zakona podrobno. Dakle, hvala na pokušaju da mi pomognete, međutim, zaista smo razgovarali o ovome ozbiljno. Mi imamo dva podzakonska propisa koja treba da donesemo u sasvim dovoljnom roku od 90 dana, a Agencija za privredne registre smatra da je u stanju da u razlici od onog roka od 60 dana za predaju do roka od 90 dana potpuno uradi ovaj posao. Ako bismo mi od onih 60 dana, koliko je potrebno za preuzimanje dokumentacije, napravili još 120 dana, vi ste predložili 180, znači, 120 dana ostaje razlike. Po našem uverenju, nema potrebe. Ne znam kako da kažem, mi možemo ovo da uradimo za ovo vreme, zaista možemo. Što se tiče udruženja, mi smo stavili... Vi ste kasnije u amandmanu skratili rok za preregistraciju. Mislim da ne treba to, treba ostaviti duže. Vi ste isto u ovom amandmanu, možda je greška, ne znam, u članu 78. rok od 18 meseci zamenili... Ne, to niste vi, to je kasnije Zoran Nikolić. Rok treba da ostane dugačak, i to ste potpuno u pravu, za organizacije 18 meseci, da vide kako će, šta će, gde će itd.
Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnoseći amandman na član 76. Predloga zakona o udruženjima ja ne predlažem skraćenje ili produženje roka od 90 dana za donošenje propisa za izvršenje ovog zakona. Predloženi rok je relativan, i ako se radi kvalitetno i efikasno, taj rok bi mogao biti i kraći. U suprotnom, ako se bude radilo tromo i neefikasno, ni duplo vreme od predviđenog neće biti dovoljno. Objektivno, teško je proceniti koji rok je optimalan za donošenje svih propisa potrebnih za sprovođenje ovog zakona. Ja se ovim amandmanom time nisam ni bavio. Principijelni stav SRS je da ove akte donosi ministarstvo kao državni organ, a ne ministar kao starešina tog organa. Moram da naglasim da ovo nije jedini zakon u kojem pojedinci ministrima daju prednost ili veća ovlašćenja nego državnom organu ili instituciji. Mislim da bi ovu praksu DS trebalo da prevaziđe. Na osnovu ovih činjenica, predlažem da Skupština u danu za glasanje prihvati moj amandman. Zahvaljujem.
Na član 78. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić.
Ministar je već prokomentarisao ovaj član, da ga neće prihvatiti, ali bi bilo potrebno da date onda i ozbiljnije objašnjenje zbog čega je dat rok od 18 meseci. Dakle, ako mi imamo 90 dana, odnosno tri meseca od stupanja na snagu ovog zakona, mislimo da je rok od šest meseci sasvim dovoljan da organizacije koje su već registrovane izvrše preregistraciju, usklade statute i samim tim se i registruju. Vi ste u obrazloženju za 180 dana ovde rekli da postoji veliki broj udruženja, da ima više od 30.000 udruženja pa da je samim tim predloženi rok od 18 meseci primeren. Dakle, postavljam pitanje šta, hipotetički, da je procenjeno da u Srbiji ima 60.000 organizacija? Onda biste dali rok od 36 meseci? Dakle, apsolutno nije bitno koliki je broj organizacija, već rok u kome organizacije mogu da izvrše preregistraciju. Ako imamo taj rok od 90 dana, gde vi treba da date propise kako to treba da se uskladi, onda je rok od šest meseci sasvim dovoljan za nevladine organizacije da taj posao privedu kraju i da u nekom normalnom roku od devet meseci imamo usklađen ovaj sektor, a ne da čekamo dve godine. Time ćete samo uljuljkati organizacije da čekaju neki krajnji rok. Dakle, ako je vaša namera bila da izbegnete gužvu ili pritisak, nećete to postići. To vam je slično kao sa ovim pasošima: građani čekaju poslednji rok da uzmu nove pasoše; samim tim, neće se rasteretiti službe koje te pasoše izdaju, pa ćemo možda i 31. decembra ove godine morati da produžavamo rok na još godinu dana. Dakle, da ponovim, rok od šest meseci je apsolutno dovoljan da se izvrši preregistracija i ne postoji potreba da taj rok bude duži. Prihvatite bar jedan amandman koji je predložila Demokratska stranka Srbije.
