Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2006. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 95 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Sprečena je da prisustvuje sednici narodni poslanik Živodarka Dacin. Prelazimo na 11. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DEVIZNOM POSLOVANjU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Vjerica Radeta, Zoran Krasić, Zoran Antić, Radiša Ilić, Miljko Četrović, Nataša Jovanović, Momir Marković, Stevica Deđanski, Dragoljub Anastasovski, Nemanja Šarović, Sreto Perić, Milorad Mirčić, Božidar Koprivica, Vojislav Milajić, Petar Jojić, Milan Stevović, Milivoje Vuković, Milan Škrbić i Momčilo Duvnjak. Primili se mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaj Odbora za finansije. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora u kome je sadržana pravno-tehnička redakcija teksta Predloga zakona koju je izvršio Zakonodavni odbor. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Hvala. Dame i gospodo, radi javnosti želim da kažem na početku da mi danas radimo suprotno odredbi člana 87. Poslovnika Narodne skupštine, a taj član 87... Gospodine Mihailoviću, ne govorim o povredi Poslovnika, nego samo obaveštavam javnost. O povredi Poslovnika smo govorili juče, vi ste izneli neko vaše tumačenje i ne tražim da posle ovoga što ću da kažem ponovo dajete tumačenje, što svakako nije dobro, ali radi javnosti, mi danas radimo suprotno Poslovniku Narodne skupštine. U članu 87. Poslovnika predviđeno je da u radu Narodne skupštine učestvuje predstavnik Vlade. Kada je u pitanju Predlog zakona o deviznom poslovanju, Vlada nas je obavestila da je njen predstavnik ministar finansija Mlađan Dinkić. Juče se ovde pojavio na pet minuta i netragom nestao. Dobili smo neku informaciju da je otišao u Irsku. Ako je otišao u Irsku ili gde već u inostranstvo da tamo nađe onog Trizona, onda se nećemo ljutiti što danas nije ovde. A da podsetim i ko je Trizon – to je jedan od glavnih Tadićevih finansijera, koji je nestao iz jedne od sudnica Okružnog suda u Beogradu i pobegao sa 27 miliona evra koje je ukrao. Dakle, ako je Dinkić otišao tamo da svom prijatelju Tadiću pronađe tog njegovog finansijera Trizona i da ga vrati u Srbiju pred lice pravde i nadležnih sudova, onda neka putuje, ali ako je otišao nekim drugim poslom, recimo ako je otišao da tamo prebaci one pare sa Kipra koje je uzeo, onda to svakako nije dobro. Dakle, u svakom slučaju, neophodno je da se poštuje Poslovnik Narodne skupštine i da ovde razgovaramo sa predstavnikom Vlade, bez obzira što imamo mišljenje Vlade o našim amandmanima. Kada za par trenutaka dođem do toga da govorim o amandmanu i mišljenju Vlade, onda ćete videti koliko je Vlada neozbiljna kad daje mišljenje o amandmanima narodnih poslanika. To je razlog više zbog čega je ministar morao da bude ovde prisutan i da sasluša narodne poslanike i naše stavove, zbog čega smo podneli određeni amandman. To je najvažnija obaveza svakog predstavnika Vlade i ne može imati nijednu preču obavezu od toga da prisustvuje i da učestvuje u radu Narodne skupštine. Član 4. Predloga zakona o deviznom poslovanju ima četiri stava. Moj amandman se odnosi na stav 1. ovog člana. Vladin predlog je da rezident sredstva plaćanja po osnovu izvoza robe ili usluge unosi u Republiku u roku od 180 dana od dana izvoznog carinjenja robe, odnosno od dana izvršenja usluge. Ovo je veoma neprecizno i zapravo ne znači ništa i nikoga ne obavezuje ni na šta. Iz tog razloga podnela sam amandman i predložila da stav 1. člana 4. glasi da rezident sredstva plaćanja, dakle, sredstva koja su ostvarena po osnovu izvoza plaćene robe, to je takođe izmena, unosi u Republiku u roku od 180 dana od dana izvoznog carinjenja robe, odnosno od dana izvršenja usluge. Ovaj amandman je zapravo preciziranje ove definicije iz člana 4. i govori o tome da lice koje se bavi spoljnom trgovinom ima obavezu da sredstva koja su prihod od te spoljne trgovine unosi u Republiku, naravno, samo ako su ta sredstva stvarno naplaćena. Ne trebaju nam nikakva fiktivna sredstva, nego stvarno ostvarena sredstva. Ovaj amandman i svi naši amandmani govore o našem principijelnom stavu da je ovaj vladin Predlog zakona o deviznom poslovanju zapravo predlog zakona koji je rađen za inostrane banke, ne za građane Srbije, i to je naša principijelna primedba o kojoj smo govorili u načelnoj raspravi o ovom zakonu. Dakle, predlažem da se ovaj amandman prihvati, zato što on predstavlja preciziranje, rekla bih čak i pravno-tehničku redakciju, ali pre svega preciziranje i konkretizovanje obaveze rezidenta, jer sama definicija iz zakona zaista ne znači ništa, ne obavezuje nikoga i niko nema nikakve koristi od ovako formulisanog stava, zapravo, stvara mogućnosti za niz zloupotreba, za obmanjivanje građana Srbije iznošenjem kojekakvih statističkih podataka, gde ćemo imati predstavljene neke fiksne iznose, odnose neke iznose koji predstavljaju fikciju, a nisu stvarno naplaćeni. Ponavljam, predlažem da se ovaj amandman SRS usvoji, kao i svi naši amandmani. Ako želite da ovaj predlog zakona o deviznom poslovanju zaista ima smisla i ako želite da konačno donesete neki zakon za građane Srbije, onda prihvatite naše amandmane. Opet naglašavam i vama koji niste pročitali ovaj predlog zakona, a pre svega ovo govorim zbog javnosti Srbije, ako bez naših amandmana bude usvojen Predlog zakona o deviznom poslovanju, onda ćemo dobiti jedan zakon koji su ministar finansija i Vlada Republike Srbije pravili za svoje prijatelje, za inostrane banke koje su se razmahale u Srbiji. To je posledica uništavanja srpskih banaka, bilo je to odavno, ali nije zaboravljeno. Dakle, da bismo dobili solidan tekst zakona, predlažem da se ovaj amandman prihvati. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, u najmanju ruku je čudno samo obrazloženje Vlade zašto ne prihvata ovaj amandman, kaže se da se u članu 4. stavu 1. podrazumeva da su sredstva naplaćena. Znate, kada se pišu zakoni ne podrazumeva se ništa, nego se napiše i to stoji napisano u zakonu, jer pitanje je kada će i kako će i koje ministarstvo, odnosno državni organ da tumači zakon. Mišljenja ministarstava nisu obavezujuća. Čak smo imali situaciju da sasvim drugačije tumačenje ima Republička poreska uprava i Ministarstvo finansija po jednoj istoj stvari. Dakle, Ministarstvo finansija tumači, odnosno daje mišljenje da je nešto oslobođeno poreza na promet robe i usluga, a Poreska uprava i pored tog mišljenja sačinjava rešenje po kome postupa u upravnom postupku i sprovodi ga do kraja. Znači, to što je neko mišljenja ili da se podrazumeva, mora da bude napisano u zakonu. Ono što SRS najviše zamera jeste što je zakon o deviznom poslovanju isključivo pisan i ovako koncipiran da jednostavno na određen način demotiviše izvoz. Ta sredstva koja se prikupe izvozom najčešće će da koriste, preko poslovnih banaka, prodaje tih sredstava za dinare, uvoznici. Na ovakav način otežava se i sprečava slobodnija razmena robe i usluga u spoljnotrgovinskom poslovanju, kada su u pitanju sami izvoznici. Vidite već prvo ograničenje u članu 6, gde se kaže: "Rezident - pravno lice može realizovan posao izvoza robe i usluga izuzetno naplatiti realizovanim uvozom robe i usluga samo pod uslovima i na način koji propiše Vlada." Šta ako Vlada ne propiše taj način ili šta ako taj način nije napisan, to uputstvo, taj podzakonski akt, kako ćete vi to već da nazovete, jednostavno samog izvoznika ne stavlja u ravnopravan položaj. Znači, da bi neko uvezao robu dovoljno je da nabavi profakturu iz inostranstva, da to preda poslovnoj banci, ona će da otkupi devize i da plati tu robu. Kada je u pitanju izvoznik, za njega je procedura posebna i on je samim tim već u nepovoljnijem položaju nego čist uvoznik koji uvozi robu i usluge na teritoriju Republike. Valjda treba da pomognemo da oni koji izvoze robu budu motivisani da to još više rade, pa neka i kasnije za tu izvezenu robu uvezu neku drugu robu iz inostranstva, nego da firme koje se bave čistim uvozom na njihovom radu zarađuju. U tome jeste problem kada su ovakvi zakoni pisani, kao da se pošlo od toga da uvoz u Srbiju treba da bude potpuno slobodan, a kada je u pitanju izvoz i naplata sredstava ostvarena po osnovu izvoza robe, tu treba postaviti određena ograničenja da bi gospoda uvoznici i dalje dolazili do deviza i na taj način zarađivali ekstraprofit. To jeste problem jednog ovakvog zakona, i ovaj obavezujući deo, znači – rezident sredstva plaćanja po osnovu izvoza robe ili usluga unosi u zemlju u roku do 180 dana; a šta ako nije naplatio tu robu, tu uslugu, a vi kažete ovde da se podrazumeva. Ne može ništa da se podrazumeva, mora da bude napisano u zakonu. Sam prilaz ovakvog zakona na ovaj način samo daje sve više prava za uvoz tom uvozničkom lobiju, odnosno da obavlja svoju delatnost na štetu privrede Srbije. Prekomernim uvozom, to treba da znate, mi uništavamo domaću privredu. Od kada ste vi na vlasti, gospodo, spoljnotrgovinski deficit nikada nije bio veći, a ovaj zakon će samo još više da ga poveća.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vesna Raca-Radisavljević. Izvolite.
Možda par reči vezano za uvoznički i izvoznički lobi. Mi ovde govorimo o rokovima za unos deviza po ostvarenom spoljnotrgovinskom poslu, odnosno po ostvarenom izvozu. Izvoznici nisu samo tretirani rokom za unos deviza. Prethodni rok za unos deviza je bio 90 dana. Sada je taj rok 180 dana, naravno, upravo zbog toga što se brinulo o tome da komercijalni uslovi na tržištu sa kojim naša zemlja najviše radi, govorim o evropskom tržištu, jesu takvi da je moguće da se u roku od 90 dana ne naplati, zato što partneri u poslu to onemogućavaju. Taj rok je produžen na 180 dana i naravno da je u tom roku moguće da se ne dogodi naplata, ali onda to prelazi crtu koja se zove ozbiljno poslovanje. Onda se to zove ozbiljan poslovni problem i on se ne rešava zakonom o deviznom poslovanju, nego se rešava nekom drugom procedurom i razgovorima sa partnerom koji nemaju veze sa zakonom o deviznom poslovanju. Ukoliko neko plati avansno robu devizama koje je otkupio od poslovne banke, on je takođe dužan da izvrši uvoz po tom izvršenom avansnom plaćanju u istom roku, u roku od 180 dana. Znači, Narodna banka kontroliše ove rokove. Potpuno identično, ako neko ne naplati izvezenu robu ili ukoliko robu koju je unapred platio ne uveze u tom roku, očigledno je da onda ima neki problem. Taj problem izlazi iz okvira deviznog zakona i zove se poslovni problem onoga ko radi. Kada su u pitanju izvoznici i njihova stimulacija da više izvoze, osim produženja roka koji je potpuno racionalan, izvoznici su dobili mogućnost drugim članom zakona koji se zove otkup potraživanja da svoja potraživanja preko poslovnih banaka od stranih partnera tako realizuju i da imaju veći obrt sredstava. Ovi rokovi o kojima mi govorimo naravno izlaze iz svakog komercijalnog roka obrta. Ako nekome treba šest meseci... Ne govorimo o intenzivnim granama gde su rokovi proizvodnje dugi, gde su ulaganja velika i kapitalna, govorimo o granama gde je potreban ozbiljniji obrt. Šest meseci je dovoljno da neko svoju robu naplati, a premalo je da samo dva puta u toku godine ima takvu vrstu posla. Znači, izvoznici su stimulisani ovim produženjem roka da imaju ozbiljnije, operativnije komercijalno pregovaranje sa svojim partnerima i da poslove ugovaraju kvalitetno, na jednoj strani, a na drugoj strani imamo ovaj deo koji se odnosi na faktoring koji im omogućava da imaju brži obrt i država će otkupljivati njihova potraživanja, odnosno poslovne banke i drugi privrednici. Poslanička grupa G17 plus će podržati ovakav predlog zakona.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po Poslovniku.
Koleginica Raca je govorila o amandmanu, ali sam imala utisak da se njena diskusija odnosila na ono što smo i kolega Arsić i ja govorili o amandmanu i zato mislim da treba da kažem nekoliko stvari, čisto radi razjašnjenja, pre svega radi javnosti, jer mi smo bili vrlo jasni i ne verujem da to koleginica nije čula. Niko nije govorio o roku od 180 dana i niko nije govorio da je taj rok niti dug, niti prekratak. To nije suština amandmana. Suština amandmana je da se onemogući fiktivna naplata, odnosno nešto što zapravo ne postoji. Ne može zakon da kaže da rezident sredstva plaćanja po osnovu izvoza robe itd. unosi u Republiku u nekom roku, nego mora da se naglasi da su to ostvarena sredstva. Ne može u zakonu ništa da se pretpostavlja. To je suština našeg amandmana. Dakle, zakon mora da bude precizan, decidiran i jasan. Sada pretpostavljamo da li će neko to da uradi ili neće, a šta sledi posle? Naravno, svi znamo da po nekom neobavljenom poslu, odnosno po nepoštovanju bilo koje ugovorne strane nekog zaključenog ugovora potpuno je normalno da je sledeći korak pravosuđe, odnosno nadležni sud. Najčešće se i ugovara nadležnost nekog suda. Ako ne, onda su to zakonom nadležni sudovi. Interesantno je šta je Vlada Republike Srbije rekla zašto ne prihvata ovaj amandman. Kaže Vlada: "Amandman se ne prihvata jer se samo sredstva koja su naplaćena po osnovu izvoza robe i usluga unose u Republiku, tako da je amandman nepotreban." Mi smo rekli da se samo sredstva koja su naplaćena po osnovu izvoza robe i usluga unose u Republiku. To jeste suština našeg amandmana i zapravo je Vlada samo potvrdila da je amandman na mestu, ali naravno nejasno je zašto amandman nije prihvaćen. Neverovatan je ovaj poslednji deo rečenice gde Vlada kaže "tako da je amandman nepotreban". Kako Vlada može da kaže da je amandman nekog narodnog poslanika nepotreban? Vlada mora da iznese argument zbog čega amandman ne može da se prihvati, a da je amandman nepotreban, znate, to je zaista vređanje dostojanstva Narodne skupštine i narodnog poslanika i to nikako ne bi smelo da se desi. Zato opet ponavljam da bi i zbog ovoga bilo dobro da je Mlađan Dinkić ovde. Oprostićemo mu što nije ovde ako je otišao da po belom svetu pronađe ovog Tadićevog glavnog finansijera, lopova kakav je i sam Tadić, ovog Trizona koji je pobegao iz Srbije sa 27 miliona evra.
Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Irska i Kipar su na različitim stranama, jedna zemlja je na jugu, druga je na severu. Nema nikakve sličnosti. Dobro, može da se prebroji. Srpska radikalna stranka je podnela amandman na član 5. Predloga zakona i mi amandmanom tražimo da se posle stava 2. doda novi stav 3. koji glasi: "Ukoliko rezident nije u mogućnosti da ispuni obaveze iz stava 2. ovog člana dužan je da u roku od 30 dana od dana isteka roka iz stava 1. ovog člana pokrene sudski postupak kod nadležnog suda radi povraćaja unapred plaćenog iznosa". Naravno, ni ovo nije prihvaćeno. Međutim, član 4. i član 5. ipak čine jednu celinu, mada se član 4. odnosi na naplatu potraživanja po osnovu izvoza robe i usluga gde se rok pomera sa 90 dana na 180 dana. Ja mislim da je to loše rešenje. Zašto je loše rešenje? Ne može se na bazi nekih poslova koji po prirodi stvari treba da traju šest, sedam ili osam meseci iz toga izvlačiti pravilo za najobičnije komercijalne poslove, koji ne zahtevaju ni velike pripreme, poslove po sistemu trange-frange. Produženje roka će da iskoriste majstori koji te poslove u svim sistemima rade na jedan lukrativan način. Ako je postojala potreba da se produži rok za unos deviza zbog specifičnosti nekog posla i prirode posla koji traje duže vremena, onda je to potpuno druga situacija. Taj izuzetak treba da se stavi u poseban član da bi oni koji primenjuju zakon znali kada treba da se primeni taj rok od 180 dana. Vi ste na ovaj način... Navodno, privreda traži; jeste, ali privreda je taj Trizon, privreda je "Nekerman", privreda je i svaka druga fukara. Ne možete na bazi toga da stvarate uslove koji samo njima odgovaraju. Zna se u kom roku se naplaćuju normalni izvozni poslovi. Slažem se kod izvoza usluga da su uvek rokovi daleko duži, jer su to praktično građevinski radnici koji rade u inostranstvu, pa naplata ide u nekim rokovima prema obračunskim situacijama. To je potpuno druga situacija, koja se, po pravilu, reguliše posebnim članom, ali članovi 4. i 5. imaju za cilj da promovišu princip. Vi ste u okviru principa išli van nečega što je uobičajeno. Znači, taj rok što ste podigli na 180 dana kao pravilo, mislim da je pogrešan. Vraćam se na član 5. Član 5. rešava situaciju kada je domaće pravno ili fizičko lice u nekom spoljnotrgovinskom poslu avansno platilo robu ili uslugu. Kakva je situacija i u kom roku treba da se zatvori taj spoljnotrgovinski posao, odnosno da roba iz inostranstva dođe ili da se usluga izvrši kod nas? Ovde ste generalno išli na rok od 180 dana. Mi taj deo nismo hteli da obuhvatimo amandmanom. Gospođa Radeta vam je lepo objasnila zbog čega nismo hteli to da kvarimo, ali vam skrećemo pažnju da to može biti problem. Za razliku od člana 4, kada se naplaćuje nešto, roba ili usluga koja je otišla van naše carinske linije, kada je u pitanju izvozni posao, član 5. reguliše tzv. uvozne poslove i avansno plaćanje. U stavu 2, koji nismo obuhvatili amandmanom, rečeno je – ukoliko se prekorači ovaj rok od 180 dana, onda naš rezident koji je avansno platio, ukoliko ne opravda taj spoljnotrgovinski posao u roku od pet dana, dužan je da izvrši povraćaj sredstava unapred plaćenog iznosa. Mi samo novim stavom 3. definišemo još jednu situaciju koja je u praksi moguća. Ona je u praksi moguća ako je nastao neki, kako to neko kaže, ozbiljni poslovni problem koji nije predmet interesovanja zakona o deviznom poslovanju. Takav stav ne mogu da prihvatim, mi smo stavom 3. dali, u krajnjem slučaju, jedno opravdanje zašto je došlo do prekoračenja roka, pa smo dali čak i neki rok od mesec dana, u kome naš rezident treba da dokaže da je pokrenuo odgovarajući sudski postupak radi naplate, odnosno povraćaja sredstava koja je avansno platio kada je krenuo u tu operaciju. Mislim da je to trebalo da se prihvati. Međutim, u obrazloženju Vlade dato je jedno rešenje da ne može ovim zakonom da se nekome nalaže da pokrene sudski postupak. Ovim zakonom se ne nalaže pokretanje sudskog postupka, ali da vas samo podsetim da je Narodna skupština u gomili od 250 zakona donela neke zakone u kojima je izričito napisano da mora da se pokrene sudski postupak. Imali smo pre nekoliko meseci Zakonik o krivičnom postupku, gde je rečeno da tužilac mora obavezno da izjavi žalbu na oslobađajuću presudu. Ne mogu da upoređujem ove dve norme, ali koje je to tek bilo kršenje ustavnosti i zakonitosti, tako da je ovaj izgovor koji Vlada koristi da ne prihvati ovaj naš amandman krajnje neprihvatljiv. Mi nismo obuhvatili amandmanima rokove od 180 dana. Tu ste napravili veliku grešku, jer ste omogućili jedan komotan vremenski period da neko drži sredstva u inostranstvu i u jednoj i u drugoj varijanti članova 4. i 5. Kod člana 4. on je izvezao robu i uslugu, možda i naplatio i drži na svojim računima, a kod člana 5. može da napravi fiktivni ugovor da je nešto avansno naručio, ima rok od 180 dana i dok to uđe u naš knjigovodstveni sistem, dok to uđe u bilans stanja i bilans uspeha, dok to kao ukupan prihod dođe i proknjiži se, omogućili ste iznošenje deviza iz zemlje i sada je to postao legalan pravni posao. To je Vlada Republike Srbije, to je ovaj ministar finansija, to je koncepcija Vlade Vojislava Koštunice, ove dosokratske vlade od 2000. godine naovamo – devize mogu da se iznose, devize ne treba da budu ovde. Pošto je ovo mnogo šira tema od ove koja se obuhvata odredbama zakona o deviznom poslovanju, moram da vam skrenem pažnju – nekada kada je ova zemlja cenila svoje sredstvo plaćanja, a zove se dinar i hvala bogu još uvek se zove dinar, i kada je zbog politike one i ondašnje SFRJ i Narodne banke SFRJ dolazilo do značajnih odstupanja pa je bilo tzv. pozitivnih i negativnih kursnih razlika, onda je očigledno postojala potreba za jednim ozbiljnim zakonom o deviznom poslovanju sa čvrstim normama koje propisuju, a samo da vas podsetim da su neki vukli šerpe tada 1984. godine; sa dinarskim i deviznim sredstvima neko se praktično kandidovao da li će da učestvuje u privrednom životu, pa se tako znalo od izvoza u različitim periodima nekada je izvoznik mogao da koristi 50 ili 60 posto svog deviznog priliva, jer je naše tržište bilo jedinstveno. Kada se uravnoteži platni bilans ili kada se vodi pravilna politika kursa dinara onda i jagma za devizama nije takva kao što je bila nekada. Međutim, mi sada imamo problem što se sva ta devizna sredstva nalaze u tzv. nelegalnom prometu, jer da bi bila u legalnom prometu bila bi potrebna jaka privreda, a toga kod nas nema. Završna faza opustošene privrede nastala je zahvaljujući Labusu i Koštunici koji su se dogovorili novembra 2000. godine da formiraju krizne štabove, da upadaju u preduzeća. Vidite kako ide evolucija rasturanja Republike Srbije, privredne strukture i ekonomskih potencijala Republike Srbije. Produžavaju se sada rokovi sa 90 na 180 dana, jer pitanje deviza je postalo irelevantno zato što svako može da kupi slobodno u banci devize i računa se, pošto je to tako slobodno, može sve i svašta, treba omogućiti liberalizaciju. Juče sam pričao kako izgleda ta liberalizacija u koprodukciji i režiji nekih koji su osmislili "Nekerman" i "Kvele" sa sedištem u Beogradu, Dejan Simić i kompanija, i 60 i nešto miliona evra je isisano iz ove zemlje preko fantomskih firmi. Naravno, Labus je dobio mnogo manje nego što je planirao u tom sistemu i morao je da napusti G17 plus. Sada se diže na 180 dana. Da omogućim mojim vernim fanovima koji me napadaju, da samo skrenem pažnju da članovi 4. i 5. imaju jedan pravno-tehnički, pa čak i mentalni problem, zato što su po tekstu u suprotnosti sa osnovnim pojmovima koje je Vlada definisala članom 2, tako da ako se pročitaju članovi 4. i 5. onda se vidi da predlagač zakona ne zna šta su sredstva plaćanja, šta su strana sredstva plaćanja. Ona logika koju je primenio u članovima 4. i 5. odudara od definicije ovih pojmova iz člana 2. njihovog predloga zakona, ali pošto se radi o privatnim zakonima iz Ministarstva finansija i privatnim koprodukcijama, onda to više nikoga ne može da čudi. Ovde se praktično privodi kraju jedan posao, navodno i ovo su sve neke integracije, ovo je sve u nekom sistemu. Ne znam kakav će biti kraj tog sistema, ali pouzdano znam da je ovako osmišljen razvoj i ovako osmišljen sistem pridruživanja vrlo bolan za građane Republike Srbije. Uostalom, imate prilike da svakodnevno primetite da ova današnja i ove diskusije uopšte u Narodnoj skupštini nikoga više ne interesuju u ovoj zemlji, pa čak ni novinare koji su se nekada stacionirali ispred ove sale. Nikoga više ne interesuje šta se radi u Narodnoj skupštini, kakvi se zakoni predlažu, kakvi se zakoni donose. Građani su postali imuni, više ništa ne može da ih šokira, oni unapred znaju da je svaki zakon za njih lošiji od prethodnog zakona. Vidite da danas u novinama gotovo nema nijedne rečenice povodom onih rasprava koje su bile juče, a ticale su se zakona o slobodnim zonama, "Nekermana", ove slobodne zone - Predsedništvo Srbije i ovih tajkuna koji kreiraju. Zašto? Tri medijske organizacije u Srbiji definišu izgled prve strane i prvih vesti na svim medijima i tu je kraj priče. Ovo malo ljudi što prati prenos svakim danom sve više činjenica saznaje o pogubnoj politici Vlade Vojislava Koštunice, koja sve osporava opoziciji, a posle dva meseca smognu snage, dosete se, pa priznaju sve ono što ih je opozicija na vreme upozoravala. Više niko nije šokiran, već je iznenađen tolikom dozom postojanja zaraze u Vladi, a ona se zove neobaveštenost.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 6. Predloga zakona o deviznom poslovanju kojim je SRS izuzetno nezadovoljna, jer znači, pre svega, dalju liberalizaciju platnih tokova i omogućiće da se i ovako tanak kapital koji ima privreda Srbije još više otanji. Nema sumnje da je ovaj zakon na jako klizavom terenu i da može i te kako bitno da utiče na platno-bilansni deficit naše zemlje, na spoljnotrgovinski deficit, koji je i ovako velik. Uz činjenicu da imamo mali izvoz u apsolutnim iznosima, ovaj zakon stvoriće uslove da taj spoljnotrgovinski deficit bude još i veći. Mislim da je jako opasno i dalje zaduživanje naše zemlje. Očigledno je da daljom liberalizacijom deviznog platnog prometa pre svega možemo bitno da utičemo na privatne dugove i da će taj iznos zaduživanja biti znatno veći nego do sada, a odliv kapitala, koji smo i do sada imali kroz naduvane uvozne fakture, eventualno kroz neke fantomske firme, biće još veći. Omogućiće se svim tajkunima, koji već par godina pljačkaju sve ono što je ostalo od privrede Srbije, da na još lakši i legalniji način ta sredstva, koja su i te kako potrebna privredi Srbije, iznesu iz ove zemlje. Što se tiče člana 6, on se odnosi na naplatu izvoza robe i usluga uvozom robe i usluga. Član 6. je jako skroman i ovu robnu razmenu uopšte ne definiše, već ostavlja mogućnost da uslove i način propisuje Vlada Srbije, što je još jedna velika manjkavost ovog zakona. Malopre sam govorio o tome da imamo izuzetno skroman izvoz, da je ovo mogućnost i prilika da se izvoz Srbije uveća. Ako već ne možemo da imamo čist izvoz, makar izvoz roba i usluga za uvoz roba i usluga značiće sigurno našoj privredi neko rasterećenje platnog bilansa, tako da je neprimereno da je Vlada Srbije izašla sa ovako nedorečenim predlogom. Ima se utisak da je i ceo zakon poprilično nedorečen, da je to, u stvari, jedan poluzakon gde nije izvršena ni adekvatna analiza, niti se mogu pretpostaviti efekti ovog zakona, pa smo došli u situaciju da od nekih 70 članova, koliko ima ovaj zakon, jednu petinu čine kaznene i zaštitne odredbe koje omogućavaju Vladi, ukoliko stvar krene lošim tokom, da interveniše. To na najbolji način pokazuje da se ušlo u jednu avanturu kada je u pitanju devizno poslovanje naše zemlje i da je i te kako neophodno da se svi instituti koji su predloženi ovim zakonom bliže definišu i da učesnici, privredni subjekti znaju pod kojim uslovima ulaze u neki posao. To je osnovno načelo neke pravne sigurnosti i značilo bi, u svakom slučaju, mogućnost da se bitnije popravi stanje u našoj privredi.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 6. Predloga zakona glasi: "Rezident - pravno lice može realizovan posao izvoza robe i usluga izuzetno naplatiti realizovanim uvozom robe i usluga samo pod uslovima i na način koji propiše Vlada." Reč "realizovan" daje se kao svršeno stanje, te je onda nemoguće dva svršena stanja upariti, jer ovaj član, u suštini, treba da ima potpuno drugačiju kondiciju, ali to je problem pisanja. Šta je osnovna poenta ovoga što smo mi tražili amandmanom? Osnovna poenta je da se promeni ovo ovlašćenje Vlade, jer ovde je rečeno "pod uslovima i na način koji propiše Vlada". Ovo je klasičan posao kompenzacije, prebijanja – za onoliko koliko sam izvezao, u tom iznosu uvozim neku drugu robu. Moram da kažem da ovaj član ne treba da bude u ovom zakonu, jer ovaj član reguliše oblik spoljnotrgovinskog posla, a ovo je zakon o deviznom poslovanju koji treba da se odnosi na devize, plaćanje, naplatu itd. Da ste u ovom članu stavili da Vlada Republike Srbije propisuje način kako se evidentira vrednost, jer je ovo ipak spoljnotrgovinski posao u oba smera, koji na neki način daje pravu vrednost našeg platnog prometa sa inostranstvom, onda bi to bilo prihvatljivo. Ne možete nešto što je materija Zakona o spoljnotrgovinskom poslovanju da stavite ovako suvo i suvoparno u zakon o deviznom poslovanju. Jednostavno, ovde nije mesto ovom članu. Naravno da nije ni Vlada ta koja bi mogla da bude ovlašćena da sve ovo propiše. Ako nešto propisuje ona, to je samo jedan deo verovatno, da budem precizniji, sigurno samo onaj deo koji se tiče evidentiranja tog posla, koji ima neku svoju vrednost u izvozu, vrednost u uvozu. To je cela priča. Međutim, kada je u pitanju privatni zakon, onda se piše po sistemu slobodnog teksta, kao kada se piše ljubavno pismo ili neki esej o nečemu. Pa, onda se krene, za tri prsta se pomeri prvi red udesno, prvo slovo veliko, ja bih voleo da vidim, pa onda idemo dalje, pa sledeći pasus, znači spisak lepih želja, emocija, osećanja. Tako se ne piše zakon, već mora tačno da se utvrdi. Ako ste u članu 1. Predloga zakona odredili šta je predmet ovog zakona onda član 6. ne može da postoji u ovom zakonu. On može da bude u Zakonu o spoljnotrgovinskom poslovanju, može donekle da bude u nekom drugačijem obliku u Carinskom zakonu; treba da se pojavi u deviznom, ali u potpuno drugačijoj formulaciji koja treba da ukaže na način evidentiranja ta dva spoljnotrgovinska posla ili jednog spoljnotrgovinskog posla. Ovim amandmanom gospodin Antić traži da se unapred zna da će izvoz da se naplati uvozom odgovarajuće robe i usluga, a ne da se u međuvremenu menja status pravnog posla, da je krenuo sa klasičnim izvozom, pa nije mogao da naplati svoja potraživanja i onda kao oblik naplate potraživanja javlja se ulazak robe. A vi nama u obrazloženjima dajete samo one izuzetne situacije za koje niko neće da vam prigovori. Niko neće da vam prigovori ono što ste napisali u obrazloženju za član 6: da postoje korporacije koje imaju dvosmernu putanju svog poslovanja, prema inostranstvu i iz inostranstva, pa da postoje dugoročni poslovni partneri koji međusobno sarađuju obostrano itd, itd, isporučuje se roba, ovaj drugi vraća robu itd. To vam niko ne osporava, to prihvatamo, ali obrazloženje ovog člana koje ste dali ne daje svoju punoću jednostavno i onda kad neko malo ozbiljnije pogleda šta ste napisali, a SRS to ozbiljno radi, vidi se da ste ubacili član kome mesto nije tu.
Hvala. Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 8. Predloga zakona o deviznom poslovanju sa predlogom da se član 8. briše. U članu 8. osnovna je namera da u ugovoru obavezno mora biti navedena stvarna cena kojom se nešto plaća ili kojom se prenose sredstva. Amandmanom se predlaže da se član 8. briše jer se predlogom ovog člana ništa konkretno ne postiže, odnosno ne postoji garancija da će se takav ugovor poštovati shodno ovom članu. Ko uopšte može da garantuje da će ugovor biti ispoštovan iako ima cenu, odnosno navedeni iznos? Zar je malo slučajeva da u ugovoru stoji manji iznos, fiktivan, a veći deo posla se završava gotovim novcem ili, popularno, u kešu. Bezbroj je takvih primera sa fakturisanjem robe iz uvoza ili one koje se izvozi, jer cena robe je uvek stvar dogovore dve strane. Ništa neće značiti ako se u ugovoru navede cena koja nije stvarna samo da bi se ispoštovala ova zakonska procedura kako je navedeno u članu 8. Ugovor sam po sebi ne mora da predstavlja realno stanje stvari za ona lica koja se bave mutnim poslovima. Upravo to dokazuju ugovori koji posle izvesnog vremena počinju da se dopunjuju dobro poznatim aneksima. To nije samo slučaj kod sklapanja ugovora o spoljnotrgovinskom poslovanju, toga ima i kada se radi o ugovorima kojima se regulisala prodaja mnogih preduzeća u Srbiji, i to stranim kompanijama. Ono što ne treba da stoji u ugovoru stajalo je u aneksima ugovora. Tamo je sve ono što ne treba da upada u oči. Uzmimo npr. ugovore koje je sklapala beogradska gradska vlast, odnosno vlast DS-a u vezi sa rekonstrukcijom mnogih ulica u Beogradu. U ugovoru jedna cena, a na kraju sa aneksima to izađe nekoliko puta više. To samo dokazuje ono što odavno govore radikali, da se DS bavi mnogim mutnim i prljavim poslovima pomoću kojih se bogate pojedini miljenici ove žute interesne grupe. I, kada u žižu javnosti dospe neka afera oko cena iz ugovora za obavljanje određenih poslova ili usluga, akteri se odmah pozivaju na ugovor, a u ugovoru je, u stvari, fiktivna cena. Anekse niko ne pominje niti se na njih poziva, jer su nepoznanica za zainteresovanu javnost. Uzmimo npr. slučaj Fabrike cementa Novi Popovac. Svi traže ugovor o toj kupoprodaji da ga proučavaju i na osnovu njega traže neka svoja prava, a u njemu nema ničega. Malo ko zna da je posle sklapanja tog ugovora sačinjeno još 20 aneksa tog ugovora u koje retko ko ima uvid. Čemu onda ovaj član 8. kojim se traži da se navede stvarna cena u ugovoru, ako je očigledno da to neće imati nikakvog efekta jer još uvek nema preciznog zakonskog mehanizma koji bi onemogućio nepoštovanje navedene cene iz ugovora. Odliv novca u inostranstvo se može sprečiti i na druge načine, ali ovako sigurno ne. Dosadašnje afere sa kojima su bile povezane ličnosti iz krugova izvršne vlasti upravo su pokazale kako se iznosi, gde se nalazi i kako se vraća oprani novac u Srbiju. Kajmanska, Maršalska i Sejšelska ostrva samo su trenutne stanice tog novca i mi ih vidimo kada se ovde pojavi, i te ljude kao kupce profitabilnih preduzeća. Koliko bi ovaj član 8. bio značajan da se u ugovoru obavezno navede novčani iznos, stvarni iznos može se najbolje sagledati na primeru bivšeg ministra Prvoslava Davinića (kadar G17 plus), koji je upravo takvim ugovorima naneo veliku štetu Srbiji. Setite se samo ugovora oko iznajmljivanja izraelskog satelita – 45 miliona evra, pa nabavka vojne opreme u vrednosti od više stotina miliona evra. I šta vredi i da ima i da nema tog iznosa u ugovoru ako je neko ko je sklon kriminalnim radnjama zauzeo važnu državnu funkciju. Ili Trizon, koji je ukrao 27 miliona evra; a da vas podsetim, toliko je vredela kosjerićka fabrika cementa. Znači to je ukrao od NIS-a, bez obzira da li je bilo cene ili nije bilo cene u ugovoru. Jednostavno, on je završio svoj posao. Nažalost, ima i onih koji bez ugovora preuzimaju ogromne sume novca, i to ekspert iz Narodne banke Srbije poput viceguvernera Dejana Simića koji plastične kese sa stotinama hiljada evra nosi kao povrće sa pijace. Pozivam poslanike da u danu za glasanje prihvate amandman SRS na član 8. sa predlogom da se ovaj član briše.
