Nastavljamo rad i prelazimo na jedinstveni pretres o 6. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA IZMEĐU VLADE REPUBLIKE SRBIJE I VLADE REPUBLIKE SEVERNE MAKEDONIJE O USPOSTAVLjANjU ZAJEDNIČKOG GRANIČNOG PRELAZA MIRATOVAC – LOJANE. Molim poslaničke grupe ukoliko to nisu učinile da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 170. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije o uspostavljanju zajedničkog graničnog prelaza Miratovac – Lojane. Da li predstavnik predlagača, ministar Aleksandar Vulin, želi reč? Izvolite.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, gospodo potpredsednici, uvaženi narodni poslanici, dame i gospodo, drugarice i drugovi i, da ne dobijem kritike od SRS, braćo i sestre, pred narodnim poslanicima danas se nalazi Predlog zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije o uspostavljanju zajedničkog graničnog prelaza Miratovac – Lojane. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije potpisan je 16. decembra 2019. godine u Skoplju. Potpisan je na osnovu Zaključka Vlade Republike Srbije, kojim je utvrđena osnova za zaključivanje sporazuma i usvojen je tekst sporazuma. Potvrđivanjem sporazuma omogućuje se njegovo stupanje na snagu, a kako je i predviđeno članom 19. Sporazuma. Balkanski narodi upućeni su jedni na druge i samo zajedničkim radom naš region može postati region mira i prosperiteta. Balkan balkanskim narodima je ideja za koju su živeli, ali, nažalost, i zbog koje su umirali mnogi srpski lideri, mnoge srpske vođe. Balkan balkanskim narodima je ideja koja je retko nailazila na podršku velikih sila, koje su uvek smatrale da Balkanci ne smeju da odlučuju sami o sebi. Hrabrost predsednika Vučića jeste u tome što je prvi balkanski političar u proteklih puno, puno vremena, možda još od kralja Aleksandra, koji je imao hrabrosti da izgovori rečenicu – Balkan balkanskim narodima. Balkan balkanskim narodima jeste ideja koju su zastupali najveći među Srbima i Balkan balkanskim narodima jeste ideja koja može da promeni Balkan od regiona ratova, sukoba u region mira i razvoja. Kad god smo mi Balkanci odlučivali jedni o drugima mi smo živeli u miru. Kad su odlučivali o nama, ratovali smo za tuđe interese i krvarili smo zbog sukoba, ratova, svađa, nesloga velikih sila koje su ovde uvek htele da uzmu samo vodu i vazduh, samo uzmu zemlju, a šta će biti sa nama koji živimo na ovom prostoru, baš ih je bilo briga. Tako je bilo, tako je i danas. Upravo zato je veoma važno uklanjanje prepreka slobodnom protoku roba, kapitala, usluga i ljudi u regionu, te je zbog toga ovaj prelaz veoma važan za regionalnu trgovinu. Dogovori koje su predsednik Republike Srbije Aleksandar Vučić, premijer Republike Severne Makedonije i Republike Albanije, na inicijativu predsednika Vučića, postigli o smanjivanju carinskih postupaka će drastično uvećati privlačnost sve tri zemlje za direktne strane investicije. Ako smem da dodam, na prvom mestu, našu voljenu Srbiju. Uspostavljanje zajedničkog graničnog prelaza Miratovac – Lojane, Republika Srbija, Republika Severna Makedonija, omogućiće da se unapredi kretanje građana između dve zemlje i olakša saobraćaj preko zajedničke državne granice. Sporazumom između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije o uspostavljanju zajedničkog graničnog prelaza Miratovac – Lojane predviđeno je da zajednički granični prelaz Miratovac – Lojane bude zajednički granični prelaz na teritoriji Republike Srbije. U prvoj fazi, a nakon ispunjenja uslova za nesmetano funkcionisanje graničnih organa dve zemlje, zajednički granični prelaz Miratovac – Lojane funkcionisaće kao granični prelaz za pogranični saobraćaj na kome se obavljaju granične provere. Posebnim protokolom između MUP Republike Srbije i Republike Severne Makedonije utvrdiće se radno vreme zajedničkog graničnog prelaza, spisak naseljenih mesta čiji stanovnici mogu da koriste ovaj prelaz, kao i kategorija prevoznih sredstava kojim će se prelaziti državna granica. Prelazak preko ovog zajedničkog graničnog prelaza biće omogućen na osnovu lične karte ili putne isprave. U drugoj fazi, nakon ispunjenja uslova za otvaranje zajedničkog graničnog prelaza, međunarodni drumski saobraćaj. Zajednički granični prelaz će funkcionisati kao granični prelaz za međunarodni putnički saobraćaj. Posebnim protokolom između graničnih policija, carina, organa nadležnih za upravljanje graničnim prelazima utvrdiće se kategorija prevoznih sredstava kojim će se prelaziti državna granica. Imajući u vidu da je sa makedonskom stranom postignut dogovor da sporazum stupi na snagu do kraja 2019. godine, neophodno je da se u cilju ispunjenja međunarodne obaveze Zakon o potvrđivanju sporazuma usvoji po hitnom postupku i da stupi na snagu narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom Glasniku Republike Srbije - Međunarodni ugovori“, što član 196. stav 4. Ustava Republike Srbije i omogućava. Molim vas, poštovani narodni poslanici, da povedemo raspravu, da povedemo diskusiju, da razgovaramo o nečemu što može biti samo od velike koristi za građane Srbije, za državu Srbiju, što možemo da razgovaramo i treba razgovaramo o Predlogu zakona, zakona koji govori da je Srbija jača, hrabrija, otvorenija, nego što je bila. Hvala vam.
Zahvaljujem. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Danijela Stojadinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, kolege narodni poslanici, na dnevnom redu je još jedan bilateralni sporazum koji Narodna skupština treba da potvrdi. Naime, radi se o Sporazumu koji je potpisan između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije o uspostavljanju zajedničkog graničnog prelaza Miratovac – Lojane. Ovaj sporazum je potpisan pre 10 dana između vlada dveju zemalja, a radi se o otvaranju još jednog zajedničkog, odnosno integrisanog graničnog prelaza između Republike Srbije i Republike Severne Makedonije. Podsetimo da je pre nekoliko meseci, tačnije u avgustu mesecu, pušten još jedan granični prelaz između dve zemlje. To je bio granični prelaz Preševo – Tabanovce koji je na veoma prometnom međunarodnom putu, na trasi Koridora 10 i koji je u velikoj meri doprineo bržem prometu putnika i robe preko Srbije i Severne Makedonije ka Grčkoj. Sa druge strane, integrisani prelazi, prelaz koji znači da na jednom mestu, odnosno u jednoj kancelariji rade i srpski i makedonski carinici i policija. To sve doprinosi kraćem zadržavanju putnika i teretnih vozila, a sa druge strane smanjuje troškove obe zemlje. Novi zajednički prelaz koji će se, na osnovu sporazuma koji sada ratifikujemo, otvoriti na lokaciji Miratovac – Lojane će još više unaprediti i dosta ubrzati granične formalnosti i rasteretiti već postojeći prelaz Preševo – Tabanovci. Takođe, novi prelaz će svakako smanjiti, odnosno sprečiti brojne ilegalne prelaske granice između dve zemlje, a to je veoma značajno zbog činjenice da se i Srbija i Severna Makedonija nalaze na najprometnijoj migrantskoj ruti i da, nažalost, dosta migranata u obe zemlje ulaze preko ilegalnih ruta, odnosno van obeleženih graničnih prelaza. Posledica toga jeste pojava grupa migranata koji zbog ilegalnih prelaska granica ostaju bez kontrole i bez mogućnosti da im se pruži organizovana zdravstvena zaštita i smeštaj. Uspostavljanje novog graničnog prelaza sigurno će u tom smislu imati veoma veliku i značajnu ulogu. Za uspostavljanje zajedničkog graničnog prelaza Miratovac (Republika Srbija) Lojane (Republika Severna Makedonija), sredstva donira norveška vlada, kao deo svog projekta za razvoj zapadnog Balkana, a projekat će implementirati Kancelarija UN za projekte usluge ili tzv. UNOKS. Iz Sporazuma se vidi da će ovaj prelaz najpre proraditi kao lokalni prelaz, odnosno prelaz za lokalni saobraćaj, a kada se bude infrastrukturno i organizaciono potpuno komplementirao postaće integrisani granični prelaz za međunarodni promet robe i usluge. Iskoristila bih priliku da kažem da je i ovaj bilateralni sporazum između Republike Srbije i Republike Severne Makedonije plod unapređenje saradnje između predsednika Vlade naših država, koje su saglasne oko zajedničkih ciljeva i zajedničkih interesa ove dve zemlje, interesa koji se unapređuju, a samim tim unapređenje i odnosa Zapadnog Balkana, čija stabilnost, razvoj je značajan faktor stabilnosti u celom evropskom prostoru. Slični problemi i istorijska povezanost našeg prostora treba da bude motiv više za unapređenje bilateralne saradnje u svim segmentima društva, posebno u oblasti privredne saradnje koje zbog komplementarnosti može biti obostrano podsticajni faktor za veću spoljno-trgovinsku razmenu. U tom smislu i inicijativa predsednika Srbije, koju nazivamo „mali Šengen“, čije su učesnice Srbija, Severna Makedonija i Albanija, ima veliki značaj za razvoj ovog dela Zapadnog Balkana jer će se u mnogome olakšati prelaz granice, transport robe i usluga između naše tri države. To će se omogućiti neprekidnim radom dogovorenih graničnih prelaza između naših država, gde će građani iz jedne u drugu državu moći da pređu uz ličnu kartu. Srbija je lider u regionu, predlagač mnogih političkih, ali i ekonomskih inicijativa za razvoj ovog dela Evrope, što takođe doprinosi učvršćivanju međunarodnog položaja Srbije i potvrđuje našu opredeljenost za razvoj dobrosusedskih odnosa i rešavanja konflikta dijalogom. Na samom kraju, zahvaljujem se kolegama, i na samom kraju ceneći značaj otvaranja još jednog integrisanog graničnog prelaza za privrednu i političku saradnju Srbije i Severne Makedonije, poslanička grupa SPS će podržati njegovu ratifikaciju. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Pitam još jednom da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima Aleksandar Šešelj.
Hvala gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, kada su u pitanju odnosi između Srbije i Makedonije, mi smo čuli jednu ideju koja se pojavila bez ikakve najave u našoj javnosti, a to je ideja o tzv. „mini Šengenu“ ili Balkanskoj uniji. Podsetiću vas da mi od 2000. godine slušamo kako je evropska integracija tj. članstvo Srbije u EU naše strateško opredeljenje, kako smo mi tome posvećeni, u okviru toga otvaranju poglavlja i dostizanje nivoa tog odnosa koji treba Srbija da ima prema Evropi ali i prema susedima. Niko naravno nikada građane Srbije nije pitao da li su oni za integraciju u EU ili nisu. Mi vidimo da postoje razlike danas i unutar vladajuće koalicije po tom pitanju, neki i nisu za EU, neki jesu, ali mi smo snosili veoma teške posledice procesa evropskih integracija. Podsetiću vas da smo zbog procesa evropskih integracija morali da ostvarimo maksimalnu saradnju sa Haškim tribunalom, čak su i neke vlade isporučile bivšeg predsednika države tom Haškom tribunalu i to na jedan od najvećih naših praznika, na Vidovdan, hapsili su i isporučivali kao da su neko meso naše generalne i političke funkcionere, sve zbog imaginarnog puta u EU. Mi smo zbog toga izgubili Crnu Goru tj. Crna Gora je proglasila nezavisnost. Mi smo morali sa tim da se pomirimo i to da dopustimo i Kosovo je proglasilo takođe nezavisnost 2008. godine jednostrano, a EU je to podržala. Sve glavne zapadne zemlje i najsnažnije zapadne zemlje su tu nezavisnost priznale, a EU kao organizacija je priznala tu nezavisnost, budući da EU ima studiju o izvodljivosti za tzv. republiku Kosovo. Vi znate da studije o izvodljivosti ne postoje za pokrajine, za regione, za lokalne samouprave, za nevladine organizacije, ni za šta drugo osim za nezavisne države. To nam je jedan od pokazatelja šta je Kosovo za EU. Evropska unija na KiM ima misiju Euleksa, čiji je cilj, i to stoji kao osnovna stavka njihovog postojanja u obrazloženju, instaliranje kosovskih institucija, dakle institucija nezavisne države Kosovo. Republika Srbija je zbog te EU prvo morala, i to u ime Srbije vlada DS da zaključi tzv. Borkove sporazume, koji idu u prilog izgradnji nezavisnog Kosova, a posle toga i Vlada SNS Briselski sporazumi i prvi i drugi, koji isto tako pomažu državnost tzv. republike Kosovo. Budući da smo se mi odrekli uticaja na severu Kosova zbog neke Zajednice srpskih opština, a videli smo da je to još jedna prevara, zato što već pet godina od toga nema ništa. Aleksandar Vučić je najavljivao iz Brisela da će to veče potpisivanja biti formirana Zajednica srpskih opština, a onda smo videli da Ustavni sud republike Kosovo kaže da to nije po ustavu Kosova. Tu su kosovski Albanci pokazali više integriteta nego srpski vlastodršci zato što smo mi zaobišli Ustav Republike Srbije. Gospodin Nikola Selaković kao ministar pravde je zamolio Ustavni sud da se ne izjašnjava baš o svim pitanjima, budući da će, iako sad možda nije po Ustavu, nekada to biti po Ustavu što je potpisano u Briselu, pa smo čuli obrazloženje Ustavnog suda da su to politički akti, ali politički akti koji proizvode pravne posledice, koji proizvode pravne posledice u smislu ukidanja svih srpskih institucija na severu Kosova. Tamo više nije sud Republike Srbije, tamo je sad sud republike Kosovo. Više nema zastave Srbije na glasačkom listiću i grba Srbije, nego grba republike Kosovo. Više gospođa Gojković ne raspisuje izbore za opštine na Kosovu, nego to radi republika Kosovo. To smo mi sve dobili od EU i dobili smo rampu u stavu Emanuela Makrona, predsednika Francuske, gde je on jasno stavio do znanja svim državama kandidatima da se EU više neće širiti, da EU ide putem reformi i da EU ne zna šta će da radi sa preostalim zemljama članicama kada Velika Britanija napusti EU. To treba nama da bude dovoljno. Sada se postavlja pitanje – kako smo mi došli do ideje „malog Šengena“ i koliko je to tačno da ste se vi zalagali za to i pre nekoliko godina, kako se ta tema sad tek pojavila, kako vam nije to bila okosnica vaše kampanje pre nego što ste došli na vlasti, pre nego što ste pobedili na izborima 2016. godine? To vama niko ne spori, tj. naprednjacima to niko ne spori, ali naprednjaci na izborima 2016. godine u kampanji nisu rekli glasajte za nas, da bi smo mi ušli u Balkansku uniju sa Makedonijom i Albanijom, nego su govorili nešto drugo. I potpuno su različite poruke koje dolaze u kampanji i onih koje dolaze posle u sprovođenju politike. To se razlikuje. Mi sada se bavimo time u Skupštini, poslanici vladajuće većine se upiru da objasne koliko je ova ideja genijalna, istorijska, prvi put posle sto godina, balkanski narodni se ujedinjuju i ne znam šta. Koji je tu konkretan interes Republike Srbije za „mini Šengen“? Mi već imamo mogućnost da sa ličnom kartom idemo u BiH i u Makedoniju i u Crnu Goru. Mi sada dobijamo to da možemo u Albaniju da idemo sa ličnom kartom. Koliko će to građana Srbije sada to pravo da iskoristi i gde će imati tačno taj neki pozitivan pomak, u životu građana Srbije, to što mi idemo sa ličnom kartom u Albaniju? Da li će Albanija postati poželjna turistička destinacija za građane Srbije? Neće. Da li ćemo mi imati neko tržište tu, pa ćemo imati pristup nekom tržištu, u okviru Balkanske unije? Pa, ne, zato što videli smo to iz primera kosovskih Albanaca, kada su oni bojkotovali čak i glasove iz centralne Srbije, govorili o tome da su ti glasovi kontaminirani. Zamislite šta treba Albance da natera da kupuju srpske proizvode? To je zaista naivno očekivati. Mi ćemo dobiti to da u centralnu Srbiju sada mogu da dođu Albanci sa ličnom kartom, pošto već država Srbija faktički ne kontroliše granicu između Albanije i Srbije nego je tamo neko drugi. Mi kažemo, dobro je što će biti otvorene granice, nećemo imati granice. Samo mi objasnite, ukoliko neko dođe na granicu i tamo na granični prelaz i tamo mu više nije potreban pasoš, nego mu je potrebna lična karta, šta je on sa time dobio, da li su to otvorene granice? Pa, znate šta je „Šengen“? „Šengen“ je protok ljudi, robe i kapitala, ali ljudi bez graničnih prelaza, a mi ćemo imati i dalje granične prelaze, ali umesto pasoša, biće potrebne lične karte. Dakle, to sa „Šengenom“ negde nema veze. Koja je naša perspektiva u svemu tome, u Balkanskoj uniji? Da li mi mislimo da smo mi toliko razvijene ekonomija, da nemamo nezaposlenih ljudi, da nam fali toliko radnika, pa ćemo sada da uvezemo radnu snagu iz Albanije? Mi, u koliko smo sami sebe ubedili ovde u Srbiji, da su nam plate nikada veće, da su nam penzije nikada veće, da je nezaposlenost na istorijskom minimumu, ako to čujemo u javnosti, ne znači da je to tako u stvarnosti i to nije tako. Ne može neko da kaže da nam fali radne snage i da mi sada tražimo negde drugde radnu snagu. Pogotovo, što po toj metodologiji koju računa Vlada Republike Srbije, ko god radi jedan sat nedeljno ili jedan sat mesečno on je zaposlen. Nije to baš tako kao što može da se čuje iz poruka koje dolaze iz Vlade Srbije. Mi vidimo ovde na jednom koloseku, da je Vlada Republike Srbije angažovana da uradi maksimalno moguće, da sačuva Kosovo unutar granica Srbije, da Kosovo ne postane član Interpola, da Kosovo ne postane član UNESK-a i ono što je najvažnije, da Kosovo ne postane član UN i na tom planu ostvaren je izuzetan uspeh, jer je 17 država članica UN povuklo priznanje nezavisnosti Kosova. Mi sada dolazimo u opasnost, a to smo videli, šta god govorio Aleksandar Vučić ili Ana Brnabić, videli smo iz poruka i Metjua Palmera i ovog Grenela, američkih predstavnika za Balkan, da treba i Kosovo da bude član te Balkanske unije, republika Kosovo, ne autonomna pokrajina, nego republika Kosovo. Dakle, za istim stolom da sedi sa predsednikom Srbije, sa predsednikom Makedonije, sa predsednikom Albanije i predsednik nezavisne republike Kosovo. To bi bilo faktičko priznanje republike Kosova od strane Srbije i videli smo da je to glavna intencija tog "mini Šengena" iz usta američkih predstavnika za Balkan. Kako mi hoćemo sa jedne strane da uradimo sve da delegitimizujemo Kosovo u međunarodnim odnosima, a na drugoj strani, mi otvaramo prostor za to da i Kosovo bude član "mini Šengena". A to, nije našom voljom, nego voljom SAD, to smo videli. Kako je moguće da neko očekuje da će Balkanska unija da bude bolji način da ove tri zemlje uđu zajedno u EU? Mogućnost za to ne postoji, vidimo to da su iako su Makedonci isto tako pod pritiscima, kao što je bila Srbija pod pritiscima, morali da potpišu sa Grcima sporazum iz Prespe, kojim su promenili ime u Severnu Makedoniju, zbog otvaranja tih pregovora da je stigla rampa od Francuske i Holandije za pregovore sa Makedonijom tj. Severnom Makedonijom i Albanijom, posle svih ustupaka koje je Makedonija napravila na tom putu. Njima je jasno stavljeno do znanja da nema ništa od evropske perspektive za zapadni Balkan. Mi smo predodređeni da budemo periferija EU, da služimo kao poligon za eksperimentisanje, da služimo kao izvor jeftine radne snage i u budućnosti, što je velika opasnost, a o tome se vrlo slabo govori, kao parking za migrante. Čuli smo najave iz Austrije pre svega i saglasnost Vlade da se neki od tih migranata kojima se računa da su prvi put ušli u Evropu, kada su ušli na Preševo, da u stvari oni mogu da se vrate ukoliko ne dobiju azil, u Srbiju. Da li smo mi toliko ekonomski jaki, da li smo mi takva baš država da možemo sebi takve stvari da dopustimo? Nikada nećemo postati članovi EU, samo ćemo isključivo služiti za to. Služićemo da postanemo tampon zona. Sve te države koje treba da postanu sastavni deo tog "mini Šengena" su priznale nezavisnost Kosova. Da li mislite i da li je realno, da zbog naših nacionalnih interesa, a Kosovo i Metohija u sastavu Srbije je naš nacionalni interes broj jedan, da li će onda oni zbog toga nama da izađu u susret i da gledaju Kosovo i Metohiju kao sastavni deo Srbije ili će i dalje gledati kao nezavisnu državu? Mislim da će i dalje smatrati da je to nezavisna država. Još nešto, videli smo baš u Tirani, povodom tog "mini Šengena", Aleksandra Vučića i Mila Đukanovića, to možda pokazuje da negde nema osećaja i svesti za situaciju danas u Crnoj Gori. Šta radi Vlada Republike Srbije povodom pitanja srpskog položaja, položaja srpske zajednice u Crnoj Gori? Jel nam važnije da to pitanje bude prioritet u našim odnosima ili potencijalno članstvo Crne Gore u "mini Šengenu"? Naše je mišljenje da treba pre svega da se vidi šta će biti sa srpskom zajednicom u Crnoj Gori, koja je potpuno obespravljena, koja je na udaru od strane režima Mila Đukanovića. Neustaški i mafijaški režim Mila Đukanovića trenutno proganja i srpsku zajednicu na način da hoće da otme imovinu SPC. Pričali smo juče o brizi za sve Srbe, ma gde oni živeli, šta je sa Srbima koji žive u Crnoj Gori? Ne žive oni toliko daleko. Jel važnije potencijalno članstvo Crne Gore u "mini Šengenu" ili status SPC i prava srpskih državljana u Crnoj Gori, tj. državljana Crne Gore srpske nacionalnosti? Trebalo bi da bude to drugo valjda. Mi nemamo nikakvu perspektivu u Balkanskoj uniji. To neće biti razlog da se naša privreda razvije. Mi na jedan jedini način možemo da mislimo o nekom razvoju na dugi rok, a to je kroz evroazijske integracije, zato što su posledice dvadesetogodišnjeg pregovaranja i uticaja Evropske unije u Srbiji vidljive, vidljive su kroz proces subvencija za strane investitore kojim je država Srbija na velikom gubitku, koji diskriminiše naše privrednike u Srbiji, koji čini naše privrednike u sopstvenoj zemlji nekonkurentnim i koji od nas pravi samo isključivo jeftinu radnu snagu koja treba da služi za profit investitora koji dolazi iz inostranstva i još što se sve plaća iz budžeta Srbije. Jedino što mi možemo da uradimo jeste da sarađujemo, da pravimo i ekonomske integracije i vojnobezbednosne integracije i integracije koje vode računa o našoj energetskoj bezbednosti samo kroz aranžman sa Ruskom Federacijom, jer mi sa njima možemo da sarađujemo bez političkog uslovljavanja. Nama neće doći ed memoar iz Rusije da nam kaže šta treba da radimo, kao što nam je došao ed memoar iz Evropske unije kada smo hteli da podignemo izvoz, da uvećamo izvoz proizvoda u Rusku Federaciju u vreme sankcija Evropske unije kada je naša poljoprivreda mogla da zameni Špansku i Poljsku u nekim segmentima kod izvoza u Rusku Federaciju. Tada su iz Evropske unije to blokirali, isto to popodne kada je ministar Ljajić to najavio. Sa druge strane, da li mi možemo bolje da sarađujemo sa nekim ko su naši iskreni i dugogodišnji saveznici, prijatelji koji rade sve da nam pomognu u očuvanju našeg teritorijalnog integriteta ili suvereniteta, ili sa onima koji su sponzori nezavisnosti Kosova i koji nas danas teraju da tu nezavisnost priznamo. Mi smo došli u situaciju da su danas nas naterali da uđemo u „mini Šengen“, a mi se tome radujemo. I ovde ubeđujemo jedni druge kako je to genijalno. To nije genijalno, to nije razvojna šansa Srbije, to nije u skladu sa srpskim nacionalnim interesima. Mi nikoga ne mrzimo, ne mislimo ni da su Albanci, niti Makedonci manje vredni od nekih drugih, ali na dugi rok to nema tolikog efekta za našu privredu o kojem se priča, koji se najavljuje. To nije genijalna ideja i to nije razlog da mi mislimo da će u budućnosti doći do istorijskog preporoda naše privrede.
Hvala, gospodine Šešelj. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, CEFTA sporazum je potpisan negde krajem 2006. godine, SSP-e je parafiran 2007. godine, a potpisan je 2008. godine. To je onaj sporazum koji je potpisao Đelić. On ima svoju manjkavost po pitanju poljoprivrede. Tu je po meni bio manjkav, jer je prerano dopuštao, a to smo nekako zatvorili, prodaju poljoprivrednog zemljišta strancima. Sa druge strane, prebrzo je skidao carine i poljoprivreda je tu bila potencijalno najveća žrtva. Ali, ne možemo zbog jedne manjkavosti rušiti takve sporazume. Da bi CEFTA sporazum i SSP-e što bolje funkcionisao potrebni su nam putevi i pruge. Oni su samo to potpisali, a kojim putevima, kojim železničkim prugama je trebalo robu prevoziti to njih nije bilo briga. Kako efikasno prevesti robu iz jednog kraja Evrope u drugi, kako iz naše zemlje prevesti robu na druga tržišta, to im nije bilo bitno. Otpustili su ljude, privreda nije postojala, pa pošto nije bilo privredne aktivnosti, ovi pre nas su mislili da nam nisu potrebni putevi, jer pobogu, ako nema radne snage da putuje na posao i sa posla, ako nema roba koju ćemo prevoziti i izvoziti, ne moramo biti ni tranzitno tržište, ne moramo uzimati tranzitne takse, prihode od putarine itd. Država je naprosto zamrla. Ima onih koji spore. Program moje partije je bio takav da sam smatrao da Jugoslavija te 1989. i 1990. godine, daleke, kada sam stvarao stranku zajedno sa drugima, da Jugoslavija potrebna i moguća svim njenim narodima i republikama, da spoljne i unutrašnje granice treba da budu nepovredive. Postojala su dva sukoba. Jedan je hteo da se pomere unutrašnje granice, da je bilo u našu korist ja bi to podržao, a drugi koji su imali međunarodnu podršku, oni su hteli da puknu spoljne granice. Centralna država razvlašćena Tuđmanovim Ustavom i tako se raspala jedna država sa 20 miliona ljudi. Da je ušla u EU, Jugoslavija bi bila potrebna i moguća svim njenim građanima i danas bi se drugačije pesme pevale. Jugoslavija je unutrašnjom željom nekad pobeđenih naroda Slovenaca i Hrvata, Jugoslavija je bila zajednica između pobednika i pobeđenih, gde su pobeđeni iskoristili priliku da nadigraju pobednike, a da nije bilo tih pobednika danas ne bi bilo nacionalnih država ni Hrvata, ni Slovenaca, pa ni Makedonaca. Ne bi bilo sigurno, ne bi bilo verovatno ni BiH. Ali, pobednici su omogućili tada malim narodima da pređu na stranu pobednika, da formiraju kroz istoriju Jugoslavije, da formiraju svoje nacionalne države, a onda su se poraženi digli protiv pobednika, odmetnuli se i pod kooperativom spolja uspeli da se odvoje. Tako je bivša Jugoslavija postala niz drugorazrednih i trećerazrednih protektorata u koji su se uklopili ovi bivši koji sada bojkotuju sednice Narodne skupštine. Jugoslovenski narodi su delu međunarodne zajednice trebali da budu podeljeni i da ih koriste jedni protiv drugih u svrhu svojih nacionalnih interesa. Primali su i primaju jedne po jedne u EU, jer im tako osvajaju tržište, jer prethodno kada izgube tržište od 20 miliona ljudi postaju lakši plen nego da imaju tržišta 20 miliona ljudi. Tako su nas podeljene iskoristili jedne protiv drugih, a Srbi su najlošije prošli, zato što su bili armatura bivše Jugoslavije. Proglašeni su krivcem upravo zato, od dela međunarodne zajednice, i onda smo od demokratije, mi koji smo oslobađali druge, mi koji smo uvek vodili računa više o drugima nego o sebi, tako smo od demokratije videli sankcije, videli bombardovanje, videli bombe, osiromašeni uranijum i povađene organe. Nisu Srbi bili najlošiji u tom sukobu i konfliktu, ali kao armatura koja je sprečavala raspad bivše Jugoslavije, Srbi su morali biti okrivljeni za to, jer su bili najjača prepreka težnjama da se jedna država razori u niz tih malih drugorazrednih i trećerazrednih protektorata. Sada se Srbija diže. Poraženi su mislili da su porazili pobednika, ali pobednik se diže. Pobednik je počeo da pravi puteve, počeo je da pravi pruge želeći da učestvuje u tržišnoj utakmici. Sa mnogim delovima SSP-a ja se ne slažem, ali je trenutno trgovina sa EU 70%. Dakle, najveći suficit naša privreda ostvaruje na CEFT-a tržištu. Najveći suficit izvozni nam je na CEFT-a tržištu. Onda je neko protiv „malog Šengena“, a „mali Šengen“ samo ubrzava ono što je CEFT-a do sada ostvarila, samo ubrzava da kamioni ne čekaju, da ljudi ne čekaju, da se sve ubrza i da sve bude profitabilnije nego što je bilo do sada, da ostane višak prihoda. Zato valja podržati taj sporazum. Valja izgraditi infrastrukturu, jer ako hoćete da ubrzate robu nije samo do autoputeva, već to je kao kada izlaziš iz boce. Ako na graničnom prelazu čekaš nekoliko dana da ti roba pređe, onda sve što si zaradio na putu izgubićeš na graničnom prelazu. Zato i donosimo ove sporazume, da ono što smo ubrzali autoputevima, Koridorom 10, ono što smo ubrzali prugama, ono što ćemo ubrzati prema Crnoj Gori, ono što ćemo ubrzati prema Republici Srpskoj i Bosni i Hercegovini, to moramo da regulišemo i graničnim prelazima. To mora i onaj most na Drini da dočeka konačno da Bosna i Hercegovina dođe do sebe da brže prelazi roba, jer je to i njihov interes. Mi, kao neko ko želi da ima jaku privredu, trebamo da budemo svesni i da tu svest probamo da kažemo i našim susedima, da veliki misle da sa nama mogu i bez nas. Makedonija i Albanija su to sada osetile od strane EU. Šut u stražnjicu ne znači da je to ubrzanje procesa prema EU. To nije vetar u leđa. To je samo šut u stražnjicu. Ja verujem da su delimično došli do te svesti da je zajedničko tržište od više miliona ljudi šansa ne samo za nas, već i za njih, da je to šansa za investicije. Ja pitam, da li bi Rusija i Kina investirali u Srbiju, da se ne nadaju? Ja ne znam, gospodine Orliću, EU ima 500 miliona ljudi, CEFT-a tržište ima jedno 15 miliona, sada ne mogu tačno, ne znam Moldavija koliko ima, ali onaj ko investira, on gleda koliko je tržište. Onaj ko dolazi na nečiju pijacu, on gleda koliko ima kupaca, koliko robe može da proizvede i ponese. Pitam, da li bi Kina i Rusija investirale u Srbiju, da se ne nadaju da će investicijama u Srbiji doći do evropskog i do CEFT-a tržišta, kao što dolaze? Tu se protivi EU. Oni znaju da tom količinom robe kojom mi zaspemo tržište EU da će neko unutar EU moći manje da proda. Njihov otpor prema investicijama iz Kine pre svega u Srbiji za mene nije iznenađenje, ali je iznenađenje otpor unutar Srbije, da neko još uvek ne vidi šansu. Investicije su gorivo u ekonomiji. To je novac koji se ulaže u ekonomiju. Bez investicija država je kao, već sam opisivao, kao auto bez menjača i motora. Takav automobil ne može da ide uz brdo, može da ide samo niz brdo, ne može da vuče, nema goriva, nema pogon. Investicije u jednu zemlju su investicije ne samo u radna mesta, ne samo u proizvodnju roba, već u nove tehnologije, nove savremene obuke, radnog stanovništva itd. Da li smo mi jeftina radna snaga? Pa, upoređenju sa nekim evropskim državama možda i jesmo. Ali, ono kako se ovde može živeti sa našom prosečnom platom, ja se bojim da u nekim zapadnim državama, s obzirom na skupoću, neki njihovi stanovnici slično žive. Nezaposlenost je spala sa 25-26% na ispod 10%. Povećana uposlenost dovodi do toga da poslodavac, da bi odabrao kvalitetnu radnu snagu, mora više i da plati. Dakle, to što raste zaposlenost, to što nezaposlenost spada, to mora da rezultira povećanom cenom rada. Tako će se napraviti balans između poslodavca i radnika, između kapitala i radne snage, da će kapital morati radnu snagu da plati više, jer ne zapošljavaju kapitalisti radnike zato što ih vole, već zato što treba da im naprave profit. Bez investicija, a one su nemoguće bez velikog tržišta, mi ne možemo doći ni do većih plata. Sve to je međusobno povezano. Zato treba podržavati sporazume, da pre svega naša roba može da ode što brže našim susedima. Ja bih voleo da to bude finalni proizvod, takođe da i roba i sirovine naših suseda što brže mogu doći do našeg tržišta jer se tako ubrzava ekonomija i tako se daje na znanje potencijalnim novim investitorima da vredi i valja investirati u to tržište, da će tu biti uvek dovoljno radne snage, da će tu biti uvek dovoljno kvalitetne radne snage, da će uvek biti dovoljno kupaca da neko dođe i ovde investira. Kada proizvedemo novac, a ovi bivši su živeli od zaduženog a ne od zarađenog, kada proizvedemo novac, kada napravimo tu jednu veću pogaču koja se zove BDP, svima nama koji smo učestvovali u proizvodnji pšenice, mlevenju, mešanju, pečenju, svima nama kada napravimo veću pogaču koja se zove BDP, svima nama će pripasti po jedan veći komad te pogače nego ranije. Zato meni, barem meni nisu jasni otpori malom „Šengenu“, nisu mi jasni otpori otvaranju što više graničnih prelaza, izgradnji novih saobraćajnica, nisu mi jasni otpori izgradnji autoputa za Prištinu. Zar treba opet preko Albanije da idemo peške? Valjda je bolje da idemo automobilima, to je normalno, tako je u savremenom svetu. Dakle, postoje prevozna sredstva, postoje autoputevi, tako se brže ide. Nećemo valjda opet da idemo preko gudura da se smrzavamo itd. Nećemo ni da čekamo saveznike da li će nam pomoći ili nam neće pomoći, red je da se zajedno udružimo sa onima koji još uvek jesu drugorazredni i trećerazredni protektorati. Mnogi od naših suseda nisu suvereni na način na koji je to suverena Republika Srbija danas. Zato treba podsticati njihovu želju da budu suvereni, da sami odluče šta je dobro za njihove države, a ne da idu po svoje mišljenje koje će im biti natureno da li iz Brisela, Vašingtona itd, nebitno. Ovi koji su suverenost Srbije bacili pod noge, oni su sada protiv „Šengena“, oni su sada i protiv EU, oni su i protiv Evropskog parlamenta, oni su protiv svega. Oni su samo za Đilasa i Šolaka, odnosno oni samo rade za sebe, za svoje biznise, za Đilasove i Šolakove biznise. Oni pokušavaju da nam dokažu da je demokratija nasilni dolazak na vlast, a da je diktatura ako neko na izborima osvoji vlast. Još nešto, moram da vas upozorim na pojavu koja se zove Demokratska stranka. Pogledajte u Americi, gde god demokrate izgube izbore, tu više nema demokratije, barem oni kažu da je to odmah diktatura, da nema demokratije, da nema slobode štampe itd. Ja mislim da se ne vredi više uzbuđivati oko njihovih akcija. Ima izreka Dostojevskog: „Ako ideš putem i zastajkuješ da svakog psa koji laje gađaš kamenjem, nikada nećeš stići na cilj“. Ja mislim da ovi koji bojkotuju parlament i bojkotuju izbore nisu vredni ni stajanja ni kamenja. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Za reč se javio ministar Aleksandar Vulin. Ministre, izvolite.
Kratko, ali možda više da se osvrnem na ono poslednje što ste rekli, a svim poslanicima ću odgovoriti na kraju. Vidite, u pravu ste, Dostojevski je obično u pravu u svemu što je rekao i u svemu što je pisao, ali moram da kažem da je juče država Srbija doživela strašan i podmukao udarac od predstavnika Đilasove partije zdravog razuma. Dakle, juče je Marinika Tepić optužila srpsku državu da je kupila povlačenje priznanja lažne države Kosovo. Kao što smo rekli, dešava se ono što se u teoriji zove ping-pong, njena izjava se citira i prenosi svuda, bez toga da se ona pozvala na Bedžeta Pacolija. Petrit Selimi, bivši funkcioner u nekoj od vlada Prištine objavljuje, kaže – ekskluzivna vest koju nam je obezbedila srpska opozicija, Vlada Republike Srbije izvozi korupciju u čitav svet. Tražimo da EU reaguje. Dakle, ne govore da je Marinika Tepić prenela Pacolijevu izjavu, nego uzimaju nju kao izvor te izjave i kao dokaz da srpska država vrši korupciju prema drugim zemljama. Kako će se, poštovani birači koji ovo gledate, koji ćete ovo čuti, zamislite kako će se osećati zemlje koje su protiv celog sveta, protiv velikih moćnih, stale na stranu Srbije kada ovo budu čitale. Kako će se oni osećati kad ih u njihovim državama počnu optuživati da su uzeli pare od Srbije, da su prodali svoju političku odluku? Ko će posle sa nama ikada više da kaže – pa, daj da stanem na stranu međunarodnog prava. Pa, zar nije bolje da stane na stranu Šiptara tamo ga niko ne napada i kada primi pare da prizna Kosovo kao državu. Kako sutra da ti ljudi obrazlože, kako sutra ti ljudi da brane svoje glasa kada budu glasali protiv članstva Šiptara Unesku ili Interpolu, kako kada će ih kući napadati i govoriti vi ste uzeli pare za to, vi ste korumpirani, prodali ste se Srbiji? Evo, dokaz je srpska opozicija. Dokaz su Srbi. I kako će gledati na nas kao narod kada su među nama uspeli da nađu nekoga ko je protiv toga da jedna država poštuje međunarodno pravo i uskrati priznanje lažne države Kosovo. Kako će na nas kao narod gledati? Takvog među Šiptarima da nađete ne možete. Hajde nađite i jednog Šiptara koji će da kaže – Pacoli je uzeo pare i plati je priznanje Kosova. Hajde, jednog da nađete. Hajde, nađite jednog jedinog čoveka koji će na Kosovu to reći i reći da je to izvoženje korupcije. Nećete naći ni jednog. Pa, kako među Srbima nađete uvek? Pa, kako među Srbima nađete tako nekoga? Mi jednostavno nismo, možda nismo svesni u ovom trenutku, ali videćemo u danima koji dolaze kakav je ovo strašan udarac u politiku Vlade Republike Srbije, kakav je ovo strašan udarac u našu borbu da se lažna država Kosovo umanji, da joj se ne dozvoli da uđe u UN. Šiptari nekom da pričaju o poštenju i o tome da nemaju crne pare i da ne plaćaju koga god stignu i gde god stignu. Mi smo sad došli da mi to moramo da objašnjavamo. Petrit Selimi, citira srpsku opoziciju i kaže ekskluzivno – tražimo reakciju EU. Nisu imali do sada ko to da im kaže, evo, našla se Marinika Tepić. Evo, našao se ko treba da udari Republiku Srbiju, da udari našu zajedničku voljenu zemlju, da je udari, da je ponizi, da je stavi na stub srama i da je optuži za sve ono što rade drugi. Samo da bi dobila verovatno neko tapšanje po ramenu ili nešto skuplje u nekoj od stranih ambasada. Ništa više. Ne može ovo da se objasni. Jel postoji i jedan čovek u ovoj Skupštini, da li postoji i jedan čovek u našoj zemlji koji voli Srbiju, koji može da kaže, da kada neka zemlja povuče priznanje da je to loše. Jedan. Evo, uspeli su, nažalost da nađu. Ja sam do juče verovao da je to ipak nemoguće. Strašan udarac smo doživeli, doživeli smo ga kao i uvek od sebe. Najstrašniji udarci u Srbiji dolaze iz Srbije, ne spolja. Dali smo municiju i opravdanje svakom neprijatelju Srbije da o nama misli sve najgore, a svakom potencijalnom prijatelju Srbije da dva puta razmisli da li se njemu lično isplati da strane na stranu male Srbije u kojoj će se uvek naći neko ko će ga pljunuti zato što je Srbiji pomogao. Ja se u ime građana Srbije izvinjavam svim zemljama koje su povukle priznanje. Zahvaljujem im se beskrajno što su imale hrabrost da stanu na stranu međunarodnog prava i njima i njihovim javnostima, garantujem im još jednom, nikakvog novca, nikakve korupcije. Hvala vam što ste stali na stranu međunarodnog prva i izvinite što u mom narodu postoje takvi koji toliko mrze Srbiju da su spremni da urade bilo šta da bi joj naškodili i pomogli njenim neprijateljima. Hvala.
Hvala, ministre Vulin. Pravo na repliku ima Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo da pojasnim. Krajem 2007. godine, krajem 2008. godine, intenzivno u američku ambasadu su odlazili Dragan Đilas, Borko Stefanović, Vuk Jeremić. Pri tome postoje depeše Vikiliksa, su obećali Dženifer Braš da ukoliko Albanci odlože proglašenje nezavisnosti, do posle izbora Borisa Tadića za predsednika Republike Srbije, da u tom slučaju neće prelaziti američke crvene linije. Znači, obećali su saradnju. Godine 2008, februara meseca, prvo je Boris Tadić dao zakletvu, čini mi se 14. februara, ili tako nešto, Albanci su samo par dana posle toga proglasili nezavisnost, znači Amerika je ispunila svoje deo dogovora. Drugi deo dogovora, tadašnja vlast, Đilas, Borko Stefanović, Jeremić, koji su dali obećanje u korist Borisa Tadića, krenuli su da ispunjavaju. Tražili su mišljenje Međunarodnog suda pravde da bi učestvovali u izgradnji divlje države Kosovo i Metohija baš zato što su morali da se revanširaju za uslugu prilikom izbora. Posle toga su pregovore premestili iz UN u EU i stavili granične prelaze na Brnjak i Jarinje. Dakle, kao vlast su ispunili svoj deo obaveza ali sad kao opozicija Marinika Tepić govori ono što je Dragan Đilas obećao Dženifer Braš, pri tome je iskazao neviđenu mržnju prema Ruskoj Federaciji i rekao da posebno ne može da podnese ambasadora Konuzina koji je u to vreme bio ambasador Ruske Federacije u Republici Srbiji. Tako da, gospodine ministre, ovo što oni danas rade, to je obećanje koje su dali kao vlast, a sada kao opozicija pokušavaju da pomognu oni koji pokušavaju spolja da realizuju interes divlje države Kosovo i Metohija, oni pokušavaju iznutra da im pomognu jer su obećali da neće preći te američke crvene linije. Hvala.
Hvala, kolega Rističeviću. Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, gospodine Marinkoviću. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, jedna od nadležnosti Narodne skupštine jeste i potvrđivanje sporazuma zaključenih između Srbije i drugih zemalja. Mi danas na dnevnom redu imamo Sporazum između Vlade Srbije i Vlade Severne Makedonije o uspostavljanju zajedničkog graničnog prelaza Miratovac – Lojane koji je potpisan 16. decembra ove godine. Zajednički granični prelaz biće izgrađen na teritoriji Srbije u opštini Preševo u naselju Miratovac, a troškove će snositi Norveška Vlada kroz podršku projekta za razvoj zapadnog Balkana u iznosu od oko dva i po miliona evra. Ratifikovanjem ovog sporazuma Srbija će ispuniti svoje međunarodne obaveze koje je preuzela i poslanička grupa SNS će u danu za glasanje dati podršku ovom predlogu. Još jedan stvar o kojoj želim da afirmativno govorim je tzv. mali Šengen koji podrazumeva saradnju između Srbije, Severne Makedonije i Albanije. Radi se o inicijativi zapravo za uklanjanje barijera u slobodi protoka robe, usluga, kapitala i ljudi između ovih zemalja. Srbiji će najviše odgovarati ovakav sporazum jer imamo potencijale, moći ćemo da prodamo više robe i usluga, a i u ljudskim resursima prednjačimo u odnosu na zemlje iz regiona. Dakle, olakšava se promet robe i usluga. Rečeno je da će biti veći broj traka na prelazima kako bi kompanije mogle lakše i brže da prelaze granice. Ideja je formiranje jedinstvenog tržišta rada, što će podrazumevati lakše kretanje i zapošljavanje ljudi i sve nas to dovodi do napretka privrede u regionu. Možemo da govorimo i o razvoju turizma i o čvršćoj saradnji jedinica za vanredne situacije. Dakle, isključivo su pozitivne stvari u pitanju. Govorimo o napredovanju i rezultatima u svim oblastima koje će biti od velikog značaja za našu zemlju. Evropska komisija je spremna da opredeli 1.2 milijarde dinara za zemlje u regionu, za implementaciju postignutih sporazuma i ova informacija takođe ohrabruje jer to znači mogućnost za puno sprovođenje dogovora između zemalja koje su uključene u mali Šengen. U svakom slučaju, udruživanje zemalja je samo u cilju napretka i jačanja. Dokument će imati pozitivan uticaj i na razvoj svake zemlje pojedinačno, ali i na razvoj regiona, što će svakako stvoriti bolje uslove za budućnost građana. Postavlja se pitanje šta će u praksi značiti „mali Šengen“, odnosno primena tih sporazuma? Na primer, kada na prelazima budu uvedene naročito veterinarske i fitosanitarne inspekcije i kada se bude omogućilo brže kretanje kamiona sa robom, ušteda će biti, a time se bavila, pre svega, Svetska banka i na tim sastancima predstavnici svetske banke su rekli da samo od ove mere se očekuju uštede od čak 120 miliona evra. Naravno, Srbija će te uštede, takođe osetiti. Dalje, predviđeno je dvadesetčetvoročasovno radno vreme za inspekcijske službe koje će biti tamo prisutne. Imamo jedinstven paket dokumentacije koja je potrebna za tranzit robe. Neće biti više potrebno mnogo papira da bi neka roba mogla da pređe granicu. Imamo putovanja građana sve tri zemlje samo sa ličnom kartom. Tu se postavlja pitanje šta to znači za stanovnike Srbije, za građane Srbije, koliko će građana moći da iskoristi pravo da ode u Albaniju samo sa ličnom kartom? Zašto da građanima ne pružimo mogućnost da biraju i da odluče, a ako odluče da odu u Albaniju, neka to bude samo sa ličnom kartom i zašto da sprečavamo da im olakšamo da sprovedu u delu, zapravo, ono što žele. Onda dalje imamo mogućnost za strance da ulaze u sve zemlje bez dodatnih viza, što će povećati broj turista i uticaće na planiranje zajedničkih turističkih ponuda. Takođe, moći ćemo da govorimo o razmeni studenata, o stvaranju mogućnosti za zajedničke projekte tih zemalja, o daljem jačanju prekogranične saradnje u borbi protiv terorizma i kriminala, o definisanju zajedničkih pravila u različitim oblicima, kako bi se pospešila saradnja triju zemalja. Još bih želela da dodam, a u vezi sa tim, značaj autoputa Niš-Merdare-Priština, koji svedoči o daljem ulaganju u infrastrukturu, ali sa druge strane svedoči o spremnosti Srbije da radi zajedno sa drugim zemljama. Osim toga što će povezivati oko pola miliona građana koji žive u Nišavskom, Topličkom i Pirotskom okrugu ovaj autoput će omogućiti Srbiji izlazak na luku Drač, što će dodatno olakšati trgovinu zemalja u regionu. Građani Srbije su na izborima koji su održani dali legitimitet i Aleksandru Vučiću i Srpskoj naprednoj stranci da donose odluke koje su vezane za Srbiju i ovo su odluke koje su vrlo važne. Svako ima pravo na svoje mišljenje da mu se sviđa ili ne sviđa to što mi težimo ka tome da uđemo u EU, ali ne vidim zašto bi bilo šta predstavljalo problem da se uspostavi nešto što će za Srbiju biti dobro, kao što je težnja da u svemu budemo slični kao najrazvijenije zemlje Evrope i sveta. Sve ovo o čemu govorimo danas nailazi na kritike lidera Saveza za Srbiju koji su, neki od njih su nekada bili na vlasti ali naravno da nisu stvarali uslove da Srbiji bude bolje, da se razvijaju ekonomija i privreda. Vidimo danas i Vuk Jeremić i Dragan Đilas smatraju da je bolje ulagati u poljoprivredu i banje u Topličkom okrugu, nego u autoput ili u mali Šengen. Ne sećam se da je vlast do 2012. godine ulagala u bilo šta u tom delu Srbije, pa ni u poljoprivredu, niti u bilo koju drugu oblast. Puna su im usta bila do 2012. godine ravnomernog regionalnog razvoja. Ali, umesto realizovanih projekata mi iz tog dela Srbije nismo videli ništa. Umesto toga na jugu Srbije su prodavane fabrike u bescenje, privatizovane, gašena radna mesta, a životni standard se srozavao. Danas na čelu sa Aleksandrom Vučićem i Vladom Republike Srbije mi imamo mogućnost, a vidimo da se to radi da se, praktično, razvija svaki i najdalji i najmanji deo Srbije. Danas lideri Saveza za Srbiju naravno da napadaju sve što je dobro za Srbiju. Građani vide da su oni potpuno izgubili politički kompas, da su spremni da napadnu svaku, pa i najbolju ideju i najbolji predlog samo zato što dolazi od strane Aleksandra Vučića i SNS. Danas im svi smetaju, smetamo im i mi iz SNS, smetaju im odjednom i evropski parlamentarci i međunarodni zvaničnici i strani investitori i ne prođe praktični ni dan da oni ne napadnu nekoga ili nekim otvorenim pismom ili nekim zvaničnim saopštenjem. Sa druge strane, mi danas imamo priliku da govorimo i o ovom Sporazumu, imamo priliku da govorimo o autoputu Niš – Merdare – Priština i, uopšte, imamo priliku da govorimo o 350 kilometara novih izgrađenih auto-puteva, imamo priliku da govorimo i o otvaranju radova na Moravskom koridoru, o čemu smo pričali prošle nedelje ili pre dve nedelje, imamo priliku da kažemo da možemo da izgradimo auto-put koji će imati 11 petlji, 23 nadvožnjaka, 78 mostova, koji će regulisati sistem odbrane od poplava, koji će pružati građanima 112 kilometara sigurnog i bezbednog putovanja. Do 2012. godine nismo imali priliku da govorimo o tim stvarima. Takođe, ono što je najavljeno, polovinom ove godine su iznosi od 14 milijardi evra koji će biti uloženi u različite infrastrukturne projekte. Ti planovi znači će saradnju sa mnogim drugim zemljama, znači će saradnju i sa Kinom. Sa Kinom se planiraju projekti u vrednosti od pet milijardi evra. Imamo železničku prugu kroz Srbiju do Makedonije, koja će biti vredna oko 600 miliona evra. Imamo saradnju sa Rusijom. Sa Rusijom ćemo raditi na železničkom dispečerskom centru u vrednosti od 150 miliona evra i tako dalje. Dakle, ono što smo mi pokazali kao država jeste da su mere fiskalne konsolidacije na koje je jedino bio spreman Aleksandar Vučić, iako su bile vrlo nepopularne u narodu, dakle, da su mere fiskalne konsolidacije dale rezultate i da smo uspešnim ekonomskim reformama stvorili uslove za završetak započetih i za nove infrastrukturne projekte, kao što su putevi, železnice, gasifikacija, nove fabrike, ulaganje u svaki deo Srbije. Sada smo u periodu u kome možemo da govorimo i o otvaranju novih naučno-tehnoloških parkova širom Srbije u kojima će se zapošljavati mladi ljudi koji će sebi, ali i državi dati šansu da ostanu ovde sa svojim porodicama i sa svojim prijateljima. Sve ovo što sam pomenula je međusobno tesno povezano, delovi Srbije se spajaju novim putevima, pravimo vezu i sa zemljama u regionu. Sarađivaćemo sa svima. Sa zemljama u regionu težićemo ka tome da budemo kao najmodernije zemlje u Evropi, ali ćemo sarađivati i sa Rusijom i sa Kinom. Na našoj strani je sveukupni napredak koji ne ostavlja mesto nikakvoj sumnji u mogućnost da građani imaju posao, da imaju sigurnu platu, da imaju sigurnu penziju, da imaju šansu da napreduju, zajedno sa državom koja će im to i omogućiti. Na našoj strani su rad, rezultati i bolja budućnost. A na strani Saveza za Srbiju su laži, propala politika, afere i destrukcija koja je, nažalost, usmerena i na državu. Razlika je vrlo jasno i njihova nesigurnost je očigledna. Još jednom, na kraju želim da kažem da će poslanička grupa SNS u danu za glasanje podržati i ovaj predlog kao vid podrške Aleksandru Vučiću i Vladi Srbije za sva kvalitetna rešenja koja nude građanima Srbije. Hvala.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, prelazimo na listu, redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u jedinstvenom pretresu o Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazume između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije o uspostavljanju zajedničkog graničnog prelaza Miretovac – Lojane. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite, doktore Zukorliću.