Reč ima ministar Milan Marković.
Vi znate, gospodine Nikoliću, da ja uvek imam dobru želju da prihvatim amandmane. Svaki ministar, pretpostavljam, ima istu želju, jer ima prijatniji boravak u Skupštini, posebno zato što se zaista često dešava da su amandmani vrlo korisni. Valjda je problem u tome što je ovaj zakon dugo rađen, što su amandmani iz prošlog kruga već uneti u osnovni tekst zakona. Realno, nema prostora; prihvatio bih, ali ne može, nema prostora. Da vam kažem najiskrenije, razgovarao sam i sa saradnicima, teško je očekivati da bi u roku manjem od 18, 12, ali za šest meseci ne bi moglo, verovatno, da se preregistruje 30.000 organizacija. To su udruženja građana, veliki bi bio problem i veliki pritisak, i za njih same veliki problem da to urade u tako kratkom roku. Neka ostane rok od 18 meseci. Mi smo za političke stranke, kojih imamo šeststo i nešto, dali rok od šest meseci za preregistraciju. Ovde imamo 30.000 udruženja, neka bude 18 meseci. Mislim da tu ništa ne gubimo, niti šta dobijamo, da li je rok od 18 meseci, ili je rok od 12 meseci. Sigurno je da bi rok od šest meseci, po uverenju onih koji rade registre (znači, to nije moje uverenje, nego onih koji rade na registrima), izazvao određene probleme. Znate kako to u praksi izgleda – ljudi donesu papire, a onda ih mi zovemo telefonom, niste ovo, dopunite ovo, popravite ovo. Ako svih njih 30.000... Računajte da će 20.000 hiljada morati da ide na dopunu, na popravke. Ko će to da uradi za šest meseci? Prosto, mislim da je fizički nemoguće. Ali, eto, potrudiću se da nekom drugom prilikom usvojimo više amandmana.
Na član 79. amandmane su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 79. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 79. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ovaj amandman je odlično obrazložila u prethodnom izlaganju Vjerica Radeta, pa nemam razloga da se bavim konkretno njime. Nisam imao prilike da repliciram pa ću iskoristiti priliku, vezano za ovaj amandman, da vam kažem neke stvari kada je u pitanju ovaj zakon. Pre svega, vi ste, gospodine ministre, potvrdili da ovaj zakon nije dobar, jer ste došli sa sumnjom da su ove kaznene odredbe bile velike, a kada ste čuli sve primedbe poslanika došli ste u situaciju da smatrate da su male. To govori, gospodine ministre, da se vi niste ozbiljno posvetili ovom problemu. Štete koje mogu da nastanu su takve da se kod vas rađa ideja da je trebalo da kazne budu mnogo veće. Ali, da vam kažem, gospodine ministre, prema tome kako je uređena ova oblast u bilo kojoj državi može da se meri stepen samostalnosti u nekoj državi. Ako to uzmete, onda smo mi, praktično, država pod okupacijom, još uvek ne vojnom, ali smo pod okupacijom – finansijskom, medijskom i pod okupacijom nevladinog sektora. Ako uzmete, recimo, primer Amerike, tamo apsolutno nemate mogućnosti da osnujete ni jednu jedinu organizaciju, s jednim jedinim dolarom finansiranim iz inostranstva. U Rusiji takođe. I, ako bi trebalo da vam Amerika bude primer demokratije i slobode, trebalo je da se time rukovodite. Zbog čega mi vama ne verujemo? Zato što ove nevladine organizacije, jedan mali broj, ali taj mali broj je naneo nemerljivu štetu našoj državi... Da ste stvarno, iskreno hteli da ovu oblast uredite na pravi način, onda pitanje kazni apsolutno ne bi bilo problem. Samo je trebalo da prihvatite taj amandman…