Hvala. Da li još neko želi reč o amandmanu? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Gospodine Mihailoviću, neću da nabrajam ove afere samo zbog vas, jer onda će i vas da optuže da ste fašista. Molim vas, član 8. kaže ovako: "Rezident ne može izvršiti naplatu, plaćanje ili izdati nalog za plaćanje, odnosno izvršiti prenos nerezidentu, na osnovu ugovora u kojem nije navedena stvarna cena", ko utvrđuje stvarnu cenu, "ili na osnovu neistinite isprave". Ko utvrđuje da li je isprava istinita ili neistinita? Na ta dva pitanja kada dobijete odgovor onda vidite koliko je besmisleno ovo što se napiše, ali ono ima svoj prirodni nastavak, a taj nastavak je član 58. Kaže se ovako: "Ko izvrši naplatu, plaćanje ili izda nalog za plaćanje, odnosno izvrši prenos nerezidentu iznosa koji prelazi 100.000 evra, na osnovu ugovora u kojem nije navedena stvarna cena ili na osnovu neistinite isprave, kazniće se za krivično delo kaznom zatvora od jedne do deset godina. Za pokušaj izvršenja dela iz stava 1. ovog člana kazniće se." A mi smo skoro donosili Krivični zakon, sva krivična dela treba da budu u tom zakoniku. Ne želimo da bude krivično zakonodavstvo razasuto u 250 zakona, pošto se hvale da su 250 zakona doneli. Prvi problem: zabrana vršenja krivičnih dela postoji; to je propisano i Ustavom i Krivičnim zakonom. Zašto se ovde to ubacuje? Ako uzmete ovo - 100.000 evra, kao merilo, onda stvarno neko može da postavi pitanje – što niste pohapsili do sada. Koliko znam, neću opet spominjati imena zbog gospodina Vojislava Mihailovića da ga ne prozivaju, ali ni ostavinski postupak odjednom ne može da se završi, 30 - 40 stanova, ne zna se šta je; normalan čovek u svom životu, kako god da se okrene, ne može da zaradi milion dolara. To su mnogo bolji matematičari i ekonomisti od Albijanića računali i došli do tačne matematike, da jedan čovek u svom životnom veku legalno može maksimalno da zaradi milion dolara. Sad se kod nas ljudi hvale kako su bogati, ali oni kažu ovako – nemojte da me pitate za prvi milion, a sve ostalo ću da vam kažem, do poslednjeg dinara, kako sam zaradio. To je neka stara izreka sa Bliskog istoka. Znači, ovde ste napisali član po sistemu da jednim prutićem treba da uplašite mečku. Kako ste ga napisali? To ništa ne znači ako neko ne napiše stvarnu cenu. Ko utvrđuje stvarnu cenu? Videli ste sami, Drašković je telefonom glasao da Savet ministara potpiše neki ugovor i onda stradao jadni Davinić ni kriv ni dužan. Hajde da pričamo o ovim poslovima oko trgovine Hamović - Lazarević. Što ne date taj izveštaj Anketnog odbora da se pogleda? Zašto onda unosite ovako nešto kada znamo da će u startu selektivno da se primenjuje? Znači, stvarna vrednost, navodno neke isprave, a da vas samo podsetim, pre člana 8. se nalaze članovi 4. i 5, gde ste rekli – 180 dana si amnestiran, na sve moguće načine, niko ne sme ni da posumnja da si došao u situaciju da treba da se primeni član 8. E sad, da ovi koji su veliki eksperti ne bi nas prozivali, mogu oni za čas preko medija da okrenu – radikali traže da se izbriše taj i taj član, a tim i tim članom se zaustavlja to i to, pošto radikali traže brisanje, radikali su upravo za ekspanziju tog i tog kriminala. Nije priča takva. Priča je takva što se vi borite protiv kriminala deklarativno i selektivno. Juče sam vam sat i po čitao izveštaj nadležnih državnih organa iznad kojih stoji Vlada Republike Srbije i pozivao vas da uradite ono što ste napisali u vašim izveštajima. Hajde da vidimo kada će to da se završi. Neće da se završi, znam unapred odgovor, jer se ne razlikujete od vlade Zorana Živkovića i Zorana Đinđića. Da vas podsetim kako se to ne razlikujete. Članovi Odbora za bezbednost imali su prilike da slušaju kako su nekad izgledale sednice za vreme Živkovićeve Vlade, pa Batić kaže – ja ću da hapsim ovoga, on je kriminalac, onda Čeda kaže – ako tog mog dirneš, onda će Mihajlović da hapsi ovog tvog. Slično je, identično i u ovoj vladi, samo što sada ova vlada ima deset sponzora, deset odvojenih, selektovano, sređeno, podeljeno, parcele određene, ovaj je za metale, ovaj za hemiju, ovaj za prehranu, ovaj je da proda poljoprivredno zemljište našim vekovnim neprijateljima, ovaj je za ovo, onaj za ono. Cveta demokratija, dok nas jednog dana ne obavestite – ljudi, stvarno smo izgubili državu, a sve smo učinili da je sačuvamo, a pošto smo sve činili, pa nismo taj posao završili, sad je vreme da demokratija procveta, da mi odemo sa vlasti, pa voljom naroda neko drugi dođe, pa on neka trlja glavu da li će moći da se snađe u tom haosu koji ćete ostaviti. Usput, lepe pričice, usput koalicioni kapacitet, svako sa svakim i cveta demokratija u Srbiji, samo što je Srbija manja i manja, bolesnija, tužnija itd. To je efekat vaših zakona. Na bazi ovog člana pouzdano mogu da vam kažem da će da se hapsi Karić, ali neće da se hapsi Hamović. Hapsiće se ovaj, ali neće onaj, kako rekoste, za 27 miliona. Da bi se očuvao ovaj vid kohabitacije mora da se napravi uravnotežena selekcija, kao što na RTS-u, zna se, pet minuta Vojislav Koštunica, drugih pet minuta Tadić, a ostali nisu bitni. E, tako će da bude, malo ćemo Karića, malo ćemo ovoga, malo ćemo onoga. Građani, znajte, čim krene hapšenje, znači, lokalni izbori su blizu, da se stvori jaka poruka, ova vlada se oštro bori protiv kriminala. To treba da traje onoliko koliko vest preko televizije kao medija traje, vrlo kratko, sa jakim emocijama; naravno, to se sve forsira uoči dana lokalnih izbora, praktično se menja izborna volja građana na taj način i sve je to demokratski. Ja ću izlaziti malo češće, pošto imam i zadatak kao član stranke, a imam i veliko zadovoljstvo kao pojedinac da raskrinkam ovu vlast koja od 5. oktobra vedri i oblači u Srbiji, da je raskrinkam po svim segmentima, da je ogolim, da svakom u Srbiji bude jasno da ovo ništa ne valja, da ovo sa demokratijom nema pojma, da su ovo samo prazne iluzije kako bi se građani prevarili. Samo da se građani prevare, ako uspeju makar jednog da odvrate od SRS, oni su zadovoljni. E, to je ta politika. Zato će radikali od 10 do 18 časova svakog dana po svakom amandmanu maksimalno da koriste demokratske tekovine parlamentarizma Predraga Markovića, ponovo o Poslovniku...
Gospodine Krasiću, prekoračili ste vreme. Gospodine Krasiću, zahvaljujem se na vašem pokušaju da me branite od neosnovanih optužbi, ali zaista nema potrebe, pustite da se sam branim. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Miljko Četrović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidite kako to izgleda kada pišete zakone, u članu 23. već prva nedoslednost u svim ovim rigoroznim članovima koji definišu rokove i način na koji novac koji se dobija po osnovu izvoza robe treba da se vrati u državu. Narodni poslanik Miljko Četrović koji je podneo amandman u ime SRS traži da se član 23. briše, a u članu 23. se kaže: "Rezidenti - pravna lica mogu nerezidentima odobravati finansijske kredite iz dobiti koju rezidenti ostvare poslovanjem u inostranstvu i to pod uslovom da je nerezident - dužnik po kreditnom poslu u većinskom vlasništvu rezidenta." U prevodu bi to značilo da ukoliko neko pravno lice sa teritorije Republike ima u svom većinskom vlasništvu i pravno lice van teritorije prihod koji je ostvaren prilikom izvoza robe može da ostane na teritoriji one zemlje gde se roba izvozi. Znači, devizna sredstva koja se dobijaju prilikom izvoza, a treba da težimo da sve što se proizvede, odnosno ono što se izvozi, da bude na teritoriji Republike, da se taj novac vrati proizvođaču, da se napravi novostvorena vrednost, da se uposle kapaciteti privrede i tako dalje, da se taj posao nastavi, ali mi dolazimo u jednu drugu situaciju da ta sredstva ostanu van zemlje. Ovaj zakon, ovakav kakav jeste, pisan je i u interesu banaka. To ćemo videti kasnije, dakle, u nekim drugim članovima ovog zakona gde se određuje kako se prodaju devizna sredstva ostvarena po osnovu izvoza, kako se prodaju devizna sredstva uopšte, da li je moguće njima trgovati na slobodnom tržištu ili određena banka može da ima monopol na tom tržištu. Koliko je ta moć banaka koje su trenutno ovde visoka možemo da vidimo iz trenutne situacije na deviznom tržištu. Znači, neposredno pre 1. jula dolazi do pada evra i neko će da kaže – znate, na tržištu trenutno ima mnogo deviza, pa zato dolazi do tog pada evra. Ja se ne bih složio sa tim, to je veštački izazvano, jer u sledećih 40 ili 50 dana na teritoriju Republike treba da dođe oko milion građana koji žive u dijaspori, odnosno na privremenom radu su u inostranstvu. Oni dolaze sada da bi doneli određena sredstva članovima porodice, da bi možda nešto i kupili ovde, da bi nešto napravili, znači računajte po glavi 1.000 evra, u sledećih 40 - 50 dana otkupiće se po nešto nižem kursu, ne beznačajno nižem već 5 - 7%, negde oko milijardu evra, što znači da će poslovne banke samo na osnovu razlike u kursu, da ne spominjemo provizije koje naplaćuju, da ostvare prihode od 70 do 80 miliona evra. Onda se pojavljuje guverner koji kaže – nema problema, sprečićemo mi to, izbacićemo iz deviznih rezervi određenu količinu deviza na tržište, odnosno dinara i tako peglati kurs. Zanimljiva je ta briga koja je isključivo u interesu banaka, jer će sva ta sredstva koja budu plasirana opet završiti u bankama. Po završetku sezone godišnjih odmora očekuje se skok evra, sigurno će biti veći nego što je bio pre pada, znači opet 5 - 7% ili celih 10%, jer očekujete do kraja godine da evro bude u iznosu u dinarima sa tri broja, znači, opet će i na toj razlici banke da zarade između 70 i 80 miliona evra bez provizije. Kada se sve to pogleda, ovakav zakon, kako je napisan, koncipiran, isključivo služi poslovnim bankama koje su se odjednom našle ovde na teritoriji Republike. Naše domaće banke ukidane su baš kada se prelazilo sa zapadnoevropskih valuta na evro, a najveća zasluga je tadašnjeg guvernera Narodne banke Mlađana Dinkića. Sada te banke, koje su zaradile ogromna sredstva samo na promeni deviza, koje su došle do poslovnog prostora domaćih banaka koji je bio ekskluzivan, i dalje nastavljaju da vedre i oblače i da kontrolišu monetarna tržišta na teritoriji Republike. Zanimljivo je i to kako se naša Narodna banka odnosi kada su u pitanju krediti prema građanima ili tzv. potrošački krediti. Odnosi se tako što neprestano pokušava da smiri tu kreditnu potražnju povećanjem iznosa depozita koji banke daju prilikom odobravanja kredita Narodnoj banci Republike Srbije. Sasvim slučajno razgovarao sam sa predstavnicima nekih banaka koje su otkupljene od strane stranaca i kada sam pitao zašto ne plasiraju malo više kredita u privredu, zašto ti krediti nisu povoljniji, kažu – nama je svejedno hoćemo li privredi ili građanima, jer kamatne stope su iste, a nama je cilj da plasiramo građanima, jer mnogo lakše dolazimo do plasmana samog kredita. Naša centralna banka nije ništa uradila da razdvoji kredit koji ide u privredu, koji je investicionog karaktera, od kredita koji ide građanima. Mislim da je to veliki problem Narodne banke, jer samim tim naša privreda ne može da prati tu kreditnu politiku koja se vodi među građanima. Posledica je da odjednom na tržištu imate više novca, nego robe koja može da odgovara toj količini novca. Kada biste kroz monetarnu politiku, odnosno, iznos depozita koji se daje za kredite smanjili kada idu u privredu i kada bi ti krediti bili povoljniji, kada bi čak i sa tom valutnom klauzulom bili približni kreditima koje te iste strane banke na svojim teritorijima plasiraju, sigurno ne biste imali problema sa kreditima koje podižu građani, jer bi privreda došla do povoljnijih kredita, a samim tim količina robe koja bi bila ponuđena bila bi veća i smanjila bi se potreba za kreditiranjem građana od banaka, jer bi mogli kroz neku novostvorenu vrednost, kroz proširenje kapaciteta, kroz povećanja obima poslovanja da prime veće plate, samim tim da potreba za kreditima bude manja. Izgleda da Narodna banka ima interes samo u jednom pravcu: kako da očuva banke koje su na tržištu i istovremeno kako da očuva dinar. O standardu građana ne brine, o privredi takođe i to su problemi koji postoje od kada ste na vlasti. Slažem se da su neki rokovi kratki u starom zakonu od 90 dana, ali bih hteo da ipak neko ko se ikada bavio spoljnotrgovinskim poslovanjem, uvozom, izvozom, nabavkom robe, repromaterijala za uvoz, sezonske robe, investicijama kod samog dobavljača za sirovinu, pod kojim uslovima će tu sirovinu da dobije ako je plati godinu dana unapred, sigurno su mnogo povoljniji, pogotovu ako ima slobodna sredstva... Znači, mi na ovaj način dobijamo da ako ima slobodna sredstva ne može da ih plasira, ne može da ulaže, a naše tržište je ograničeno koliko robe može da proguta i ne može više; znači, taj novac drži kod nekih banaka, daju mu neku kamatu na sredstva po viđenju, mislim da je to 1,2% i to je najviše što može da se dobije; ta ista sredstva banke plasiraju građanima od 10, 12, 14 i 16%, a sa valutnom klauzulom ide i preko 20% na godišnjem nivou. Ko je u tome dobar? Banke. Nešto možda malo Narodna banka koja kroz ta sredstva dolazi do nekih sredstava iz depozita banaka zbog davanja kredita. Znači, ovakvim zakonom i ovakvim članom 23. vi samo na određeni način pojačavate i povećavate sve posledice koje sam nabrojao. Mislim da biste kada je u pitanju spoljnotrgovinsko poslovanje, pogotovo kad je izvoz u pitanju, morali više računa da vodite o plasmanu robe i uvozu repromaterijala koji je namenjen izvozu i da tu malo više sluha imate, jer svako ko je ozbiljniji kada sklapa ugovore o svom poslovanju, sklapa te ugovore za neku dugu saradnju, nikako za kratkoročnu. Što je saradnja duža, uslovi i za jednu i za drugu stranu su po pravilu povoljniji. U tome i jeste problem, tako da će od ovog zakona najveće koristi imati isključivo uvoznici i banke. Uvoznici zato što će na mnogo lakši način da dolaze do deviznih sredstava da budu povlašćeni, banke zato što će u čitavom ovom poslu da naplaćuju provizije, da špekulišu sa kursnim razlikama dinara u odnosu na evro. Jer, moramo biti svesni da je evro ipak centralna moneta na teritoriji Evrope, a valjda je svima to jasno, mada stalno deklarativno pričate idemo u Evropu, mi smo u Evropi i moramo da prihvatimo tu činjenicu da naše devizno tržište radi u paritetu sa evrom, a ne sa nekom drugom valutom.
Reč ima narodni poslanik Goran Jakšić.
Poštovani predsedavajući, kolege narodni poslanici, dobro je da se u ovakvom domu, najvišem zakonodavnom telu ove države, vodi briga (nadam se iskrena briga) o tome kakvu će korist od nekog zakona imati najširi sloj građana. Naravno, svaki zakon je na neki način specifičan, neki su malo više opredeljeni određenim strukama, delatnostima, neki malo šire. Naravno, da sada ne ponavljam, to svi znaju, a znaju i građani. Kada je u pitanju zakon o deviznom poslovanju, zakon je, po mojoj proceni, a mislim da je i dobar broj ljudi upravo iz te struke i zainteresovanih za te probleme iskazao da je zakon vrlo dobro urađen, da otvara, uz određene kontrolne mehanizme koji naravno u ovoj stvari moraju da postoje, jedan priličan nivo slobode koji je potreban. Mi moramo polako da oslobađamo, iako mora da postoji kontrola određene aktivnosti u ovoj delatnosti. Naravno, to mora da bude prilagođeno i sistemu poslovanja, finansijskom nivou na kome se nalazi privreda u ovom momentu, sektor poslovanja bankarskog, kreditnog i uopšte deviznog poslovanja, pošto zakon pre svega to tretira. Zakon je, po mojoj proceni i onome što sam imao prilike da čujem, dobro urađen, izmene su pravljene da doprinose razvoju uopšte ekonomije i onog dela koji se bavi izvozom. Opredeljujemo se kao država, kao ekonomija ka izvozu kao strateškom opredeljenju. Dakle, delatnost uopšte, da bi podstakla razvoj ekonomije, u proizvodnji treba da bude opredeljena samom izvozu. Ne vidim da je loše ako bi od zakona o deviznom poslovanju korist imali izvoznici. Naravno, pri tome to ne treba da budu samo izvoznici, tu se potpuno slažem. I, sa treće strane, ako imaju korist izvoznici i neki drugi, uopšte država, u principu, ne sme da ima štetu i mislim da je to princip koji važi za sve zakone. Zakon ne sme da bude rađen tako da izaziva štetu. Ovaj zakon i sa te strane ispunjava taj uslov. Po pitanju, bilo je govora o tome, trenutnog dešavanja na deviznom tržištu, kada su u pitanju banke, odnosno kada je u pitanju kurs, ako ćemo da se direktno bavimo tom matematikom tržišta deviza stvari stoje jasno. To se sada dešava. Pošto mi imamo specifičan plivajući kurs, koji je u dobroj meri uslovljen kretanjima ponude i potražnje na tržištu deviza, ako imamo veću ponudu deviza automatski pada cena deviza. To je jednostavno princip, taj princip je ustanovljen. Sada zaista, to je realno, dolazi više ljudi u Srbiju koji sa sobom nose devize. To da bude jasno. Oni će doneti neke devize svojoj rodbini, prijateljima itd, ali te devize neće potrošiti odmah, bar se nadam, u smislu da ih pretvore u dinare, ali će verovatno ponuditi, i to se i dešava, bankama da ih konvertuju u dinare. Taj mehanizam ne znam da li će neko ovde sada da ospori, a nije osporeno, jeste da veća ponuda deviza na tržištu izaziva pad cene deviza. Apsolutno ono što je rekao, bez namere da bilo koga branim ili reklamiram, guverner Narodne banke – da će ipak, iako je on toga svestan, ponuda izazvati automatski, po zakonu tržišta koji važi i za devizno tržište, pad cene evra, da će oni određenim aktivnostima pre svega u delu rezerve uticati da taj pad cene evra ne bude velik, nego da ipak bude na nivou u kome neće da izazove neku vrstu devastiranja samog tog posla.
Replika, narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo, čini mi se, kada su u pitanju ovakve diskusije, da neko pravi greške u koracima. Zakon ponude i potražnje na deviznom tržištu važi kada imate višak deviza, ne zato što vam građani iz inostranstva dolaze ovde, nego imate višak deviza kada više plasirate robe, pa se od prodaje robe dođe do tih deviza. Ovo je najobičnija posledica špekulacije banaka. Šta ćemo sa građanima koji su štedeli celu godinu da bi sada otišli negde na godišnji odmor i kupovali evre po 87, 88, 89 dinara? Šta ćemo sa njima, ko je na gubitku? Ovi građani koji žive ovde. Ko će biti na dobitku? Opet banke od kojih su kupili te devize po 88, 89 evro, a sada ih te iste banke otkupljuju po 86, a prodale su ih po 88, 89. Nemojte tako. Mere koje preduzima Narodna banka nisu efikasne. Uopšte ne vode računa o tome. Još nešto, to što vi pričate za rokove 180 dana, ovako, onako, to rešite samo jednim najobičnijim zakonom koji može da bude sadržan u ovome: za svaki evro koji se izveze i naplati u roku od 180 dana, a roba, sirovina isključivo je domaća, izvoznik ima 10 evrocenti za svaki evro izvezene robe, kao što rade ozbiljne zemlje. Što ne pratite šta radi Hrvatska i kako pospešuje svoj izvoz? Nedostaje vam tih 200, 300 miliona evra u budžetu? U budžetu od preko pet milijardi evra? Hvalite se suficitom. Suficit koji plasirate u kamati zaduženja države. Što ga ne plasirate u privredu? Što taj suficit ne opredelite za stimulacije za izvoz? O čemu pričate? Očigledno je da ste pobrkali. Mi smo zarad izvoza napravili samo Agenciju za pospešivanje izvoza i onaj ko hoće da izvozi mora da plaća toj agenciji proviziju. Znate, onda mi ne treba agencija. Sigurno ću ja više računa da vodim o svom novcu nego ta agencija o meni, ali ja moram da joj platim. Zašto? Da bi neko izašao za ovu govornicu i rekao – to je isključivo radi povećanja izvoza. Koji je rezultat? Nikakav. Često kontraefektivan. Znači, umesto ovakvim rigoroznim načinom da dođete do deviza koje će opet da koriste poslovne banke, jednostavno dajte stimulaciju izvoznicima. Dajte im stimulaciju, ta stimulacija, tih 10 evrocenti neće nigde da završi nego će samo da utiče da proizvođači više robe plasiraju, da radnici više rade i veće plate primaju. Valjda o tome brinete, a ne o bankama. Ne bojte se za banke, znaju one o sebi dobro da brinu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon o deviznom poslovanju, član 25, jedna je od najvećih opasnosti koje vrebaju građane Srbije sa svih strana, jer je definisanje stambenih kredita, odnosno kredita za kupovinu nepokretnosti u valuti evro ili švajcarski franak nešto što je, uz kamate koje banke pokušavaju da prikažu kao povoljne za kupovinu stambenih objekata, danas najveća opasnost za mnoge građane. Oni, naravno, moraju da razmišljaju kroz 10 ili 20 godina, bez obzira na to u kom su životnom dobu, a ispunjavaju uslove da dobiju taj kredit, šta će dalje da se dešava sa privredom u ovoj zemlji, sa njihovim primanjima, kako će da vraćaju kredite pod tim i takvim kamatnim uslovima. Ja sam od svih poslanika možda najviše ponuda svih poslovnih banaka u zemlji za kupovinu stambenih objekata pogledala, jer sam lično zainteresovana da rešim taj svoj problem, koji imaju i mnogi građani Srbije, milioni ili ko zna koliko njih, i nisam naišla, uz racionalno razmišljanje i uz savete ljudi koji se razumeju u bankarstvo i ono što može da usledi nakon niza godina, ni na kakav pozitivan stav po ovom pitanju. U startu imate mogućnost da vidite šta vas očekuje i da je ta devizna klauzula samo jedna od otežavajućih okolnosti. Zato sam, u ime SRS, predložila da se stav 2. briše i da država, ako već želi, i tzv. Nacionalna korporacija koja je ostvarila određene ponude za kupovinu nekretnina za ljude koji imaju 45 godina, uz nekakvu pomoć države, da se opredeli onda za to da štiteći nacionalnu valutu pomaže ljudima, ali tako što će da posreduje kod pojedinih banaka (a ako ne žele sve onda će biti isključene iz igre) da daju kredite u dinarima. Te banke su po mnogo povoljnijim uslovima došle do kapitala koji nude na srpskom tržištu, za šta naplaćuju enormno visoku kamatu, počev od ovih kredita, što bi rekao gospodin Moma Marković - uđeš, izađeš i gotov si, preko svih ostalih pozajmica za letovanje, zimovanje, kupovinu razne opreme koja je potrebna ljudima za domaćinstva, jer naš narod je željan svega i ko dolazi u situaciju da razmišlja o tome kako će jednog dana da dođe u posed neke nekretnine. Čujem žali se i predsednik Republike da nema rešeno to pitanje, pa su čak jutros objavili kako je stekao svoj prvi kapital; doduše, početak mu je bio dok nije upoznao Trizona, jednog od najvećih mafijaša i lopova koji ga je finansirao i pobegao sa 27 miliona evra, ali priseća se tih prvih dana i kaže da je teško zarađivao novac, naročito zbog toga što je bio neuspešni čobanin i nije mogao da sačuva ovce. Ja mu ne bih dala dve nacrtane koze da čuva, ako mene pitate, pa i oni građani koji su poverovali da te dve nacrtane može da sačuva očigledno se kaju, jer su glasali za takvog predsednika koji nije ni ambasador privrede, niti je omogućio da ljudi povoljnije žive u ovoj zemlji. Što se tiče njegovog lopovluka i onoga što on jeste zaista, Boris lopov, to je tačno i jedino što ide uz njegovo ime. Kada su u pitanju pošteni ljudi, sa iskrenim namerama, koji pomisle na osnovu tih propagandnih spotova i tih ponuda da je to lako rešiv problem, neke banke i referenti, bez obzira na to što tu rade za platu i žele da imaju što više klijenata, možda ih upozore na opasnost koja ih vreba u startu, a neki baš ne, nego im jednostavno daju aplikacioni list, pa vi izvolite, pogledajte i ako razumete - razumete, a ako uopšte ne poznajete tu materiju onda ko vam je kriv, jer su tako smislili guverner, ministar finansija, koji su omogućili tim velikim stranim bankama da posluju po domaćim, znatno povoljnijim uslovima za njih. Osiguranje kredita za kupovinu nekretnine, koje se takođe plaća u devizama, veoma je visoko, od 1,5 do 2 posto. Takođe, i provizija koja se plaća prilikom obrade zahteva kod ponošenja kredita, da li je u pitanju laki keš, koji potpuno uništava ljude i njihove ionako siromašne budžete; naizgled im je to primamljivo, to je Đelićev laki keš, i misle da će time u trenutku da reše neke probleme. Ali, prve muke nastaju, i to tek sada mnogi ljudi kažu, posle nekoliko meseci, kada im je sve teže i teže da otplaćuju taj iznos u devizama, a naročito zbog toga što su kamate nezagarantovane kako za ove keš kredite do pet godina, jer ste i sami videli, bez obzira na to što guverner lije krokodilske suze, pa kao dao upozorenja preko kol centra Narodne banke određenim bankama da spuste kamate, jer one navodno to rade bez njegove saglasnosti, ništa od toga, "pojeo vuk magarca", te kamate se povećavaju i povećavaju kod stambenih kredita. Kada vam neko da pregled u devizama kako to izgleda za narednih 25 godina i kada vidite navodno opadajuću kamatu, vi u stvari platite dva i po stana, jer je to jedna velika prevara, zavisi od banke do banke, od dva do dva i po, zavisi u kakav aranžman uđete, da li sa depozitom ili bez toga, koji je rok otplate, onda je to neizvesnost, koja je u startu još sumnjivija zbog činjenice da je kredit u devizama, a nije u nacionalnoj valuti. Rekla sam pre 15 dana, kada smo razgovarali o nekom drugom zakonu, da je ruska državna Duma pred usvajanjem zakona koji štiti njihovu nacionalnu valutu, kompletan privredni rast i ulogu države u finansiranju i izgradnji stambenih objekata, a i kreditna politika koju ta država ima je sasvim drugačija od ove ovde. Na tzv. drugom čitanju je zakon koji će posle trećeg da bude usvojen jednoglasno u ruskoj državnoj Dumi, na predlog njihovog predsednika države, da štiteći rublju kao nacionalnu valutu nijedan deputat, nijedan ministar, nijedan državni zvaničnik nigde ni na jednom mestu ne može da nađe ekvivalent u nekoj drugoj valuti, da kaže dolar, taman posla, da kaže evro umesto rublje. A ovde je to tako uobičajeno, pa je zato i ovaj zakon omogućio ovim bankama i svima onima, čak i pojedincima da se drznu, kao što je to bio slučaj u Kragujevcu prošle godine i naknadno su to korigovali, da lokalnu komunalnu taksu izraze u evru, a kamoli banke koje jednostavno imaju tu mogućnost, dobile su dozvolu za rad. Kako naš narod kaže, ovce su za šišanje, ne ove Tadićeve koje nije sačuvao, nego ovi drugi koji jednostavno podlegnu tim uticajima i tim propagandnim ponudama koje jednostavno dovode ljude posle izvesnog vremena u tešku situaciju. Pogledajte kako je to u zemljama u okruženju. Mi smo prošle godine, kao članovi parlamentarne delegacije ispred Odbora za odbranu i bezbednost, delegacije koju je predvodio gospodin Mirčić, boravili u Bugarskoj. Sve ove banke sa zapada koje posluju ovde, posluju i u Bugarskoj. Obratili smo pažnju na one bilborde i daleko su niže kamate za stambene kredite, s tim što je daleko niža cena kvadrata stambenog prostora u njihovom glavnom gradu, u centru Sofije nego ovde, pa čak je jeftinije nego u Kragujevcu gde je ta cena od 800 do fantastičnih 1.200 evra, zavisi šta i gde kupujete i kakva je opremljenost. Ali, i oni koji su ušli u te aranžmane pod povoljnijim kamatama tamo u susednoj Bugarskoj pred neizvesnošću su posle nekoliko godina kako će do kraja svog radnog i životnog veka to uspeti da plate. Dakle, mnogo bi bolje bilo da se država pozabavi time na koji način da štiti nacionalnu valutu, ako joj je to interes, pošto ovih dana vidimo i sve ove izjave u prilog tome kako jača dinar, navodno, vode u tom pravcu, međutim, to je samo deklarativno i to je samo u političke i propagandne svrhe. Da to zaista želite, prihvatili biste ovaj amandman i time naterali sve ove poslovne banke da, uz kamatu koju propisuju, uz daleko povoljnije uslove kada su u pitanju depoziti i svi ovi procenti koji idu uz podnošenje zahteva za kredit, daju stambene kredite u dinarima. Mnogi ljudi su se pitali i danima se vodila polemika oko toga, pa se čak i Jelašić oglašavao više puta, doduše onako smušeno, čas je govorio jedno, čas drugo, zašto neke banke žele sebe da osiguraju, pošto su u startu imale samo ponudu u švajcarskim francima, zato što ni one same ne veruju, kao i većina građana pojedinih zemalja članica EU koje su imale prilike da se izjašnjavaju tokom prošle godine na referendumima oko usvajanja ustava EU, u opstanak te evropske zajednice, kao što ni mnogi građani Srbije ne veruju u vaše obećanje da će to da se desi ne znam koje godine. Sada se to više ni ne zna, jer je sve neizvesno. Građane koji žive ovde, čije je opredeljenje da ovde rade, da školuju svoju decu, da započnu bilo koji posao i da su u platežnoj mogućnosti da uđu u bilo koji kreditni aranžman, svakako više interesuje da li će država da se pobrine u budućnosti za to da im daje kredite u nacionalnoj valuti. To što NBS, a naročito ministar finansija, dozvoljava vršljanje pojedinih banaka, ne mogu da kažem da to sve rade, ali pojedine u ovako siromašnom društvu kupe kajmak na najbrži mogući način, pokazuje odnos države, ministra i guvernera prema sopstvenim građanima. Njih apsolutno nema ko da štiti. Ti ljudi su, imate ih sigurno u vašem okruženju i među rođacima, prijateljima i komšijama, jednostavno prinuđeni, mnogi zbog gole egzistencije, da uzimaju kratkoročne kredite, a za stambene, možda gospođa, kao i juče onaj gospodin, jednostavno nema prava da govori, jer ministar nije tu, ima podatak koliko je već sklopljeno ovakvih ugovora preko korporacije ili uopšte podatak o zaduženju građana za stambene kredite samo u prošloj godini. Pre nekoliko dana naši mediji su objavili da po pitanju ovih kratkoročnih pozajmica i ovih kredita do 5.000 ili 10.000 evra, a najčešće su oni po nekoliko hiljada, sada u proseku svaki građanin Srbije duguje 850 evra. To je neverovatna cifra. U proseku, jer ima onih koji uopšte nisu uzeli taj kredit i ne pada im na pamet, ma u kakvoj da su situaciji. Taj prosek je jako visok. Opet ću da se vratim na onaj slučaj sna jednog prosečnog Kanađanina koji kaže da mu je najveći cilj u životu, zaista je to tamo tako, bez obzira na uspešnost privrede i mnogo veća primanja, da se oslobodi mnogobrojnih platnih kartica i kredita po raznoraznim bankama, u koje su ljudi, svesno ili nesvesno, srljali iz muke ili neki zbog toga što su želeli u trenutku više. Sve je to normalna ljudska želja i reakcija svakoga od nas. Svi smo živi ljudi i želimo, pre svega mi srpski radikali, da stvorimo bogato društvo i da živimo u društvu u kome će ljudi koji su spremni da se bave određenim poslovima, da poštuju zakone ove zemlje, da zarađuju, da privređuju, da se zapošljavaju, da radnici, penzioneri, deca u Srbiji imaju bolje uslove za život, da nezaposleni dođu u situaciju da imaju bolje socijalne programe, mogućnost za prelazak na drugo radno mesto i da im država pomogne. Jednostavno, ovo nije apel, nego jedina moguća stvar u ovom zakonu – da se izbriše stav 2. i da se prihvati moj amandman, ako želite da date nadu svim ljudima u Srbiji koji žele da kupuju nekretnine u budućnosti da će država da stane iza njih i da će štiteći nacionalnu valutu da im omogući da budu bar donekle sigurni da će moći kroz svoj radni i životni vek taj kredit i da vrate, kad se već skuće i kada uđu u jedan takav aranžman.