Dame i gospodo, poštovani prisutni, ovo je jedan od mojih radosnih trenutaka u Narodnoj skupštini, gde upravo imam prilike izraziti zahvalnost Vladi Republike Srbije, koja je imala sluha za zahtev koga smo više puta isticali ovde u Narodnoj skupštini, bilo u formi diskusija, bilo u formi pitanja koja smo postavljali Vladi, a upravo se ticalo ovog graničnog prelaza između Republike Srbije i Republike Severne Makedonije, na području Preševa, dakle, prelaza Miratovac-Lojani. Definitivno smo u prilici da zemlju otvorimo i na tom mestu, na toj strani i da učinimo ono što jeste uloga Vlade Republike Srbije i svih ostalih državnih organa, to jeste da građanima olakšamo njihov život, da im olakšamo komunikaciju, a pogotovo što je ova tačka bila jedna od najproblematičnijih u pogledu komunikacija, jer su građani tog prostora sa obe strane granice morali do 60 kilometara da kruže kako bi otišli kod svojih rođaka u susedno selo koje se nalazi sa druge strane granice. Želim se takođe zahvaliti i predsedniku opštine Preševo, gospodinu Šćiprimu Arifiju, koji je sa pozicije lokalne samouprave delovao u ovom smeru i konačno građani s obe strane granice mogu biti veoma zadovoljni, a svakako, moja zahvalnost ide i organima države Severna Makedonija, koja je imala sluha. Sve ovo zapravo jeste deo celokupnih političkih težnji ove zemlje prema daljem razvoju odnosa u regionu u pogledu otvaranja društva i države koje imaju kapaciteta da se otvaraju, one imaju imaju viziju razvoja i mogu očekivati ozbiljan razvoj. U suprotnom, svako zatvaranje vodi dekadenciji, vodi destrukciji, vodi isključenju mogućnosti međusobnog oplemenjivanja. U tom pogledu, sve ovo što se radi sa tzv. malim ili balkanskim Šengenom, bez obzira na određene nejasnoće, predstavlja veoma značajan iskorak. I mislim da ova zemlja nema razloga, niti njeni građani, niti političari da brinu od toga, jer onaj ko ima šta ponuditi, u njegovom je interesu da se otvori prema drugima. Tako da, evo, zapravo, ovo jeste momenat gde imamo potvrdu smisla delovanja narodnih poslanika koji zastupaju građane sa terena, koji ne zaboravljaju i one građane koji se nalaze tamo negde na periferijama zemlje i zapravo onog trenutka kada postignemo svest i delovanje u duhu te svesti, da nam jednako budu važni svi građani ove zemlje, ma kojoj naciji i veri pripadali. Ali, isto tako, ma gde se nalazili, u Beogradu ili nekom drugom većem centru, na periferiji, u Preševu ili Sandžaku, istoku ili zapadu, onda će to biti upravo ono što je potrebno ovoj zemlji i što će dovesti do atmosfere i ambijenta u kome će se svi građani osećati potpuno jednakima i u kome će svi građani ovu zemlju doživljavati kao svoju domovinu, pored toga što jeste naša, odnosno, svoja država. Ja ću ovom prilikom podsetiti na potrebu otvaranja zemlje prema Crnoj Gori na još jednoj veoma osetljivoj tački, a to je selo Đerekare, opština Tutin, prema opštini Petnjica, sa jedne strane imamo Pešter, sa naše strane i s druge strane imamo Bihor, dakle, isto jedna tačka gde građani, da bi posetili svoje rođake i prijatelje u susednom selu, moraju se vratiti do prelaza Mehovog krša, okružiti Rožaje, Berane, pa Petnjica, pa doći do, recimo, tačke koja je svega nekoliko kilometara, zbog nedostatka graničnog prelaza. Ali, evo, danas mi se vraća optimizam, s obzirom na ovu odluku, odnosno ovaj sporazum, koga evo danas ovde potvrđujemo i verujem da će Vlada imati kapaciteta da što pre i ovo uvrsti u važne tačke i da sa Crnom Gorom zapravo napravi i ovaj iskorak, kao i sve druge koji budu pred nama. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Zukorliću. Reč ima prof. dr Miladin Ševarlić. Nije prisutan. Izvolite, kolega Komlenski.
Drugarice i drugovi, dame i gospodo, ovo je jedan od sporazuma koji su jako bitni, ne samo za pojedince, građane, jer će relaksirati same granične prelaze. Ovo je jako važno i zbog privrede Republike Srbije, jer će se time omogućiti daleko brži, jednostavniji i funkcionalniji saobraćaj. Samim tim, privreda Republike Srbije će biti u boljoj poziciji nego što je bila do sada. Naravno, izgubljeno vreme na svakom graničnom prelazu je odnosilo određena sredstva, opterećivalo naše proizvode, opterećivalo transport. Ovo je dobar potez u pravcu relaksiranja funkcionisanja samih graničnih prelaza, a ne samo naši privrednici, već i transportne firme širom Evrope ovim će dobiti dodatni stimulans da koriste rutu kroz Srbiju, koja jeste najbliža. Sada je i najbrža i najfunkcionalnija i najbezbednija, u većem obimu nego što su do sad to koristili. Naravno da sve to utiče kroz poboljšanje pozicije privrede i ekonomije, utiče na stabilnost države, uticaće na veće prihode koje će ova država ostvarivati, uvećan budžet, a samim tim će se sredstva moći odvojiti i za one stvari za koje mi želimo da što pre dovedemo na mesto koje smo im odredili i opredelili. Juče smo razgovarali o Strategiji nacionalne odbrane, o Strategiji nacionalne bezbednosti, o poziciji vojske. Ranije smo razgovarali o poziciji MUP, njihovoj organizaciji, njihovim potrebama. Svaka sredstva koja dođu preko ovih koja su planirana, ovo će sigurno to doprineti, naravno da je za očekivati da će biti iskorišćena upravo u pravcu poboljšanja zdravstva, školstva, materijalnog statusa pripadnika vojno-bezbednosnih snaga, podizanja sigurnosti i bezbednosti u Republici Srbiji, a ni na koji način realizacija ovih sporazuma neće ugroziti kontrolu i nadzor nad granicama kako u izlaznom smeru, tako i u ulaznom smeru ka Srbiji, jer će otvoriti prostor da se mnogo više vremena posveti nečemu, čini mi se, što je u poslednje vreme bilo jako teško na odgovarajući način i dosta brzo i adekvatno realizovati, a to su zdravstvena kontrola, fitosanitarna zaštita i sve ono što može uticati na život običnog građanina u Republici Srbiji. Iz svih ovih razloga, poslanička grupa PS-NSS-USS glasaće i za ovaj zakonski projekat. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović.
Zahvaljujem. Kao što ste čuli, poslanici Stranke pravde i pomirenja su zadovoljni sa svakim predlogom koji ide u korist građana, otvaranja granica i omogućavanja lakšeg protoka ljudi i roba, posebno u onim područjima koja su ispresecana životno različitim graničnim prelazima, koji u prošlosti nisu postojali. Kao što nam je bitan ovaj granični prelaz, isto tako građani Preševa su vrlo često ka nama išli sa zahtevom za otvaranje još jednog graničnog prelaza Cer-Sopot, koji je nekada, čini mi se, do 1996. godine i postojao i gde postoji celokupna infrastruktura, tako da bi taj prelaz u mnogome olakšao život običnih ljudi. Sa druge strane, ovi granični prelazi koji su preko potrebni na granici između Srbije i Crne Gore u Sandžaku su zaista neophodni da se aktueliziraju i da se otvore čim pre, iz više razloga, a jedan je konkretan. Recimo, na tom prostoru Bihora i Peštera, ljudi su vekovima živeli, čak, ljudi s jedne strane granice imaju imanja sa druge strane granice. Recimo, ljudi iz Peštera imaju imanja na Bihoru ili sa Bihora na Pešteru, pa vrlo često kada žele da obrade svoju zemlju ili da prevezu stoku preko tog graničnog prelaza, imaju probleme. Bilo je čak i nekih komičnih situacija kada se, recimo, u toku leta na ispašu pošalje stoka sa Bihora na Pešter, pa se dogodi da se neka od tih krava oteli, onda je bio problem uvesti to tele, jer, ono sada pripada, rođeno je u državi Srbiji a majka mu je iz Crne Gore. Tako da je tu bila velika problematika. Recimo, o tome su pisani novinski članci, sprovođeni su i pravosudni postupci, čije je to tele, čiji ono pasoš treba imati? Zato je zaista važno da se otvore ovi granični prelazi, da se omogući i olakša život običnog čoveka, ljudi koji obrađuju zemlju i koji imaju preku potrebu da im se to olakša. Ova tema oko Šengena je izuzetno važna i mi smatramo, takođe, i snažno je podržavamo. Ovom prilikom ću iskoristiti ovu poziciju da pozovem i Bosnu i Hercegovinu, kao matičnu državu Bošnjaka, da se uključi u ovaj projekt i da olakša svim pripadnicima bošnjačke nacionalnosti koji žive u regionu i poslovanje i svaki drugi vid konekcija i veza, s obzirom da imamo ove administrativne i druge poteškoće. Mi smatramo da je ovo put kako bi se svi narodi Balkana mogli konkretnije udružiti i još više jačati svoje privredne, kulturne i druge konekcije. S obzirom da je tu već pristupila Srbija, Albanija, Makedonija, evo, na pomaku je i Crna Gora, mislim da je vrlo važno i da Bosna i Hercegovina bude u sastavu ovoga Šengena, kako bi se omogućilo da u ovim privrednim i drugim konekcijama svi mi imamo više koristi, da na taj način jačamo i međusobno poverenje, da jačamo međusobno uvažavanje, da brišemo one stvari koje nas razdvajaju, a da se sa ovim poslovnim i drugim uvezivanjima iznova približavamo i da na zdravim osnovama gradimo svetlu budućnost za generacije koje dolaze, jer samo na taj način možemo ozdraviti celokupan prostor Balkana i samo na taj način možemo izgraditi budućnost u kojoj će svaki građanin ovih država imati svoju poziciju, imati svoje mesto i imati priliku da u tom jedinstvu različitosti izgrađuje i brendira svoj identitet, poslovni, kulturni, nacionalni, bez ugrožavanja bilo koga i bez toga da se takmičimo u negativnim stvarima, već hajde da se svi takmičimo u onome što nam može doneti korist i prosperitet na celokupnom balkanskom prostoru. Hvala.
Hvala, kolega Fehratoviću. Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite.
Samo kratko. Kao što znate, između Srbije i Crne Gore, početkom ove godine, još uvek aktuelne godine, stupio je na snagu Sporazum o pograničnom saobraćaju sa Crnom Gorom. Stanovnici pograničnom prostora imaju mogućnost da izvade, kao što znate, odgovarajuća dokumenta kojima se omogućava da ne prelaze samo na zvaničnom graničnom prelazu, već na određenim mestima gde, takođe, mogu da pređu mimo graničnog prelaza. Mogu normalno da prevoze letinu. Znate već kako to izgleda. Sa stokom je problem, znate, zbog bolesti i to je stvar koju ni jedna ni druga država ne dozvoljavaju, jer vi morate da kontrolišete transport, odnosno promet žive stoke zbog mogućnosti prenošenja raznih bolesti. To se posebno rešava. Takođe, kao što znate, na tim mestima se ne vodi računa o radnom vremenu, nema radnog vremena, baš zato da bi ljudi… Šta, sad kad on ide, radi letinu tamo, sad treba da razmišlja da li će stići da završi. Seljačko sam dete i znam kako je to kad se juri da se pokosi pre kiše i baš te briga, radi se, samo da kiša ne padne, da ne uništi ono što će biti hrana za stoku čitave zime. Vodi se računa i o tome. Da li će biti više ili manje prelaza? To je nešto o čemu moraju da razgovaraju obe vlade, obe države, da pronađu i ekonomsku opravdanost. Nekada, da budemo pošteni, se i odstupi od ekonomske opravdanosti zato što treba pomoći ljudima, i to nije nešto što je nečuveno i to treba da se radi, ali to mora biti sporazum dve strane, tako da od strane MUP-a uvek postoji dobra volja i uvek postoji prostor, kao što vidite i odgovarajući sporazumi su zaključeni. Nama je u interesu da naši građani mogu što slobodnije da putuju, da se kreću, da trguju, da rade, da prepoznamo svaku specifičnost. Naravno, naši birači to znaju i svako otvaranje carinskog, odnosno graničnog prelaza vodi do ozbiljnih troškova. Tu sada treba zaposliti neke ljude iz carine, iz fitosanitarne, iz raznih drugih službi koje se bave prelaskom granice. To mora da bude i obostrana stvar, u krajnjoj liniji. Moramo se dogovoriti da li na našoj strani, crnogorskoj strani, ali kao što vidite iz ove prakse, mi jesmo tu za naše građane i jesmo tu da pomognemo. Hvala.
Hvala, gospodine Vulin. Pravo na repliku ima gospodin Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi ministre, Za ovaj granični prelaz kod Đerekara postoji inicijativa između opština Tutin i Petnica. To je u stvari jedan od prirodnih puteva koji je vekovima unazad bio spona između ova dva kraja. Bilo vi važno na tim prirodnim putevima, recimo, otvoriti ovakvu vrstu graničnih prelaza, a sa druge strane i bezbednosno je to u mnogome, a i korisnije. Imali smo situaciju, jer su to putevi obično gde se neki sivi poslovi rade, pa čak smo imali jedan od stravičnih događaja u prošlosti, da su pripadnici policije u okršaju sa mladićima iz tog kraja ubili jednog mladića. Dan danas taj slučaj nije rešen. Zbog tih bezbednosnih i svih drugih razloga, na ovim prirodnim putevima bi bilo jako dobro, a s obzirom da postoji inicijativa i jedne i druge strane. Ohrabruje i podržavamo spremnost nadležnih organa Republike Srbije da se temeljito pristupi i ovome problemu, kako bi se olakšala svakodnevna komunikacija građana između obe strane. Naravno da bi dobro bilo pronaći neki način da oni koji se bave poljoprivrednim poslovima, bar za njih i njihova dobra, bilo da je to stoka ili neki drugi, nađe olakšavajuća okolnost kako bi se moglo prirodnije, lakše, jednostavnije koristiti sve ono što su prirodni resursi tog područja. Hvala.
Hvala. Sada reč ima Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, po pitanju prelaza voleo bih i sa Crnom Gorom da ti prelazi budu moderniji, širi i da brže dolazimo do njihovog tržišta i oni do našeg. Dame i gospodo narodni poslanici, već sam govorio da je bivša Jugoslavija, a za koje je međunarodna zajednica smatrala da više nisu potrebne, ni moguće, bila zajednica pobednika i poraženih. Meni posebno pada teško problem sa Crnom Gorom. Dakle, Crna Gora je unela svoju kraljevinu, kao što je i Srbija unela svoju kraljevinu u tu prvu Jugoslaviju, odnosno zajednicu Srba, Hrvata i Slovenaca i zato mi to teško i pada. Milo Đukanović je počeo i od Boga da otima. Dok je otimao od Srba i naroda, sad je počeo od Boga i pravoslavlja da otima. On pokušava da zaokruži lažni nacionalni identitet itd, ali nemaju razloga da nas mrze. Slovenci, njihove države ne bi bilo da nije bilo pobede srpske vojske. Ne bi bilo ni Hrvatske da nije bilo pobede srpske vojske od 1914. do 1918. godine. Ne bi bilo ni Bosne i Hercegovine, ne bi bilo ni Makedonije, nemaju razloga da nas mrze. Srbi su uvek oslobađali druge i sada ih oslobađaju od uticaja da ne budu drugorazredni, trećerazredni protektorati, da budu svoji na svome, pod znacima navoda. Dame i gospodo, posle Slovenaca više nas mrze, izgleda, Makedonci. Posle Makedonaca više nas mrze Hrvati. Posle Hrvata više nas mrze kosovski Albanci, a najviše nas mrze montenegrini ili milogorci, nazovite ih kako hoćete. Dakle, stvaranjem tog lažnog identiteta, pretapanjem Srba u milogorce, oni koji su pretopljeni najviše mrze one od kojih su nastali. Moram da podsetim Mila Đukanovića, koji se poziva na okupaciju od Srbije, pa sad zbog te okupacije hoće da otme imovinu Srpske pravoslavne crkve, jeste odluka Podgoričke skupštine došla do toga da se Crna Gora odrekla državnosti u ume nove Kraljevine. To je uradila i Srbija, ali ono što Milo Đukanović neće da kaže, Podgorička skupština je donela Odluku u ime Crne Gore sa teritorijom iz 1914, a obala Crne Gore je bila od Ulcinja do Sutomora. Jel tako, gospodine Martinoviću? Dakle, Boka Kotorska je posebnom odlukom ušla u sastav Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca prisajedinjujući se Srbiji, a ne prethodno Kraljevini Crnoj Gori. Podgorička skupština ako negira, ako negira sve te odluke, onda negira i teritoriju, negira Boku Kotorsku. Onda Boka Kotorska nije njegova. Ne razumem zašto tolika mržnja prema nekome ko je oslobodio deo teritorije koja je sada pripala Crnoj Gori? Nema ni jednog razloga da otima imovinu Pravoslavne crkve, nema ni jednog razloga za toliku mržnju prema oslobodiocima koju sada iskazuju Milo Đukanović i grupa milogoraca oko njega. Hvala.
Hvala kolega Rističeviću. Sada reč ima Nemanja Šarović. Izvolite kolega Šaroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, lepo je čuti kako pojedini poslanici pravilno razmišljaju, ali je problem što se ta njihova razmišljanja ne slažu sa stavovima Vlade koju podržavaju. Tačka o kojoj mi danas diskutujemo je zapravo još jedna potvrda da Srbija i dalje i da vlast u Srbiji, pre svega režim nema nikakvu ideju šta i kako dalje, već je ovde apsolutno sve marketing. Vi nikakve nacionalne interese niste utvrdili, vi nikakvu nacionalnu strategiju niste utvrdili, vi ni jedan potez ne povlačite planski, već se sve radi od danas do sutra. Sve je marketing, pa ako ponestane ideja, prva koja vam padne na pamet, kakva god bila, vi krećete u realizaciju, vi krećete u obećanja i znate, u ostalom, šta god da bude kasnije od toga vi ćete tu jednu obmanu zameniti drugom, trećom, petom, desetom i tako vi vladate, evo, već Bogami, osmu godinu. Vi pričate nama kako je izuzetno dobro što se otvaraju, odnosno što se ti granični prelazi, kako vi kažete, oslobađaju nepotrebnih papira, kako će se sad lakše putovati, kako će sad naša privreda procvetati. Valjda ćemo mi Makedoncima izvoziti paradajz i šiptarima, a ne oni nama. Ali, sve su to zapravo prazne reči. Voleo bih da vi, gospodine Vulin, da nama pokažete neki zvaničan dokument i zvaničnu analizu koju je uradilo Ministarstvo odbrane vezano za eventualnu implementaciju tog sporazuma i za eventualno uspostavljanje „mini Šengena“, da vidimo mi kako će eventualno uspostavljanje „mini Šengena“ uticati na bezbednost u Srbiji. Evo, dajte odmah nam pokažite i da vidimo koliko ste takvih studija izradili i recite nam koliko je drugih ministarstava izradilo slične studije. Da ste vi iole ozbiljni ljudi i da ste iole ozbiljan režim, vi biste ozbiljno i dugo, prvo, analizirali sve moguće posledice sklapanja pojedinih sporazuma, pa tek onda eventualno pristupili njihovom sklapanju i njihovom promovisanju. Vi ste nastavili tamo gde su žuti stali. Ne samo da ste nasledili kadrove, vi se nasledili njihovu ideologiju i kao što su oni kao Švaba - tra-la-la ponavljali priču, praznu priču o toj nekoj svetloj evropskoj budućnosti, to radite i vi. Jedini je problem što, evo, za koji dan stiže i 2020. godina i punih 20 godina od petooktobarske buldožer revolucije, a vi ste podjednako udaljeni od EU danas kao što ste bili i pre 20 godina. To govori ne samo o nesposobnosti svih proevropskih režima koji su uništavali Srbiju od 2000. godine do danas, već potpuno jasno govori i o činjenici da vas ta tzv. Evropa ne želi. I predsednik Srbije je rekao – sve i da ispunimo sve uslove nije siguran da bi Srbija bila član 2025. godine, sutra da ispunimo sve uslove i naravno da ne bismo bili i nećemo biti ni 2035. godine i nije to uopšte problematično, hvala Bogu što nećemo, ali je problem što vi uporno postupate po ultimatumima i po diktatu koji dolazi iz EU. Da je ta šarena laža blizu, da je ta šargarepa blizu, a vama i Evrope više ni tom šargarepom ne mašu, a čini se da vi sve više i više entuzijazma imate i da ste sve servilniji kako vam stiže jedan po jedan predstavnik EU, vi se poubijaste ovde ko će pre da ispuni njihove uslove. Menjate zakone, menjate članove REM-a, odlažete kako, sami kažete, datum izbora. Možda se suprotno Ustavu i zakonu odložili i lokalne izbore u nekoliko opština u Srbiji. Možda zato ne raspisujte izbore na KiM u skladu sa Ustavom i zakonima Republike Srbije. Međutim, kako nestane drugih ideja, vi kažete „mini Šengen“. Šta vi mislite, gospodine Vulin, koliko će Srba kada se otvore granice pohitati u Albaniju ili na KiM, lepo na autobus pa put Prištine ili put Tirane, da tamo nađu posao i da tamo nađu sreću za sebe i svoju porodicu? Šta mislite koliko će takvih biti? (Aleksandar Vulin dobacuje.) Malo glasnije, ministre, ne mogu da vas čujem. Malo glasnije morate. Kasnije ćete? Dobro. Slično je i sa trgovinom. Znate, kao što se u Hrvatskoj ne kupuje roba iz Srbije samo zato što je iz Srbije i nema potrebe da vode posebnu kampanju jer oni gaje tu bolesnu mržnju prema srpskom narodu, znate naš narod kaže – poturica gori od Srbina i tako će biti slično i sa ovim, gori od Turčina, pardon, tako će biti ukoliko se uspostavi i „mini Šengen“. Druga stvar, mi smo članica CEFTE, gospodine Vulin. Da li vi kao ministar u Vladi Republike Srbije možete da odgovorite na jedno prosto pitanje? Ana Brnabić, predsednik Vlade je obećala građanima Srbije da će pokrenuti postupak pred Arbitražnim sudom CEFTA zbog toga što je Priština uvela, jednostrano kršeći odredbe CEFTA sporazuma, koji je u ime KiM potpisao UNMIK, takse od 100% i obećala je Ana Brnabić da će pokrenuti spor pred Arbitražnim sudom CEFTA. Da li je to urađeno, gospodine Vulin, ili nije? Postavio sam i poslaničko pitanje u pisanoj formi, pitao nekoliko ministara, Anu Brnabić nismo videli, nisam imao duže vreme priliku da je pitam, međutim, odgovora nema. Recite građanima Srbije, to ste dužni, da li je takav zahtev podnet ili nije, jer postavlja se pitanje, ako u okviru CEFTA sporazuma gde je Srbija član, vi niste u stanju da zaštitite interese srpske privrede, a značajno je smanjen plasman proizvoda iz centralne Srbije na teritoriju KiM, zašto vi mislite da ćete biti u stanju da zaštitite interese privrednika iz centralne Srbije u okviru bilo kog sporazuma i dalje, bilo šta što je u interesu Srbije i srpskog naroda se ne primenjuje. Vi ste se hvalili time da ste ispunili sve obaveze Srbije prema Briselskim sporazumima, i kukumavčite, kažete oni su imali samo jedan, pa ni taj jedan ne ispunjavaju već evo, šest godina. Da li je to za pohvalu i zašto to nije jedan od uslova za nastavak pregovor. Svojevremeno ste govorili ako se dole formiraju vojne snage, vojska Kosova, kako je oni zovu, neće biti pregovora, i taj uslov ste sada zaboravili. Sada se samo traži da se povuku takse. Zašto ne tražite formiranje zajednice srpskih opština? Ne zato što će imati neki uticaj, ako slučajno bude formirane, ne zato što će imati neki značaj, već zato što šiptarska strana to nikada neće uraditi, i to je način da se zaustave ti pregovori koji Srbiji ne mogu doneti ništa dobro. Vi ste juče govorili, gospodine Vulin o nacionalnoj strategiji odbrane i kažete po prvi put država Srbija se obavezala da zaštiti Srbe bez obzira na to gde žive, da zaštiti slobodu veroispovesti. Ne znam da li vas je neko obavestio, dobar saradnik vašeg režima Milo Đukanović, suprotno svim zakonima i civilizacijskim normama otima imovinu SPC u Crnoj Gori, otima pravo svojine. Vučić kaže – šta god kada bismo rekli to bi bilo mešanje u unutrašnje stvari druge države, čak i kada se otima pravo svojine, kada se otimaju manastiri, kada se otimaju svetinje. Da li će oteti i mošti Svetog Vasilija? Može li se i to zakonom i može li se na bilo koji način isprovocirati neko iz Vlade Republike Srbije da makar digne glas i pokaže da Srbi u Crnoj Gori nisu sami. Vi gospodine Vulin, govorite o nacionalnoj strategiji odbrane a 82 dana u pionirskom parku štrajkuju, protestuju, traže svoja prava ratni vojni invalidi i veterani proteklih ratova. Koja strategija, ako mi ne poštujemo ratne vojne invalide i veterane? Koliko se puta u Narodnoj skupštini Republike Srbije razgovaralo o LGBT populaciji, bitno da ste regulisali njihova navodna, prava, bitno da ste amnestirali dezertere i vi i vaši prethodnici, ali zato vas ne zanimaju veterani i ratni vojni invalidi. Zašto? Zato što su možda previše pristojni za vaš ukus. Zato što nisu ko taksisti blokirali centralne beogradske ulice da bi dobili subvencije i da bi rešili svoj problem. Vi niste navikli da neko na pristojan i civilizovan način strpljivo i istrajno iskazuje svoj stav i bori se za svoja prava, i oni su očigledno rešeni da to čine dok nekog u Vladi Republike Srbije i u režimu ne postane sramota, i dok ne kaže – evo, malo ćemo se pomeriti i potruditi da saslušamo te ljude i da uvažimo prava koja oni traže. Znate, nemojte misliti, znamo mi zašto se ćuti i povodom ratnih vojnih invalida i povodom otimanja imovine SPC u Crnoj Gori. Zar, Aleksandar Vučić, koji je dobio najviši orden SPC, za delatnu ljubav prema crkvi nije trebao da bude prvi koji će reagovati, ali ima izgleda i nekih veza koje su starije, poput one iz pariskog RIC-a, kada su se slučajno sastali Toma Nikolić, Aleksandar Vučić, Stanko Subotić Cane žabac, kralj duvanske mafije i Milo Đukanović. Po meni je to jedini razlog što se ne reaguje, a to je vaša dužnost.
Hvala, gospodine Šaroviću. Sada reč ima Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Prethodni govornik je zaboravio da pomene i Milovana Brkića iz „Tabloida“ kada je nabrajao sve ovo što je nabrajao. Dame i gospodo narodni poslanici, danas je 359 dan kako poslanici dela opozicije ne dolaze na posao, a za koji uredno primaju platu. Na taj način šalju jasnu poruku kakav je zapravo njih odnos prema funkciji koju obavljaju, kakav je njihov odnos prema Narodnoj skupštini, ali i prema građanima Srbije. Gospodine ministre, taman kada pomislite da su neki da kažem iz ovog Đilasovog saveza dostigli svoj maksimum u svojoj mržnji prema sopstvenoj državi, prema građanima, prema Srbiji, taman kada pomislite da ne mogu više od toga, da su dostigli maksimum u pokušajima da se nanese i politička i ekonomska i moralna šteta, oni nas demantuju i pri tom, tu ne mislim samo na „Krušik“ i na Valjevo, a ogromna je šteta naneta i moralna i politička i ekonomska, ali juče su definitivno nadmašili sebe u tom smislu. Dostigli su vrh, a može se reći da su dotakli dno, ali u moralnom smislu da su dotakli dno. Gospodine ministre, ja sam juče tri puta morao da preslušavam konferenciju za štampu izvesne Marinike sa još ne utvrđenim prezimenom, jer nisam mogao da verujem šta slušam. Nisam želeo da verujem da je moguće da neko u sred Srbije, da neko u sred Beograda, da neko ovde u Narodnoj skupštini iznosi onakve bestidne tvrdnje, iznosi onakve monstruozne klevete na račun države Srbije, na račun građana Srbije i na račun rukovodstva. Nisam želeo da verujem da je moguće da neko u sred Srbije povede ovako monstruoznu kampanju i protiv Srbije, ali i protiv srpskih nacionalnih interesa. Razumeo bih gospodine ministre da je to došlo od Kurtija, od Pacolija ili bilo koga iz Prištine. Mogao bih čak da razumem da je to došlo od nekih raznih Izetbegovića iz Sarajeva, mogao bih da razumem da je to došlo iz Zagreba. Tamo je trenutno na delu takmičenje u tome ko više mrzi Srbiju i srpske nacionalne interese. Čak bih mogao da razumem ministre da je to došlo i od Mila Đukanovića, koji otima ovih dana i srpsku crkvu i srpske svetinje i sve ono o čemu je pričao i prethodni govornik Marijan Rističević. Sve bih to mogao da razumem, navikli smo na to od njih, ali ovaj stepen mržnje prema sopstvenoj zemlji, prema sopstvenim građanima, to ne umem da objasnim. Dakle, ili je u pitanju patologija, čista patologija, čista mržnja iz pakosti ili ne znam već, ne umem to da objasnim, ili možda radi gospođa Marinika sa ne utvrđenim prezimenom, možda radi za nečije interese. Ja sada pitam – da li je svesna Marinika Tepić, ili kako god se prezivala, da li je svesna koliku je štetu napravila Srbiji? Da li je svesna kakve posledice može da ima ono što je tvrdila? Da li je svesna kakvu je političku štetu napravila i zemljama koje su povukle priznanje lažne države Kosovo? I, konačno, za čije interese radi Marinika Tepić, kada je spremna da iznosi onakve monstruozne tvrdnje? Zahvaljujem.
Hvala, kolega Markoviću. Reč ima ministar Vulin. Javio se i Nemanja Šarović, mada ne vidim po kom osnovu. Nije vas, pomno slušam svaku reč. Reč ima Aleksandar Vulin. Izvolite.
Koristim priliku što se nalazim za skupštinskom govornicom, da obavestim građane Srbije da vraćanje 63. padobranske u rang brigade i 72. za specijalne operacije u rang brigade, da su se oglasili i Šiptari. Bedžet Pacoli, taj isti kome Marinika Tepić, obezbeđuje prostor i obezbeđuje priliku da govori, sada je napao Vladu Republike Srbije, konkretno mene, zato što, kako kaže, vaskrsavam zločinačke ratne brigade. Brigade koje su činile zločine u BiH, brigade koje su činile zločine na KiM, zločinačke brigade. Koristim ovu priliku, izvinite poštovani poslanici, ako govorim o nečemu što nije u temi, možete da kažete da je ovo zloupotreba, ali jednostavno osetio sam potrebu da još jednom stanem u zaštitu svih naših pripadnika, svih naših boraca, svih koji su branili ovu zemlju, a posebno pripadnika 63. padobranske i 72. specijalne brigade za specijalna dejstva, da još jednom potvrdim koliko je naša zemlja posvećena odbrani onih koji su je branili. Čim vidite ko vas napada za nešto, vi znate da ste nešto veliko i dobro uradili za srpski narod, da ste dobro i veliko uradili za srpsku vojsku. Ja sam jutros imao sastanak i sa predstavnicima određenih boračkih udruženja koji upravo okupljaju bivše pripadnike i 63. i 72, koji su iskreno ponosni što se njihova država konačno uspravila i što je znala šta će je čekati, ali je to uradila i vratila ove slavne jedinice u rang brigade kako im i pripada. Očekujemo i dalje napade, očekujemo da ćemo biti napadani, kao što smo odmah videli i od naših i od državljana Srbije koji su odmah našli načina da napadnu svoju zemlju zbog toga, ali znamo da radimo pravu stvar. Tako se čuva Vojska Srbije i tako se jača Vojska Srbije i nema tog Pacolija, Tepićeve ili koga već, ko god nas bude napadao zbog koga ćemo prestati da se borimo za jačanje Vojske Srbije. Hvala.
Hvala, ministre Vulin. Pravo na repliku ima Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Markoviću, ja sam govorio o stanju u odnosima sa Crnom Gorom. Otimanje imovine Srpske pravoslavne crkve nije posledica nemara srpskog rukovodstva niti je to revanšizam za neke odluke. To je pre svega pokušaj da se isprovocira Srbija, da prerano i preterano reaguje i pokušaj da Milo Đukanović završi zaokruživanje svog nacionalnog identiteta tzv. Milogorci ili kako se već zovu, Montenegrini, dakle to je njegov pokušaj, s jedne strane, da isprovocira da digne tenzije itd, jer on stalno plovi na tome kako, eto, on spašava, ne znam Crnu Goru, spašava prostor od Miloševića, pa sad spašava od ruskog uticaja koji ide preko Srbije itd. To je non-stop taj pokušaj njega da kod zapada dolazi do simpatija i do nekog novca i nekih odluka u njegovu korist i sada pokušava da se kao on približi EU, evo on se bori protiv ruskog uticaja itd. da preko reda nešto uradi što mu ne sleduje. To je taj pokušaj. Ali, vi znate onu čuvenu izreku, kaže – poturica gori od Turčina, a jedan poslanik koji ustaje ovde 12 sati, obično dođe tako ustane u pola 12, dođe tako onako podšklobučen, kao da je spavao pored vlažnog zida, on je danas izrekao neverovatno, kaže – poturica gori od Srbina. Ja mislim da je to najteža povreda nacionalnog dostojanstva Srba. hvala.
Hvala, kolega Rističeviću. Povreda Poslovnika Nemanja Šarović. Izvolite.
Mislim da je sada jasno, gospodine Marinkoviću, da imam pravo na repliku, pominjao me je gospodin Marinković. Ja sam, naime, napravio lapsus i umesto – poturica gori od Turčina, rekao – poturica gori od Srbina. To je, kako kaže Marijan Rističević, to je uvreda za Srbe, jer Marijan Rističević valjda tvrdi da su poturice bolji od Srba. Jel to tvrdite gospodine Rističeviću? Ako je to uvredljivo, taj lapsus, onda ispada da su poturice bolje od Srba. Naravno da nisu i bolje bi vam bilo da pazite kada izazivate replike, kao što i gospodinu Markoviću, koji mene ispravlja, govoreći o istorijskom sastanku u Ricu, na kome su prisustvovali i Aleksandar Vučić, Tomislav Nikolić, Stanko Subotić Cane Žabac, Milo Đukanović, i on kaže da je bio Milovan Brkić. Nije, nego je bio Marić. Marić je bio, pomešali ste gospodine Markoviću, vi ste tada sa devojkom bili u onom upravnom odboru, pa se niste u to vreme mnogo bavili politikom. Što se tiče gospodina ministra, meni je drago gospodine Vulin da ste vi priznali da nemate ni jedan dokument i ni jednu analizu da nije uradilo Ministarstvo odbrane kako bi eventualno pristupanje tom tzv. „mini Šengenu“ uticalo na bezbednost Srbije. Ako je to što ponovo formirate 63. padobransku i 72. brigadu za specijalna dejstva, ako je to odgovor gospodine Vulin, onda svaka vam čast. Dakle, to su jedinice koje su ovenčane slavom, koje su legendarne i mi iz SRS pozdravljamo takve poteze. Oni će doprineti podizanju nacionalne svesti, ali nije dovoljno samo vratiti jedinice, treba i ljude koji su krvarili u tim jedinicama, a 82 dana štrajkuju u Pionirskom parku, treba i njih malo pogledati i saslušati.
Hvala. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje o mojoj povredi Poslovnika? (Ne) Hvala vam. Poslovnik ima prvo Marijan Rističević, pa Aleksandar Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 103. stav 7. i 8, ali ne insistiram da se ta odluka primeni. Dame i gospodo narodni poslanici, svi mi koji dolazimo u Skupštinu, prolazimo pored cara Dušana i vožda Karađorđa, svi mi koji prolazimo. Kaže vožd Karađorđe ovako, je li tako gospodine Martinoviću, car Dušan drži neku topuzinu, ali drži i zakon, dakle drži zapisano, tu je i ta poslovica kod Njegoša bila, verovatno da je negde prepisao iz nekih spisa od cara Dušana, kaže – poturica gori od Turčina. Kada neko kaže – poturica gori od Srbina, taj je Srbima zamenio nacionalni identitet. Karađorđe je glavu recimo izgubio da se to ne bi desilo, dizao je ustanak da Srbi ne bi bili Turci. Kad neki poslanik, koji tu dođe sanjiv, dajte mu kafu, šećer, dajte mu nešto malo da se razbudi. Nije ga prozivao ni jedan gospodin Marinković, niko ga nije prozivao, sve mu se nešto priviđa. Od Srba mu se priviđaju Turci. Karađorđe je glavu izgubio, dakle Ćurčija je napunio, poslao u Stambol da bi sprečio da Srbi budu Turci. Kad neko izjednači Srbe sa Turcima, za mene je to kao poljoprivrednika, kao seljaka, kao neko ko vožda Karađorđa gleda kao seljačkog ustanika itd, kao vođu seljačke vojske koja je ratovala za slobodu nacionalni identitet za svoje imanje, koja nije mrzela one ispred sebe, već volela one iznad sebe, volela svoj identitet. Za mene je to bila neviđena uvreda, ali kada putujete od Vranja i kada pomešate Prohor Pčinjski sa drugim prelazom itd, kada dođete sanjivi, hajde da mu oprostimo. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Aleksandar Marković, po povredi Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Mnogo članova Poslovnika je prekršeno. Da krenemo od člana 107. Propustili ste priliku malo pre da pitate prethodnog govornika po kom članu Poslovnika se javlja. Dakle, nije naveo član kada je reklamirao Poslovnik. Kada je reč o tom, kako on kaže istorijskom sastanku, nekakvom sastanku u nekakvom Ricu, ja sam zapravo želeo da ukažem na to da je prethodni govornik to čitao iz onog časopisa „Tabloid“, za koji je pisao Milovan Brkić. Dakle, to je izvor informacija prethodnog govornika. Kada god nema šta da kaže, on kaže kako je „Tabloid“ svojevremeno pisao o nekakvom sastanku u Ricu. On ne bi trebalo da se seća tog perioda i ne bi trebao da ga pominje, jer to je bio period kada je on iskreno želeo da pristupi SNS. Ne znam zašto nije došlo do toga, zbog čega nije ostvario ono što je želeo. Kada smo već na toj temi i tom konstantnom zameranju na račun moje bivše devojke nešto, ovo nije prvi put da čujemo da priča o mojoj bivšoj devojci i kako sam ja provodio vreme sa mojom bivšom devojkom. Znate kako, predsedavajući, neko provodi vreme sa devojkom, neko provodi vreme sa momkom. Dakle, sve je stvar afiniteta. I odmah da vam kažem, nemam ništa protiv toga, svako po svom afinitetu neka se prilagodi u tom nekom smislu. Ali, ono što je ozbiljnije od toga, kada kuka nad položajem srpskog naroda u Crnoj Gori i ugroženosti srpskog naroda u Crnoj Gori, znate kako, malo je licemerno kada neko ko direktno sarađuje sa Markom Bastaćem i danas sarađuje sa Markom Bastaćem u opštini Stari Grad, a za koga se pouzdano zna da je eksponent upravo tog crnogorskog režima, upravo tog mrskog im Milovog režima, pa onda je krajnje licemerno da oni kukaju nad položajem srpskog naroda u Crnoj Gori. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Markoviću. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Hvala. Milorad Mirčić ima reč. Molim vas, da vam kažem nešto, pustio sam i svi ste na neki način zloupotrebljavali Poslovnik. Ježim se da jedni drugima pominjemo supruge, porodice, majku, očeve, to nije uredu, nije ozbiljno, nije korektno. Svi ste na neki način zloupotrebili, od poturica, pričamo sve, samo ne o temi, do privatnih života narodnih poslanika. Mislim da treba da imamo stvarno jedan nivo korektnosti, džentlmenstva između sebe i poštovanje prema građanima. Stvarno nema smisla, to stvarno nigde ne vodi. Evo, sve sam pustio, svi ste pomalo zloupotrebili i Poslovnik i govornicu i mislim da sam tu bio korektan. Molim vas, kolega Šaroviću, prema vama sam posebno korektan. Dajmo kolegi Mirčiću da nastavi da govori. Hvala na razumevanju. Kolega Mirčiću, izvolite.
Prvo, ja nemam razumevanja za ovo, Marinkoviću, kako vi to iznesoste kao da vi dajete nekome ili oduzimate. To je Poslovnikom regulisano. Ako bilo koji poslanik reklamira povredu Poslovnika, vi ste dužni po istom tom Poslovniku da mu date reč, a ne ovde da pravite neku veoma čudnu selekciju. Vi sada dajete meni koji po spisku govornika imam pravo na reč, a ne dajete poslaniku Šaroviću koji reklamira povredu Poslovnika. Ne može to, pa vi ste privatizovali ovo.
Objasniću vam posle, nastavite da govorite. Pokušao sam da vam objasnim, ali ne vredi.
Ja sam uvek sumnjao u ono što nije izloženo očima javnosti da bi moglo da bude izmanipulisano. Evo, malo pre smo čuli čak od kolege Markovića kako spočitavate kolegi, pretpostavljam Šaroviću, da je bolje imati devojku nego dečka. U zavisnosti šta ste u toj vezi, kolega Markoviću, tako se to i definiše. To je suština. Ako kolega Šarović traži po Poslovniku da bi odgovorio, zašto mu ne date, gospodine Marinkoviću? Vi ste bar čovek koji je tolerantan, vi poštujete Poslovnik, na svu sreću jedan od retkih potpredsednika koji poštuje Poslovnik, tako da vas molim, ako je moguće, da date kolegi Šaroviću ili bilo kom kolegi koji je reklamirao povredu Poslovnika. Ono što je čudno, to je da kada je u poslednje vreme bilo koji predlog od Vlade pred narodnim poslanicima, bilo kakva kritika koja se uputi na ime tog predloga odmah nailazi na burnu reakciju vladajuće koalicije. Oni koji imaju političko iskustvo znaju da je to u stvari odraz neke nervoze. Nije to samo u suštini što su to loši predlozi, nego je to nervoza unutrašnja, unutar koalicionog saveza ili unutar jedne partije. Mesto za iskazivanje te nervoze nije parlament. Ono što vi pokušavate, pokušavate ovde da ućutkate SRS kao opozicionu stranku da ne iznosi ni jednu jedinu reč kritike ili sumnje na ove predloge Vlade. Nema tog srpskog radikala koji nije za integracije, koji nije za saradnju. Ne postoji takav srpski radikal. I oni koji su bili nekada srpski radikali znaju da je to principijelni stav SRS, ali nismo za integracije po svaku cenu. Nismo za integracije gde bi Srbija trebala da bude u podređenom položaju. Mi smo za integracije gde nas prihvataju kao ravnopravne sagovornike, kao ravnopravne partnere. Mi ovde govorimo o jednom graničnom prelazu na granici sa Makedonijom. Ima li bolje prilike nego da javnosti predočimo šta se krije iza ove najave oko saveza Srbije, Albanije i severne Makedonije? Nema bolje prilike. U ovoj godini sigurno nema. Sledeće godine ko zna šta će sve da bude, ali mi ukazujemo na neke potencijalne opasnosti i govorimo – sve je to u redu. Strateški je veoma značajno da postoji koridor, da postoji tranzit između Srbije i Makedonija. Vardarska dolina je od krucijalnog značaja za Srbiju, ali to je regulisano, tu nema više nikakve opasnosti. Ono što bi eventualno bila opasnost u budućem periodu, to će da reguliše neko ko je mnogo jači i snažniji nego što je Srbija, politički uticajniji i u svakom drugom pogledu, a to je Kina. Znamo da Kina ulaže ogromna sredstva u održavanje tog koridora koji vodi iz Grčke preko Makedonije, preko Srbije u srednju Evropu. Tu ništa nije sporno. Kad smo mi to osporavali, mi srpski radikali? Uvek smo govorili – u redu je, treba podržati, zato što su te dobre namere Kine i kineske politike od ranije poznate svima nama u Srbiji. Tu nema ništa da se krije. Ali, izražavamo veliku rezervu kada je u pitanju mogućnost integracije u ovom trenutku, čije razmere podrazumevaju integraciju sa Albanijom. Možda mi ne bi bili toliki skeptici da se u poslednje vreme nisu javili ovi sa zapada dobronamerni, koji hvale tu najavu integracije i saveza sa Albanijom. Čim se pojavio ili javio, kako god želite, predsednik Francuske, odmah je sumnja pojačana kod srpskih radikala. I da je najbolje i da je najkorisnije za Srbiju, kada se takvi pojave kao dobronamernici, mi tu odmah stavljamo veliki znak pitanja i stavljamo pod sumnju. Jeste, u pravu su oni koji kažu – treba se integrisati, treba da se obezbedi slobodan protok ljudi, kapitala, robe, ali nije to suština globalizma koji je dominantan i kada je u pitanju Balkan. Suština globalizma je da se ostvaruje interes onih koji upravljaju sa kapitalom. U ovoj integraciji više uticaja imaju „Rajfajzen banka“, primera radi, i druge banke, nego što to ima realna politika koja se vodi u bilo kojoj državi na Balkanu. Mi vam želimo ukazati na to kolika je opasnost. Zašto se ljutite? Nema razloga da se ljutite. Vi želite to da predstavite Srbiji, kako to i reče ministar sa onom floskulom – Balkan balkanskim narodima. Pa, nije to od juče, ta izreka, ali u pravom smislu reči floskula, to je još od Austrougarske. To su oni podmetnuli da se pod tim motom što više isparceliše Srbija, što više amortizuje uticaj srpskog naroda na ovom području. To je potpuno jasno. Ako, je iole neko čitao istoriju video je da je to podvala još od Austrougarske, ali da se ne vraćamo toliko daleko, bilo je i ambicioznijih u novijoj istoriji, bilo je onih koji su govorili da je neminovnost da se ujedine pojedine države na Balkanu, a da Srbija bude lider i zna se kako su završili. Čemu te parole koje su već toliko potrošene, već se zna da kriju i te kako opasnost za nas koji živimo na ovom području? Kada gledamo ekonomske, kada gledamo finansijske, kada gledamo političke interese moramo biti oprezni u kom tom trenutku mi želimo da odlučujemo o ovakvim savezima. Vi mislite da je sada trenutak da bilo kakav savez pravimo sa Albanijom? Vi mislite da je to dobro za Srbiju. Zašto to ne može da sačeka? Ostavimo to za neka kako to kažu, bolja vremena, kada Srbija bude stabilnija, kada Srbija još dodatno ojača i ekonomski i politički i kada utvrdi svoje pozicije. Uostalom svima je jasno da i Srbija i druge zemlje mogu da ostvaruju svoje interese ako žele samo preko velikih i jakih, preko moćnih. Što ne pitamo šta to misle u Ruskoj Federaciji oko ovih integracija? Oni su jedini dobronamerni. Mi slušamo šta nam kažu sa zapada. Kakva je logika kojom se vodi zapad i koju želi da nametne i nama da razmišljamo u Srbiji. Njihova je logika da je neminovnost integracionih procesa, a šta nama govore, nama govore prvo se dezintegrišite tako što ćete priznati samostalno Kosovo i Metohiju, tako što će Kosova da postane članica Ujedinjenih nacija, a onda će se jednog dana naći svi zajedno u Evropskoj uniji. Pa, još malo i to pa kažu – pa nije loše i da se pristupi promeni Ustava, da Vojvodina bude federalna jedinica. Pa, i da Sandžak ima veću autonomiju, pa i tako i takao jednog dana ćete kako oni kažu, da li u bližoj ili daljoj budućnosti naći u porodici evropskih zemalja. Kakva je to logika? To je samo po sebi kontradiktorno. Pa, valjda integracija isključuje mogućnost bilo kakve dezintegracije. Ali, to je nama sasvim svejedno. Dve države koje se treba da ujedine u takozvani mali Šengen samo je dodatno opterećenje za Srbiju, političko, stvara nam probleme kada je u pitanju nacionalna politika koju treba voditi. Mi imamo dobre odnose sa BiH i niko nema protiv da se radi dalje na poboljšanju odnosa sa Federacijom u okviru BiH. To je perspektiva. Tu treba tražiti mogućnost zajedničkog jezika. Tu živi ogromni korpus srpskog naroda na teritoriji jednog entiteta koji se zove Republika Srpska, ali ne smemo da ispustimo, ne smemo da prepustimo na milost i nemilost i onaj drugi deo BiH. Ne samo iz nacionalnih interesa, nego iz ekonomskih interesa. Pogledajte gde je najveći izvoz Srbije, osim ovo što stalno kao papagaju ponavljate, Italija, Nemačka, zapadna Evropa. Najveći izvoz je u BiH. To je realan izvoz, ogromne potrebe su za robama koje se proizvode u Srbiji od strane Federacije BiH. Tu treba da se traži poboljšanje i tu nije samo ekonomska saradnja tu ima i ona druga dimenzija, tu ima jedno pomirenje koje donosi dobrobit za ovaj prostor. To je prihvatanje ili učvršćivanje odnosa sa onima koji su druge veroispovesti. A, mi to gledamo, to ćemo rešiti tako što ćemo se integrisati sa Albanijom. U trenutku kada se intenzivno radi na tome da se Kosovo i Metohija još više osamostale. Pa, gde je tu logika stvari? Hajde da vidimo ekonomsku stranu. Koliki je to izvoz Srbije u Albaniju? Zanemarljiv u odnosu na sve ostale zemlje. Koliki je uvoz? Zanemarljiv. Nemojte ljudi da se igrate. Vi se služite sa nečim što bi eventualno pojedince proizvele u lidere regionalnog karaktera. Šta to znači biti lider za jedno određeno veoma kratko vreme u jednom regionu koji je potpuno zanemarljiv kada su u pitanju dešavanja u svetu, kada su u pitanju dešavanje u Evropi? Samo znači, lično zadovoljenje. Ne možemo mi zarad ličnog zadovoljenja nečijih aspiracija da prećutimo i da ne kažemo kakve su opasnosti u sporazumima, kakav je sporazum o saradnji sa Albanijom u ovom trenutku, kakav je sporazum o bilo kakvom razgovoru o takozvanom malom Šengenu. Dobro razmislite, hladne glave donosite odluke. Pitajte onoga ko nam je iskren istorijski potvrđen prijatelj, pitajte Rusku Federaciju, pitajte uostalom i Kinu. Šta vas to košta, pa da čujemo i njihovo mišljenje. Nemojte slušati ovo laskanje sa zapada, kada su god laskali, kada su hvalili lidere tada je Srbiji bilo sve gore i gore. Hvala vam.