Dva minuta. Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Pismeno je povukao amandman na član 80, tako da je taj amandman prestao da bude predmet rasprave u pojedinostima. Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Saša Dujović. I on je pisanim putem povukao amandman, tako da je i ovaj amandman prestao da bude predmet rasprave u pojedinostima. Narodni poslanik Zoran Šami podneo je amandman, sa ispravkom, kojim je predložio da se posle člana 81. doda novi član 81a. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Šami.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, podneo sam amandman kojim predlažem da se posle člana 81. uvede novi član 81a. Odmah da kažem, svi ostali amandmani Demokratske stranke Srbije su u načelu bili takvi da se trude da poprave postojeći tekst na ovaj ili onaj način. Ovo je jedini amandman koji je podnesen zato da bi se regulisala materija koja ovim zakonom nije regulisana, a po našem mišljenju je valja regulisati. Pročitaću vam amandman. Nažalost, morao sam da pravim ispravku zbog jedne slovne greške koja je menjala smisao. Falilo je jedno slovo, pa je moglo drugačije da se shvati. Amandman glasi: „Nepokretnosti koje su kao legati ostavljene pojedinim esnafskim organizacijama i koje su te organizacije koristile prelaze ravnopravno u vlasništvo svih organizacija tog esnafa pod uslovom da su postojale i aktivno radile najmanje deset godina pre donošenja ovog zakona. Nepokretnosti iz stava 1. ne smeju biti otuđene. Svojinska prava iz stava 1. ovog člana utvrđuju se u postupku pred nadležnim sudom.“ Odmah da kažem o čemu se radi, a posle ću da prokomentarišem i odgovor Vlade. Radi se o nečemu što nije definisano. Tačno je da se Vlada bavila, uglavnom, društvenom svojinom, ali činjenica je da su postojali legati, i to legati koji su ostavljani u jedno starije vreme, od pre Drugog svetskog rata, kada smo bili demokratska i pravna država, koji su ostavljani pojedinim esnafima i koje su ti esnafi koristili. Naravno, posle Drugog svetskog rata legate su nastavile da koriste produžene ruke one jedine partije koja je tada postojala i vladala Srbijom, tadašnjom Jugoslavijom. Ne treba da vas uveravam da su sva udruženja, bilo to udruženje zanatlija, književnika, novinara, koja su tada radila u suštini predstavljala produženu ruku te i takve vlasti. Podsetiću vas da su nakon 1990. godine, kada je zvanično počeo višestranački sistem u Srbiji, a zapravo u mnogo čemu i dalje jednopartijski sistem, pojedina udruženja, odnosno pripadnici pojedinih udruženja bili primorani da organizuju paralelna udruženja, jer nisu želeli i dalje da budu produžena ruka tadašnje vlasti, odnosno režima Slobodana Miloševića. Ovde u amandmanu vrlo precizno stoji da se radi o legatima koji nisu bili svojevremeno nacionalizovani, dakle, ne treba da čekamo zakon o denacionalizaciji da bi se njima raspolagalo. Ali, po našem uverenju, trebalo bi dati mogućnost svim udruženjima jednog esnafa, naravno, onima koji su aktivno radili dovoljan broj godina, da se ne bi desilo da sad nas deset organizuje, iz materijalnih razloga, novo udruženje, pa se prijavimo da delimo vlasništvo. Treba omogućiti svim udruženjima koja su postojala da, naprosto, raspolažu tim legatima u one svrhe za koje su ti legati i dati. Vlada je odbila amandman. Kaže: „Amandman se ne prihvata, budući da se predloženo rešenje sadržano u novom članu 81a Predloga zakona ne odnosi na predmet uređenja ovog zakona. Predlogom zakona se rešava isključivo pitanje društvene svojine, a naročito nepokretnosti u društvenoj svojini“, to nije sporno, niti mi sporimo da to treba rešiti, „na kojima su do sada pravo korišćenja imale društvene organizacije. Naime, određenje amandmanskog rešenja ne upućuje na rešavanje sudbine nepokretnosti u društvenoj svojini na kojima su društvene organizacije imale pravo korišćenja, već na nepokretnosti koje su kao legati ostavljene pojedinim esnafskim organizacijama, odnosno privatnu svojinu tih organizacija.