Reč ima narodni poslanik Goran Jakšić.
Poštovani predsedavajući, kada bi u Predlogu zakona o deviznom poslovanju, koji danas razmatramo u pojedinostima, stajalo da banka fizičkom licu, odnosno rezidentu odobrava kredit u devizama radi kupovine nepokretnosti u zemlji, apsolutno bih, mislim i G17 plus, bio za to da se amandman prihvati. U Predlogu zakona u stavu 2, što mislim da je vrlo bitno i to je velika razlika u odnosu na tu potencijalnu mogućnost koju sam malopre rekao, piše da banka može (znači, ostavlja se samo kao mogućnost) da rezidentu - fizičkom licu odobri kredit u devizama radi kupovine nepokretnosti. Ovo je samo alternativna varijanta bankama, koja je ovog puta data kao zakonska mogućnost u Predlogu, da ovakve poslove kreditiranja rade i direktno u devizama, ne samo obračunski u devizama, nego direktno dajući kredit fizičkom licu - rezidentu u devizama. Dinar je u Srbiji blizu 200 godina zvanična moneta, sredstvo plaćanja. Moram da kažem da mi je veoma drago što je u prethodnih nekoliko godina zadržana monetarna politika da dinar, za razliku od nekih drugih zemalja u bliskom okruženju, ostane zvanična moneta države Srbije. Ne vidim da bismo na ovakav način izgubili tu vrstu autonomnosti dinara kao sredstva plaćanja. Ponoviću još jednom, ovde je samo ostavljena mogućnost, ispostavilo se da se, to je bila intencija predlagača zakona, u nekim bankama u kontaktu sa građanima pojavilo interesovanje građana da krediti budu u devizama, iz raznih razloga. Znate i sami, da ne uzimam vaše vreme. Pre svega mislim na one dugoročne, one za nepokretnosti. S jedne strane, to ima svoje pogodnosti, a sa druge strane ima i potencijalne opasnosti. Mislim da bi trebalo u jednom zakonu ovog tipa da ostavimo malo širu mogućnost da u slučaju kada banka smatra da je to za nju dobro i kada zajmotražilac smatra da je za njega dobro mogu da naprave međusobni ugovor o kreditiranju u devizama. Inače, apsolutno sam za to da se bilo kakav bankarski ili neki drugi monopol spreči u ovoj državi, jer monopol nigde, po pravilu, nije doneo ništa dobro. Po pravilu, monopol služi da neko ostvari isključivu korist za sebe lično i za svoju firmu. Svaka kontrola banaka, u smislu ograničavanja monopola, mislim da je dobrodošla. Naravno, moramo da budemo i vrlo pažljivi. Kada bismo pitali danas građane Srbije da li su za to da banaka bude manje i da imaju manje mogućnosti, kao što sada imaju, da uzimaju određene zajmove i kredite, ili da banke ukinemo, mislim da bismo dobili odgovor da su građani ipak zainteresovani da banke ostanu ovde. Mogućnosti da rad banaka bude kvalitetniji, da više banaka mogu da pruže kredite pod dobrim uslovima, naravno, te mogućnosti u nekom zakonu, pa i u ovom zakonu mislim da treba da stoje, dakle ponovo kažem samo kao mogućnosti. Dinar je sredstvo plaćanja u ovoj državi i mislim da i dalje treba da ostane.
Hvala najlepše, gospodine Jakšiću. Replika, narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
Ja sam baš htela da postignem taj efekat, kolega Jakšiću, da se ukine mogućnost alternative i tako slobodnog tumačenja bankama u Srbiji. Ako se sećate, to je bila samo jednokratna izjava guvernera Radovana Jelašića u trenutku kada je većina građana bila usplahirena zbog činjenice da se obračunski kurs iz evra u nekim bankama pretvorio u švajcarski franak i pojavila su se tumačenja raznih ekonomista da je to opasnost više, jednog dana je rekao, krajem prošle godine, da se on lično zalaže za to da krediti za kupovinu nepokretnosti budu u dinarima. Ali, on nije ostao dugo pri toj izjavi zato što ga nije G17 doveo na mesto guvernera, već bankarski lobi, tako da je ubrzo morao da ućuti. Mi ne kažemo da ne treba da posluju banke na našem tržištu. Naprotiv, iznela sam vam primer susedne Bugarske gde te iste banke, da ih sada ne nabrajam i pojedinima pravim reklamu, pod istim nazivom, nude kredite ali sa znatno nižim kamatama. Zapitajte se onda da li je to zbog toga što su one prinuđene i kroz određene uslove od strane države i pre svega njihove narodne banke da daju znatno povoljnije ili je to uloga države koja je želela da pospeši da imaju povoljnije kreditne aranžmane. Ovako, ovde zaista jeste velika opasnost i vi to ne možete da odbranite. Razumem vašu nameru da promovišete ovaj zakon, ali činjenica je da ljudi moraju to da uzimaju. Negde su znatno povoljniji uslovi, ali pretežno nisu, u 90% slučajeva, i naročito zbog ove neverovatne promene kamatnih stopa u proteklih 15 dana gotovo svim tim klijentima stižu obaveštenja na kućnu adresu da im se povećava rata i da je to jednostavno tako, da je to njihova politika. Teško da će nekim naknadnim uredbama, pritiscima na njih ili apelima guverner to moći da ispravi. Ti ljudi su potpisali ugovore u kojima se obavezuju da do kraja poštuju poslovnu politiku te banke, uz promenu rasta te kamate, uz najveću nepovoljnost, jer ovde govorimo o nekretninama, da moraju 5% u startu da izdvoje za obradu ovog kredita i za proviziju koja je jako visoka. U drugim državama u Evropi, sami znate, to je možda 0,5% jedna i druga, sve kad se sabere nešto više od 1%. Ovde je to 4 - 5%, što je veliki ulog, i zbog činjenice da građani obično ne poseduju onaj depozit, nađe banka neki model da se to prevaziđe, ali pre svega zbog toga što su ovi hipotekarni zahtevi jako visoki i Zakon o hipoteci nije tu mnogo pomogao, zato što i dalje sve banke traže da nekretnina isključivo bude uknjižena ili ako je u izgradnji da tek po dobijanju upotrebne dozvole potencijalni klijent, odnosno onaj koji kupuje nekretninu može da sklopi ugovor, jer oni se osiguravaju na svaki način. Vrednost hipoteke je zaista, koja se traži od banke, neverovatno visoka, a ljudi koji nemaju rešeno stambeno pitanje obično ne poseduju ništa i ne mogu da obezbede hipoteku prvog reda, što je zapravo najveći problem.
Hvala vam. Da li još neko želi reč o istom amandmanu? (Ne.) Po Poslovniku, Aleksandar Vučić. Izvolite.
Hvala vam, predsedniče Narodne skupštine. Želo bih da vas obavestim, dame i gospodo narodni poslanici, nisam znao da je u toku još jedna genijalna intelektualna akcija G17 plus i DS, takozvanog lopovskog bloka, kako se zajedno nazivaju te stranke; organizovali su akciju pod imenom "ručak za Tomislava Nikolića" i doneli su onu šaku jada potpisa i to ko zna koliko od onih upravnika carinarnica, domova zdravlja itd. Kažem im samo, nije baš pravo vreme za ručak, a pošto od toga ne može niko da se najede nek donesu negde uz jutarnju kafu da se to pojede u 8,00 ujutru za neki lagani doručak, jer mi njima kad budemo spremili ima da jedu godinama koliko potpisa će da bude protiv lopovskog bloka.
Ovo je bilo, pretpostavljam, po članu 225. Važno obaveštenje za rad poslanika. Potpuno vas razumem, jer nisam ni ja doručkovao, ali moramo da radimo. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ipak se ne bih složio sa mnogim izlaganjima od jutros vezano za to da banke ne vode računa o svojim komitentima. I te kako vode. Setite se kolika je navala bila da se dobiju krediti. Davani su krediti i šakom i kapom i sad kad su građani došli u situaciju da te kredite ne mogu da vraćaju opet banka izašla u susret, pa je dala kredit za plaćanje kredita. Tako će kredit za plaćanje kredita za plaćanje kredita, pa onda kredit za plaćanje za plaćanje kredita za plaćanje kredita, dok građane Srbije ne isteraju iz kuća, ne otmu svu imovinu i ne izuju iz cipela, a onda će građani Srbije "prvi put s ocem na jutrenje" kao u onoj narodnoj poslovici otići u crkvu. Naravno, ne odnosi se ovo na sve građane i ne odnosi se na tzv. strane banke, jer one nisu strane banke, bar 60, 70% kapitala u tim stranim bankama drže tajkuni iz Beograda, kapitala koji je otišao preko raznih egzotičnih ostrva pa se vratio u te banke. Tajkuni iz Alibabine pećine preko puta zgrade Narodne skupštine i one preko puta te zgrade su se vrlo dobro potkožili, njima ne trebaju krediti, a ni krediti za vraćanje kredita. Uostalom, samo jedan podatak, koji građani Beograda sigurno ne znaju: izvođač radova u Nemanjinoj ulici nije imao nijednog zaposlenog, nijednog radnika, pa je uzimao podizvođače i naravno uzimao kajmak, a taj kajmak se morao deliti sa Bogdanovićem. Sad je meni jasno, po onoj gradaciji od juče, zašto je Bogdanović potpredsednik Demokratske stranke. Pa ono, do 3,5 miliona evra ko ukrade može da bude predsednik opštinskog odbora, od 5-6 miliona to već može predsednik gradskog odbora, oko 27 miliona to može da bude neki zamenik potpredsednika, inače preko 35 miliona potpredsednik DS-a, a predsedniku ne postoji limit, može da krade sve dok ga ne uhvate. Uostalom, Bogdanović... Doduše, u žutim, Ali-baba i 40 žutaća među kojima je Bogdanović jedan od njih, u opštinama gde su žuti na vlasti na svakih šest meseci menja asfalt, kaže isprljao mu se asfalt, mora da ga promeni. E tako se odlivaju pare građana Beograda i građana Srbije i tu su oni viškovi koji dolaze iz ovoga. Sada da pređemo na amandman. Podneo sam amandman na član 27. i tražim da se briše član 27. u kome prvi stav glasi: "Banka, bez ograničenja, drži devize na računima kod banaka u inostranstvu." Stav 2: "Rezidenti mogu držati devize na računu kod banke u inostranstvu pod uslovima i na način koji propiše NBS". Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član 27. je, što se Mlađana Dinkića tiče, najvažniji član u ovom zakonu. Setite se "Euroaksis banke", kada je on bio guverner Narodne banke pa je držao pare u "Euroaksis banci", pa "Euroaksis banka" kapital u Nacionalnu štedionicu, pa onda ispade posle da nije Nacionalna štedionica državna banka nego privatna banka, pa ispade da su najveći akcionari upravo neki tamo iz jedne šifrovane interesne grupe, ne bih da izazivam repliku. Onda ispade da se uvukao miraz uz tu Nacionalnu štedionicu, koja se prodade, od 7.200 kvadratnih metara najelitnijeg i najkvalitetnijeg poslovnog prostora u Srbiji, i kaže – profitirali smo. Jeste, gospodine Dinkiću, vi ste profitirali, država je izgubila. Pitanje je koliko je takvih banaka. Pitanje je šta se krije iza svih ovih banaka sa stranim nazivima i pitanje je gde se taj kapital koji banka ostvari na ovom tržištu odliva, u čije džepove. Njima nećemo dozvoliti da šiju usta kad budu otišli tamo gde treba da odu, ima da ručaju. Dame i gospodo narodni poslanici, dobio sam, Zakonodavni odbor je rekao da je moj amandman pravno moguć. Pa, ko još piše pravno nemoguć amandman? Naravno da sam vodio računa kada sam pisao u ime poslaničke grupe SRS amandman da on bude pravno moguć, da bar ne dovedem u situaciju Zakonodavni odbor da mora ovoliko da se muči. Što se tiče odgovora Vlade, stvar stoji ovako, kaže: "Amandman na član 27. zakona koji je podneo narodni poslanik Momir Marković, a koji glasi - član 27. se briše. Amandman se ne prihvata jer se sredstva ne odlivaju iz zemlje, već se nalaze na korespodentskim računima banaka u inostranstvu", to je ona Euroaksis banka, "a po specifičnim poslovima (izvođenje investicionih radova u inostranstvu i dr.) rezidenti mogu držati samo pod uslovima i na način koji propiše Narodna banka Srbije." Narodna banka će rezidentima – misli se na preduzeća koja će držati u inostranstvu, recimo izvode radove u inostranstvu pa drže devizna sredstva tamo, deviznim sredstvima moraju da plaćaju radnike, smeštaj, ishranu, građevinski materijal itd. – propisati uslove pod kojima mogu da drže, a uslovi će biti: može bato, ali moraš da daš malo i Mlađi, malo i onome što je postao zamenik guvernera, pa tek onda postao državljanin Srbije. Inače je živeo i radio u susednoj zemlji i očekujem da čim završi ovde posao bar sa dva kofera ode nazad u tu zemlju. Predlažem da u danu za glasanje usvojite amandman na član 27. i da član 27. brišemo.
Hvala vam, gospodine Markoviću. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, izvolite.
Ja ću malo drugačije da objasnim ovo što je gospodin Marković lepo, slikovito izneo povodom ovog amandmana, na način da svakome bude baš precizno jasno. Na početku, Kanađani nemaju problema samo sa platnim karticama, nego i sa grtalicama za sneg, da znate, to je njihova mnogo veća opsesija nego platne kartice. Pošto sam obećao građanima Republike Srbije koji prate ovaj prenos da ću da ogolim ceo scenario ovakvog zakona, sada da vidite: član 27. se nalazi u poglavlju koje se zove - Depozitni poslovi. Moram da vas podsetim da su to bankarski poslovi i to je već propisano našim Zakonom o bankama. Ta materija je već regulisana. Sada ćemo da se vratimo na definiciju koju koristi predlagač, to je u članu 2. tačka 22), kaže se – depozitni poslovi, u smislu ovog zakona, jesu poslovi na osnovu ugovora o depozitu između stranca i banke, misli se na našu banku, kao i između rezidenta, našeg, i banke u inostranstvu. Znači, vrlo precizno definisano, kombinacija: naš - strana banka, stranac - naša banka i to je depozitni posao. Kako to reguliše Vlada, kako ona to predlaže, kaže – depozitni poslovi rezidenta u inostranstvu, našeg pravnog i fizičkog lica u inostranstvu. Treba da se odnosi, kao što smo ovde videli, kada je u pitanju naš rezident, odnosi se na stranu banku. Sada vi objasnite, da budemo načisto, u tom delu mi možemo samo da regulišemo neke stvari koje se tiču našeg rezidenta, ali što se tiče strane banke nemamo to pravo i nemamo suverenost na toj teritoriji, nemamo suverenost na teritoriji Kanade, pa da propisujemo kakav će to način da bude. Crpeći to ovlašćenje naš - strana banka, šta je napisala naša Vlada: "Banka, bez ograničenja, drži devize i na računima kod banaka u inostranstvu". Kakve ovo veze ima sa deviznim poslovanjem? Ovo je odnos naš - strana banka. Zašto ubacujete našu banku? Kontokorentni računi su regulisani Zakonom o bankama. To uopšte nije predmet ovog zakona. Ali mora da se zakukulji, da se zamumulji, da se ne vidi suština. Stav 2: "Rezidenti mogu držati devize na računu kod banke u inostranstvu pod uslovima i na način koji propiše Narodna banka Srbije." To ovlašćenje stoji u Zakonu o Narodnoj banci Srbije. Zašto ga stavljate ovde? Vidite kako je to smišljen sistem. Sada ću da se vratim na prethodni amandman, tiče se člana 25. stav 2: "Banka može rezidentu - fizičkom licu odobriti kredit u devizama radi kupovine nepokretnosti u zemlji." Kako je to moguće, meni nije jasno. Zašto imamo dinar kao sredstvo plaćanja? Zašto imamo menjačnice, zašto imamo banke? Svaka normalna država koja drži do svog suvereniteta insistira na tome da unutrašnja plaćanja budu u valuti koja važi u toj državi. Grešite, ne koristite vaše pojmove oko sredstava plaćanja, to su dinar i strana sredstva plaćanja, a strana sredstva plaćanja se vode kao devize, to su potraživanja i kao efektivni strani novac. Sve ste pobrkali. Čemu onda menjačnice? Čemu menjački poslovi kao bankarski posao? Ovde ste izvukli u članu 25. kao posebnu vrstu poslova koju reguliše zakon o deviznom poslovanju – kreditiranje u devizama između rezidenata u Republici. Kako je to moguće? Zašto izbacujete dinar? Hoćete da dovedete evro kao sredstvo plaćanja? To nije u skladu sa Ustavom, nije u skladu sa Zakonom o Narodnoj banci Srbije. Dinar je sredstvo plaćanja. Da se malo vratim na član 23, za koji smo takođe tražili da se briše – po osnovu dobiti koju je neko pravno lice ostvarilo u izvoznom poslu ono tu dobit u inostranstvu može da plasira kao kredit nerezidenta u inostranstvu. O čemu pričate? Za tako nešto jedva da su se izborile pre nekoliko godina države EEZ. Što vi to radite? Građevinac koji radi u Rusiji, tamo je nešto navodno zaradio, pojavila se neka pozitivna razlika, neka dobit, on dobit nema obavezu da vrati u zemlju, nego on tu dobit može da plasira kao kredit. A gde je tu banka? Da li pravno i fizičko lice može biti kreditor po Zakonu o deviznom poslovanju? Gde su banke? Zašto poništavate Zakon o bankama?Kreditni poslovi su poslovi banaka, a ne pravnih lica, rezidenata i nerezidenata koji se ne bave bankarskim poslovima. Čak i to gurate u Zakon o deviznom poslovanju. To je nepotrebno. Ali, pokazuje kakva je suština, kakva je namera, zašto se predlaže ovakav zakon. Pod plaštom apsolutnih sloboda i liberalizacije uništavate i ono malo što nam je ostalo. Evro, dinara nema nigde, on se izgubio. Svako može da kreditira. Daćete mogućnost da građanin ode u banku, uzme kredit u evrima i ode da kupi nepokretnost za te evre. Kako vas nije sramota da radite te stvari? Pri tom imamo zakon koji kaže da je dinar sredstvo plaćanja. Kako je to moguće, objasnite mi. Dakle, po unutrašnjem platnom prometu koristi se dinar i sada otvaramo priču kamatnih stopa i tako dalje, a to je nešto što je potpuno nepotrebno. Dakle, to je materija koja ne dotiče zakon o deviznom poslovanju. Odakle ideja da se putem stranih sredstava plaćanja vrši unutrašnje plaćanje i čiji bi to interes bio? To bi bio interes banaka. Sada molim građane da vrate sliku i svoja sećanja pre nekoliko godina kada je spektakularno otvorena Nacionalna štedionica, nacionalni ponos, udarna slika je na televiziji bila: Zoran Đinđić ulaže nekih svojih 100 evra, drugi je bio Labus koji se smeška zadovoljan, a treći je bio Mlađan Dinkić, onako natmuren, kako je to ozbiljan posao, i onaj vaš bubnjar Đuričić, a sada reklamira tiganje. Od reklame za banke došao je do tiganja; kupus je genijalan. Šta ćete još da izmislite da prevarite građane, objasnite mi, šta još može da se izmisli. Vreme obično omogućava istini da izađe.
Slažem se, hvala najlepše. Na član 34. amandman je podneo poslanik Stevica Deđanski. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Stevica Deđanski.
Dame i gospodo narodni poslanici, principijelan stav i primedba SRS, kao što ste čuli do sada, jeste da je Predlog zakona, kao i većina ovih zakona do sada, rađen za nekoga drugog a ne za građane Srbije, u ovom slučaju za inostrane banke. Ovde se sve u principu radi za neke inostrane, za neke strance, uglavnom se izbegava da se radi za narod, ali vide to građani Srbije, kao što znate, i kazniće vas na sledećim izborima. Ovde se takođe pomaže uvoznički lobi koji u poslednje vreme u Srbiji caruje, pa se ovde sve moguće uvozi, i vino, i mleko, i meso, i voda, i jabuke, paradajz, lekovi, šta god kome padne na pamet, sve se uzima i sve se uvozi. Kada se uvozi bilo kakva roba ovde nema nikakve zaštite domaćih proizvođača, ničega, sve je dozvoljeno, samo daj da određeni tajkuni mogu da rade, da se vaši poslovni prijatelji ne osete zapostavljenim, ali kada treba nešto da se izveze, onda dobijamo haos. Svi znate da je to istina. Ubeđen sam da niko neće smeti da kaže da to nije tako, jer ima milion primera da jeste. Postavlja se pitanje zašto davati pomoć bankama da daju građanima devizne kredite, jer banke svojom kreditnom politikom u Srbiji ojadiše građane, kao što ste čuli, u proteklom periodu, a kao što svi znamo ovu visinu kredita što imaju ovde nemaju nigde drugde. Zašto ljudi uzimaju? Ljudi su siromašni, a naše banke su vašom politikom uništene u proteklom periodu, nema povoljnih kredita za privredu i ljudi su prinuđeni da uzimaju kredite. Koji je sistem koji vi koristite, da ne govorim da nema povoljnih kredita ni za privredu, za sve ostalo. Kao prvo, firme postaju politikom Vlade, zbog nenaplaćenih potraživanja, zbog velikih poreza, nelikvidne. Šta se onda radi? Da bi kratkoročno rešili tekuće probleme, a tiču se malih i srednjih preduzeća i nelikvidnosti, za njih ste se zalagali pet godina i pričali nam o tome, prinuđeni su da uzimaju skupe kredite i kamate su oko 2,5 - 4%, pa vam je tu inflacija, plus bankarska provizija i time dodatno povećavaju svoje troškove. Takođe, vi kažete, postoje fondovi za razvoj, ne znam kako ih zovete, koji pomažu privrednicima, ali fondovi za razvoj imaju u ponudi kratkoročne kredite, što za obrtna sredstva, za podsticanje konkurentnosti, likvidnosti domaće privrede, koji se daju po prihvatljivim stopama, ali je potrebna bankarska garancija na određeni iznos kredita, što je teško dobiti i skuplji je početni iznos. Znači, ništa niste time postigli. Šta to govori? Govori da, u cilju rešavanja problema nelikvidnosti neke firme, svaka firma može da pokuša da uzme kredit, pošto govorimo o tome, od neke banke i da pokuša da se izleči kratkoročno, ali taj lek je veoma gorak, jer ljudi se posle toga zaduže i ne mogu da opstanu. Nelikvidno preduzeće time se uvlači u još veći problem. Kratkoročni bankarski krediti su veoma skupi, kao što znate, dok je nešto povoljnije iz državnih fondova, a to je vrlo teško dobiti ako niste u milosti vladajuće garniture, posebno G17 plus i ostalih, ali tada vam kredit nije potreban, jer to dobijate na poklon. Sećate se onog bivšeg ministra poljoprivrede koji je dobio 13 miliona dinara i onda se tu dele pare, krediti nisu potrebni. Ja za njih i ne govorim. Zato nam je privreda propala, zato nam je spoljnotrgovinski deficit ogroman, mislim da nikada nije bio tako veliki, niti će ikada biti i to je nemoguće. Dug je ogroman, cene skaču, inflacija raste i zato imamo monopol u privredi gde se neki ljudi bogate na osnovu ovakvih zakona i zato vam zakon nije dobar, a u principu, da vam kažem nešto, zato vam i Vlada ne valja. Mislim da bi bilo dobro da usvojite amandman, a najbolje bi bilo da povučete zakon, a još bolje da podnesete ostavke.
Gospodine Krstin, znam da ste džentlmen, ali ima još iz iste poslaničke grupe. Dakle, narodni poslanik Zoran Krasić, po istom amandmanu. Idemo uvek redosledom iz poslaničke grupe iz koje je podnet amandman, pa tek onda ostali poslanici.
Gospodine Markoviću, vi vodite računa o sebi, a ne o meni. On želi da bude džentlmen, a ja da budem onako, pa zato on pravi neki redosled, želi da se reklamira kod nekih gospođa, ali dobro, može on to pošto je predsednik Narodne skupštine. (Predsednik:Gospodine Krasiću, uporedite naše brade.) Gospodine Markoviću, priznajem i cenim, samo kravatu namestite, nešto vam loše stoji. Amandman na član 34. ima za cilj da se u stavu 4. obrišu tačke 1), 4) i 5). Naravno, mi smo morali da podnesemo ovaj amandman jer je to u direktnoj vezi sa amandmanima koje smo podneli na članove 25. i 27, ali da vidite kako je to kontradiktoran scenario ili, da budem precizniji, sinopsis. Član 34. počinje sa prvim stavom koji glasi: "Rezidenti i nerezidenti koriste devize za plaćanje inostranstvu, ako ovim zakonom nije drugačije određeno." Stav 2: "Plaćanje, naplaćivanje i prenos između rezidenata i između rezidenata i nerezidenata u Republici vrše se u dinarima." Napokon je Vlada pogodila jednu odredbu u skladu sa Zakonom o Narodnoj banci Srbije, a onda kreću izuzeci. Dakle, sada je tu i stav 4 – naplaćivanje i prenos mogu se vršiti i u devizama po osnovu... Sada opet moramo da se vratimo, jer kada kažete devize, to su potraživanja u inostranstvu koja glase na stranu valutu. Tu definiciju stavite u kontekst ovoga što ste napisali i ako to ima neke blage veze, svaka vam čast. Sada te devize, potraživanja u inostranstvu koja tako glase, mogu da se koriste radi deviznog kreditiranja u zemlji za, član 25, kupovinu nekretnina u Republici Srbiji od strane državljana Republike Srbije. To je strašno. Dalje, premija osiguranja. Znači, promet nepokretnosti, osiguravajuća društva i sve ono što je Mlađan Dinkić kao vođa jedne grupacije dao po sistemu - izvolite, navodno strancima, a to su verovatno stranci samo po nazivima firmi, verovatno naši koji se kriju sa registracijama firmi na aerodromima ili slobodnim zonama. Mi ovde imamo jednu veliku slobodnu zonu u kojoj se izvodi performans – ja, predsednik Republike Srbije. Mišel Platini je najbolji golman. Po tome je poznat. Mišel Platini je bio najbolji golman, što reče ovaj koji izvodi performans na temu – ja, predsednik Republike Srbije. Ovo nema blage veze. Da odnesete ovo nekom čoveku koji je službenik u nekoj banci, nekom špediteru koji radi te obične poslove vezane za ovo, on bi se smejao i odmah bi vam rekao kakav je scenario, šta se krije iza ovoga, ko štiti svoje interese ovim predlogom zakona. Znači, promet nekretnina može da bude u sredstvima stranog plaćanja. Izaberite razlog. Da li imate blagonaklonost prema vašim agencijama za promet nekretnina ili prema onim strancima koji treba da kupe nekretnine? Šta sve mogu da budu nekretnine? Može da bude zemljište. Kakvo zemljište? Građevinsko, poljoprivredno, šumsko i da ne ređam dalje. Šta još može da bude nekretnina? Stambeni objekat. Kakav? Tipa "Merkatora", 10 spratova, poslovna zgrada "Ušće", mala zgradica, sve to može da bude. Ovde je neko shvatio da zakon o deviznom poslovanju treba da bude izraz patološke želje da se obezbede devize i da se nađu u nekom prometu, a gde je tu interes države, gde je interes građana, naših državljana? Nema ga. Čemu služi? Da se dokaže strancima da ovde može sve. Ovde možete da budete optuženi, da se povuče optužnica, i onda da budete vođa delegacije i da vas poljubi predsednik Srbije, predsednik SRJ. Kod nas je sve moguće. Možete da zamislite, Fond za humanitarno pravo se reklamira na Radio Beogradu i poziva građane sa teritorije Kosova i Metohije, koji su morali da pobegnu da spasu glavu, da podnose prijave i prijavljuju žrtve i zločince sa Kosova i Metohije. To traže oni koji su sve uradili da proganjaju Srbe sa Kosova i Metohije. Sve to može kod nas. Nataša Kandić postala patriota, vidite i sami. Pre nekoliko dana, videli ste, čak su se neki bunili zbog neke presude u Haškom tribunalu. Ko se najviše bunio? Oni koji su najviše sprečavali da se iznese dokumentacija i da se sazna istina. Eto, građani Republike Srbije, šta se dešava. Od 5. oktobra vi ste najveće žrtve medijskih manipulacija i prevara ove dosmanlijske vlasti, koja tako po neki put promeni put neki svoj sastav, ali suštinu ne menja. Politika, ideologija, to im je isto i to ide kao konstanta, kaže se – koalicioni kapacitet, demokratski blok. Ako neko živi zna šta to znači... Znate i sami, ni ortačka kobila u Srbiji se ne jede, meso je kiselo, tako naš narod kaže; a nas uče da je kiselo meso najbolje meso i izvode svakodnevno neke performanse, zabavljaju građane, a ne žele da se uhvate za suštinska pitanja koja znače stvarnost, život itd. Dobar je ovaj poslovnik, mi možemo sada da objasnimo, vi koji pratite prenos kažite komšijama šta se dešava. Po svim šavovima i svim aspektima ovo je loša vlast. Ona je toliko loša da nije sposobna čak ni ostavku da podnese.
Po Poslovniku, narodni poslanik Aleksandar Vučić, a potom po amandmanu narodni poslanik Vesna Raca-Radisavljević.
Narodni poslanici, zarad javnosti dužan sam da vam kažem šta se zbiva ispred Narodne skupštine Republike Srbije. Već sam najavio, nisam znao kako će to da bude organizovano; ovi što su skupljali potpise protiv naše stranke, jedine narodne stranke, SRS, doneli su potpise, onu šaku jada potpisa skupljajući u upravi carinarnica, preko direktora trezora, direktora apotekarskih ustanova, domova zdravlja itd. Dakle, što su terali ljude, doneli 70.000 potpisa i kaže, mnogo su skupili. Oni se još time hvale. Skupili, doneli Tomi Nikoliću za ručak da pojede senf, kečap i ne znam ja šta. Ja moram da kažem, toliko su duhoviti bili, da mi to nije dovoljno ni za doručak. Znači, možda je za mog Danila dosta za ručak, ima osam godina, ali nemojte, ljudi, to za mene ni za doručak nije dovoljno. Čovek dva metra, 100 kila, mora nešto i da pojede. Nemojte, doneli ste 70.000 potpisa, nešto malo senfa, šaku jada i ajde to da jede čovek. Daj, ako ste već toliko na vlasti, ako već Trizon ukrade 27 miliona evra, pa kupite onaj redovan senf od pola kila, kilo, da čovek ima da pojede nešto, malo više kečapa, neku kobasicu, a ne 70.000 potpisa, nešto malo papira doneli, hajde to čovek da pojede. Sramota treba da vas bude. Evo da vas obavestim, uskoro će se narod na ovaj ili onaj način izjašnjavati protiv lopovskog bloka u Srbiji. Videćete, neće to da vam bude za ručak 70.000; to ima da jedete, da jedete i ne znam koliko će svi vaši članovi moći da pojedu, a bogami neće ni jedan stoti deo toga da pojedu. Hvala vama najlepše. Nego, sledeći put malo više i malo bolju brigu o radikalima da vodite. Umesto senfa, molim vas, donesite majonez. Prave i "Vitalov" i "Zvezdin", kakav god hoćete, dobrih majoneza koliko god hoćete. Taj majonez nam donesite, a mi ćemo lepo da uhapsimo sve one koji su opljačkali ovaj narod i ove građane i da vam na najfiniji način pokažemo gde vam je mesto i da to ne radimo ispred Narodne skupštine, nego unutar Centralnog zatvora. Hvala vam najlepše.
Gospodine Vučiću, nisam vas upozorio što ste iznosili podatke iz privatnog života, jer sam shvatio da su metafora. Gospodin poslanik o kome ste govorili niti je bucmast, niti je toliko visok, molim vas. Ali sam vas molio, isto tako, da vodite računa o međusobnom dostojanstvu i da se začini ne pominju iz razloga koje sam rekao. Izvolite još jednu rečenicu, ali se nadam da će biti samo jedna rečenica.
Niste me razumeli. Govorio sam o sebi, gospodine predsedniče. Tačno je, nemam dva metra, imam 199, a imam i više od 100 kila, moram da priznam, da ne brinete; zato ja volim majonez, a ne ovaj senf, najjeftiniji. Toliko para pokrali, a štede i na senfu.
U pitanju je pogrešno razumevanje. Izvolite, narodni poslanik Vesna Raca-Radisavljević.
Samo sam htela par reči razjašnjenja, vezano za uvozničke, odnosno izvozničke lobije. Dakle, uvozi se najčešće ono što je zemlji potrebno. Lepo je što smo ovde govorili o uvozu repromaterijala i o tome da uvoz repromaterijala treba dodatno stimulisati i da treba izvoznici da imaju dodatne stimulacije. Međutim, ne može sve da stane u jedan zakon. Ne može da stane u ovaj zakon i ove amandmane ni sve ono što se odnosi na druge oblasti koje reguliše Zakon o bankama. Tu smo svi potpuno saglasni. Kada su u pitanju izvoznici, oni ovim zakonom dobijaju ozbiljnije mogućnosti. Pomenuli smo produženje roka za unos deviza, pa kada kažemo 180 dana ne kažemo mora 180. dana, nego do 180 dana. Kada su u pitanju uvoznici, oni ostalim članovima ovog zakona dobijaju ozbiljnu mogućnost i dobijaju stimulacije za izvoz. One su jasno naglašene ostalim članovima ovog zakona i nisu sve rokovima za unos deviza definisane. Naravno, stranka G17 plus će podržati ovaj zakon onako kako ga je predložila Vlada.
Da li još neka poslanička grupa želi reč? (Ne.) Nemate više vremena, dobićete kada bude bilo dva minuta, ali nema. Gospodine Arsiću, ne bih ni dao iz druge poslaničke grupe reč da je bilo još vremena, ali nije sporno, vi ćete naći način. Sada nema razloga. Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Dragoljub Anastasovski. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragoljub Anastasovski.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 35. Predloga zakona o deviznom poslovanju. Tražim da se u stavu 2. člana 35. reč "toj" briše. U glavi V reguliše se platni promet sa inostranstvom. Članom 35. reguliše se način držanja deviza, uslovi pod kojima se otvaraju devizni računi i uslovi poslovanja između banke i rezidenta. Član 35. glasi: "Banka drži devize i kod druge banke, odnosno kod Narodne banke Srbije. Rezident - pravno lice i preduzetnik drži devize na deviznom računu kod banke ili ih prodaje toj banci. Narodna banka Srbije propisuje uslove pod kojima banke otvaraju devizne račune i način vođenja tih računa i deviznih štednih uloga rezidenata. Visina, način obračuna i plaćanja kamate, kao i valuta u kojoj se plaćaju kamate i glavnica, utvrđuju se ugovorom između banke i rezidenta". Amandmanom SRS koji zastupam traži se brisanje reči "toj" u stavu 2. ovog člana. Suština ovog amandmana je u tome da rezident može slobodno raspolagati svojim devizama, bez obzira kod koje banke ima otvoren devizni račun. Otvaranjem deviznog računa kod neke banke ne treba uslovljavati rezidenta da obavezno mora da proda devize banci kod koje ima devizni račun. Našim predlogom ostavlja se mogućnost da rezident po svom slobodnom izboru proda devize onoj banci koja ima najpovoljniji kurs na dan prodaje. Ne treba vezivati otvaranje računa sa obaveznom prodajom deviza toj banci. Rezidentu se mora ostaviti slobodna volja kome će prodati devize. Da ste Zakonom o bankama regulisali situaciju da sve banke rade pod istim uslovima, što znači da imaju isti devizni kurs, da imaju iste kamatne stope, moj amandman možda ne bi imao smisla. Ovako predlažem da u danu za glasanje prihvatite moj amandman, jer se nadam da će donekle regulisati član 35.