Hvala, gospodine Mirčiću. Pravo na repliku dr Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja mislim da gospodin Mirčić nije dobro razumeo ovu ideju oko mini Šengena. Pre svega želim da kažem da me iznenadio taj njegov stav da je politika Balkan balkanskim narodima, a u stvari Austrougarska podmetačina Srbima. Ispada je knez Mihajlo onda bio žrtva zablude koju su mu podmetnuli Austrougari pošto je zaključio međunarodne sporazume još kao knez srpski sa Crnom Gorom i Grčkom. Ispada da je Nikola Pašić bio obmanut od strane Austrougarske i Milovan Milovanović i kralj Petar i prestolonaslednik Aleksandar, pa posle kralj Aleksandra koji je zajedno sa Nikolom Pašićem napravio upravo balkanski pakt sa Crnom Gorom, Grčkom i Bugarskom, ne bili oslobodili Balkan od Turaka. To sam već jedanput rekao, da nije bilo tog sporazuma i da nije bilo Prvog balkanskog rata Kosovo i Metohija i Makedonija bi možda i do dan danas bili u sastavu Turske. Kralj Aleksandar je zaključio Malu Antantu. Dakle, nema to nikakve veze sa Austrougarskom, to ima veze sa srpskom potrebom da obezbedi slobodu za balkanske narode, da se mi sami dogovaramo oko naših vitalnih, nacionalnih interesa, bez potrebe da nam se bilo ko meša sa strane, jer kad god su se velike sile mešale u odnose između balkanskih naroda. Balkan je bio tzv. bure baruta, a naš je sad interes kao što je rekao i ministar Vulin da Balkan više ne bude bure baruta nego da bude prostor mira i saradnje. Vi govorite o nekoj integraciji sa Albanijom. Kad se kaže integracija pomisli čovek da u taj mini Šengen podrazumeva da ćemo mi da se ujedinimo a Albanijom. O tome niko nije govori. Ovde se radi o produbljivanju ekonomskih veza sa Albanijom i sa Severnom Makedonijom. Kažete sa zapad stižu pohvale. Ne, sa zapada stižu kritike na ideju tzv. malog Šengena. Oni kritiku ideju malog Šengena. Nisam čuo nijednu lepu reč koja je stigla sa zapada vezana za mini Šenge. Imate danas saopštenje ovog jednog portala iz EU koji kaže da se Srbija samo deklarativno zalaže za EU, a da suštinski ovde na Balkanu promovišemo Ruske i Kineske interese. Što se tiče Kine koju ste spominjali, ne znam da li vam je poznato, gospodine Mirčiću, znate ko je vlasnik aerodroma u Tirani? Kina. Znate ko je najveći eksploatator nafte, odnosno naftnih bušotina u Jadranskom moru koje zapljuskuje obale Albanije? Kinezi. Šta vam to govori? Da li je naša politika u suprotnosti sa političkom i ekonomskom vizijom Kina na ovim prostorima ili je kompatibilna? Ja bih rekao da je kompatibilan.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, Milorad Mirčić. Izvolite.
Da ne bi ovde zaludno vodili tu istorijsku raspravu, gospodine Martinoviću, vi kao dobar poznavalac istorije i istorijskih činjenica znate da Austrougarska od ranije pripremala varijantu i mogućnost kada dođe do povlačenja Turske sa ovih prostora. Ona je unapred mnogo godina više nego što se to misli, računala kako ona može da se instalira na prostore Balkana. Tada dok je Turska bila dominanta. U ostalom, kada ste već spomenuli te Balkanske ratove, da nije bilo tog Balkanskog rata ne bi ni postajala Albanija. Zahvaljujući, upravo ovima koji nam daju lažnu nadu da ćemo se jednog dana integrisati u EU, njima je dobrim delom nastala tvorevina koja se zove Albanija i tu nema ništa sporno. Mi treba da vodimo ono što je u nacionalnom interesu, a ista tako i ekonomska u interesu Srbije. Kad kažete da je dominantna Kina kao vlasnik aerodroma i nafte, ali Albanija kao Albanija, od sve te nafte izvozi samo asfalt, to vam je nus produkt u preradi nafte. Mi zasnivamo ekonomsku saradnju, na čemu, tako što ćemo uvoziti paradajz i uvoziti asfalt, jel na tome zasnivamo ovu tezu da treba poboljšati saradnju sa Albanijom? Drugo, kada već govorimo o integraciji, bilo bi potpuno logično da se tu priključi Bosna i Hercegovina, bilo bi potpuno logično da se tu priključi i Crna Gora, ali nešto je rezervisan Milo Đukanović. Zamislite, Mila Đukanovića koji je NATO pešadija, da on prihvata bilo šta sa rezervama, pogotovo to što je od strane Zapada lansirano. Prihvatio bi sa obe ruke, ali polako, zna on šta se krije iza toga. Krije se nešto što nije dobro za nacionalni korpus koji se zove srpski nacionalni korpus na Balkanu, i to primer severne Makedonije treba da nam služi. Pa, sećate se šta su im u poslednje vreme uradili? Prvo su im rekli odrecite se imena, promenite ime. Promenili su ime, jel tako? Onda su rekli – ne, referendum nije po Ustavu, nego onako kako to tumače ovi sa Zapada. Pa su rekli- nema to veze da li je izašlo 50% ili nije, bitno je da je preko polovine onih koji su izašli i glasali za promenu imena, a sve uz obećanje i nadu da će ući u EU. Sada kada sami sebe vide kao nekog ko je naseo na trikove i podvale sa Zapada, sada grebu i nogama i rukama, ne bi li spasili svoju kožu. Ne bi mi voleli da bilo ko u Srbiji dođe u takvu situaciju, kao što je Zaev sad u toj situaciji. Mi želimo dobro Srbiji, a to što mi imamo političke primedbe i opaske na rat aktuelne vlasti, to ne mora da znači da mi želimo loše Srbiji.
Hvala, kolega Mirčiću. Reč ima narodni poslanik doktor Martinović. Pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Marinkoviću. Ne kažem ja gospodine Mirčiću da vi mislite loše Srbiji, daleko od toga. Ali, ono što, nadam se da se slažemo, to je da Aleksandar Vučić nije Zoran Zaev. Zapad je rekao Aleksandru Vučiću isporučite mi troje radikala, pa koliko znam nisu isporučeni. Zapad je rekao da uvedite sankcije Rusiji, pa koliko znam nisu uvedene. Zapad je rekao da ne smete da se snabdevate ruskim naoružanjem, pa se mi snabdevamo. Tako da mi vodimo malo drugačiju politiku nego što vode države u našem okruženju. Što se tiče ovoga što ste rekli oko Mila Đukanovića, ispada da Milo, u stvari, brani srpski interese, jer kažete – čim Milo neće u „mini Šengen“, znači da tu stvari nisu baš čiste i da je tu nešto štetno po Srbe. Ispada da je Milo Đukanović taj koji svojim ne ulaskom u „mini Šengen“ štiti srpske interese i da Milo Đukanović bolje zna šta je interes Srbije i srpskog naroda, nego Aleksandar Vučić i Vlada Republike Srbije, ta vaša teza mi baš malo nije do kraja jasna. Što se tiče, ako zanemarimo ove banalnosti oko paradajza i oko asfalta koje nisam baš najbolje razumeo, brojke dolaze sledeće. Ovo su samo neke brojke koje vam ukazuju koliko će Srbija ali i Albanija i severna Makedonija imati koristi od produbljivanja naših ekonomskih odnosa. Sve zemlje Zapadnog Balkana izgube 23 miliona sati godišnje tako što njihovi građani čekaju na granicama. Mi bismo to, ako nastavimo sa politikom i produbljivanje ekonomskih odnosa, mogli da smanjimo najmanje za tri puta. To vam iznosi, gospodine Mirčiću, u brojkama dve i po milijarde evra. Pazite, dve i po milijarde evra, a 500 miliona evra košta auto-put Čačak - Požega. Pa, šta vam govore ovi brojevi? Ovi brojevi jasno govore da je produbljivanje ekonomskih odnosa sa Albanijom i sa Severnom Makedonijom, ja se slažem i sa vama što ste rekli da bi bilo dobro da u taj Sporazum uđu i Bosna i Hercegovina i Crna Gora, ali ukrupnjavanje tržišta je pre svega, u interesu Srbije, jer od svih ovih država, pa ko ima jaču industriju? Ko ima jaču poljoprivredu? Nema niko. Dakle, ovaj Sporazum je, pre svega, u interesu Srbije. Ovde se ne radi o integrisanju u državno-pravnom smislu. Da ponovimo to još jedanput. Ne radi se ovde o tome da ćemo mi da se ujedinjujemo sa Albanijom i sa Severnom Makedonijom, ta vremena su prošla, niko nema nameru da stvara neku novu Jugoslaviju, niti je to u ovom trenutku moguće, niti je to srpskom narodu potrebno ali da se ekonomski povezujemo i te kako imamo interes upravo mi iz Srbije jer imamo šta da ponudimo i albanskom i severno makedonskom tržištu, kao što imamo i bosansko-hercegovačkom i crnogorskom. Mnogo toga imamo više mi da ponudimo njima nego oni nama, zato je ovaj Sporazum, pre svega, u interesu Srbije.
Hvala, doktore Martinoviću. Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić. Pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem. Jedno je potpuno jasno, i sa jedne i sa druge strane su dobre namere kada je u pitanju interes Srbije i srpskog naroda i građana Srbije, ali, moram da vas podsetim nešto, kolega Martinoviću. I vi ste jednim delom i svedok i učesnik tih događaja. Setite se kako su ti sa Zapada hvalili Slobodana Miloševića, govorili su za njega da je nezaobilazni faktor stabilnosti i mira na Balkanu, govorili su za njega da je vizionar. Mi, srpski radikali smo tad jasno i glasno upozoravali da nešto spremaju, ne Slobodanu Miloševiću, nego Srbiji i srpskom narodu. Kako je postupio režim na čijem čelu je bio dotični Milošević? Tako što je šikanirao srpske radikale. Nema sa čim se nisu služili samo da bi bukvalno oblatili i degradirali ono što govori SRS. Nažalost, dođe vreme kada im više nije trebao u političke njihove ciljeve, svrhe i nije bio upotrebljiv. Videli ste kako je završio Slobodan Milošević, kao balkanski kasapin, kao ratni zločinac, nema šta mu nisu govorili. Ali, da se ne zadržavamo na ovoj jednoj tragičnoj sudbini. Posle njega, došao je Koštunica. Dobijao je nagradu kao najveći demokrata. Sećate se te slike kad su ga odveli kao mečku Božanu na profesionalnu košarkašku utakmicu u Ameriku, prikazivali ga Vlada Divac i ovi, bukvalno kao mečka Božana je bio vođen. Pune usta Zapadu hvale prema Vojislavu Koštunici, kako je završio? Isto ili slično kao i svi koji su bili servilni prema Zapadu i koje je Zapad doveo. Posle toga dođe lepi Boris, … i lepote, pameti nikad nije imao, ali su ga hvalili da je lep, da je ugledan, da takav lider treba na Balkanu. Uvek se to završava na isti ili sličan način, gospodine Martinoviću. Mi samo govorimo da ne treba srljati, ne treba ići tamo gde znamo unapred šta nam spremaju. Treba veoma, veoma biti oprezan. Ima vremena. Ovo su krupne odluke. Treba sačekati. Ne treba gubiti glavu. Njih je Evropa, jednostavno, ostavila ispred vrata, kao što i nas drži pred vratima, i Severnu Makedoniju i Albaniju neće EU, ali od njih ne traži teritoriju kao uslov za ulazak u tu zajednicu evropskih zemalja, a od Srbije traži da se odrekne dela svoje teritorije, za početak, to se zove KiM, a onda AP Vojvodina, pa na kraju krajeva i Raška oblast. Kako će sve biti, ko to zna. Treba olako, smireno, strpljivo sačekati, a ne žuriti. U redu je, bili su susreti, bili su sastanci, ali ne treba sad po svaku cenu lomiti preko kolena, pa reći – evo, mi smo neka mini Šengen zajednica. Ne. Srbija ima veliku šansu u saradnji sa Ruskom Federacijom. Izvinjavam se, gospodine Marinkoviću, ali pretpostavljam da ste i vi shvatili da je suština u toleranciji. Hvala vam.
Nema potreba da mi se izvinjavate. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Pravo na repliku. Izvolite.
Na pitanje šta je istina, starogrčki filozofi su rekli – istina je sredina između dve krajnosti. Vi ste jedna krajnost. Vi kažete - Aleksandar Vučić je izdajnik, Aleksandar Vučić radi po diktatu EU, Aleksandar Vučić je neko ko će da izda srpske interese na Kosovu i Metohiji, u Crnoj Gori, on uvlači Srbiju u mini Šengen, koji je antisrpski projekat. Evo, ovo je vest od danas. Ja se izvinjavam i vama i građanima Srbije što čitam vest sa mobilnog telefona, ali nisam stigao da odštampam. U pitanju je vest koja je objavljena na internet portalu N1 televizije i kaže ovako – strateški put Srbije deklarativno jeste članstvo u EU, dakle, to kaže N1 televizija, ali unutrašnja politika i način na koji Vlada ispoljava to svoje opredeljenje postaju sve problematičniji, zato što se Beograd ponaša kao najveći promoter uticaja drugih država, na prvom mestu Rusije i Kine. Zašto sam ovo pročitao? Da bi građani Srbije u stvari shvatili da se mi kao SNS, ali i kao Vlada Srbije, kao Republika Srbija, nalazimo između dve krajnosti. Jedna krajnost je ovi sa zapada, neki zapadni krugovi, koji nam kažu da smo mi lažne pristalice ulaska u EU, zato što mi formalno jesmo, ali suštinski ovde promovišemo interese Rusije i Kine. To je jedna krajnost. A, druga krajnost ste vi, koji kažete da je Aleksandar Vučić izdajnik, da je evro-fanatik i da sve što radi, radi po diktatu zapada. Ja sam vam sad maločas rekao da ništa ne radimo ni po čijem diktatu, ni po diktatu zapada, ni po diktatu istoka. Radimo onako kao što nam nalažu naši nacionalni i državni interes. Ja ne vidim šta je loše ako se poveća tržište, a Srbija je na tom tržištu najveća država. Šta može biti loše ako uvećamo našu spoljnu trgovinsku razmenu? Šta je loše ako naši industrijalci, ako naši trgovci, ako naši poljoprivredni proizvođači budu u mogućnosti da mnogo više plasiraju svojih roba i usluga na tržište zemalja kao što su Albanija i Makedonija, nego što je to sada slučaj? Mi sada imamo trgovinsku ramenu sa Albanijom od 184 miliona evra. što je, priznaćete, jako skromno. Produbljivanjem ekonomske saradnje, mi bi mogli da podignemo odmah u prvom koraku vrednost te spoljno-trgovinske razmene na najmanje 500 miliona evra. Ja sam već maločas rekao, 500 miliona evra, toliko košta put, odnosno auto-put Čačak-Požega. Zamislite koliko novih auto-puteva bismo mogli da izgradimo u Srbiji kada bismo nastavili sa produbljivanjem naših ekonomskih odnosa. Nema Srbija čega da se plaši kad je najveća od svih ovih država. Najveći smo. Kad smo najveći kao država, najveći smo i kao tržište. Kad smo najveći kao tržište, pa naravno da imamo najviše interesa da budemo u tom zajedničkom tržištu. Ja ne znam kako vam ti ekonomski postulati nisu jasni?
Hvala, doktore Martinoviću. Reč ima gospodin Milorad Mirčić. Izvolite, pravo na repliku.
Prvo, gospodine Martinoviću, Albanija je sve poznatija po tzv. uslužnim delatnostima i dobar deo prihoda, a sve veći i veći je, tako pokazuju realni ekonomski parametri, da se ostvaruje na ime korišćenja prirodnih lepota, između ostalog, te obale koja je atraktivna za sve u zapadno-evropskim zemljama, ali to nije suština da bi mi mogli sad da tvrdimo da će korist imati od toga Srbija. Imaće onaj ko se bavi uslužnim delatnostima. Drugo, kod njih je razvijena zanatska delatnost. To pogledajte malo bolje u ekonomskim karakteristikama Albanije. Frekvencija saobraćaja i promet robe nije baš u takvim razmerama da bi mi mogli, to jeste na nivou Severne Makedonije, zato što je tu mnogo frekventniji saobraćaj, mnogo je više prolaza robe i kapitala nego na ovom prelazu sa Albanijom. Ali, nije to suština. Suština je sledeće, radi javnosti. Vi, kao dobar poznavalac političke situacije i kao čovek koji ima iskustvo u politici, pokušavate da poturite jedu matricu na koju mi bi srpski radikali trebali da nasednemo, a to je što pred ove izbore sve više eksploatišete i koristite ime Aleksandra Vučića, a onda kada nemate jaku i dovoljno jaku argumentaciju, kažete da srpski radikali Aleksandra Vučića proizvode u izdajnika, u čovek koji je predao Kosovo ili koji će predati Kosovo i Metohiju. Nikad SRS to nije rekla. Uostalom, bezbroj puta ste ovde imali priliku da čujete predstavnike SRS, nikad nismo, čak smo suprotno govorili, izražavamo nadu, znajući njegovo poreklo, porodicu i znajući mu korene, da će jako teško prihvatiti to da potpiše priznanje Kosova i Metohije. To je veoma bitan element. Pa smo onda hvalili i više puta isticali da pozdravljamo to što je neke svoje političke stavove korigovao nakon povratka Vojislava Šešelja, ne iz razloga da bi mi stavili Vučića u inferiorni položaj, nego iz razloga što je to pozitivno promeniti svoj odnos prema politici koju vodi zapad i prema politici koja dolazi od strane Kine i Ruske Federacije. Nikad nismo rekli, niti želimo da optužujemo unapred nekog. Čak nismo ni posegli za tim da se ružno izražavamo o pojedincu kakav je Aleksandar Vučić.
Hvala. Pravo na repliku, Aleksandar Martinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Samo kratko. Drago mi je što ste revidirali svoj stav vezan za Aleksandra Vučića i, evo, slažemo se oko toga da je Aleksandar Vučić srpski rodoljub, patriota i da vodi isključivo računa o interesima Srbije i o interesima srpskog naroda. Hvala što podržavate tu politiku.
Hvala. Hoćete li i vi repliku? Izvolite.
Gospodine Martinoviću, nije mi teško da ponovim. Ja sam rekao – poznavajući njegovo poreklo, njegove korene, nismo sigurni da će popustiti. Samo sam to rekao. Inače, za ovo što ste vi rekli za Aleksandra Vučića, evo, ja ću uzeti na sebe da vas preporučim. To je dobro, to je pohvalno da kažete za svog lidera da je heroj, da je hrabar, da je odvažan, to je dobro. To nije loše za lidera reći. Mi se nadamo da će to biti jedna konstanta, da neće biti varijabila. Ali, gledajte, kako vi postupate, ne vi lično, nego saradnici i članovi Vlade, velike su šanse da i Vučiću pukne, što bi se reklo, film i da se vrati izvornoj politici SRS. Nije daleko od toga. Koliko ga ovi brukaju i sramote i uvlače u afere, što oni, što njihovi očevi, bogami, nije daleko trenutak da se vrati izvornoj politici. Mi se nadamo, ali nada i realnost je i te kako značajno distancirana. Tako da, mi se nadamo da će bar ta distanca biti smanjena između nade i onog što treba da uradi.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Mala napomena. Drago mi je što je gospodin Mirčić duhovit. Ja ne znam, gospodine Mirčiću, neću se više javljati za reč, za šta biste vi mene trebali da preporučujete kod Aleksandra Vučića. Ja sam već malo čovek i u godinama. Imamo mi akademiju mladih lidera, koju trenutno pohađa više od 200 polaznika, mladih ljudi. Oni treba da se oprobaju u politici, u zakonodavnoj i u izvršnoj vlasti. Ja sam već čovek koji je pomalo seda glava. Nemam ja više nekih preteranih političkih ambicija. Ali, ono što je mnogo bitnije od moje i od vaše političke sudbine, to je da se složimo, ovo sad kažem potpuno ozbiljno, oko nacionalnih tema koje su važne i za vašu stranku i za stranku kojoj ja pripadam. Danas je ministar Vulin rekao jednu veliku istinu – kada ste čuli od nekog albanskog političara da je rekao bilo šta što je suprotno albanskim nacionalnim interesima? Kada ste čuli od nekog hrvatskog političara da je rekao nešto što je suprotno hrvatskim nacionalnim interesa? A mi ovde da se dohvatimo za vratove, da se pokoljemo oko tema oko kojih se, ja mislim, suštinski slažemo, ali imamo neku našu srpsku i to je naša srpska politička bolest, žao mi je što moram tako da se izrazim, da na tim nacionalnim temama, oko kojih se suštinski slažemo, pokušavamo veštački da stvorimo razlike da bi se u javnosti pokazalo da se razlikujemo. Gospodine Mirčiću, emocije, kada bismo pitali naše emocije, znamo mi 99% šta bi Srbi rekli i vezano za Bosnu i Hercegovinu i za Republiku Srpsku Krajinu i za Kosovo i Metohiju i za Crnu Goru itd. (Aleksandar Šešelj: Dubrovnik.) I Dubrovnik itd. Oko toga se mi ne sporimo kad su u pitanju emocije, ali postoji nešto što se zove politička realnost. Ona je sad takva kakva je. Ono što sad radi Aleksandar Vučić, ono što sad radi Vlada Srbije, to je da se politička realnost promeni ali u interesu Srbije. Mi ne možemo da je promenimo preko noći. Vi sad kažete – zašto Aleksandar Vučić ne uradi više po pitanju SPC i njenih verskih objekata u Crnoj Gori. Kažite mi šta predlažemo da uradimo? Šta sad Srbija može da uradi? Šta sad Srbija može da uradi kad je Crna Gora proglasila nezavisnost 2006. godine? Šta sad Srbija može epohalno da uradi po pitanju Kosova i Metohije? Šta može Aleksandar Vučić kad je 1999. godine potpisan Kumanovski sporazum, 2008. godine Kosovo i Metohija proglasili nezavisnost, zapad to podržao? Srpska Vlada je tada ćutala i sad u 2019. godini očekujete da je Aleksandar Vučić neko ko u svojim rukama drži nož i pogaču i kad je u pitanju Crna Gora i kad je u pitanju Kosovo i Metohija. (Predsedavajući: Hvala.) Nažalost, ne držimo, ali ono što radimo to je da na mudar, racionalan, smiren način pokušavamo… (Nemanja Šarović: Ćutanjem.) Ne ćutimo mi, gospodine Šaroviću, radimo, samo što ne udaramo u talambase, kao što biste vi to radili, kao što smo to svi zajedno radili devedesetih godina, pa smo videli kako smo prošli, sad malo radimo drugačije. Sad radimo mirno, sad malo radimo trezveno i pokušavamo mic po mic da stvari promenimo u srpsku korist. Kao što vam je rekao juče i ministar Vulin, do pre nekoliko godina bilo je nezamislivo da Srbija investira u Bosnu i Hercegovinu, da Srbija otvara fabrike u Republici Srpskoj i u Federaciji Bosne i Hercegovine. (Predsedavajući: Hvala.) Evo završavam. Na zapadu je bilo završeno pitanje Kosova i Metohije, nema šta više da se pregovara, samo da potpišete pravno-obavezujući sporazum. Sad dolaze signali, ja ne kažem da je to promena politike, ali dolaze signali iz ozbiljnih država sa zapada da, po pitanju Kosova i Metohije, nije sve završeno i da mi Srbi na Kosovu i Metohiji ipak možemo nešto da dobijemo. Da li možemo u ovom trenutku da dobijemo sve? Teško, ali da dobijemo nešto što je važno za opštine u kojima su Srbi u većini i te kako možemo. (Predsedavajući: Hvala.) To nećemo moći da postignemo ako budemo tražili ono što u ovom trenutku nije realno. Mi treba da budemo nacionalisti, ali realni nacionalisti. Ako budemo emotivni nacionalisti, kao što smo bili devedesetih godina, sve ćemo da izgubimo.
Hvala dr Martinoviću. Hoćete li repliku? Izvolite, imate pravo.
Već kada ste pomenuli te devedesete, najracionalnije se tu ponašala Srpska radikalna stranka. Vojislav Šešelj je iz petnih žila zapinjao i upozoravao na opasnosti koje se ogledaju u otvaranju sukoba sa muslimanima u Bosni i Hercegovini. Ako hoćete devedesete komplet, ko se više zalagao za potpisivanje sporazuma sa Rusijom i Belorusijom nego Srpska radikalna stranka, upozoravajući da može da dođe trenutak kada će se izvršiti agresija na Srbiju? Jel to racionalno politički? Jel to vizionarski? To što su drugi pod uticajem zapada pripisivali Srpskoj radikalnoj stranci i dan danas pripisuju, to nema nikakve veze sa politikom koju vodi Srpska radikalna stranka. Uostalom, i sami ste bili u redovima srpskih radikala i u programu i u ideologiji Srpske radikalne stranke nema ništa što može da se tumači kao loše za srpski narod ili za bilo koji narod koji živi na ovim prostorima. To Srpska radikalna stranka ne krije. Ja sam vas samo upozorio, ali preko vas i sve vaše stranačke kolege. Nemojte nam podmetati tu matricu, nećemo da nasednemo na nju. Vi na Vučiću želite da napravite izborni uspeh i u ovim izborima, i to je normalno, ali nemojte stalno da tražite taj front u smislu da je on uvek ugrožen i da njega napadaju. Mi smo uvek na strani onih koji brane Srbiju, onih koji neće da potpišu samostalnost Kosovu i Metohiji. Mi uporno insistiramo da se odreknete EU. Kad već kažete, upućujete me na gospodina Vulina, iskreno vam kažem, lično sam ga cenio kada je zbog potpisivanja Briselskog sporazuma dao ostavku. Bio je koordinator za Kosovo i Metohiju i smatrao sam da je to jedini ispravan potez. Zbog čega se predomislio, to ne znam. (Zvonimir Đokić: Shvatio je.) Dobro. Očigledno da ste mu rezervna pamet, pa kažete da je on shvatio. Smatram da je on zrela ličnost i da sve zna, u politici nije naivan. Ono što je suština, suština je u sledećem, i ova Strategija bezbednosti jasno ukazuje da ni po koju cenu nećete da se odreknete ulaska u EU, pa sami kažete u ovoj strategiji, gospodine ministre, da je remetilački faktor za bezbednost Srbije Kosovo i Metohija, da ga velikim delom podržavaju, samostalnost Kosova i Metohije, vodeće zemlje EU, ali već sledeća rečenica – opredeljenje za EU je nešto od čega ne odustaje ova politika i ova politička garnitura. Zar to nije samo sebi kontradiktorno? Samo je sebi kontradiktorno. Mi vas pozivamo da odustanete od ulaska u EU zato što tamo nema ništa dobro za Srbiju. Vi obrazlažete da su to ekonomski interesi. Ekonomski interesi su sasvim na drugoj strani. Pojedinačno sa zemljama EU ne treba raskidati odnose, ali sa EU nema ništa. Vi imate neki dug. Ne znam zbog čega želite po svaku cenu da nadoknadite taj dug. Vama su Ketrin Ešton i ostali čestitali izbornu pobedu na predsedničkim izborima tri sata pre zatvaranja biračkih mesta. Ne treba toliko godina da se bude zahvalan. Ako ništa drugo, to košta Srbiju. Možda vama to znači ili ne znači, ali košta Srbiju.
Hvala. Pravo na repliku ima dr Martinović. Izvolite.
Ja bih sada mogao da vas podsetim na ono pismo Vojislava Šešelja iz 1991. godine kada je nudio svoje četnike Amerikancima da zajedno zalegnu u vreli irački pesak i da potamane Sadama Huseina i njegovu vojsku, ali hajde da se ne bavimo tim šaljivim temama. Vi kažete da nikada nismo bili emotivni nacionalisti. Bili smo, gospodine Mirčiću. Kažete da sam bio član Srpske radikalne strane u to vreme. Jesam, bio sam, i sa ove tačke gledišta mogu da vam kažem da smo bili emotivni nacionalisti najmanje po dva pitanja koja su važna za srpski narod. Sećate se koliko smo mi srpski radikali tada napadali 1995. godine Slobodana Miloševića zato što je potpisao Dejtonski mirovni sporazum. Nije bilo žešćih kritičara Dejtonskog mirovnog sporazuma od srpskih radikala. Da li je tako? Da li vi danas prihvatate realnost da se Republika Srpska zasniva na Dejtonskom mirovnom sporazumu zato što je, ako se ne varam, Aneks šest Dejtonskog mirovnog sporazuma Ustav Bosne i Hercegovine koji kaže da je Bosna i Hercegovina bez prefiksa „republika“ ili bilo kog drugog pravnog ili političkog prefiksa, naprosto, zove se Bosna i Hercegovina, država koja se sastoji iz dva entiteta – Federacije Bosne i Hercegovine i Republike Srpske. Danas Srpska radikalna stranka prihvata da nema bez Dejtonskog mirovnog sporazuma Republike Srpske. To je jedan primer. Drugi primer, koji želim da vam navedem, koliko smo bili emotivni i vi i ja. Ja ne bežim od toga da sam bio emotivni nacionalista, ali ja sam bio emotivni nacionalista, pa sam shvatio da je bolje da budem realni nacionalista. Bili smo emotivni nacionalisti gospodine Mirčiću, 1999. godine. Hvali smo se time kako SRS jedina u Skupštini Srbije nije podržala Sporazum Černomirdin-Ahtisari, a iz tog Sporazuma Černomirdin-Ahtisari proistekla je Rezolucija 1244. Danas u 2019. godini mi se za tu Rezoluciju 1244 držimo čvrsto, jer je sem Ustava Srbije to jedina pravna veza između Republike Srbije i njene AP KiM. Naveo sam vam ta dva primera. Mogao sam možda da navedem i više, na kojima želim da vam pokažem da nije uvek dobro kada u politici razmišljate srcem. Čuveni francuski filozof Blez Paskal je rekao – najbolje misli iz srca dolaze. Ali, u politici nije uvek tako. Neka treba zdravorazumski posmatrati stvari. Čisto zdravorazumski, bez uključivanja emocija. (Predsedavajući: Hvala doktore Martinoviću.) Oni koji su potpisali Dejtonski mirovni sporazum, zahvaljujući čijoj politici je došlo do izglasavanja Rezolucije 1244 u Savetu bezbednosti UN pokazali su kako se zdravim razumom brane srpski državni i nacionalni interesi.
Hvala doktore Martinoviću. Milorad Mirčić ima pravo na repliku. Izvolite.
Pa, evo da razjasnimo stvari do kraja. Bili smo protiv Dejtonskog sporazuma, to ste u pravu, ali iz potpuno racionalnih razloga. Mi nikada nismo odustajali od toga da BiH bude podeljena na dva entiteta, da srpski narod ima svoju državnost, u punom smislu reči. To jeste entitet, ali vi znate da ima prerogative države. Ali smo bili protiv predaje teritorije koja se odnosila na grad Sarajevo. Stopedesethiljada Srba je iz urbane sredine, ono što je bilo najbolje, najkvalitetnije u BiH u srpskom narodu, bilo je smešteno najvećim delom u Sarajevu. To je obezglavljeno. (Aleksandar Martinović: Milorade, pala bi Banja Luka.) To što vi dobacujete, da bi pala Banja Luka. Znate, gospodine Martinoviću, vi ste to sve slušali, ja sam bio na terenu tada. Tada sam bio u toj Banja Luci. To je sve urađeno zahvaljujući tome što ni jedan jedini metak, a ne nešto drugo nije ispaljeno kada je padao Knin i tada smo rekli i sada da nije kriv Slobodan Milošević, nego su krivi oni koji su kleli, koji su se zaklinjali da će ako bude slučajno napadnut Knin oni svom silom da odgovore. Palo je Grahovo koje je u sklopu Republike Srpske. Ni jedna granata nije ispaljena. Pa ko je kriv? Krivi su oni koji su komandovali sa Vojskom Republike Srpske. Pa, oni su krivi. Njih pitajte ko je kriv. Drugo, kada govorite o Rezoluciji 1244, jesmo bili protiv. Jasno smo predskazali šta nas očekuje ako se prihvati Rezolucija 1244, i Vojislav Šešelj je sa govornice rekao, upozorio, Rezolucija 1244 je samo maska za ono što ima nameru NATO pakt. To će biti papir koji neće vredeti u onim delovima koji nisu od interesa NATO pakta. Uzmite govor Vojislava Šešelja. To su dokumenti koji su usvojeni. Mi se pozivamo, pogotovo u onom delu da se vrati policija i vojska da čuvaju granice, a oni koji dolaze na vlast, ne zamerimo onima koji nisu bili sa nama, ali oni koji su bili ne smeju ni da spomenu da treba da se vrati vojska i policija, nego domaćoj javnosti kažu – ne daju ovi, nije to sada na dnevnom redu i Bog te pita koliko nalaze razloga. Sada nam je da čuvamo to da vidimo da se zakačeni za Rezoluciju 1244, a bili smo i duboko smo ubeđeni da Rezolucija 1244 samo je služila NATO paktu, odnosno Amerikancima da uđu da okupiraju deo teritorije Srbije.
Hvala. Dr Aleksandar Martinović, izvolite.
Evo javio sam se za reč iako sam rekao da se više neću javljati za reč. Prosto neke stvari ne mogu da prihvatim. (Milorad Mirči: Ne zameram ti.) Ne zameram ni ja tebi Milorade. Ja ovo ne smatram kao naš lični sukob. Ti si moj prijatelj i znamo se dugi niz godina, ali dozvoli da imam pravo da se ne složim oko onoga što si rekao vezano za Sarajevo. Ti znaš koja je bila cena za predaju određenih dela Sarajeva, da padne Banja Luka. Zahvaljujući kome nije pala Banja Luka? Meni je to teško da kažem, ali zahvaljujući Amerikancima nije pala Banja Luka u jesen 1995. godine. To je rekao Alija Izetbegović, da ga je direktno zvao Ričard Holbruk i rekao – morate da zaustavite ofanzivu prema Banja Luci. Bili su na 12 km od Banja Luke. To je jedna stvar. Druga stvar, koliko sam razumeo, Ratko Mladić je kriv za pad Krajine, jer je on komandovao Vojskom Republike Srpske. (Milorad Mirčić: Nije on kriv.) Ko je komandovao? Ko? Talić? Ne znam ko je komandovao. Komandovao je general Ratko Mladić. Jesmo li ga proglašavali i dan danas ga srpski narod smatra za heroja, a vi ga sada proglasiste da je on kriv za pad Krajine? Što se tiče KiM, kažete – mi smo grčevito i dan danas protiv Rezolucije 1244, ali zameramo Vučiću što ne traži da se vrati po toj istoj Rezoluciji srpska Vojska i policija na KiM? Mi smo, da ne ispadne sada – ja rekao, pa ja rekao, rekli više puta da pročitate ono što piše u Rezoluciji 1244. Može da se vrati u stotinama, tamo tako piše, u stotinama, ne u hiljadu više, srpskog vojnog i policijskog osoblja da čuvaju srpske crkve i manastire, da čiste minska polja na KiM i da štite državnu granicu prema Crnoj Gori, Albaniji i Makedoniji. To piše u Rezoluciji 1244, ali piše još nešto, ali vi to nećete da kažete, a ja ne znam zašto – sve to može ako odobri komandant KFOR-a i stvar je vrlo jasno.
Hvala dr Martinoviću. Hvala vama i kolegi Mirčiću na ovako dobroj raspravi i sadržanoj. Sada bih dao reč prof. dr Marku Atlagiću. Izvolite profesore.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, poštovani ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, potpuno ste u pravu, gospodine ministre vojni, kada ste rekli da o Balkanu treba da odlučuju balkanski narodi. To je najbolja deviza za rešavanje vitalnih interesa građana zapadnog Balkana. Tačno je da to nije najnoviji izum, ali istorijske prilike su sada da je moguće da realizujemo tu ideju. Time će prestati postojati moneta za balkanske narode za potkusirivanje za interese velikih sila. Zato je ova inicijativa Aleksandra Vučića izuzetno važna i treba je apsolutno podržati. Ovo je još jedna inicijativa predsednika Republike Srbije, Aleksandra Vučića, za uspostavljanje pedagogije mira na Balkanu koja je alfa i omega ukupnog ekonomskog prosperiteta balkanskih zemalja. Gospodine ministre, „mini Šengen“ nije neka nova Jugoslavija kao što žele neki proturiti. Ovde se radi o jačanju balkanske saradnje. To je novi projekat koji će podstaći iskorišćavanje potencijala koji imaju zemlje zapadnog Balkana, dok svaka od njih ispunjava u isto vreme uslove za ulazak u EU. Gospoda koja su danas diskutovala su to trebala imati na umu. „Mini Šengen“ je u korist svih Srba, svih Albanaca i u korist svih Severno Makedonaca, tako da kažem. Tu se radi o slobodnom protoku roba, kapitala, ljudi i usluga na zapadnom Balkanu. Cilj je da građani ove tri zemlje do kraja 2012. godine stvore uslove da uz ličnu kartu mogu preći granicu svake od tri države, da se smanje milionski gubici i dugo čekanje kamiona na granici, te da se otvori tržište rada, što je jako bitno i u interesu sve tri države i građana ovih država. Pozivamo i druge zemlje zapadnog Balkana da se pridruže ovoj inicijativi u korist svih građana zapadnog Balkana. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, roba iz Mostara do Skoplja putuje danas 25 dana. Pre stigne roba iz Kine nego iz Mostara do Skoplja. Odavno je trebalo ukinuti ove granice koje ne važe za obične ljude, ali su važile za kriminalce, dilere i švercere. Poštovani ministre, vi ste danas ovde, a i juče ste rekli, da je Marinika Tepić, inače Čobanu, u narodu znana kao golub preletač, jer ona legne naveče u krevet u jednoj političkoj stranci, a ujutru se probudi u drugoj političkoj stranci, inače, električni zec Dragana Đilasa, jer ona radi na zvonce njegovo, inače zvanog "Điki mafija", optužila državu Srbiju da kupuje povlačenje tzv. nezavisnosti Kosova, odnosno priznavanje nezavisnosti Kosova. Time je, gospodine ministre, ne po prvi put pokazala da ima manjak patriotskog vaspitanja. I ne samo ona, nego i njen gazda. Ovo nije prvi antidržavni istup Marinike Tepić. Ona je posle demanta Ministarstva, kako znate, inostranih poslova Ruske Federacije i Ukrajine, vezano za izmišljenu aferu oko predaje oružja, na neki način nastavila da i dalje blati svoju zemlju i institucije svoje zemlje. Ja sam o tome ovde više puta govorio i pozivao nadležne u Tužilaštvu da uzme posao u svoje ruke. Ova žena, gospodine ministre, vrlo je opasna po osnovne ekonomsko-bezbednosne interese naše zemlje i zato još jedanput pozivam Tužilaštvo da se pozabavi njenom nečasnom rabotom. To isto misli njen šef, Dragan Đilas, koji se, gle čuda, 13. avgusta 2009. godine sastao u američkoj ambasadi sa otpremnicom poslova američke ambasade Dženifer Braš, kada je rekao, citiram: "Ja se zalažem za hapšenje Ratka Mladića i odreći ću se Kosova", završen citat, i time se svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Kad to kažem, gospodine potpredsedniče, onda imam na umu da je gospodin Vuk Jeremić, inače vođa balkanske i međunarodne bande lopova i prevaranata, 29. marta 2018. godine u "Vašington postu" u autorskom članku rekao pred važan susret predsednika Republike Aleksandra Vučića sa potpredsednikom SAD, citiram: "Vučić je izdajnička bitanga", završen citat, da me ne bi možda vi zaustavljali kad to kažem, a sada će građani videti ko je izdajnička bitanga. Uvaženi građani Republike Srbije, za razliku od njih, Aleksandar Vučić je veliki srpski neimar, veliki srpski državnik, veliki srpski reformator i veliki, iznad svega, srpski rodoljub i patriota koji nikada neće, gospodo radikali, raditi protiv interesa svoje zemlje. A sada dozvolite, Vuk Jeremić, član balkanske i međunarodne bande lopova i prevaranata je u razgovoru sa američkim kongresmenom decembra 2008. godine rekao, citiram: "ulazak KiM u UN je najbolje čime Srbija treba da se nada", završen citat. I time je on postao izdajnička bitanga naše zemlje. Neću dalje o njemu da govorim, ima mnogo citata gde je zabio nož u leđa državi Srbiji. Drugo, drugi iz Saveza za Srbiju, rekao bih da je to savez protiv Srbije, a čućete sada, je Zoran Živković, inače poljoprivrednik u pokušaju, bivši predsednik Vlade Republike Srbije je oktobra 2003. godine, na Međunarodnoj konferenciji u Beču rekao, citiram: "Meni je svejedno i potpuno mi je nebitno čije je KiM", završen citat i time se svrstao zajedno sa Vukom Jeremićem i Đilasom u izdajničke bitange naše zemlje. Boris Tadić je 27.7.2006. godine u razgovoru sa američkim izaslanikom Viznerom, citiram: "pružio uveravanja da je u sebi obradio i prihvatio nezavisnost Kosova, završen citat, i poštovani građani, time se svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje". Sergej Trifunović zvani "pišoje" je rekao, citiram: "da će pišati po grobu predsednika Vučića", završen citat, je 31. januara 2019. godine izjavio, citiram: "Kosovo je izgubljeno. Kosovo pripada Albancima, a ne Srbima", završen citat, i time se svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Saša Janković, u narodu znani "Sale prangija", je 3. 08. 2017. godine izjavio, citiram: "Srbiji je u interesu da Kosovo uđe u Interpol, a time i prizna nezavisnost Kosova", završen citat, i time se "Sale prangija" svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Nenad Čanak, u narodu zvani "Nešo gicoje", je 5. 3. gospodnje 2017, kao propali predsednički kandidat rekao, citiram: "Spreman sam da priznam nezavisnost Kosova", završen citat, i time se, gospodo radikali, svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje, a Aleksandar Vučić je veliki srpski državnik. Čedomir Jovanović, u narodu znani kao "duvanović" je 29. 9. 2015. izjavio: "Država Kosovo je nepovratni čin koji nastavljaju da ignorišu samo neodgovorni političari", završen citat, i time se svrstao u izdajničke bitange naše zemlje. Profesor dr Rade Veljanovski, u narodu znani i među kolegama profesorima kao "Rade jajara" je 21. 4. 2018. godine rekao: "Srbija treba da prizna nezavisnost Kosova i obezbedi mu stolicu u UN", završen citat, i time se profesor Rade Veljanovski, u narodu zvani "Rade jajara", svrstao u red izdajničkih bitangi naše zemlje. Poštovani ministre, uvaženi narodni poslanici, poštovani građani, sada ste videli ko je prodao Kosovo i ko prodaje Kosovo. Aleksandar Vučić, ponavljam još jednom, je veliki srpski neimar, veliki srpski reformator, veliki srpski državnik i iznad svega veliki srpski rodoljub. Na kraju, gospodine ministre, juče nisam imao vremena da govorim o onim zakonima, nadam se sutra, ali dozvolite da kažem šta je autor Mihajlo Jović 1882. godine, autor udžbenika za četvrti razred osnovne škole, stavio kao moto svom udžbeniku, obraćajući se učenicima, citiram: "Ja bih voleo da uvek budete junaci kao Obilić i Hajduk Veljko, pošteni kao Karađorđe, da se nikada ne otimate za vlast kao Jova Kursula, da ne grabite samo sebi, već da pomažete druge, kao što to radi Hajduk Veljko, kao što je radio, da činite dobro kao Knez Ivan, da praštate i neprijatelju kao Knez Mihajlo", i ja dodajem - da gradite i volite Srbiju kao što voli Aleksandar Vučić. Danas treba da bude u udžbenicima za četvrti razred osnovne škole. I ono na kraju sasvim, gospodine ministre, potpuno ste u pravu kada ste rekli da se i Ministarstvo vaspitanja i obrazovanja treba da uključi u jučerašnje one programe - vraćanje nacionalnog dostojanstva, ne samo srpskom narodu, nego i srpskoj državi, da menjamo nastavne planove i programe. Jer, danas, kao i u 19. veku, srpstvu su potrebni junaci i patriote, državi Srbiji vojnici i vredni ratnici, opštinama čestiti građani i to bi trebalo da moto bude svim udžbenicima osnovnih škola. Tačno je da manjka poštovanoj gospodi patriotskog osećanja. Moram da kažem završnu rečenicu. Prvi svetski rat smo dobili zahvaljujući patriotskim osećanjima i programima u drugoj polovini 19. veka i upravo, krajem tog veka, naši mladići su bili vaspitavani u patriotskom duhu i učinili nadčovečanske napore, retko viđene u armijama čitavog sveta. Hvala vam, gospodine ministre Vulin, što i vi i vrhovni komandant vraćate ugled našoj srpskoj vojsci koja će biti sigurno čestita, junačka, patriotska, kao i ona početkom 20. veka. Hvala.
Hvala, profesore Atlagiću. Sada reč ima narodni poslanik Zvonimir Đokić. Izvolite, kolega Đokiću.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani profesore Atlagiću, pravo je zadovoljstvo slušati vaše uvek inspirativne i činjenicama potkrepljene govore. Region zapadnog Balkana će i u narednom periodu imati još mnogo tenzija, nesumnjivo, raznih političkih nerazumevanja i živeće pod uticajem događaja iz nedavne, pa i daljne prošlosti, ali i pored toga, paralelno se može očekivati ubrzani ekonomski razvoj, napredak, čak i brži nego što će biti napredak zemalja evro zone. Prema procenama MMF-a, prosečni rast u narednim godinama u Severnoj Makedoniji biće 3,5%, u Albaniji 4%, a u Srbiji čak 4,2% BDP-a. Uporedo sa tim MMF je procenio da će, na primer, u Hrvatskoj rast biti tek oko 1,92%, a neki kompetentni stručnjaci tvrde da će zbog pada evro zone biti i značajnije niži, negde između 1,5% do 1,6%, upoređujući sa naših 4,2%, daleko manje. Brži ekonomski rast je Balkanu neophodan kao lek zbog intenzivnog odlaska mladih ljudi iz čitavog regiona koji je počeo da se prazni, a taj trend će nažalost trajati sve dok značajno ne popravimo ekonomsku situaciju i dok ljudi ne shvate da više nećemo da se bijemo međusobno, već da ćemo zajedno raditi, stvarati i graditi budućnost bez sukoba i ratova. Procenjuje se da će čitav region nastaviti da se prazni, da se već ispraznio do sada, da u zemljama regiona živi mnogo manje stanovnika nego što javnost o njima misli i zna. Surova je istina da smo u Srbiji ostali, nažalost, na svega oko 6,5 miliona stanovnika, da ih u Hrvatskoj ima tek 3,2 miliona, u Bosni i Hercegovini jedva 2,7 miliona, u Severnoj Makedoniji oko 1,4 miliona, u Crnoj Gori nema ni 520.000 stanovnika, a na Kosovu i Metohiji danas, računajući i svih 95.000 Srba koji tamo žive, nema ukupno ni 1,2 miliona. Trend odliva stanovništva iz regiona može se smanjiti samo bržim ekonomskim rastom, a zaustavljanje tog trenda može se očekivati, kako tvrde znalci, tek kada postignemo da nam plate dostignu sada dalekih 1.000 evra. E, onda će ljudi početi da se vraćaju. Takav ekonomski rast nemoguć je bez slobodnog protoka robe, ljudi, usluga i kapitala, bez ukrupnjavanja zajedničkog tržišta, bez mirnog suživota, rasterećenog od straha od rata. Kako EU gleda na inicijativu „mini Šengen“? Kako mogu da gledaju, osim sa odobravanjem na nešto što afirmiše osnovne postulate ljudskih sloboda na kojima je zasnovana i sama EU, a to su slobode kretanja ljudi, roba, usluga i kapitala? Ako sa pozicije evropske spoljne i bezbednosne politike posmatramo inicijativu „mali Šengen“, ona se može videti samo u pozitivnom smislu, kao relaksacija odnosa između zemalja tzv. zapadnog Balkana, pa i mnogo šire. Iskreno, da sam na njihovom mestu, dakle, da sam ja na mestu ljudi koji u EU odlučuju o proširenju na zemlje zapadnog Balkana, ne bih ni ja rado prihvatio da mi neko sa Balkana, ko nije uspeo da reši međusobne odnose, neko ko i dalje živi u prošlosti opterećen sukobima, ratovima, opterećen podelama, neslogom, granicama, međama i osvetama, da mi taj neko svojim ulaskom u EU poremeti ionako rasklimane odnose zbog „Bregzita“ i drugih unutrašnjih i tzv. evroatlantskih problema. Da sam na njihovom mestu sigurno da bih bio protiv unošenja tzv. bureta baruta u kuću zvanu EU koju sam upravo nameravao da okrečim. Ali, zato bih blagonaklono gledao na svaku inicijativu koja ide u tom smeru da makar ovlaži taj barut u tom buretu baruta zvanom Balkan. Siguran sam da EU na inicijativu „mali Šengen“ može gledati samo blagonaklono i sa odobravanjem, iako se ne zavaravam mišlju da neće biti i onih zloća koji će želeti da nam na svaki način napakoste, motivisani željom da jednostavno komšiji crkne krava. Inicijativa „mali Šengen“ između Srbije, Albanije, Severne Makedonije, ali i, očekujem, drugih zemalja koje će joj pristupiti na svojstven način, obesmišljava ideje o novim podelama zatvaranjima u granice ratovima i vraćanjima u prošlost u kojoj bismo svi bili zarobljeni i okovani u lance sopstvenih zabluda, predrasuda i samodovoljnosti. Naša deca bi u takvoj budućnosti, zarobljenoj u prošlost, živela u getovima, svojevrsnim logorima, ograđeni bodljikavom žicom iznad kojih bi stalno fijukale granate, zviždali kuršumi, a oni bi do pojasa bili zaglibljeni u blatu natopljenom krvlju. Ne! Mi iz SNS to ne želimo, ni svojoj, ni vašoj, ni bilo čijoj deci, zato želimo promene. Sporazum između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije o uspostavljanju zajedničkog graničnog prelaza Miratovac–Lojane je samo jedan od niza sporazuma koje ćemo imati sa zemljama u regionu, a koji će omogućiti slobodu kretanja ljudi, roba, usluga i kapitala kao preduslov za uspostavljanje boljih međusobnih odnosa i ekonomski rast i oporavak naših posrnulih ekonomija, razvoj privrede, nova zapošljavanja, smanjenje i zaustavljanje odliva stanovništva i mirniju budućnost. Podržavamo Sporazum i glasaćemo za njegovo potvrđivanje. Hvala.