“ U tome jeste stvar, što nije rešeno pitanje legata. Zato smo i podneli amandman, novi amandman. Ima više takvih primera, vi mislite da ima samo jedan, ali nije samo jedan, na koje bi se to primenjivalo. Vi veoma dobro znate za jedan primer, ali zbog ostalih poslanika ću reći – imate legat koji je 1934. godine ostavljen tadašnjem Udruženju novinara Srbije. Od tog vremena ga Udruženje novinara koristi. Koristilo ga je i ono Udruženje novinara Srbije u doba Josipa Broza, koristilo ga je Udruženje novinara Srbije u doba Slobodana Miloševića, ali je u doba Slobodana Miloševića napravljeno i Nezavisno udruženje novinara Srbije, iz razumljivih razloga. Nije svako hteo da sedi sa nekim Komrakovom u istom udruženju. Zašto legat ostavljen novinarima Srbije ne bi i dalje koristili svi relevantni novinari Srbije? Uopšte ne sporim pravo ni Udruženja novinara Srbije, ni Nezavisnog udruženja novinara Srbije da koriste taj legat. Takvih situacija imate i u nekim zanatskim udruženjima. To pouzdano znam. Ne vidim zašto ovaj zakon... Kažete da ne prihvatate amandman jer to nije predmet ovog zakona. To jeste predmet ovog zakona. Znate, nije predmet ovog zakona šta ćemo sa društvenom svojinom koja je nekad data nekom udruženju, sindikatu itd., državnom, komunističkom, da budemo do kraja precizni. Zašto ovaj zakon ne bi dao mogućnost, odnosno instruktivnu normu, a sud dalje neka raspetljava ko, kako, koliko itd? To je i predviđeno ovim amandmanom. Ovo vam je verovatno poslednja prilika da prihvatite jedan amandman Demokratske stranke Srbije. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Marković.
Gospodine Šami, žao mi je što mislite da postoje neki drugi motivi. Svakom ministru, ili barem meni, lakše je da prihvati amandman nego da ga odbije, iz najmanje dva razloga: jedan je što rasprava ide mnogo brže, a drugi je što imate daleko prijatniju raspravu. Međutim, ne mogu da prihvatim amandman za koji mislim da nije dobar. Nesporno je da je kod prethodnih zakona bilo dobrih amandmana iz vaše stranke, prihvatalo se toliko puta, a i iz drugih stranaka. Ovde nisam našao za potrebno da prihvatim ove amandmane i mislim da smo dali dobro obrazloženje za svaki od njih zašto nismo. Sada ću o ovome da kažem svoje mišljenje. To sam rekao, ova tema je bila i mnogi su zvali i pitali, ljudi koje poštujem, ali mislim da ovo ne može da se rešava na ovaj način, pogotovo nešto što je već u sudskom postupku, pa čak i tamo gde nije. Znači, ako imamo jedno udruženje i to udruženje ima nešto u svojini, dolazi do rascepa u tom udruženju, neko odlazi iz tog udruženja, postoje dva načina da se to reši: jedan je ako je to sporazumno, deobnim bilansom, a drugi je odgovarajući postupak pred sudom. Vi to kažete u vašem amandmanu: „Svojinska prava iz stava 1. utvrđuju se pred nadležnim sudom“. Ali, gospodine Šami, vi pre toga prejudicirate kako će se rešiti sudski postupak. Kažete „ravnopravno“, a pri tom isključujete nekoga ko je u nekom esnafskom udruženju nastao pre devet godina, a možda njegovo učešće postoji i možda bi on sa nekim pravom delio sudbinu