Jedno obaveštenje u odnosu na ovo što ste pitali. Radićemo danas do završetka ove tačke. Pošto očekujem da ćemo raditi efikasno, sledeća tačka ima dva amandmana, to je tačka 12. i ako do 18 časova počnemo 13. tačku nećemo produžavati radno vreme, nego onoliko koliko uradimo amandmana od 13. tačke i nastavićemo sutra u 10 časova. Ako ne budemo radili, moraćemo da donesemo odluku pre 16 časova, u skladu sa Poslovnikom, ali iskreno se nadam da ćemo moći na ovaj način da organizujemo vreme. Videćemo kako ide sednica, da biste znali da organizujete svoje poslove. Ovo je bilo na zahtev poslanika. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, često se desi da mimo ovlašćenog predstavnika Vlade neki ministar otkrije prave namere vladajuće većine. Nisu izgleda dobro usaglašeni, sinhronizovani, pa nekom ministru iz Vlade Srbije izleti nešto na njegovoj konferenciji za štampu, pa kaže ono što opozicija priča. Ministar za ekonomske odnose sa inostranstvom Milan Parivodić govoreći o izmenama zakona o deviznom poslovanju kaže da će srpskim preduzećima omogućiti da slobodno investiraju u inostranstvo, naglašavajući da će to dovesti do odliva deviza, smanjenja pritiska na rast dinara i poboljšati ambijent za investiranje u Srbiji. Dame i gospodo, da je ovaj ministar iz Nemačke ovo bi mu priličilo, da je možda iz Ujedinjenog Kraljevstva priličilo bi mu, SAD, iz Izraela, ali ovako nešto da kaže srpski ministar, koji će da kaže da će devizama koje su doneli ovde građani Srbije sa privremenog rada u inostranstvu, devizama koje su zaradili naši radnici radeći po fabrikama, da se investira u inostranstvo, da tamo neki drugi radnici rade, da tamo neki drugi radnici zarađuju, a da ovde ljudi ostaju bez posla... U proteklih 15 godina, pogotovo devedesetih godina, stvorio se jedan lobi, i to uvoznički lobi. Da li treba da se kaže da je taj uvoznički lobi špekulisao kursom dinara, uticao na kurs dinara i da je bio sponzor u to vreme opozicije ili stranaka DOS-a. Ti isti sponzori Demokratske stranke, a pošto sa njom pregovarate onda i vaši sponzori, akumulirali su prilično veliki iznos kapitala koji se meri milijardama evra. Ovde ne nalaze da mogu dovoljno dobro i dovoljno sigurno da zarade, a to je novac stečen raznim finansijskim špekulacijama na deviznom tržištu i to u saradnji sa Milom Đukanovićem, koji je tada bio predsednik Crne Gore; došli su do ogromnog kapitala i sada će taj kapital da investiraju u inostranstvo, kapital koji je stečen pljačkom građana Srbije. U tome i jeste problem i kada pišete ovakve zakone stvarno postavljam pitanje da li ih pišete za neke druge države, u ime nekih drugih država, u ime nekih drugih građana ili većine građana Srbije. Valjda taj zakon treba da bude u njihovom interesu. Do sada je bilo priče o tome kako je u interesu građana da kupuju nekretnine za devize. Da malo posmatramo u čijem je to interesu. U interesu je banke svakako, u interesu je onoga ko prodaje, a to je ova građevinska i urbanistička mafija po Beogradu, oličena u Demokratskoj stranci, koja na dinar uloženog zarađuje pet dinara i sada neće biti na dinar nego na evro uloženog pet evra zarade. Oni imaju od toga koristi. Ko još ima koristi? Banke. Ko nema? Onaj građanin koji se zadužuje na 20, 25 i 30 godina da bi obezbedio svojoj porodici krov nad glavom. On mora da vraća u devizama. Postoji jedna praksa, doduše stara, i to ste zakonima suspendovali, odnosno zabranili, a to je – ukoliko se ostvari neki ugovorni odnos dužnika i poverioca u stranoj valuti, bar je ranije bilo tako, i ukoliko se taj ugovor ne ispuni, oštećena strana ima pravo da zatraži zaštitu pred sudom, a prilikom obračunavanja kamate računala se kamata na devizna sredstva koja je važila u zemlji odakle su ta devizna sredstva, po stopi odakle stiže novac. Hoće li to da bude i u ovom slučaju? Neće. Da li su krediti stambeni, potrošački? Ne bih rekao, kupuje se trajno dobro. Hoćete li da smanjite depozit? Nećete. Hoće li banka da smanji kamatu? Neće. Hoće li više da bude oštećen onaj koji uzima kredit? Hoće. Hoće li više da zaradi onaj koji prodaje stan? Hoće. To ste sve ozakonili. Da li je to ova mafija po Beogradu, urbanistička, građevinska itd.? Jeste. Da li je to mafija iz DS-a? Jeste. Da li sa njima sarađujete i pregovarate? Pregovarate. Da li ste isti kao oni? Isti ste. To su problemi. Zašto onda pišete ove zakone? Da li su Bogdanovićevi ortaci napisali ovaj zakon? Da li ste za njih pisali ovaj zakon, za ove koji grade po Beogradu, gde se čak i na trotoaru gradi, gde se pišu krivične prijave zato što se krši Zakon o planiranju i izgradnji, a čak ni tužilac ne postupa po toj krivičnoj prijavi, gde nema dozvole, gde se odstupa od građevinske dozvole u spratnosti, u gabaritima, nema pratećih površina oko stambenih objekata itd. Dobije dozvolu za pet stanova, napravi 50, a plati pet. Neki stan prodaju i po pet puta. Koliko se pokrade na taj način? Do sada je bilo krađe; možda će da dođu i radikali na vlast (a nije možda, nego je sigurno), pa hajde mi da se obezbedimo, da ne idemo u zatvor, pa ćemo da omogućimo da to što je do sada bilo lopovluk i krađa sada bude zakonom dozvoljeno. To su vaši problemi. Kako vidim, uskoro ćemo uglavnom da imamo zakone koji suspenduju pozitivne odredbe nekih zakona da biste se zaštitili pred nekom pravdom koja vas čeka, u to sam siguran, već krajem ove, ako ne krajem ove onda iduće godine. Predlažem poslanicima koji nisu učestvovali u ovim kriminalnim radnjama da glasaju za ovaj amandman. Videćemo za one koji ne glasaju, da li im je savest baš tako čista.
Takvih je 250. Hvala vam. Da li još neko želi reč o amandmanu? (Ne.) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Član 41. ima naslov: kurs dinara. Moram da kažem da se to nalazi u poglavlju – Devizno tržište i kurs dinara. Članom 40. je propisano da se kurs dinara prema stranim valutama na deviznom tržištu formira slobodno, u skladu sa ponudom i tražnjom deviza. Član 41. glasi: "Zvanični srednji kurs dinara formira se na način utvrđen propisom Narodne banke Srbije". To ne mora da stoji ovde, pošto to stoji u Zakonu o NBS. Stav 2. kaže: "Za potrebe knjigovodstva i statistike primenjuje se zvanični srednji kurs dinara". Malo je problematično kod knjigovodstva, a što se tiče statistike, to je druga situacija, jer ne možete knjigovodstvo da tretirate kao nešto imaginarno i izvan stvarnih tokova i izvan nečega što se naziva vrednost. Dobro, to nije obuhvaćeno našim amandmanom. Mi smo amandmanom obuhvatili stav 3. Vlada je predložila da stav 3. glasi: "Za obračun carine i drugih uvoznih dažbina primenjuje se zvanični srednji kurs dinara utvrđen poslednjeg radnog dana u nedelji koja prethodi nedelji u kojoj se utvrđuje iznos carine i drugih uvoznih dažbina, u skladu sa zakonom koji uređuje carine". Ako je poslednji radni dan u nedelji, recimo, petak, taj zvanični srednji kurs važiće u toku sledeće nedelje prilikom utvrđivanja obaveza koje se tiču carine i uvoznih dažbina. Gospodin Nemanja Šarović je predložio da se taj stav promeni i da glasi: "Za obračun carina i drugih uvoznih dažbina primenjuje se zvanični prosečni srednji kurs dinara u nedelji koja prethodi nedelji u kojoj se utvrđuje iznos carine i drugih uvoznih dažbina, u skladu sa zakonom koji uređuje carine". Razlika je očigledna. Ovde se uzima prosek za prethodnu nedelju, a kod Vlade je to poslednji utvrđeni dnevni, ako mogu tako da kažem, zvanični srednji kurs dinara. Mi smatramo da je ovo jednostavnije i pravičnije. Kada se kaže prosek, on uzima dnevnu promenu za tih pet-šest dana, pa su tako moguće različite oscilacije, tako da u ponedeljak može biti jedan zvanični srednji kurs, a u petak već neki drugi koji se primenjuje itd. Ako bi se išlo na prosek, onda bi se izbegle ove oscilacije. U slučaju dnevnog pomeranja zvaničnog kursa, to se ne odražava mnogo drugačije od ovoga što predlaže Vlada, ali ovo naše rešenje ipak obuhvata svojom suštinom sve moguće situacije. Mislim da nije nikakav problem da se ovaj amandman prihvati, jer on ne menja suštinu onoga što je htelo da se reguliše članom 41. ovog predloga zakona. Međutim, moram da se vratim na prethodni amandman, pošto želim da pokažem kakav je taj kontinuitet dosmanlijske politike u Republici Srbiji. Vi ste u članu 35, koji smo mi obuhvatili prethodnim amandmanom, napisali da rezident - pravno lice i preduzetnik drži devize na deviznom računu kod banke ili ih prodaje toj banci. Vidite, to je u suprotnosti sa kompletnim poglavljem koje se naziva Devizno tržište, gde ste, osim toga što ste pokušali da definišete gde se nalazi to devizno tržište, pokušali i da taksativno navedete sve transakcije koje se mogu izvršiti na deviznom tržištu od strane banaka, rezidenata i ostalih koji učestvuju na deviznom tržištu. Ako je to tako, a to su odredbe članova 38. i 39, onda ovako data odredba, da se prodaju toj banci, gubi smisao. Ako ste želeli na nešto drugo da ukažete – da sa svog deviznog računa kod poslovne banke pravno lice, ukoliko ne želi da trguje na deviznom tržištu, već želi to da pretvori u dinare, onda ono prodaje toj banci, jer ima neki svoj dinarski račun kod te iste banke i prikazuje tu vrednost u dinarima i te dinare želi da ubaci u platni promet, radi nekih svojih obaveza – to se ne reguliše ovakvom formulacijom, već formulacijom koja se odnosi na odredbe o prodaji i kupovini deviza, gde se garantuje pravo slobodnog raspolaganja devizama. Po osnovu toga vlasnik deviza koje se nalaze na računu, pričam o devizama kao potraživanjima iz inostranstva u stranoj valuti, ta svoja devizna sredstva može usmeriti, prodati i po tom osnovu ostvariti određene dinare koje ubacuje na potpuno drugi dinarski račun. To je metodologija, a ovako isključivo reći "toj banci" može da stvori zabunu u odnosu na sve ove kasnije odredbe koje imaju za cilj da regulišu ponašanje i transakcije na deviznom tržištu, pošto ono može biti i neposredno, a imamo i ovaj sastanak međubankarskog deviznog tržišta kao jedan specifični vid na kome samo određena pravna lica mogu da trguju. Nema onu svoju širinu kao što je predviđeno za ovaj neposredni oblik trgovine na deviznom tržištu. Mislim da ova odredba člana 35. i ova reč "toj", koja isključivo ukazuje da se radi baš o toj banci gde se nalazi devizni račun, nije dobra, može da stvori zabunu, daje prioritet banci, forsira jednu banku. Na bazi držanja devizna kod neke banke stvara se i dinarski monopol u odnosu na taj iznos deviza koji dobija svoj dinarski izraz, što mislim da nije dobro. Tim pre što po postojećim propisima o platnom prometu svako pravno lice i preduzetnik mogu da imaju više svojih tekućih računa kod više banaka itd. Mislim da to rešenje nije baš dobro jer će u praksi da se tumači kao monopol banke kod koje postoji devizni račun nekog pravnog lica da toj banci mora to da se proda, konvertuje u dinare i iskaže na drugom računu, što se može tumačiti kao svojevrsno ograničenje prava raspolaganja. Moram da kažem da ovakva vrsta ograničenja ide u prilog stvaranju monopola i takva vrsta ograničenja raspolaganja ne zaslužuje sudsku zaštitu i ovo ne može biti u zakonu. Zato bih vas upozorio da amandman koji smo podneli na član 35. obavezno usvojite, a takođe bih vas pozvao da i ovaj amandman na član 41. usvojite, jer prosečni srednji kurs dinara je nešto što mnogo bolje objašnjava, obrazlaže i iskazuje vrednost deviza u prethodnoj nedelji, što služi kao osnovica za obračun sledeće nedelje, nego ukoliko se uzme kurs koji je važio poslednjeg radnog dana u prethodnoj nedelji. Nadam da će i taj amandman biti prihvaćen, jer onda ovaj zakon ima nekog smisla, s tim što mislim da ovo što je navedeno u stavu 3. ne bi smelo da ima mesto ovde jer tako nešto postoji već u Carinskom zakonu, da znate. U Carinskom zakonu već postoji takva odredba koja reguliše ovaj kurs i način obračuna. Na samom kraju samo da podsetim na još jednu činjenicu. Ranije je kod nas bio veliki problem sa tim kursnim razlikama, pozitivnim i negativnim, načinom obračuna, pa onda kad je bio kliring prema nekim tržištima onda je tu bilo još više problema, tako da se u jednom trenutku stvarala virtuelna vrednost i za posao i virtuelno iskazivanje naše ekonomije kompletno. Po tom osnovu mi imamo i neka potraživanja i neke obaveze prema istočnoevropskim tržištima, a ovo prema arapskim zemljama nije ta priča, dosta je slična, mada nije klasičan kliring. To su nerazjašnjena pitanja još uvek. Moram da kažem da kada se ovako pristupa ovom problemu onda postoji mogućnost da se uvek javi razlika; za sada ne očekujem velika, jer se ipak drži kurs, ali u slučaju nekog poremećaja može da se pojavi velika razlika koja bitno remeti stvarne iskaze o vrednostima, radu i poslovnim rezultatima pravnih lica. A to je moguće da se dirigovano napravi u određenom periodu radi nekih pokazatelja, poslovanja nekih preduzeća, opet odabranih preduzeća, to moram da vas podsetim, jer je teoretski moguće da se devizna sredstva na računu drže, da se tu primenjuje zvanični kurs utvrđen, to se knjigovodstveno iskazuje, a posle nekoliko dana napravi se neka transakcija i taj kurs dobija potpuno druge dimenzije. Vidite i sami kakva će situacija da bude ukoliko je to praćeno neadekvatnom metodologijom sa pozicija obaveza koje postoje po osnovu tih sredstava i te transakcije prema državi. Svojevrsni katalizator za te stvari jeste naša berza i ova tržišta na kojima se trguje devizama. Zato smo, između ostalog, ovim amandmanom hteli da skrenemo pažnju da treba napraviti intervenciju u stavu 3. Ova formulacija koju je gospodin Šarović predvideo i predložio i te kako je pravičnija, jer ima u vidu celinu nekog procesa koji se dešavao u prethodnoj nedelji a koji je od uticaja na utvrđivanje zvaničnog kursa.
Još neka poslanička grupa? Narodni poslanik Goran Jakšić, po istom amandmanu.
Hvala, predsedniče. Ovo je stvar viđenja, naravno sve zavisi sa jedne ili druge strane kada gledate kada je pogodnije i šta je zgodnije. Istovremeno može da bude prihvaćena i varijanta jedna i varijanta druga. Varijanta koja je u Predlogu zakona data, znači stav 3, da se srednji kurs utvrđuje za sledeću nedelju praktično poslednjeg radnog dana u nedelji koja prethodi, jeste stvar koja će da bude, to možete da pitate ljude koji su uvoznici, za njih mnogo jednostavnija. Za njih je često mnogo bitnije da imaju precizniji uvid u obaveze koje imaju prema državi, i to je stvar koja je opštepoznata, jer njima je vreme najčešće problem i vreme im je vrlo bitna stvar u poslovima koje rade; naravno, što su ozbiljniji to im je i bitnije to vreme. Kažem, više puta se ispostavilo da im je jako važno da precizno mogu, gotovo minutno, da dobiju obračun kolika je obaveza kad su u pitanju carine i druge uvozne dažbine. Varijanta predložena u amandmanu naravno takođe može da bude jedna od varijanti, ali pitanje pravičnosti tu je možda malo diskutabilno. U kom smislu? U smislu da je nekada zgodnije kada uzmete samo petak kao poslednji dan ili neki drugi radni dan u toku nedelje, zavisno od varijacije kursa, a nekada je zgodnije da bude uzet prosek za prethodnu nedelju, tako da to je stvar viđenja. Mislim da je ovde stav bio dobro izabran, da je preciznije, jasnije i dosta zgodnije pre svega uvoznicima da tačno vide poslednjeg dana prethodne nedelje koliki je kurs sa kojim mogu da računaju kada su u pitanju obaveze prema državi koje imaju.
Hvala vam. Po istom amandmanu narodni poslanik Vesna Raca-Radisavljević. Izvolite.
Rezident - pravno lice i preduzetnik drži devize na deviznom računu kod banke ili ih prodaje toj banci. Znači, to sigurno ne znači nikakvo ograničenje raspolaganja devizama. Devize koje se ostvare posle izvoza mogu se iskoristiti ako se drže na deviznom računu za plaćanje deviznih obaveza ili se raspoređuju na dinarski račun tako što se prodaju banci. Pošto preduzetnici imaju potpunu slobodu da svoja sredstva drže, imaju tekuće račune kod onoliko banaka za koliko procene da je neophodno, ovo nije nikakvo ograničenje u raspolaganju devizama, nego jednostavno poslovna odluka preduzetnika. S obzirom da od momenta kada se da nalog za plaćanje inostranom partneru do momenta dok te pare dođu na devizni račun protekne najčešće oko 24 sata, ne postoji nijedan razlog da se u tom vremenu dogodi nešto tako spektakularno pa da preduzetnik mora da prodaje devize drugoj banci, a ne toj. Znači, ovim se definiše – on drži devize u toj banci ili ih toj banci prodaje.
Hvala vam. Izvinite, molim vas, nije, pričala je o amandmanu i primerima, pažljivo pratim, budimo korektni. Pažljivo pratim izlaganja, iznose se podaci zašto neko smatra da treba da se prihvati ili ne prihvati amandman, podaci iz prakse i iz zakona, i u tom smislu nije moguće odgovarati. Koristim svoje pravo, budite ljubazni, imaćete priliku da to obuhvatite. Pravo je predsednika da odredi po članu 104. stav 1. i 2. da daje repliku. Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, pa će posle gospodin Krasić da pojasni. Neophodno je da imamo tolerancije i razumevanja. Izvolite, gospodine Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, proučavajući ovaj zakon, radeći na izradi amandmana i pripremajući se za odbranu tih amandmana mogu da zaključim da je onaj ko je pisao ovaj predlog zakona u bližoj ili daljoj prošlosti imao uganuće mozga. Ja ću to pokušati da objasnim u amandmanu na član 42. koji sam podneo. Naime, član 42. se nalazi u VII glavi gde se govori o zaštitnim merama. S obzirom da je moguće da dođe do poremećaja u platnom bilansu, kada kretanje kapitala prouzrokuje ili preti da prouzrokuje ozbiljne poteškoće u sprovođenju monetarne politike i politike deviznog kursa, koje su rezultat prekomernog priliva ili odliva kapitala iz Republike, Vlada na predlog Narodne banke Srbije može da reaguje na sledeće načine, pa je u ovom članu pobrojano 12 slučajeva u kojima Vlada može da interveniše da bi se ova situacija sprečila, odnosno da bi se to prevazišlo. Ovaj put neću komentarisati one načine za koje i mi u SRS smatramo, naravno, ukoliko budu prihvaćeni ostali amandmani koje su podnele kolege narodni poslanici SRS, pa i ovom intervencijom ovaj zakon će se poboljšati i neću komentarisati devet slučajeva koji imaju za cilj da se ovo stanje razreši, nego tri slučaja od pobrojanih 12 koji ni u kom slučaju ne bi smeli da stoje ovde i da se na taj način pokušava prevazići ova situacija. Evo zbog čega. Predložio sam da se u stavu 1. briše tačka 3). Tačka 3) kaže da se ograniči obavljanje plaćanja i naplata nastalih na osnovu obaveza i potraživanja u poslovima sa inostranstvom. Da se ograniči obavljanje plaćanja – zamislite u kakvu situaciju ćemo dovesti naše partnere koji rade neke poslove sa ino-partnerima, odnosno sa firmama koje imaju sedište u inostranstvu, ukoliko dođe do prestanka ili ograničenja plaćanja, ili ukoliko je naša firma, odnosno privredni subjekt realizovao određeni izvoz ili usluge, pa kaže - nemojte mi sad plaćati. To ukazuje na neozbiljnost u razmišljanju predlagača ovog zakona i to je prosto nedopustivo. Na koji način se može intervenisati da bi se određene stvari sprečile, predlagač je dao u tački 7) ovog člana i kaže – da se ograniči davanje garancije ili jemstva, zaloga ili drugih sredstava obezbeđenja u korist nerezidenta. To je moguće i na takav način treba intervenisati i onda će se ovaj poremećaj sprečiti. Zatim sam predložio da se briše i tačka 8) u kojoj predlagač kaže da se propiše, odnosno uvede kao obavezno polaganje određenog procenta deviznog depozita na račun kod Narodne banke Srbije. Šta se ovde postiže? Ovde ćemo dovesti u situaciju da postoji neko dogovoreno, ugovoreno ili diktirano tržišno poslovanje, a ni na jedan način se ovde ne podstiče tržišno poslovanje. Tačka 11) predviđa – propisati obavezu unosa dobiti rezidentima koji obavljaju privrednu delatnost u inostranstvu ukoliko se ne reinvestira u inostranstvu. Ovo ne može da se propiše. Mi moramo trajno i u kontinuitetu da razvijamo kod naših privrednika osećaj pripadnosti i ljubavi prema svojoj otadžbini, prema svom narodu i na takav način možemo stvoriti osećanja kod njih kako i na koji način treba da se ponašaju u poslovanju sa inostranstvom. Dalje je vrlo interesantno na koji način je Vlada, ne prihvatajući moj amandman, obrazložila, a to stoji i u stavu 2. ovog člana, kaže se – mere iz stava 1. ovog člana mogu se primenjivati dok traju poremećaji zbog kojih su donesene, a najduže šest meseci od dana njihovog donošenja. Dame i gospodo narodni poslanici, sećate se da je u vreme akcije "Sablja" Vladan Batić predlagao da se uvede smrtna kazna samo 15 minuta i da on pozavršava ono što je naumio, odnosno što je imao u cilju da uradi prema svojim političkim protivnicima. Zamislite, to bi trajalo 15 minuta, ovo traje šest meseci, a koje su posledice, posledice koje se nikad i ni u kom slučaju više ne mogu otkloniti, a nanela bi se velika šteta. To je nedopustivo, ali građani Srbije su na poslednjim izborima pobedili takvo suludo razmišljanje Vladana Batića i sigurno će i oni koji ovako misle da treba ovako regulisati ovu oblast i ovakav odnos prema građanima Srbije pobediti na sledećim izborima predvođeni SRS. Pored toga što Vlada i u ovom predlogu zakona ne vodi dovoljno računa o građanima Srbije, moram da vam iznesem jedan primer, nadam se da mi nećete zameriti, iz mesta iz kojeg dolazim, iz Ljubovije, gde je proizvodnja maline jedna od ozbiljnijih delatnosti, i sa kojim problemima se susreću proizvođači maline. Naime, sa 50, odnosno 60 dinara, na današnji dan cena je pala na fantastičnih 35 dinara. A da vam kažem ko ide u malinjake i ko ih bere – idu deca koja nisu krenula u školu, idu i penzioneri da bi, jer su penzije takve kakve jesu, malo svoje kućne budžete popravili, ali tamo ne mogu da se poprave uslovi. Jednom prilikom je ministarka poljoprivrede, sada je potpredsednik Vlade, preporučivala proizvođačima maline kako mogu da razreše te probleme, pa kaže – potrebno je da uvedete savremenije mere u sistemu proizvodnje, potrebno je da uvećate svoje malinjake. Kao da je to na područjima Ljubovije, Malog Zvornika, Loznice i Krupnja moguće. Ono koliko su mogli da učine, oni su to učinili. Ne može se to tamo staviti u fabričku halu, pa se baviti tom proizvodnjom. Još nešto, mi poslanici, složiće se i predsednik Skupštine, on je to više puta govorio, radimo u teškim uslovima; naravno, oni koji rade, koji su ovde od početka do kraja radnog vremena, koji podnose amandmane, obrazlažu ih, razgovaraju sa građanima i pokušavaju da nađu odgovor i neka rešenja za njihove probleme, ali eto, sad smo u ovoj sali koja ima klimu. Oni koji se bave proizvodnjom maline i beru je nemaju takvih uslova i mogućnosti; često u svoje malinjake izlaze u četiri ili pet sati ujutru i ostaju tamo do završetka, dok ne oberu. Onda se pojavi neko ko im ponudi fantastičnu cenu od 35 dinara. Do čega će to dovesti? Dovešće do još većeg osiromašenja, ali to nije najveći problem, nego je veći problem što ćemo doći u situaciju da sledeće godine nemamo proizvodnju toga što je sigurno za državu strateški proizvod, odnosno imaćemo je, ali u značajno smanjenoj meri. Poznato je da je ova cena različita na otkupnim mestima u Srbiji, ali malina je jako osetljiv proizvod, koji može samo jedan dan na takav način da traje i ukoliko ne bude zadovoljan cenom koju bude imao u Krupnju ili Malom Zvorniku ne može da je vozi u Šabac, Merošinu ili neko drugo mesto gde bi mogao da postigne veću cenu. Mislim da su ovo problemi kojima bi ova vlada trebalo da se bavi, a sve bi ovo moglo i verovatno bi poljoprivredni proizvođači i iz drugih oblasti mogli da se zaštite na taj način što bi onaj Trizon, bizon ili već kako se zove, onaj Simonović i niz drugih prevaranata vratili pare koje su opljačkali, svakako Tadićevi, i oni koji su za jedan mesec na naplatnim rampama autoputa uzimali po milion evra. Te pare bi trebalo da se vrate od tih koji su opljačkali, oni da odu na zasluženu kaznu u zatvor, a tim parama da se potpomognu oni koji danas višnju prodaju po ceni od 18 dinara, jer cena proizvodnje i višnje i maline je daleko veća od one koja se njima isplaćuje, a da ne govorim o potrebama. Ti građani najčešće svoje obaveze izmiruju uredno i pošteno, vrlo korektno prema svojoj državi, jer je vole i pokušavaju (za razliku od ove vlade i Tadićeve stranke, koja bi da upropasti sve što je ostalo) da usprave ovu državu, jer hoće da sačuvaju dok SRS dođe na vlast i da zajedno oporavimo državu i da njima obećamo da će sigurno od tog momenta krenuti nabolje, ne odjednom i ne odmah, ali će sigurno biti bolje iz dana u dan. Hvala.
Izvolite, gospodine Krasiću.
Mada nisam hteo, ali kada ste me prozvali da izađem... Ne, molim vas, ja slušam vas, gospodine Markoviću, razumem šta ste hteli. Vidite, nije dobro kada poslanici... Ali, ja stvarno cenim, svako ima pravo na svoje mišljenje i ova govornica jeste mesto gde treba da se iznose mišljenja. U tom kontekstu sam se malopre javio, jer naprosto ne mogu da shvatim da neko izađe i ne vidi da u članu 35. stav 2. postoji reč - to, taj, ta. Radi se o nečemu vrlo konkretnom, ukazuje da se radi o banci, ali samo ta banka, toj banci. A onda se ovde izađe sa ponavljanjem onoga što radikali od jutros pričaju; može da se stvori zabluda kod nekih gledalaca, pa da kažu – da li je moguće da su radikali povećali broj poslanika u Narodnoj skupštini. Zato sam morao da reagujem, jer ovde se zakon brani tako što se ne osporavaju stavovi SRS, nego se to sve na neki način tako prikazuje. Mi želimo da se napravi jasna razlika zbog birača, da ne bi došlo do nekih zabuna. Da se vratim na ono što je gospodin Sreto Perić obrazlagao. U članu 42. stav 1. nalazi se 12 razloga zbog kojih Vlada na predlog Narodne banke Srbije može da donese, da odredi zaštitnu meru, odnosno 12 vrsta zaštitnih mera. Moram da vam kažem da najmanje sedam mera koje su predložene ovde predstavljaju, što bi se reklo, uobičajene redovne poslove koje treba da radi NBS. Zašto ste vi to digli na nivo zaštitnih mera, nečega što treba preventivno da se uvede da bi se sprečile daleko teže posledice zbog nekih nepovoljnih kretanja na našem tržištu, meni to uopšte nije jasno. U opštoj tendenciji oslobađanja svih okova, stega, približavanja Evropi toliko brzo da se ja prosto plašim da se ne preskoči Engleska, pa ne padne u Atlantik, sada se uvode ovakve restrikcije, pa se još to oročava na šest meseci. Sada vi meni kažite da li je ovih šest meseci od dana kada je Vlada donela, pa može da traje, ili u toku godine šest meseci ili samo šest meseci za svaku meru pojedinačno; nema preciznog rešenja, nego široko pa na ćoše, da bi se primenilo po ćefu. To je cela poenta privatnog zakona, apsolutno privatnog zakona. Prvo, ovo što ste naveli u članu 42. u uvodnoj rečenici ili nekoliko uvodnih redova prvog stava je jedna situacija, a vi u praksi pričate da to nikada neće da se desi dok ste vi na vlasti, ali dobro, da uzmemo teoretski da je moguće da se to desi. Kaže, ograničiti obavljanje plaćanja i naplata nastalih po osnovu obaveza i potraživanja u poslovima sa inostranstvom. Samo da vas podsetim, u vreme sankcija, NBJ, pa u onom prvom delu dok su bile narodne banke republika i pokrajina i kada su preduzimane neke mere, vi ste pisali čak čitave knjige osporavajući to pravo države u to vreme i govoreći da ste prosto zaprepašćeni kako se ne prihvataju neke tekovine tržišne privrede u Srbiji koja je bombardovana, čak je i papa rekao - kada ćete da bombardujete Srbe, i tako dalje. Vi ste se virtualno ponašali, kako tržišna ekonomija treba da živi, mogu i bombe, a može i tržišna ekonomija. Sada vi pravite neku rezervu. Tačka 8): propisati polaganje određenog procenta deviznog depozita na račun kod NBS. To je pravo NBS i ona to uvek može da koristi. Dakle, tu se gleda kurs, da li je država u mogućnosti da servisira svoje obaveze prema inostranstvu, jer to je sve regulisano Zakonom o NBS, ali ovo poslednje kod tačke 11) priznaje se da je Srpska radikalna stranka bila u pravu kada je podnela amandman na jedan od prethodnih članova. Da vidite koja je to zaštitna mera, dakle – propisati obavezu unosa dobiti rezidentima koji obavljaju privrednu delatnost u inostranstvu ukoliko se ne reinvestira u inostranstvu. Vidite, vi sada idete sa širokom formulacijom, reinvestiranje, a ja vas povezujem za onaj član gde ste rekli da može rezident Republike Srbije po osnovu dobiti koju ostvari poslovanjem u inostranstvu i sa devizama koje drži tamo da se bavi kreditnim poslovima prema nerezidentu u inostranstvu. Vidite kako se to menja, kako se iznose stavovi, kako se ubacuje sve i svašta da bi ovaj papir trpeo. Ovaj zakon zavisi, kao i svi propisi koji dolaze iz oblasti finansija, od ministra finansija i od njemu dragih i bliskih osoba, a naročito poslovnih partnera. Gospodine Markoviću, javnost interesuje da li ste sigurni, pošto ste juče naredili Dinkiću da ide u Irsku, da će on da se vrati? Pazite, postoji velika opasnost, molim vas da me pustite da završim, pa mi odgovorite, ja vam ozbiljno skrećem pažnju, jer juče smo imali i neke papire i vrlo je temeljno opisana priča, doduše, novinari ništa o tome ne izveštavaju, ali opisana je priča o nekom Trifunoviću koji je u toku suđenja hteo da ode do WC-a, a kada su se okrenuli, nestalo je 27 miliona evra, bliskom prijatelju gospodina koji se predstavlja da je predsednik Republike u ovoj slobodnoj zoni preko puta, zgrada Predsedništva, gde je performans – ja i demokratija, ja predsednik Republike; on zamajava narod, uveseljava sve u Srbiji nekim svojim stavovima. To je bio ekspert Trifunović, ali ga nema, pobegao je, nestale su pare, nestalo je sve i još ne možemo da dobijemo obaveštenje. Kako sam imao prilike juče da čujem, zabranjeno je medijima da pišu o tome i ja se prosto pribojavam, s obzirom da postoji kontinuitet u tim letovima, jeste malo geografski to poremećeno Kipar - Irska, a kod Irske su tamo neka ostrva sa čudnim imenima, svašta možete da očekujete kada je u pitanju Mlađan Dinkić. Vi ste, uostalom, najbolje to osetili na svojoj koži, pa ste napravili jasnu distinkciju i rekli ste da vi sa tom mafijom nemate ništa, napustili ste tu stranku. Ja vas tu pohvaljujem, pošto ste bili u pravu, ali izražavam zabrinutost građana Republike Srbije šta će da se desi ukoliko se Mlađan Dinkić ne vrati iz Irske, šta će da se desi sa ovim ljudima koji se zaklinju u Mlađana Dinkića.