Hvala, kolega Đokiću. Sada reč ima Ljiljana Malušić. Izvolite, gospođo Malušić.
Hvala, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima iz Ministarstva, dame i gospodo poslanici, danas ću govoriti o Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Severne Makedonije o uspostavljanju zajedničkog graničnog prelaza Miratovac-Lojane. Izuzetno je dobro i važno da potpisujemo ove sporazume iz prostog razloga što jačamo bilateralne odnose, znači jača naša spoljna politika. Treba da znamo da je ratova dosta bilo, čitavog života Srbi vode odbrambene ratove. Ko rat želi, rat mu u kući bio. Nikada više da rata u Srbiji ne bude. Zato potpisujemo ove sporazume, stvaramo prijatelje, a kada imamo prijatelje onda radimo i posao. Setimo se samo stranih investicija za ovu godinu, 220 milijardi dinara, projekcija za sledeću godinu 260 do 300. Zašto? Zato što smo faktor stabilnosti u regionu, zato što je država ojačala, bili smo na rubu propasti 2012. godine. Danas je druga priča, pa zato treba da pričamo o ovim sporazumima. Dobro je što smo potpisali ovaj sporazum pre samo desetak dana, jer se radi o brzini, a kada se radi o brzini radi se i o novcu, imamo brži protok robe novca kapitala. Tako se radi, tako radi odgovorna vlast. Što se tiče „malog Šengena“, naravno da ćemo ga svi podržati. Svako normalan zna da je to boljitak za tri zemlje, pre svega za Republiku Srbiju, a zatim i za Severnu Makedoniju, ali i za Albaniju. Zašto? Upravo govorim o protoku robe novca kapitala, ali i prepoznavanja kvalifikacija. Ljudi treba da znaju da ćemo razmenjivati radnu snagu, vrlo bitno. Slušam ovde sve i svašta o tome kako „mali Šengen“ ne valja, kako je to protiv ovog, protiv onog. Ljudi, tržišna privreda vlada u svetu, ako se mi ne pomirimo i ako ne krenemo da radimo zajedno, šta, šta će biti od nas jednog dana? Ništa. Dobro je što je već na neki način zaživeo ovaj „mali Šengen“, iako nije potpisan, nadam se da će vrlo brzo biti i potpisan. Inicijativa „malog Šengena“ već je dala i određene rezultate u privredi, na koje se dugo čekalo, pre svega prelaz Preševo-Tabanovci radi 24 sata. Evo, čujem da će se sada i između Severne Makedonije i Albanije otvoriti takođe prelaz koji će raditi 24 sata dnevno. Srbija-Severna Makedonija-Albanija po prvi put će tretirati državljane druge zemlje kao domaće, što je dobro. Ovo je 21. vek. U Albaniju će se ići samo sa ličnom kartom, a ono što je najvažnije dolaze i turisti. Pa, kako ćemo mi onda? Dođe u Beograd, treba mu viza. Niko neće iz Kine da dođe ili bilo koje daleke zemlje pa da budu u Beogradu 100 dana, nego hoće da obiđe čitav region. Ako tako radi Evropa, zašto to ne bi radila i Republika Srbija? Imamo predsednika koji je vizionar i sigurna sam da će ovo da zaživi, iako zaista imamo mnogo neprijatelja sa strane i neke državne institucije koje to ne žele. Ne žele zato što žele, kao što reče moj uvaženi kolega - bure baruta na Balkanu. Bilo, ne ponovilo se. Imali smo ratove. U Prvom svetskom ratu smo izgubili 1.200.000,00 ljudi, u Drugom preko milion. Devedesetih godina i ne zna se koliko je bilo žrtava. Bilo i ne ponovilo se. Stvaramo prijatelje i, što reče moj uvaženi kolega, gospodin Martinović, povećaćemo robnu razmenu. Mi sad sa Albanijom imamo oko 184 miliona, a imaćemo 500 miliona. Za 500 miliona možemo da napravimo put od Čačka do Požege. Tako se radi. Tako radi odgovorna vlast. Ja ću u danu za glasanje podržati sve predloge zakona i ovaj sporazum. Hvala.
Hvala, gospođo Malušić. Sada reč ima dr Vladimir Orlić. Izvolite, dr Orliću.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, svi narodni poslanici SNS pridružuju se rečima podrške kada je reč o uspostavljanju bolje, bliže saradnje u našem regionu i, naravno, pitanje zajedničkog uređenja i graničnih prelaza koje čini da te granice budu manje važne, odnosno da se lakše prelaze, da taj čuveni protok ljudi, robe, usluga i kapitala teče bolje, svakako može da naiđe samo na podršku što se nas tiče. Oni koji komentarišu ovaj sporazum, odnosno ovakve ideje i ovakve planove kritički i zbog toga podvlače snažno, smatraju da je jedan od segmenata tzv. „malog Šengena“, ili „mini Šengena“ kako ga još nazivaju, i ovo da se granice između Srbije, Severne Makedonije i Albanije učine nešto transparentnijim loša stvar, moraju da odgovore pre svega na dva ili tri važna pitanja. Prvo je svakako šta je loše u osnovnoj ideji da se ekonomski napreduje? Šta je loše u osnovnoj ideji da se više stvara, više stiče, da se više posla obezbeđuje, kako u Srbiji, tako i u bilo kojoj državi koja želi da učestvuje u ovakvom programu? Pogledajte, samo da se na trenutak osvrnemo na to kako izgledaju oni prvi koraci kada su postavljeni temelji onoga što danas nazivamo EU. Tada su se našli sa dve strane Francuzi i Nemci, opterećeni teškom prošlošću, opterećeni neki bi rekli i nemogućim političkim uslovima za bilo kakvu saradnju i razumevanje, rekli – hajde da probamo mi ekonomski da sarađujemo, hajde da probamo da zajednički nešto pravimo na ekonomskom planu, pa ćemo videti kako će ići dalje. Bez obzira šta danas neko misli o tome, da li se politički slaže sa jednima ili drugima, samo se na trenutak osvrnite i pogledajte šta su uradili, kakav su korak napravili i kakav je to rezultat dalo. U ono vreme, u ondašnjoj Evropi, za koju bi svako na ulici da ga zaustavite rekao – naravno da će ponovo da ratuju jedni sa drugima, naravno da će ponovo da se uništavaju, naravno da im je istorija toliko teška da je to nemoguće izbeći. Doveli su do toga da danas tamo na tom istom prostoru, zahvaljujući toj zdravoj logici ekonomski da se sarađuje da svima bude bolje, pa će to dalje indukovati bolje razumevanje na sve moguće načine. Napravili su prostor za koji će vam danas svi, da ih opet na ulici zaustavite, reći da je to možda najpovoljniji, najpoželjniji prostor za život. Ne da je sačuvao mir, ne da je sačuvao bezbednost, ne da se spasao rata i razaranja, nego je uspeo do te mere da se usavrši, uznapreduje da bi danas praktično svako poželo da živi pod takvim uslovima. E, to je rezultat onoga što smo danas nazvali mi iz SNS, pre svega predsednik poslaničke grupe gospodin Martinović, razmišljanje zdravom logikom, razmišljanje hladnom glavom. Da li je nešto loše u tome što kažemo - hoćemo da investicije koje dolaze u čitav region sutra budu dvostruko veće? Naravno da nije. Da li je nešto loše, a kako bi moglo da bude loše, što kažemo - već danas više od pola tih investicija u Srbiju dolazi? Sutra ako bude dvostruko veće parče na koje mi možemo da računamo, pa srpsko će biti opet dvostruko veće nego što je danas, i opet će biti ubedljivo najbolje u svemu onome što čitav region može i da ponudi, ali i da dobije sa druge strane. Tu ničega ni lošeg ni spornog nema. Oni koji se ne slažu sa pitanjem bilo kakvih integracija, evropskih, ili kakvih drugih, smatraju da je njihova pozicija utoliko lakša što ne moraju da objašnjavaju da ono što su postulati te saradnje, a to je opet slobodan protok ljudi, slobodan protok robe, slobodan protok usluga i slobodan protok kapitala, je u samoj srži ideje „malog Šengena“. Opet ne mogu da se spasu obaveze da objasne šta je loše u ekonomskom napretku. Primera radi, u tome da se kamioni kraće zadržavaju na graničnim prelazima. Primera radi, tako je, gospođo Malušić, podigne opšti nivo razmene sa određenim državama, nek to bude i Albanija. Šta je tu loše? Šta je tu loše da mi više izvezemo, a u isto vreme da više pogodnosti za naše ljude kao potrošače obezbedimo? Pa, i jedno i drugo je korisno za građane. Šta je loše i šta je sporno u ideji da od tog „malog Šengena“ mi možemo da napravimo bukvalno ono za šta smo sami sposobni i sami kadri da od njega napravimo, jer to je bukvalno to. Šta će to biti, šta će to značiti sutra? Odgovor pravi glasi – baš ono što mi od njega napravimo, ništa bolje, ni gore od toga. U ovom trenutku ono što je evidentno i što se očekivati može, od 1. januara to znači putovanje samo sa ličnim dokumentima, samo sa ličnim kartama. To takođe znači jedinstveno tržište rada, tržište rada koje okuplja 12 miliona ljudi, na kome više ne morate po tri meseca da čekate da biste dobili radnu dozvolu, nego možete za nju da aplicirate zahvaljujući dobrom softveru, modernom softveru koji je napravljen, da aplicirate onog momenta kada granicu pređete. To samo znači da ono što već postoji, a u praksi mi i te kako imamo i radnike iz Severne Makedonije i radnike iz Albanije, ali zbog ovih i ovakvih uslova postojećih većina njih, nažalost, radi u tzv. sivoj zoni, da uvedemo u legalne tokove, pa da od toga i naša država ima neki dinar više, da to bude lakše i tim ljudima, ali i prostoru na kom su oni angažovano. Da se tako regulišu i pitanja kao što su plate, ali i ne samo plate, već i pitanje bolovanja, penzijsko i invalidskog osiguranja. Dakle, sve same dobre stvari. Ništa, apsolutno ništa tu loše nema, ali potencijalno najdragocenije i potencijalno najvažnije - šta ćete da kažete sutra onima koji se u ulozi investitora ovde pojave? Što ćete moći da im pokažete - ljudi, vidite, danas kada razgovarate sa Srbijom da ovde dođete, ovde svoju fabriku otvorite, ne morate da razmišljate više u okvirima samo tržišta koje ima sedam miliona stanovnika, nego već pričamo o 12 miliona, sa uvek otvorenim pozivom da se tome pridruže i drugi, pa da pričamo o još većem tržištu. To je ono što je najdragocenije i najbolje za sve koji u ovom projektu učestvuju danas, ili će učestvovati sutra, što ćemo svi mi imati više da ponudimo i samim ti biti atraktivniji. Obezbediti više posla za naše ljude, naše porodice, posledično opet dalje veće plate, dalji rast ličnih dohodaka. Dakle, sve one dobre stvari koje proizilaze iz napretka u ekonomiji. Ništa, apsolutno ništa tu loše nema. Postoji samo jedna začkoljica, što bi rekli kolokvijalno - za te stvari treba hrabrosti, treba političke petlje. Oni koji je nemaju, njima je najlakše da kažu – ne, to sad Beograd hoće neku novu Jugoslaviju. Kad ste rekli Jugoslavija, rekli ste baba roga i svi će da se okrenu na stranu i ne treba objašnjavati dalje, ni šta je dobro na novim radnim mestima, ni šta je dobro investicijama, ni šta je dobro ekonomiji. Misle da su objasnili sve, a nisu objasnili ništa. Zajedničku državu ne nudi im niko. Ako im nije jasno kakav je model u EU između Francuske i Nemačke, tek onda o čemu govore pojma nemaju, ali zajedničku državu im ne nudi niko. Nudimo zajedničku perspektivu, zajedničko tržište i zajedničko staranje o onome što bi trebalo da je opet zdrava logika za koju treba političke petlje i to je tačno. Da se kaže – mi hoćemo da vodimo računa o svojim interesima, mi hoćemo da te svoje interese zaštitimo, ekonomske ali i sve druge, mi hoćemo da se mi pitamo za svoju budućnost. Kada kažem rekao je Aleksandar Vučić – Balkan balkanskim narodima, to to znači to i to je ona politika koja se u praksi vodi u Republici Srbiji. Kada god je rekao, a rekao je mnogo puta – mi danas svoju politiku vodimo, svoj interes štitimo, ne postoji za nas ni prva, ni druga, ni treća stolica, nego jedna jedina, a to je srpska. Isto to želimo svima koji žive u ovom komadu kontinenta što ga svi zajedno delimo i nazivamo ga regionom. Da mi vodimo računa o sebi, da svoju politiku vodimo. Nije reč ni o kakvoj utešnoj nagradi za lošu evropsku perspektivu. Ako nešto treba da se čeka, a možda treba i neka treba, to je samo razlog više da mi ubrzamo bavljenje sobom, da mi ubrzamo zaštitu svojih interesa, da mi ubrzamo organizaciju nas u regionu tako da nama bude najbolje, tako da nama bude najprofitabilnije i da najviše budućnosti sebi obezbedimo. Dakle, to su jednostavne stvari. Neće da ih razume svako, ali kada mi pojasnite ovako, verujte, imao sam prilike to svojim očima da gledam, ne može lako da ponovi onu polumantru, to je Jugoslavija, razume da nije i razume da je teško objasniti šta je tu loše. Kada pogledate ko se nalazi na strani onih koji ove ideje kritikuju, pa bukvalno oni koji ne mogu da podnesu Aleksandra Vučića. Politički zbog toga što ne mogu da ga pobede, ili zbog toga što je reč o čoveku koji nedvosmisleno štiti interese države Srbije i srpske nacionalne interese, dakle interese narodne, gde god taj srpski narod živeo. Kad pogledate ko se nalazi na drugoj strani, isti oni koji poput zmija sikću, već više od dve godine koliko Aleksandar Vučić govori, zajedničko tržište celog regiona jeste perspektiva celog regiona. Isti oni koji u poslednjih nekoliko meseci, a ne zbog toga što je „mali Šengen“ postao tema jer je počeo da se implementira i što je od njega počelo da se vidi u praksi nešto, nego zbog toga što su besni i kivni na sebe, jer ne mogu Vučiću da pariraju, ne biraju dan, ne biraju način, ne biraju vreme, pa ni mete, pokušavajući da mu naprave neku štetu. Dakle, koji njega politički mrze i ne samo politički, ti su vam najveći protivnici ove ideje. U praksi svakakvi će izgovarati svašta a ko će pokušati nekim delima da tu ideju omalovaži, da tu ideju sabotira. Ja sam video dve strane. Video sam Kurtijeve aktiviste kako pokušavaju neke transparente da razvuku u sred Tirane i da na taj način omalovaže skup koji je bio posvećen ideji „malog Šengena“, zbog toga što je to ideja Aleksandra Vučića. Dakle, Kurti sa svojim aktivistima, sa jedne strane i sa druge video sam Đilasove, Šolakove i Miškovićeve medije koji su radili to isto, koji su išli tamo da provociraju da pokušaju da omalovaže, da pokušaju da začetku unište dobar rezultat zato što je to rezultat Aleksandra Vučića. Znate šta, kad takve imate protiv sebe, pa to vam je najbolji mogući dokaz na ovom svetu da radite pravu stvar i da se na pravom putu nalazite. Dakle, dok takvi napadaju Aleksandra Vučića, nema potrebe niko u ovoj zemlji da se pita da li i on prave poteze vuče, očigledno najbolje moguće poteze vuče. Oni koji hoće da se zabrinu nad pitanjem interesa Srba u regionu i ovo je poruka, pre svega, za dveraše ove od Boška Obradovića, nemojte molim vas, vi da Aleksandra Vučića motivišete za zaštiti srpski narod u Crnoj Gori. Prvo, bez pomoći tog Aleksandra Vučića ne bi bilo odgovarajućeg opstanka ni za naš narod u Crnoj Gori. Ko ih pomaže materijalno, ko ih pomaže finansijski, ko je omogućio da mogu institucije naše narodne tamo da funkcionišu i Matica srpska i institut i kulturni centri i nacionalno veće? Pa, sve Aleksandar Vučić, pa to govore sami Srbi iz Crne Gore, ko je u lice rekao Milu Đukanoviću, ne ko vi, po konferencijama za štampu, nego u lice i da si u pravu što pokušavaš ovo oko imovine, a nisi, nemaš pravo da poništiš ono što je sto godina garantovano a tiče se tuđe imovine. To nigde na svetu nema. Tu nisi u pravu i to ne smeš da radiš. To mu je rekao u lice, za razliku od vas koji u lice ne možete da pogledate sebe. Da ne bi morali, verovatno da odgovarate sebi na ono što ste učinili juče i sa tim završavam, vi ste gospodine ministre potpuno u pravu. Ono što su Đilas, njegove Marinike, njihovi Obradovići i svi oni koji su potpuno isti, juče uradili, svojoj državi, svom narodu, brutalno vređajući, brutalno omalovažavajući sve naše prijatelje iz sveta, koji su rekli – ne, nemamo problem da glasno saopštimo Srbija je u pravu, kada je reč o KiM. Ne, nemamo problem da kažemo njen suverenitet priznajemo. Sve te naše prijatelje, osvedočene prijatelje, brutalno su bezočno, podlo i mučki Đilasi, Marinike, dveraši i ostali optužili da su korumpirani, da su plaćeni, da su dobili novac za takav potez. Njih, na najgori mogući način blatom gađali i doveli u opasnost sve ono što su naredne aktivnosti planirane na temu povlačenja tzv. priznanja. Dakle, sve učinili da svojoj državi maksimalno otežaju posao kada sutra bude razgovarala sa nekim osamnaestim, devetnaestim, dvadesetim na ovu temu, izloživši unapred te ljudi poruzi i optužbama da su i oni takođe korumpirani. Koliko im je do Srbije stalo pokazali su onim što su od te države napravili, pokazali su i onim što su juče saopštili celoj zemlji, celoj planeti ako hoćete tako i pokazali su na najbolji mogući način da oni koji ne znaju šta je država, ne znaju šta je interes narodni, Aleksandru Vučiću nikakva konkurencija ni u čemu biti neće, pa u skladu sa tim mi ćemo da nastavimo da radimo ovo što je zacrtano kao koridor ka budućnosti, ka dobrim rezultatima za našu zemlju, sprovodićemo politiku Aleksandra Vučića i SNS, jer je to ono što obezbeđuje da sutra u tim istorijskim čitankama o kojima je govorio i profesor Atlagić, ovo vreme bude zabeleženo kao vreme kada su se o Srbiji starali ljudi koji su za nju umeli da naprave odgovarajući rezultat. A Đilasi, Miškovići i Šolaci oni ostaju duboko na marginama najgoreg i najcrnjeg perioda ove zemlje baš tamo gde im je i mesto. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem, dr Orliću. Da li se još neko javlja od predstavnika ili predsednika poslaničkih grupa? Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Na samom kraju rasprave o ovom sporazumu koji je danas pred nama, mogli smo da čujemo mnogo pozitivnih stvari za Republiku Srbiju koje će se desiti. Iz obrazloženja ministra videli smo da će usvajanje ovog predloga biti dobro za državu i za građane. Takve predloge treba podržati zbog nas, ali i zbog budućih generacija koje će živeti u još razvijenijoj Srbiji i koje će moći da iskoriste benefite nekih odluka koje smo mi doneli. Pričali smo danas o „malo Šengenu“, o sporazumu koji predstavlja budućnost jer nudi mogućnost ekonomskog i privrednog razvoja i velikog napretka u različitim oblastima. Čuli smo i neke zamerke i zbog građana treba da se kaže, mali Šengen ne znači faktičko priznanje Kosova, jer da je tako Aleksandar Vučić bi sigurno bio prvi čovek koji bi to saopštio građanima Srbije kao što ih je upoznao sa tim šta sve znači „mali Šengen“ i šta će sve značiti za našu državu. Mislim da nije u redu servirati narodu nešto što ne stoji. Aleksandar Vučić je svakako čovek koji se nedvosmisleno u svakom trenutku zalagao za nacionalne interese ali isto tako on ima i veliku odgovornost i on mora da stvori ambijent u kome će se Srbija još više razvijati. Predstavljati Srbiju kao zemlju u kojoj ljudi žive u izolaciji, kao neki poligon za eksperimentisanje, jako je ružno i jednostavno nije tačno. Jako je bitna saradnja sa drugim zemljama Balkana, jer nas povezuju potencijali koje imamo i koje možemo da usmerimo na zajedničko tržište, tako ćemo jačati svaku zemlju, ali ćemo jačati i region u celini. Protok radne snage će biti veći što će omogućiti aktuelnim investitorima da prošire poslove ali i nekim novim, budućim investitorima da počinju poslove u zemljama Balkana. To će značiti, sa jedne strane, lakše poslovanje za njih, a sa druge strane nova radna mesta za građane svih tih zemalja. Spoljno trgovinska razmena će biti veća, a Srbija će na tom tržištu biti najjača i najveća zemlja i naravno da će imati najviše koristi. Da bismo postigli željene ekonomske rezultate u pogledu rasta i razvoja a da pri tome ne čekamo skrštenih ruku pristupanje EU, mi smo odlučni da uradimo nešto kao što je „mali Šengen“. Mi ćemo uraditi ono što je do nas. Mi možemo da se udružimo sa susedima i da zajedno radimo sa njima na ekonomskom jačanju čitavog regiona. Nema apsolutno razloga da se ne podrži ovakav vid saradnje kada slične sporazume primenjuju i mnoge zemlje u Evropi i u svetu. Poznato je da ekonomska saradnja vezuje susede i da obezbeđuje mirne i stabilne odnose ako dugoročno posmatramo te stvari. Nama su mir i stabilnost u regionu od velike važnosti. Mi želimo i gledamo Srbiju kao simbol stabilnosti na Balkanu i zbog toga imamo jedinstvenu priliku da napravimo još jedan iskorak u pravcu učvršćivanja saradnje i u pravcu usmeravanja snaga svih država na Balkanu ka ekonomskom boljitku i boljoj budućnosti za sve građane. Odnos vlasti i odnos SNS prema građanima je apsolutno jasan, mi se borimo za interese svih građana. Borimo se da u Srbiji stvorimo bolji život, da gradimo bolji život sa jačom privredom koja će značiti bolji životni standard za svakog pojedinca. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Žarić Kovačević. Sada reč ima ministar, Aleksandar Vulin. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, niko ko sedi u ovim klupama i niko ko svoja mišljenja sučeljava, niko ko reprezentuje svoj program nije protivnik ni građana Srbije, ni Srbije. Svi koji skupštinsku govornicu, skupštinske klupe koriste kao priliku da kažu šta misle, da kažu u šta veruju, samo pomažu Srbiji, samo pomažu demokratiji. Zato su naša sučeljena mišljenja su normalna, prirodna, poželjna, zato bi Narodna skupština baš tako i trebala da izgleda. Nema ovde nervoze, nema ovde ljutnje, nema ovde teških reči, nema ovde povišenog tona, ljudi koji sede u skupštinskim klupama zastupaju ono za šta su izabrani sa svojim programima, koji mogu da vam se dopadaju, ne dopadaju, ali je najvažnije da se dopadaju vašim biračima. Kada vam oni kažu da imate pravo da uđete u Skupštinu vi imate pravo da uđete u Skupštinu. Za razliku od onih koji ovu skupštinu koriste samo kao sredstvo da dobiju dnevnice, da dobiju neki paušal, platu i da blate svoju zemlju iz skupštinskog hola, nemaju čak ni toliko obraza da dođu u Skupštinu i to u šta veruju, ako i u šta veruju, kažu svojim kolegama, suoče se sa odgovorom tu gde su i postavili pitanje. Zato sam ja zahvalan svima vama na svakoj reči koju ste izrekli, na uverenju i na načinu na koji ste branili svoja uverenja. Drago mi je, ako tako može da se kaže, što smo malo razgovarali o predmetu našeg današnjeg skupa. Izgleda niko neće imati problem sa tim, da se otvori još jedan granični prelaz, da naši građani lakše putuju, da brže zadovoljavaju svoje potrebe, da im jednostavno, eto država bude pri ruci. Drago mi je i vidim da to nikome neće biti problem, jer skoro da nisam čuo ni jednu jedinu reč o toj temi. Pričali smo o drugim temama i ja neću, naravno da bežim od njih, hoću da kažem šta je moje mišljenje, hoću da kažem i šta je stav Vlade Republike Srbije, budući da sam ovlašćen da govorim u ovoj Narodnoj skupštini, u ovom visokom i poštovanom Domu. Ovde se puno potrošilo reči i vremena na Balkansku uniju. Balkansku uniju niko nikome nije ponudio. Nema nikakvog političkog povezivanja ni sa Albanijom, ni sa Severnom Makedonijom, nema stvaranja bilo kakve veze sa bilo kojom od tih zemalja, nema Balkanske unije, nema nikakve zamene za EU, nema bilo kakvog političkog dogovora, osim potrebe da se našim privrednicima i našim građanima život olakša, a privređivanje učini profitabilnijim, bržim, boljim. Nemojmo nikada prestati da verujemo u svoju Srbiju. Mi smo ti koji postajemo lideri na Balkanu, između ostalog i ovakvim inicijativama. Pa, koliko je vremena prošlo od kako su se drugi opredeljivali o nama? Do sada smo mi stalno morali da odgovaramo na inicijative drugih. Sada nakon dugo, dugo vremena mi smo ti koji idemo korak ispred svih ostalih, mi smo ti koji dođemo sa inicijativom, a o njoj se opredeljuju drugi. Dakle, nema nikakve Balkanske unije, nema nikakve Jugoslavije, uostalom srpski narod je dva puta investirao sebe, svoje žrtve, svoja uverenja u dve Jugoslavije i svaki put je on u raspadu i razbijanju tih zemalja najgore prošao. Svi smo mi ovde, možda samo najmlađi od nas ovde nisu, uložili neki deo sebe, u tu Jugoslaviju. Verovali smo u tu zemlju, verovali smo da živimo sa narodima, koji su nam bratski po svemu, verovali smo da je Jugoslavija bila predmet oslobođenja, ne shvatajući ili su nas učili da ne shvatimo da se u Zagrebu, 1941. godine, kao oslobodioce dočekali Hitlerove Nemce, a ne Jugoslovenske Partizane 1944. godine. Verovali smo pogrešno, ubeđeni da je Jugoslavija optimalni oblik i za naš narod i za sve ostale narode. Zato nema Jugoslavije, kako to slušam kada o inicijativi predsednika Vučića govore neki ustaški političari u Zagrebu. Ova ideja nije nikakav ad hok, o ovoj ideji predsednik Vučić govori već godinama. Već godinama govori o potrebi širenja tržišta, smanjivanje carinskih barijera, smanjivanje saobraćajnih prepreka. Već godinama, predsednik Vučić, govori o potrebi da se na prvom mestu našoj privredi omogući da bolje živi da bolje radi, već sada, da ne čekamo druge da odluče o tome. Znate Balkan balkanskim narodima je teza koju je zastupao Knjaz Mihailo, teza koju je zastupao Svetozar Marković, Svetozar Miletić, Kralj Petar, Kralj Aleksandar, ona je rezultirala stvaranjem Balkanskog saveza, prvog Balkanskog saveza i kada je ta ideja bila aktuelna, mi smo bili pobedonosni, Srbija, Crna Gora, Bugarska i Grčka su proterale Osmansko carstvo sa Balkana, kada su uspele da se otrgnu od uticaja Austougarske i tada su … Velike Britanije, koja je uvek čuvala Otomansko carstvo, kao bolesnika sa Bosfora, ali kao neko ko blokira razvoj balkanskih naroda. Dakle, Balkan Balkancima, jeste ideja koju velike i po pravilu Zapadne sile, jako retko, jako teško podržavaju, kada su u pitanju Balkanski narodi, jer to je ideja koja kaže - hajde da mi odlučujemo sami o sebi. Zašto bi bilo ko bio protiv toga da mi odlučujemo sami o sebi? Nema Balkanske unije, nema Balkanske federacije. O Balkanskoj federaciji se razmišljalo nakon Drugog svetskog rata. Nema je i niko je nikome ne nudi. Evropska unija je vrlo jasno i prilično glasno rekla da ne razmišlja o proširenju. Ono što Srbija traži kada je to u pitanju jeste da nas ni na koji način ne vezuje ni za Severnu Makedoniju ni za Albaniju, cenite Srbiju kao Srbiju. Ono što je Srbija uradila ne možemo mi u bilo kakvim integrativnim procesima da budemo taoci rada ili nerada Severne Makedonije ili Albanije ili Crne Gore. Na nama je da vodimo svoju politiku i da vodimo svoj posao. Znate, ovde se postavilo pitanje ekonomske opravdanosti i ove ideje. Republike Srbije u Severnu Makedoniju izvozi 557 miliona evra, uvozi samo 186 miliona. U Albaniju 119, skoro 120 miliona evra, uvozi svega 36 milina. Pa, čekajte, zar ne vidite da je tu prostor za našu privredu da više proda? Ovde smo, kada smo juče razgovarali, između ostalog i o EU, pa se govorilo - okrenimo se onima koji su i manje razvijeniji od nas, kako možemo da njima prodamo svoju robu. Pa, šta je ovo? Očigledno ima prostora za našu robu u Severnoj Makedoniji i Albaniji više nego na nekim drugim tržištima, pa kad je tako, daj da otvorimo. Verujmo u svoju Srbiju, u našu sposobnost da mi pobedimo u tržišnoj utakmici, da mi odemo, ti putevi se otvaraju za nas na prvom mestu. Neko od cenjenih poslanika je pitao šta mislim koliko će se Srba naseliti posle ovoga u Draču ili Valoni. Odmah da vam kažem, nijedan. Želim da to ne uradi nijedan, želim da svi ostanu ovde, a da u Draču i u Valoni nađu načina da prodaju naše proizvode, da nađu načina da investiraju svoj novac i da dobro zarade. Otvaranje puteva prazni zemlju kada ste slabi, a puni je kada ste jaki. Pa, valjda verujemo u integrativnu sposobnost naše Srbije, valjda verujemo u sposobnost Srbije da bude jaka. Ako nismo ekonomski jači i moćniji od Severne Makedonije i Albanije, e onda smo stvarno u problemu ako njih treba da se plašimo. Dame i gospodo, drugarice i drugovi, narodni poslanici, da li ste primetili da je jedini primer i put kada smo videli da su se Šiptari posvađali sa Albancima upravo oko ove ideje? Da li vidite da zvanično Kurti i čitava kosovska vrhuška napadaju Edi Ramu i napadaju Tiranu zbog toga? Da je samo to ja bih sa dve ruke glasao za ovakvu ideju. Nikad se nije desilo da se Kosovo suprotstavlja Albaniji. Hašim Tači kaže albanskom premijeru - neću da dođem, popustio si pred Vučićem, a mi napadamo Vučića zbog toga. Pa, da je samo to, ja bih to podržao. Očigledno se stvari menjaju i menjaju se u našem pravcu. Oni govore kako pravimo veliku Srbiju. Oni se plaše toga što Srbija dolazi, što se Srbija širi, oni se plaše što je Srbija u ekonomskom, diplomatskom smislu tu, što je jača nego što je bila. Prvi put da Priština kaže ne Tirani. Da je samo to, pa to svakako treba podržati. Pogledajte ko napada tu inicijativu i odmah ćete videti u kom pravcu treba da idete, u kom pravcu treba da radite. Znate, ne možemo reći da je rečenica da Aleksandar Vučić ćuti na bilo koji napad na Srbe tačna. To je laž. To je apsolutna laž. Nije nikada bilo napada na Srbe, na srpske interese da Aleksandar Vučić nije govorio. Hajde da se vratimo malo u prošlost. Aleksandar Vučić je prvi premijer od 2000. godine na ovamo koji je imao hrabrosti da stane ispred srušene zgrade Generalštaba i kaže – obeležavamo godišnjicu NATO agresije. Pre njega ni jedan političar tog formata nije smeo to da kaže. Bilo je NATO akcija, NATO operacija, NATO kampanja, ne daj Bože da neko izgovori NATO agresija. Prvi političar tog formata koji je imao hrabrosti da kaže - Srbija neće ući u NATO pakt i nema tog načina da me slomite da to uradim. Prvi političar tog formata koji, kada mu je postavljeno direktno pitanje – hoćeš li uvesti sankcije Ruskoj Federaciji, rekao je – neću i neću nipošto to da uradim. I nije dozvolio da mu bilo ko postavlja prepreke za saradnju i trgovinu sa Ruskom Federacijom. Prvi političar tog formata koji se usudio da kaže - sa Republikom Srpskom ćemo obeležavati zajedničke datume, uspostavićemo jedinstven kulturni prostor, imaćemo zajedničke udžbenike, pomagaćemo Vladu Republike Srpske, budžet Republike Srpske, otvaraćemo fabrike gde god Srbi da žive i u Republici Srpskoj i u Federaciji. Slušam od 2012. godine kako će Aleksandar Vučić prodati Kosovo i kako će ući u NATO pakt, pa ništa od toga se nije desilo. Koliko vekova treba da prođe pa da prestanemo da pričamo o onome što se neće desiti dok Aleksandar Vučić vodi ovu zemlju? Možemo biti mirni potpuno. Ovde su nas podsećali kako je zapad govorio o predsedniku Miloševiću, kao faktoru mira i stabilnosti, pa o Koštunici, pa rušio jednog i drugog. Možemo biti potpuno mirni. O Vučiću na zapadu govore sa dosta poštovanja oni koji su ga upoznali, ali i oni koji kreiraju politiku velikih sila, velikih sila koji hoće nezavisno Kosovo i slabu Srbiju, govore tako što ga napadaju iz sve snage, govore tako što daju izveštaje. Videli ste izveštaj Stejt Departmenta, koji za Aleksandra Vučića kaže da je političar koji dopušta ruski ili kineski uticaj. Videli ste koliko ga napadaju sa zapada, vidite po demonstracijama kada ih skupe, vidite po tome koji to ljudi ga napadaju, vidite koja ambasade ga napadaju, vidite sa koje strane hoće da ga ruše. A, on je opet jedini političar tog formata koji ima hrabrosti da i na istoku i na zapadu uvek govori isto, da kada razgovara i sa Rusima i sa Amerikancima uvek govori o srpskom nacionalnom interesu i nijednom drugom nacionalnom interesu, i da se bori isključivo i jedino za srpski nacionalni interes. Nema nikakve balkanske unije, nema nikakve balkanske federacije, ali ima prilike za srpsku robu, ima prilike za srpskog poslovnog čoveka da dođe, da putuje, da zaradi, ima. Može Kina da uloži koliko god hoće u Albaniju, Grčku, može čak i u Severnu Makedoniju, ali ako nema jaku i slobodnu Srbiju, ako nema Srbiju u kojoj Aleksandar Vučić omogućava da sama odlučuje ko su joj prijatelji, a ko neprijatelji, te investicije ne bi imale nikakvu vrednost, jer bez Srbije, ne prođe li pruga kroz Srbiju, ne budu li se luke vezale na Srbiju, te investicije ni izbliza nisu toliko unosne i toliko dobre i toliko ispravne koliko jesu sa Srbijom. A, opet Aleksandar Vučić prvi srpski državnik tog formata, tog položaja koji je rekao celom svetu, na prvom mestu zapadu – neću prestati da sarađujem sa Kinom i ne možete me naterati da prestanem da sarađujem sa Kinom, ne možete me naterati da ne prihvatim kineske investicije, ne možete me naterati da ne jačam svoju vojsku i sa istoka i sa zapada, pa možete da pretite sankcijama koliko god hoćete. Ne možete reći da u Vladi Republike Srbije ne sede ljudi koji iskreno vole srpski narod i rade za njega. Znate, Hrvati umeju da greše u mnogim stvarima, ali nikad nisu pogrešili kada treba da mrze Srbe koji iskreno rade za svoj narod. Oni to prepoznaju. Ne možemo da kažemo da je baš slučajno da je meni u Hrvatsku zabranjen ulaz, kao što mi je zabranjeno na prostoru Kosova i Metohije, gde god se Šiptari nešto pitaju, pa da Aleksandru Vučiću ustaše čine sve da on ne dođe u Hrvatsku. Pa, nije to baš slučajno došlo. Došlo je zbog načina na koji se borimo i zbog borbe koju vodimo. Da nisam održao govor iznad jame Šaranove, na obeležavanju Jadovskog užasa ispred stotinak ustaša koje su došle da protestuju što se Srbi uopšte okupljaju na tom mestu, da nisam rekao ko je Alojzije Stepinac i da ne može vikar ustaške vojske da bude svetac dok je … jasenovačke dece. Jel mislite da bi Hrvati mogli da oproste to Srbinu? Da nismo to tada rekli, možda bi prećutao i Vatikan, možda bi svi ćutali, ali mi smo pokrenuli veliku i važnu raspravu koju nam nikad neće zaboraviti. U ovoj Vladi sede ljudi koji iskreno vole Srbiju i ne prećute nikad nijednu jedinu stvar. Kad smo mi to ćutali Milu Đukanoviću? Pa, ko je počeo da budi srpski narod u Crnoj Gori? Ko je izgradio srpsku kuću u Crnoj Gori? Treba li da vas podsećam šta kaže Andrija Mandić za Aleksandra Vučića? Da niko od kralja Aleksandra nije više uradio za Srbe u Crnoj Gori. Pa, jel ja više znam o tome ili znaju Srbi u Crnoj Gori kada govore i kada tako nešto znaju? Biće da im možemo verovati, baš kao što možemo verovati i svim Srbima koji žive van granica Srbije kada se okupe i dođu kada ih pozove predsednik Vučić na obeležavanje važnih datuma, pa i tragičnih datuma iz naše istorije. Svi do jednog dođu sa ponosom da konačno mogu u svojoj Srbiji da budu na prvom mestu, da nisu nikome opterećenje, već da su voljeni, čuvani, poštovani. Prvi je Aleksandar Vučić rekao – neće se ponoviti nikad više ni Jasenovac, ni „Oluja“, ni Martovski pogrom. To pre njega niko nikad nije rekao, nijedan političar koji ima takvu moć, koji ima takvo pravo da odlučuje to nikad nije rekao. Ne može se optužiti Aleksandar Vučić za manjak patriotizma i, što je najvažnije, za delovanje, za rad, za pomoć Srbima bez obzira gde oni žive. Pa, naravno, kada napravite tolike autoputeve, otvorite tolike fabrike, dovedete tolike investitore, Srbija može i mora da vam bude zahvalna. Možete da ga ne volite, to je vaše pravo. Politika daje za pravo da posmatrate stvari iz različitih uglova i to je u redu, tako i treba da bude, ali ne možete da osporite da nikad se više nije gradilo i radilo. To jednostavno ne možete da osporite. Ne možete da osporite da je Vojska Srbija daleko moćnija nego što je bila pre sedam godina. Ne možete da osporite. Ne možete da osporite da su naše službe bezbednosti bolje i razvijenije nego što su bile pre sedam godina. Ne možete da osporite da nesumnjivo svaka od ovih službi, od Vojske do MUP, BIA, da svaka od njih ne radi, nijedna više ne radi po diktatu stranaca. Kod nas se stranci više ništa ne pitaju. Zato predsednik Vučić može da izađe sa ovakvom inicijativom, zato može da dođe, stane i kaže – otvaramo mogućnost za našu privredu, otvaramo mogućnost za naše privrednike, dajemo im priliku da trguju, da zarađuju, da putuju, zato što smo mi lideri u regionu. Konačno to postajemo. Zatvara se onaj ko se boji. Zatvara se onaj ko slabi. Onaj ko je jak, onaj ko može više da proizvede, ko može više da proda, taj se ne pomera. Taj može da dopusti kretanje. Svaki taj ko prođe preko teritorije naše zemlje, pa platiće putarinu, pa nasuće bar rezervoar goriva. Pa, što je to problem? Što je problem da prođe preko naše teritorije, da ostavi novac ovde? A, šta je problem da mi možemo da prođemo svuda? Šta je problem da se otvorimo dodatno? Šta je problem? Odmah da vam kažem, Vlada Republike Srbije ima veru u Srbiju, ima veru u našu privredu, ima veru u naše ljude. Mi to možemo. Mi smo ti prema kojima se okreće Balkan, a ne mi oko Balkana. I dok je tako uspešne Srbije, biće i Balkan i uspešan i miran. Aleksandar Vučić je poslednji slobodni lider u Evropi, poslednji koji može svakom da kaže šta god misli, poslednji koji može da kaže neću uvesti sankcije Ruskoj Federaciji, neću dozvoliti da se Republika Srpska na bilo koji način umanji, poslednji slobodni lider u Evropi, poslednji koji sme da kaže da neće da uđe u NATO pakt i poslednji koji sme da kaže da će se opremati i naoružavati gde god hoće i kako god hoće. Zato mu to i ne praštaju, zato trpi tolike napade, zato će ga napadati sa mnogih strana, zato što ni Evropa ni velike sile ne vole slobodne lidere, i to je jednostavno tako. Aleksandar Vučić je čovek koji iskreno vodi mirovnu politiku. Ja mu mnogo puta kažem i lično, kada razgovaramo sa njim, da ne verujem da svaki put sa druge strane ima iskrene sagovornike, da ne verujem da svaki put sa druge strane ima ljude koji iskreno veruju u mir, kao što veruje on. Svaki put mu kažem da razmisli i o tome kako će oni reagovati i koliko puta će pomisliti da mogu da zloupotrebe njegovu mirovnu politiku. Ja ne mogu da zaboravim da su ga u Srebrenici, kada je došao da iskaže svoje saučešće svim žrtvama, svim mrtvima, dočekali tako što su izvršili pokušaj ubistva na njega, a do dana današnjeg ne znamo ko je pokušao da ga ubije. To se nikada nikome ne bi desilo tamo gde je srpski narod. To se nikada nikome ne bi desilo tamo gde je država Srbija. Zato ne mogu da kažem da njegova ispružena ruka uvek ima kome da se pruži. Treba li da vas podsećam kako i koliko puta su se hrvatski državnici ovde osećali dobro i gostoprimljivog kako i dolikuje srpskom narodu koji je veliki i čestit narod, a kako se dočekuje Aleksandar Vučić u Zagrebu, obično se demonstracijama ustaša ili pretnjama da će srušiti svoju Vladu samo li ga budu videli. Primećujete li da se u Hrvatskoj svi svađaju oko svega, osim kada dođu do toga šta treba raditi Srbima i šta treba raditi sa Aleksandrom Vučićem. Mnogo puta kada razgovaram sa njim kažem mu da ne verujem da ima sa druge strane iskrene sagovornike i da svi podjednako žele mir, kao što ga želi on. On je poslednji slobodni lider u Evropi i ima hrabrost da se bori za mir i ima hrabrost da zadrži orjentaciju i politiku Srbije, ima pravo da zadrži Srbiju na putu i mira i prosperiteta. Neće Srbija nikad dozvoliti da je neko navede na sukobe i ratove. Dovoljno smo ratovali. Samo hoćemo da budemo spremni i sposobni da branimo svoju zemlju, da čuvamo svoj mir i da budemo preskupi za bilo koga ko misli da može da pokuša da napadne našu zemlju. Za to služimo i za to postojimo. Dame i gospodo narodni poslanici, verujem, čvrsto verujem da ćete podržati ovaj današnji predlog, da ćete pomoći građanima naše zemlje da imaju još jedan carinski prelaz, da ćete im dati mogućnost da brže završavaju svoje poslove, da ćete im dati priliku da se dobro osećaju, da ćete ima dati priliku da žive i rade tamo gde su rođeni. Drago mi je što oko ovog predloga nismo imali suštinskih razlika. Drago mi je što smo vodili plodnu i sadržajnu raspravu, dobru, plodnu, sadržajnu diskusiju. Drago mi je što ste još jednom pokazalo da svako ko sedi u ovoj Skupštini voli svoju zemlju, neće da joj naudi i da nijedna ideja, ma kakva ona bila izgovorena u Narodnoj skupštini, izgovorena sa poštovanjem prema sagovorniku, izgovorena sa poštovanje prema Republici Srbiji, nije i ne može da naškodi našoj zemlji i našem narodu. Našoj zemlji i našem narodu mogu da naškode samo oni koji koriste svaku priliku da pljunu svaki napor i svaki rad Republike Srbije, da nas prikažu u najgorem i najlošijem svetlu, da sve naše prijatelje uvrede, povrede i pošalju strašnu i uvredljivu poruku da nikada i nigde ne treba biti sa Srbima, jer ti na kraju uvek pljunu u ruku, jer na kraju te uvek povrede, na kraju te uvek uvrede. Ma kakva bila ta manjina, ali tu manjinu će koristiti baš za to, koristiće je uvek za tako nešto, kao što koriste ovog nesretnog špijuna Obradovića koji treba da pokaže kako je dobro i normalno podatke iz vojne fabrike iznositi i prodavati strancima. U kojoj to privatnoj firmi smete da iznesete podatke i date ih konkurenciji, a treba da bude herojski čin što iz vojne industrije, iz vojne fabrike predajete podatke strancima? U kojoj to zemlji na svetu se zove uzbunjivanje, a gde ne bi bila špijunaža? Žao mi je što Srbija mora da raspravlja o takvim stvarima. Žao mi je što moramo da govorimo i o takvim ljudima. Žao mi je što u ovoj zemlji takvi ljudi mogu da prođu. Žao mi je što možete da ih pravite herojima. Žao mi je što ne nazovemo stvari pravim imenom. Onaj ko predaje poverljive informacije iz vojne industrije strancima je špijun i nikako drugačije. Dame i gospodo, hvala vam na vremenu koje ste posvetili, hvala vam na upornosti, očekujem vašu podršku, a vi i ja ćemo se ponovo videti već sutra po drugoj temi, ali suštinski istoj temi. Hvala.
Zahvaljujem ministru na njegovom izlaganju. Zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu zakona. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona. Molim vas samo da utvrdimo kvorum pre nego što nastavimo sa radom. Molim, uvažene poslanike, da se ne igraju sa karticom. Stalno neko ubacuje, izbacuje i ne mogu da očitam da li postoji kvorum za dalji rad ili ne. Jednom kad ubacite, molim vas da više ne pomerate karticu, jer je nemoguće da utvrdim koliko ima poslanika. Zahvaljujem. Prisutno je 126 poslanika. Odbor za kulturu i informisanje na osnovu člana 168. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine predložio je, da se po hitnom postupku, uvrsti u dnevni red sednice tačka – Lista kandidata za člana Saveta regulatornog tela za elektronske medije, koju je podneo Narodnoj skupštini 25. decembra 2019. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog i molim poslanike da se izjasne. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 125 poslanika, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao – jedan poslanik. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog i uvrstila ovu tačku u dnevni red. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika, i za to po Poslovniku moram da dam određeno vreme od 10 minuta, jer se to predaje na pisarnici. Znači, nastavljamo sa radom po prijavi za nekih pet, šest, do 10 minuta kada završe šefovi poslaničkih grupa svoj posao. Odmah nastavljamo sa radom. [[Posle pauze.]] Poštovane Dame i gospodo, možemo da nastavimo sa radom. Shodno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres o LISTI KANDIDATA ZA ČLANA SAVETA REGULATORNOG TELA ZA ELEKTRONSKE MEDIJE Pitam izvestioca nadležnog Odbora, narodnog poslanika dr Mirka Krlića, da li želi reč? Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Da bismo ovaj posao priveli kraju zbog koga su četiri odbora intenzivno zasedala ovih dana, ja ću se truditi da taksativno navedem sve ono što je Odbor u stvari uradio i kako je izgledala procedura. Odbor za kulturu i informisanje, na sednici održanoj 27. novembra 2019. godine, konstatovao je da su članovima Saveta regulatora Milošu Rajkoviću, Slobodanu Veljkoviću i Božidaru Nikoliću, koji su za članove Saveta regulatora izabrani Odlukom Narodna skupštine 5. maja 2011. godine mandat istekao 5. maja 2017. godine. Član 7. Zakona o elektronskim medijima utvrđeno je da Savet regulatora ima devet članova koji se biraju iz reda uglednih stručnjaka iz oblasti koje su od značaja za obavljanje poslova iz nadležnosti regulatora i da su ovlašćeni predlagači za člana Saveta regulatora, pored ostalih, i nadležni Odbor Narodne skupštine, Udruženje filmskih, scenskih, dramskih umetnika i Udruženje kompozitora u Republici Srbiji i nacionalni saveti nacionalnih manjina. Odbor je na sednici održan 27. novembra 2019. godine doneo Odluku o pokretanju postupka za predlaganje kandidata za izbor članova Saveta regulatora za elektronske medije. Tekst javnog poziva za predlaganje kandidata za izbor članova Saveta regulatora za elektronske medije objavljen je 27. novembra 2019. godine u „Službenom glasniku RS“, a 28. novembra 2019. godine u dnevnom listu „Politika“ i na veb sajtu Narodne skupštine, neposredno je uručen svim poslaničkim grupama u Narodnoj skupštini istog dana. Na osnovu člana 10. stav 2. Zakona, poslaničke grupe u Narodnoj skupštini i organizacije koje ulaze u krug organizacija koje zajedno čine jedinstvenog ovlašćenog predlagača su dostavile svoje predloge Odboru u propisanom roku. Uz predloge kandidata, dostavljena je sva potrebna dokumentacija propisana zakonom i javnim pozivom. Odbor za kulturu i informisanje, na sednici održanoj 23. decembra 2019. godine, utvrdio je listu kandidata za člana Saveta regulatora za elektronske medije, kao i listu organizacija koje zajedno čine jedinstvenog ovlašćenog predlagača, a koje su predložili sledeći ovlašćeni predlagači: nadležni Odbor Narodne skupštine, Udruženje filmskih, scenskih, dramskih umetnika i Udruženje kompozitora u Republici Srbiji i nacionalni saveti nacionalnih manjina. Odbor je na istoj sednici utvrdio konačan predlog dva zajednička kandidata Udruženja filmskih, scenskih, dramskih umetnika i Udruženja kompozitora u Republici Srbiji, koji su na sastanku održanom 24. decembra 2019. godine utvrdili dogovorom konačan predlog za dva kandidata za člana regulatora. Konačno, na sednici održanoj 25. decembra 2019. godine Odbor je obavio javni razgovor sa kandidatima za člana Saveta regulatora u skladu sa članom 11. stav 8. Zakona. Naravno, Odbor je predložio da Narodna skupština u skladu sa članom 168. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine donese odluku o izboru članova Saveta regulatora za elektronske medije po hitnom postupku, odnosno da se odluka o izboru člana Saveta regulatora uvrsti u dnevni red sednice Narodne skupštine koja je u toku, tako da bi omogućio nesmetan rad ovom organu. Meni samo ostaje da se svim članovima Odbora za kulturu i informisanje zahvalim na radu. Ovih dana je zaista vrlo bilo dinamično u Odboru ali, eto, uspeli smo da uz maksimalni doprinos svih članova Odbora koji su se potrudili da budu prisutni dođemo do šest kandidata i da to predložimo plenumu koji treba da odluči ko će biti članovi regulatornog tela. Iskoristiću samo priliku pošto smo imali prilike da razgovaramo i sa predstavnicima nacionalnih manjina, oni su takođe danas bili prisutni, da njima posebno, a i naravno svim građanima, a i gledaocima naše plenarne sednice čestitam Božić, svima koji to u ovom trenutku slave, a kandidatima želim da budu izabrani ako to, naravno, plenum dozvoli i da u najboljoj volji obavljaju posao koji je pred njima. Hvala.