nekog legata. Dakle, mislim da ne možemo dozvoliti sebi da na ovaj način rešimo pitanje svojine u situaciji kada su od jednog udruženja nastala dva, ili je jedan deo udruženja istupio pa se formiralo drugo udruženje itd. Mislim da to treba da se reši pred sudom i verujem da je sud sposoban da to reši na pravičan način. Ne znam kako pravno izgleda konkretan akt, pretpostavljam da se razlikuju kod legata, pa je ovaj ovakav, onaj onakav, pa je zadužbina neka onakva, neka je ovakva, poklon je neki ovakav, neki onakav. Pretpostavljam da u konkretnom aktu piše još nešto. Moramo razumeti da mogu postojati raznovrsne situacije. U svakom slučaju, ne bih rizikovao ni na koji način da zakonom uđemo u rešavanje ove materije na način kako ste vi predložili. Ovakvu materiju, po meni, isključivo treba da reši sud. Eventualno, to može da rešava i organ uprave, odnosno možemo mi da rešavamo u postupku kad treba da utvrdimo ko je zastupnik itd., ali mi smo... Konačan je upravni spor, upravni postupak, nakon njega ide opet upravni spor, pa je opet sud taj koji treba da rešava stvari. Ne sporim ideju koju ste ovde izneli, ali vam kažem da ne mogu da prihvatim da zakonom utvrdimo da će neko nešto podeliti ravnopravno, a još posle da dodam – sud će utvrditi kako. Ako je ravnopravno, onda je ravnopravno; ako je sud, onda je sud, a sud može da kaže 70-30, 80-20 ili neko nema ništa, a neko ima sve, ali to prepustimo sudu da rešava. Ne možemo mi ovim rešiti ni taj konkretan slučaj Udruženja novinara Srbije i Nezavisnog udruženja novinara Srbije. Mogli bismo samo da izazovemo dodatni problem i možda čak dovedemo u pitanje i ovu odredbu ovog člana zakona. Nisam siguran da bi ovo moglo u našem pravnom poretku na ovaj način da zaživi.
Reč ima narodni poslanik Zoran Šami. Vreme koje je na raspolaganju ovlašćenom predstavniku je dva minuta i trideset sekundi i vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi je šest minuta.
Mislio sam da iskoristim vreme za repliku, ali svejedno je. Gospodine ministre, potpuno razumem vašu poziciju da vam je najlakše da ne budete odavde, ali ovde se ne radi, ako je reč o novinarima, ne radi se o tome da se neko s nekim posvađao tek tako, pa napustio udruženje, što se kod nas, s obzirom na naše naravi, dešava često. Ovde se radi o mnogo ozbiljnijim razlozima zašto su takva udruženja nastajala. Mislim da je jasna i norma, a vi meni kažete – šta ako je to bilo pre devet godina. Znate, devet ili osam godina, bar se nadam, živimo u nekoj malkice drugačijoj državi nego pre deset godina. Neće se mnogi sa mnom složiti, ali mislim da je tako, tako da je ovaj amandman vrlo precizno napisan. Zašto ravnopravno? Zato što mislim da svima treba dati šansu da to što postoji od relevantnih udruženja... Još su se neka udruženja sa istim motivom devedesetih godina cepala. Nije reč o društvenoj svojini koju vi razrešavate, čak mislim u načelu dobro razrešavate, ovde je reč isključivo o legatima. Dakle, nešto što je ostavljeno književnicima ne mogu sad da koriste lekari. To ne može. Prema tome, zna se adresa, ko to koristi. Koriste sva relevantna udruženja. Vi pošto-poto hoćete da udruženja koja nemaju baš neku slavnu prošlost, bez obzira na sadašnju situaciju, na svaki način privilegujete i da to što su koristili u devedesetim godinama nastave da koriste i dalje. Žao mi je, gospodine Markoviću, što je vaš stav takav, ali biće prilike da o ovoj temi raspravljamo i neki sledeći put i možda na nekim drugim mestima.
Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Aćimović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o udruženjima: „Član 86. stav 2. briše se“. Srpska radikalna stranka se kritički odnosi prema ovom zakonu zato što se ovim zakonom daje mogućnost mnogim nevladinim organizacijama da podstiču nemoralnost u društvu, da špijuniraju, podstiču sekte na sve veću aktivnost i prisutnost na svim javnim mestima. Sve veća aktivnost nevladinih organizacija koje se predstavljaju kao strana udruženja, a brinu o određenom broju građana i prikazuju humanost, jeste upravo produžena ruka mnogih obaveštajnih službi. Upravo je njihovo delovanje proizvod uništavanja države Srbije u svim mogućim oblicima, tako da njihova zakonska zaštita nije potrebna, jer iza njih stoje sve tajne službe i one su sasvim dobro zaštićene, bolje od svakog građanina Srbije, i bez ovog zakona. Ovaj zakonski projekat nije dobro definisan. Srpska radikalna stranka smatra da strana udruženja ne treba da budu predmet ovog zakona i predlažem da se član 86. briše. Hvala.
Na član 86. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ivan Andrić i Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 86. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Članom 86. zakona o udruženjima predviđena je procedura usaglašavanja rada već osnovanih stranih udruženja sa odredbama ovog zakona. U slučaju da strano udruženje ne sprovede postupak usaglašavanja, oduzima se odobrenje za rad, a stavom 3, čije sam brisanje predložio, predviđena je pravna procedura žalbe i celokupan postupak po žalbi. Ono što je bitno naglasiti ovde jeste jedna od izjava ministra, bilo ih je dve, a ja ću probati da je citiram – praksa nam govori da mnogi zloupotrebljavaju udruženja. Čija je to praksa? Da li je to praksa ministarstva i ko vrši zloupotrebu u radu i poslovanju udruženja? Da li to rade članovi udruženja ili se preko udruženja sprovode određene aktivnosti koje nisu zakonom dozvoljene? Postavljam pitanje, na temelju čega je ministar došao do ovog zaključka i koje su to vrste zloupotreba? Koliko je Ministarstvo, ako je to praksa koju je ministar spoznao u radu Ministarstva i inspekcijskih službi Ministarstva i drugih državnih organa, podnelo prijava zbog privrednih prestupa i krivičnih dela ako je bilo tolikih zloupotreba? Dalje, postavljam pitanje – koliko je izvršeno inspekcijskih kontrola, posebno u finansijskom smislu? Verovatno vrlo malo, ali stoji činjenica da je ministar izjavio ovo što sam citirao ovde. Nadalje, vratiću se na član 66. koji govori...
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 86. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 88. amandman je podneo poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 89. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 90. amandman je podneo poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 90. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Željko Tomić i Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, želi da da završnu reč? (Da.)
Mislim da je red da rezimiramo u jednom malo dužem izlaganju. U svakom slučaju, želim da se zahvalim svima koji su učestvovali u raspravi, mislim da je bila dobra rasprava. Imamo različite stavove po ovom pitanju, očigledno, ali to nije čudno, to je normalno. Mislim da će ovaj zakon biti dobra osnova za razvoj, odnosno za ostvarivanje prava naših sugrađana i svih nas zajedno na udruživanje. Mislim da treba da pospešimo to udruživanje i da je udruživanje građana zaista vrlo korisno za jednu državu i društvo. Zato vas pozivam da svi zajedno izglasate ovaj zakon. Mislim da sam bio dovoljno ubedljiv, primećujem po izrazu lica kolega iz opozicije i uvaženog profesora da će to i biti tako kako očekujem. Dakle, očekujem veliku podršku za izglasavanje ovog zakona. Hvala lepo.
Zaključujem pretres Predloga zakona o udruženjima u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakonau načelu, pojedinostima i celini. Ovim završavamo rad za danas. Rad nastavljamo u utorak, 23. juna 2009. godine, u 10.00 časova, raspravom u pojedinostima, o amandmanima na Predlog zakona o komunalnoj policiji. Hvala vam.