Molim vas, gospodine Krasiću, ne govorimo o zakletvama. Nekoliko puta smo rekli, ljudi se i u crkvi zakunu, pa posle promene mišljenje, barem smo se toga nagledali. Jasno je pitanje bilo da li očekujem da se vrate svi koje sam negde poslao, govorim o službenoj evidenciji, svakako da očekujem. Inače, ništa se nije menjalo u geografiji, pretpostavljam da nije moguće, kao što je rečeno tokom izlaganja pre toga, kada se preskoči Engleska da bude Amerika, ne, sledeća je baš Irska, pa pošto se ništa nije menjalo, tako će se i vratiti, Atlantik, oprostite. Shvatam ovo kao dodatnu političku argumentaciju, a ne kao stručno pitanje. Na član 43. amandman je podneo poslanik Milorad Mirčić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Nataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime srpskog naroda i stotina hiljada žrtava, miliona žrtava koje su propatile za vreme nezapamćenih ekonomskih sankcija UN prema našoj državi i našem narodu i ovde u Srbiji i zapadno od Drine i Dunava, gospodin Milorad Mirčić je podneo amandman da se briše član 43. Ovim amandmanom se daje mogućnost da NBS, ako je to po volji organizacije UN, koja je puki instrument u rukama SAD koja sprovodi neverovatnu vojnu i ekonomsku silu nad čitavim čovečanstvom, poštuje te sankcije koje se primenjuju prema drugim zemljama i narodima, a uvela ih je organizacija UN, odnosno Savet bezbednosti UN. Moram da vas vratim na davnu 1992. godinu, ali to su tragične stranice istorije našeg naroda i ovde, i u Republici Srpskoj i Republici Srpskoj Krajini, i na maj mesec te godine, kada je više banjalučkih beba zbog stupanja na snagu sankcija prema našoj državi i narodu ostalo bez kiseonika i, nažalost, i poslednja devojčica koja je preživela je nedavno umrla. Da ne govorim o hiljadama žrtava, o bolesnim ljudima, onima koji su izgubili posao, koji su oboleli i dan-danas se leče od najtežih bolesti, o nemogućnosti da lekari rade svoj posao bez medikamenata i bez osnovnih medicinskih sredstava da štite svoje bolesnike, da deca normalno idu u školu, da ih roditelji školuju, da se hrane; o položaju u kojem se našla čitava nacija zbog vojne sile. Činjenica je da američka administracija i dan-danas kroz proces globalizacije koji sprovodi svuda u svetu, a čemu se opire pravdoljubivo čovečanstvo, pokušava da indukuje i da pravi krize na žarištima gde to njoj odgovara, pre svega iz ekonomskih interesa, ili gde joj jednostavno ne odgovara režim. Isto tako je ta ista administracija, uz pomoć svih onih koji su stali na stranu takve politike, izrazito antisrpske, to činila sistematski za vreme sankcija, i po priznanju američkih zvaničnika, a naročito po pisanju jednog od njihovih poznatih publicista Tima Maršala koji je to sve opisao u svojoj knjizi "Igra senki" objavljenoj posle petooktobarskog puča 2000. godine. Američka administracija, na čelu sa tadašnjim predsednikom Bilom Klintonom i državnim sekretarom Madlen Olbrajt, osvedočenim srbomrscima, o čemu je govorio i predsednik naše stranke prof. dr Vojislav Šešelj prošle godine u toku svedočenja ubijenom Slobodanu Miloševiću, a ukazivao je na to godinama i pre svog odlaska u haški kazamat, sistematski je pripremala određene političke strukture u našoj zemlji da preuzmu vlast da bi slepim poslušničkim odnosom prema svemu onome što od njih traži ta najveća i ekonomska sila, koja treba da izgubi tu moć i da se svi ljudi suprotstave tome, učinila sve da mi danas kao država budemo privredno razrušeni; što je najgore od svega, da nam okupiraju jedan deo teritorije, da naš narod ne može da se vrati na svoja vekovna ognjišta, da podnesemo tolike ljudske žrtve. Jer, zapamtite, ono što smo izgubili kao narod izgubivši toliku decu, tolike mladiće, majke, žene, supruge, koje su stradale zbog bolesti, direktnih posledica sankcija, bombardovanja, nikada ne možemo da nadoknadimo. Moramo da se borimo i da ne prihvatimo ovakav član zakona i da se borimo za naše mesto u svetu gde će da nas poštuju kao ravnopravne partnere i da ostvarujemo saradnju sa svim državama i narodima u svetu, ali bez uslovljavanja i bez takvog poniženja svih građana Srbije i srpskog naroda i svih ostalih koji žive ovde, jer nam je to donelo mnoge muke i mnoga zla su učinjena građanima Srbije. Na nedavno, zapravo gotovo pre dva meseca, održanom trećem kongresu svetskih patriota u Moskvi, gde sam učestvovala u radu kongresa kao član delegacije SRS koju je predvodila gospođa Gordana Pop-Lazić, učesnici kongresa bili su iz 17 zemalja sveta. Bilo je predstavnika najmnogoljudnijih zemalja, mislim na Kinu, Indiju, Indoneziju, na predstavnike Ruske Federacije iz gotovo svih bivših ruskih republika, učesnika zemalja sa zapada, Francuske, Belgije, prijateljske partije iz Japana. Naš zajednički zaključak i prva tačka rezolucije koju smo doneli je bila upravo ta: da treba svaki narod i svaka država koja ne želi mešanje bilo koje vojne sile u njene unutrašnje poslove i odnose da se suprotstavi politici globalizacije, koja je danas najveće zlo posle fašizma i komunizma koje se čoveku desilo u 20. veku. Ako se tome ne budemo suprotstavili na način kako mi to želimo, kroz saradnju sa svima u svetu koji su spremni da privredno i politički sa nama sarađuju, ako ne budemo držali naše nacionalno dostojanstvo i gledali pre svega naša srpska posla, onda to neće ničemu dobrom da vodi. Jer, vidite da su i danas mnogi poslušnici, pre svega Amerike i pojedinih zapadnih sila, ali kao njihove odbačene marionete, jer im je vek trajanja u narodu već odavno istekao, spremni da zbog jednog prijema, zbog šačice razgovora, zbog kafice sa američkim ambasadorom ili sa nekim od zvaničnika sa kojima planiraju da prave neke sumnjive poslove, prodaju interese države i naroda i da nas na najgori mogući način ponižavaju i blate svuda gde stignu. Vi ste videli da je taj mafijaš koji je bliski saradnik Borisa Tadića, predsednika Republike, izvesni Trizon koji je opljačkao od građana Srbije 27 miliona evra, pored toga što je finansirao lopova Borisa Tadića i kampanju DS, na njegov nalog i nalog DS-a učestvovao u plaćanju srpskog kokusa u američkom Kongresu, šta da radi – da se bori protiv politike SRS, politike koja je jedina perspektivna u svakom pogledu, i u međunarodno-političkom, za unutrašnju stabilnost, za mir u državi, za ekonomski prosperitet i socijalnu pravdu. Mi se borimo protiv lopova kao što su Boris Tadić i DS, a svi drugi narodi u svetu koji vide da je zaista Savet bezbednosti UN, koji je protivpravno, protiv svih međunarodnih pravnih normi doneo odluku o formiranju antisrpskog haškog kazamata gde se samo sudi Srbima, a oslobađaju se zločinci i ubice Srba poput Nasera Orića, Ramuša Haradinaja i ostalih... Vi ste videli da je ta svetska nepravda koju direktno sprovodi Amerika preko organa UN zapravo nešto protiv čega moramo da podignemo glas. To treba da uradi svaki pošten čovek, svaki srpski patriota, građanin Srbije koji ne želi da nam se takvo zlo ponovi. Oni idu i korak dalje, pored činjenice da su bombardovali irački narod, posle bombardovanja našeg naroda, da su uništili jednu od najstarijih civilizacija u svetu i da su spremni da idu i dalje pretnjama Iranu i svima onima koji su neposlušni. Evo, danas su neke dnevne novine u Srbiji prenoseći pisanja zapadnih komentatora i analitičara prenele izveštaj o tome da je Džordž Buš, trenutni američki predsednik, dao nalog Stejt departmentu i direktno američkom državnom sekretaru Kondolizi Rajs da napravi plan o tzv. ekonomskom oporavku Kube posle smrti Fidela Kastra. Mi moramo, ako to već ne znaju, a obavestio ih je kolega gospodina Markovića, gospodin Rikardo Alarkon, predsednik kubanskog parlamenta, da im poručimo da je Fidel Kastro živ i zdrav. On će u avgustu mesecu ove godine da napuni 80, jubilarni rođendan slavi, 80 godina, prijatelj je srpskog naroda i države. I, što je najvažnije od svega, posle 40 godina neverovatnih ekonomskih sankcija koje SAD sprovode prema kubanskom narodu, i Kastro, i sve druge zemlje Latinske Amerike, poput Bolivije, Venecuele, kao i svi oni nabrojani učesnici kongresa koje sam spomenula, žele samo jedno, a to je da u svetu vlada mir, ekonomski prosperitet i da svi narodi mogu normalno da žive u svojoj zemlji i na svojoj teritoriji. Mi srpski radikali, koji smo izraziti borci za zaštitu državnih i nacionalnih interesa, zbog te svoje dosledne politike, a pre svega zbog činjenice da smo uvek po onoj narodnoj "popu pop, bobu bob" svakome bili spremni da kažemo kakav je ko, ko služi čijim interesima, ko za koga radi, da predvidimo nažalost tragične događaje zbog toga što smo prepoznali takvu ulogu pre svega Amerike, zbog toga uživamo danas najveće poverenje u srpskom biračkom telu i među ostalim građanima koji nisu srpske nacionalnosti, a koji su i te kako spremni na sledećim izborima da glasaju za politiku SRS. Samo mudra državnička politika i ono što radi gospodin Tomislav Nikolić, u saradnji sa svima koji nam žele dobro, što je i pokazao brojnim susretima sa predstavnicima azijskih, afričkih, latinoameričkih zemalja i sa mnogima drugima koji nam žele dobro i napredak u svetu, može da donese prosperitet državi i narodu. Ovo bi bilo poniženje ako ostane ovakav član, što je svojevrsna navodna međunarodna obaveza, ali po sistemu može i ne mora, kako je to ovde navedeno fakultativno u članu koji traži gospodin Mirčić da se briše, članu 43. Zbog toga što smo najstradalniji narod na ovim prostorima, možda u celom svetu, treba da prihvatite ovaj amandman, kako bi se drugima koji se opiru pre svega vojnoj nadmoći i sili koju Amerika želi da sprovede, a naročito ekonomskim ucenama i sankcijama, pomoglo da ostvare svoja prava i žive slobodno u svojoj zemlji, a to je ono što smo mi Srbi oduvek želeli.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da se vratim samo sa par rečenica na amandman koji je podneo narodni poslanik Mirčić i da pitam da li je moguće da mi koji smo toliko muka propatili pod nepravednim sankcijama... Doduše, nije cela populacija Srbije podnosila teret sankcija, neki su se baškarili u inostranstvu, odlazili u Segedin na seminare, tečajeve kako da obore režim, dobijali koferčiće para, pa je odatle i ostala ona institucija "koferče". Dame i gospodo narodni poslanici, moram da se vratim na još jedan zakon koji je još uvek u proceduri i o kome nismo glasali. Danas mi je došao do ruke časopis Eparhije žičke "Žički blagovesnik", gde sveta Srpska pravoslavna crkva, Njegova svetost patrijarh Pavle i gospodin episkop žički upozoravaju nas narodne poslanike koji ćemo pritiskom na jedno od tri dugmeta doneti ili osporiti zakon o ličnim kartama. Sveta majka Srpska pravoslavna crkva samo može da upozori, Njegova svetost patrijarh Pavle samo može da upozori, a na nama je da odlučimo da li ćemo ostati ljudi ili ćemo postati brojevi ili ćemo postati čipovi; da li ćemo imati bar malo privatnosti ili će sve biti pod kontrolom države i onih koji mogu u svakom trenutku da zloupotrebe te mogućnosti koje im taj čip pruža. Dame i gospodo, apelujem na vašu svest i savest da zatvorite vrata Orvelovoj 1984. godini, da ne dozvolite da nas strpaju u tor i bukvalno prebrojavaju kao ovce. Nemate pravo, gospodo narodni poslanici, da pravite robove od građana Srbije. Govorim upravo vladajućoj strukturi i garnituri, vladajućoj koaliciji, jer će od njih zavisiti. SRS će sigurno glasati protiv ovog zakona, ali ako niste poslušali savete poslanika SRS, ako niste poslušali amandmane poslanika SRS, poslušajte njegovu svetost Patrijarha Pavla i Srpsku pravoslavnu crkvu dok nije kasno. Narodni poslanik Božidar Koprivica, u ime SRS, podneo je amandman na član 52. kojim traži da se stav 4. menja i da glasi: "Protiv rešenja iz stava 3. ovog člana može se uložiti žalba ministarstvu nadležnom za poslove finansija u roku od 15 dana od dana uručenja rešenja". Posle stava 4. dodaje se novi stav 5. koji glasi: "Žalba ne odlaže izvršenje rešenja". Dosadašnji stav 5. postaje stav 6. Da bi bilo jasno građanima Srbije o čemu se radi, članom 52. predviđena je devizna kontrola: "Deviznu kontrolu iz člana 46. ovog zakona vrši devizni inspektor. Prilikom vršenja neposredne kontrole devizni inspektor mora imati službenu legitimaciju. Devizni inspektor u kontroli donosi rešenje kojim nalaže ispravljanje nepravilnosti, odnosno nezakonitosti i nalaže izvršenje mera, pod pretnjom prinudnog izvršenja." Stav 4. kaže: "Rešenje iz stava 3. ovog člana je konačno." Narodni poslanik Božidar Koprivica traži da se stav 4. menja i glasi: "Protiv rešenja iz stava 3. ovog člana može se uložiti žalba ministarstvu nadležnom za poslove finansija u roku od 15 dana od dana uručenja rešenja". Razlog vrlo jednostavan, gde god pronađete lopove, kriminalce, secikese u mnogim službama koje su u državnom aparatu, jer ste nedavno utvrdili da je trideset i nešto samo u prvom naletu na naplatnim rampama opljačkalo državu za silne milijarde, to su državni činovnici, to su činovnici Ministarstva za kapitalne investicije. Koliko znam, svi su iz Nove Srbije. Ko garantuje da će taj inspektor biti toliko častan da njegovo rešenje može da bude konačno? Ne omogućavate čoveku da se žali na rešenje, pa da se eventualno zloupotreba od strane inspektora ispravi na nekom višem nivou u ministarstvu. Mislim da jedan čovek može da bude nepošten, ne mislim da je celo Dinkićevo ministarstvo nepošteno, naprotiv, ima tamo vrlo časnih ljudi, pa će nekom doći ta žalba u ruke, pa će proveriti i reći da inspektor nije bio u pravu. Ako date ovolika ovlašćenja inspektoru pitanje je koliko će tražiti reket onome da mu ne bi izdao rešenje koje je konačno. Pitanje je ne otvarate li ovim načinom pljačku onih koji su prinuđeni sutradan, kada inspektor zakuca na vrata, da mu otvore. Znate i sami, svojevremeno kada su bili plavi mantili, skine mantil i okači na čiviluk i ako ne bude koverte u džepu plavog mantila, dolazi rešenje kojim se zabranjuje itd. Gde je sertifikat da su svi inspektori pošteni i časni? S obzirom da je mnogo inspektora došlo od "buldožer revolucije" naovamo u razne inspektorate i službe, gotovo svima koji su tako došli ja ne verujem, a nema razloga ni da mu veruje ovaj koji je upućen na ove poslove. Prema tome, usvojimo ovaj amandman, omogućimo čoveku da se žali na rešenje inspektora, da rešenje ne može da bude konačno, pa neka ministarstvo onda donese odluku o rešenju. Ne može prvostepeni organ odmah da seče. Dolazite u situaciju da bukvalno inspektorima napunite i neće više tražiti koverte, tražiće koferčiće, navikli su na to.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, predloženim amandmanom traži se dvostepenost u odlučivanju. Jedan od razloga za podnošenje jednog ovakvog amandmana i tu dvostepenost jeste i da sam ministar, odnosno ministarstvo imaju uvid u to kako njihovi inspektori rade, da se time ne bavi sud u upravnom sporu, nego da to radi ministarstvo. Mnogo lepo izgleda to, valjda to Dinkić smatra uspehom, kad izađe na konferenciju za štampu i kaže da je poreske policija prilikom kontrole fiskalizacije radnji i objekata zatvorila npr. dve ili tri hiljade objekata, zabranila rad na 30 dana itd. Ako je zakon donet, da li je on dobar ili loš, on mora da se poštuje, ali da li ste postavili pitanje da li su sva ta rešenja koja su doneta u skladu sa zakonom. Prilikom tih inspekcija, dobio sam veliki broj pritužbi lica koja su osetila tu batinu poreske policije, da je poreska policija u postupku kontrole navodila radnike u objektu da načine prekršaj, odnosno da postupe suprotno zakonu. Da li znate za to? Takav običaj postoji i to jedna grupica inspektora radi. Njih premeštate iz Kragujevca u Niš, iz Niša za Požarevac, iz Požarevca za Smederevo itd. Znači, bitno je da se izmesti, da nije među svojim građanima i onda kreće taj harač koji sprovodi poreska policija, zatvara objekte, kazne su drastične, a pri tom navode radnike u tim objektima da prekrše Zakon o fiskalnim kasama. Sigurno je tako. Bilo je dovoljno da pitam koji inspektor je bio, taj i taj, zapisnici su identični, identičan je način kako je došlo do tog postupka da se zakon prekrši. Tačno se vidi da inspektor koji radi na terenu navodi radnike da urade tako nešto. Ko radi za fiskalnom kasom ili je manipulant robe u jednoj trgovinskoj radnji ne mora da zna zakon u detalje. On zna da mora da izda račun. Da li će prvo da izda račun i da uzme novac ili će da uzme novac pa da izda račun, za njega to nije bitno. Za vaše inspektore jeste. Čim uzme novac i nije odštampao račun, gotovo, iako taj novac još nije stavio u kasu. Tako rade vaši inspektori. Kad zakonom bude moguće da se žalba uputi ministarstvu, pa utvrdite da jedna grupica inspektora tako postupa, onda ćete te bitange koje rade za učinak da izbacite iz inspekcijske službe. Ovako, dok se to završi pred sudom, ko zna kada će i kako će, a često se postavlja pitanje kakva nam je efikasnost sudova, da li je uopšte neko i spreman da se upusti u tu avanturu, jer šta će da doživi – doživeće samo da se naplaća raznih sudskih taksi, da plaća lice koje će da ga zastupa pred sudom; pa čak i kad dobije pravosnažno sudsko rešenje pitanje je hoće li ono moći da se sprovede ili neće, jer se često dešava da ni sudska rešenja sudovi ne mogu da sprovedu, opet zbog nekih raznih okolnosti i situacija koje su vezane za zloupotrebe, pogotovo kada je u pitanju DS. Samo ću da vas podsetim, kada je u pitanju Kljajević, da je on bio pred razrešenjem predsednika suda 2004. godine. Tada je Boris Tadić potpisao svoju prvu aboliciju. Tražio je od Koštunice da Kljajević ne bude razrešen. Trebalo je dve godine da ga uhapsite, kada je i vama prekipelo. Znači, ta oligarhija je u Demokratskoj stranci. Sa njom pregovarate. S kim ste, takvi ste.
Još neko po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vojislav Milajić.
Dame i gospodo, u poglavlju Kaznene odredbe predviđena su i dva krivična dela koja reguliše ovaj zakon. Amandmanom SRS interveniše se za oba krivična dela koja su predviđena ovim zakonom, jer smatramo da sva krivična dela treba da budu u Krivičnom zakoniku i Krivični zakonik treba da bude jedino mesto koje će da reguliše krivičnopravnu materiju i da definiše šta su krivična dela, šta nisu. Nije ovo jedini slučaj da su u predlogu zakona, pored prekršajnih odredbi, sadržana i krivična dela. Ima sigurno preko pedesetak zakona koji su u mandatu ove skupštine usvojeni, gde postoje krivična dela razasuta u pedesetak zakona. Suština je u tome da krivična dela, zbog svoje društvene opasnosti i značaja koji imaju, moraju biti objedinjena u Krivičnom zakoniku, bez obzira da li ćemo mi taj zakonik menjati jednom mesečno ili dva puta mesečno. Jednostavno, potrebno je da sva krivična dela budu na jednom mestu. Uostalom, sam Ustav kod definisanja krivičnih dela definiše da su jedino krivična dela ona dela koja su predviđena zakonom. Znači, uvodi načelo zakonitosti. Doduše, Ustav ne kaže decidirano da krivična dela moraju biti obuhvaćena zakonikom, znači na jednom mestu, ali iz šireg tumačenja Ustava proizilazi da je baš na to mislio. U krajnjoj liniji, mi smo kao parlament usvojili Krivični zakonik i to nas obavezuje da sva krivična dela moraju biti sadržana na jednom mestu, da bi građani mogli na lak i brz način da se upoznaju sa tim šta su krivična dela, šta nisu. Ovakvom metodologijom i pravnom tehnikom, gde skoro svaki drugi zakon koji dođe pred ovu skupštinu na usvajanje sadrži u kaznenim odredbama krivična dela, stvarate konfuziju i nemogućnost da građani znaju šta predstavlja krivično delo, šta ne. U obrazloženju Vlade zbog čega se ne prihvata ovaj amandman navedeno je da Krivičnim zakonikom nije predviđeno to krivično delo, a ovo konkretno krivično delo odnosi se na prodaju i kupovinu deviza od strane fizičkih lica, i čekova koji glase na stranu valutu, bez ovlašćenja NBS. Mi ne sporimo potrebu za tim krivičnim delom, znači to krivično delo treba da postoji, ali ne u ovom zakonu nego u Krivičnom zakoniku. Vlada je, a Vlada kao da nije razumela ovaj amandman, odgovorila – Krivičnim zakonikom nije predviđeno to krivično delo, pa smo zato ga stavili u ovaj zakon. Znači, igra gluvih telefona. Suština jeste u tome da ovo krivično delo i ovaj član ne treba da budu sadržani u zakonu o deviznom poslovanju, nego u Krivičnom zakoniku. Skoro za sve zakone koji se predlažu, pa i za ovaj zakon Vlada i predlagač uvek navodi kao razlog usaglašavanje sa standardima EU, u konkretnom slučaju sa MMF-om, sa raznim direktivama, preporukama EU ili ne znam već sve kojih organizacija. Međutim, kada se predlažu zakoni oni moraju da budu u skladu sa realnim životnim uslovima i potrebama građana. Nisu sve države u Evropi na istom stepenu društvenog i ekonomskog razvoja da bi mogle sve norme i pravni sistemi nekritički da se prepišu i primene na svaku zemlju. I u okviru zemalja EU postoje poprilične razlike u njihovom unutrašnjem zakonodavstvu po raznoraznim pitanjima iz raznih oblasti društvenog života. I okviru EU postoje velike razlike između samih članica EU u njihovom društvenom i ekonomskom razvoju i onda i oni sami prilagođavaju određene propise svojim potrebama. Tako bi i mi u principu trebalo da radimo, međutim, ovde je čista resavska prepisivačka škola, sve se prepisuje po direktivama, uputstvima, naređenjima, da li OEBS-a, EU, da li MMF-a, Svetske banke za obnovu i razvoj nebitno je potpuno, zavisi od zakona do zakona, ali niko ne pokušava da određene društvene i ekonomske odnose uskladi sa potrebama građana ove države. Suština donošenja zakona jeste da regulišu određene društvene odnose iz određenih oblasti na najbolji mogući način, gde će zadovoljiti potrebe većine stanovništva. Znači, zakoni se donose prema potrebama većine građana, a ne jedne grupe ili jedne interesne grupe ljudi koji preko zakonske regulative hoće da ostvare neke svoje lične ili grupne interese. Mislim da postoji uporna i nekritička težnja ka odlasku u Evropu, kao da mi nismo u Evropi nego ne znam gde, i težnja za tim da se širom otvore prozori prema EU, a plašim se da od tih širom otvorenih prozora ne dobijemo samo išijas ili da nas ušine promaja. Treba voditi računa prilikom predlaganja svih zakona šta su konkretni interesi ove države, a ne o preporukama EU ili nekih međunarodnih organizacija. Hvala.
Hvala vama, gospodine Milajiću. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Ne, hvala. Posle pauze koja će biti do 15,00 časova nastavićemo raspravom o amandmanu koji je na član 58. podneo narodni poslanik Petar Jojić. Hvala vam.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Na član 58. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Odredbe člana 58. u Predlogu zakona o deviznom poslovanju su u suprotnosti sa odredbama našeg krivičnog zakonodavstva. Ovo bi se moglo nazvati sporedno zakonodavstvo. Vi imate glavno krivičnopravno zakonodavstvo gde je Krivični zakonik koji je izvršio kodifikaciju svih bitnih krivičnih dela i predvideo brojne sankcije za sva krivična dela koja se vrše u Republici Srbiji. U članu 58. Predloga predloženo je: "Ko izvrši naplatu, plaćanje ili izda nalog za plaćanje, odnosno izvrši prenos nerezidentu iznosa koji prelazi 100.000 evra, na osnovu ugovora u kojem nije navedena stvarna cena ili na osnovu neistinite isprave, kazniće se za krivično delo kaznom zatvora od jedne do deset godina." Član 58. Predloga zakona pogrešno, nepotpuno, neprecizno definiše krivično delo. Zašto ovde iznad člana 58. nije stavljen naslov, da se kaže - krivično delo i dati mu naziv koje je to krivično delo. Ovo je oblast sporednog zakonodavstva, kao što sam rekao, što se predviđa i predlaže u članu 58. Naše zakonodavstvo je toliko razuđeno, toliko je narušen pravni sistem da se krivičnopravne sankcije propisuju i u propisima u kojim apsolutno nemaju mesta. Kakve veze ima sada ova odredba člana 58. sa ovim što se predlaže? Imate odredbe u Krivičnom zakoniku koje regulišu zloupotrebu službenog položaja i druga krivična dela. Prema tome, odredbe Krivičnog zakonika moraju biti primenjene, a pošto imamo 555 članova u Krivičnom zakoniku, predviđeno je 550 tih naziva i vrsta krivičnih dela. Zašto propisivati u ovom zakonu ovakvu kaznu? Pošto se radi o odredbi koja spada u sporedno zakonodavstvo, predlagač predlaže da se za ovo krivično delo koje nema definiciju, dakle nema naslov, nije određeno, neprecizno, suprotno i u kontradikciji sa odredbama Krivičnog zakonika Republike Srbije, predviđa kazna zatvora od jedne do deset godina. Šta će nama onda Krivični zakonik, a nedavno je usvojen Krivični zakonik Republike Srbije? Ako imamo nov kodifikovan Krivični zakonik Republike Srbije, zašto mi sada ovim brošuricama, ovo liči na brošuru, na jedan pravilnik, a ne na dobar i moderan zakon, predviđamo u sporednom zakonodavstvu 10 godina zatvora? Stručna javnost, pravnička, dakle tu su pravnici, advokati, sudije, tužioci i drugi kvalifikovani pravnici, kada ovo budu videli u praksi, oni će se krstiti i neće poverovati da ova skupština nema pravnike, nema stručne službe, da predlagač nema stručni tim koji je mogao da pripremi jedan dobar zakon kada je u pitanju zakon o deviznom poslovanju. Ponavljam radi javnosti, stručne, pravničke, pošto sam pravnik dugo godina i ne mogu da se složim, eksperti iz krivičnog prava kada ovo budu pročitali i bude objavljen Predlog ovog zakona, a biće verovatno, vi ćete to verovatno usvojiti, u "Službenom glasniku Republike Srbije", ukoliko se ne prihvati amandman SRS, zaista će imati brojne primedbe i reći će – ovo nije moguće prihvatiti, a i poverovati da je to donela Narodna skupština. Mi imamo u ovom parlamentu stručnjaka i pravnika i siguran sam da dele moje mišljenje, ako je kodifikovan skoro nov Krivični zakonik Republike Srbije, ponavljam opet, u 555 članova predvideo tačno određene krivičnopravne norme, dao definiciju određenih krivičnih dela, a sada imamo u sporednom zakonodavstvu kaznu do 10 godina zatvora predviđenu u članu 58, ovo je apsolutno promašaj. Ovo je nedopustivo. Zamislite sada, ko će ovu kaznu da izriče? Ko će da izriče ovu kaznu ako neko izvrši naplatu i plaćanje, u ovom iznosu što se predviđa u članu 58? Sud, ili će to da radi neki drugi organ? A onaj ko bude dobio čak i krivičnu prijavu protiv nekog lica uzeće tu krivičnu prijavu i uporediće normu koja predviđa sankciju do 10 godina sa normama iz Krivičnog zakonika koje predviđaju sasvim drugačije krivičnopravne sankcije za ovakva i srodna krivična dela. Vidite, nije dovoljno u ovom zakonu reći – krivično delo. Krivičnom delu mora da se da naziv. Ovo je neodređeno. Krivično delo mora biti definisano do perfekcije, da bude jasno svakome ko pročita ovaj zakon i na koga se ova norma bude odnosila, dakle i običnom građaninu. Zato SRS stavlja brojne primedbe kada su u pitanju kaznene odredbe u sporednom zakonodavstvu. Mi se sa takvom kaznenom politikom apsolutno ne slažemo, jer smatramo da je Krivični zakonik mesto gde treba predvideti sankcije za krivična dela. Napokon, posle 200 godina Srbija je donela Krivični zakonik. Taj Krivični zakonik i njegove odredbe nisu samo kodifikovane, niti su usklađene sada kada smo usvajali, ja ću vas podsetiti da je Srbija uskladila sa zemljama EU i sa zemljama Evrope 12.000 zakona. Dakle, nije ovo ništa novo da donesemo jedan zakon ili jedan zakonik i da kažemo – to je zakonik i te su norme inovacija političkih stranaka na vlasti u Republici Srbiji. Podsetiću vas da je naše krivično zakonodavstvo, i čak građansko zakonodavstvo, dosta dobro decenijama izgrađivano, usklađivano, a mnoge zakone su pisali naši eksperti, profesori i akademici i stručnjaci sa Sorbone, koji su sa desetkama završili fakultete na tom francuskom univerzitetu. Ne treba niko da se pravi toliko pametan pa da kaže – sada smo mi izmislili, sve je ovo novo otkako smo mi došli na vlast. Dakle, koalicija demokratskog pokreta, koja tako sebe naziva, misli da je sve ovo što se sada predlaže najbolje na svetu. Drugo, smeta mi kao pravniku i pripadniku SRS pogotovo kada se u Predlogu zakona u obrazloženju navede i naznači – ovo je usklađivanje sa propisima evropske zajednice i po diktatu evropske zajednice. To ne valja, po diktatu evropske zajednice; smatram da ne treba postupati po nečijem diktatu, a pogotovu po diktatu onih koji prema Srbiji imaju takav odnos, imaju dvostruke standarde i u oblasti zakonodavstva i u drugim oblastima. Dakle, zašto mi moramo po svaku cenu, ako je došao ministar iz te i te stranke, on se sada pozove, da jedan predlog i svi iz njegove koalicije kažu – dobro je, to je dobar predlog, jer je dao naš koalicioni partner, pa daj da ga usvojimo. Naprotiv, ne treba usvajati sve i svašta. Treba predlagati dobre zakone. Od ovih 230 zakona koji su prošli za ovaj mandatni period u ovoj skupštini, a koji su usvojeni, u praksi se dešava da ne prođe mesec dana, odmah se traže intervencije da se pristupi izmenama i dopunama tih propisa i tih zakona. Mnogi zakoni neće, a tu ima pravnika iz svih političkih stranaka, i uveren sam da razmišljaju sasvim logično i ispravno, mnoge odredbe i mnogi zakoni neće nikada imati primenu u našem pravnom sistemu. Mi imamo izuzetno dobre stručnjake što se tiče svih oblasti, i krivičnog i građanskog zakonodavstva, stručnjake koji mogu donositi zakone, ali ne po diktatu. SRS je protiv svakog diktata, dakle, po svaku cenu. Imali smo danas slučaj u SO Pančevo, kažu, ovo je usaglašavanje sa evropskim standardima. Dobro, a kojim? Kada smo postavili pitanje - kojim evropskim standardima, gde to piše, gde je taj nalog, predstavnici lokalne vlasti ćute, jer su izmislili i pokušali da prevare odbornike da je to nečiji diktat i da je to namera evropske zajednice. To ne valja. Ne treba se lažno predstavljati i lažno pozivati na evropsku zajednicu i kada treba i kada ne treba. Evo, kada je u pitanju ovaj zakon, ja sam imao više pitanja za predstavnika Vlade, dakle predlagača, a ministra nadležnog po ovom zakonu nema. Nužno je da ministar bude pred poslanicima, to je obaveza, bez obzira što se radi po Poslovniku kakav jeste, ali je narodni poslanik za ministra bog u parlamentu, jer narodni poslanici svih političkih stranaka u ovom parlamentu donose zakone, ne donosi ministar, ne zavisi od ministra da li će jedan zakon biti usvojen ili ne. Dakle, zavisi od svakog pojedinca, narodnog poslanika. Kakvo je to ponižavanje parlamenta, kakva je to praksa? Vi imate ministre koji dođu i obrazlažu predloge zakona, a imate jedan broj ministara koji su se otuđili od parlamenta, oni misle da je njih birao neko treći, a ne parlament. To je praznina i nedostatak u našem Poslovniku. U našem Poslovniku, dame i gospodo, mora biti predviđeno da ministar kada predlaže zakon mora da sedi i da odgovara na pitanja poslanika. Ne možemo dozvoliti da se ovaj parlament pretvori u glasačku mašinu. Ministar je ovo preko svojih pripravnika ili svojih savetnika napisao i dostavio predsedniku Skupštine, predsednik Skupštine umnožio i podelio narodnim poslanicima i sada narodni poslanici treba da postave pitanje, ali ne znaju kome da postave. Predsednik Skupštine nije za to nadležan, ne spada u njegovu nadležnost da odgovara na postavljena pitanja narodnih poslanika, jer ovo isključivo spada u nadležnost ministra. Ako mi dozvoli gospodin potpredsednik Skupštine, koristim priliku da se obratim građanima Pančeva, a ujedno da sluša Vlada Republike Srbije da je noćas bila takva katastrofalna situacija u gradu Pančevu, jer je došlo do havarije u južnoj zoni, ne mogu da utvrde, a imaju tri fabrike, koja je zagadila toliko grad da su se građani pripremali da se sele iz grada. Molim vas, toliko je bilo štetnih materija i opasnog otrova, a otpad za celu Srbiju, čak se pretpostavlja da je u Rafineriji Pančevo otpad, opasne materije i iz drugih zemalja u okruženju. To niko ne zna. Dakle, niko ne preduzima mere, a godišnje 1.500 ljudi umre od raka u Pančevu. Predstavnici Vlade moraju reagovati. Evo, kada je u pitanju zakon o deviznom poslovanju, ako mi dozvolite, još samo dve rečenice. Iz pančevačke Petrohemije izveze se godišnje za 170 miliona dolara. Pančevu ne ostaje ništa. Rafineriju su premestili, odnosno njeno sedište na Novi Beograd, a 20 miliona dinara poreza na plate zaposlenih takođe sve ide na Novi Beograd; sedište Rafinerije na Novom Beogradu, a Rafinerija u Pančevu. Vidite, sada oni ne mogu da usklade, kaže – pa ne možemo mi. A što ne uskladite da bude sedište Petrohemije, Azotare u Pančevu? A može da bude sedište Novosadske rafinerije i Pančevačke rafinerije na udaljenosti 115 kilometara, a građani Pančeva umiru, a lokalnoj vlasti se u Pančevu... Ni lokalna vlast se nije pretrgla, ali Republika Srbija i Vlada ne pomaže građanima Pančeva da spasi živote građana. Ugroženo je 130.000 građana, da se više tamo živeti praktično ne može, bez intervencije Vlade. I neka ne izvlači devize iz Pančeva, nego neka ostavi jedan procenat za rekonstrukciju i modernizaciju. Sada se priprema i privatizacija ove rafinerije, a izvršena je privatizacija Azotare, još se ne zna ko je vlasnik. Građani i radnici te industrijske zone plaćaju debelu cenu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stevović. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospodine Mihailoviću, umesto da Vlada rešava životne probleme i da predlaže normalne zakone gde bi svako razuman mogao običnim posmatranjem da shvati šta je pisac hteo da kaže, ovde imamo jedan podmukli oblik omalovažavanja Narodne skupštine, što se sve i svašta u ovom formatu i u ovom fontu slova dostavlja Narodnoj skupštini. Na početku se napiše da je to neki predlog, pa se baci kao neka koska da ovde ljudi glođu i razmatraju to, a onaj ko je to smislio negde u nekoj ladovini sedi, razmišlja, možda broji nezakonito stečena sredstva ili nešto drugo radi i na svojevrstan način ismeva Narodnu skupštinu kao zakonodavno telo. Zato ovi društveno-politički radnici i novinari hvataju neke druge teme koje bi bile interesantne za njihove čitaoce, ali da budu što dalje od životnih problema, kako građani ne bi obratili pažnju na ovo omalovažavanje koje vlast vrši. Član 59. Predloga zakona reguliše prekršaje. U tom članu prvi stav ima, verovali ili ne, 75 tačaka. Tu su propisane radnje koje treba da znače prekršaj za koji je propisana novčana kazna od 10.000 dinara do 1.000.000 dinara. Čudi me da nije u devizama, ali dobro, eto, valjda to mora, pa su prihvatili da bude u dinarima. To se odnosi na rezidenta (to je sa početka pravno ili fizičko lice koje se bavi ovim poslovima), banku, nerezidenta - pravno lice. Odnosi se, pre svega, na pravna lica rezidente i nerezidente i banku. Od 75 opisa radnji prekršaja, 75 posebnih prekršaja, gospodin Milan Stevović je amandmanom koji je podneo na ovaj član stav 1. u ime SRS tražio da se izbrišu tačke 19), 20), 21), 22), 23), 24), 27), 28) i 29). Ja bih sada krenuo ovim redosledom da objašnjavam zašto se traži brisanje. Odmah da na početku navedem da ukoliko se usvoji ovaj amandman, onda se za osam prekršaja smanjuje generalno ova odredba o prekršajima. Evo šta je sve predviđeno kao prekršaj, a odnosi se na ono što je obuhvaćeno amandmanom. Tačka 19), posebni prekršaji, ako vrši plaćanje radi kupovine u inostranstvu vlasničkih hartija od vrednosti koje su direktne investicije, kao i dužničkih dugoročnih hartija od vrednosti čiji nisu izdavaoci države OECD-a i međunarodne finansijske organizacije, i naravno poziv na član 13. stav 1. Predloga zakona. Sada ako uzmete to da okrenete pa vidite, onda se vidi da tu je samo razlika u formulaciji, ali mora da se uzme u obzir stav 2. člana 13. koji jednostavno čini celinu sa ovim prethodnim i onda se vidi da je došlo do preskakanja. Postavlja se pitanje zašto bi samo ove države bile obuhvaćene, koje su članice OECD-a, zašto ne neke druge finansijske organizacije. Onda se generalno postavlja pitanje za sve ove prekršaje. Teško vi možete pronaći odgovorno pravno lice u smislu izvršioca nekog prekršaja, jer se ovde javlja nekoliko elemenata, ako mogu tako da kažem, bića prekršaja. Kaže – ako vrši plaćanje radi kupovine. Šta je plaćanje? Ko je izvršio plaćanje? Onaj ko ima devizni račun pa je dao nalog i banka koja je prenela sredstva po nalogu. Ko? Ko je odgovoran? I jedni i drugi. Šta ako banka upozori svog klijenta da ne može da raspolaže deviznim sredstvima sa svog računa, a on kaže – ja insistiram, ja sam vlasnik sredstava, ja vam izdajem nalog, nalog vas obavezuje da uradite. On stopira. Ovaj kaže – do viđenja, menjam banku, ode i sa drugom bankom završi posao. Razmislite malo. Tačka 20) kaže – ako vrši plaćanje radi kupovine dužničkih dugoročnih hartija od vrednosti u inostranstvu čiji stepen rizika (rejting) i zemlju izdavaoca nije propisala Narodna banka Srbije (član 13. stav 2). Šta ako Narodna banka uopšte nije propisala? Ta situacija je moguća. Znači, selektivna primena. Tačka 21) – ako vrši plaćanje radi kupovine u Republici dugoročnih dužničkih, kao i vlasničkih hartija od vrednosti, suprotno zakonu koji uređuje tržište hartije od vrednosti; to je član 14. stav 1. Kada pogledate član 14. stav 1. nigde nema da se govori o deviznim sredstvima. Onda, znači, ako dinarima radite, činite prekršaj po zakonu o deviznom poslovanju. Prekršili ste odredbu, prekršaj ste napravili po ovom zakonu, a materijalna odredba o prekršaju se nalazi u članu 13, a član 13. se poziva na drugi zakon. Po tom drugom zakonu ste takođe prekršili. Onda ispada da za jednu istu radnju vi prekršajno odgovarate po dva zakona. Tako baš ispada. Pročitajte član 14. stav 1. pa mi recite gde se upotrebljavaju reči "deviza", "strano sredstvo plaćanja" ili nešto što bi bila veza sa zakonom o deviznom poslovanju. Nema nigde. Kaže ovako: "Nerezidenti mogu vršiti plaćanje radi kupovine u Republici dugoročnih dužničkih kao i vlasničkih hartija od vrednosti u skladu sa zakonom koji uređuje tržište hartija od vrednosti." Što bi se za ovu oblast primenjivao zakon o deviznom poslovanju kada se tu primenjuje Zakon o tržištu hartija od vrednosti, kada se tu primenjuje Zakon o platnom prometu? Ne, to kada piše Dinkić i njegova ekipa, to je stvarno smehotresna olimpijada. Tačka 22) – ako kupuje strane kratkoročne hartije od vrednosti na stranom i domaćem tržištu suprotno propisu NBS (član 15). A član 15. kaže ovako: "Plaćanje radi kupovine stranih kratkoročnih hartija od vrednosti na stranom i domaćem tržištu vrši NBS, a banke pod uslovima i na način koji propiše NBS." Ako NBS ne donese propise, šta ćemo da radimo? Nema takvih poslova. Ako neko to uradi, napravi neku koprodukciju, evo, ajde, uzmimo vaš "Nekerman", imao je nerezidentni dinarski račun ovde; pošto naplati poštarinu, naplati iznos koliko treba "Nekermanu", sa svog računa prebaci na nerezidentni dinarski račun "Rajfajzen banke", ovi podnesu običnu prijavu, izvrše kupovinu deviza, prebaci devize lepo u Varaždin, Austriju itd, sve je čisto. Sada hoćete da mi kažete da ste sada uveli da je to prekršaj. Mi se bavimo time, a niko neće da postavi pitanje gde je carina, gde je porez. Da vidimo šta kažu eksperti u pogledu tačke 23) – ako vrši plaćanje radi kupovine inostranih kratkoročnih hartija od vrednosti (član 15. stav 2). Član 15. stav 2. kaže: "Rezidenti, osim rezidenata iz stava 1. ovog člana, ne mogu vršiti plaćanje radi kupovine inostranih kratkoročnih hartija od vrednosti." Tačka 24) – ako vrši plaćanje radi kupovine domaćih kratkoročnih hartija od vrednosti (član 15. stav 2). Šta to znači? Nigde se ne pominje strano sredstvo plaćanja. To padne nekom sudiji za prekršaje, a znate kakve su sada sudije za prekršaje, s obzirom da Stojković priprema transformaciju opštinskih sudova za prekršaje, negde će da gasi, negde ostavlja, nekritički, ali vrlo deesesovski, šta će se desiti? Taj sudija za prekršaje će u odredbi člana 15. stav 2, gde nema ni govora o reči "deviza", "strano sredstvo plaćanja" itd., da izvrši kažnjavanje za prekršaj koji se odnosi na Zakon o tržištu hartija od vrednosti. Opet će da vas upozoravaju sudije i sudska praksa o neprimenljivosti ovih propisa koji se donose. Zašto niste makar u članu 15. ubacili reč "deviza"? Verovatno se pretpostavlja. Kod Dinkića kada se pretpostavlja pretpostavlja se da onaj koga on mrzi mora da nestane svim sredstvima. Tačka 27) – ako vrši plaćanja radi kupovine finansijskih derivata u Republici suprotno propisu Narodne banke Srbije (član 16. stav 4). Opet se nigde ne pominju devize. Nigde ne postoji kopča da bi se videlo da se ovo odnosi na strana sredstva plaćanja i raspolaganje stranim sredstvima plaćanja. Tačka 28) – ako vrši plaćanje radi ulaganja u inostranstvo suprotno odredbama zakona kojima se uređuju poslovi sa investicionim i dobrovoljnim penzijskim fondovima. Znači, da biste videli prekršaj morate da uzmete ova dva zakona. Ne odgovarate po ona dva zakona, nego po zakonu o deviznom poslovanju. Doduše, nikakvo čudo nije, s obzirom da ste u članu 58. propisali kaznu od jedne do deset godina, kaznu zatvora. Da je Batić ovde verovatno bi predvideo i smrtnu kaznu koja se realizuje u roku od 15 minuta. To je nekada kod nas bilo smrtna kazna vešanjem i smrtna kazna streljanjem. Nikome nije bilo jasno u čemu je razlika. Sa gledišta žrtve on nikakvu satisfakciju i zadovoljenje nije dobio, čovek je ubijen pa je ubijen, da li ga obesili ili streljali isto je, ali pokazuje malicioznost donosioca zakona koji uživa u torturi i više priča o njemu nego o onome ko treba da odgovara. Sličan zakon je predložio onaj koji je pisao, očigledno ima nekih frustracija. Profesore, vidim da se smejete, shvatate o čemu se radi. Ovde je neki pacijent pobegao i misli ako je zapaljena dokumentacija da se izlečio. Nije, dokumentacija je samo jedan trag, a da li je neko izlečen to je već faktičko stanje, mora da se pregleda. Tačka 29) – ako vrši plaćanje radi ulaganja u investicione fondove i dobrovoljne penzijske fondove u Republici suprotno zakonu koji uređuje poslove sa investicionim i dobrovoljnim penzijskim fondovima. Ko nas zafrkava u Narodnoj skupštini? Da li to znači da ova dva zakona ne važe, o investicionim fondovima i dobrovoljnom penzijskom osiguranju? Ako ta dva zakona važe, zašto iz tog zakona ubacujete prekršaj u zakon o deviznom poslovanju, pa ste još rekli u članu 17. stav 2. materijalna odredba koja je povređena. Ko je ovde lud? Mi donosimo treći zakon kojim kažemo da postoje još dva zakona. Prekršaj je po trećem zakonu ako ste prekršili odredbe ona prethodna dva zakona. Ne znam šta radi taj Balinovac. Da li on gleda ove predloge zakona ili možda ne sme? Mislim da Balinovac ne sme da prigovori na ovo, jer znate kako je kod Dinkića: ako mu se neko suprotstavi reži, što bi rekao dr Paja - kreši; nema te u transferu, kvota ti nije određena, odmah ide inspekcija i završava posao. Taj rezident više ne postoji, to je Mlađina logika, a vidite zbog te logike šta sve stoji u zakonima. Ako Vučetić gleda ovaj prenos ili ove sudije što baš ne vole mnogo radikale, neka uzmu ovaj predlog i neka pročitaju i kažu koliko ima normalnih tekstova članova. Ovih normalnih je daleko manje nego onih drugih. Naravno, pošalju nam ove gospođe iz stručne službe, one jadnice moraju da slušaju ovo, ne mogu da odgovaraju, a onaj ko treba da odgovara otišao na parenje u Irsku. Šta mi sada da radimo? Da je gospodin Dinkić ovde i da je slušao ove stvari, izašao bi i rekao da on ne stoji iza toga, u to sam apsolutno siguran, kao što je više puta kada je bio predstavnik po nekom zakonu izlazio za govornicu i nalazio neko objašnjenje, a vrlo često delio mišljenje povodom očiglednih propusta koji se dešavaju. Znam da je jednom, povodom sličnog prigovora, rekao – oni iz zakonodavstva su nam rekli da tako mora, a drugi put je rekao – konsultovali smo ove iz policije pa su oni odredili tu formulaciju. To nije objašnjenje, to je više izgovor i pravdanje. Ovaj zakon je kompletno loš i na bazi nekoliko tačaka iz člana 59. pokazao sam kako će advokati da rade, i ministarstvo i sudije. Sudija za prekršaje jedva čeka da se pojavi ovakav problem gde ne može da se protumači pojam. Još ako su kolizijske odredbe ova dva zakona sa ovim trećim, sudija za prekršaje samo presavije tabak i pošalje, jer ne zna da li će nekom pametnom umu da se prividi lustracija, što bi rekao Batić - kastracija, pošto nije pravio razliku između te dve stvari.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Milivoje Vuković. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milivoje Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih se nadovezao, pošto smo u istom članu 59, kao što je i moj kolega Krasić objašnjavao, ja sam u ime Srpske radikalne stranke podneo amandman na Predlog zakona o deviznom poslovanju i to baš na ovaj isti član 59. stav 1. ali tačka 65) – reč "toj" briše se. Ovaj član glasi: "Novčanom kaznom od 10.000 do 1.000.000 dinara kazniće se za prekršaj rezident - pravno lice, banka i nerezident - pravno lice", i u toj tački 65) se kaže "ako ne drži devize na deviznom računu kod banke ili ih ne proda toj banci". Opet imamo principijelnu primedbu da je u rasponu kazni od 10.000 do 1.000.000 ostavljena mogućnost zloupotreba. Ko će da procenjuje da li nekoga treba kazniti sa 10.000, a nekoga sa 1.000.000? Dakle, naš je stav da je to nedopustivo, kao što je principijelan stav Srpske radikalne stranke da su vam sve kazne koje uvodite preoštre, jer treba da vodite računa da u Srbiji živi mnogo siromašnih ljudi i da bez obzira na potrebe Vlade za punjenjem budžeta ne treba na ovaj način tj. visokim kaznama vršiti to punjenje. Naime, član 35. stav 2. zakona kaže: "Rezident - pravno lice i preduzetnik drži devize na deviznom računu kod banke ili ih prodaje toj banci". Vidite, ovde je reč "toj" suvišna, čak bih rekao i problematična. Pitao bih gospodina ministra, ali ga nema ovde, zašto baš toj banci gde ima devizni račun; zašto ne kod neke druge banke i zašto ograničenje? Vidite, tu se odmah javlja sumnja, možda rezident - pravno lice ili preduzetnik ima nekakav bolji interes da svoje devize proda nekoj drugoj banci, a ne toj u kojoj ima devizni račun, i zašto ga u tome sprečiti tj. onemogućiti ga? Mislim da svako ima pravo da proda devize kome on hoće i gde misli da mu je najbolje. To je njegovo lično pravo, a vi mu to zabranjujete tj. ograničavate ga ovim zakonom. Obrazloženje Vlade o mom amandmanu je dato tako kao da se amandman prihvata, pa mi sada ništa nije jasno. Naime, Vlada i ja imamo isti stav, pa mi nije logično da se moj amandman ne prihvati. U obrazloženju za neprihvatanje amandmana Vlada kaže: "Amandman se ne prihvata jer rezident - pravno lice i preduzetnik može da drži devize kod više banaka...". U tome se i ja slažem i to je moje mišljenje, a i dosadašnja praksa je da mogu devize da se drže kod više banaka. Dalje kaže u obrazloženju: "... i prodaju može da vrši sa deviznog računa kod banke kod koje ima račun". Pa normalno, to i ja tvrdim, ali ne mora u toj banci da proda devize, nego u jednoj od banaka u kojoj ima devizni račun. Ako mu je već dozvoljeno da ima više deviznih računa, možda će ih prodati tamo gde mu je kurs najpovoljniji. Zašto baš u toj banci? Vlasnik deviza treba da ima pravo da sam po svom izboru i procenama odluči kojoj će banci prodati svoja devizna sredstva, bez obzira na to preko koje banke posluje u spoljnotrgovinskom poslovanju. Zato vas još jednom opominjem da je ova reč "toj" nepotrebna i suvišna, pa je treba izostaviti, a samim tim neće se promeniti smisao zakona. Zbog svega rečenog mislim da bi trebalo da prihvatite ovaj moj amandman, ako ne vi sada, onda narodni poslanici u danu za glasanje.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo poslanici, znam da sad neko verovatno razmišlja – može da ima više računa u više poslovnih banaka, može da prebaci na drugi tekući račun, devizni i da toj banci proda. Međutim, nekih stvari moramo da budemo svesni. Kada je u pitanju spoljnotrgovinsko poslovanje, odnosno uopšte platni promet koji nije na teritoriji Republike, tu je potrebno da banka ispunjava određene uslove da bi mogla samostalno da posluje na nekom drugom tržištu, osim na onom tržištu sa čije je teritorije. Mogu da kažem da su pojedine banke, pogotovo ove banke koje su se navodno pojavile kao strane banke, u izuzetno povoljnijem položaju nego banke koje su poreklom odavde. Sve to još potiče iz 2002. godine, kada su domaće banke zatvarane, kada im je oduzimana dozvola za rad. Onda su se pojavljivale nekakve strane banke koje su samo zakupljivale poslovni prostor ili ga otkupljivale po izuzetno niskoj ceni i otpočinjale delatnost na teritoriji Republike. Zar nije bilo logičnije da tadašnji guverner i tadašnji DOS te domaće banke prodaju? Nije bilo njima logično, jer kad nešto prodajete to neko mora i da plati. Ovako je bilo mnogo bolje: zatvoriti domaće banke koje već imaju načine kako da obavljaju spoljnotrgovinsko poslovanje i spoljni platni promet, a onda pustiti na teritoriju strane banke koje ovde otvaraju samo svoja predstavništva preko kojih obavljaju platni promet sa inostranstvom. Zato što su ozbiljne domaće banke ugašene, ove druge same nisu sposobne da nose taj posao, moraju da nađu stranu banku kao partnera, naravno da će i ta strana banka da naplati svoju debelu proviziju, tako da, kada su u pitanju provizije, strane banke koje su prisutne od 2001. godine, a maločas sam rekao kako su uopšte došle ovde, u povoljnijem su položaju, jer je obavljanje platnog prometa preko njih malo jeftinije, zahvaljujući monopolu koji imaju, a koji je stvorio tadašnji guverner NBJ Mlađan Dinkić. Taj deo je potpuno u redu. Znači, svako prema svojim organizacionim, tehničkim i drugim sposobnostima obavlja svoj posao na tržištu i naravno da svako želi da bude što je god moguće povoljnije. Međutim, problem nastaje kada se prodaju devize, odnosno kada se sredstva koja su dobijena od izvoza robe prodaju bankama. Znači, ako je devizno poslovanje sa drugim tržištima jeftinije preko tih poslovnih banaka koje nisu rezidentne, nisu odavde, znači da i devize koje prodajemo tim bankama odlaze iz zemlje, na ovaj ili onaj način. Odlaze, jer imate članove koji kažu da mogu da se nalaze na depozitima drugih banaka u inostranstvu. To što neko klima glavom, postavlja se pitanje šta je sa onih sedam ili osam milijardi evra koje ste zamenili građanima, što je ostalo na štednji. Zašto ne proverite u kojim depozitima banaka je taj devizni novac koji je ostao tada na štednji kod tih stranih banaka? Svesni smo kako su se sa tim depozitima obogatila i ova dvojica mangupa, Vuk Hamović i Vojin Lazarević, kako su kupili pola elektroprivrede na jedan određen način, sa spekulacijama, sa deviznim rezervama koje su bile u drugim bankama itd, pa smo se zaduživali svojim sopstvenim rezervama. Ispada i u praksi stvarno izgleda da je ovaj zakon napisan za strane banke koje ovde imaju samo svoja predstavništva. Znači, one su te koje će obavljati platni promet, jer će jeftinije da ga obave, ali isto tako su one te koje će kupovati devize od izvoznika. Znači, postoji određen monopol. Da li u tim, navodno stranim, bankama postoji neko od vama bliskih, možda neki akcionari, deoničari, vlasnici nekog udela itd, to je neka druga priča koja će se pričati kada padnete sa vlasti i kada budete odgovarali pred sudovima, ali činjenica jeste da je jedna ovako restriktivna odredba tehnički neobjašnjiva. Šta koga briga? Ako posedujem devize u banci, ne moram da prebacujem sa jednog računa na drugi račun, u drugu banku, da plaćam skupu proviziju, da bih možda prodao toj banci. Uplatiću direktno na njen devizni račun. Ona meni ispostavlja dinare na moj tekući račun i tu je završena priča. Zašto obavezujete privrednika da mora u toj banci preko koje obavlja spoljnotrgovinsko poslovanje da direktno prodaje devizna sredstva? Objasnite to. Tehnički uopšte nije problem da se to uradi. Toliko poznajem platni promet. Zašto onda to insistiranje? Obrazloženje je da može da ima više para kod više banaka. Pa jeste, ali kad prebacuje sredstva iz jednu u drugu banku, iz jedne u drugu banku stalno plaća i proviziju. Zašto direktno ne proda svoja devizna sredstva, zašto osporavate to pravo bilo kom izvozniku i uvozniku itd., nego mora preko banke preko koje obavlja platni promet? Čini mi se da je to isključivo u funkciji onih banaka koje imaju te tehničke mogućnosti; to su strane banke koje ovde imaju monopol zato što je Dinkić sve one domaće banke koje su mogle da se nose sa takvim bankama na svetskom tržištu eliminisao, pa sad moramo sa ovima da poslujemo, hteli ne hteli.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Gospodine Mihailoviću, stvarno se čudne stvari dešavaju sa ovim zakonima. Vidite, predstavnik Vlade nema hrabrosti da sedi, pa onda uvek izmisli neki put jer očigledno ne može da izdrži ovu kritiku ovakvih njegovih zakona, Vlade Republike Srbije koje on mora da brani. Radi gledalaca koji prate ovaj prenos moram da ukažem da je članom 57. predviđeno jedno krivično delo sa kaznom zatvora od šest meseci do pet godina, pa onda članom 58. kazna zatvora od jedne do deset godina, članom 59. predviđene su novčane kazne za prekršaj koji učine pravna lica, rezidenti, nerezidenti i banke. I, sad smo došli na član 61. gde su predviđene novčane kazne za prekršaj koji navodno izvrše, učine rezidenti - preduzetnici. Moram samo da vas upozorim da je ovde nešto malo skromnija politika sankcionisanja svega što nije po volji onoga koji treba da brani ovaj zakon, pa, za razliku od člana 59. gde u prvom stavu postoji 75 tačaka, 75 nezavisnih prekršaja, kod preduzetnika rezidenata pokazuje se svojevrsna humanost predstavnika Vlade: neće biti 75, nego će biti ukupno 41 prekršaj. Ovim amandmanom gospodina Škrbića Srpska radikalna stranka je tražila da se brišu tačke 15) i 16), to su praktično dva prekršaja. Gotovo identični razlozi su kao i ovi koji su izneti povodom člana 59. gde su predviđene prekršajne kazne za pravna lica, a veza im je član 13. stav 1. i 2. ovog zakona. Pošto smo mi kao stranka dosledni, onda je ovaj amandman jedna potpuno pravno logična posledica prethodnih amandmana koji se odnose na prekršajne odredbe. Međutim, stvarno moram da primetim da u toj politici kazni koja dolazi iz oblasti finansija gotovo da se pokazuje ne ona elementarna potreba da se nešto sankcioniše kao povreda javnog reda, narušavanje neke discipline, nego ovde se prosto javlja želja da se neko doživi kao protivnik koga treba uništiti. Tako mene uopšte ne čudi što se kod vas na sednicama opštinskih odbora pojavljuju ideje o izgradnji krematorijuma i ja to prepoznajem u ovim tekstovima. Ne znam kako vam ide izgradnja, ali mislim da bi javni tužilac morao da se uključi, jer očigledno to nije bilo nekontrolisano istrčavanje na sednici opštinskog odbora u Pančevu, nego, sudeći prema ovoj rigidnosti koja se ovde manifestuje, to je otprilike stil, shvatanje vlasti šta ona može i koliko je ona bezgrešna. Naravno, ovo se odnosi na predstavnika Vlade, ne na one stranke i njihove predstavnike ovde koji učestvuju, prave parlamentarnu većinu, jer poznajem ove ljude ovde i znam da ne dele to mišljenje, ali ja prosto moram da konstatujem da tu postoji jedna geneza, jedan kontinuitet nekog sadističkog razmišljanja, do uništenja. Naravno da tražimo da se ovo briše, tim pre što se u ovim tačkama pominje i Narodna banka Srbije, a ona se na mnogim mestima pojavljuje kao institucija i organ koji propisuje, a u nekim odredbama predlaže Vladi itd. Tu vidimo tu vezu da se unutar nečega što slovi kao G17 plus, a možda izvorno i ne ide odatle, već preko nekih otrgnutih pojedinaca sa svojim interesnim grupama, prosto nameće jedna neprihvatljiva kaznena politika, tim pre što kod preduzetnika i njihove prekršajne odgovornosti svaki sudija za prekršaj teško da može da shvati ovu formulaciju da preduzetnik odgovara ako vrši plaćanje radi kupovine. Preduzetnik ne može da vrši plaćanje tako što gurne ruku u džep pa kaže – e evo vam pa vi platite tamo ili kupite mi to i to. Zna se kako ide platni promet prema inostranstvu, zna se koji su sve nalozi, kakve su evidencije. I sam pojam plaćanja će ovde biti vrlo sporan sa gledišta prekršajnog organa, tim pre što ste, moram sada da vas podsetim, u članovima 4. i 5. Predloga zakona nešto što se odnosilo na rok od 90 dana produžili na 180 dana. Samim produženjem tog roka za unošenje deviza iz inostranstva i naplatu potraživanja po osnovu nekog spoljnotrgovinskog posla i pravdanja avansnog plaćanja robe pod uslovom da ona nije došla iz inostranstva (tu ste produžili te rokove sa 90 na 180 dana), vi ste obesmislili kompletno sve kaznene odredbe koje se odnose na prekršaj. Unutar tog roka javljaju se konsalting kuće; naravno, tumači kao kuće sa ekspertima koji su pored nekog oluka čekali diplomu i postali veliki eksperti bez dana radnog staža. Prosto, ovim zakonom se narušava nešto što bi trebalo da bude jedinstveni pravni poredak u našoj zemlji i mi naravno ne želimo da učestvujemo u tom rasturanju, s obzirom da i kod drugih mnogo očiglednijih stvari pojedine stranke vlasti izražavaju zadovoljstvo; da vas podsetim, tu se naduvavaju baloni i sve što može da se naduva kao znak radosti što je neko umro ili, da budem još precizniji, histerična sreća zato što se rasturila državna zajednica, što su Srbi u Crnoj Gori postali nacionalna manjina, jedno netipično ponašanje koje zaslužuje i posmatranje od strane nekih drugih profesija. To sve naravno ukazuje da moraju ozbiljno da se posmatraju ovi predlozi zakona, da se pogleda njihova pravno-tehnička strana, ali da se vidi i politička suština. Politička suština je strašna građanima Republike Srbije, to morate da znate, i kada se to sve lepo uveže onda postaje pogubno. Samo da vas podsetim na jučerašnji primer vezan za "Nekerman". On nije mogao da padne sa Marsa, on je nastao tako što je član DS-a po ovlašćenju nekoga iz inostranstva formirao sa istim nazivom akcionarsko društvo u Beogradu, sa sedištem tu na nekom zrenjaninskom putu. Posle nekoliko godina pojavila se ista firma, samo pod drugim nazivom. Naravno, krenuli su poslovi, ali mogli su da se realizuju samo ukoliko institucije i organi koji su zaduženi da odobre neki posao, da prekontrolišu neki posao, pripadaju jednoj interesnoj grupi. Interesnu grupu smo juče definisali, Vlada Republike Srbije je uspela u zvaničnim dokumentima inspekcija i drugih koji su vršili kontrolu da prepozna tu organizovanu grupu. Na čelu te grupe je ovaj što je u Irskoj, zatim taj Dejan Simić, zatim onaj ko vodi deviznu kontrolu, onaj koji je nekada bio na mestu direktora Savezne uprave carina, međutim ta logika je preneta do danas, sada je tu neki Jeremić, kako mi se čini, i to je povezano sa poštom, čini mi se da beše neko prezime Kovačević. Kad se sve to lepo sklopi, ostavi malo po strani, daleko od javnosti, sve to regularno ide, a onda neki državni organ izvrši neku kontrolu i konstatuje da nije plaćena carina, nije naplaćen porez na promet, povređeni su propisi koji se odnose na obeležavanje robe, deklaracije, propisi o oglašavanju, sijaset propisa je prekršeno, ali je tajac. Zašto je tajac? Zbog toga što je ovo koaliciona vlada koja ima problema sa svojim kapacitetom, punim demokratskim kapacitetom i vidite da od kriminala zavisi kapacitet. Što više ima kriminala, to je masa kompaktnija, kompresija je ne sto posto, nego sto pet posto. To je tako isprepletano, neraskidivo, da to ne može da se razori i ako treba ima da bude u tom sastavu do 2017. godine, jer najveći znak ekspertskog znanja, najveći znak očuvanja interesa ovog naroda jeste 126 ruku u vazduhu i pošto je to princip funkcionisanja, izloženi smo svojevrsnom maltretiranju sa ovako nebuloznim predlozima zakona. Naravno, samo smo obuhvatili mali deo odredbi da putem amandmana pokušamo da preradimo, da ne bi bilo – vi samo predlažete da se briše. Sada smo hteli da vam pokažemo da tekstove treba popraviti, ali vaša logika se nije promenila. I na tekst amandmana "briše se", Vlada u jednoj rečenici kaže – ne prihvata se amandman. Ili, ako se podnese amandman pa to budu dve, tri kucane strane, Vlada opet odgovori – ne prihvata se amandman. Znači, nikako ne smeju da se prihvate amandmani koji bi ugrozili osmišljeni scenario jedne interesne grupe, pravilno raspoređene, to moram da vam kažem; dokaz za pravilnu raspoređenost jeste kohabitacija, tačno se zna: demokrate drže banke, G17 je ovamo, oni onamo, ovi ove kobajagi napadaju, sa ovima se šale, oni sa onima se šale itd. Što više treba da se zamajavaju građani Republike Srbije i da smatraju da u ovim slobodnim zonama, a to su sve ove naše institucije: Ministarstvo finansija je slobodna zona Mlađana Dinkića, imamo zgradu Predsedništva Srbije, to je slobodna zona Borisa Tadića gde on dočekuje Mišela Platinija kao najboljeg golmana na svetu. Onda imamo slobodnu zonu MIP, gde je suprug Danice Drašković, on se lažno predstavlja da je ministar inostranih poslova. Htedoh da postavim pitanje predsedniku Narodne skupštine, pošto me je za srce ujeo taj Drašković jednom izjavom, da li da ga tužim, da li da ga ne tužim. Ali, to zavisi od toga da li ima imunitet ili nema. Ako ima imunitet, ja ga ne bih tužio. Ako mi neko kaže da on nema imunitet, odmah bi ga tužio. Međutim, ni meni nije definisano. Onda, ovaj bliski saradnik Nataše Kandić, ovaj pripadnik skinhedsa, Stanković, gde god je on uradio patološki izveštaj, mi smo to izgubili u Hagu. Videli ste sami. Ni pet, ni šest, on se pojavio, plače, žali se itd. Zašto da se žali kad je sam sebe predložio za svetskog eksperta iz oblasti patologije. Naravno, takve podržava Nataša Kandić, a možete da zamislite uvredu za ovaj narod kad Fond za humanitarno pravo šalje reklame preko Radio Beograda, Prvi program, i poziva izbegla lica sa Kosova i Metohije da donesu dokumentaciju i prijave nestanak i žrtve svojih najmilijih na Kosovu i Metohiji, pa su još odredili datum, od 1988. do 2000. i neke godine. Nataša Kandić da brani srpske žrtve, ona koja je u Sarajevu pre nekoliko meseci rekla da su bili mnogo blagi prema Republici Srbiji i da su morali mnogo jače i žešće da zastupaju svoju tužbu protiv Srbije i Crne Gore u Međunarodnom sudu pravde. Vidite kakve transformacije kod nas mogu da se dese. Zašto? Da se birači prevare, da na vlasti u Srbiji budu oni koji podržavaju nenarodne mere, antisrpske mere, koji će da budu u stanju da ispune svaki zahtev Oli Rena, oli Solane, oli Karle, oli koga hoćete. To je ta politika, to građani Srbije prepoznaju. Znam da vas malo posmatra ovaj prenos, onaj drugi prenos je u ovom trenutku mnogo interesantniji, neko je napravio da je to mnogo interesantnije, obavestite svoje komšije, prijatelje kakvu politiku vode predstavnici Vlade Republike Srbije, a naročito objasnite činjenicu da ne mogu da izdrže ni dva sata da budu na radnom mestu u Narodnoj skupštini. Izmišljaju svašta. Ovaj je sada izmislio da se irski seteri pare, pa mora da ide u Irsku. To je katastrofa kakvu vlast imamo. Verujte, sad je bruka i tražiti od ove vlade da podnese ostavku i zato i ne tražimo da podnesete ostavku, radite kako ste zamislili, samo dajte, kad budu izbori, da građani Srbije procene, ocene i svakome daju ocenu. Neko će dobiti neprelaznu ocenu, a razmišljajte šta to znači.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Rajko Baralić, izvolite.
Gospodine potpredsedniče, dame i gospodo, samo kratko, neće biti zloupotrebe, samo pola minuta. U tzv. aferi "Nekerman", a na takve i slične afere sam ukazivao prilikom donošenja dva budžeta, dakle, radi se o kataloškim prodajama, o raznim drugim vidovima nezakonitog poslovanja koji državi Srbiji uskraćuju godišnje 150 miliona evra. Želim da kažem, s obzirom da je gospodin Krasić spomenuo i poštu koja je javno preduzeće, dve stvari ovde treba da razlikujemo. Pošta, na osnovu Zakona o poštanskom saobraćaju, ima komercijalni interes da preveze i dopremi što je moguće veći broj poštanskih pošiljki i samim tim i paketa. Drugo je pitanje da li je neko na ovaj način prekršio neki od zakona, mislim da nije. Nažalost, poštanske usluge iskorišćene su kao sredstvo da "Nekerman" i druge slične fantomske kompanije, a fantomske zato što su se registrovale potpuno suprotno odredbama zakona, steknu enormnu dobit, a da država bude zakinuta. Bio sam dužan da ovo kažem zato što Javno preduzeće PTT saobraćaja Srbija nije doprinelo da se dešavaju nezakonite radnje u ovoj oblasti. Naprotiv, ono je vršeći svoju osnovnu delatnost pomoglo drugima da se nezakonito obogate. To je važno da kažemo zbog ljudi u pošti koji u svakom slučaju ne dele odgovornost za ono što jeste predmet afere "Nekerman". A što se tiče ove afere, pozivam sve one koji su nadležni da ne samo kod "Nekermana", nego i kod mnogih drugih obezbede da država ubere one prihode koji joj pripadaju, a ne da na osnovu inspekcijskih zapisnika, sudskih sporova ili nekih drugih inkasira sredstva za koja bi inače bilo normalno da uđu u budžet Republike Srbije bez ovih postupaka. Hvala.