Zahvaljujem. Prvi predstavnik poslaničke grupe Aleksandar Šešelj ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, trebali bi da se malo vratimo unazad da bi shvatili šta se danas ovde u ovoj sali dešava. Mi smo ukazivali na nedemokratske procedure i rad narodne skupštine koji se sveo na jedan protočni bojler, gde nije bilo važno da li ima rasprave, ko raspravlja, o čemu se priča, da li mi imamo kada raspravljamo o budžetu 60 ili 70 tačaka dnevnog reda, važno je samo bilo da se ispuni forma i nikog nije ništa drugo zanimalo. Kao i što su bile sednice po hitnom postupku, dakle, apsolutno nije bilo ni poštovanja neke demokratičnosti, a nikog to nije ni zanimalo. Mi smo ukazivali još od početka ovog saziva da Narodna skupština treba da donese novi Poslovnik koji treba da da veća prava opozicionim poslaničkim grupama, a ne da neko bude ograničen npr. na dva minuta, a ministri da mogu da govore neograničeno, da može neko da bude izabran na listi jedne političke stranke, a posle toga u mandat svoj miraz da u neku drugu političku stranku u koju pređe. Mi smo imali u ovom sazivu nekoliko takvih ljudi koji su čak i više od jednom promenili političku stranku i to svaki put sa sve svojim mandatom. Vi ste naravno bili na to sve gluvi, nije vas to zanimalo, a onda se letos desilo nešto što je promenilo iz korena, iz temelja rad Narodne skupštine. Grupa nevladinih organizacija pod pokroviteljstvom Džordža Soroša je sazvala na sastanak vladajuće stranke i prozapadne opozicione stranke. U tom momentu vi ste zaboravili sve vaše razlike, šta je taj Đilas pokrao, kako je on jedan zločinac, zlikovac, šta je sve radio i oni su zaboravili šta ste sve vi radili, kakvi ste i odazvali ste se i u 24 sata on vas je sve okupio za istim stolom, sa sve naređenjima šta sve treba od sada da se radi i šta treba sve da bude izglasano u Narodnoj skupštini. Da ne govorim o tome da Nacionalni konvent za saradnju sa EU je vama važniji nego bilo koja poslanička grupa u Narodnoj skupštini, da ste samo čekali i samo vam je trebao izveštaj Evropske komisije da biste znali i primetili da ovde nešto ne valja, a do tada ste se hvalili i falili ste se kako ste tolerantni, a ukazivali ste na te anomalije, što se tiče pre svega Poslovnika, kako je to pre vas donela DS, pa evo im ga sad taj Poslovnik. Od tog sastanka na Fakultetu političkih nauka ponašanje vladajuće stranke se promenilo. Vladajuća stranka je prema toj koaliciji nevladinih organizacija, a podsetiću vas, to su ove organizacije što mediji podržavaju Vladu Srbije, govore kako rade Vučiću o glavi, kako hoće da skinu Vučića, kako hoće da upropaste, unište Srbije i šta sve neće. To je Fond za otvoreno društvo, pod pokroviteljstvom Džordža Soroša, to je Kuća ljudskih prava, to su građanske inicijative, to je JUKOM, to je Helsinški odbor za ljudska prava, to su najpoznatiji srpski izdajnici danas u našoj zemlji, to su oni koji su ove zakone napravili i ova naređenja uputili vladajućoj većini na izvršenje. Zato se danas menja i Savet REM-a. Zato smo pre toga imali rasprave oko zakona koji se pre svega tiču izbora izbornog procesa, ne zato što je to naša potreba, nego zato što je to bilo vaše naređenje. Vi ste pokazali u celom tom procesu jednu servilnost, pokazali ste da ispunjavate naloge, diktate koji dolaze iz inostranstva, jer da su vas suštinske promene zanimale, vi biste slušali šta pričaju poslaničke grupe, primetili bi sami šta sve ne valja u Narodnoj skupštini i šta sve ne valja u izbornom procesu. Primetili bi da jedan predsednički kandidat ima četiri puta više vremena na televizijama sa nacionalnom frekvencijom, nego svi ostali predsednički kandidati zajedno. Nije to trebao niko iz Evrope da dođe da kaže, to se valjda videlo. Ne, nije vam to smetalo nego ste čekali da dođe diktat iz inostranstva preko nevladinih organizacija, koje ne misle Srbiji ništa dobro i onda ste počeli da idete u ispunjavanje toga. Onda se hvalite, opravdavate to i govorite kako je to u stvari dobro za Srbiju. Eto, to je slika i prilika svih ovih događaja i jedan od razloga, ali osnovni razlog zašto mi danas raspravljamo o ovome. Ja sam bio na sednici Odbora za kulturu. Članovi Odbora za kulturu, iako je tu bilo i dopuštena je bila rasprava, bilo je vremena, ali oni su svi došli već sa nalogom, već su došli sa nečijim tuđim mišljenjem kako treba da glasaju. Najmanje je važno bilo kakve su biografije kandidata koji su predloženi. Već je bilo određeno ko će tu da prođe i to je bila puka formalnost da se taj Odbor održi. Šta smo još imali prilike da čujemo u poslednjih godina u ovoj sali? Imali smo prilike da čujemo da ovde predstavnici vladajuće većine prebrojavaju ko je s kim u koalicijama na lokalnom nivou, ko je kakav, šta je ko radio, gde je ko šta pokrao, prevario, šta sve nismo čuli o tim koalicijama na lokalnom nivou. Naravno vladajuća većina i SNS nikada nije gledalo to iz svoje perspektive, pa da primete da su u koaliciji sa Nenadom Čankom na nivou grada Novog Sada, dakle SNS i LSV, u beogradskoj opštini Vračar u koaliciji su SNS i Liberalno demokratska partija i to kandidat sa izborne liste DS je preleteo u naprednjački tabor član LDP i doveo naprednjake na vlast na Vračaru. U Priboju, Prijepolju i Tutinu vladajuću većinu u tim opštinama čini koalicija SNS i Stranke demokratske akcije Sandžak. Dakle, to je onaj Sulejman Ugljanin, što mu neće nikada Vučić neće dati fotelju, samo ćemo mu dati lokalnu vlast. Ali, isti taj Sulejman Ugljanin koji govori za Srbiju da je ona fašistička država, da Srbi osim što su izvršili genocid u Srebrenici, da su ga izvršili u Sandžaku pre 1.000 godina, da je Stefan Nemanja jedan ratni zločinac, jedan otvoreni separatista koji priznaje nezavisnost Kosova, koji videli smo i šuruje sa tim kosovskim Albancima protiv kojih se mi, valjda navodno borimo. Znamo otprilike ko je taj čovek. Možda je moglo tada da se kaže, znate lokalni odbori i lokalne vlasti nisu to republički nivo, tu se ljudi bave komunalnim temama, problemima koji mogu da se reše preko te opštine, to ne znači da je naša politika na nacionalnom nivou ista. Kada vladajuća većina u Odboru za kulturu i informisanje glasa za predlog LDP, LSV i Stranke demokratske akcije Sandžaka, tu više nema lokalnog nivoa. Tu se pokazuje otvorena ideološka bliskost između te dve stranke tj. te koalicije i te stranke sa druge strane. Nije taj kandidat za koga su naprednjaci već glasali po nalogu, najbolji, nego je taj kandidat kandidat Milana Antonijevića i Fonda za otvoreno društvo. Dakle, ovi evropljani koji su ovde bili, poslanici evropskog parlamenta, bivši poslanici evropskog parlamenta koji su u Narodnoj skupštini proteklih meseci vodili glavnu reč, ti kandidati su njima po volji. Judita Popović je kandidat LDP, LSV i Stranke demokratske akcije Sandžak. Naprednjačka većina je glasala da taj kandidat bude izabran u Savet regulatornog tela za elektronske medije. To je već republički nivo i pokazuje vašu bliskost, vašu koaliciju koju imate sa LDP. Iz kog drugog razloga biste mogli da izaberete tu osobu kada ona apsolutno ništa drugo od referenci nema, osim što je stran stranke otvorenih srpskih izdajnika. Liberalno demokratska partija je jedna izdajnička stranka sa antisrpskom politikom. Predsednik te stranke, Čedomir Jovanović je pre svega poznat po umešanosti u kriminal u poslednjih 20 godina. Iz pocepanih patika i četiri zuba u glavi je postao neko i nešto u Srbiji, a onda je postao jedan od najmoćnijih mafijaša i kriminalaca, evo koji traje i do 2019. godine. On tiho podržava vladajuću većinu i SNS, jer zna ukoliko ne podržava Vučića, u suprotnom će biti u zatvoru zbog svih tih mahinacija koje je radio sa tim robnim rezervama, preko te firme koju njegova porodica poseduje. To je otvoreno iz računa, nema nikakvih problema, to nije sporno. Ali, sporno je kada naprednjaci poprime njegove karakteristike i karakteristike te stranke zato što je to nešto što je najgore u Srbiji. Ta stranka poziva Srbiju da prizna nezavisnost Kosova. Ta stranka otvoreno govori da su Srbi izvršili genocid u Srebrenici. Ta stranka opravdava zločinačko bombardovanje Srbije i otvoreno se zalaže za članstvo u NATO paktu. Ta stranka kaže za Republiku Srpsku da je to genocidna tvorevina. A, vi tu stranku na ovaj način podržavate i u Savet Regulatornog tela za elektronske medije niste postavili kandidata koji je bio predlog vaše poslaničke grupe, nego ste umesto toga podržali kandidata Liberalno-demokratske partije i Lige socijaldemokrata Vojvodine i Stranke demokratske akcije Sandžaka. (Aleksandar Martinović: Nismo ni imali kandidata.) Trebali ste da ga imate, bolji bi možda bio nego član LDP-a. Dakle, Liga socijaldemokrata Vojvodine, isto iz te poslaničke grupe kojoj pripada i LDP, koji su predložili ovog kandidata, to su vaši koalicioni partneri iz Novog Sada, na nivou grada Novog Sada ste vi sa njima u koaliciji. To je isto tako jedna izdajnička stranka, koja poziva na separatizam u Vojvodini, isto misli da republika Kosovo nezavisna država i naravno da se u Srebrenici desio genocid. Stranka demokratske akcije, već smo o tome rekli, vaši koalicioni partneri Sulejman Ugljanin iz Priboja, Tutina i Prijepolja, više puta i ministri u Vladi i Aleksandar Vučić i predstavnici vladajuće većine se izjasnili o tom čoveku kao jednom otvorenom neprijatelju Srbije i jedan od onih koji su u koaliciji ovoj tajnoj, zajedno sa DS i ne znam već sa kim, koji rade Vučiću o glavi, ispod onih omči za Vučića i tako. Vi danas glasate za tog kandidata. Šta to govori o vama? To govori o vama da umesto da uradite sve da to mišljenje antisrpsko ne promovišete, da ono nema toliko otvoren pristup u javnosti, da ukažete ko su ti ljudi koji to govore, vi zbog diktata iz inostranstva prelazite i preko toga što je pogubno za Srbiju i pokazujete na taj način da vam je pre bilo čega, dakle pre svega ostalog, bitno šta će vama da kažu Milan Antonijević, Fond za otvoreno društvo, Evropski parlament, Žene u crnom i svi ti zbog kojih u poslednjih meseci sve ovo radite, pokazuje da najbolje reagujete na pritiske. Pokazuje da nemate svoj stav i svoju samostalnost. Važnije vam je da se oni vaši zapadni partneri, koji su učestvovali u vašem dovođenju na vlast, kada su vam i tri sata pre zatvaranja biračkih mesta čestitali, iako se još u Srbiji glasalo, najvažnije vam je da se oni protiv vas ne okrenu. Zato se na ovaj način ovako sramotite. Druga stranka koja je predložila kandidata u Odbor za kulturu i informisanje je stranka koja je nastala od ukradenih mandata sa liste "Dosta je bilo". Vi ste ovde govorili više puta o nekim pripadnicima prozapadnih stranaka, kako su oni preletači, kako je jedna izvesna osoba menjala stranke tri, četiri puta, kako ona radi protiv Srbije, čak je i predsednica Narodne skupštine o tome govorila, ovi socijalisti podneli Predlog zakona o izboru narodnih poslanika, a dajete legitimitet određenoj grupi ljudi koja se našla u Narodnoj skupštini tako što su Saši Raduloviću poslali biografije na mejl. I sad su se oni odvojili, sa sve mandatima koje je ta lista osvojila i oni sad, po vama, imaju legitimitet da bilo šta predlažu i da učestvuju. Sad ta stranka nešto smatra, ta stranka nešto misli i jednostavno govorite da je mišljenje te stranke važno za našu javnost. Mene još jedna stvar zanima. Socijalistička partija Srbije, vaš koalicioni partner, a i neki od vas koji ste nekad bili u SRS, kako ćete da danas, kada budete glasali, ili kad već bude glasanje za to, glasati za osobu da se izabere u ovaj savet koja je nakon što je Slobodan Milošević, bivši predsednik države, ubijen u Haškom tribunalu, slavio na Kalemegdanu puštajući balone i u nekrofilnom uzbuđenju se radovao po ulicama Beograda? Pre svega me zanima kako će to socijalisti da urade, ali zanima me i šta ćete vi da kažete povodom toga. To su ljudi koji su po vašoj meri. To su ljudi koje vi podržavate, jer znamo da ta stranka, Liberalno-demokratska stranka, više i ne postoji. Ne bi postojala da je vi ne održavate u životu. Predsednik te stranke na izborima na svom biračkom mestu gde živi i glasa dobio je samo dva glasa. Bez vas ta stranka ne postoji, a vi je vraćate u život. Zato što je to važno za vaše partnere iz EU. I ništa drugo. Ne zbog kvaliteta REM-a, ne zbog političkog pluralizma u Srbiji, već isključivo što hoćete nekom da se dopadnete, ne smete nikog da naljutite i ne smete da pokažete kičmu. Vi niste glasali za predlog Srpske radikalne stranke. To je bio Dragomir Antonić, koji je ubedljivo najbolji kandidat sa ove liste. To je vaše pravo, možete da glasate za koga god hoćete, ali niste glasali zato što je on loš kandidat i zato što nema iskustva i zato što je nemoralan ili bilo šta drugo, vi za njega niste glasali zato što je iz patriotskog miljea, a ne antisrpskog, zato što je nacionalan, a ne izdajnik. Jer, da je on govorio o genocidu u Srebrenici, on bi možda bio povoljan kandidat po vas, povoljan kandidat za vaše mentore i ne biste onda imali problema. Zato danas SNS za Savet regulatornog tela za elektronske medije glasa za člana predsedništva Liberalno-demokratske partije. To je već otvoreno vaše savezništvo. Ja mislim i SRS da LDP ne misli ništa dobro Srbiji, srpskom narodu i da nema nikakvog razloga za tu vašu novu koaliciju. Mislim da ste pokazali da umesto interesa Srbije, da umesto onoga što je dobro za Srbiju, vi to zanemarujete i samo sprovodite diktat iz inostranstva.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč od ovlašćenih predstavnika? Reč ima Vladimir Đurić. Izvolite.
Hvala, predsedavajuća. Danas smo u poziciji da posle duže vremena biramo, odnosno raspravljamo o kandidatima za izbor na tri nepopunjena mesta u Savetu REM-a. REM je tema u političkoj javnosti Srbije u poslednje vreme. Vrlo često se iz opozicije čuju primedbe na stanje u medijima i na rad REM-a, ali je verovatno većini građana manje poznato kako to zapravo Savet REM-a i rad tog tela utiče na njihove svakodnevne živote, pa bih iskoristio ovu priliku da probam da napravim tu vezu, kako bih građanima ovu raspravu možda ipak učinio relevantnijom za njihovu svakodnevnicu. Tržište elektronskih medija je u osnovi kao i svako tržište. Kao što zakonitost ponašanja na tržištu kapitala kontroliše Komisija za hartije od vrednosti, koja kontroliše zakonitost ponašanja učesnika, recimo, na Beogradskoj berzi, kao što zakonitost ponašanja učesnika na tržištu i način na koji oni konkurišu jedni drugima kontroliše, recimo, Komisija za zaštitu konkurencije, tako i zakonitost ponašanja pružalaca medijskih usluga treba da kontroliše REM, dakle, regulator elektronskih medija. Kod nas u našoj praksi i u istoriji naše državnosti postoji stalna tradicija i tendencija da državna uprava kroz svoja ministarstva i druge državne organe kontroliše sva tržišta, pa tako i dalje naša nezavisna regulatorna tela nemaju tradiciju i naviku da se odupiru uticaju države i njenih funkcionera. Čak se prečesto u našoj javnosti smatra potpuno i prirodnim da se država meša u sve, pa i u kontrolu svih tržišta, previđajući tu potencijal zlonamernog uticaja političkih centara moći, koji vas uzurpacijom medija zapravo lako mogu ubediti da državna milostinja od tri ili pet hiljada dinara mogu predstavljati ono najviše što od života zapravo imate pravo da očekujete, jer je ceo svet, naročito onaj u našem okruženju, neprijateljski i na ivici rata i raspada, pa je siromaštvo u kom živite potpuno prirodna posledica svega toga i zapravo vi formirate kao građanin sliku da ni na kakva velika očekivanja vi zapravo i nemate pravo. Zato REM i jeste važan za porodične budžete građana, jer je on od presudnog uticaja na njihovu informisanost i formiranje očekivanja građana. Svrha postojanja Regulatora elektronskih medija upravo i jeste da bude svojevrsna brana neprimerenom uticaju političkih centara moći, pre svega uticaja na uređivačku politiku medija, jer mediji, privatni ili državni, potpuno svejedno, svakako su dužni ne narušavati Ustavom zagarantovano pravo građana na istinito, celovito i pravovremeno informisanje. Zato je nezavisnost REM presudna i važna i za očuvanje ustavnog poretka i vladavine prava. Zato je važno da REM ne bude isturena ekspozitura državne uprave, jer onda neće biti nezavistan. On mora biti četvrta grana vlasti, nezavisna od sudske, zakonodavne i izvršne vlasti, podložna kontroli samo sudske vlasti. Kada je reč o načinu na koji Zakon o elektronskim medijima neguje nezavisnost REM u svom radu, tu postoji barem nekoliko pozicija koje su sporne. Jedna je odobravanje opštih akata kojima REM reguliše svoj rad, jer po zakonu statut mora da odobri Ministarstvo kulture i informisanja, finansijski plan mora da dobije saglasnost Odbora za finansije, Odbora za kulturu i informisanje, cenovnik kojim REM određuje visine naknada koje će izračunavati pružaocima medijskih usluga takođe je predmet odobravanja od strane izvršne vlasti i neko u izvršnoj vlasti vrlo lako može da kaže - ovaj finansijski plan korigujte u pogledu prihoda i vaših zarada i broja zaposlenih, kadrovske i tehničke opremljenosti na niže i da na taj način smanji i kadrovski i materijalno-tehnički i operativni i finansijski potencijal REM i stavi ga na neki način u zavistan položaj. Naravno, ono što je u konačnosti i najproblematičnije u pogledu očuvanja nezavisnosti REM jeste zakonska metodologija izbora članova Saveta REM i činjenica da u konačnosti politički sistem daje presudan glas na sastav Saveta REM, jer ko god bili ovlašćeni predlagači koji kandiduju članove za sastav Saveta REM, kako god oni dogovorili imena i prezimena svojih kandidata, u konačnosti za člana Saveta REM ne može biti izabrano lice za čije biranje saglasnost nije dalo najmanje 126 narodnih poslanika u plenarnom zasedanju Narodne skupštine. Dakle, tačno je, stoji primedba da će izbor nedostajuća tri člana Saveta REM-a, na neki način, biti posledica političkog dogovora, što dovodi u pitanje otklanjanje političkog uticaja na rad Saveta REM-a i, na neki način, ide u prilog argumentu da politički uticaj na rad REM-a neće biti otklonjen, nego će samo biti drugačije balansiran, ali takav je postojeći zakon. Od malo demokratije gore je samo nemanje demokratije uopšte. Dakle, ovo može sada, izbor tri nedostajuća člana Saveta REM-a, može biti prvi korak u dobrom pravcu na putu dugom hiljadu koraka, ali put od hiljadu koraka prelazi se tako što se najpre načini prvi pomak. Ono što je nužno, nužno je ne zaustaviti se na ovom koraku, jer, kako rekoh, ovo jeste plod nekog političkog dogovora koji je proistekao na predizbornom dijalogu vlasti i opozicije koji je uz posredničke usluge Evropskog parlamenta i delegacije EU u Srbiji sprovođen. Taj politički dogovor podrazumeva zamenu još dva postojeća člana Saveta REM-a. Hajde da pretpostavimo da će to biti upravo onaj član Saveta REM-a koji je obraćajući se narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini, koji ga, inače, biraju u sastav Saveta REM-a, rekao poslanicima – ostavite nas na miru. Lično mislim da se taj član Saveta REM-a, koji je, inače, prvi kome mandat ističe, upravo takvim odnosom i vređanjem dostojanstva Narodne skupštine kandidovao da baš on bude jedan od tih dvoje koji će biti zamenjeni. Šteta je što ovo nije rađeno mnogo, mnogo ranije, šteta je što je iskorišćen defekt u zakonu koji omogućava Narodnoj skupštini da se jednostavnim suzdržavanjem od glasanja Savet REM-a dovede u situaciju da ni jedan kandidat za člana ne bude izabran i da sastav Saveta REM-a u krnjem sastavu funkcioniše godinama, jer nema zakonske odredbe koliko dugo član Saveta REM-a može biti neizabran, odnosno koliko dugo to mesto može ostati upražnjeno. Sve to, uz ono što sam već rekao, predstavlja defekte u našim zakonskim rešenjima i to je svakako nešto čime se Narodna skupština zarada negovanja medijskog pluralizma i slobode izražavanja mora pozabaviti i u budućnosti. Zbog toga Stranke moderne Srbije pozdravlja najavu koja je stigla i od strane evropskih predstavnika, koji su ponudili svoje posredničke usluge, i od strane vlasti koja je to prihvatila da se ovaj predizborni dijalog uz posredovanje evropskih institucija nastavi i nakon narednih izbora. Ono što ću samo reći na kraju, ako je EU kriva što nam pomaže da unapredimo svoje nezavisne i regulatorne institucije, da ih učinimo demokratičnijim, da ih učinimo otpornijim na politički uticaj iz kojeg god centra političke moći taj uticaj dolazio, iz vlasti, iz opozicije, iz sudske vlasti, iz izvršne, nebitno. Ako je to krivica evropskih predstavnika, ja im se zahvaljujem na posredničkim uslugama i na pomoći da Srbija razvije svoje nezavisne, regulatorne i sve druge državne institucije i da unapredi svoju demokratiju, medijske slobode, slobodu izražavanja i uopšte politički pluralizam. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? Da li se neko od ovlašćenih javlja? Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović.
Zahvaljujem. Mislim da je, možda, ne znam, da li je iz dosadašnjih izlaganja jasno da je ovde reč o jednom ipak vanrednom postupku, o jednom presedanu svojevrsnom, kojim se pokušava nadoknaditi nešto što do sada nije učinjeno, a što je bilo obaveza i ove Skupštine i ovih institucija, da se popuni članstvo REM-a. Mislim da je jasno, čak i onom ko je površno pratio debate poslednjih dana, ne samo u Skupštini, ne mislim samo u plenumu, nego i oko Skupštine, da je ovo sada, ova ubrzana, neki bi rekli zbrzana, procedura u velikoj meri, ako ne i glavnim delom, posledica političkog dogovora i rezultat toga razgovora vlasti i opozicije u skupštini, a pod pokroviteljstvom ili uz posredovanje poslanika ili delegacije Evropskog parlamenta. Dakle, mi smo, posle tri godine, činimo ili ćemo sada, ovih dana, po isteku ili pred sam istek ove kalendarske godine i ovog zasedanja, izvršiti nešto što je bila obaveza da se učini još tamo negde maja 2017. godine. Za tri člana Saveta REM-a koje ćemo sada birati mandat je istekao 5. maja 2017. godine. Procedura za njihov reizbor, odnosno ne reizbor, nego izbor njihovih naslednika, je trebala da bude pokrenuta i sprovedena pre toka. Mi praktično pune tri godine kasnimo sa nečim, a tu nam nije bio problem niti, ne znam, pare, niti pritisak sa zapada, istoka ili slično, nego jedna, rekao bih, delom inercija, a delom pogrešna računica ili kalkulacija, pre svega vladajuće većine, jer ona o tome odlučuje. Ne mogu da poreknem činjenicu da su ovi kandidati, barem većina njih, koji su se sada pojavili, ljudi koji ispunjavaju, ili većinom ispunjavaju uslove, iz njihovih biografija, uz jedan izuzetak, uzgred, budi rečeno, se vidi da su ljudi koji se bave medijima, koji imaju ugled u svojoj struci i težinu i imaju veze, kažem, sa medijima, što je dosta važno kada birate nekog u Savet REM-a. Tako da, da je procedura normalna i uobičajena, ne bi bio problem da se u skladu sa nekim afinitetima, političkim i personalnim, mi opredelimo za nekoga ko nam je bliži, za koga mislimo da će bolje vršiti tu funkciju. Jer, nemojmo zaboraviti, REM je jedna od velikih institucija oko kojih postoji konsenzus, i vlast i opozicija nemaju mnogo toga ovde, da loše radi svoj posao i oni o kojima REM odlučuje ili na koje treba da ima uticaj. Oni koje REM treba da reguliše, pre svega, a to su elektronski mediji, a pre svega nacionalni, odnosno Javni servis, državna televizija, da loše radi svoj posao Javnog servisa. Oko stepena te kritičnosti i nezadovoljstva se možemo ne složiti, posebno se ne slažemo oko toga šta je loše u radu, recimo, javnog servisa koji, ponavlja za one koji ne znaju reguliše REM ili čijim radom reguliše i koordinira REM. Ne slažemo se oko toga, ali se slažemo da nismo zadovoljni. Sa stanovišta opozicije, javni servis godinama ignoriše opoziciju i favorizuje vladajuću stranku. Sa stanovišta nekih kolega iz vlasti i članova Odbora za kulturu sa kojima smo imali prilike da razgovaramo, oni su više puta izražavali svoje nezadovoljstvo jer su smatrali da državna televizija, odnosno javni servis, zapravo favorizuje opoziciju, mada ne znam kako su došli do tog zaključka, i nedovoljno promoviše aktivnosti vlasti. To su, kako bih rekao, ne može i jedno i drugo biti tačno. Mislim da je tačno ono što je govorila opozicija, ali šta god da je, svi smo se slagali da loše radi taj Javni servis i da onaj ko treba da ga reguliše, odnosno ne samo njega nego rad elektronskih medija, regulator, ne radi svoj posao i pri tome radi na samoj granici punovažnog odlučivanja jer se tri godine popunjava broj članova REM. To ne mojom ili ne znam nekom odlukom i voljom nekoga sa ove strane, već procenom ili kažem inertnošću ili propustom vladajuće većine, to nije popunjeno. Sada odjednom, kao rezultat tog političkog dogovora, kao rezultat posredovanja i da kažem, intervencije Evropskog parlamenta, međunarodnih posrednika, se sva procedura sprovodi neverovatnom brzinom, neverovatnim tempom. Prekjuče smo imali sednicu Odbora za kulturu, juče su se sreli ovi ovlašćeni predlagači da razmotre i utvrde listu, danas je već Odbor za kulturu utvrdio to i danas je to sada, posle sat vremena sednice Odbora, je to već na dnevnom redu. Dakle, govori o jednoj ubrzanosti, koja je očigledno rezultat nekog dogovora, prisustvovao sam jednim delom, naravno, tom dogovoru i obećanja, mislio sam ishitrenog, mislio sam nerealnost, ali, evo sad se ispostavilo da nije i da će se uspeti stati u te rokove, obećanja koje je predsednik, odnosno predsednica Skupštine dala tom prilikom u razgovoru sa opozicijom, uz posredovanjem dela opozicije koji je bio prisutan, a zapravo obećanje koje je dato predstavnicima Evropskog parlamenta. Smatrao sam da nije ni smak sveta i da se uđe u januar i da se to ipak nekako malo, rekao bih, koliko toliko realnijim i normalnijim rokovima, ta stvar završi. Ovde ima elemenata ovako obećane brzine koja će formalno biti ispunjena, odnosno taj rok koji je dat do Nove godine će biti izabrana ta tri nedostajuća člana REM-a. Nisam siguran da će taj izbor popuniti ono kvalitativno ili, bar u neophodnoj meri popuniti legitimacionu rupu, ili rupu poverenja, ili ponor poverenja koji postoji u javnosti prema radu ove institucije. U stvari, tu ne govorim o opoziciji ili delu opozicije koji ih kritikuje i koji je nezadovoljan i koji čak nije ni učestvovao, bar ne direktno, ali jeste indirektno u ovim razgovorima sa međunarodnim, odnosno evropskim posrednicima. Ne, mislim da postoji temeljno nezadovoljstvo stanjem u našim medijima i za one koji znaju ko je za to glavni i odgovorni, bar formalno, to jeste ovo regulatorno telo za elektronske medije, odnosno REM. Na ovakav način ispunjenje obaveze da se taj rok popuni posle, ponavljam, naglašavam tri godine kada to nije učinjeno, baca sumnju da je ovde opet politička volja bila presudna i odlučujuća, makar u ovom roku, makar da se ovaj rok ispuni, a možda i prilikom izbora kandidata. Ovi kandidati, uz izuzetak jednog, dakle, kažem formalno, ispunjavaju uslove, formalno ispunjavaju svi, ali i sadržinski da mogu da obavljaju taj posao, ali mislim da atmosfera u kojoj se ta popuna i kažem brzina, sa kojom se ta popuna dešava, ostavlja prostor za sumnju ili dilemu da će zapravo, samo u punijem sastavu REM nastaviti po starom. Nisam siguran da će ljudi koji su na ovakav način izabrani imati snage, političke volje i kapaciteta da zaustave ovaj trend i ovu inerciju i ovu pasivnost, u najboljem slučaju pasivnost, koju je do sada REM, odnosno ovaj regulator pokazivao i omogućavao da stanje u medijima bude tako kavo jeste, pri čemu, ponavljam, to i ne treba smetnuti s uma, to nije REM, nije to telo koje je zaduženo za javni servis, mada naravno, ima najviše ovlašćenja prema javnom servisu, prema državnoj televiziji, nego je to telo koje treba da reguliše rad elektronskih medija sa nacionalnom frekvencijom, i ne samo njih, nego svih koji koriste resurs javno dobro, zvano frekvencija. To do sada nije bio slučaj. Stanje u medijima je ste katastrofalno, i mislim da, bez obzira što na promene koje sam ja konstatovao, pa su me onda neke kolege kritikovale iz opozicije da ima promena u radu, pre svega državne televizije, odnosno javnog servisa, da ima izvesnog otvaranja poslednjih godinu dana, da ima nešto više opozicije, zaista na programima javnog servisa, pa su onda rekli da to nije tačno. To jeste tačno, ali rekao bih, da je to premalo i prekasno, to otvaranje, i da je to medijsko otvaranje, nažalost rezultat, to medijsko otvaranje, bar delimično, rezultat, pre svega, dva faktora. Onih protesta koji već godinu dana traju u Srbiji i koji su prošle zime, pa i proleća delovali vrlo ozbiljno i bili vrlo masovni, a onda i ove intervencije, ili pre svega, ove intervencije i pritiska međunarodne zajednice, odnosno Evropskog parlamenta i Evropske komisije. Dakle, ne zato što je javni servis bilo regulator REM rešio i video da stvari ne stoje dobro, pa onda promenio svoju praksu i svoju politiku, nego tako što je pritisak, delom ovaj ulični, a delom ovaj institucionalni, međunarodni, rezultirao tim promenama. Zbog toga ja, i to sam rekao na sednici Odbora za kulturu, neću niti opstruirati niti sprečavati izbor, ali neću ni aktivno učestvovati u ovom popunjavanju članova REM-a. To jeste posao koji treba da bude obavljen, jeste nešto što je, u slučaju većine kandidata, korak u ispravnom pravcu, ali je i hitrina i očito jedna posledica političkog dogovora i pritiska, pre svega kažem, ovoga iz Evrope dovela do tih promena, do tog ispunjavanja uslova i popunjavanja ove praznine u sastavu REM-a, kao što je taj pritisak doveo do toga da se i javni servis, medijski ipak, odnosno državna televizija malo više otvori za opoziciju. Da li je to dovoljno? To će građani suditi. Da li je to dovoljno za izlazak na izbore to će suditi oni koji treba da izlaze na te izbore, ali meni ostaje opor ukus u ustima da je taj pozitivan pomak i promena posledica spoljnjeg pritiska, pre svega spoljnog pritiska, kao da bez toga nismo mogli da se sami dogovorimo, pogledamo u oči i kažemo, čak i ako se ne slažemo do kraja i u potpunosti, da vidimo da nije normalno da funkcioniše tako važna institucija tri godine, dakle praktično koliko traje mandat ove Skupštine, ovog saveza da funkcioniše na ivici legitimiteta, i istovremeno da se toliko aktivno ne meša u svoj posao. Pri tome, to je reč o instituciji čiji su članovi Saveta, ne samo članovi Saveta, nego i zaposleni u toj instituciji spadaju među ubedljivo najplaćenije službenike, odnosno ljude čiji prihodi, čije plate premašuju višestruko plate, ja mislim, i ministara i poslanika i mnogih drugih najodgovornijih funkcionera u državi Srbiji. Ali, nezavisno od toga, dakle, morali smo pokazati više senzitivnosti i više dobre volje da ne dođemo u ovaj tesnac, u ovaj škripac, realno vremenski, i da onda da bismo ispunili to obećanje, kažem dato ovim predstavnicima Evropskog parlamenta, da onda ovako sada, na današnji dan, i ove dane pred sam kraj godine, popunjavamo ta mesta koja nedostaju. Na kraju, moram prosto samo da kažem, da u slučaju jednog kandidata od ovih predloženih šest, ne mislim na druge da su idealni, ali zadovoljavaju, u slučaju jednog kandidata imamo biografiju koja ima bukvalno jednu rečenicu, ali doslovno jednu rečenicu, koja kaže da je radila u sudu, gospođa Popović. O njoj je bilo reči, čini mi se u jednoj od prethodnih diskusija. Radila je u sudu 10 godina, u kulturi 25 godina, bila je narodni poslanik u dva mandata u Narodnoj skupštini Republike Srbije ukupno pet godina, i obavljala funkciju potpredsednika Narodne skupštine. To je, ja ne znam konkretno gospođu Popović, verujem da ona dobro obavlja svoje poslove koje je obavljala, ali iz ove biografije, da ne kažem iz ove prosto proširene rečenice, se zaista ne vidi šta nju preporučuje za mesto tako važno, odgovorno i teško kako je mesto člana Saveta REM-a. Ostali kandidati, kažem, nekom se može dopasti više neko, nekom neko drugi, ispunjavaju te uslove, kao što ispunjavaju i neki od onih koji nisu stigli, tj. koji nisu prošli to rešeto na Odboru za kulturu. Tako se može postaviti pitanje opet po kom kriterijumu je uopšte došlo do utvrđivanja ove liste kandidata, između koji će se Skupština odlučivati, danas, sutra, ili prekosutra. Sa velikim šansama i velikom verovatnoćom da upravo taj kandidat koji jedni zapravo, čini se, ne ispunjava skupštinski, ne formalno, uslove, bude upravo i bude izabran. To bi opet bio nastavak one loše prakse, one zbog koje je i REM došao na ove niske grane i poverenje u tu instituciju toliko opalo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, jednu stvar treba da znamo, i ako je to nešto što moj uvaženi kolega koji je govorio pre mene nikako ne može da preboli, time što je poslanik ni u kom slučaju nije mogao biti, čak ni kandidat za člana REM-a, očigledno da ga primanja članova REM-a ozbiljno zanimaju, ali ja verujem da je čak i ova biografija Judite Popović koja zaista ima jednu prosto proširenu rečenicu koja je čak i kraća od izjave o prihvatanju kandidature kvalitativno sadržajnija nego što bi bila njegova biografija i preporuka, čak i da nije poslanik. Ovo kažem iz jednog prostog razloga, jer ja stvarno više granicu cinizma i licemerja nisam u stanju da trpim, podnosim, da ćutim, iako sam danas rešio da po ovoj tački dnevnog reda ne govorim. Ovo jednostavno ne može da se pusti tek tako. Pokret socijalista i ja smo lično već duži vremenski period i naša poslanička grupa jasno stavili do znanja da nismo zadovoljni radom REM-a, da ne upotrebljavam neke ozbiljnije reči ovog trenutka. O odnosu prema Javnom servisu smo pokazali time što smo glasali protiv povećanja takse i naknade za rad RTS koju građani plaćaju, ne zbog ljudi koji rade u RTS-u, nego zbog menadžmenta RTS. Na tome nama se neke stvari ne mogu spočitavati. Pritisak sa strane, kako se to želi reči, ili pritisak sa ulice, što se nas tiče, apsolutno nikakvog uticaja nema, a to mogu da potvrdim i za svoje kolege iz SNS, obzirom da smo zajednički učestvovali na svim ovim razgovorima od letos pa do pre neki dan u Skupštini Republike Srbije. Nepristojno je, najblaže rečeno, pokušavati da ovu fazu u koju smo došli predstavimo da je došla po bilo čijem diktatu. Niti SNS, niti nama neko nešto može da izdiktira šta će da bude, najmanje EU, a još manje ulica i to da smo načisto jednom za svagda i o tome stvarno više ne želim da čujem ni jednu jedinu reč, pogotovo ne od onih koji danas u Skupštini pričaju jedno, a na razgovorima tamo, kad smo bili, pričaju nešto sasvim drugo. Naš stav po pitanju REM-a je bio da je maksimum onoga što zakon i dozvoljava i omogućava jeste da se on dopuni. Kako se počelo sa pričom o popunjavanju nedostajućeg broja članova REM-a, tako je letos krenula haranga protiv REM-a, traženje kompletne ostavke REM-a, krici sa ulice, koji su trebali ne znam šta da proizvedu, a u stvari jesu bili vapaji Đilasa i Šolaka da se REM ne dira. Možda ovo izgleda malo čudno, ali ovakav REM sa šest članova, koji nije obavljao svoj posao kad su u pitanju prekogranične televizije, koji nije obavljao posao kad su u pitanju SBB i drugi kablovski distributeri, onako kako treba, je odgovarao samo Đilasu i Šolaku i nikom drugom. Prema tome, nemojte da se pravimo mnogo naivni u ovoj priči sad, te prebrzo se desilo. O ovome se razgovara više od godinu i nešto dana da se popuni sastav REM-a do punog saziva. U krajnjem slučaju, procedura koja je trajala, trajala je 15 dana, pa je čak Odbor za kulturu produžio za određeni vremenski period, što je vrlo tolerantno i verovatno biste vi to nazvali demokratskim, jel, da se dopune kandidature. Mi se nismo bunili kao poslanička grupa protiv toga, iako smo za to imali ozbiljan razlog. Jedini kandidat, ako se ne varam, koji je predao svu dokumentaciju na vreme i čija je dokumentacija popunjena, je gospodin Dragiša Kovačević, koji je bio predlog poslaničkog kluba PS-NSS-USS. Onda verovatno na Odboru za kulturu ne bismo došli su situaciju da Odbor za kulturu predloži neka druga dva kandidata. Ja moram da kažem bez ikakve zadrške i rezerve, ali naravno, to se dešava u životu, to što si najbolji i iznad svih i najkvalitetniji ne znači uvek da ćeš biti i izabran, da ćeš biti u situaciji da o tebi glasaju, odlučuju, i Odbor za kulturu je predložio ovo što je predložio. Mi smo čak razmišljali da li ćemo uopšte glasati za bilo koga od ova dva kandidata. Ali, jednu stvar u parlamentarnom životu moramo da poštujemo, a to je činjenica da su predlagači jednog od ova dva kandidata bili danas u Skupštini i aktivno učestvovali u donošenju odluke o proširenju dnevnog reda i uvršćivanju na dnevni red sednice ove tačke. Ne znam šta je ovde ishitreno, ne znam šta je ovde sporo? Možemo da budemo nezadovoljni. Ali, svaki poslanički klub je imao više nego dovoljno vremena da predloži kandidata za kojeg smatra da ispunjava uslove. Da li je neko smatrao da je ova jedna prosto proširena rečenica dovoljno da nas ubedi sutra da mi ozbiljno razmišljamo o tom kandidatu? Možda i jeste. Svako ima pristup nekoj stvari i to je njegovo lično pravo. Svi kandidati koji se ovde nalaze kao mogući, formalno-pravno ispunjavaju uslove i mi tu ne možemo da stavimo ni jednu primedbu. Naše subjektivno mišljenje o kvalitetu čoveka kojeg smo mi predložili je takvo kakvo jeste, mi ga nećemo promeniti i smatramo da je on čovek koji je apsolutno bio više nego kvalifikovan da se nađe u REM-u. Da li bi to bilo dobro za njega, e to već nisam siguran, ali naravno da je on kao bivši sportista prihvatio da uđe u ovu utakmicu i Bože moj, ne pobeđuju uvek najbolji. U politici postoje i druge stvari koje ponekad odlučuju i danas smo ovde gde jesmo. Još jednom želim da kažem, insistiraćemo mi iz Pokreta socijalista da se sa menadžmentom RTS-a raščisti već jednom. Mi smo apsolutno nezadovoljni njihovim radom, ali ne zato što nas nema u medijima. Slušam ove silne neke koji nisu ni u parlamentu, nemaju čak ni odbornike, nema ih u medijima, nema ih na Javnom servisu, nema ih nigde. Pa slovom i brojem Pokret socijalista je za prethodnih sedam godina imao priliku da učestvuje samo u jednoj emisiji političke prirode, a od 2012. godine smo u parlamentu Republike Srbije. Pa, šta? To je uređivačka politika RTS. Mi RTS-u zameramo neke druge stvari, odnosno menadžmentu RTS-a. Smatramo da nema dovoljno kulture, da nema dovoljno obrazovanja. Zameramo im što smo morali da plaćamo, oni koji su pristali da plate, ja nisam, da gledaju utakmice reprezentacije, da gledaju utakmice Zvezde ili Partizana nekim tzv. prekograničnim televizijama i kanalima, to im zameramo. Zameramo im što su sredstva građana trošili da se investira u podizanje izuzetnog kvaliteta i zainteresovanosti publike u Srbiji za neke serije, a onda su odjedanput oni kao kuća i ustanova bili nezainteresovani da učestvuju u drugom serijalu, verovatno će biti nezainteresovani i za treći serijal. Nemojte da nas prave budalama. To što menadžment RTS-a radi je zaista zrelo za jedno temeljno ispitivanje od Tužilaštva za organizovani kriminal. Prema tome, nemojte da mi pričate priču o tome da nema na RTS-u ovog, nema na RTS-u onog. Svakog dana u parlamentu gospoda koja sa ulice upadaju u RTS i traže dva minuta u dnevniku su imali mogućnost da u direktnom nesmetanom prenosu ovde u Skupštini iznose svoje političke stavove. Šta je problem? Pa, ne može njima da pomogne ni za ove, ni za neke naredne izbore, ni da su samo oni 24 sata na Javnom servisu. Oni nemaju program, nemaju rezultate. Hipoteke koje vuku za sobom, pa upravo u interesu vladajuće garniture, ako tako mogu da kažem, ili vladajuće koalicije, da njih što više bude u medijima. Da se građani sete kako je riđobradi gusar radio kada je bio gradonačelnik Beograda, kako je iz pocepanih farmerki i patika postao jedan od najbogatijih građana Republike Srbije. Da se ne šalimo, taj isti Đilas, pa ćutao je, bilo ga je briga baš za politiku, sve do onog trenutka dok nije uspeo da kupi PKB za sitne pare. Tu se žestoko naljutio. Nije uspeo PKB da otme kada je bio gradonačelnik, a sada nije uspeo da ga otme za neke sitne novce i sada mu je ceo svet kriv. Ne može. Dosta je bilo otimačine, dosta je bilo otimačine preko sekundi, minuta, nebrojenih reklama. Dosta smo gledali kako tuče penzionere u Ralji zato što ga pitaju kada će dobiti vodu ili će se desiti nešto korisno tamo. Iskreno rečeno, nisam verovao da će meni biti žao da se ova rent a kar agencija DS, raspadne u paramparčad. Stvarno nisam mogao da verujem da ću ja to da doživim. Đilas je pokazao da on ima jednu jako dobru žicu. On je shvatio da DS ne treba kupiti, on ih je rentirao. Voza, brate, okolo koga stigne, kako stigne za sitne pare. Sada je ovog prinudnog, stečajnog, likvidacionog upravnika DS, kojeg je kupio za platu od, mislim, rekoše mi 85, 90 hiljada dinara mesečno, osim ako se nije osevapio malo na ovom pranju para preko Fonda „Ljuba Davidović“, naterao da rashoduje 70 automobila, jer za njega više nisu u voznom stanju. Čovek izgleda ima neku dobru žicu, da proceni šta treba kupiti, a koga treba potkupiti, a koga možeš za male pare kupiti. Uspeo je za jako male pare, za fiktivne dugove, za izmišljene kamate da kupi ovu rent a kar agenciju, da kupi ćutanje njihovih poslanika, da kupi odbornike, da ih polako onako rasparčava, preprodaje, radi sa njima šta god hoće i ja mu na tome skidam kapu. Ume čovek. Ume toliko dobro da je čak meni počelo da biva žao DS. Prosto neverovatno, sam sebi ne verujem šta govorim i šta osećam. Nije ni to džabe. Dragan Đilas je uplatio 260 hiljada evra u Fond „Ljuba Davidović“. Od toga su morali da operu 195 hiljada evra i da mu vrate. Šezdeset hiljada evara su plaćeni oni činovnici koji opslužuju rad DS, unazad plate, troškovi, porezi i doprinosi, i postavlja se sada pitanje – gde se tu ovaj njihov stečajni, likvidacioni upravnik „zalutovac“ našao? Da li je to sada to još neki dodatni razlog da bespogovorno sluša Đilasa ili postoje još neke stvari sa kojima ga ovaj drži u šaci? Biće to zanimljivo u nekom budućem periodu, a ja stvarno mislim da je ovo zanimljivo i za neke druge organe, a ne samo za raspravu u Skupštini ili komentare. Znate, ako je širenje demokratije uplatiti 700, 800, 900 hiljada dinara za jednu tezgu na pijaci, vlasniku te tezge i uplaćivati nečemu što nikakve veze nema sa bilo čime, a nije zanimljivo poreskim organima, onda počinjem da se brinem malo i za naše poreske organe, pa, evo, da im pomognemo. Uskoro ću podneti, čim završimo ova redovna zasedanja i dođem do malo vremena, krivične prijave i tražiti da se njihov rad, onako temeljno ispita do kraja, kao što razgovaramo i o REM-u otvoreno, kao što smo razgovarali sa evropskim parlamentarcima otvoreno, rekli im da je krajnje nekorektno to što su oni narušili princip razgovora koji smo ugovorili, a to je da su oni vodili pregovore i sa ovima koji sa ulice nisu hteli da sednu za isti sto da se razgovara, ali ja sam rekao da meni nije smetnja da oni zastupaju njihove interese, ali neka kažu pošteno da su rešili da zastupaju ono što traže Đilas i ovaj savez za, kako beše, ima neka kraća verzija, nisam je dobro zapamtio, setiću se kasnije verovatno. Prema tome, nisu bili pošteni ni toliko, ali na kraju razgovora, a i time da zaključim ovu priču, ovi razgovori sa gospodom iz EU bili su jako korisni, što šta se dalo naučiti, a moram priznati da sam i ja bio slobodan da im ponudim dobre usluge, pošto su oni nama ponudili svoje dobre usluge, da im ponudim dobre usluge srpskih parlamentaraca, da im Bregzit što bezbolnije i lakše prođe. Prijatno.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa? Reč ima narodni poslanik Nataša Mihailović Vacić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Na samom početku svog izlaganja bih još jednom zamolila uvažene kolege da budemo ozbiljni i odgovorni i precizni kada govorimo i o REM-u i o medijima i o svemu onome što je naš posao u tom celom poslu i u toj celoj proceduri. Bilo bi dobro i odgovorno, pre svega, da imamo i iste standarde i iste aršine prema tom pitanju, bez obzira na to sa koje strane sedimo u ovoj sali i bez obzira na to da li smo vlast ili smo opozicija. Važno je da građani znaju, budući da se u javnosti pojavljuje toliko polemika i zbunjujućih, često vrlo netačnih informacija o REM-u i o onome što je posao u vezi sa izborom članova tog nezavisnog tela. Samo mi dozvolite da objasnimo građanima da znaju i da im bude što jasnije. Godine 2017. na sednici Odbora za kulturu i informisanje, koja je održana 10. januara, konstatovano je da članovima Regulatornog saveta za elektronske medije ističe mandat 5. maja. Saglasno članu 10. Zakona o elektronskim medijima. pokrenuta je procedura za izbor novih članova tog regulatornog tela. Dakle, predlagači su bili Udruženje filmskih scenskih i dramskih umetnika i Udruženje kompozitora, nadležni odbor Narodne skupštine i nacionalni saveti nacionalnih manjina. Ta procedura je pokrenuta, kolega Vukadinoviću, 2017. godine. Mi smo čak došli i do toga da smo u više navrata zakazivali razgovore sa kandidatima za članstvo u tom telu iz raznih razloga. Neki su toliko banalni da je možda glupo da ih sada ovde pominjemo, a od toga da kandidati nisu mogli da usaglase svoje termine, pa da se pojave pred članovima Odbora za kulturu i informisanje itd. Dakle, precizna formulacija, tačno je da mi biramo članove REM-a, tačno je da je to bio naš posao, kao što je tačno da je procedura pokrenuta u skladu sa zakonom i na vreme. Tačno je i to da smo ovu proceduru za izbor nedostajućih članova pokrenuli na vreme i u skladu sa zakonom i da su ti zakonski rokovi ispoštovani u potpunosti. Ovog puta smo čak produžili rok za dostavljanje kompletne dokumentacije svim onim kandidatima koji to nisu učinili prvobitno. Kao što rekoh, javnost je često zbunjena netačnim informacijama i u našem Odboru za kulturu i informisanje, čiji sam član, ali i ovde ima kolega koji, ne samo da ne poznaju zakon i procedure, nego unose jednu ozbiljnu konfuziju u javnosti o tome na koji način su se određeni kandidati uopšte prijavili u trku za članstvo u REM-u. Tako smo čuli da jedan od kandidata, o kome danas razgovaramo, čak i ne zna da je predložen za kandidata, što je apsolutno netačno, ako se zna da kandidati moraju svojeručnim potpisom da prihvate kandidaturu za članstvo u tom telu. Dakle, ovo je bilo jako važno da razjasnimo da bi građani znali. Dakle, svi kandidati su morali da prihvate kandidaturu pre nego što su … (Narodni poslanik dobacuje.) Zoran Simjanović jedan od kandidata je morao da svojeručnim potpisom potvrdi da prihvata kandidaturu. U javnosti se polemisalo o tome kako on čovek i ne zna da je predložen za kandidata, što je notorna neistina i vrlo neozbiljno i neodgovorno ponašanje kolega koji su na taj način o tome govorili i nadam se da se u vezi sa tim slažemo. Još jedna vrlo važna stvar. Slažem se to je bio naš posao, da izaberemo nedostajuće članove REM-a. To ne znači da to telo nije bilo u mogućnosti da radi. Dakle, sa šest članova od devet, REM je mogao da donosi i one odluke za koje je potrebna dvotrećinska većina i to je pošteno reći. To ne znači da mi ne treba da ih izaberemo. Naravno da ne. Ali, treba biti precizan i reći potpunu istinu onako kako je to i zakonom vrlo jasno objašnjeno. Ali je na nama ta odgovornost da stalno ukazujemo građanima na to. U vezi sa tim je možda moja lična, najveća zamerka radu REM-a. Smatram da su morali mnogo više da komuniciraju sa građanima i da objašnjavaju šta je ono što je njihova nadležnost, šta jeste, a šta nije. Onda bi mnoge stvari bile jasnije kao na prvom mestu to da REM nema mogućnost da izriče sankcije. Eto ideje da možda u nekim sledećim izmenama seta medijskih zakona, pošto nas čeka i usvajanje nove medijske strategije, a samim time ćemo morati da pristupimo i promeni medijskih zakona, pa eto ideje da možda razmislimo i proširimo ovlašćenja REM-u, pa kada budu imali mogućnost da kažnjavaju prekršioce zakona možda će onda i na drugi način biti doživljena i percipirana njihova uloga i ono što rade i u javnosti. Kao što sam već više puta govorila ne samo u plenumu, nego i na sednicama Odbora, ponoviću to još sad, važno je da se setimo zbog onih istih aršina što pomenuh na samom početku, dakle, važno je da se setimo toga kako je tekla reforma medijske scene i sfere od 2000. godine, naročito kada govorimo o REM-u. Dakle, ta reforma je bila izuzetno spora uz niz problema koji su pratili i izradu zakona, ali i njihovu primenu. Vlasti su odbijale da se u potpunosti odreknu formalnih i neformalnih mehanizama kontrole nad medijima i to je istina na koju moramo vrlo odgovorno da ukažemo, bez obzira na kojoj smo strani u tom trenutku bili. Na delu je bila nespremnost da se ta medijska scena uredi i uskladi sa evropskim standardima, a u potpuno interesu javnosti. Zakonodavne i izvršne vlasti takođe su bile vrlo neefikasne. Odugovlačenje uspostavljanja nezavisnih regulatornih tela u oblasti radiodifuzije i telekomunikacije bio je pored ostalog i odraz nedostataka političke volje da se ta oblast ozbiljno uredi i verujem i hvala što odobravate kolega da ćemo se i oko toga vrlo lako složiti ukoliko, naravno želimo da posao koji su nam poverili građani Srbije danas obavljamo odgovorno i ozbiljno. Dakle, Zakon o radiodifuziji kojim je uvedeno nezavisno regulatorno telo usvojen je još 2002. godine, do 2009. godine menjan je četiri puta. Formalno i praktično je počeo sa radom tek 2005. godine nakon dve izmene, pa smo nakon toga imali još dve. Ukupno četiri. Nedostatak odgovarajuće regulacije omogućio je političku i finansijsku zloupotrebu medijskog prostora, ali i nesmetano emitovanje neadekvatnih medijskih sadržaja. Tek 2009. godine počela je da radi stručna služba za analizu i nadzor u okviru tadašnjeg REM-a, odnosno Radiodifuznoj agenciji, kako se tada zvala. Mnogo smo kasnili u tom procesu, a danas kada o tome govorimo neko ko ne poznaje tu celu situaciju rekao bi da mi taj problem ne možemo da rešimo već pet decenija unazad. Nije tačno. Popravljeni su zakoni. Data su veća i šira ovlašćenja REM-u. Tu smo svi zajedno da ih odgovorno i ozbiljno instruišemo, kontrolišemo njihov rad, što mi takođe nismo radili u dovoljnoj meri. Vi kažete, kolega, da nećete danas aktivno da učestvujete. Učestvujete aktivno i to je dobro, kao što je dobro da o ovome razgovaramo i na sednicama Odbora za kulturu i informisanje na koje u poslednje vreme su prisutni uglavnom članovi iz onih političkih partija koje čine parlamentarnu većinu. To nije dobro. U redu je ukoliko neko neće da učestvuje, ali onda se tako i legitimiše i kaže – ja neću da učestvujem u radu, ali onda nema, kako da vam kažem, neodgovorno je onda pričati o tome šta jeste urađeno, a šta nije zato što i vi znate koliko smo razgovarali o svim ovim temama na sednicama Odbora za kulturu i informisanje i postigli saglasnost da REM mora da radi bolje, da je morao drugačije da se postavi u određenim situacijama i da je naša uloga, pored ostalog, i to da pomognemo tamo gde za to ima prostora, bilo izmenama i dopunama zakona, bilo davanjem tih širih ovlašćenja. Tako da treba biti ozbiljan kada se govori o tome jer to su danas one teme koje u javnosti stvaraju izuzetno veliku i nepotrebnu konfuziju. Dakle, kao što rekoh rad na toj novoj zakonskom regulativi u prethodne dve decenije, deceniju i po naročito, bio je netransparentan i kontroverzan u najmanju ruku, kao uostalom i rad Regulatora za elektronske medije. Kasnilo se u svim tim mogućim procesima. Mi smo 2014. godine, kada smo doneli set tih medijskih zakona koji su po prvi put bili usklađeni u potpunosti sa regulativom zemalja EU i svih onih razvijenih demokratija kojima i mi težimo, imamo danas listu od šest kandidata, šest imena. To su dobri kandidati, ljudi od karijere, ljudi koji su vrlo priznati, uvaženi i poznati u svojim profesijama. Treba reći to da koga god da izaberemo, mislim da ovog puta zaista nećemo pogrešiti i Nenad Zorić, Judita Popović, o Zoran Simjanoviću, Božidaru Zečeviću, Dragomiru Zupancu da ne govorim, ostale kandidate slabije poznajem, neke od njih vrlo, čak i lično jer smo radili zajedno i potičemo iz istih primarnih profesija. Tako da neću čitati, niti obrazlagati biografije kandidata. Vrlo je jasno da je reč o izuzetnim medijskim stručnjacima i ljudima od integriteta koji će zaista istinski, verujem, unaprediti rad Regulatornog tela za elektronske medije. Podsetila bih samo još jednom, više zbog javnosti, mi bi to svakako morali da znamo, da su članovi Saveta Regulatora elektronskih medija samostalni i nezavisni u svom radu, da REM sprovodi javna ovlašćenja u cilju unapređenja kvaliteta i raznovrsnosti usluga elektronskih medija, da doprinosi očuvanju, zaštiti i razvoju slobode mišljenja i izražavanja u cilju zaštite interesa javnosti. U svom radu, REM ne zastupa stavove ili interese organa, odnosno organizacija koje su ih predložile, već svoju dužnost obavljaju samostalno, po sopstvenom znanju i savesti, a u skladu sa zakonom i ovlašćenjima i podrazumeva se da ne smeju individualno da zastupaju političke, niti bilo kakve partikularne interese. Niko nema pravo da na bilo koji način utiče na rad članova Saveta, niti su oni dužni da poštuju bilo čije instrukcije u vezi sa svojim radom, izuzev odluka nadležnog suda. Regulator se stara da se u svim programskim sadržajima poštuje dostojanstvo ličnosti, ljudska prava, a naročito da se stara o tome da se ne prikazuju, ponižavajuće postupanje i scene nasilja i mučenja u medijima. Ovo su, drage kolege, samo neka od ovlašćenja Saveta REM-a koja proističu iz Zakona o elektronskim medijima. Oni za svoj rad, naravno, odgovaraju nama, tj. Narodnoj skupštini, i ono na šta ovom prilikom želim da skrenem pažnju, jeste potreba da se mi kao narodni poslanici i u narednom periodu mnogo više angažujemo na tome da ozbiljnije i kvalitetnije analiziramo i kontrolišemo rad REM-a, što nam je uostalom i uloga i po zakonu, ali i prema onome za šta su nam građani dali mandat.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici i poštovani građani Srbije, ponovo razgovaramo na temu izbornih uslova u širem kontekstu i ponovo podsećam, da onog momenta, ali bukvalno istog dana kada su počeli pripadnici bivšeg režima sa svojom besomučnom kampanjom u smeru nepostojanja, navodno odgovarajućih izbornih uslova, ne postojanja navodno odgovarajućih demokratskih standarda, ne postojanja navodno odgovarajućih sloboda da se ljudi izjašnjavaju u ovoj zemlji kako žele, još tada smo im rekli - uplićete se u sopstvene laži, na kraju ćete morati sve te svoje laži sami da pojedete, sami sebe u tim lažima da hvatate, ispravljate i na kraju ćete morati da živite sa tim da vam se ljudi smeju. I, kao što smo rekli tada i pokazali na bukvalno svakom, ali bukvalno svakom aspektu izbornog procesa, nemamo nikakav problem sa tim da kao polaznu tačku, ali samo polaznu, pre nekolik godina uzmemo te zakone, koje ste vi lažovi, prevaranti iz bivšeg režima usvojili i doneli, da pod tim vašim uslovima, da ne samo organizujemo izbore, nego da svaki od njih još dodatno unapredimo, i nikakav problem sa tim nemamo, jer naravno da ćemo uvek pobeđivati zato što postoji nešto što za to kako će ljudi glasati određuje, a to nije pitanje da li će da bude po vašem članu, paragrafu ili po nečemu što ste u međuvremenu smislili da može malo da se popravi i dotera, nego imamo malo više veze sa tim kako se u Srbiji radi, kakvi se rezultati ostvaruju za državu i za narod i kakva se budućnost za ovu zemlju izgrađuje. Nisu hteli da slušaju i to se pokazalo bukvalno, kao što rekoh na svakom od segmenata izbornog procesa, svaki od njih u međuvremenu je unapređen. Da se vratimo, na negde sredinu ovog meseca i poslednji susret, dijalog koji se odvijao u Narodnoj skupštini Republike Srbije, reč je o međupartijskom dijalogu, a na temu upravo izbornih uslova u prisustvu i uz medijaciju članova Evropskog parlamenta. Kada se završio taj sastanak, sigurno se toga naš narod dobro seća, čuli su se i odgovarajući zaključci. Šta se postiglo, dokle smo stigli i šta se očekuje za naredni period? I, da podsetim, tog dana, ali bukvalno tog dana, Narodna skupština je već bila usvojila kompletan set zakona koje su sve redom tražili pripadnici bivšeg režima, svi oni koji su danas okupljeni oko Đilasa, Šolaka, Miškovića, njihovih Dveri, njihovih ostatka DS itd. Kompletan set zakona o kojima trube mesecima, kažu više od godinu dana, pa da im verujemo, zbog kojeg su se popeli na glavu i Bogu i narodu da mora da se promeni nešto vezano za finansiranje političkih aktivnosti, mi usvojili, da mora da se promeni nešto vezano za rad Agencije za borbu protiv korupcije, mi usvojili, da mora da se promeni nešto vezano za rad javnih preduzeća, da se uvedu drastičnije kazne, da se uvedu strožiji rokovi, sve to mi usvojili, još tada i tog dana, a sa tog sastanka još izađe zaključak sledeći – da se očekuje formiranje nadzornog odbora, da se očekuje definisanje datuma izbora od strane predsednika Republike Aleksandra Vučića, i naravno u potpunosti u skladu sa njegovim ustavnim ovlašćenjima, da se očekuje izbor nedostajućih članova REM-a, Saveta REM-a do kraja ove godine. I, pogledajte sada od jednog do drugog, od ovih pobrojanih tri ili četiri principa, koji su tada potvrđeni, mi imamo samo nove dodatne ubedljive dokaze da su lagali sve vreme i Đilas i Šolak i Mišković i ovi njihovi, da su to neki, navodno kao problemi i navodno kao sporne stvari vezano za izborni proces. Da smo svo vreme govorili istinu, mi koji smo tvrdili ništa od toga njih suštinski ne zanima, oni samo pokušavaju izgovor za sebe da smisle zašto neće ići na izbore, a znamo neće ići na izbore, jer su svesni da podršku nikakvu nemaju. Nadzorni odbor, pre samo nekoliko dana ova Narodna skupština izglasala. Taj odbor je formiran i formiran je nakon 20 godina. Dakle, od 2000. godine po prvi put i ovi koji su lagali da je za njih nešto kao strašno važno nisu se ni jednom udostojili da taj nadzorni odbor formiraju, a evo mi jesmo. I ne samo to, da podsetim, od pet članova, koliko predlaže Narodna skupština za taj nadzorni odbor, tri člana, dakle, većinu od tih pet, predložile su poslaničke grupe koje pripadaju parlamentarnoj opoziciji. Toliko na temu da li se mi od nečega plašimo, da li mi od nečega strahujemo, imamo li šta da krijemo i znate već sve te gluposti koje su oni izgovarali. U međuvremenu, potvrdio je i predsednik Republike, Aleksandar Vučić u poslednjim terminima kako to Ustav i zakon nalažu, on će obelodaniti kada se održavaju izbori 2020. godine. Dakle, biće bukvalno onoliko prostora koliko to Ustav dozvoljava maksimalno i to su tražili i kao što ste videli, nikakav problem ni sa tim nemamo, i to su dobili. Naravno, sada im to ništa ne valja i sada im je to sve malo. Tražili su da se popuni sastav Saveta REM, nedostajućim članovima. Mi rekli – biće pre nove godine i evo pogledajte koji je datum današnji. Mi o ovome raspravljamo danas i mi ćemo na ovoj sednici, koja je u toku, o tome i da se izjasnimo. Glasaćemo. Uzgred, budi rečeno, tražili su i da se usvoji pravilnik, da se usvoji određeno uputstvo za postupanje medija od strane REM i sve se to u međuvremenu dogodilo. Eno su javne rasprave trenutno u toku, ali kada pričamo o ovom predlogu za nedostajuće članove Saveta REM, svaki narodni poslanik ima pred sobom predlog, po dva imena od strane svakog od po zakonu ovlašćenih predlagača. Ono što je interesantno da čuju građani Srbije, u onom delu koji predlaže nadležni odbor Narodne skupštine, dakle, to je obrazložio ovde predsednik odbora, gospodin Krlić, pre nekih sat vremena. U tom delu, nalazi se pred ovim plenumom predlog sa dva imena. Jedno od ta dva imena Narodna skupština će izabrati u danu za glasanje. Da čuju građani Srbije, predloženi su Nenad Zorić i Judita Popović. I jedan i drugi predlog dolaze od strane poslaničkih grupa parlamentarne opozicije. Za koga god da glasaju narodni poslanici će u danu za glasanje od ovo dvoje, glasati za nekih od predloga parlamentarne opozicije. Eto, ako treba još neki dokaz da ne da nemamo od čega da se plašimo, ne da nemamo za šta da brinemo i od čega da strahujemo, nego smo apsolutno sigurni da to ne može da utiče na činjenicu da je ovo demokratska zemlja, da ovde može slobodno da se glasa i da će u skladu sa nespornom voljom naroda i rezultat izborni da bude prikazan, kao što sve to znači, kao što sve to uz to posledično ide. Dakle, nikakav problem nemamo da stavimo predlog 100% definisan od strane onoga što su imali da kažu, predlože, komentarišu, šta god hoćete, predstavnici parlamentarne opozicije. Spojite to sa informacijom da je nadzorni odbor u većini, dakle, u tri od pet članova na isti način predložen i izglasan i biće vam potpuno jasno ko od čega ima ovde da beži ili strahuje, odnosno nema. Što se tiče ovih ljudi, dakle, ovih Đilasovih, kojih eto, videli ste i sami imaju što šta da prigovore, ali kada dođe do konkretnih rešenja i rezultata, onda im ništa ne valja. Bilo je više nego zanimljivo pročitati njihov odgovor i njihov komentar na sve ovo što se dogodilo u Srbiji u međuvremenu, na sve ovo što će se dogoditi i na ovoj sednici. Njihov odgovor upućen predstavnicima Evropskog parlamenta u kom, pod jedan, kukaju, plaču doslovce, zašto se uopšte čula ocena da je postignut veliki napredak. Zašto svi mi koji smo učestvovali u tom međupartijskom dijalogu izađemo sa stavom – da, dogovoreno je dosta toga, neki će reći značajno puno, neki će reći ne toliko značajno, ali svi će reći – da, progres postoji, da doveli smo do toga da imamo nekoliko stvari, važnih stvari, koje nismo imali ranije, koje nismo imali nikada, uključujući i taj nadzorni odbor i sve ovo o čemu pričamo. Ali, strašno boli ove koji su pokazali da im je jedini odnos prema bilo kakvom dijalogu u ovoj zemlji da razbijaju ulaz u Narodnu skupštinu uz povike - zapali je i zapali sve. Zašto smo uopšte mi zaključili da je progres napravljen? Pa su brže bolje pisali Evropskom parlamentu i kažu – nije tačno, dakle, lažete vi iz Evropskog parlamenta da je napravljen bilo kakav napredak. Kažu – situacija je drastično gora u međuvremenu. Evo, kaže, na primer u medijima, verovatno misle na to da su u međuvremenu odbili tri ili četiri ili pet, bogzna više koliko, različitih udarnih termina na nacionalnim servisima za gostovanje koji su im bili ponuđeni, otvoreno odbili i rekli – ne, mi nećemo da dođemo tamo, mi nećemo u te emisije. E, toliko je strašno pogoršano stanje u medijima, što su oni počeli otvoreno da pokazuju da ih ništa od toga zapravo ne zanima, da smo pričaju u prazno. Kažu – drastično je veći pritisak na birače. Verovatno time što mi usvojismo da su veće kazne ako se bilo ko usudi na tako nešto time što smo definisali šta je sve po zakonu neprihvatljivo sa aspekta tzv. funkcionerske kampanje, šta su resursi koji ne smeju da se zloupotrebe, sve je to sada znači mnogo veći pritisak, nego u njihovo vreme, sećate se svi kako dobro i kako lepo. Onda idu redom stavku po stavku, pa poručuju Evropskom parlamentu – Srbiji nije potrebna obuka službenika za ažuriranje biračkih spiskova itd. Šta možete nego da se od srca nasmejete na sve to? Jer, kažu oni, za njih je Sveto pismo njihovih 42 plus šest zahteva i preporuka, znate već kako to glasi. Onda vi to otvorite, i pošto oni već sad kažu Evropskom parlamentu, dakle uče ih tamo pameti – ne trebaju nama nikakve obuke za službenike, a vi otvorite tih njihovih 42 plus, bogzna koliko, pa okrenete na stranu na kojoj piše – birački spisak, u tom poglavlju pod tačkom šest šta oni zahtevaju, šta oni traže – organizovanje stalnih obuka za zaposlene u opštinskim gradskim upravama koje ažuriraju birački spisak. Dakle, oni to traže, a Evropskom parlamentu kažu – to je glupost, to nikoga ne zanima. Samo da vidite o kom je tu nivou intelektualnog rada reč. Onda kažu Evropskom parlamentu – ne obezbeđuju se fer izbori organizacijom javnog slušanja o tome kako REM funkcioniše. Znači, šta će nama da se mi uopšte bavimo organizacijom javnog slušanja na temu kako REM funkcioniše, a onda uzmete ovo njihovo u šta se kunu, ovaj njihov 42 plus, bogzna koliko, glava REM tačka osam - u periodu do izbora Narodna skupština da organizuje javne rasprave, odnosno javna slušanja o radu REM. Znači, oni to traže, bez toga, kažu, nema slobodnih izbora, nećemo na izbore, a Evropskom parlamentu pišu – to su gluposti, ne obezbeđuju se tako fer izbori. Šta možete nego da se smejete? Pazite sad dalje, kaže – izbor novih članova i to po proceduri kako su birani dosadašnji članovi u Savet REM ne znači ama baš ništa. Dakle, njih ne zanima ovaj posao kojim se mi bavimo danas, izbor novih članova, a ponajmanje po ovoj postojećoj proceduri. To je katastrofa i to ne znači ništa. Pa opet uzmete ovih njihovih 42 plus, koliko već hoćete, pa pod tačkom dva u istom poglavlju vidite šta oni traže, šta oni ultimativno zahtevaju – pokretanje efikasnog postupka za izbor novih članova Saveta REM uz poštovanje postojeće procedure. Šta možete nego da se smejete? Hoće nove članove Saveta REM uz poštovanje postojeće procedure, a ovamo Evropskom parlamentu pišu – izbor, i to po proceduri koja do sada bila primenjivana, to ne znači ama baš ništa. Jel mislite da je kraj? Nije. Uvek ima još. Kažu – ne vide nikakvu svrhu razgovori o pojašnjavanju pravila političkog oglašavanja u izbornoj kampanji. I onda uzmete i vidite da tamo negde pod njihovom tačkom šest traže da se donese novi pravilnik, da se ograniči funkcionerska kampanja i ograniči vreme za plaćeno političko oglašavanje. Traže da se definiše i ograniči političko oglašavanje, pišu Evropskom parlamentu – kakva bre pravila političkog oglašavanja, to su sve gluposti. Kada pogledate ove stvar, a šta možete nego da zaključite da ti ljudi sve vreme samo gluposti pričaju, samo laži tovare, samo fingiraju da njih nešto ovde zanima. Jedno traže, pa onda to isto kažu – to je glupost. Drugo traže, pa za isto to kažu Evropskom parlamentu – to nikoga ne zanima, to ničemu ne doprinosi. Šta da kažete nego, ljudi, ako ovo nije ponašanje na nivou nezrele dece, pa nije ništa bolje od toga. Suština njihovih zahteva verovatno se ogleda u samom zaključku tog njihovog velikog pisma. Oni traže da postanu članovi nekakve prelazne administracije. Dakle, da bi ljudi razumeli šta to znači, oni hoće da bez izbora, bez jednog jedinog glasa postanu članovi Vlade. Oni traže da postanu kao ministri. Oni traže da postanu kao direktori preduzeća, šta god to bilo i kao upravljači u lokalnim samoupravama. Dakle, da im se vlast neka da i da im to traje kako oni ovde lepo pišu najmanje devet meseci. Toliko im treba da bi postigli neku životnu sreću i onda sve može, onda je sve u redu. Što se tiče ovoga ostalog, to može da se baci i mačku o reč okači. To su njihove želje. Njihovi ciljevi i namere, nalaze se pod rednim brojem jedan u ovim njihovim zahtevima, dakle ovo njihovo 42 plus šest, što ni oni sami ne znaju šta je i kao što vidite ništa im ne znači, pod rednim brojem jedan ima da se obaveže predsednik Republike, Aleksandar Vučić, da ne učestvuje u izbornoj kampanji na strani bilo koje liste, to je pod jedan među zahtevima. Među preporukama, pod rednim brojem jedan, prvo i najvažnije, isto to, Aleksandru Vučiću da se zabrani da učestvuje u izbornoj kampanji na bilo koji način. E, tako onda možda i ima neke šanse za njih, jer oni da pobede Aleksandra Vučića na izborima, nije uopšte pitanje pod ovim ili onim uslovima, na izborima demokratskim ne mogu nikada. Uostalom, oni to i sami kažu. Sećate se sigurno onog Jeremićevog funkcionera Gajića, on je to čovek otvoreno rekao, na sred političke tribine sniman kamerama sa pet strana, izgovorio doslovce reči – mi da pobedimo Aleksandra Vučića na izborima, ne možemo zato što u ovoj zemlji, tu je onda krenu da vređa narod, živi 60% funkcionalno nepismenih ljudi i oni su njegovi vernici i oni će za njega da glasaju. Dakle, priznaju da ne mogu da pobede Vučića. Priznaju da će sigurno 60% ljudi da glasa u ovoj zemlji, a pride još onako dodaju, uzgred budi rečeno, da su to neki ljudi manje vredni, nepismeni, krezubi, sendvičari i zanate već šta sve, pa je to razlog zašto ne biraju njih tako lepe i pametne. Nema to nikakve veze naravno sa bilo kakvim koalicijama. Koga god mi da izaberemo ovde, to će samo biti pokazatelj naše dobre volje, ali i potpune sigurnosti da je ovo što radimo maksimalno dobro, da je ono što smo od rezultata napravili toliko ubedljivo da će sigurno narod tome moći samo da kaže jedno značajno i ubedljivo da. Svi koji su danas raspravljali na temu – da li je neko nas na ovo naterao, da li je ovo zavera svetske vlade, iluminata ili marsovaca, samim tim što su učestvovali u ovoj proceduri, što su dali svoje predloge, oni su praktično i dali legitimitet svemu ovome i tu nema ništa loše i ništa sporno. Pohvalno je što je tako, a šta će ko ovde da kaže i kako da oceni, to je njegovo pravo i ja u to neću da se mešam dalje. Ovi Đilasovi će da nastave da kukaju na sva usta, sve je ovo bezveze, niko od ovih kandidata im ne valja, to su sve Vučićevi poslušnici, čak i kada su sto posto članovi, odnosno predstavnici i predlozi koji dolaze od strane opozicije, ali da znaju građani Srbije, ti Đilasovi koji će da vam sole pamet ponovo, treba da se smeni sav REM, treba svi ljudi iz REM-a da budu neki novi, neki njihovi. Te lenčuge se nisu udostojile da ovoj Skupštini makar jedan čestit papir dostave sa predlogom, jel hoće da se smeni REM? Što nisu predložili? Što nisu jedan jedini papir poslali na tu temu? Evo, pogledajte sajt, pogledajte koja su akta predložena, ne danas, nego u prethodnih tri meseca, šest meseci, godinu dana. Njih je toliko bilo baš briga za sve, da se nisu udostojili makar potpise da skupe. Teško im je da dođu u ovu salu, teško im je da učestvuju u raspravi, teško im je da ovo što su sami tražili objasne narodu, teško im je da predlog jedan daju. Što nisu bar dostavili formalno na pisarnicu da traže da se smeni to što traže da se smeni? Rekli su i predstavnici nevladinih organizacija još pre tri meseca – dobro, a što niste dali predlog nego samo pričate o tome? Mislite da se nešto promenilo u ova tri meseca? Nije ništa. Mogu da dođu ovde na blagajnu, mogu da dođu da se upišu za putne troškove, mogu da dođu da drže konferenciju za medije, pa da na najbezočniji, najbrutalniji način vređaju svoju državu, da vređaju svoj narod pričama nekim izmišljenim kako, zamislite sada, Srbija kupuje prijateljstvo drugih država, kupuje povlačenje priznanja tzv. Kosova. To im nije teško da urade, to mogu, a da dostave na pisarnicu zahtev za sve ono što pričaju po svojim medijima dan i noć, e to ne mogu, jer oni očigledno svoju platu ovde ne primaju zato da bi tako nešto uradili, nego na jednoj strani samo pričaju, na drugoj strani samo iz blagajne uzimaju. Oni očigledno ne dobijaju stanove po Dedinju od narodnih para kao Boško Obradović, da bi to nekim konkretnim potezom zaslužili, odradili. Ne, sa jedne strane samo pričaju i vrata na Skupštini razbijaju, a sa druge strane samo uzimaju stanove na Dedinju. Oni i te putne troškove koje fingiraju uzimaju samo zato što im se tako hoće, ne mogu ni da dođu do pisarnice da daju predlogu, mogu samo da se prošetaju, upišu se da su bili, a nisu bili, i opet pare u džep stave. Pouka za njih – REM u kompletnom sastavu nakon ove sednice, ili u bilo kakvom drugom, ne može da im pomogne oko nekoliko stvari. Pod jedan, ne može da ubedi narod REM da su lopovi i secikese odjednom postali neki ljudi koji su se juče pojavili, koji nikakvu istoriju u ovoj zemlji nemaju, koji nisu opljačkali po 619 miliona evra kao što je bio slučaj Dragana Đilasa. To REM ne može da im uradi. Drugo, REM ne može da učini da koliko god oni bili na televizijama, a bili su sinoć neki, od Sergeja Trifunovića, čujem biće večeras i Vuk Jeremić, sve na javnom servisu, ne može da učini da oni zvuče uverljivo. Treće, REM ne može da učini da oni kada se nađu u duel emisija sa predstavnicima SNS iz tih duela izađu kao pobednici. Tu REM da pomogne ne može. Tu pomoći nema. Četvrto, neka bude pretposlednje za kraj, REM ne diktira rezultate izbora, REM ne odlučuje kako će narod da glasa, nego narod glasa onako kako narod hoće, na osnovu toga što svojim očima vidi. Pa, kada vidi da su povećane plate i da su ozbiljni naši planovi da ih povećamo dalje, pa kada vidi da su povećane penzije i da su ozbiljni naši planovi da ih povećavamo dalje, pa kada vidi da ima auto-put tamo gde ga nikada nije bilo, pa kada vidi da ima fabriku u onom mestu koje je pre Aleksandra Vučića i bog zaboravio, pa kada vidi da se država razvija u svakom segmentu, na osnovu toga narod glasa, a ne na osnovu onoga što kaže ili ne kaže REM, ili ako hoćete bilo koji treći sveti Petar. Poslednje, nema načina, i oko toga REM ne može da im pomogne, da neko narod na silu ubedi da su Đilas, Šolak i Mišković dobri i pošteni ljudi koji žele bilo šta dobro bilo kome drugom u ovoj zemlji, ili ako hoćete na ovoj planeti, sem samima sebi. Njih da izjednače sa Aleksandrom Vučićem u bilo čemu dobrom nikada neće moći niko i zbog toga REM ovde neće biti od pomoći onima koji su duboko svesni kako stvari stoje, šta god pričali, pa zbog toga na izbore neće smeti ni da izađu. Mi ćemo, kada se i o ovome izjasnimo, imati samo još jedan dobar razlog više da kažemo - sve smo ispunili što smo rekli, a vi lažovi, nemoćni i štetočine, vi nastavite da se gušite u sopstvenim lažima, za bolje nikada bili niste. Aleksandra Vučića nikada pobedili niste, niti ćete.
Zahvaljujem. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, prelazimo po redosledu narodnih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo, poštovani prisutni, dobro je što smo dobili jedan od rezultata razgovora koji su vođeni pod pokroviteljstvom Saveta Evropskog parlamenta u vezi sa uslovima izbora i imamo upravo tako efikasnu i brzu reakciju promene nekoliko članova REM-a. Iako ja ne očekujem tu ništa spektakularno u pogledu nekakvih suštinskih efekata, ali jako je važno što smo imali pojavu razumevanja od strane vladajuće većine tokom tih razgovora, gde se zapravo pokazala spremnost da se prave ustupci i tamo gde postoje stvarni argumenti da se izborni uslovi poprave, ali isto tako i tamo gde ne postoje ubedljivi argumenti, ali prosto je važno popustiti i dokazati da svi zahtevi koji su se ticali predizbornih, odnosno izbornih uslova zapravo nisu uvek bili osnovani, već imaju drugačiju pozadinu, ali svakako je popustljivost u tom smislu jako dobra. Ovo ni malo ne umanjuje značaj REM-a. Važno je da imamo što kvalitetnije ljude i verujem da će i izbor predloženih članova za dopunu REM-a sigurno donekle unaprediti ovaj kvalitet, jer promena je uvek korisna, ona uvek osveži, da određene mogućnosti da se obrati pažnja na eventualne nedostatke, ono kao kada redovno krečite kuću, onda ako ništa barem ćete pomeriti nameštaj i ispod nameštaja počistiti prašinu. Tako da, u tom pogledu mi ćemo dati podršku izboru novih članova REM-a. Istina, postoje stvari u medijskom prostoru koje treba popravljati. Tu je pre svega javni servis nešto čemu se treba do kraja ozbiljno pristupiti, iako ne mogu da se pridružim onoj vrsti primedbi koje se čuju od strane opozicije, već primedbe koje postoje su objektivne iz ugla nacionalnih zajednica ili nacionalnih manjina, posebno sa strane naš Bošnjaka. Ono što se desilo pre nekoliko meseci, da je Savet RTS odbio zahtev da se u program RTS uvrste emisije na bosanskom jeziku, pogotovo obrazloženje koje smo tada dobili je nešto što je katastrofalno i za mene bilo nepojmljivo da se može desiti u jednoj savremenoj državi u 21. veku ovde u Srbiji, pogotovo što imamo ustavna načela i zakonske norme koje uprkos određenim nedostacima ona osnovna prava garantuju. Ono što bi bio minimum obaveze odgovornih u RTS, kao i u svim drugim javnim ustanovama i organima, jeste da poštuju zakonske, odnosno ustavne odredbe, a da oni slušaju neke preporuke nezvaničnih tela određenih intelektualnih grupacija koje sebi daju za pravo da budu iznad državnih organa, iznad Ustava, iznad zakona, to je nešto što ne možemo da prihvatimo, niti možemo da se s time pomirimo. Možda je REM jedno od tela koje će moći na to uticati, ali država mora imati i druge zakonske, sudske, pravosudne mehanizme da ne dopusti takvu vrstu diskriminacije, odnosno segregacije, gde će se na takav način i sa takvim obrazloženjem kazati da, eto, vi niste to zato što tamo neka grupa intelektualaca smatra tako. S druge strane, jedan od problema RTS-a jeste što prosto na toj televiziji se odgovorni ponašaju onako kako sami hoće. Pitanje učešća političara i drugih javnih ličnosti na ovoj televiziji nije vezano previše za politike koliko za lične ukuse i naklonost urednika i voditelja određenim ljudima i animozitete prema nekim drugim. Tako da, svakako će REM imati posla i u ovoj obnovljenoj verziji. Nadam se da će ispuniti svoje predviđene zadatke. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović.
Hvala, gospodine Arsiću. Zanimljivi su predlozi. Odmah da vam kažem i unapred da javnost zna, za neke od tih ljudi bi svakako glasao, a za neke, da budem iskren, radije bih ruku odsekao nego da glasam za njih. Tako da, u zavisnosti ko bude predložen, tako ću se i izjašnjavati. Ovde se postavlja jedno veoma važno krucijalno pitanje – koga uopšte u ovoj državi zanima REM i zašto je naša opozicija, odnosno naša konkurencija toliko potencirala na toj priči o REM koji je, iskreni da budemo, potpuno nebitan za građane? Još od onog momenta kada je formirana tzv. Republička radio-difuzna agencija, odnosno RRA čuveni, koja je trebala da bude nezavisna, mi smo imali jednu neverovatnu situaciju, a to je da tada nikome nije smetalo kako se taj RRA ponašao. Možemo svi da budemo svedoci da su tada pojedini mediji funkcionisali isključivo na način da li je Dragan Đilas bio dobre volje da preko svoje privatne firme omogući određenim medijima da prežive tako što će dobiti reklamu, koje su isključivo morale da idu preko njegove firme. Niko tada nije smeo da pisne ništa o tome. Danas imamo jedan neverovatan zahtev, upravo od strane gospodina Đilasa, tj. njegovih najbližih saradnika, a tu smo imali gospodina Zelenovića, pre svega, koji je zatražio, verovali ili ne, ja sad citiram, da na osnovu političkog dogovora izaberemo nove članove REM-a, odnosno svih ovih devet, mimo zakona i kako god hoćete, smenimo, a da onda na osnovu političkog dogovora, iako se zna ko su ovlašćeni predlagači za REM, da na osnovu političkog dogovora izaberemo, očigledno, pojedine partijske ljude. Tako bismo mi došli u jednu paradoksalnu situaciju, da bismo rekli Njegovoj svetosti patrijarhu Irineju ili Sinodu Srpske pravoslavne crkve - morate tog i tog vladiku da izaberete da bude član REM-a ili nikako drugačije neće moći da se REM izabere. Ili bismo, verovatno, otišli u društvo umetnika, filmskih radnika, itd, i rekli - morate vi tog, ili nikako drugačije, Zelenović ne da, on traži isključivo takve ljude. Šta je poenta cele priče? Poenta cele priče oko zahteva za REM je bila u tome da se zapravo omogući nelegalno poslovanje pojedinih televizija, a to nelegalno poslovanje se odvija tako što mi imamo jednu televiziju koja se emituje u jednoj stranoj državi, a ovde bi trebalo da reemituje program. Međutim, ona ne emituje program u toj stranoj državi, a ovde nam prikazuje kako, navodno, taj program reemituje. Da bi se legalizovao taj banditizam i da bi se legalizovalo to što radi ta televizija, a vlasnička struktura te televizije je vrlo diskutabilna i mnogi kažu da su baš pre svega pojedini udeli samog gospodina Đilasa u toj televiziji, iako se ja ograđujem, on je prodao svoju "Dajrekt mediju", mada ne znamo kome je prodao, pošto holandska vlada istražuje, imamo različitih osam destinacija gde je ključna vlasnička struktura te njegove firme bila, imamo udeo gospodina Šolaka i imamo situaciju da ta televizija ovde reemituje politički program, a da nije naša televizija. I, znate, ta televizija može bestidno da laže, može da izmišlja šta god hoće i da nema nikakvu sankciju. A zašto? Zato što ne podleže našim zakonima. Vi ne možete da tužite tu televiziju. Probajte za izgovorenu laž na toj televiziji da ih tužite, oni će reći - mi ne podležemo zakonima Republike Srbije i mi jednostavno možemo da radimo šta hoćemo. Isto je sa televizijskim prenosima pojedinih fudbalskih utakmica. Moramo građanima da kažemo - program od nacionalnog značaja, a tu govorimo o utakmicama, recimo, reprezentacije, nema pravo niko da prenosi do televizije koja ima nacionalnu frekvenciju. Nema pravo niko to da radi. A ovde se to omogućava jednoj televiziji koja nije ni registrovana ovde. Pitanje je da li se građani Luksemburga ili građani Slovenije, ili već gde se oni navodno emituju, mnogo baš interesuju za reprezentaciju Srbije. Postavlja se pitanje - kako oni to onda rade i zašto su oni sve to činili. Zato je njima bio potreban REM. Zato što je REM sve ovo vreme žmurio na oba oka na taj kriminal koji se radi, a oni su želeli dodatno da dođu i da dohvate do kraja REM, ne bi li nastavili dalje sa tom besomučnom pljačkom i nanošenjem štete drugim ovde emiterima, jer zašto? Sve televizije ovde u ovoj zemlji plaćaju porez, plaćaju porez na reklame, plaćaju naknade za emitovanje programa, za proizvodnju programa, a ova televizija to ne radi i ona je u debeloj prednosti u odnosu na sve ostale emitere. I to je čist lopovluk. Oni su želeli, zato što je njihov kapital u toj celoj priči, da taj lopovluk legalizuju. Da ne govorim o samoj kablovskoj mreži koja inače poseduje tu televiziju, što je dodatni skandal, i parama naših građana koji plaćaju kablovsku pretplatu zapravo finansiraju program te televizije, finansiraju, naravno, sve ono što ta televizija radi. To je svojevrsni skandal. REM je na oba oka žmurio i oni samo žele dalje da preuzmu taj REM do kraja, ne bi li možda dobili svih devet članova REM-a, kako bi nastavili dalje sa tim kriminalom. Tu direktno prozivam i gospodina Šolaka i gospodina Đilasa, koji su najdirektniji krivci za sve ovo. Moram da napomenem da što se tiče samih medija, evo ja kao narodni poslanik vladajuće većine apelujem na sve medije u ovoj državi, posebno na medije sa nacionalnom frekvencijom, i to ću stalno ponavljati, da pozivaju opoziciju što više, da čak ograniče nama iz SNS da prisustvujemo, odnosno da budemo gosti na tim televizijama, osim ako opozicija ne traži duel, tada smo u obavezi da izađemo na duel. Znači, ja zahtevam to od naših urednika, govorim naših, odnosno urednika tih medija, naših televizija, zapravo, a to su sve televizije koje imaju nacionalnu frekvenciju, zahtevam da tako nešto urade, zato što je to poželjno za našu zemlju. Želim da što više opozicija gostuje, jer mislim da je to nama prednost, zato što svaki put kada gospoda iz Saveza za Srbiju izađu na televiziju, nama 5% skoči rejting. Apelujem da što više oni budu prisutni u našim medijima. Pogledajte kako oni funkcionišu. Mi smo danas imali pismo jednog lidera, ako se to tako može nazvati, Saveza za Srbiju, gde on traži da se svi vlasnici medija obavežu pismeno da će da pozivaju opoziciju. Pazite, on želi da uređuje medije. To još nikada niste mogli da čujete od nekoga iz SNS. Zašto bi neko obavezivao bilo kog vlasnika medija šta će da radi? Uređivačka politika svakog medija je nezavisna. Ali, oni nama pokazuju kako bi oni funkcionisali da su vlast. Oni bi naređivali medijima. Oni bi naređivali novinarima šta moraju da rade. I to je zaista nešto što je nečuveno. To je Boško Obradović uradio danas. Pazite, oni su većinu tih medija nazvali da nisu mediji. Vi nazivate televiziju "Pink" da nije medij, izbacite njihove novinare sa konferencije za štampu, izbacite novinare "Alo", izbacite novinare "Republike", odnosno "Srpskog telegrafa", "Republika" je njihov portal, izbacite ih napolje i kažete - vi niste mediji, zatim dovedete vaše pristalice da prebiju novinarke televizije "Pink" ispred te televizije. Kažete novinarki "Srpskog telegrafa", ja se izvinjavam na izrazu, da je kurva, i onda očekujete da ti mediji o vama objektivno izveštavaju. Izvinite, ja da sam vlasnik tih medija, ako bi se neko prema mojim novinarima tako ponašao ili prema mojoj kući, ja bih svaki dan vodio kampanju protiv njih. Da ih naučim pameti da to tako ne smeš da radiš, jer to nije normalno ponašanje. Znate, i nama kada dođe N 1 televizija, ćutimo, trpimo, gutamo, ali odgovaramo, nikad nismo nikoga oterali, niti želimo da se neko zlo dogodi bilo kom novinaru te televizije. A oni ovde najavljuju kako će da šišaju te novinarke, kako će da ih prebijaju. Dolaze ispred medijskih kuća, gađaju te televizije, šaraju, da ne govorim o RTS-u koji je javni servis, gde su čak i upali unutra sa testerama, i onda vam kažu - gledajte kako oni neobjektivno izveštavaju. Pa, naravno da će o vama neobjektivno da izveštavaju kada se vi tako ponašate prema njima. Pri tom tražite, a nema vas pedeset do šezdeset na tom protestu, da svaki put se izveštava sa tog protesta. Zašto? Znate li vi koliko ima događaja dnevno koji su mnogo značajniji za ovu zemlju i mnogo bitniji za sve građane od tih pedeset, šezdeset koji se svake subote po beogradskim ulicama šetaju i koji ruže ovaj grad. Zašto bi neko, ako nemate ništa novo na tom protestu, zašto bi uopšte sa tog protesta izveštavao? To je osnovni novinarski postulata, da vam neko traži nešto novo. Ne znam zašto je to tako bitno da sad uvek mora da se izveštava sa njihovog protesta, ali evo, molim, ako je to čak problem, molim zaista sve televizije da izveštavaju sa tog njihovog protesta svaki put kada ga imaju zato što mislim da je veoma važno da građani saznaju kakvi su to njihovi stavovi. U svakom slučaju, ovo što gospodin Vučić radi, a nekada mu zameram, on je preterano čovek tolerantan i mogu da kažem, previše širokogrud prema opoziciji, ja ovakve stvari iskren da budem nikada ne bih dopuštao, zato što smatram da ne može jedna manjina prilično agresivna da ovde siluje i maltretira većinu i da sve nas ovde maltretira, ali zarad mira u zemlji razumem da bi trebalo da se ovde nađe neko rešenje. Svakako je dobro što će se izabrati do kraja REM. Nisam pristalica da se izaberu ovi ljudi koji su ovde naglašeni da bi možda mogli da budu izabrani. Za neke od njih svakako neću glasati, nema nikakve šanse, ali za neka imena, vidim da su to zaista dobri ljudi i čestit ljudi, neke čak i poznajem, svakako ću im dati glas. U svakom slučaju u danu za glasanje, dobro ću razmisliti, a građanima Srbije poručujem. Ima jedna naša narodna poslovica, neću da budem vulgaran ali ću je reći, znate – od izmeta se pita ne pravi. Tako i ovi. Mogu njima sto REM-ova neko da da, sve televizije na ovom svetu, oni takvi kakvi su ne mogu nikada nas da pobede. Zašto? Zato što u vreme mandata gospodina Vučića se zidaju fabrike, prave putevi, ljudi se zapošljavaju i ova zemlja, ipak ekonomski ide napred. U njihovo vreme naš društveni proizvod je bio u minusu, fabrike su zatvarane, ljudi su ostajali bez posla. To je ta ključna razlika. Ne možete od izmeta pitu da napravite. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Čudan je red gospodnji. Dame i gospodo narodni poslanici, da nisam predložio kandidata, ja bih već napustio Narodnu skupštinu. Dakle, predlog poslaničke grupe je bio Dragiša Kovačević. Na Odboru nije prošao, verovatno je imao previše kvalifikacija. Ja da glasam za Juditu Popović, pre ću ruku da odsečem. Pre, sigurno. Vama moram da kažem, da zapamtite jedno, može pita da se napravi, ali ja neću da je jedem. Ne jede se, sigurno. Drugo, ne brani se tvrđava svojom vojskom, jel? Ne brani se tuđom vojskom, a svojom treba da se brani. Ako krenemo obrnuto, da se tvrđava ne brani svojom vojskom, onda nećemo daleko stići. Nema ovde jednog trojanskog konja, ovde ima više trojanskih konja u našim redovima. Ponekad sam mislio da su obični, iako su obični ipak su iz Troje. Što se ovih drugih članova REM-a tiče, kandidata za članove REM-a, njih ne poznajem, Juditu znam. Ono što je Sergej Trifunović obećao da će raditi po našim grobovima, ona će sa zadovoljstvom uraditi daleko više, to budite sigurno. Ja da glasam za tuđu vojsku neću, nema šanse, ma koliko to koštalo. Kaže izreka – pametniji popuštaju. Samo da vam kažem, ne možemo mi pametniji popustiti koliko će one budale zategnuti. Oni će da prave medijski pejzaž, a već ga prave, u kome oni imaju slobodne medije i nezavisne medije tipa „N1“, koja je vlasništvo „SBB-a“. Gotovo ne mogu da verujem da smo dopustili da, što nigde, valjda, u Evropi nema, da kablovski operater ima svoje kanale koje protiv zakona ređa na jedan i dva i oni kažu da pošto su oni vlasnici, oni na to imaju pravo. Nije tačno, članom 100. Zakona o elektronskim medijima to je sasvim drugačije regulisano. Opet je REM popustio. Vi imate generalnog sekretara REM-a, evo su ovde odgovori koje sam ja dobio na konto prekograničnih kanala koji služe, ne samo da ruše rukovodstvo Srbije, već da ruše državu Srbiju. Ti kanali ujedno se koriste za ispiranje novca od pretplate „SBB-a“. Ti kanali su registrovani u Luksemburgu, ne emituju program, a navodno ga ovde reemituju. U stvari, tamo ne plaćaju porez, jer tamo ne emituju program, ovde ne plaćaju porez, jer tvrde da su iz Luksemburga. Evo odgovora REM-a. Tu su generalni sekretar Milan Todorović i gospođa Rajka Galin. Ja ne znam zašto nisu uhapšeni. Nikako mi nije jasno, na sve pozive, zato što zlonamerno tumače zakon i govore da je ono što je protiv zakonito zakonito. To su izvršni direktor i generalni sekretar. Nije sve u Savetu REM-a. Ali, ja se bojim da je, ono što sam od početka govorio, sukob sa opozicijom, delom opozicije, nije bio sukob političke prirode, to je bio sukob sa Šolakovim i Đilasovim biznisom i taj sukob traje. Meni je jasno na koju će stranu stati gospođa Judita, ne samo na medijsku, već i na političku stranu. Pravi se medijski pejzaž gde će njihove televizije biti, navodno, slobodne, imati pravo slobodno da uređuju program protiv države Srbije i njenih vitalnih nacionalnih i državnih interesa. Oni će imati tu slobodu, a ujedno će uz pomoć REM-a pokušati da ospore slobodu onih koji su za državu Srbiju i za rukovodstvo države Srbije. Znači, tražiće slobodu za sebe, da u svojoj kući slobodno uređuju svoj program, ali će tražiti da oni drugi koji ne misle kao oni nemaju tu slobodu. Ne možete svoju slobodu praviti na neslobodi drugih i tražiti da taj drugi nema pravo na slobodu. Sloboda mora da bude jednaka za sve, ali i sloboda ima granice utvrđene Ustavom i zakonima. Zakon o prekograničnim televizijama, Konvencija koja je potvrđena i Zakon o elektronskim medijima kažu da je reemitovanje istovremeno preuzimanje programa koji se negde emituje. Oni ubacuju reklame, otimaju medijsko tržište i time ugrožavaju domaće medije. Domaćim medijima ne plaćaju bele banke za emitovanje, ali zato ovima plaćaju za reemitovanje, i to po nekoliko evra po korisniku, a u Srbiji ima 900.00 korisnika. Tako pljačkaju i ugrožavaju slobodu medija. Mali mediji će nestati, jer su im oteli reklamu, reklamno tržište, itd., ne plaćaju porez. Sve to, navodno, rade iz Luksemburga. Nema nikakvog reemitovanja i ono što žele Šolak i Đilas uz pomoć fizičke radne snage koja bojkotuje Narodnu skupštinu i, navodno, izbore je da kroz REM ovekoveče svoj biznis i naprave medijski pejzaž i upravljaju državom Srbijom. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Hvala vam puno. Mislila sam da ćete po treći put da prozovete Miladina Ševarlića kao najvažnijeg poslanika ovde, da mu date treću šansu, valjda da diskutuje o REM-u. Neće čovek da diskutuje i idemo dalje, kao što mnogi neće. Za mene je jedno veliko iznenađenje da mi godinama pričamo o ulozi REM-a i o važnosti REM-a, imamo primedbe na njihov rad, mnogobrojne, bez obzira da li smo poslanici većine, koliko … ili smo poslanici koji se nalaze u opoziciji. Svi mi imamo neke primedbe na medijsku sliku u Srbiji, manje više na rad REM-a. Moja primedba, kao prvog među jednakim u ime svih vas, mislim da se vrlo malo pažnje obraća u informativnim programima, malo pažnje obraća na naš suštinski rad. Imamo direktne televizijske prenose, pa šta? Mi to plaćamo, to je dogovoreno da imamo direktne televizijske prenose i to ne znači biti informisan o radu parlamenta Republike Srbije. Za svaki sekund, potez nečeg bitnog što je urađeno za građane Srbije mora da se obara ruka sa različitim, uglavnom, televizijskim kućama, moramo da priznamo da se ljudi najviše informišu tako što kod kuće menjaju kanale i onda treba da nešto izazove njihovu pažnju. Što se tiče parlamenta Srbije mi smo interesantni samo kada se ovde desi nekakav incident, kada nekog neko opsuje, kada se poslanici potuku, izriču opomene, a ovako suštinski da pitamo novinare šta mi, uopšte imamo na dnevnom radu, jednog zasedanja, hajde da budem blaga, 97% bi palo na ispitu, 3% bi položilo. Njih interesuje samo šta ste tog dana uradili, nešto loše nekom svom kolegi, ili kako ste se obukli, ili šta imate na glavi, a ne u glavi, i da li ste spavali u hotelu sa tri zvezdice ili vas je neko naterao da ga menjate, takve neke budalaštine, trivijalne stvari, koje ne čine suštinu našeg rada. Imam zamerki mnogo više nego oni koji su na ulicama i glumataju nešto kako nisu dovoljno zastupljeni. Biće mnogo više zastupljeni samo prvo da dokažu svoju političku relevantnost. Politička relevantnost se dokazuje na izborima, onoliko koliko građani Srbije uopšte shvate šta ti politički nudiš njima na tom tržištu i to je tvoja snaga i toliko te pozivaju ili te ne pozivaju u neke emisije. To je suština komunikacije političke sa medijima. Sad to što neko sa ulice hoće da bude interesantan, mnogo više interesantniji, atraktivniji i zastupljeniji od nas parlamentarnih stranaka, to je, mislim, njihovo diskreciono pravo, ali s druge strane, i njihov privatan problem. Toliko se buke diže u ovoj državi zbog Đilasa, koji nije izašao na izbore, neće ni sada, i postoji jedno jedino objašnjenje zašto Dragan Đilas, koji vlada medijima, neće da izađe na izbore, pa zato što, pošto je perjanica njegove politike Marinika Tepić, može da očekuje samo da će dobiti jedan politički nokaut, ne od protivnika, nego od građana Srbije. Šta smo mi videli od političkog programa, kako se zovu oni, Savez za Srbiju, ili promene, Savez za Srbiju, koji je svašta nešto, jer partija Dragana Đilasa se ne zove Savez za Srbiju. Kako se zove njegova partija? Ne mogu ni da ih upamtim. To je neverovatno kakvi su to politički transferi i kako je to lažna mimikrija i predstavljanje u javnosti, ne može čovek da mu upamti naziv partije, Stranka slobode i pravde. Mislila sam da je to Mursijeva stranka, a ne Đilasova, ali dobro. Sasvim je u redu i kad ukradeš naziv neke partije u svetu. Ali, očigledno on ne može da se pronađe, ne samo politički, nego ne može da pronađe ni naziv partije, ali je pronašao fantastičnog potpredsednika Mariniku Tepić, koja očigledno radi protiv građana Srbije, ali radi i protiv Dragana Đilasa, i treba da se zabrine. Ono što je moj apel, ja nemam takav način komunikacije kao moj uvaženi kolega Đukanović, da molim urednike, ali nekako bi bilo dobro, zbog parlamenta i zbog predstojećih izbora, da Marinika Tepić što više prostora dobije i da što više političkih izjava imamo onakve kakve smo juče imali prilike da čujemo i vidimo, nažalost, ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Meni je žao. Ja poštujem sve poslanike ovde, zato što neko je glasao za njih. Ne poštujem njih imenom i prezimenom, nego građane Srbije koji stoje iza svih vas. Ali, da vam kažem, Mariniku Tepić ne poštujem. Posle onog juče što je ona izgovorila ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, neću da budem politički korektna, neću ni da lažem i da izmišljam ovde pred vama da više poštujem poslanicu Mariniku Tepić, kada je ne poštujem, jer ono juče, ne, ne, stvarno nemam trunke poštovanja i neka me razapnu ovi Đilasovi mediji, mene to baš briga, uopšte me ne dotiče. Posle 30 godina bavljenja politikom, može Đilas da radi šta god hoće u svojim medijima, i neka me prozivaju zbog ovoga, i eto, neka nekako popune večerašnji program, ako nemaju ništa pametnije. Nekako smo prešli preko suštine, otkud mi sada menjamo tri člana REM-a, odnosno popunjavamo upražnjena mesta. Prvi zahtevi Đilasove družine, Đilas, Jeremić, Boško Obradović, Marinika Tepić i juče sam rekla - i naravno Džej, pošto ne znamo ko tu još pripada, je bio kao, da, Borko Stefanović, Novosađanin koji je odbornik u Skupštini Grada Beograda. Fascinantno je naučio verovatno naziv jedne ulice i sad zastupa interese građana Beograda, nema veze. Nije to tema. Upravo je bilo to da oni počinju da bojkotuju rad našeg parlamenta. Sve je krenulo od toga zato što nama procedura poslovnička je ugrožena mojim načinom vođenja i odnosom poslanika većine prema njima. Sve je krenulo od toga, toliko ih je pogodilo da su napustili vojvođansku skupštinu i sve lokalne parlamente i od tog bola se još uvek se presamićuju. Još uvek im je to neverovatno teško da prebrode to, iako smo nakon izveštaja Evropske komisije zaista, nije to lako, ali samo neko ko voli ovu državu i ko ume da prizna da je pogrešio u nečemu, može da prihvati svoje greške i da pokuša da ispravi te procedure. I mi smo to znatno unapredili i uradili. Čak i SRS je to priznala, i Đorđe Vukadinović je smogao snage nekoliko puta da mi prizna, iako uvek kaže ali. Ima ono ali koje devojci sreću kvari, i onda uvek kaže ali, ali nema veze, postigli smo nešto. Umesto da se vrate ovde u parlament i da imamo dijalog u ovom domu gde je i mesto dijalogu, oni su i dalje ostali na ulici i nastavili dalje da izmišljaju nekakve razloge zašto oni bojkotuju sistem, kako oni kažu, zašto oni neće da izađu na izbore, pa zašto neće ovo, pa zašto neće ono. I ono što zameram, zameram svima nama, mnogo im pažnje obraćamo. Stvarno, sve svoje političke kapacitete smo usmerili na jednu šačicu konglomerata poslanika i nekih poslanica koje žele da prosto budu u centru pažnje, da odrađuju nekakve zadatke koje im neko, ne znam ni ja ko zadaje, da nanesu štetu Republici Srbiji koliko god mogu, a u stvari se oni šale sa svima nama i šale se sa svim građanima Srbije koji bi eventualno glasali za njih jer nisu zadovoljni politikom SNS, nečim smo ih uvredili, misle da mi nismo u pravu, da su u pravu Marinika Tepić, Đilas, Boško Obradović. Ne znam samo kako može neko da ih spoji u jedan politički korpus i da glasaju za njih? Oni se sa njima zafrkavaju. Oni neće da izađu na izbore, zato što je to izuzetno mali broj građana Srbije i znaju da ne bi prešli cenzus, nikako, ni u ludilu neće preći cenzus. Posle ove politike kojoj smo juče čuli finale odnosa prema Republici Srbiji, onih laži i izmišljotina da bilo ko u Srbiji nekakvim novcem kupuje odpriznavanje samoproglašene nezavisnosti Kosova i da je u stvari Đilasu i Mariniki Tepić strašno teško što je 17 država odpriznalo tu samoproglašenu nezavisnost. Meni je sve jasno da mi isključivo ovo radimo zbog sebe, a ne zbog njih, jer oni nisu ni imali nekakvu ozbiljnu nameru da se ikada pojave na tim izborima. Godine 2012. pod uslovima Dragana Đilasa i te njegove ekipe oko njega, pobedio je Tomislav Nikolić, postao predsednik države. Pobedila je SNS pod istim tim uslovima. Da vam objasnim kako je izgledala medijska scena u to vreme. Nisam bila član SNS, to otvoreno kažem. Pa, izbacili ste me iz stranke. Znači, nisam bila član nijedne partije. Ja sam to gledala kao građanin Srbije koji treba da se odluči za koga da glasa. I kupujem novine u kojima na naslovnoj stranici, u vreme Đilasa, kralja svega u državi što se tiče medijske scene Srbije, sinovi Tomislava Nikolića vuku gole neke ljude po Pančevu vezane za automobile. Ja sam bila u totalnom šoku. Prvo, znam Tomislava Nikolića, znam njegove sinove. Nikad niko to posle nije potvrdio. Tako su izgledali mediji i izborni uslovi 2012. godine. Samo su nešto zaboravili. Ti možeš lažne vesti da svaki dan plasiraš u svim svojim medijima, a sve je bilo Đilasovo, da se ne šalimo, sve je bilo Đilasovo. Toma ih je pobedio. Tomislav Nikolić ih je pobedio i SNS, tačka. To je tako pa je tako zato što su građani Srbije to odlučili. Oni su držali sve biračke odbore. Nisu bili transparentni nikakvi spiskovi. Mediji su bili pod njihovom kontrolom, ali narod nije bio pod njihovom kontrolom. Ti nikad ne znaš šta će i koga će narod da zaokruži tamo kad ode tajno. Tiho, mirno srušili su taj režim, srušili su tu ne politiku, oterali su Borisa Tadića čija je politika bila da spava, budi se pored Severine Vučković. Srušili su predsednika koji je sedeo pored Berluskonija i trpeo da se on zafrkava sa njim i kaže – evo sedim tu pored Ričarda Gira i da omalovažava Srbiju i njega. Svega se sećam i narod je pobedio. Sada oni tvrde da to ništa nije bilo u redu. Hvala im na tome. Nije lako učestvovati u dijalogu sa nekim ko ne želi dijalog, ali zato što volim svoju državu hoćemo fer izbore, hoćemo da se konkurencija pojavi na tim izborima, ušli smo u dijalog ovde u parlamentu, to je velika naša pobeda, vratili smo deo opozicije u parlament i došli do ovih zaključaka da nešto treba da se menja. Promenili smo zakone, usvojili smo i konstituisali Nadzorni odbor koji nikada nije postojao u ovoj državi. Oni su doneli taj zakon. Đilas je doneo taj zakon, Boris Tadić, ta ekipa, DS i nikad ga nisu implementirali. Mi smo doneli taj Nadzorni odbor i došli smo do REM-a. Formula tri plus dva. Đorđe Vukadinović je prisustvovao razgovorima. Znači, tri upražnjena mesta i plus dva zato što nije ista procedura. U ime vladajuće većine sam dala izjavu da ćemo izabrati do Nove godine članove REM-a. Tih pet, tri plus dva. Tri raspravljamo sada i uskoro ćemo izabrati dva. Pretpostavljam da je i evropskim parlamentarcima, evo zovu me da protestvuju, stalo do vladavine prava koliko i nama i da nas neće terati da mi sečemo glave članovima REM-a, nego da nas ostave da nađemo put kako to, u skladu sa zakonom, da se i završi, izabraćemo još dva. Imamo tri predloga. Ne znam da li je predlagač to objasnio. Ovlašćeni predlagači su poslaničke grupe. Znači, morate da budete poslanička grupa. To isto moram da objasnim Bošku Obradoviću. Ne može on nikog da predloži, nema grupu. Đilasu moram da objasnim, nije učestvovao na izborima, znači, ne može da predlaže sa ulice da mi biramo, da mu mi koji sedimo u parlamentu izaberemo nekog izaslanika. To je mogla Marinika da mu objasni, ako zna nešto da objasni, osim da izmišlja i da blati državu u kojoj živi. Treće su nacionalne manjine, je li tako? Saveti nacionalnih manjina i, treće, Udruženje filmskih i dramskih umetnika. Nije istina. Neko je tu rekao da smo radili nešto s brda s dola. Po kandidatima vidim da su to manje-više isti kandidati koji su bili u proceduri još dok sam bila predsednik tog odbora. Možemo da se ljutimo, da se ne ljutimo kad nam ne prođe neki kandidat, pa ne mogu svi da prođu. Većina će odlučiti za koga će glasati. Mi smo demokratska stranka, iako to baš ne razumem, ja sam malo starog kova, šta to znači da neki poslanik iz stranke kojoj pripadam kaže – ja neću da glasam za to. To je u redu. To u Britaniji postoji, partijski bič. To baš tako ne izgleda u demokratskim državama. To ne izgleda u demokratskim državama tako, onda drugi neki iz većine kaže – nije prošao moj, ja ni lud neću sad za ovoga da glasam. Super. To je kritika nama. To nije kritika vama iz opozicije. To je kritika nama, tako se ne radi, tako se ne ponaša. Znači, mišljenje možeš da izneseš, ali kada pobedi većina, da li u partiji ili bilo gde, ima da se poštuje ta odluka. To sam naučila kada sam se uopšte učlanila u neku stranku i ta odluka ima da se poštuje, ima da se glasa onako kako se odluči u poslaničkim klubovima. To je moj odgovor onima koji stalno imaju neko svoje mišljenje toliko daleko da neće sada da glasaju za nešto. To ne dolazi u obzir i o tome ćemo pričati na nekim drugim mestima. Kažem, zahvaljujem strankama koje su dale svoje predloge, odlučićemo koga ćemo da podržimo. Ne može uvek da bude svako iz vladajuće većine, nije ni normalno, nismo se tako ni dogovorili, te karte će biti pomešane i REM, srećno bilo, neka radi svoje u okviru zakona, a ne u okviru onoga što Đilas očekuje od njih, da oni slušaju sada Dragana Đilasa. Ko god da bude izabran, biće pod lupom javnosti i biće pod našom lupom. Ne znam ko je iz opozicije pričao o sadašnjem sastavu REM-a. Mi nikoga nećemo da teramo da da ostavku, radi ovo ili ono. To nije uloga poslanika SNS. Meni se, takođe, nije dopalo kada je jedna članica REM-a došla ovde na javno slušanje koje je parlament organizovao, gde smo pričali o ulozi nacionalnih emitera, programa, televizija, da kaže nama u prisustvu poslanika – ostavite nas svi zajedno na miru. To nema smisla. Nisam imala prilike da je sretnem, da je vidim, ali ne može niko u parlamentu da kaže, ni ministar, ni neko koga smo izabrali, REM, ni bilo ko, nosilac bilo koje funkcije, ni ove razne agencije, samostalni, nezavisni, ovaj, onaj, ostavite nas na miru. Neka oni nas malo ostave na miru. To je moja poruka svima njima koji zaboravljaju ko je izabran od naroda, ko je glasao za njih i ko im je omogućio da obavljaju te funkcije. Znači, neka oni nas malo ostave na miru, neka rade svoj posao, pa bi mi imali malo manje muke da popravljamo njihov rad ili ne rad. Pošto sam izuzetno dugo govorila, kažem, pristupićemo ovome, glasaću onako kako se odluči u poslaničkom klubu SNS. Mogu da imam mišljenje ovako ili onako, mogu da iznesem to, ali nisam ni malo veći, ni malo manji političar ako glasam onako kako odluči moj poslanički klub, i to ću poštovati, i to kažem zbog onih koji misle da su veći političari, veće demokrate ako nešto kažu ovde pred kamerama. Kažem, dobri su to sve predlozi. Zoran Simjanović, kompozitor, kome sam se divila zbog njegove filmske umetnosti i muzike od mlađih dana. Sa obe ruke ću glasati za njega, iako uopšte ne znam kojoj političkoj opciji on pripada, niti me to interesuje, pošto sa REM-om svi zajedno imamo dodirnih tačaka u tragovima. Kažem, Dragan Đilas neka samo piše pisma, neka pokušava da utiče na medije. Piše pisma kao Tito nekada, samo nema tu snagu, nema partiju. Ima samo nešto malo ulice. Njegova snaga, njegova slika i prilika su Boško Obradović i Marinika Tepić. Da sam ja član ili simpatizer DS, ne bih glasala za njih. Da mi ruke zavrću i da mi zabijaju eksere u nokte, ne bih glasala za Boška Obradovića koji je ušao u istoriju politike i ovog parlamenta tako što je ušao u kabinet kod predsednice parlamenta i pokušao sa svojim kolegama da me fizički ugrožava, da me gura, da me udara. Marinika Tepić je samo jedna sitna čestica u istoriji Republike Srbije koja će uskoro biti zaboravljena, zato što joj ja želim da istraje u bojkotu izbora i da je što pre javnost Srbije zaboravi i da ne koristi više ovaj parlament kao kvazi poslanik i da drži konferencije za štampu u holu ovde Narodne skupštine Republike Srbije i u ime ne znam ni ja koga više jer je ona kralj, kraljica preletača, preletačevića planete, a ne ovog parlamenta i Srbije, i da ne govori više, neće imati priliku, svojom odlukom, jer će ona kao da bojkotuje izbore i da ne znam ni ja šta da uradi, da govori protiv Republike Srbije. To je uradila juče, a samo ona zna čije interese je ona juče zastupala kada je ovde iznela gomilu laži i kada je valjda kao predstavnik političke partije Bedžeta Pacolija iznosila ovde morbidne optužbe na račun naše države. Hvala.