Narodni poslanik Zoran Krasić, replika.
Ostalo je nejasno posle ovoga što je gospodin Baralić rekao, nisam pričao o zaposlenima u pošti, nisam pričao o pošti kao javnom preduzeću, pričao sam da ovaj sistem oko "Nekermana" ne bi mogao da uspe da se nisu pravilno rasporedili članovi organizovane kriminalne družine. Juče sam dva sata potrošio, verovatno niste bili tu, niste slušali, objašnjavajući ko su članovi tog udruženog zločinačkog poduhvata. Da ponovim, na čelu je ministar finansija Mlađan Dinkić; zbog te svađe oko podele poena Labus je napustio G17 plus, ne zbog Ratka Mladića ili zbog drugih stvari. Dalje, vladini organi su konstatovali nezakonitost, u tome su konstatovali da je propust učinjen kod deviznog inspektorata, pa su dali hronologiju svih propusta Savezne uprave carina, počev od januara 2003. godine kada je, čini mi se, bio onaj Aleksandar Krstić, kasnije Karićev direktor "Evropa osiguranja", zna on sve šta je bio, koji je dao poseban raspis, uputstvo da se za "Nekerman" Austrija ukoliko njihova roba ulazi do te vrednosti toliko naplaćuje itd. Onda su ovi iz pošte zvali, pa rekli – molim vas, ovde nema "Nekerman" Austrija, nego se javlja "Nekerman" Varaždin, "Nekerman" Beograd. Niste vi bili, pa niste čuli šta sam ja sve lepo obrazložio, a čitao sam izveštaj, vladin izveštaj inspekcijskih organa o nepravilnosti u slučaju "Nekerman" i "Kvele". Dalje, deo tog poduhvata jeste i Poreska uprava, a na čelu te poreske uprave, gle slučaja, opet neki prijatelj Mlađana Dinkića, i drugi organi koji su izvršili svesno propust, a posledica tog svesnog propusta jeste da nije naplaćena carina i da nije naplaćen porez na promet. U mom jučerašnjem govoru uopšte pošta nije navedena u negativnom kontekstu, čak sam izneo podatke, u jednom periodu sedam miliona i nešto hiljada evra pošta je naplatila svoje usluge, ali na čelu pošte se nalaze ljudi koji pripadaju toj grupi. Ja sam malopre rekao prezime Kovačević, a nisam rekao – svi zaposleni u pošti. Nisam napao poštare, nisam pomenuo poštare, nisam pomenuo poštu kao instituciju, nego sam pomenuo pojedince koji su članovi jednog zločinačkog udruženja. Ko je to konstatovao? Inspekcijski organi, na zahtev Vlade Republike Srbije, a u tome je najviše učestvovalo Ministarstvo trgovine, koje je konstatovalo da je došlo do propusta i u pogledu propisa o standardizaciji, o oglašavanju, o kontroli kvaliteta i tako dalje. To je bila moja diskusija i uvek ću da se javim kada neko ne može da protumači šta sam rekao, a posle se iznenadi kada u stenogramu vidi veliku preciznost svih mojih izjava. Zato sam se javio, znam da vama nije bila namera da nešto pogrešno uradite, ali je izašla jedna nepreciznost. Ne možete vi sve poštare da poistovećujete sa direktorom pošte, predsednikom upravnog odbora i njihovom političkom pripadnošću, čak ni ja to nisam uradio, čak nisam ni pominjao stranke, nego sam pominjao neke otrgnute sile koje možda čak i zloupotrebljavaju stranke, a tu ima i ovog Dejana Simića koji je poznat po nekoj drugoj aferi. On je osnivač "Nekermana", on je upisan. Znam, predsedniče, da vama to ne smeta, s obzirom da i vi delite moje mišljenje, a to ste vašom radnjom i dokazali kada ste napustili G17 plus.
Ali zajedno delimo pogled na sat. Hvala vam. Izvolite, po Poslovniku, Snežana Stojanović-Plavšić.
Naravno, reagujem na uvredu dostojanstva Skupštine zbog iznošenja neistina. Pomenuta je stranka G17 plus, pomenuti su profesor Labus i gospodin Mlađan Dinkić. Zaista mislim da tema ovog amandmana nije ni stranka G17 plus, ni ta dva gospodina, a pogotovu ne način na koji je to izrečeno. Dakle, kvalifikacija da se radi o nekakvoj podeli plena apsolutno se ne može primenjivati kada se govori o stranci G17 plus. Ja vrlo dobro znam šta ste rekli i govorim samo o onom na šta sam reagovala. Dakle, to se ne može odnositi na G17 plus, a ukoliko postoji takva praksa u nekim drugim strankama, G17 plus se time svakako ne bavi. Želim vrlo jasno da kažem, kada je već pomenuto ime profesora Labusa, da on nije izašao iz G17 plus, a pogotovu da nije izašao zbog bilo kakve podele plena. Gospodin Labus je trenutno odsutan iz politike iz razloga vrlo poznatih javnosti, a to je činjenica da nije uspeo da završi jedan posao koji je započeo, što je ocenjeno kao visokomoralan čin i meni je potpuno jasno da je to mnogima nerazumljivo. Očekujemo da Srbija ispuni svoje obaveze, da nastavi putem evropskih integracija i da svi oni koji žele da učestvuju u tom procesu mogu da se pridruže G17 plus. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Plavšić. Pošto je ovo bilo po Poslovniku, samo trenutak, dozvolićete da pitam koji je zahtev gospodina Baralića. Vaš zahtev je po Poslovniku povodom izlaganja, idemo redom, dakle, narodni poslanik Rajko Baralić, po Poslovniku.
Gospodine predsedniče, ne može biti kažnjen direktor autobuskog preduzeća zbog toga što je kriminalac kupio kartu. Ja govorim u ime poštara Srbije. Dakle, molim vas, zbog časti te profesije i zbog značaja te ustanove i tog preduzeća, svi koji na bilo koji način imaju bilo kakve veze sa pomenutom aferom treba da odgovaraju, ali ne može biti odgovorna pošta, svejedno, molim vas, zato što na jedan propisan način stiče profit i to je zadatak tog preduzeća. Molim, nema potrebe da polemišemo, ne postoji nijedan propust koji je zasnovan na zakonu koji je pošta učinila, a da je pri tom oštetila državu. Naprotiv, na ovom skaradnom poslu koji su drugi smislili i organizovali jedino je pošta zaradila i to zakonito. Ja zbog toga nisam srećan, ali to je činjenica. Hvala vam.
Izvolite, replika za gospodina Krasića, ali vas molim da privedemo ovu diskusiju kraju. Meni je teško da se snađem, jer nisam prisustvovao prethodnom delu rasprave, pa ne mogu da odredim na šta se šta odnosi da bih pomogao. Izvolite, gospodine Krasiću, replika na izlaganje gospođe Stojanović-Plavšić.
Ovde je na delu jedna podvala. Uopšte nisam pomenuo poštare, niti onoga koji drži, niti koji nosi pakete, nego sam pričao o direktoru pošte i činjenici da su u taj posao uključeni ljudi iz DS i G17 plus, pa sam čak i rekao da ne verujem da to potiče iz stranaka i da ovi ljudi imaju bilo kakve veze sa tim, ali šta vredi. Ljudi žele da čuju ono što smatraju da je njima dobro, pa tako gospodin Rajko Baralić kaže da ne dozvoljava da neko napada poštare. Ja nijednom rečju nisam napadao poštare. Ja pričam o žabama, a vi pričate o babama i ispadamo svima smešni. Da li ste hteli neki poen, kao, vi se borite za poštare? Slažem se, borite se za poštare, ali nemojte meni da pripisujete nešto što nisam rekao. Što se tiče ove gospođe, koja nekako voli da povodom svake moje reči stvori situaciju za incident, u koaliciji sa novinarima, gospođo, vi jednostavno dođete sa strane, nije vas bilo ovde, ušli ste i odmah ste našli za shodno da se uključite u repliku i da nešto komentarišete. Ja sam juče upravo ljudima iz G17 plus objašnjavao da čitam izveštaj Vlade Republike Srbije i svi su imali prilike da vide taj izveštaj, i Goran Paunović, odnosno Goran Jakšić je bio tu i mnogi drugi poslanici, videli su i niko nije našao za shodno da replicira, ali vi imate tu potrebu da izađete i da branite nekoga od mene. Ne branite vi mene njih od mene; vi njih branite od Vlade, a vi podržavate tu Vladu, a oni su izašli iz te Vlade. Ko će to da shvati više, molim vas? Razuman čovek ne može da shvati vaše ponašanje. Vi branite Labusa od Vlade, a vi ste ti koji podržavate Vladu. Kod vas se cepaju ličnosti. Nema profesora Videnovića, on obično prokomentariše to jednim osmehom. Nemojte da izlazite na repliku i da pravite neke skaradne situacije, jer nepotrebno pravite te situacije. Ja sam vrlo precizno rekao ko je osnovao, kako je to uspelo, da je pošta prenosila na rezidentni račun "Nekermana" preko "Rajfajzen banke" transformisana sredstva iznošena u inostranstvo, država konstatovala da nije plaćen porez, da nije plaćena carina i onda vi izlazite i branite one, a koga branite? One koji nisu mogli da se dogovore oko plena, kome koliko pripada, koji deo tog velikog plena. Novine pišu, inspekcijski organi pišu i vi izađete kao da niste čitali niti novine, ni inspekcijske izveštaje, kao da ne komunicirate međusobno. Idite u Ministarstvo trgovine, potražite od njih zvaničnu dokumentaciju, pročitajte tu dokumentaciju, pa će vam biti sve jasno. Ovako, podržavate Vladu, a sa ove govornice osporavajući patološki sve što dolazi iz SRS podržavate one koje Vlada napada. To je prosto neverovatno ponašanje. Kakav rezon, to je neverovatno.
Dozvolite mi, radi korektnosti i radi zaštite svih učesnika u raspravi, pošto juče se, i to je činjenica, raspravljalo, ne povodom napisa iz novina, već povodom jednog izveštaja koji je pročitan i u odnosu na njega je postavljeno poslaničko pitanje, što sam dozvolio. Danas je, gospodine Krasiću, na osnovu zapisnika, to poslaničko pitanje poslato i nije korektno da govorimo o informacijama dok ne dobijemo informacije kao odgovor na poslaničko pitanje, šta je tačno u tom izveštaju, štanije, šta je preduzeto, šta nije; upućeno je inače prema dva ministarstva. Isto tako, nekorektno je, te ako dozvolite, kada ko ulazi u salu za sednice, nije korektno da manipulišemo podacima koje građani ne mogu da provere, a ja sam između ostalog otvorio rad dva odbora Skupštine i celo pre podne je, između ostalog, gospođa Stojanović-Plavšić sa ostalim poslanicima radila na tome, a ticalo se pitanja izbeglica; nije korektno da neko ulazi i izlazi, nego uključuju se prema svojoj funkciji poslanici. U pitanju je zamenik predsednika poslaničke grupe i naravno reaguje, ali je dobro da se međusobno razjasnimo šta je bilo, te vas molim da privedemo diskusiju kraju, da se vratimo amandmanima, jer ćemo ovo proveriti u narednim danima kada stignu odgovori iz ministarstva, ako se slažete. Da limogu da utičem na vas? (Snežana Stojanović-Plavšić, sa mesta: Uvek.) Mnogo vam hvala; uvek pozitivno, nadam se. Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Momir Marković, koji zahvaljujući svom prezimenu sigurno neće izazvati polemike.
Naravno, ja mislim da sigurno neće niko posle izaći. Evo još jednog člana od bar deset članova u ovom zakonu po kojima gospodin ministar pokušava da sve stavi pod svoju kontrolu. Ajde što je stavio državne pare, ajde što je stavio pod svoju kontrolu one četiri i po milijarde dolara sa Kipra, da podsetim građane Srbije, kada je otišao Batić, pa pronašao četiri i po milijarde dolara, srpskih para na Kipru, pare su ostale na Kipru. Otišao Velja Ilić, pronašao te četiri i po milijarde dolara, pare su ostale na Kipru. Otišao Dinkić, pronašao četiri i po milijarde dolara, više nisu ostale pare na Kipru. Otišle su na egzotična ostrva. Upravo taj priliv stranog kapitala kojim se kupuje i ovo malo sirotinje po Srbiji, postoje indicije da je to od te četiri i po milijarde dolara. Bar u devet članova do sada Mlađan Dinkić pokušava da natera građane da prodaju svoja devizna sredstva isključivo banci u kojoj su se do tada držala devizna sredstva. Razlog neverovatan, nerazumljiv, razlog ne postoji, osim ako nije onaj razlog na koji ja sumnjam. Ako ja imam preduzeće u inostranstvu, primera radi, i držim u jednoj od banaka, obično, ako se radi na ruskom tržištu, onda se upućuje odavde da se drže pare u "Evroaksis banci", jer najveći akcionari u toj banci su upravo Hamović, Lazarević... I, da obavestim građane Srbije, Hamović i Lazarević ne samo da pljačkaju Srbiju, nego su debelo počeli da pljačkaju i Republiku Srpsku. Upravo sam danas dobio od jednog našeg člana podatke koliko su sada u Republici Srpskoj popljačkali, zajedno sa Dodikom. On im je sada zvezda. Tamo Dodik, ovde Dinkić, Hamović, Lazarević između, i bog te veselio. To što će narod i sa ove i sa one strane Drine, srpski narod, da trpi gladan, to njih ne zanima. Uostalom, i Marija Antoaneta je rekla – ako nemaju hleba neka jedu kolače. Neće nas iznenaditi da i Dinkić to kaže. Mlađan Dinkić, ministar ovdašnji finansija, zahteva ovim zakonom, i ako ne usvojimo ovaj amandman, od onih rezidenata koji drže pare u jednoj od banaka da su obavezni toj banci da prodaju, nijednoj drugoj, bez obzira na kurs. Naravno da će banka, kada se radi o "Evroaksis banci", u dogovoru sa našim Ministarstvom finansija, stopu da spusti do određenih granica i na taj način da opljačka rezidente. Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Momčilo Duvnjak je u ime SRS podneo amandman koji stvarno treba usvojiti. Konačno, ne samo ovaj amandman, nego još nekoliko amandmana koji su se odnosili upravo na ovu materiju treba usvojiti i bar upriličiti da ovaj zakon nečemu liči. Ovako, kada padne prva slana, kad padne ova vlada, najveći posao će upravo biti natovaren Srpskoj radikalnoj stranci, jer ćemo morati sve ove zakone da stavimo van snage i da donesemo zakone koji su u interesu i građana Srbije i države Srbije.
Da li još neko želi reč? Izvolite, gospodine Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo kada se pogledaju ove kaznene odredbe koje se tiču člana 32, čini mi se, zakona, vidi se doslednost od 5. oktobra naovamo. Tada ste bili u tom DOS-u; valjda zato što ste hteli nešto da pokažete i da dokažete, od onog čuvenog Dinkićevog upada u Narodnu banku, pa sve do dana današnjeg postoji određeni kontinuitet kada je u pitanju finansijsko tržište, kada su u pitanju banke itd. Upada se u banku, proglašava se samozvanim guvernerom, kasnije to nekom odlukom Skupštine bude potvrđeno i kreće se u realizaciju plana. Godinu dana je kao neki grejs-period, kako vi to volite da kažete u bankarstvu, ništa se bitno ne dešava, dolazi trenutak zamene zapadnoevropskih valuta u evro i kreće Mlađan Dinkić da zatvara domaće banke. Kako to izgleda i šta biva sa tim poslovnim prostorom, znamo. Dato je budzašto, osniva se čak i neka agencija za likvidaciju i stečaj banaka, pa se priča kako su te banke morale da budu zatvorene. U pitanju su reforme, država će biti u blokadi, neće biti platnog prometa sa inostranstvom, neće moći da se uveze struja koju tada nismo imali itd. Čim zatvorimo te banke država više nikome ništa ne duguje itd. Evo, pre godinu i po dana imali smo zakon, znači sva ta dugovanja koje su te banke imale sada su dugovanja iz budžeta Republike Srbije. Šta je sad? Šta se to sad promenilo? Sada ćete platiti i one penale od kada ste banke zatvorili, ali nema veze. Možda će da vam oproste zato što ste im dali ekskluzivan prostor i slobodno tržište, monopol na tržištu. Da li se to neko pravi da to niko ne vidi itd, to je sada neka druga priča i neki vaš drugi problem. A ko se iole u to razume vidi da je to sve smišljeno. Kako idete dalje u tom svom poslu? Prebacujete platni promet u poslovne banke. Kažete, svuda je to tako u svetu. Možda i jeste, neću da ulazim u to, ali što ne kažete da je taj platni promet bio daleko skuplji nego prethodni. Što ne kažete da je sa 0,1 - 0,2% skočio na blizu jedan; ko ima gotovinske uplate i više od jedan. Kada se obavlja ovim, sada ste uveli ovu plastiku, 3% su bankarski troškovi. Što to ne kažete? Ko to najviše radi? Te banke koje ste pustili na tržište, koje nisu otkupile banke koje ste zatvarali. Zašto niste prodali te banke? Značajna imovina je tu bila, ekskluzivan prostor u centrima gradova gde se kvadratni metar kreće od hiljadu do deset hiljada evra u većim gradovima. Zatvarali ste, postavljali stečajne upravnike. To je prodavano deo po deo za mali novac, da bi se ti stečajni upravnici i ti radnici koji su tu namirili sa platama, da sudije dobiju naknade, da se namire sudski troškovi i za to je odlazila imovina. Te iste banke, nove banke koje su ušle ovde i koje imaju samo zakupljen prostor, nisu dinar svog kapitala unele. Do kapitala su došle tako što su menjale zapadnoevropsku valutu u evro. Čak ste se i tada prevarili pa ste rekli da ima 4-5 milijardi maraka, nema više, a bilo je osam ili devet. Čak se te banke hvale kako su svoj kapital uvećale za 20 posto od kada su prisutne na tržištu Republike Srbije. Izgleda da je bankarima sve malo, kao i poreznicima, pa su rešili kako da još više izvuku deviza i da još koji evro zarade. Znači, to što je bilo u slamaricama već je završilo. Nešto što stiže tu i tamo u državu ili što se sačuvalo, to ćete kroz investicione fondove i zakon o preuzimanju akcionarskih društava da izvučete od građana. Šta ostaje? Ono malo zdrave privrede koja izvozi. Kako da dođu strane banke do tih deviza? To ste rešili ovim zakonom o deviznom poslovanju. Već sam objasnio u svom prethodnom izlaganju kako to tehnički izgleda. Znači, nemam ništa protiv da lice bude kažnjeno od 50 do 500 hiljada dinara ako devize stečene iz spoljnotrgovinskog poslovanja ne drži na računu u banci, ali ne mogu da shvatim da predlažete da bude kažnjeno ako ne proda toj banci u kojoj drži devize, odnosno razmeni ih za dinare ili neku drugu valutu. Zašto na tome istrajavate? Pogotovo što se zna da strane banke imaju određen monopol kada je u pitanju spoljnotrgovinsko poslovanje, jer ga obavljaju preko svojih banaka u inostranstvu. Znači, domaća banka uopšte u tome ne može da učestvuje. Strana banka, zahvaljujući svom monopolskom položaju, u jednom delu posla dolaziće do svih mogućih profita koji mogu doći iz bilo kog poslovanja preko banaka. To su veliki problemi koji nastaju ovakvim donošenjem i tumačenjem zakona i svakako je da jedinu korist od ovog zakona mogu da imaju isključivo banke i isključivo uvoznici, jer čak i izvoznik kada izveze robu mora devizna sredstva da vrati nazad u zemlju da bi, recimo, uvezao robu. Njegova procedura za uvoz robe je mnogo veća i komplikovanija nego procedura čistog uvoznika koji se pojavi i donese račun u banku, ili ugovor, i kaže – hoću da platim ovo da uvezem. To su problemi kod ovakvih zakona. Tehnički zakon, koji je izuzetno loš, izuzetno je skupo sprovođenje ovog zakona od onih koji učestvuju u finansijskom tržištu, tako da u svakom slučaju nemojte da se hvalite da je nešto novo, revolucionarno. Ovo je zaostalo, prevaziđeno i jedino korist od ovoga mogu da imaju špekulanti.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Homan.
Hteo bih da pokušam, mada to nije moja materija, da objasnim do koje mere ide nerazumevanje predlagača ovog amandmana. Zbog čega se insistira da se devize moraju prodati istoj banci? Kao što je poznato, preduzeća, firme moraju da drže svoje devize kojima posluju na računu u banci. Te devize, kada se prodaju, prodaju se sa računa banke i samo u banci u kojoj se drže te devize naravno da se onda pretvaraju u toj banci, kupuju za dinare i prodaju. To je logično i normalno rešenje i tu nema ničeg čudnog, a to što je bankarski sistem u Srbiji izuzetno uznapredovao od 2000. godine naovamo, to je sasvim normalno. U vaše vreme devize su se prodavale na ulici, slušali smo na svakom ćošku one što prodaju devize kako viču – vize, vize, vize. Kurs se nije znao, zavisio je od ćoška do ćoška. Sada vidimo da vam nije jasno zbog čega se uvode platne kartice, ta plastika kako kažete. Ne znam šta biste vi, kamenčiće, pa ko ima krupniji kamenčić ima više, ili možda robna razmena, da se vratimo u neku prvobitnu zajednicu. Ne znam šta bi vam više odgovaralo, ali očigledno je da vam ovo ne odgovara i to treba da bude jasno građanima Srbije. Takođe, kada pričate o parama na Kipru, pričate ko je video da postoje, video ovaj, video onaj, ali očigledno je da prećutkujete ko je odneo. Odneo je onaj ko je bio na vlasti pre 2000. godine, a vaš predsednik je bio na vlasti i mnogi od vas su bili ministri pre 2000. godine. Ko je odneo pare na Kipar, to je pitanje, a ne ko ih je pronašao, doneo ili ih nije doneo. Nemojte večito o tome da pričate. To je pravo pitanje. Malo se zapitajte ko je pare ukrao, a ne ko ih je našao. Zapitajte se kolike su bile devizne rezerve Srbije kada ste se nešto pitali, da li su uopšte postojale, kolike su danas i zapitajte se da li smo u vaše vreme nagomilavali kamate od MMF-a i od ostalih, a šta sada radimo, vraćamo ih. Zapitajte se, u stvari, vi nemate šta da se zapitate, ali neka se zapitaju građani Srbije.
Replika, narodni poslanik Veroljub Arsić.
Ti njega hlebom, on tebe kamenom, ali dobro. Kada čovek izađe za ovu govornicu ono što je neodbranjivo ne može da se brani. Prvo, nije cilj valjda da se nešto napravi da bi postojalo; valjda je cilj da nešto bude savršeno i da bude što je moguće jeftinije. To mislim kada je ovaj zakon napisan i to se ovim amandmanima traži. Ne traži se nešto drugo. Ko je odneo pare na Kipar o tome ste pričali, niste još nikoga uhapsili, ni zatvorili, ni saslušavali, ni procesuirali. Dalje, ko je pare odneo sa Kipra, čini mi se da je Mlađan Dinkić, tako kaže ministar u Vladi Republike Srbije Velja Ilić i to sa njim raspravite, nemojte sa nama. To je rekao i Batić. Tada ste bili neki stari DOS, tada ste bili u koaliciji, juna ili jula 2003. godine, dok Dinkića nisu smenili sa mesta guvernera Narodne banke. Više puta sam sa ove govornice, dok je ministar finansija sadašnji sedeo, pitao gde su pare sa Kipra, pa mu je smetala Al kaida, pa mu je smetao međunarodni terorizam, pa nije mogao da pronađe papire, pa je na kraju pronašao nekih 300 miliona, ali ne može da kaže od koga su pare. Kada sam ga prozvao zašto ne kaže, kaže – ne mogu da vam kažem zato što pare nisu sa ovih prostora. Da li su od našeg čoveka? Ni to ne može da kaže. To je pričao Mlađan Dinkić sa ove govornice. Trebalo je tada da budete u sali, gospodine. Šta je to 300 miliona maraka, sitnica za Mlađu. To objasnite. Sada ste na vlasti, nema opravdanja za nešto što ne uradite. Evo, treća je godina od kada je ova vlada, odnosno šesta godina od kada ste došli pučem na vlast, još uvek niste dokazali ni da je neko izneo taj novac, niti da taj novac postoji. Zašto? Pa, pokupili ste ga sa Kipra. U tome i jeste problem.
Prvo se javio gospodin Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad god kažem da pare krade Vlada, bar trojica iz G17 se cimnu. Ne odnosi se na ime, odnosi se na instituciju Vlade. Drugo, gospodine Homan, jer ako kažem Vlada, opet će reći... Da nije bilo Kipra, ne bi bilo ni lekova u Srbiji, ne bi bilo ni nafte u Srbiji, jer su ti vaši prijatelji koji su vas doveli 2000. godine na buldožeru upravo zatvorili prsten sa svih strana oko Srbije. U Banjaluci su bebe umrle zbog toga što su ti vaši prijatelji zabranili da se odavde kiseonik otpremi u Banjaluku. Toliko o humanosti tih vaših prijatelja. Nije problem što su pare bile na Kipru, nego je problem što ih sada nema na Kipru i što ih nema nigde, od kada je vaš potpredsednik, šta vam je, da li je potpredsednik Vlade, da li ste smenili Labusa, ne znam, od kada je on otišao na Kipar, mislim na Mlađana Dinkića, sadašnjeg ministra finansija, ondašnjeg guvernera, kada je ulazio sa čarapom u Narodnu banku, pa se ljudi pitaju da li je lepši onako ili ovako, ali nebitno je to. Pare su na Kipru bile. Išao je Velja Ilić, došao je i na sednici Vlade, televizija je prenosila, rekao da se četiri i po milijarde dolara nalazi na Kipru. Išao je Vladan Batić, ministar, četiri i po milijarde dolara se nalazi na Kipru. Otišao je Mlađan Dinkić – ne nalaze se više na Kipru, nego su na egzotičnim ostrvima. Možda su i ovde u Irskoj, pa je otišao da proveri da mu nisu slučajno promenili PIB. Dame i gospodo narodni poslanici, to je jedna od najvećih pljački koja je zadesila državu Srbiju. Nestalo je četiri i po milijarde dolara sa Kipra. O tome bi trebalo prvo naša policija da pokrene, pa onda Interpol, Europol, da utvrdi gde su, a onda se zna gde je lopovima mesto. Samo se nadam da on neće posle zašivati usta da ne bi govorio.
Nemojte verovati televiziji. Narodni poslanik Hranislav Perić, po Poslovniku.
Gospodine predsedniče, ovde je povređen Poslovnik, jer prethodni govornik nije govorio o temi koja je na dnevnom redu u Skupštini, ovaj iz G17, gospodin Homan. Priča o kiparskim parama je zamajavanje naroda već šest godina. To je vešto izvedeno, da se narod zamajava i da gleda u Kipar, a vi na domaćoj sceni da poberete ovo što ima u državi. To je na najbolji način u jednoj TV emisiji objasnila Borka Vučić, a nudila je duel sa Dinkićem, da mu malo pokaže šta su to finansije, šta je sa parama, kako posluje država, da je normalno da mi imamo i u drugim zemljama pare, da trgujemo sa svim zemljama itd. Vi tu priču valjate šest godina, a do sada ništa nije dokazano. Prema tome, obratite pažnju. Mislim da je dobar trenutak iskorišćen da se govori o kiparskim parama. Posle ministar Dinkić ovde kaže da je to teško da se nađe. To vreme ste dobro iskoristili da prodate banke, da prodate preduzeća po dva-tri evra, rasprodaja itd. Dobro ste vi tu pazarili. Na kraju vašeg mandata opet ćete da konstatujete, a možda će nekad i vaš ministar da kaže – bila je šala, kiparskih para nigde nije bilo.
Po Poslovniku, povodom izlaganja istog govornika, kao pogrešno protumačen, ovog puta gospodin Krasić.
Gospodine Markoviću, vama je poznato da Vlada ne može da ima nadimak. Vlada Republike Srbije je naziv za jedan državni organ. Vrlo je opasno kada se pobrka naziv državnog organa i nadimak pojedinca. Onda u izlivima ničim izazvane inteligencije dođemo do situacije da se čak remete međudržavni odnosi. Sada ću to da vam objasnim. Mene iznenađuje da vi niste reagovali, pošto ste vi zaduženi za međunarodne odnose, međunarodnu saradnju. Vi prosto uživate u tome. (Predsednik: Izvinite, govorite meni kao Markoviću, ili gospodinu Markoviću koji je citirao nadimak?) Gospodine Markoviću, i prošli put sam vam preporučio, s obzirom da sam se informisao preko novina, da se Skupština Srbije seli u onu zgradu tamo. Tamo ima dosta prostora za video-bim, ali postoji veliki prostor za ono što se u televizijskom žargonu zove "idiot". To je ono što stoji pored kamere, pa služi nekome za čitanje, a može da služi i nekome za saopštavanje, u pisanoj formi, onoga što je govornik rekao. To obavezno da se ugradi u novoj zgradi, na novoj lokaciji, da se ne bi dešavalo da potežemo Vujakliju i da potežemo neke nove stenograme. Vrlo precizno izlažem o čemu se radi. Vi pazite na međudržavnu saradnju Republike Srbije, vi bdite nad tim stvarima. U govoru jednog od poslanika došlo je do uvrede nama drage i prijateljske Republike Kipar, pa je tu izneto mnogo netačnih podataka, pogrešnih činjenica na račun predsednika Republike Kipar, koji je u jednom periodu bio vlasnik advokatske kancelarije koja je bila uključena, preko druge po veličini engleske banke, kao osnivač jedne banke na Kipru. Sada vam skrećem pažnju, gospodine Markoviću, i gospodin Batić, gospodin Velja Ilić, gospodin Bogavac, ona silna gospoda, pa čak i onaj Lalić, koji su vodili "operaciju Kipar" - sad ga vidiš, sad ga ne vidiš, bili su oprezni u svojim izjavama, čak i kada su prenosili one kutije sa nalogom 1054. Samo vas podsećam da je objavljena jedna ogromna knjiga sa originalnom dokumentacijom šta je rađeno, kako je rađeno. Samo vas upozoravam da jedan predsednik nije nosivan, samo vas upozoravam da su pare bile i da su nestale, samo vas upozoravam da je "operacija Kipar" remek-delo DOS-a. Ne znam zašto se neko prepoznaje u tome kao sastojak DOS-a, od 0,0 nešto. Nije nama cilj da potenciramo 0,0 nešto nego one garagane, ove iz slobodne zone Borisa Tadića. Ne možemo mi da dozvolimo da nam Boris Tadić podmeće nešto što je 0,01% u okviru DOS-a, da mi lomimo zube na nečemu malom. Ne, mi to ignorišemo jednostavno, jer činjenice su na našoj strani, ali ovde se dešava uvreda nama prijateljske države i glorifikacija dostignuća onih koji su bombardovali ovu državu. To svaki razumni čovek koji živi u Srbiji prepoznaje, zna, imamo na delu vlast koja treba da amnestira sve one koji su razorili bivšu SFRJ, bombardovali Srbiju i u kontinuitetu rade teška krivična dela nad narodom i građanima Republike Srbije. U tom kontekstu mi diskutujemo i pričamo i pozivamo po neki put pitanje Kipra. Samo radi vašeg saznanja, svi oni koji su najviše kritikovali prethodnu vlast, pa neka ona bude i 60 godina, veličali su gospođu Borku Vučić. Pa ako su oni to radili, nemojte vi koji ste na mnogo nižim lestvicama u tim političkim strankama da demantujete čelnike vaših stranaka.
Hvala vam, gospodinu Krasiću. Još jednom se izvinjavam, morao sam da intervenišem zato što nisam znao da li se odnosi na nešto što je izgovorio poslanik sa tim prezimenom ili se obraćate meni da ja vodim računa o onome što izgovaraju poslanici. Naravno, sada je potpuno jasno, a vi se nećete ljutiti dok ne stigne taj instrument, ja ću verovati vama na reč. Replika, narodni poslanik Vladimir Homan. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedniče. Na izlaganje gospodina Krasića nemam repliku, jer ne znam na koga se to odnosilo, na mene nije sigurno, nisam ništa od svega toga spominjao. Ali, zato me je izuzetno rastužilo da neko pominje tragediju beba u Banjaluci za ovom skupštinskom govornicom i na taj način pokušava da stekne neke političke poene. S druge strane, danas pre podne je ovde, kao što je predsednik Skupštine to malopre pomenuo, bila jedna konferencija posvećena izbeglicama i svim tim ljudima koji su stradali u doba kada ste se vi nešto u ovoj državi pitali. Vas nije bilo tamo, nijednog poslanika Srpske radikalne stranke nije bilo u onoj sali da čuje glas tih ljudi, da čuje šta se sa njima dešava i da vidi na koji način može da im se pomogne i da im se reše problemi. Zato znate da sa ove govornice pričate o svemu tome i da jadikujete nad njihovom sudbinom. Ali dobro, to je vaša politika. Što se tiče ovih pljački, zar nije, građani Srbije, licemerno da SRS priča o pljačkanju naroda, a prvi su bili u redovima Jezde i Dafine da podignu pare koje su uzeli, koje su uložili tamo, prvi su bili da podignu te kamate dok ste vi ostali čekali u redovima i niste digli te pare, pa vam se danas te pare vraćaju zahvaljujući i ministru Dinkiću i Vladi Republike Srbije? Zar nije licemerno da se priča o tome ko je to video pare, ko nije video pare, a oni pare izneli? Kada je guverner Dinkić, u to vreme, došao da bude guverner NBS devizne rezerve su bile 400 miliona dolara, a u isto vreme na Kipru, kako sami kažete, bilo je 4,5 milijarde dolara. U to isto vreme kada je u trezoru države Srbije bilo samo 400 miliona. I ko sada treba da se stidi toga? Što se tiče sankcija i toga što su morale te pare da idu tamo, pa sada da se to nekako kompenzuje, da se kupuju lekovi za tu već pomenutu decu, zar je za to kriv možda Dinkić, zar je za to kriva Vlada Srbije, DOS ili bilo ko? Ko je kriv za sankcije, ko je kriv za bombardovanje, ko je kriv što je narod srpski patio? Niko od 2000. pa naovamo nije sigurno za to kriv, a ako vi to možete da kažete neka vam je na čast. Ali, građani Srbije znaju kako su živeli i ko je bio zaslužan što im je plata bila jednu marku i što su morali da trče na ulicu da što pre to promene i da kupe kesicu bombona deci, inače će da im propadne i to. Nemojte da dobacujete, malopre sam vam rekao šta možete da uradite. Građani danas s pravom kažu da teško žive, ali u taj težak život se ubraja i to što moraju od svojih plata da otplaćuju i kredite, a kredite su podigli da bi kupili stanove, kola, televizore, sve su to mogli samo da sanjaju do pre neku godinu, ali vi kažete da je tada bilo bolje. Građani Srbije znaju kada je bilo bolje, a kada je bilo gore i sigurno da neće želeti da se vrate na, malopre rekoh, neku robnu razmenu i ćoškarenje u prodaji deviza i piramidalne banke, i ponovo Kipar i ponovo ratove. Nisu oni takvi. Hvala.