Pravo na repliku narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, eto ja i dalje neću da glasam za Juditu Popović. Ja sam glasao 2012. godine za Tomislava Nikolića, glasao i nagovarao druge da glasaju za promene. Prvi razlog, Judita Popović nije glasala za promene. Judita Popović je sprečavala promene. Danas predlagači Judite Popović nisu došli ni da brane taj predlog. Nisu došli ni da brane taj predlog. Da li ih vidite negde na sednici Narodne skupštine? Nema poslanika LSV, nema poslanika LDP-a, nema poslanika Stranke demokratske akcije. Da li su oni stali za svog kandidata kada danas nisu došli na ovu sednicu? Ja sam predsednik jedne male partije. Ja sam član jednog malog poslaničkog kluba. Taj mali poslanički klub je imao svoj predlog. Taj predlog je bio Dragiša Kovačević. Ne znam ko će za koga glasati zato što ima šest kandidata. Ja sam se samo izjasnio da neću glasati za Juditu Popović zato što je sprečavala promene. Još nešto, drugi najvažniji razlog, porediti Dragišu Kovačević u medijskom smislu, pazite biramo nezavisno regulatorno telo, i Juditu Popović, poredite ta dva predloga, ja kao neko ko je predložio Dragišu Kovačević zajedno sa četiri narodna poslanika moram do kraja da budem iza svog predloga zato što i dalje smatram da je daleko mnogo kvalitetniji od predloga koji mi je poznat, dakle gospođu poznajem i zato tvrdim da je taj predlog daleko kvalitetniji i da nikako neću da glasam za one koji su sprečavali promene, a to je bila Judita Popović. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem. Ovi polifonični diskursi koji se danas čuju povodom ove rasprave zaista govore da različite vrste dijaloga mogu ići ka jednom zajedničkom cilju, to jest ka cilju da se dogodi, da se završi ono što je bio jedan od formalnih razloga onima koji su smatrali da ne trebaju izaći na izbore. Sa druge strane, čuli ste da će poslanici Stranke pravde i pomirenja podržati izbor članova REM-a. Međutim, imamo kao i svi ostali, i opozicija i pozicija, zamerke na dosadašnji rad REM-a, kao i zamerke na to što nije svakog puta bio profesionalan i nije do kraja vršio i radio svoj posao. Naravno, najdrastičniji primer jeste ovaj primer RTS koji je sebe stavio iznad zakona, iznad Ustava i odlučio da suprotno zakonu i Ustavu omalovažava jedan narod, jednu nacionalnu zajednicu, njegov jezik i njegovu kulturu. To je nešto što mi kao Bošnjaci nikada nećemo dozvoliti, nikada nećemo biti deo takvog jednog koncepta jer smatramo da su Ustav i zakoni donošeni upravo da bi se štitila prava svih građana Republike Srbije i da bi se štitila prava pripadnika nacionalnih zajednica i manjina kojima se svakako svi dičimo. Sa druge strane, REM u prethodnom periodu, a naročito u izbornim procesima nije baš reagovao onako kako bi trebao reagovati. Mnogo smo čuli o njegovim nereagovanjima kada su u pitanju nacionalni mediji. Međutim, kada su u pitanju okružni, regionalni i lokalni mediji koji su pod njegovom ingerencijom zaista smo bili u prilici da mnogo puta se obraćamo REM-u za veliki broj brutalnih kampanja medijskih koje su sprovođene na lokalnim medijima, na regionalnim medijima, na okružnim medijima protiv predstavnika političkih partija koje nisu bili deo lokalnih vlasti i da svakog puta zato što su određene političke partije imale uticaja u tom REM-u dobijemo negativan odgovor u smislu odgovornosti onih koji su zloupotrebljavali zakon, koji su ohrabreni takvim stavom REM-a ustrajavali na to da jednostavno sve one koji nisu istomišljenici njihovih političkih šefova najbrutalnije napadaju, da udaraju na čast, na porodicu, na dostojanstvo svakog političkog protivnika i da na taj način izgube minimum minimuma profesionalnosti. Tada smo i u prethodnom periodu očekivali da će REM kao nezavisno telo reagovati, da će makar upozoravati, da će sprovoditi procese, da će sankcionisati one koji zloupotrebljavaju medijsku poziciju i medijsku profesiju. Međutim, nije nikada reagovao adekvatno i to je nešto što se nastavljalo i u kontinuitetu trajalo jako dugo vremena. Zato se sada nadamo da će oni koji su predloženi, koji će biti izabrani biti mnogo odgovorniji u odnosu na svoje prethodnike i da će ovo telo zaista voditi računa o tome da politički diskurs kampanja ne bude sveden na taj nivo koji smo imali prilike da vidimo u prethodnom periodu, da osetimo na vlastitim kožama i da svedočimo mi kao i svi ostali građani Republike Srbije. Dajemo šansu REM-u, dajemo šansu tome da se dogode promene na bolje u ovom medijskom sektoru i hoćemo da verujemo da je ovo jedan od pomaka u pogledu poštovanja onih pravila koja su zagarantovana i koja su konstruirana kako bi politike i politički programi bili u onoj meri zastupljeni u medijima u kojima to proporcionalno i zaslužuje njihova politička moć i politička snaga. Zato ćemo i u danu za glasanje podržati ove promene i podržaćemo one kandidate za koje se uverimo da imaju najviše kompetencija i kredibilnosti da iznesu ove načelne uslove koje smo postavili tj. da budu nezavisni, da budu nepristrasni i da podjednako tretiraju kako nacionalne medije, tako i one medije koji imaju lokalne, odnosno regionalne i okružne frekvencije. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nemanja Radojević. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Stranka moderne Srbije ima svog kandidata koji je na osnovu svoje sjajne biografije i svog izlaganja prošao ovaj poslednji krug gde će imati priliku da bude izabran od strane parlamenta. Naš predlog je dugogodišnji novinar i urednik Nenad Zorić. Ono što je nama bila vodilja kada smo birali čoveka koji će raditi odgovorno i nezavisno ovaj posao jeste pre svega njegova biografija i status koji uživa među svojim kolegama novinarima. Danas je bila sednica Odbora za kulturu, gde su se kandidati predstavljali članovima i zainteresovanim gostima i mogu da kažem da mi je zaista bilo drago i bio sam ponosan da svi novinari koji su pratili tu sednicu su prišli da mu čestitaju i da mu pruže podršku i zaista do sada nisam mogao da čujem ni jednu ružnu reč o tom čoveku. Na osnovu razgovora koje smo obavili, on nas je uverio da će ovaj posao raditi časno i svesno. Kolege, ja vas pozivam da u danu za glasanje izaberete svog kandidata na osnovu njihovih radnih biografija i na osnovu onoga šta imaju iza sebe i na osnovu onoga šta predstavljaju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Stevanović. (Nije prisutan.) Reč ima narodni poslanik Ljupka Mihajlovska. (Nije prisutna.) Reč ima narodni poslanik Tatjana Macura. (Nije prisutna.) Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog za dopunu kandidata za članove REM-a. Neko je danas rekao da je Skupština Srbije pokrenula, navodno, ovu inicijativu pre dve godine, međutim, vi ste bili saterani u ćorsokak pre nekoliko meseci kada su se pojavili evropski komesari koji su vas postrojili i koji su vam rekli da ovo morate da završite kako znate i umete, jer bez toga oni vama neće u punom smislu reči da daju legitimitet nakon narednih izbora, jer je ovo jedan od uslova da prozapadna opozicija, ovi izdajnici iz nekadašnjeg DOS-a, uopšte izađu na izbore. Neko je danas rekao ovde, ili je dobacio, pa mi nismo imali, misli se valjda na SNS, svog kandidata. Ne, vi niste smeli da imate svog kandidata. To nije bila nikakva vaša politička odluka, to je odluka Kukana, Frankenštajna, kako se već zovu, da vi ne smete da imate svog kandidata, već da vaš kandidat i onaj za koga ćete da glasate u danu za glasanje bude neko od ovog nekog drugog ešalona, sa drugog koloseka, prozapadnjačke opozicije, da biste, navodno, namirili njihove apetite i da biste se dodvorili zapadu. Sada dolazimo do toga kako ste vi suzili listu kandidata, najpre zbog građana Srbije, zbog članova SRS, zbog naših birača, zbog, verujem, velikog broja građana koji će ukazati nama poverenje na budućim izborima. Naš kandidat je bio apsolutno najbolji, sa svim referencama i preporukama za ovu funkciju. U pitanju je čovek koji je poznat širokoj javnosti pre svega i kulturnoj i obrazovnoj, ali i svim onim građanima Srbije koji su od Dragomira Antonića, najpoznatijeg srpskog etnologa mogli mnogo da nauče u raznim emisijama u kojima se on decenijama pojavljuje, o srpskim običajima, o srpskoj kulturi, o srpskoj tradiciji. I ne samo to, Dragomir Antonić, koga je predložila SRS, je čovek zaista najvišeg integriteta kada su u pitanju mediji. On je, pored tog što je bio direktor Etnografskog muzeja Srbije, jedan od začetnika Petničke jedne ekspedicije, tada mladih naučnika u oblasti etnografskih istraživanja. Takođe, bio je autor veoma značajnih filmova koje promovišu pre svega pravoslavlje i našu kulturu, kao što je film o životu monaha na Hilandaru, učestvovao u mnogim obrazovanim, edukativnim projektima za našu omladinu, za sve generacije koje su od njega decenijama mogle mnogo da nauče. I umesto takvog kandidata, vi ste, na predlog predsednika Odbora, odnosno Vučića i vaše te koalicije, odnosno onoga koji se pita, zato što morate da polažete emisarima iz Evropske unije račune, predložili dva kandidata o kojima se izjašnjava Skupština na predlog Odbora, a to su Judita Popović, koja je kandidat LDP Čedomira Jovanovića, SDA Sulejmana Ugljanina i ove Čankove autonomaške stranke i sada ste ozvaničili konačno, evo, kroz ovaj predlog, koaliciju Vučića sa Čedom i sa Čankom. Više to ne možete da sakrijete. Vi apsolutno tu kao pojedinci niste bitni, zna se ko je nosilac vaše politike i onda građanima da kažemo - Aleksandar Vučić, Čedomir Jovanović i Nenad Čanak i Sulejman Ugljanin su u zvaničnoj koaliciji. Nije bilo dovoljno što ste sa Čankom u koaliciji u Novom Sadu, što ste sa Sulejmanom Ugljaninom koji sve najgore želi Srbiji i srpskom narodu, u koaliciji u Priboju, u Novoj Varoši, u Tutinu, u Novom Pazaru, već ste sada kandidate Juditu Popović koja je imala valjda samo malo kraću biografiju ovde, koju je priložila, od izjave, odnosno potpisa da prihvata kandidaturu, predložili da ona bude na ovoj funkciji. I imate predlog ove SMS stranke, Tatjane Macure, Tanje kako je od milošte vi sada zovete, koja je uradila nešto najnemoralnije. Najpre, ovi koji su prvi predlagači su došli zahvaljujući Vučiću u Skupštinu. Vi znate vrlo dobro da ni Čanak, ni Čeda, ni Sulja Ugljanin nisu imali dovoljno glasova da budu parlamentarna stranka. Vučić je naredio većini članova iz RIK-a da kako znaju i umeju, namaknu jedan glas više da bi oni dobili 5% glasova, poništavali ste izbore kako biste im namakli dovoljno glasova da oni budu parlamentarna stranka, u Republičkom zavodu za statistiku štelovali, baš kao i za Boška i za Sandu koji su sada valjda vaši veliki protivnici. A ova, Tatjana Macura je izabrana na listi Saše Radulovića i tog pokreta DJB. On je dobio taj broj glasova koji je bio dovoljan da pređe cenzus, međutim, ona je uradila nešto najnemoralnije što može da se uradi. Ukrala je mandat sa još grupicom korumpiranih poslanika, napravila neku SMS stranku i vi joj sada tepate, a koliko do juče ste je, da vas ne prozivam sad poimenično, nazivali Radulovićeva starleta, Radulovićeva pevaljka. Ona je sad uvažena Tanja za vas i vi ste prihvatili od te Tanje predlog, Tanjica, možete da joj tepate koliko god, i predložili ste tog izvesnog Zorića da bude taj kandidat. Postavlja se pitanje da li je kod vas nastupio toliki stepen hipokrizije ili je nastupilo nešto drugo, po legendi jednog drugog francuskog filozofa o magarcu, a to nemojte da shvatite lično, već, eto, da tu jednu izreku primenim na vašu politiku, koji stoji između dva plasta sena, između dve poljane, pa će na jednu, pa na drugu stranu, na kraju je lipsao zato što je ostao gladan. Tako i vi, između politike istoka i zapada, to vam je ostavio u amanet Tomislav Nikolić, sa tom vašom nenormalnom po Srbiju politikom, slušate ove evropejce, unižavate Narodnu skupštinu, a samim tim i narodne poslanike, a ovi vaši pojedini, niti znaju ko su ovi, ni šta treba da rade članovi Saveta REM-a, koja je njihova uloga, a pravo da vam kažem, ovi koji će biti izabrani, odnosno očigledno Judita Popović, ona tek pojma nema šta tamo treba da radi. Dakle, između onoga što je dostojanstvo, što je moral, što je autoritet, što jedan zaista široki integritet kao što ga je imao Antonić, vi ste se opredelili, ma ne, kakav truli kompromis, za nešto najgore moguće kako sebe možete da ponizite. Ali, to je vaša stvar. Vi sa tom platformom i sa koalicijom koju ste ozvaničili sa Čankom, sa Čedom, sa Ugljaninom, izlazite na izbore. Mi poručujemo građanima Srbije da ćemo ovakve kandidate, kao što je Dragomir Antonić, koga niste hteli da prihvatite, imati u budućoj radikalskoj vladi ljude od poverenja, ljude sa velikim iskustvom, časne ljude koji će se uvek boriti za državni i za nacionalni interes.
Reč ima predstavnik predlagača, gospodin Mirko Krlić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. U samom prvom svom obraćanju, kao izvestioc, pokušao sam da skrenem pažnju narodnim poslanicima na čistu proceduru i da kažem koliko je procedura tačna i koliko je i kako ispoštovana. No, pre nego što dopunim to svoje izlaganje, rekao bih nešto o ovome što ovog trenutka slušamo, a govori o tome kakva je politika SNS, kako je ona politika koju nam neko nameće, koju nam neko diktira i proizvodi jednostavno nekakav naš strah od gubitka valjda vlasti i želje da se tu što duže zadržimo. Politika SNS je država Srbija koja razotkriva upravo i odvraća političke avanturiste i mediokritete. To je politika koja pruža ruku i koja otvara demokratske procese čak i tamo gde je demokratija nedokučiva za pojedince. To je aksiom nacionalne i državne strategije Aleksandra Vučića. Kad to budete shvatili onda ćete moći da razumete šta znači biti jak, biti politički moćan, ali ne osion i ne grub. Dinosaurusi su izumrli zbog viška mišića i malo mozga, da je bilo obrnuto verovatno bi trajali i dan danas. Ono što je važno, mi nemamo strah od sledećih izbora, i kada govorite o REM-u, slušajući nekoliko vas, imam utisak kao da se bira Vlada Republike Srbije, a u stvari mi odlučujemo samo o dva predstavnika, tj. o jednom članu REM-a, kojih ima ukupno devet. Prema tome, nemamo strah od toga, da i neko sem nas ili da apsolutno bez nas, odlučuje u procesima koja se zovu odlučivanje o medijskoj strategiji o medijskom licu Srbije. Ne plašimo se zato što idemo u izbornu kampanju u kojoj se pobednik zna, ovo je izborna kampanja za koalicione partnere i za buduću opoziciju. Inače, ja misli da tu nikakve dileme nema i ne postoje uslovi osim da otkažemo izbore i da mi na njima ne učestvujemo i ne učestvuje predsednik naše stranke, da neko drugi od njih pobedi. Kakve god uslove da nam se predlože možemo ih prihvatiti bez ikakvog straha i tu nemamo dilemu. Što se tiče same procedure koja je jako važna, i za koju sam u ovom trenutku zajedno sa članovima Odbora za kulturu bio odgovoran, reći ću vam i to, gospođa Vacić Mihajlović je tačno i precizno govorila zašto smo povukli iz procedure prethodne kandidate. Govorilo se ovde olako o obećanoj brzini. Znate, vrlo je nepristojno da kažete za jednu instituciju, kao što je parlament i kao što je predsednik parlamenta u svim demokratskim državama, predsednik parlamenta je izuzetna ličnost, iako je predsednik parlamenta nešto obećao, valjda je na parlamentu i na onima koji su u parlamentu, da to i ispune. Mi smo se potrudili da to ispunimo, da postoji još nekoliko razloga što je procedura, koja je naravno započeta još 2017. godine, morala da bude povučena. Prvo ću vam reći da smo imali jedan od važnih razloga, a to je izbor poštujući nacionalne manjine i nacionalne savete, mi smo dobili predloge 2017. godine od nacionalnih saveta i nacionalnih manjina koji su kasnije reizabrani i bilo bi potpuno, složićete se, nepošteno, da izaberemo kandidate onih koji su izgubili izbore i koji više u tim savetima ne postoje, zbog toga smo dali šansu da novi saveti nacionalnih manjina daju svoje nove predloge. Što se tiče poslaničkih grupa, koje imaju takođe pravo, osporili smo prethodnu kandidaturu, tj. povukli taj proces i pokrenuli novi proces iz jednog vrlo bitnog razloga, što su pojedine poslaničke grupe povukle same prvo svoje kandidate, pa time naterali nas da same te svoje liste menjamo, a onda neke poslaničke grupe koje su poslale kandidate više ne postoje. Danas smo puno puta spominjali, naravno to se odnosi na ove poslanike koji nisu ovde, pa ne znam ni kome ovo upravo upućujem, ali, recimo, Mariniku Tepić koja iz Lige socijaldemokrata, koliko se sećam, bila samostalni poslanik, pa je jedno vreme tamo sedela u grupi oko Radulovića, pa je kasnije prešla kod Živkovića, sada više ne znam gde. Ja stvarno ne znam da li je ona narodna poslanica ili narodna pesma koju prenose sa kolena na koleno. To je već postalo za mene nedokučivo i nije jedina u tome, tu je jedan broj njenih koleginica i kolega koji slično funkcionišu. Prema tome, moramo razumeti da su ovi izbori za REM važni zato što želimo da zaista imamo nezavisno regulatorno telo. Oni koji su dolazili na odbor, koji su danas bili na odboru i čuli ove kandidate iz redova pozicije i opozicije, mogli su samo da zaključe da se radi o kandidatima koji ispunjavaju apsolutno uslove i tu su se svi složili, a ne učestvovanje i povremeno učestvovanje i samo kritikovanje i kritizerstvo, pa nije u svrsi demokratije i mislim da nas ne vodi ka boljim rešenjima, a bolja rešenja su nam svima potrebna. Kultura je izvorište slobode i misli i mera dostojanstva i egzistencije svakog ljudskog bića. Ako želim da zadržimo ljudski oblik, molim vas da moramo da negujemo tu kulturu dijaloga, dostojanstvo, a moramo imati odgovornost za javno izgovorenu reč, ne možete govoriti kako je nešto presporo, pa je onda odjednom jako brzo, pa je obećana brzina, a sve to u cilju da kritikujete nekog za nešto samo iz jednog razloga, jer nešto radi. Hvala.
Hvala, kolega Krliću. Potpredsednik Arsić mi je rekao da Nataša Jovanović ima pravo na repliku, pošto sam tek sada seo. Izvolite, gospođo Jovanović.
U pravu je bio gospodin Arsić. Što se tiče dostojanstva i toga da li se daje veliki značaj izboru članova Saveta REM-a, ono o čemu odlučuje Narodna skupština uvek je značajno. Ali, vi ste napravili od dolaska na vlast, od kada smo mi u ovom mandatu, od 2016. godine, pre svega Poslovnikom koji niste hteli da promenite, koji vam je pisao Konstantinović iz DS, načinom na koji se ophodite prema najvećoj opozicionoj SRS i ovom našem predlogu za gospodina Antonića, jednostavno kao neku krpu od Narodne skupštine Republike Srbije. E, kada vama odgovara da date na značaju ulozi najvišeg zakonodavnog tela, vi se onda setite da to treba da bude dostojanstveno, da to sve treba da bude sa merom itd. Ono jedino što vi niste rekli, gospodine Krliću, jer ako pogledate stenograme svih vaših govora, ako se vi ne sećate, evo ja sam pratila, vi se uvek pozivate na srpsku tradiciju, na viteštvo, na nacionalni državni interes i zaista to fino zvuči, jer ništa niste pogrešno rekli. Vi ste onda sada, kao predsednik Odbora za kulturu i informisanje, predložili kandidata iz grupacije koja je sve to što vi promovišete kao srpske vrednosti, suprotno. Dakle, Čeda, Čanak, Suljo Ugljanin i njihov kandidat Judita Popović, pa i ovaj kandidat Macure Tatjane i te njene klike, sve najgore misle o srpstvu i srpskom narodu. Oni promovišu laž da se u Srebrenici desio genocid, oni su pod direktivnom Soroša i ostalih agentura u liku nevladinih organizacija u Srbiji. Vi ste sad sve to zaboravili i odličan vam je to kandidat, i onda dolazimo do toga da očigledno samo jedan član iz vaše koalicije ima taj dignitet, to dostojanstvo koje vam je otvoreno rekao da za tako nešto ne može da glasa. Vi izvolite, pritiskajte na zvonca ovo dugme, ja sad da objašnjavam, tu ima toliko poslanika, ne želim nikoga da uvredim iz vaše poslaničke grupe, oni pojma nemaju ni o tom kandidatu, ni o jednom, ni drugom. I, ako mi koji pratimo i medijsku i političku scenu, to malo duže znamo, ali izvinite, da ovakav kandidat bude nepristrasan, to nemojte i u snu da očekujete, i te kako su zavisni i od njihovih mentora spolja, a očigledno sad i od Vučića i od svih vas koji ste ih uzeli sa sobom u koaliciju.
Hvala, gospođo Jovanović. Gospodine Krlić, da li želite repliku? Imate pravo. Izvolite.
Predlagači su, dame i gospodo, poslaničke grupe, ne ja i ne odbor. Predlagači za ovo jedno mesto za koje će biti izabran predstavnik REM-a. I ako neko meni može da prigovori što se same procedure i načina tiče, to su članovi odbora koji su predstavnici naše poslaničke grupe zbog možda previše demokratije i previše slobode, ako previše demokratije i previše slobode uopšte može da bude. Nisam bio za to da se striktno držimo samo propisa, što se sukobljava sa demokratskim principima, već sam dozvolio da i druge poslaničke grupe, i kada kasne i kada nemaju kompletnu papirologiju, učestvuju u ovim izborima, da budu ravnopravni sa drugima, samo da bi pokazali širinu i pokazali dobru volju da želimo da dobijemo što kvalitetnije kandidate i da dobijemo što kvalitetniji REM. Inače, morali ste primetiti da Srpska napredna stranka nije imala svog kandidata na ovom izboru REM-a, upravo iz tog razloga da bi pokazali kolika je snaga u jednoj partiji u momentu kada zna da tu snagu na pravi način raspodeli.
Hvala, gospodine Krliću. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite.
To je baš najveći problem, gospodine Krliću, kako se niste zapitali, vi ste vladajuća stranka sa tolikim rejtingom. Dobro, doduše Aleksandra Vučića, ne vas pojedinačno, on će sad tu da pravi trijažu, pa će sve vas koji mu smetate, ne mislim na vas, možda vas i ostavi, da pravi tu čistku, kad beše, ovih dana, e, sad, kako će to i kome će da izađe na nos, ja to ne znam. Vi ste sigurni, gospodine Marinkoviću, jer ovaj vaš Rasim odlazi u političku prošlost, a pred vama je svetla politička budućnost. Ali, onda je to zaista najveći problem. Vi sada pred građanima Srbije kažete da vi koji imate takav kadar, koji sve znate, koji imate ljude koji su u medijskoj sferi i te kako stručni i imaju medijsko iskustvo… A da, to je takođe bilo u toj proceduri o kojoj vi pričate, uslov je bio da ima i bogato medijsko iskustvo. Kandidat za koga ćete vi da glasate nema nikakvo medijsko iskustvo, ali i to nije problem, nego problem je u tome što dolazi iz političke grupacije sa kojom ste vi ozvaničili koaliciju, dakle Vučić-Čeda-Čanak-Sulja i vi ćete glasati za tog kandidata. Onda sad kažete da ste vi sve poštovali da to bude tako. Pa, vi da ste poštovali, svi naprednjaci, od samog početka, elementarne postulate parlamentarne demokratije, vi biste shvatili, a to vam se i slovima i brojem kaže – da je Srpska radikalna stranka glasovima građana Srbije na izborima 24. aprila 2016. godine postala najveća opoziciona stranka i da proporcionalno našoj snazi treba da dobijemo i mesta u odborima i kod kandidata da imate to u vidu. Ne, vi ste sve to pogazili, pa onda nije bilo ni da se očekuje da ćete da poštujete tu našu snagu, argumente i pre svega briljantnost ovakvog kandidata prilikom predlaganja.
Hvala, gospođo Jovanović. Reč ima narodni poslanik Mirko Krlić. Izvolite.
Beše veliko Otomansko carstvo, beše veliko Austrougarsko carstvo, a sada svi junaci nikom ponikoše. Što se drugih uslova tiče i onome o čemu ste govorili, ja zaista iskreno mogu da poverujem da je vaš kandidat bio izuzetan, ali mislim da su svi kandidati po svojim biografijama i po onome što su danas izgovorili zaista dobri kandidati. Možete imati zaista nešto protiv određenih kandidata i imati svoje mišljenje o njima, ali ono što ja moram vama još jednom da podvučem - vi tražite od nas da postavimo partijsko regulatorno nezavisno telo. Samo pogledajte tu rečenicu. Mi ćemo SNS kao najjača partija da postavimo svoje partijsko nezavisno regulatorno telo. Pa, o tome se i radi. O tome se radi kad govorimo o snažnoj partiji. Ona poštuje zakon i to je osnovni princip po kome se vladamo.
Hvala, gospodine Krliću. Reč ima Nataša Jovanović.
Vi očigledno, gospodine Krliću, niste dobro to razumeli i sad ću ja morati ponovo. Dakle, vi predložite nekoga, a to ne znači da je to neki partijski čovek. I vi ste bili neki novinar na jednoj televiziji, pa ste postali naprednjak. Je li tako? Zašto sada sporite nekome ko se bavi novinarskom profesijom, ekspert je za medije, ako nije funkcioner kao vi u vašoj SNS, da bude kandidat neke partije? Vi upravo postavljate partijsku osobu. Kažete – ne mora da bude partijsko, a vi postavljate partijsku osobu. Žena je bila potpredsednik Narodne skupštine iz Čedine stranke. Kandidovala je poslanička grupa Čeda – Čanak - Suljo i onda dolazite do toga da vi upravo imati partijskog kandidata. Ne možemo i da zanemarimo najvažniju stvar, osoba koju ćete da izaberete se zalaže za politiku koja je protivna interesima Srbije. I kao takva osoba se preporučuje kod vas, neko ko zagovara i širi laži i promoviše. To je osnov njihove politike - da je Kosovo nezavisno, da se u Srebrenici desio genocid. Vi takvu osobu, naprednjaci, predlažete da bude član REM i izabraćete upravo takvu osobu.
Hvala, gospođo Jovanović. Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, SNS je pokazala i danas u parlamentu i svakoga dana u parlamentu da je spremna za dijalog u svakom trenutku, a da je spremna za dijalog i o izbornom procesu, odnosno o unapređenju izbornih uslova na međustranačkim sastancima koji su bili organizovani. Na Fakultetu političkih nauka su se najpre održavali pregovori i mi smo za te pregovore zaista delegirali ljude visoke funkcionere SNS, članove predsedništva, članove glavnog odbora, a kasnije se taj dijalog odvijao u Narodnoj skupštini. Oni imaju ogromno znanje i iskustvo u ovoj oblasti. Zalagali smo se za to da se dijalog vrati u parlament, gde mu je i mesto. Oni predstavljaju SNS na tim pregovorima i razgovaraju o predlozima koji će unaprediti izborni proces u Srbiji. Ministar Nebojša Stefanović je sada na čelu radne grupe koju je formirala Vlada, a koja se bavi upravo unapređenjem izbornih uslova. Mi smo već ovde u Skupštini imali na dnevnom redu neke predloge zakona koji su podrazumevali izmene i dopune tih zakona, a da su predlozi za te izmene bili dogovoreni na tim međustranačkim dijalozima. Pre nekoliko dana na dnevnom redu smo imali predlog za formiranje nadzornog odbora koji će vršiti nadzor nad svim relevantnim institucijama i uopšte svim učesnicima u izbornom procesu koji nas očekuje. Ja sam i tada podsetila da je takav nadzorni odbor formiran prvi put 1997. godine po starom zakonu, a da je poslednji put formiran 2000. godine. Dakle, oni koji danas kritikuju svaki naš korak u naporima da poboljšamo izborne uslove imali su prilike da formiraju takav nadzorni odbor i 2003. i 2007. i 2008. i 2012. godine, ali nisu. To su isti oni koji su danas lideri Saveza za Srbiju, koji iznose zamerke na račun SNS. Ali, ako se vratimo unazad, videćemo da oni nisu uradili ništa od svega što od nas traže. Prema tome, Narodna skupština je svoje obaveze koje je preuzela u tim dijalozima međustranačkim ispunila. Danas, evo, govorimo o izboru članova REM-a na predlog nadležnog Odbora za kulturu i informisanje Narodne skupštine. Ovim se zapravo zaokružuje priča oko ispunjenja svih preporuka koje je dao ODIR u vezi sa izbornim procesom. Ovo je ojačalo ne samo naš kredibilitet kada su u pitanju izbori, već i doprinosi jačanju naše međunarodne pozicije, jer znamo da i Savet Evrope i Evropska komisija se oslanjaju upravo na izveštaje ODIR-a. Međutim, ono što treba reći jeste i da jedan deo opozicije ne želi da učestvuje u ovim razgovorima, odnosno u tim međustranačkim dijalozima. Treba reći da su upravo oni i doneli neke od tih zakona o kojima ne žele da razgovaraju. Postavlja se pitanje kako je moguće da su u njihovo vreme ti zakoni bili dobri, a da sada ti zakoni nisu dobri i da sada odjednom ti zakoni ne mogu da obezbede kvalitetno sprovođenje izbora u Srbiji. I danas oni, naravno, bojkotuju i ovu sednicu Skupštine na kojoj se raspravlja o izboru članova REM koji su upravo oni tražili. Prvo što su kritikovali bilo je vezano za REM. Šta drugo reći osim da je to jedno neozbiljno, neodgovorno ponašanje, nepoštovanje pre svega građana Srbije kojima zamazuju oči svojim zahtevima, a u stvari ne smeju da izađu na izbore. Sasvim je jasno da su ti njihovi zahtevi usmereni isključivo na traženje alibija za njihov ne izlazak na izbore. Imali smo razne predstavnike nevladinih organizacija i Crtu, imali smo predstavnike Saveza za Srbiju, jedan od pet miliona i Zorana Živkovića i još mnoge druge koji sada rekli kada su videli da smo mi u stanju da sprovodimo dijalog, da smo u stanju da razgovaramo i o unapređenju izbornih uslova iako, ponavljam, mi nismo doneli te zakone na koje oni sada imaju zamerke. Dakle, oni su sada rekli da su te izmene samo kozmetičke prirode, bez obzira na to što su te izmene upravo oni tražili na međustranačkim dijalozima. Tu postoji još nešto. Postoji zahtev opozicije, odnosno jednog dela opozicije u Srbiji da se izbori odlože, što pokazuje oni svesno žele da krše izborne zakone i Ustav Republike Srbije koji jasno regulišu i raspisivanje izbora i čitav izborni proces na nedvosmislen način. U tom smislu SNS koja aktivno učestvuje u međustranačkom dijalogu jeste spremna na razgovore o mnogim pitanjima koja se tiču izbornog procesa, ali nije spremna na sve i ne po svaku cenu, a naročito ne po cenu kršenja zakona. Pod tim uslovima koje su oni doneli, koje su oni određivali SNS je učestvovala na izborima i ubedljivo pobeđivala. Godine 2012. kada uopšte nismo bili zastupljeni u medijima, ali smo program predstavili građanima SNS je pobedila, zato što je predstavila program koji ima, za razliku od Saveza za Srbiju koji nikakav apsolutno politički program nema. Godine 2014. i 2016. godine SNS je pobedila. Aleksandar Vučić pobedio je na predsedničkim izborima 2017. godine, 2017. godine bili su izbor za grad Beograd. Onda dolazimo do toga da govorimo o zakonima koje su oni doneli, a koje sada kritikuju, a po kojima su se svi ti izbori sprovodili, i Zakon o izboru narodnih poslanika koji je donet 2009. godine, Zakon o lokalnim izborima koji je donet 2011. godine i Zakon o finansiranju političkih stranaka koji je donet 2003. godine čije su izmene rađene 2014. godine. Dakle, po svim tim zakonima SNS je učestvovala na izborima i pobeđivala, zato što je SNS i tada imala program svoj i danas ima program koji može da predstavi građanima i zato što SNS nisu od presudnog značaja izmene i dopune nekih zakona, dogovori, pregovori, međustranački dijalozi itd. Mi se ne plašimo ni u jednom trenutku da proverimo izbornu volju građana zato što iza nas stoje rezultati. Apsolutno sve je na našoj strani i rad i rezultati i podrška naroda. Imamo i novi program za budućnost Srbije koji ćemo predstaviti, apsolutno sve je na našoj strani. Naravno da, poslanici SNS ovde u parlamentu predstavljaju najjaču i najveću političku partiju koja ima plan za razvoj Srbije. Mi jedva čekamo da taj plan predstavljamo, ali takođe jedva čekamo i da taj plan sprovedemo u delo. To ćemo učiniti uz pomoć legitimno održanih izbora i uz pomoć podrške građana koji će glasati za SNS. Zato jesmo za to da čitav taj proces bude transparentan, jer ni u jednom trenutku SNS nema šta da krije. Moram da kažem da ne kriju ni oni, kada kažem oni mislim na lidere Saveza za Srbiju i na pristalice Saveza za Srbiju, ne kriju ni oni da su na žalost protiv Srbije. To što su protiv SNS imalo bi smisla kada bi imali program, kada bi imali ideje, kada bi imali politiku koju bi mogli da predstave narodu, ali čini mi se da oni vode najprljaviju kampanju protiv Aleksandra Vučića i SNS koja ikada vođena. Međutim, ono što je žalosno u celoj toj priči jeste što oni vode prljavu kampanju i protiv Srbije. Tako imamo Mariniku Tepić koja kaže da novac od prodaje oružja dajemo zemljama da povuku priznanja Kosova. I dalje laži, afere, samo da bi stavili u drugi plan rezultate Aleksandra Vučića, Vlade Srbije i SNS. Pozivam lidere Saveza za Srbiju i sve pristalice Saveza za Srbiju da uzmu učešće na izborima i da, evo od kada postoje, bar jednom pokažu određenu dozu ozbiljnosti ali isto tako želim da im kažem i da je nesumnjivo da će izgubiti od SNS. Hvala.