Hvala vama. Izvolite, gospodine Markoviću, jer ste vi pogrešno protumačeni, u smislu replika se odnosila na vas, a vi tražite po Poslovniku kao pogrešno protumačeni. Da li dobro obaveštavam javnost? Izvolite.
Tako je, gospodine predsedniče. Prvo da raščistimo neke stvari. Kada je Srbima izvan Srbije bilo najteže vas tamo nije bilo, bilo je srpskih radikala. Kada su Srbi proterani od vaših prijatelja ono Srba što je uspelo da pređe, što nije pobijeno usput, Srpska radikalna stranka im se našla. Nisu dolazili u druge opštine, u Zemun je došlo najviše izbeglica, u Zemunu su danas napravili kuće, okućili se i žive. Kako žive – žive daleko gore nego što su živeli tamo jer im je tamo sva imovina opljačkana. I ovaj Ali-baba od preko puta ide da se ljubi sa Mesićem, sa tim istim Mesićem koji je proterao preko 220.000 Srba samo iz Republike Srpske Krajine. Prema tome, o tome ne bih da pričam. Narod zna šta su radili srpski radikali dok ste vi išli u Segedin na onaj tečaj i usput primali pare u koferčićima, i danas vam je navika koferče. Uostalom, je l′ vašeg zamenika guvernera uhvatiše sa koferom od 100.000 evra ili nekog radikala? Što se tiče tih beba, vaši prijatelji iz Segedina, ti vaši nastavnici iz Segedina su uveli sankcije, te Srbija nije mogla da dostavi kiseonik tim bebama. Ako vama nije žao tih beba, nama jeste. Nama je žao i onih koji su pobijeni kad su vaši prijatelji leteli u "milosrdnom anđelu" iznad Srbije dok ste se vi opet šetali svud okolo oko Srbije, gde "avaks" tu i vi, "avaks" preko Mađarske vi u Mađarsku, "avaks" preko Italije vi u Italiju, a onima koji su krvarili gaće braneći ovaj srpski prostor vi najmanje imate prava da im bilo šta kažete, vezano za izbeglice i za odbranu teritorije. Opet se vraćamo na te četiri i po milijarde dolara koje je Mlađan Dinkić pokrao sa Kipra. O tome treba da se razgovara danas.
Hvala vam. U redu je, video sam četiri ruke. Dakle, potpuno razumem diskusiju koja je krenula i u kojoj se naprosto zaboravimo, povodom ovog zakona krenula je i priča o novcu i o transferima i pomalo se zaboravimo da li je marka, da li je dolar, da li je evro, kao da je sve to isto. Zbog dostojanstva Narodne skupštine ni na jedan način neću dozvoliti da se prozivaju pojedinačno ljudi iz stranke za to ko je više brinuo o svojoj zemlji juče, danas ili sutra, to ne može. Ovo su predstavnici naroda, ovde sede narodni poslanici i šta god politički neko mislio nije moguće optuživati nekoga da on nije rodoljub i da on ne predstavlja građane ili da neko ima pretpostavke da on nije radio juče. Odnosi se na sve. Posebno, svi dobro znamo kako je izgledala prethodna decenija, svi dobro znamo da su postojale sankcije prema našoj zemlji i isto tako dobro znamo da su iz naše zemlje uvođene sankcije i nema razloga da o tome sada na ovaj način diskutujemo. Mi smo ovde odgovorni, nadam se da se takve stvari ne dešavaju, te vas molim, dobro proverite po stenogramu da li postoji razlog da se ovakva diskusija nastavlja. Daću pauzu pet minuta, proverite, a ja apelujem da se ne prozivaju za rodoljublje narodni poslanici i članovi stranaka u Srbiji, jer to je uvredljivo, a posebno je uvredljivo ako pri tome manipulišemo podacima o žrtvama. Žrtava je bilo na različitim stranama i nije na nama da utvrđujemo krivicu. Postoje političke kampanje, ovo je Narodna skupština. Hvala vam. Pauza do 17,15 časova. [[Posle pauze.]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, zahvaljujem se svima na spremnosti da odgovorno radimo svoj posao. Nastavljamo rad posle pauze. Na član 68. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospođo Radeta.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, zaista najiskrenije osećam žaljenje prema nekim kolegama koji vrlo često ovde pokazuju kompleks niže vrednosti u odnosu na obrazovanje i prirodnu inteligenciju funkcionera i članova SRS, ali tu zaista ne mogu da im pomognem, to je za neku drugu struku, ja sam diplomirani pravnik. Što se tiče one priče koja je prethodila pauzi i nekih para koje su nestale sa Kipra, moram samo u jednoj rečenici, radi javnosti posebno, da kažem da postoji jedna knjiga, zove se "Demokratska pljačka Srbije", da je tu knjigu napisao Dragan Vlahović, inače petooktobarski prijatelj onih koji su na vlasti od 5. oktobra do danas i on je lepo objasnio šta se sve dešavalo sa te četiri i po milijarde dolara. Ovde su poslanici SRS tvrdili da je Mlađan Dinkić volšebno sklonio 4,5 milijarde dolara. Ne bih se baš zaklela da je 4,5 milijarde sklonio Mlađan Dinkić, s obzirom da su pre njega te pare otkrili Batić, pa potom Velja Ilić, moguće je da su oni manji deo toga uzeli, pa da on nije baš sklonio sve 4,5 milijarde. Takođe, radi javnosti moram da kažem, rekla sam to i pre podne, sada ponavljam, da mi danas ceo dan radimo suprotno članu 87. Poslovnika, jer ovde nemamo predstavnika Vlade koji je trebalo ovde sa nama da raspravlja o Predlogu ovog zakona koji je na dnevnom redu. Ne znamo gde je Mlađan Dinkić, koji je inače ovlašćeni predstavnik Vlade, s obzirom da je u nekom inostranstvu, sve se pribojavam da nije otišao da lobira da obezbedi u belom svetu nekakvu podršku za svoju ideju koju je pre neki dan izneo, koja se odnosi na Kosovo i Metohiju, kada je rekao da ne treba niko u Srbiji više da gaji iluzije da je Kosovo i Metohija u sastavu Srbije i da sa tim moramo da se pomirimo. Ako je tim poslom Mlađan Dinkić otišao u inostranstvo, bolje da se u Srbiju i ne vraća. Što se tiče neozbiljnosti Vlade Koštunica - Dulić, kada su u pitanju predlozi zakona o kojima raspravlja Narodna skupština, čini mi se da je ovaj predlog zakona o deviznom poslovanju tipičan primer neozbiljnog i neodgovornog rada Vlade na ovim poslovima. Ovo se odnosi i na ove tri dame koje je ovde Mlađan Dinkić poslao da sede i da dangube, jer ne mogu da učestvuju u radu parlamenta. Mogle su lepo da uzmu stenografske beleške i da vide šta narodni poslanici govore, da pročitaju i da to prenesu svom šefu, ali pošto su izabrale da sede ovde, vrlo kratko ću se osvrnuti na ovu pravno-tehničku redakciju teksta Predloga zakona koju je dao Zakonodavni odbor, samo da bih skrenula pažnju javnosti Srbije koliko Vlada ove predloge radi u odsustvu potpune pažnje, verovatno su opet u pitanju loši prevodioci. Vidite, u članu 2, recimo, postoje neke formalne greške koje je Zakonodavni odbor ispravio, koje su prošle sve kontrole Vlade, od onih koji su prevodili ovaj tekst, do Zakonodavnog odbora, naravno, vas iz Ministarstva, ministra, pa bogami i predsednika Vlade, jer valjda je ovo prošlo i kroz Vladu, pa ispravlja se "s rokom dospeća", Zakonodavni odbor vam kaže da je to "sa rokom dospeća". Pa ste u članu 2. izostavili zagrade iza nekih brojeva; pa ste u članu 12. rekli: "Narodna banka Srbije propisuje rokove i način izveštavanja po poslovima...", a Zakonodavni odbor vam kaže da je to "o poslovima"; pa ste onda u članu 13 - "Narodna banka Srbije propisuje rokove i način", izostavili da kažete "uslove, rokove i način"; recimo, u članu 26. kažete "banka može odobravati", Zakonodavni odbor vam je to ispravio i rekao "odobriti". Ima još desetak ovakvih grešaka i potpuno namerno i svesno sam ovo pročitala da bih skrenula pažnju javnosti Srbije, ponavljam, koliko je neozbiljna Vlada Koštunica - Dulić. Što se tiče amandmana koji sam u ime poslaničke grupe SRS podnela na član 68. stav 1, Vlada je predvidela da će se propisi za izvršavanje ovog zakona doneti najkasnije u roku od šest meseci od dana stupanja na snagu ovog zakona. Moj predlog je da se ovih šest meseci zameni sa tri meseca, a obrazloženje Vlade je da se amandman ne prihvata jer se radi o velikom broju složenih podzakonskih akata koje treba da donesu Vlada i Narodna banka Srbije. Ovo obrazloženje je apsolutno neprihvatljivo, s obzirom na činjenicu da mi o ovom predlogu zakona na predlog Vlade raspravljamo u vanrednom zasedanju, po hitnom postupku; ako mi možemo vanredno i po hitnom postupku da raspravljamo o ovom predlogu Vlade, onda zaista i Vlada može u roku od tri meseca da donese sva potrebna podzakonska akta. Čak bi mi bilo logično da to već sve stoji pripremljeno u Vladi i da se samo čeka da zakon stupi na snagu da bi i ta akta mogla da se primenjuju, jer podrazumevam da je Vlada obezbedila skupštinsku većinu za donošenje ovog zakona, kao i svih zakona koji su se našli na dnevnom redu ove skupštine. Jutros sam, kada sam govorila o svom amandmanu, spomenula ovaj slučaj koji se pokušava prikriti od javnosti, a koji se odnosi na Zorana Trifunovića Trizona i sada to ponavljam iz razloga što sam jutros napravila jednu grešku. Naime, radi se o čoveku koji je vlasnik firme za uvoz i izvoz nafte, koji je oštetio NIS za 27 miliona evra, koji je glavni finansijer Borisa Tadića i koji je pobegao sa suđenja. Jutros sam rekla da se to desilo u Okružnom sudu u Beogradu, ali nije, to se desilo u Okružnom sudu u Novom Sadu. Zbog toga sada to ponavljam da se ne bi desilo da neko iz SRS obmanjuje javnost, pošto mi to apsolutno nikada ne činimo. Taj Zoran Trifunović Trizon koji je ukrao 27 miliona evra od naroda Srbije, koji finansira Borisa Tadića, pobegao je iz Okružnog suda u Novom Sadu tako što je iz sudnice izašao i rekao da mu nešto nije dobro, da treba da ode do toaleta i onda je lepo čovek išetao. Verovatno su ga sačekali ispred i Šuki Plazma, možda i Dragan Đilas, neko kome je vrlo stalo da se taj čovek skloni iz Srbije, a možda i Boris lopov, pošto je i njima stalo da se taj čovek skloni iz Srbije, pogotovu da se skloni sa toliko para, jer bogami, trebaće te pare da se dele. Što se tiče ovog zakona, pošto je ovo poslednji amandman SRS, ja još jednom pozivam sve narodne poslanike da za naše amandmane glasaju, zato što su amandmani pravno utemeljeni, logični i smisleni i apsolutno popravljaju tekst zakona, zakon čine primenljivim i prilagođenim potrebama građana Srbije, a trebalo bi da je namera Vlade i skupštinske većine da donosi zakone od kojih građani Srbije imaju koristi. Naravno, nismo imali do sada takav zakon; počev od 2001. godine, od kada su počeli da se donose zakoni pod takozvanom demokratskom vlašću i demokratskom većinom, nijedan zakon niste doneli u interesu građana, pa ni ovaj. Ovaj zakon o deviznom poslovanju je još jedan od privatnih zakona Mlađana Dinkića i Vlade Koštunica - Labus, pardon, nije Labus, nego Koštunica - Dulić, nisam se još navikla na ovu značajnu promenu. Zakon se donosi i koncipiran je isključivo za inostrane banke, za uvoznički lobi, za lopovski blok koji sebe inače naziva demokratskim blokom, a koji predvodi prvi lopov Srbije Boris Tadić. U ime Srpske radikalne stranke i naše poslaničke grupe obećavam svim tim lopovima koji su bili na vlasti od 2000. godine ili su sada na vlasti da će SRS posle narednih izbora stvoriti mnogo bolje uslove u zatvorima i da sasvim sigurno neće morati zašivati usta zbog loših uslova u zatvorima, gde će sasvim sigurno svi lopovi biti smešteni.
Da li još neka poslanička grupa želi reč? Molim? Oprostite, nisam video. Izvolite, gospodine Krasiću. Izvinite, imate još tri minuta, oprostite.
Čudi me da vi kao bivši član G17 plus imate i dalje te manire G17 plus prema poslanicima SRS, ali dobro, nije to toliko bitno. Bitno je da Vlada Vojislava Koštunice smatra da je potrebno šest meseci da se donesu podzakonski akti u smislu zakona o deviznom poslovanju, a SRS, pošto smatra da što pre treba da se ode u tu Evropu, predlaže da taj rok bude tri meseca, s obzirom da znamo da u Ministarstvu finansija postoje izuzetno interesantni likovi koji su u stanju sve sa nekom turbo brzinom da urede. Samo da vas podsetim da se tu nalaze neki pojedinci koji su bez obzira na rok, samo sa čarapom na glavi bili u stanju da upadnu u Narodnu banku Jugoslavije, da mesec dana navodno vode Narodnu banku i da se predstavljaju da su guverner, viceguverner itd. Tu efikasnost i tu brzinu mogu da demonstriraju i kada je u pitanju donošenje podzakonskih akata u smislu ovog zakona. Naravno, ti ljudi su pokazali izuzetnu aktivnost i efikasnost kada je trebalo da se ugase domaće banke, ti ljudi su pokazali izuzetnu aktivnost kada je u pitanju rasturanje državne zajednice. Nije im bio potreban neki rok, to začas, uđeš, izađeš i gotovo, kako reče njihova slikovita reklama. Ti ljudi su pokazali i veliku, kako da kažem, predostrožnost i vidovitost sada, jer oni već godinama, iako su u jednoj vladi koja se zalaže, makar formalno-pravno, da Kosovo i Metohija bude u sastavu Republike Srbije, oni kao sastojak te Vlade koja ima onaj stav zastupaju stanovište da Kosovo i Metohija treba da budu nezavisni, oni se hvale kako razgovaraju sa izbeglim licima kada dođu u Skupštinu, ali nikada im ne kažu da se zalažu za nezavisnost Kosova i Metohije. Znači, sve su ovo određene paralele na temu efikasnosti. Ova vlada Vojislava Koštunice sa ovim predstavnikom Vlade koji zastupa ovaj zakon u Irskoj može to efikasno da uradi za 15 dana, tim pre što nema potrebe da se izmišlja nešto novo; podzakonski propisi koji su na snazi po postojećem zakonu o deviznom poslovanju samo neka se nešto malo prilagode određenim odredbama i mogu da se primene, mogu da budu osnova. Ali, moram da vam kažem, ako ovaj zakon stupa na snagu u roku od osam dana od dana donošenja, a u relativno kratkom roku se ne donesu podzakonski akti, onda je obesmišljen ceo proces donošenja ovog zakona. Obično se ti rokovi za usaglašavanje podudaraju sa rokovima u kojima treba da stupi na snagu ovaj novi zakon, kako pojedinci ne bi bili iznenađeni gromom iz vedra neba, a znate i sami da koga zmija opeče, on se čak i guštera plaši. Znači, građani Republike Srbije, kada ova većina bude sasvim izvesno izglasala ovaj predlog zakona, dobićemo još jedan privatni zakon sa izuzetnim koalicionim kapacitetom i demokratskom orijentacijom, da taj pojedinac bude iznad svih, nezavisno od toga što na lestvici izvršne vlasti nije ni predsednik Vlade, ni potpredsednik Vlade, već jedan ministar iza koga stoje i ispred koga stoje velike interesne grupe iz finansijske oblasti koje imaju dužnu pažnju i zahvalnost prema njemu, jer su zahvaljujući njemu postali milioneri i milijarderi, bez obzira na vreme... (Miloljub Albijanić, sa mesta: Bez obzira na vreme, dosta mi je da slušam takve priče.)
Molim vas, bez dobacivanja, o tome brine predsedavajući. Izvolite, gospodine Krasiću, završite.
Gospodine Markoviću, nema potrebe da se vi sekirate, ja sam dobro prošao, mogli su da me oteraju u krematorijum ovi koji dobacuju, nema veze. Krematorijum nećete da napravite, Pančevci ne vole krematorijume, ali to treba da se zna, dakle, kakav je demokratski kapacitet i demokratski potencijal onih koji bi vrlo rado da prave performans na temu demokratija i pare, a ne smeju da izađu na jedan običan TV duel.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DOPUNI ZAKONA O PLATNOM PROMETU (pojedinosti) Podsećam vas da smo još tokom prepodneva rekli, radićemo samo do završetka ovog pretresa u pojedinostima, jer je on sada na dnevnom redu, a nećemo raditi pretres 13. tačke. Istovremeno, izričem upozorenje vama, gospodine Krasiću, zbog dostojanstva Narodne skupštine, vrlo dobro znate da mora da se poštuje odluka Narodne skupštine, svi poslanici su glasali i niko se ovde u Narodnoj skupštini ne zalaže za nezavisno Kosovo i to se ne odnosi ni na koga od poslanika, je li tako, molim vas. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Zoran Antić i Zoran Krasić. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodni poslanik Zoran Antić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 1. doda novi član 1a. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Zoran Krasić, sa mesta: Vi ste pitali ko će po amandmanu, ja sam digao ruku.) I gospodin Antić je, zato pitam ko će od vas dvojice. Vi ćete, izvinite. Malopre je bila primedba da ne primećujem, a sada izgleda primećujem i više.
Gospodine Markoviću, izričem vam upozorenje pred jednu ozbiljnu opomenu zato što loše vodite ovu sednicu i što morate i vi da koristite onu spravicu, jer ja nisam spomenuo nijednog poslanika da je glasao o nezavisnom Kosovu, nego sam pričao o političkim strankama koje su u Vladi, a zalažu se za nezavisno Kosovo. Nemojte vi mene krivo da interpretirate i da ulazite u društvo novinara društveno-političkih radnika, koji na sve moguće načine žele da izokrenu one reči koje sam ja rekao. Nemojte da me prekidate, ja pričam o amandmanu.
Po Poslovniku vas prekidam, jer samo predsednik ima pravo da vas prekine. Ne bih reagovao naravno, proverite po stenogramu, da nije rečenica glasila da oni koji su danas govorili o izbeglicama, to su bili narodni poslanici.
U vaš umetnički ukus ne ulazim, ali nigde ne stoji u Poslovniku da vi treba da tumačite i da ocenjujete umetnički dojam. To čak ni Milka Babović sebi nije dozvolila kao spiker. Na dnevnom redu je zakon o dopunama Zakona o platnom prometu. Samo da vas podsetim da je to spektakularni zakon koji je 2002. godine u vreme Đelića donet, hvalio ga je Mlađan Dinkić, kao guverner, jer su tada bili ortaci, kasnije su se toliko posvađali da su se zavetovali da jedan drugome neće da dođu na sahranu. Zakon je menjan i 2003. godine, a kada je to prešlo na nivo Republike jedna izmena je učinjena 2004. godine. Sada je nastala potreba da se promeni jedna odredba, odnosno da se dopuni jedan član sa novim stavom koji treba da omogući da organizacione jedinice stranih pravnih lica, privrednih subjekata koje posluju na teritoriji Republike Srbije ovde mogu da učestvuju u platnom prometu na taj način što se i tim organizacionim jedinicama dozvoljava da otvore tekući račun kako bi mogle nezavisno da posluju. Mi na ovaj član nismo podneli amandman. Podneli smo dva amandmana kojima smo hteli da dogradimo u suštini Zakon o platnom prometu sa dve odredbe koje se tiču prinudne naplate. To je trebalo da bude dogradnja člana 47. da se stav 1. promeni, to je amandman koji sam ja podneo u ime SRS, i amandman koji je gospodin Zoran Antić podneo u ime SRS odnosi se na član 7. stav 2, gde se definiše šta radi banka dužnika kada dobije nalog za naplatu. Umesto da se Vlada o ovim amandmanima izjasni na način da se upusti u materijalnu sadržinu ovih tekstova i ovih rešenja koja mi predlažemo, Vlada je počela da tumači Poslovnik Narodne skupštine i kaže da ne postoji mogućnost da se ova dva amandmana razmatraju, jer nisu podneti u skladu sa Poslovnikom. Naravno, ja smatram da Vlada nije ovlašćena da daje tumačenje Poslovnika, već treba da se izjasni o celishodnosti, opravdanosti i tim tzv. materijalnim, suštinskim aspektima predloženih amandmana, a ta formalna strana, procesna strana ostaje kod Zakonodavnog odbora, kod Narodne skupštine, pa zašto ne reći i kod predsednika Narodne skupštine, koji je u jednom delu ovlašćen da odluči kakva je sudbina tih amandmana, da li oni ulaze u proceduru, da li ne ulaze, da li su dozvoljeni ili nedozvoljeni. Zbog same činjenice da ne postoji upozorenje, ili ako postoji, ne znam, ja nisam video u materijalima koje sam dobio, stičem utisak da Zakonodavni odbor ne dovodi u pitanje ove amandmane. Ne znam danas ako je nešto odlučivao o tome, ali smatram da Vlada nije imala osnova da ovakvo mišljenje da povodom ova dva amandmana. Mislim da su amandmani značajni, ali namerno ne otvaram temu šta smo to predložili. Uvodi se ipak neki red ili neki prioritet u prinudnoj naplati sa računa pravnih lica privrednih društava, gde se daje prednost sudu u odnosu na rešenja poreskih organa. Međutim, znam, to ne bi odgovaralo onome ko vodi Ministarstvo finansija, jer on vodi kadrovsku politiku u sudovima, raščišćava stečajeve, donosi... Još kao guverner se pokazao da ne poštuje nijednu odluku suda u upravnom sporu, pa umesto da te odluke poštuje i po njima postupi, na kraju se desilo da su morale sudije da završe na nekim mestima da bi se očuvao lik i delo čoveka koji je pustio sebi neki film da je u rangu onih koji su i te kako u istoriji poznati kao vrlo dobri i kvalitetni ministri finansija i ljudi koji su udahnuli dušu ovom narodu i temelje srpske državnosti. On verovatno nije na tom nivou čak ni da se poredi sa njima. Smatramo da amandmane treba usvojiti. Oni predstavljaju, pre svega, izraz jednog normalnog toka stvari u platnom prometu u onom delu koji se tiče prinudne naplate. Mi smo samo amandmanima tražili da se promeni redosled, ništa nismo izbacivali, nego da se uvede neki pravični redosled prinudne naplate potraživanja, jer je moguće da izvršna sudska odluka stoji, čeka na red, dođe rešenje poreske uprave, ima apsolutni prioritet. Prvo se ovi naplate, a onaj ko je vodio sudski spor i uz velike muke došao do pravosnažne sudske presude, a kasnije i do izvršnog naslova, u završnoj fazi kada treba da naplati svoje potraživanje ostane izigran, pa čak možda i u jednoj varijanti i upućen da putem stečaja ostvari svoje potraživanje. Ne može Poreska uprava kao država da ima takav prioritet, u krajnjem slučaju ni zbog principa podele vlasti. Sva potraživanja koja su pravosnažnom sudskom odlukom utvrđena moraju da imaju prioritet, pogotovo što iza njih stoji dugogodišnji sudski spor i neki interes koji se verifikovao u odgovarajućem sudskom postupku, koji zakon priznaje, a kod poreskih rešenja može da se desi da se kasnije u upravnom dokaže da je prinudna naplata na bazi nekog poreskog akta koji je kasnije poništen u suštini bila nezakonita. Mi znamo kakve su sklonosti ovih koji su trenutno u Irskoj. Oni naprosto prave svoje propise kako njima odgovara da bi bili prepoznatljivi po tim, pre svega, zloupotrebama. Najveće zloupotrebe službenog položaja u ovoj zemlji dešavaju se u Ministarstvu finansija. Ne kod zaposlenih, nego pre svega kod čoveka koji vodi to ministarstvo. Druga grupa najvećih zloupotreba nalazi se u Narodnoj banci Srbije. Dokaz za to jeste što povremeno Narodna banka Srbije zvaničnim saopštenjima upozorava i moli građane da budu oprezni u poslovanju sa bankama, onim bankama koje su ovde počele da rade za vreme dok je Mlađan Dinkić bio guverner Narodne banke Jugoslavije, tako da se ta priča tu sklapa. Naravno, ova priča ne bi mogla da postoji da nije slobodne zone preko puta, ovog što ima performans da je neki predsednik Republike, koji smatra da može sve, da svakome može da drži predavanja, da on odlučuje koje stranke mogu da postoje, a koje ne mogu da postoje. Njegov demokratski kapacitet, kao demokratske persone, neiscrpan je, uživa podršku sa svih strana, ali ima samo jedan problem, podršku ne može da obezbedi kod građana Srbije. Zbog toga što se plaši provere svoje podrške kod građana Republike Srbije cela Srbija je ostala bez ustava, ostala je bez ustava zbog uskostranačkih interesa Demokratske stranke koja smatra da još uvek može da prevari nekoga. Naravno, DS po potrebi izvuče iz fioke jednu od stranaka za koju tvrdi da je u demokratskom bloku, ali imaju navodno neki nedostatak koji ih čini nesposobnim da budu demokratska, demokratska stranka sa punim nazivom. Građani Srbije to treba da znaju, da je na delu ispiranje mozga, da su na delu medijske manipulacije po sistemu kako i što više da se prevare građani Republike Srbije kako bi neki pojedinci zloupotrebili vlast radi ličnog bogaćenja, radi ličnih pozicija, radi toga da se u Srbiji putem državne vlasti i politike koja se sprovodi amnestiraju oni koji su bombardovali Republiku Srbiju, koji su rasturili bivšu SFRJ. Zato nemojte da se iznenađujete kada čujete da vlast ponavlja rečenice SRS od pre 15 godina. Mi smo kritikovali Haški tribunal, svi ste ga veličali i rekli da se tamo dokazuje nevinost. Kada su počele ove antisrpske presude vi ste se dosetili da nešto nije u redu sa Hagom. Samo da vas podsetim, nekoliko desetina lica ste isporučili, ispratili kao vojvode tamo, kao junake, poklonili kola, uz državne počasti dali ste tamo dželatu na trupac srpsko meso, a pri tome se ljutite što je neko malo osuđen ili oslobođen, a ova država ništa nije uradila da se sačuvaju, obezbede, obrade dokazi i sazna samo istina. Sputavate, sprečavate, zaustavljate istinu o Srbiji i o građanima Republike Srbije, a onda se iznenađujete šta se dešava iz inostranstva. Vaši partneri iz inostranstva vas ne cene i na svakom koraku vas omalovažavaju. Kada bi vas malo cenili nikada od vas ne bi tražili ovo da radite, što je neizdrživo. Pričaću vam još, imamo sutra i ovih dana, građani Republike Srbije pratite prenos, čućete istinu šta je to dosmanlijska vlast i šta su to demonokrate.
Gospodine Krasiću, ova dva amandmana gde je u stvari Zakonodavni odbor dao mišljenje da treba da se odbiju, o tome je bilo pitanje zašto predsednik nije reagovao? (Ne.) U ova dva slučaja, više puta sam upozorio, kada Zakonodavni odbor ne kaže jednu od dve mogućnosti – ili je pravno moguć ili se odbacuje, u tom slučaju ću pročitati formulaciju kao što je sada da se odbija, ali će se o njima diskutovati, pa se i sada diskutovalo. Zato skrećem pažnju. Dakle, nije sprečena diskusija, da ne bi bilo nerazumevanja. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Krasić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 1. doda novi član 1a. Vlada i Odbor za finansije nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor predlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, i jedan i drugi amandman se odnose na prvenstvo prilikom naplate, i to kada je u pitanju prinudna naplata. Međutim, ono što je zanimljivo jeste obrazloženje Vlade Republike Srbije na amandmane koji si podneti, koje u najmanju ruku vređa Narodnu skupštinu i narodne poslanike. Po Poslovniku, svaki poslanik ima pravo da podnese amandman na zakon, na izmene i dopune zakona, i ako su izmene i dopune zakona na dnevnom redu i na osnovni zakon. Da vidite kako na to odgovara Vlada Vojislava Koštunice, pa se kaže: "Amandman se ne prihvata iz razloga što se u skladu sa članom 145. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije amandman podnosi kao predlog izmena i dopuna na predlog zakona, odnosno na konkretne članove u predlogu zakona. S obzirom na to da se predloženi amandman ne odnosi na član Predloga zakona, niti se odnosi ili je u vezi sa dopunom koja je predmet Predloga zakona, već se praktično inicira izmena drugog člana osnovnog Zakona o platnom prometu, amandman se ne prihvata." Znači, Vlada na određen način ne želi čak ni da da pravo obrazloženje zašto se amandman ne prihvata, a samim tim izbegava da odgovori na pravi način narodnom poslaniku zašto je njegov amandman odbijen. Narodni poslanik ima pravo da podnese predlog zakona, predlog izmene i dopune zakona. O svemu tome Vlada Republike Srbije mora da se izjasni. Ne može da kaže da nije vlada predlagač pa zato predlažemo da se predlog zakona koji je narodni poslanik podneo ne prihvati. Znači, nikakvog pravog i logičnog objašnjenja za neprihvatanje ovih amandmana koje su podneli Zoran Krasić i Zoran Antić nema. Obrazloženje je potpuno identično. O čemu se radi u podnetim amandmanima? Radi se o tome da amandman koji je podneo Zoran Krasić određuje kada se prinudna naplata i po kom redosledu vrši. Po tom amandmanu prinudna naplata se sprovodi na sledeći način i vrši se na osnovu: 1) izvršnih sudskih rešenja i presuda – prema vremenu prijema; 2) izvršnih rešenja poreskih, carinskih i drugih nadležnih organa – prema vremenu prijema; 3) drugih izvršnih naslova zakonskih ovlašćenja – prema vremenu prijema, i 4) naloga poverilaca na osnovu dospelih hartija od vrednosti, menica ili ovlašćenja koje je dužnik dao svojoj banci i svom poveriocu – prema datumu dospeća i vremenu prijema. Po trenutno važećem zakonu, prvenstvo imaju izvršna rešenja poreskih, carinskih i drugih nadležnih organa prema vremenu prijema, u odnosu na izvršna sudska rešenja i presude. Mi sada u stvari Zakonom o platnom prometu, koji je ova skupština donela, pravimo jedan presedan da poreski ili carinski postupak, koji su upravni postupci i koje sprovodi izvršni organ, da li je u pitanju Vlada Republike Srbije, da li organ koji formira Vlada Republike Srbije na osnovu nekog zakona, da njihova rešenja budu starija i važnija od rešenja i presuda koje izdaje sudska vlast. To znači da Vlada Republike Srbije ovakvim zakonima sebi daje ovlašćenje da može da kontroliše i samu sudsku vlast. Čak smo imali u jednom zakonu, mislim da je to Zakon o poreskom postupku i poreskoj administraciji, da ministar finansija sebi daje za pravo da čak može i da stavi pojedine odredbe zakona van snage. Ministar sebe postavlja iznad zakona, iznad Skupštine. Sada u Zakonu o platnom prometu vidimo da su poreski i carinski organi iznad sudskih organa. Čak ni mi, kao narodni poslanici, nemamo pravo da se mešamo u posao sudske vlasti. Mi možemo da insistiramo da budu efikasniji, da brže vode procese itd, ali nemamo pravo da uzlazimo u kvalitet njihovih presuda. Ovde je na određeni način poresko rešenje starije od sudskog rešenja. Da li je cilj, u stvari, da se po svaku cenu napuni budžet, bez obzira koliko to košta građane koji nemaju obavezu da učestvuju u tom punjenju budžeta na način kako je to ovde propisano? Kao što vi kažete, ukoliko prvo bude sudsko rešenje, neće moći policija da primi plate, neće moći vojska, nećete moći vi. Recimo, ukoliko poresko rešenje bude starije u odnosu na neko preduzeće, da li to znači da i na te ljude treba da zaboravimo? Znači, ni oni ne treba da prime plate, ni to preduzeće ne treba da radi, samo je bitno da se budžet po svaku cenu napuni. Uopšte, kada su u pitanju upravna akta, ne mogu da imaju prvenstvo u odnosu na sudske presude. Šta će nam onda sudovi? Dalje, kada se donose zakoni i kada građani već plaćaju porez, šta oni očekuju kada plate porez? Očekuju zaštitu od države. Plaća porez, poštuje zakone, znači lojalan je prema državi i očekuje da država njega štiti. Kako njega država štiti kada ignoriše i sudsku vlast, isključivo da se prvo ona namiri, i to po svaku cenu. Znači, građanin nema pravo da sebe zaštiti ni pred sudom od države. Pročitajte Zakon o platnom prometu, pa nećete tako da se mrštite, malo uđite u suštinu i videćete o čemu pričam. Uzmite Zakon o budžetskom sistemu, pa ćete videti da u pojedinim slučajevima ministar ima pravo da suspenduje pojedine odredbe zakona. Zašto smo onda donosili taj zakon? Dajmo ovlašćenja ministru, jednostavno, da mu prenesemo sva ovlašćenja i Narodne skupštine i sudske vlasti, pa neka čovek sam vlada ovde. Najbolje bi bilo za njega kada bismo još i izbore ukinuli, da nema ni Ustava, samo jedan zakon koji Mlađana Dinkića stavlja u rang monarha, jer jedino je monarh iznad zakona. Ovo obrazloženje Vlade nije uopšte utemeljeno na Poslovniku o radu, ponižava na određen način Skupštinu Srbije, ponižava narodne poslanike, pokazuje, u stvari, kako se Vlada Vojislava Koštunice i Mlađan Dinkić odnose prema Narodnoj skupštini. Oni narodni poslanici koji drže do sebe glasaće u danu za glasanje da ovi amandmani budu prihvaćeni. Suština zakona se ne menja, neće biti vaše reforme zaustavljene i usporene zbog prihvatanja ovakvog amandmana, ali neće ni Mlađan Dinkić, ni poreska, ni carinska uprava da rade šta god hoće po državi.
Naravno, u parlamentarnoj monarhiji ni monarsi nisu iznad zakona. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem se svima koji su odgovorno učestvovali u današnjem pretresu 11. i 12. tačke dnevnog reda. Sutra od 10,00 časova nastavićemo pretresom u pojedinostima 13. tačke dnevnog reda – Predloga zakona o dopunama Zakona o prevozu u drumskom saobraćaju.