Hvala koleginice Žarić Kovačević. Reč ima Milorad Mirčić. Izvolite kolega Mirčiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, bezrezervna želja SRS je da učestvuje u političkim procesima Srbije. I dalje je jako prisutna. Mi živimo u nadi i uverenju da će konačno oni koji su najodgovorniji za politička dešavanja u Srbiji shvatiti da sve ovo što se dešava vezano je za pripreme za izbore, u stvari je velika šteta na račun demokratije i razvoja demokratije u Srbiji. Kada smo vam govorili, a to je iznosio predsednik poslaničke grupe kako je nestala politička partija koja se zvala Liberalni savez Crne Gore iz razloga što je njihovu ideologiju i program preuzeo Milo Đukanović, tada smo vam jasno ukazivali da postoji opasnost da nestanu partije Nenada Čanka i Čedomira Jovanovića, jer ste vi iz SNS preuzeli njihovu ideologiju i njihov program. Neko je to shvatio ozbiljno, ali očigledno da je bilo manji broj takvih, očigledno je da ste se vi uljuljkali samom činjenicom da imate veliki broj poslanika i da vas Evropa preko evropskog parlamenta sve više i više hvali. Što kaže pametan čovek bi se zabrinuo, ali šta da radimo, ne možemo stalno da vas upozoravamo. Vama je očigledno više stalo da ste na usluzi Čanku i Čedi, da vas hvali Evropski parlament, da vas iz EU stavljaju na pijedestal, u Balkanu da ste neprikosnoveni lideri, nego to što vam mi srpski radikali želimo da ukažemo kakva je relanost. Šta se desilo? Desilo se da ipak ste se odlučili da nađete kompromisno rešenje po modelu koji vam je nametnuo i predstavnici Evropskog parlamenta ali od ranije prisutni Sonja Liht, Sonja Biserko i Nataša Kandić. To suštinski ne razlikuje od onoga što su vam oni preporučivali i po čijim se preporukama vi u stvari funkcionisali. Vi ste seli, i bukvalno popustili sve pred svim zahtevima od stranog Evropskog parlamenta ili čitajte od tog Đilasa kojeg želite da nametnete kao alternativu po želji zapada, ako kojim slučajem vi ne uspete na izborima, pa onda će ponovo biti američki ljudi koji će se zvati Đilas, već kako ih ovde licitirate i navodite. To je čitav spisak imena koje vi navodite. Pa, šta vi mislite da je Srbija i dalje toliko politički nepismena da nemaju iskustva građani Srbije. Imaju, znaju oni da vi to namerno radite, radite po nalogu, bes potrebe, uvek ako je to moguće što više navodite ime Dragana Đilasa i svih ostalih kako bi u Srbiji stvorili ili doprineli da se stvori neka podela ili polarizacija političke scene, pa ako izgubite vi, onda neće ovi rezervni igrači nametnuti od strane Amerike. Zaboravite na to. Srbija je dovoljno i politički pismena i dovoljno ima gorkih iskustava, ne možete to više. Svi su shvatili da ste se bukvalno sad svi okupili oko Srpske napredne strane, i oni koji su u G17, i oni koji su u Demokratskoj stranci, i oni koji su bili u kojekakvim forumima, sad su svi u SNS i čekate da ćete, zahvaljujući ponovo eventualnoj podršci Ketrin Ešton ili neko ko je zamenio nju, da sednete i da vladate Srbijom. Nećete, gospodo. Vidite i sami koliko idete, u kakvu krajnost idete i koliko u tome ne vidite granica. Popustili ste pred pritiskom predstavnika Evropskog parlamenta. To su isluženi činovnici koji su došli i rekli - ne možete da držite izbore kad ste vi mislili, u martu, nego ćete u maju. Pitanje je šta ćete uraditi kada vam se pojave mnogo viši funkcioneri, od većeg uticaja. Pitanje je da li će izbora na nivou Republike biti uopšte. To je pitanje. Vi se sad prsite, sad se vi kao nešto dičite s tim da ćete vi njima reći. Baš bih voleo da vidim koliko ćete to biti drčni, koliko ćete biti ponosni, da vi njima kažete. Kako bi to vaš predsednik rekao, čak im kaže - ajde, ćuti, tišina tamo. To je samo za domaću upotrebu i ništa više. Ono što je činjenica, to je da sad idete korak više, čak činite nešto što ne traže od vas. Vi sad stavljate ljude koje predlažu Čanak i Čeda. Čak, njihove kandidate stavljate i usvajate. Ali, šta je interesantno? Iz tih vaših predusretljivosti, snishodljivosti, rodilo se nešto novo. Iz braka koji ste, politički gledano, imali sa predstavnicima Evropskog parlamenta, izrodilo se novo čedo, zove se SMS. Ko će alimentaciju plaćati, to ćemo tek da vidimo. To što ste uradili, to ćete i te kako da platite vi. Vi se ovde igrate sa voljom građana. Građani su na prethodnim izborima jasno rekli u koga imaju poverenje. Kada je u pitanju opozicija, najveća opoziciona stranka je Srpska radikalna stranka, jer je to najveći broj građana tako odlučio, kada je u pitanju status opozicije. A vi to ignorišete. Vi mislite da ćete se, igrajući se sa DJB, sa SMS, sa Telenorom i kojekakvim pozivnim brojevima, da ćete vi nešto da postignete. Nećete ništa. Sami znate, brzo se to okrene. Što su oni sad malobrojni, to je relativno. Niste ni vi na početku nešto bili brojčano jaki. Ono što ste ukrali od nas mandata, tako ste i počeli. Da je bilo poštovanja Ustava, vratili bi mandate pa bi videli kakva bi sudbina bila. Kao što je podržan Tomislav Nikolić od EU, od Ketrin Ešton, tako mogu i oni biti podržani, pa ćete vi da budete u poziciji u kakvoj je sad, kako vi to želite da prezentujete, Đilas i demokrate. Srpska radikalna stranka vas upozorava - ne možete tako da radite. Nemojte to da radite. To što se vi dodvoravate Evropi, to je na uštrb i na štetu Srbije i građana Srbije. To što vi mislite da ćete nadmudriti u ovim nadgornjavanjima sa SRS Srbiju i nas srpske radikale, nije zadovoljstvo u tome. Ne zaboravite, ponovo vam kažemo, i da se održe u maju, daleko je do maja. Sada već vršite predizbornu kampanju i mislite da ćete sve ovo što ste radili ovih osam godina, vi ćete za ovih dva-tri meseca to fino da okrečite, ofarbate, pa da to građanima izgleda lepo. Prvo, ponovo vam govorim i upozoravam - neće vam Aleksandar Vučić biti predsednik u svim opštinama. Neće vam Aleksandar Vučić biti predsednik Vlade. Neće vam biti Aleksandar Vučić ministar. Tu ćete morati da nađete sposobne ljude, ljude koji nisu kompromitovani. A evo, i on sam najavljuje da će biti rigorozne mere kada je u pitanju kadrovska politika, pa se vi nađite tamo, vi koji tako blago gledate na sve ovo i koji jedva čekate da vas pohvali ne samo EU, nego i Čeda i Čanak i svi ovi koji su od ranije poznati kao neko ko radi protiv Srbije.
Hvala, gospodine Mirčiću. Sada reč ima Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani koji pratite ovaj prenos, pita se opozicija ili deo opozicije u čemu je snaga SNS? Snaga SNS je u Srbiji, u narodu. Iza nas ne mora da stane ni Čeda, ni Čanak, ni ovaj, ni onaj, iza SNS i Aleksandra Vučića stoji ono što je najvažnije - ceo narod. Većina građana Srbije stoji iza nas, ono što neće nikada stajati iza onih koji napadaju SNS svakodnevno, koji pričaju gluposti, iznose laži, besmislice i pokušavaju na čistom populizmu i demagogiji, nacionalističkoj ili zapadnoj ili kakva god, da dobiju nekakve glasove. To je prosto nemoguće. Prošlo je vreme 90-ih godina, prošlo je vreme 2000. godina. Narod više ne veruje ni u Deda Mraza, ni u paketiće, ni u jelku, veruje u konkretne rezultate. Ljude ne možete da obmanjujete i da im pričate priče. Ono što je danas na dnevnom redu, govorimo o REM-u, članovima REM-a, pa upravo je snaga SNS u tome, pa smo rekli opoziciji - evo vam svi minuti u medijima, evo vam sve informativne emisije, evo vam dnevnici, evo vam sve novine, sve naslovne strane, šta god da dobijete, nećete dobiti SNS na izborima. Džabe vam sve to, jer nemate rezultate, nemate program, nemate ideju. Ne možete sa ljudima da izađete sa naslovnim stranama protiv Aleksandra Vučića, ne možete sa ljudima da izađete na izbore tako što ćete da kažete – ua Aleksandar Vučić! Sad si veliki baja, rekao si - ua Vučić. A šta si ponudio građanima Srbije? Da li ste ljudima dali jedan put, da li ste dali kilometar puta, da li ste im dali bolnicu, dom zdravlja? Nijedna vlast pre ove nije uradila jedan dom zdravlja u Srbiji, klinički centar nisu uradili nijedan. Sad SNS radi prve kliničke centre u Srbiji, Klinički centar Srbije, Niš, Novi Sad, Kragujevac, po celoj Srbiji, da ljudi imaju da se leče, opremamo kliničke centre, domove zdravlja. Evo, juče kamen temeljac za ljude u Borči koji čekaju dom zdravlja 50 godina. Pa, puna usta patriotizma. Znamo ko je naseljavao za vreme ratova, a ko je morao da izbegne, pa je došao u Borču da živi, na tom delu Palilule. Što niko njima nije uradio dom zdravlja? Što se niko nije setio tih ljudi? Najlakše je u Skupštini da se dođe da se digne dnevnica, da se putuje ne znam odakle, bio je onaj čuveni poslanik iz te grupe, koji je uzimao stotine hiljada za dnevnice, to je bilo najvažnije, a doma zdravlja nigde za ljude, nigde puteva. Sad nam je žao što naš kandidat nije predložen za članstvo u REM-u. Baš mi je mnogo žao, šteta. Šteta što ne mogu svi vaši kandidati da se skupe, pa svi da budete članovi REM-a, svi da dobijete urednička mesta u medijima, svi, što više prostora u medijima da imate to bolje, jer onda podrška SNS i Vučiću ne bi bila 55%, 60%, bila bi 100%. Za opoziciji u Srbiji najbolje je da se ne pojavljuje uopšte. To je jedina šansa da uđu ponovo u parlament, jer čim ljudi čuju šta oni nude ili ugase televizor i kažu – ma neću da izađem na izbore uopšte, ili za njih ne glasaju, glasaju za one ljudi koji nude konkretne rezultate. Ostavite građane Srbije više na miru, neće ljudi da slušaju gluposti. Ljudi hoće da kad izađu na ulicu da vide fasade urađene, da vide okićen grad, da vide turiste, nove trgove, hoće ljudi da vide da se bolje živi. Ide nova godina, hoće da vide veće plate, veće penzije, hoće da mogu unučiće da obraduju sa poklonom za novu godinu, a ne da ih obraduju sa naslovnim stranama afera gde se snajper uperio u predsednika Republike. Pa, onda kažu – ne, nismo to hteli. Nego šta ste hteli? Pa, svi bi se obradovali iz opozicije da nema Aleksandra Vučića. Ali, malo sutra, uz Aleksandra Vučića je cela Srbija zato što čovek radi, zato što ne zamajava javnost u Srbiji sa praznim pričama nego kaže – samo vi napadajte, samo vi pljujte, pišite šta god hoćete, izmišljajte fabriku i afere svakog dana. Jedina fabrika koju opozicija, ova leva ili desna, u Srbiji napravila, to je fabrika afera. Tu su uspešni, tu su savršeni. Najbolji u Evropi za fabrikovanje afera to je srpska opozicija. Niko tako dobro ne zna da pravi afere i da ih izmišlja kao opozicija u Srbiji, pogotovo ovaj deo što ne dolazi, koliko Markoviću, 350, 400 dana ih nema u parlamentu, ali ih ima u sali za konferencije, u velikoj sali ih ima. Tu su svaki utorak, sreda, kad već drže svoje konferencije, mašu nekim papirima, izmišljaju neke afere, pa kažu i za REM, to je bez veze, pa sva poboljšanja izbornih uslova, to je bez veze, to nam ništa ne treba. Ljudi, odlučite šta hoćete. Kažu - nema nas u medijima. Pa, evo, budite u medijima po ceo dan. Pa, i to je bez veze. Nema nas u novinama. Pa, budite u svim novinama. Pa, to je bez veze. Onda izmisle neku novinu, koja se ne zna ni ko je vlasnik, ni ko štampa, ni gde se štampa, kao i ova televizija, što se ne zna da li je iz Luksemburga, Novog Beograd, Zemuna, iz Kine, odakle se već emituje to. Nemaju pojma. Dođu danas na Odbor za kulturu, pre neki kad su bili, pa reče jedan od njih - vi pod pritiskom zapada donosite odluke. Ne, to je autoprojekcija. Oni donose odluke pod pritiskom Bastaća, Đilasa, Obradovića i ostalog ološa. Poboljšanje izbornih uslova nazivaju gašenjem demokratije u Srbiji. Super, bili su baš izborni uslovi sjajni i 2000. i 2012. godine, zabranjivani spotovi, šta sve nije zabranjivano tokom političkih kampanja. Znate zašto neke stranke nestaju u Srbiji i zašto se gase? Postoji ono što se zove politička evolucija. Ako se ne prilagodite uslovima života i uslovima na političkoj sceni, vi ćete da nestanete. Tako i Srbija, morala je da se prilagodi uslovima u svetu, uslovima današnjeg života, da vidi šta je realnost danas u Evropi, u svetu i da vodi takvu politiku gde će Srbija da opstane, a ne da nestane. Najlakše je da sedite u Skupštini i da se smejete po ceo dan, da vam bude mnogo zabavno. Nekad narod za to kaže dvorske lude. Kad ne znaju šta drugo, oni se smeju ljudi. Kaže jedan od govornika - pametan čovek bi se zabrinuo. Pa, evo, ja nisam pametan, ne znam da se brinem za te ljude, ali pametan čovek bi se zabrinuo da je u koaliciji sa Bastaćem. Zaista to je zabrinjavajuće, za čoveka koji svoje prijatelje, svoje kumove kesama prevaspitava, koji se tako strašno naljuti kad mu 6000 evra ne donesete, tuđih, nezarađenih, to je samo jedan koverta bila 6000. Zafalilo mu tog dana da ode do neke daleke zemlje, pa da se vrati, pa se naljutio strašno, pa, prvo što je dohvatio je kesa, i dobio taj nadimak čovek na kraju. Evo, on je najtužniji čovek na opštini Stari grad, jer od 1. januara je zabrana upotreba plastičnih kesa, i sad se Bastać i Đilas dvoume, razmišljaju ljudi, debatuju po ceo dan, šta da smisle, koje će novo sredstvo da koriste u borbi protiv svoji kumova, prijatelja, protiv svoji koalicionih partnera. Zabrinite se. Verujem da biste vi možda izašli iz te koalicije, nego je strah od kese velika. Ali, nemojte da se plašite, nema kesa od nove godine. Možete, ako ste čestiti, verujem da jeste, da izađete iz te koalicije, neće biti kese. Srbija ima svoje institucije, ima policiju, zaštitiće vas, zaštitiće vas nadležni organi od pokušaja Marka Bastaća da nešto uradi sa tim kesama ili s čime već. Dakle, u Srbiji kažu da se za vlast glasalo van Srbije odlučivalo koja vlast u Briselu, u Londonu, u Berlinu, ne znam ni ja, u Vašingtonu, Pekingu, Moskvi, gde već. O srpskoj vlasti, ako niste upućeni, evo, da vas uputim, nije strašno da se ne zna, možda ste pobrkali, hoće to vremenom, u Srbiji se vlast bira na izborima u Srbiji. Srbija ima svoje gradove, svoje opštine. Tu ljudi izađu da glasaju nedeljom, imaju priliku da izaberu vlast demokratski, poboljšali smo izborne uslove, a to kako se možda nekada glasalo ili kakva je vaša projekcija, šta biste voleli, ko da vas dovede na vlast, u Srbiji stranci o srpskoj vlasti neće odlučivati. U Srbiji će ko će da bude predsednik Republike da odlučuju građani Srbije. U Srbiji će o sastavu vlade da odlučuju građani. Tako će isto građani da odlučuju i o sastavu parlamenta Republike Srbije, a onda vas kao takvih u tom istom parlamentu neće biti. Hvala.
Hvala, kolega Filipoviću. Pravo na repliku ima Milorad Mirčić.
Što se tiče uopšteno evolucije, kolega, da je to tako kako vi tvrdite, mnogi nikad ne bi postali žaba, ostali bi na nivou punoglavca, i to ste u pravu. Što se tiče devedesetih godina, vi ste pridošlica u punom smislu reči. Morate to predsedniku stranke da spočitavate kako je bilo devedesetih, jer je bio zajedno s nama srpskim radikalima devedesetih u istoj partiji, istu politiku i sve je zagovarao to što vi spočitavate devedesete, pa njemu to objasnite. Pošto imate te manire vi koji ste pridošlice da uvek spočitavate devedesete, pa morate jednom da se odlučite da li vam je Aleksandar Vučić predsednik ili nije. Ako nije, dalje nastavite to tralala devedesete. Sve što smo radili i devedesetih i 2000. godine i sad što radimo, ne stidimo se. Ali, ono što je fascinantno, što ste potpuno u pravu, kada pročitamo biografiju vašeg kandidata, stvarno vidimo da smo pogrešili što smo ovakvog kandidata mi predložili. Evo, da javnost čuje kakav je kandidat ovaj koga ste vi predložili, odnosno u ime Čanka i Čede podržaćete. To je Judita Popović. Kaže – radila je u sudu kao sudija 10 godina, u advokaturi 25 godina, bila je narodni poslanik u dva mandata kod Čede Jovanovića, u Narodnoj skupštini Republike Srbije, ukupno pet godina, a obavljala funkciju potpredsednika Narodne skupštine. Nema ništa više. Ovo je blistava jedna biografija. I stvarno, s punim pravom možete stati iza ovakvog kandidata. U stvari, šta se mi ubeđujemo, pa vi ste kontinuitet. Ona je samo jedan od niza dokaza da ste vi nastavak onoga što su započeli Čeda, Čanak, demokrate i G17 i zato vas Evropa toliko ceni. Zato ti parlamentarci kad dođu odaju vam sva priznanja. Sad je nama jasno, a i Srbiji je sve jasnije.
Pravo na repliku ima Srbislav Filipović.
Ja nisam devedesetih ni mogao da se bavim politikom, nego je neko, nažalost, nastavio da živi u devedesetim godinama, nije se maknuo odatle. Nije čuo da je Tito umro, da je danas 2019. godina, da se mnogo toga u Srbiji promenilo i da je u Srbiji mnogo toga danas drugačije. Kada govorimo o kandidatima, opet sam rekao, snaga SNS je u tome da ne mora da predloži svog kandidata, ne mora poslanička grupa da ima poimence potpisano, da je potpiše naš kandidat SNS je taj i taj, da bismo mi za njega glasali. Mi smo rekli – daćemo, evo, opozicija hoće da ima kandidata. Izabraćemo od tih opozicionih kandidata, glasaćemo, izvolite, evo da imate članove REM-a, budite svi u tom REM-u, transparentno, neće niko iz SNS da učestvuje u tim telima, izvolite. Sad vam se ni to ne sviđa. E, pa to mi je stvarno žao što vam se to ne sviđa. Možete zajedno sa njima da bojkotujete izbore. To je vaša stvar. Kada govorite o kontinuitetu i diskontinuitetu, SNS je diskontinuitet sa politikom korupcije, kriminala, lopovluka, banditizma, pljačke Srbije, otimačine i svega onog najgoreg što ste u Srbiji vi personalizovali i svega onog što se vezuje za DS, za Dragana Đilasa, za Bastaća i za ostale. Oni su pravi primer svega najgoreg, najgoreg ološa koji u Srbiji postoji trenutno na političkoj sceni. Meni je žao što moram taj izraz da koristim u parlamentu Republike Srbije u direktnom prenosu. I možete vi da spočitavate meni članstvo nekadašnje u DS od 2004. godine. Mene nije sramota, jer u životu nisam nikom ništa ukrao, nikom ništa ne dugujem. Nisam ni sa kim stavljao kese nikome na glavu. Ja sam u stanju svakog da pogledam u oči i da kažem da je lopina, zato što jeste, Marku Bastaću da kažem da je hohštapler, zato što jeste, zato što ne zna da objasni odakle mu posle nekoliko godina mandata u opštini stan od 115 kvadrata na Starom gradu. Izvinite, ja ga nisam kupio ni od 115, ni moje kolege, živimo uglavnom u roditeljskim stanovima, jer smo imali sreću da su u neko srećnije vreme, kada je bilo drugačije, naši roditelji mogli i imali priliku lakše da kupe stan. Mi se danas borimo da naša deca mogu da ne žive u našim stanovima, nego da mogu da steknu svoj stan, da mogu mladi bračni partneri da žive u svojim stanovima, da imaju od čega da žive, da ne moraju naša deca sa nama da žive pod istim krovom sa taštom, tastom i ne znam kim, da ih ko izdržava, nego da imaju svoju fabriku, da imaju svoje radno mesto, da im radno mesto ne bude da nose kesu Marku Bastaću i kovertu njemu, da im radna mesta budu fabrike, pogoni, da imaju njive gde mogu da rade, ko hoće poljoprivredom da se bavi, da imaju škole, da imaju institucije u koje mogu da veruju, a oni koji napadaju u SNS, koji nemaju rezultate iza sebe, neka se pokriju ušima bolje, na izborima će možda dobiti jedan ili dva posto. Hvala vam.
Hvala. Prvo na repliku ima Milorad Mirčić. Izvolite.
Prvo, nesebična zahvalnost što ste aktuelni u informacijama i saopštili pažljivo da je Tito umro. Stvarno vidi se da ste aktuelni u politici i političkom životu, a drugo kome da verujemo ako nećemo vama lično. Vi ste, kada vam je pao sneg na vaš automobil sa krova, obavestili javnost da vam je neko demolirao vaš automobil. Policija izvrši uviđaj i uspostavi se da nije niko, nego sneg pao sa krova, a bili ste na naslovnim stranama. Kako ne verovati takvom čoveku? Drugo, da potpuno bezrezervno verujemo takvim ljudima, govori i ovo što iznosite za svoje bivše stranačke kolege. Govorite da su lopovi, kriminalci a bili ste iz tog tanjira, što bi narod rekao, jeli zajedno sa njima. Što se nas tiče, mi vas dalje ne razlikujemo, svi ste vi nama isti. Jednom žuti uvek žuti. To što ste vi privremeno našli utočište, to hajde pustimo vremenu, pa da vidimo da li smo mi srpski radikali ponekad u pravu, da li smo mi srpski radikali nešto uradili? Više puta smo do sada izlazili na izbore. Građani su različito odlučivali. Jedno vreme nismo ni bili parlamentarna stranka i nije to tragedija i nije to kraj. Nastavili smo i dalje da se bavimo politikom, i to jeste suština, jer imamo svoju ideologiju, imamo svoj program. Samo onaj ko ima ideologiju i ko ima program taj može da ostane na političkoj sceni. Uostalom to istorija govori. Ukazuje jasno. Onaj ko nema ideologiju, onaj ko nema jasan svoj program, onaj ko preuzima od nekog i ko misli da će kontinuitetom gajeći iluzije da će ući u EU i da mu je to program, da mu je to krajnji cilj, taj nema velike šanse u Srbiji. Nemojte to da zaboravljate. Još jednom da vam se iskreno zahvalim za ovu najnoviju informaciju da je Tito umro.
Hvala. Pravo na repliku ima Srbislav Filipović. Izvolite.
Šta da radim, pokušajte preko „Vajbera“ Jovanki da pošaljete telegram. Ne znam da li će da primi. Što se tiče mog automobila, tj. automobila moje supruge, koji je krajem januara prošle godine razlupan, prvi bih ja trebao da imam uvid u rezultate te istrage. Nažalost, ta istraga se verovatno neće skoro završiti, s obzirom da se taj automobil nalazi u ulici u kojoj nema kamera i u kojoj je tehnički nemoguće utvrditi počinioca. Mogu da sumnjam da oni, koji govore da se to nije desilo, možda baš takvi stoje iza toga i da se takvi tome raduju. To govori o karakteru i razlici između nas. Ja bih uvek osudio da se desi nešto imovini ili lično nekom od mojih kolega narodnih poslanika, bez obzira kojoj političkoj opciji da pripada, ja bih to osudio, pa makar pripadali onima preko puta koji ne dolaze u Skupštinu, a platu primaju. Ja bih to osudio, ali nažalost to je stvar kulture i domaćeg vaspitanja, onoga što se nosi iz kuće i to ja ne mogu kod mojih kolega da ispravi. To se nosi od malena i to je ogromna razlika između nas, nepremostiva razlika. To je ono što nikada neće moći da pomiri vas i nas. Kada govorite o poštenju i ko je čiji hleb jeo, pa ja sa tim Bastaćem hleb nisam hteo da jedem i zato sam i otišao odatle, zato sam mu i rekao u lice više puta da je hohštapler i da njega čeka dugogodišnja robija, ukoliko tužilaštvo počne u ovoj zemlji da radi posao koji treba. Zato svakog dana postavljamo pitanje Zagorki Dolovac. Šta još treba da se desi u Srbiji, čije glave treba da padaju, koji automobili da budu razlupani, kome da se preti, koliko treba još naslovnih strana protiv predsednika Republike, pa tužilac Zagorka Dolovac da počne da radi? Koliko još treba da radi? Koliko kamate još duguje Đilasu da mu vrati za izbor na to mesto, pa da počne da radi svoj posao? Nažalost, verovatno ona nikada neće početi da radi. Kada se govori o ideologiji i da se političke stranke dele na to koja ima ideologiju, koja nema ideologiju, završavam, tačno je da one koje imaju ideologiju, koje imaju program opstaju i imaju preko 50% podrške, kao i Aleksandar Vučić. Oni koji nemaju politički program, ni ideologiju, oni danas ne sede u Skupštini, dižu platu sa bankomata redovno, oni kojima je hladno, pa neće da izađu sa njim na ulicu, sede tu i imaju 2% podrške. Hvala vam.
Hvala. Reč ima Milorad Mirčić.
Izbori će, kolega, da pokažu ko ima, a ko nema poverenje i koliko je to poverenje kod glasača. Da li se slažete? Drugo, nisam, evo, za četiri godine ovog mandata skoro čuo ubedljiviju argumentaciju za smenu ministra policije, nego ovo što ste vi izneli. Kada ne može takav jedan banalan slučaj da reši policija, kako može onda neke koji su mnogo komplikovaniji? Vi optužujete nesposobnost vaše policije, odnosno onih koji su iz vaše političke opcije, a rukovode policijom. Još samo fali da pridodate ministru i oca Branka i onda nam je jasno ko izmišlja te afere. Ipak se te afere stvaraju u krugovima i kružocima vladajuće koalicije i tu nema niko sa strane. Ovo što ste vi izneli da nije, posle godinu dana i više, otkriveno ko je počinilac zato što nema kamera, to jasno ukazuje da je nesposobna policija i vi najdirektnije. Mi u to ne sumnjamo, jer ste se više puta potvrdili. To kakvi su odnosi politički ili neke druge prirode između vas, unutar DS, bili, to je manje-više poznato većim delom javnosti. Uostalom, karakteristično je da ste, nakon stvaranja SNS, počeli jedni na druge da bacate drvlje i kamenje. Nećemo mi da se mešamo. Mi vam samo tvrdimo, srpski radikali, mi vas ne razlikujemo, isti ste nam bili i ostaćete. Zašto? Zato što ne menjate ideologiju. Vaša ideologija i vaš program je ulazak u EU, i to Srbija zna. Ne razlikuje se ta ideologija. Od 2000. godine na ovamo vi obmanjujete uporno Srbiju – evo, samo što nismo ušli u EU, evo otvorena vrata, samo ovo poglavlje. To je čitava ideologija i čitav program u kome i vi lično dajete svoj doprinos, jer imate velika, ogromna iskustva od 2004. godine, ali niste vi ta politička gromada, ni toliko interesantna politička pojava da bi se mi radikali bavili sa vama. Vi se ste tipičan primer te politike koja se vodi u Srbiji. To je nešto što je za vas lično vezano. Nemojte da shvatite da zaslužuje i ovoliko pažnje koliko sam vam ja pridodao.
Hvala. Reč ima Srbislav Filipović. Izvolite.
Mislim da treba da privedemo kraju ove besmislice. Evo još jedna mala lekcija. Tužilaštvo vodi istragu u Srbiji, ne vodi policija. Šta da radimo? Opet Zagorka Dolovac, verovatno prijatelj vašeg koalicionog partnera Marka Bastaća, Dragana Đilasa. Ona vraća kamatu i glavnicu, još mu nije vratila. Kada je u pitanju rad policije, nemojte da čačkate u policiju, ne bih vam to savetovao ljudi, pa vi sa Bastaćem i tom kesom sedite u koaliciji. Nije dobro. Kada dođe promena na Starom gradu, na vlasti, pa kada uđe neko da češlja po opštini Stari grad, šta je rađeno, ko zna šta će tu sve da ispliva pored te kese. Ko zna ko je nabavljao te kese? Ko zna ko je proizvodio te koverte? Ko zna ko je punio te koverte? Ko su bili ti ljudi? Jedva čekam da vidim šta će da bude i čije će nogice brže da istrče iz opštine Stari grad i kroz one prozore. Samo to jedva čekam i ne bih voleo da to budu prijatelji od nekih mojih kolega odavde. U Srbiji manja stopa kriminaliteta, manje ubistava, nema ozbiljnih kriminalnih grupa u Srbiji, rekordna zaplena droge, oružja. Šta ćete bolje danas? Bolji je rad policije nego ikada u Srbiji, bolji nego ikada. Bolji zato što policija danas sme da pokuca na vrata i članu SNS i članu neke druge političke opcije opozicione, potpuno svejedno. Danas u Srbiji policija nije partijska policija, nego policija građana Srbije i pre svega zahvaljujući predsedniku Srbije Aleksandru Vučiću i ministru Nebojši Stefanoviću, koga su vam puna usta, a puna su usta ministra Stefanovića svima onima kojima su ruke duboko u medu, pa onda ajde da napadamo što više policiju i ministra Stefanovića ne bi li se zaboravilo šta smo mi možda nekada radili i ne bili se nikada možda otkrilo šta smo radili sa Bastaćem, šta smo radili sa Đilasom, kako su se uzimale pare. Vrlo interesantni događaji nas čekaju, verujem, u mesecima ispred nas, a građani Srbije su svakako ti koji će da ocene na izborima i ko je uradio puteva, daleko više nego svi zajedno za 50 godina unazad, ko je otvorio 300 hiljada radnih mesta, ko je otvorio preko 200 fabrika, ko je platu doveo na 500 evra, pa jedan od njih je rekao kada dođe 500 svi ćemo da glasamo za vas, glasajte za nas. Rezultata koliko god hoćete, a minusa sa druge strane bolje i da vas ne podsećam. Hvala.
Hvala kolega Filipoviću. Kolega Mirčiću, hoćemo da zatvorimo ovo? Hvala vam. Da ne pričamo više, stvarno za tog Bastaća, što kaže Vjerica i ne zna niko mi pričamo 20 minuta ovde o njemu. Mislim imate pravo. Izvolite.
Prvo, da se razumemo, nama nisu puna usta ministra policije, ako ništa drugo zbog nadimka, ko će tako usta da puni. Normalan čovek ne bi bar zbog toga. Mi samo govorimo ono što je opšte poznato, da ne može u Srbiji da se bori protiv kriminala uspešno čovek čija je diploma sa fakulteta sumnjiva. Da li smo mi u pravu ili nismo to treba da se proveri, nije nikakva težina ni problem kod nas srpskih radikala ako nismo u pravu da kažemo - izvinite istraga je pokazala. Ono što imamo na raspolaganju od dokumentacije to je da je čovek završavao ispite, polagao po nekim parkovima po Londonu, a nastavio na parkingu ispred Sava Centra. I sada gledajte kakva je tragedija generalno, kolega dragi, ne morate da slušate sufliranje, ali gledajte kakva je tragedija u Srbiji od 2000. godine. Na čelu policije bio Dušan Mihajlović. Policija mu u počasnom stroju predaje raport umesto da ga hapsi. Posle Dušana Mihajlovića dolazi Jočić, provaljivao trafike. Umesto da ga hapsi policija mu predaje raport. Posle dolazi onaj što je učestvovao u aferi „Kofer“. I sada na čelu policije čovek čija je diploma sumnjiva. Ma i da se bavi politikom to bi bilo previše, a ne da je na čelu onoga ko bi trebao da sprečava takve slučajeve. To je suština. Nismo mi opterećeni sa pojedincima, mi samo tražimo od Aleksandar Vučića, kao najodgovornijeg da pokrene rekonstrukciju Vlade. Zbog svih afera i zbog onoga što javnost u Srbiji zna, znate i vi, ali pravite se naivni, neušti, hvalite iz ovih ili onih razloga svoje stranačke kolege koji najmanje zaslužuju bilo kakvu hvalu.
Hvala kolega Mirčiću. Naravno, replika. Izvolite. Reč ima Srbislav Filipović.
Gospodine Marinkoviću, vas ću da podsetim na slučaj Miroljuba Ignjatovića i dokazane falš diplome „Lomonosov univerziteta“. Šta sad? Ono što je dokazano upravo zato i to nije nikakvo zanemarljivo, nije mala stvar, nije besmislica, zato se i govori, zato se i napada policija, zato se napada ministar policije, zato se napada predsednik Republike, da se one otkriju falsifikati onih ljudi koji se nalaze u opoziciji, da se ne otkrije šta su radili, kako su se bahatili, kako su falsifikovali sve što su mogli u Srbiji, pa su ljudima prikazivali bolji život, a u Srbiji sve gore, pa se prikazivalo ljudima u Srbiji putevi, a puteva nigde, pa se otvarala rekonstrukcija bolnica, a u stvari okreče jednu sobu i pokažu građanima, a sve ostalo je ruinirano i propalo. Zato je došla SNS. Ne zna čovek odakle pre Aleksandar Vučić da krene, šta pre treba da uradi pa onda naravno kažete – fali mi ovo, fali mi ono. Slažemo se. Fali što šta, ali urađeno je više nego za prethodnih pola veka unazad i zato Aleksandar Vučić ima poštovanje pre svega od građana Srbije, pre svega podršku kod građana Srbije i zato što je pouzdan, predvidiv partner, ozbiljan čovek. Ima podršku i na istoku i na zapadu. Zato sa njim sa uvažavanjem razgovaraju i jedni i drugi. Zato se Srbiji više ne izdaju naređenja, a ja neću komentarisati dalje kese i ostale stvari. To je potpuno besmisleno više na tom nivou da razgovaramo. Možemo da razgovaramo o rezultatima. Mi imamo čime da podičimo. Dičimo se i podrškom građana Srbije, ali zato što smo im omogućili bolji život, bolje uslove života. Reći ću vam da i građani Srbije čuju ono što nekako stidljivo pojedini mediji prenose, kažu – odlaze medicinski radnici. Počele su da se vraćaju neke medicinske sestre u Srbiju. Podignute su im značajno plate i dizaće se plate iz godine u godinu. Kako bude rastao naš BDP, kako bude rasla naša privreda, tako će da rastu i plate i penzije i da se bolje živi, a naprednjaka će zato biti sve više u ovom parlamentu. Hvala.
Hvala kolega Filipoviću. Snežana Bogosavljević Bošković nije prisutna. Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Hvala gospodine Marinkoviću. Voleo bih da napravim jedno poređenje koje bi možda moglo da nam ukaže na jedan trend sada u sledećih nekoliko meseci, a to je da je Aleksandar Vučić najavio veliku čistku u redovima SNS pred ove izbore gde će 30% njih da zameni, šta ja znam iz kojih razloga nije on zadovoljan njihovim radom, a ukoliko gledamo šta se sada dešava sa REM-om, šta naprednjaci rade… Naprednjaci umesto kandidata svoje poslaničke grupe iz petnih žila se bore da opravdaju izbor Judite Popović, člana Predsedništva LDP, Čedomira Jovanovića, bojim se da Aleksandar Vučić na sledećim izborima vas sve ne zameni bivšim članovima LDP ili sadašnjim članovima LDP ili neki od koalicionih partnera da ostavi bez koalicije, a da umesto njih uzme LDP i u predizbornu koaliciju sa SNS. To je verovatno ta tendencija koju mi prepoznajemo povodom ovog slučaja REM-a. Diskusije prethodnog govornika su veoma inspirativne uvek, a on je više puta spomenuo ko je to najgori ološ u Srbiji. Da se razumemo ovi što su krali novac od države, od svih građana Srbije, oni jesu ološ i zaslužuju da idu svi u zatvor, svi do jednog ma u kojoj stranci oni bili. Nisu oni najgori ološ. Najgori ološ su oni koji govore za svoj narod, narod kome pripadaju da je taj narod genocidan, da je srpski narod izvršio genocid u Srebrenici, da je taj narod sam po sebi genocidan, da je Republika Srpska genocidna tvorevina i da je Kosovo nezavisna država. To je najgori ološ u Srbiji. Predstavnika te i takve grupe naprednjaci biraju u sastav Saveta REM-a. Nije zbog biografije. Videli smo da u biografiji nema ništa od toga, nema nikakvo opravdanje neke stručnosti ili bilo čega drugog. Jedini razlog zašto SNS bira Juditu Popović je zato što je to iz ideološke bliskosti. Mi smo videli u procesu do kojeg je do ovoga došlo, došli su predstavnici Evropskog parlamenta, bivši poslanici, pa i sadašnji poslanici i zategli su uzde. Nema više da se radi ko šta hoće u Skupštini, da naprednjaci glume autonomiju, da glume samostalnost. Ne, nego da se usvoji oni što mi tražimo i posle toga u REM da se izaberu oni koje mi hoćemo. To su Judita Popović. Drugi kandidat koga nećete izabrati, ovaj Zorić, kako je moguće da je on baš jedno vreme pisao za te zle Miškovićeve novine, u pitanju su antisrpske novine nedeljnik „Vreme“, uvek bile antisrpske novine. Taj čovek je bio njihov novinar. To znači da se sad i sa tim slažete. Ja se bojim da vama neće biti mesta na sledećoj listi gospodine Markoviću, da će biti neko iz LDP-a umesto vas, niste možda vi krivi, ali šta da se radi, više sreće drugi put. Ima naših kolega što naviknu ukoliko nema nikakvog ćara od stranke u kojoj su, oni samo promene stranku. Kako god. Morao bih da vas podsetim na još jednu stvar. Taj LDP otvorena izdajnička antisrpska stranka, vi njih danas podržavate, danas tu vašu koaliciju inaugurišete, dakle, proglašavate sada, evo, tri, četiri meseca pred izbore, vi više to ne krijete, idete otvoreno sa tim, birate bivšeg poslanika LDP u sastav REM-a i to ne glasovima tih što su ih predložili, nema ni Čanka, ni Čede, ni Sulejmana Ugnjanina ovde da glasaju za njih, za nju, nego ćete vi da glasate za nju. Vi ćete da glasate za bivšeg poslanika LDP da bude u sastavu REM-a. Zašto to može da bude osim što ste vi slični ili što je to vaš nalog. Nema drugog razloga. Podsetiću vas, jedan od performansa tih koje su održali predstavnici LDP, bilo je ono famozno slavlje, seirenje, kada je ubijen Slobodan Milošević, bivši predsednik u Haškom tribunalu. Oni su se skupili, oni su na Trgu Republike slavili, pa su šetali do Kalemegdana i tamo puštali balone. Dakle, vaš predsednik stranke, trenutni predsednik Republike je držao govor na sahrani Slobodana Miloševića, a danas birate ženu koja je seirila kad je Milošević ubijen. Isto to važi i za SPS. Oni koji su slavili kad su im bivšeg predsednika partije ubili, oni će za tu ženu da glasaju. To mnogo govori o vama. To govori da vi nemate nikakvu samostalnost, da se savijate onako kako vetar duva, kako ide pritisak iz inostranstva, govorim uopšteno, nemojte molim vas, dakle, kako ide pritisak iz inostranstva, kako ide diktat od zapada, tako vi radite. Taj LDP, to ste vi danas, to je vaše ogledalo, LDP vaš koalicioni partner na opštini Vračar, kao i Čanak, vaš koalicioni partner u gradu Novom Sadu, kao i Sulejman Ugljanin, vaš koalicioni partner u Priboju, Prijepolju i Tutinu. Nema njih danas da obrazlažu tu Juditu Popović, ali zato ima vas, a to je isto. Dakle, vi pokazujete danas otvoreno da se vi ništa ne razlikujete od bivšeg režima od 2000. godine, isto, dakle, kako narede iz Brisela, tako vi sprovodite. U stanju ste da se ponižavate i da morate, iako se možda nekima od vas to ne sviđa, ali vi morate da glasate za Juditu Popović, iako znate da predstavlja taj izdajnički faktor u Srbiji, taj antisrpski ološ koji vi napadate, vi ste sa njom danas nažalost na istoj strani. Da li nešto može da bude dobro za Srbiju što podržava LDP? Ne može. Šta to onda govori, kakvu to onda poruku šalje o vama i vašem patriotizmu zbog kojeg se vi busate. Neće više nikad nije moglo do Vučića ovo, nije moglo ono, Vučić je prvi ovo, Vučić je prvi ono. Evo, Vučić je prvi uveo LDP u vlast, LDP još nije bio na republičkom nivou na vlasti od svog osnivanja do Aleksandra Vučića. To je prvi put u istoriji i na tome vam čestitam. Ja vam čestitam što ste vi pored nekih drugih kandidata koji su bili kvalifikovaniji izabrali Juditu Popović samo zato što je član LDP. Dakle, to je ono, i moram da kažem još nešto, vaš bivši predsednik stranke, Tomislav Nikolić, i osnivač, je vrlo često govorio – sa kim si, takav si. Pošto smo ovde već pričali o narodnim izrekama. S kim si takav si. Dakle, sa Čedom Jovanovićem, sa Nenadom Čankom, sa Sulejmanom Ugljaninom, sa Juditom Popović, sa svim tim izdajnicima koji imaju tu otvorenu antisrpsku politiku, koji mrze srpski narod, to su vaši partneri, a s kim si, takav si.
Hvala. Gospodin Marković, izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Odmah na početku želim da vas pitam nešto. Znate li vi, predsedavajući, sa kim je to taj famozni Čedomir Jovanović, lider LDP, išao nakon 5. oktobra u Zemun da razgovara i da ga moli za priznavanje izbornih rezultata? Da li znate možda predsedavajući, sa kim? Evo, pitam vas, neka to bude tema za razmišljanje.
Nisam iz LDP.
Okej. S druge strane, predsedavajući, želim da vas zamolim nešto, da kažete prethodnom govorniku što se tiče toga da li ću ja biti u sledećem sazivu ili neću biti, ja to ne znam. Možda ću biti, možda neću biti, ali sam siguran da on neće biti ovde u sledećem sazivu. Kada je reč o temi dnevnog reda, želim da kažem da ovo nisu nikakvi ustupci ili izvršavanje nekakvih naloga, direktiva kako su neki poslanici govorili, ovo je popunjavanje, odnosno izbor nedostajućih članova Saveta Regulatora za elektronske medije, popularno REM-a. Dakle, Odbor za kulturu i informisanje Narodne skupštine je utvrdio listu kandidata za članove, dostavio Narodnoj skupštini i Narodna skupština će izabrati članove Saveta REM-a. Što se tiče, predsedavajući, unapređenja izbornih uslova, pa kako da vam kažem, mi to upravo i radio. Vrlo permanentno radimo taj posao i snažno se zalažemo za unapređenje izbornih uslova i taj proces je u toku i ova današnja sednica je deo tog procesa unapređenja izbornih uslova u Srbiji. Baš ova sednica, na koju opet nisu došli ovi koji bojkotuju inače rad Narodne skupštine, a puna su im usta nekih zamerki baš po pitanju izbornih uslova. Toliko o ozbiljnosti njihovih zamerki. Dakle, prvo su kukali na birački spisak, onda smo utvrdili da imamo trenutno najtačniji birački spisak, najtransparentniji birački spisak u novijoj, da kažem, političkoj istoriji. Onda su odustali od te teme, onda su kukali na Zakon o finansiranju političkih aktivnosti. Pre nekoliko dana smo izglasali izmene i dopune nekoliko zakona, između ostalog baš Zakon o finansiranju političkih aktivnosti, onda su prestali i o tome da pričaju. Onda su tražili da formiramo nadzorni odbor, kukali zašto mi ne formiramo nadzorni odbor, a 20 godina ga oni pre toga nisu formirali. Koliko smo samo izbornih ciklusa imali do sada bez nadzornog odbora, i ova vladajuća većina je prva vladajuća većina u zadnjih 20 godina koja će formirati, odnosno već je formirala nadzorni odbor. Sada biramo i članove, nedostajuće članove Saveta REM-a, ali sa druge strane imamo i neke druge zahteve i neke druge zamerke tog dela opozicije koji kontroliše Dragan Đilas. Ali, ti zahtevi se odnose na to da se formira nekakva prelazna Vlada, nekakva predizborna Vlada ili kako su je već nazvali. Zašto? Da bi Boško bio ministar, da bi Boško Obradović bio ministar ili neko od njih funkcioner te Vlade po svaku cenu. Naravno, imamo onaj zahtev, a to je kako Aleksandru Vučiću sprečiti da se bavi svojim poslom, kako Aleksandra Vučića sprečiti da obavlja funkciju predsednika Republike ili da učestvuje u kampanji na bilo koji način. Ali, to nisu realni zahtevi. Nama je u interesu da imamo najbolje moguće izborne uslove. Nama je u interesu da imamo najtransparentniji mogući izborni postupak, što i radimo, dakle, zato što očekujemo ubedljivu pobedu. Očekujemo blistavu pobedu i ne želimo da išta zatamni tu blistavu pobedu koja će se i desiti. Želimo da ni ovi koji su same sebe isključili iz izborne utakmice, da čak ni oni neće imati realne zamerke na izborni postupak i na izborne uslove. Još nešto moram da kažem, predsedavajući, a to je - Srpska napredna stranka je bila opozicija kada su donošeni izborni zakoni a koji su i danas na snazi. Ti izborni zakoni su tad bili u redu, oni su tad bili odlični kada ih je sprovodila današnja opozicija a nekadašnja vlast. Mi kao opozicija tada nismo kukali, nismo se žalili, nismo išli okolo i kukali kako ne valjaju izborni uslovi, jedva smo čekali izbore. Priželjkivali smo izbore, trudili se da budu prevremeni izbori, bilo je i razloga za to. Skupljali smo potpise, peticije, milion potpisa je SNS 2010. godine skupila da budu vanredni izbori. Dakle, žarko smo želeli izbore, nismo bežali od izbora. Onda su izbori raspisani. Onda smo se kandidovali, izašli na te izbore, kandidovali ideju, kandidovali program, kandidovali politiku i pobedili dosmanlije na baš tim izborima. Mogu da mi dobacuju do sutra, predsedavajući. U svakom slučaju, zašto ovo pričam? Zato što ne postoje ti izborni uslovi koji će vam omogućiti pobedu na izborima, ako nemate program, ako nemate ideju, ako nemate politiku. Nema tih REM-ova, nema tih nadzornih odbora, nema tih institucija koje će vas dovesti na vlast ako nemate politiku ideju i program. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Markoviću. Pravo na repliku ima Aleksandar Šešelj.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Ja bih hteo da vam kažem, gospodine Marinkoviću, da ja gospodinu Markoviću u životu želim sve najbolje i na poslovnom, i na stranačkom, i na ljubavnom, i na svakom drugom planu. Ja bih voleo da on u sledećem sazivu bude narodni poslanik. Ali, i ako bude narodni poslanik u sledećem sazivu, njegov šef poslaničke grupe će biti Čedomir Jovanović. To je suština. Da li je on spreman sa time da se pomiri to je možda pitanje za njega, ali vidimo da je spreman da grčevito brani, kao i svi poslanici SNS, predlog LDP, SDA Sandžaka i LSV za članstvo u REM-u. Ima nekih iz te koalicije koji su protiv toga, to su otvoreno danas rekli, a ima onih koji glasaju po nalogu i koji će da glasaju za Juditu Popović. Kako je moguće da ta jedna stranka nije imala boljeg kandidata da predloži, nego mora da podrži predlog LDP-a? To je vaša sudbina, to je vaša budućnost, LDP. Na to vas teraju ti iz inostranstva, da budete kao LDP, da srastete zajedno sa njima. Inače, ne bi vam stigao nalog, ne bi vam stigao diktat da morate da glasate za Juditu Popović. Imali biste dovoljno integriteta i samostalnosti, ako već nećete nekog drugog kandidata koji se o srpski nacionalni interes nikako nije ogrešio, da vi predložite svog kandidata. A već vidimo da Judita Popović da ne mora da ima nikakvog iskustva. Ako možete nju, onda možete bilo koga.
Hvala, gospodine Šešelj. Pravo na repliku Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem. I ja želim sve najbolje kolegi u svakom smislu, ali ono zbog čega sam se javio to je koliko će poslanika SNS biti u ovom parlamentu nakon sledećih izbora odlučiće građani Srbije, odlučiće narod. Ko će biti šef poslaničke grupe SNS nakon sledećih izbora odlučiće Aleksandar Vučić, kao predsednik SNS. Međutim, nažalost, predsedavajući, pošto vidim u kom pravcu idu stvari ja ne znam i izražavam bojazan da nekih drugih poslaničkih grupa neće biti nakon sledećih izbora u ovoj sali. Kada kažem nažalost ja zaista tako i mislim. Ja želim sve najbolje stranci prethodnog govornika. Zaista želim da ta stranka nastavi da funkcioniše, ali izražavam bojazan iz prostog razloga što istraživanje javnog mnjenja ne dele taj vaš optimizam koji ste malopre pokazali. Poslednja istraživanja javnog mnjenja daju 3,1% toj poslaničkoj grupi, ja ne znam ko je kriv za to. Dakle, ja mogu da razmišljam o tome šta je uzrok tome, da li taj Miša Vacić, famozni, koga se toliko bojite, kad neko pomene Mišu Vacića, odmah se nakostreši svaka dlaka na kosi. Dakle, to ih najviše boli. Dakle, da li taj Miša Vacić zaista toliko uzima glasova toj stranci, ja ne znam, niti sam naročito stručan u tom smislu, ali izražavam bojazan da ukoliko nešto ne preduzmu, i to u najskorije moguće vreme, da je vrlo verovatno da će nakon sledećih izbora neko drugi sedeti u ovom delu sale za plenarne sednice Narodne skupštine. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Markoviću. Pravo na repliku, Aleksandar Šešelj.
Slušajte, u istraživanju i na tarabi svašta piše. Inače je već opšte poznato da se ne glasa u istraživanjima nego na izborima. Šta su značila ta istraživanja ovima što su vas podržali u pet sati popodne, a još se biračka mesta nisu zatvorila? Gde su ulogu igrala istraživanja u tom pravcu? Dakle, istraživanja su možda istinita, možda nisu, ali svakako nisu značajan faktor da bi znali kakav će ko biti na izborima. To je prva stvar. Druga stvar, taman mi nemali ni pola posto, neće nas ništa na ovom svetu naterati da bilo kakve aranžmane pravimo sa LDP. Dakle, nema te sile da nas natera da budemo zajedno sa Čedomirom Jovanovićem. Mi smo videli da, iako ta istraživanja o kojima vi govorite daju vama veliki rejting, predviđaju da ćete osvojiti značajan broj glasova, to misle naravno o Vučiću, ne misle o vašoj stranci, ali nije ni važno, vi i pored tog rejtinga uzimate Čedu. To znači da se vama Čeda sviđa i da je vama Čeda potreban i njegova stranka. Dakle, stranka srpskih izdajnika koji govore da su genocid u Srebrenici izvršili Srbi, da je sav srpski narod genocidan, da je Republika Srpska genocidna tvorevina, Kosovo nezavisno. Šta će on vama ako vi već imate tako jak rejting? Zato što on ima nešto što je jače od rejtinga, a to je taj diktat onih koji su vas doveli na vlast. To je mnogo starije nego izborna volja građana Srbije. To smo na vašem primeru videli.
Hvala, gospodine Šešelj. Reč ima Aleksandar Marković, pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem. Predsedavajući, prvo da jednom za svagda raščistimo to oko te vremenske razlike. Dakle, molim vas da obavestite kolegu da postoji u svetu vremenska razlika, da je u jednoj državi jedno vreme, u drugoj državi drugo, odnosno razlika je u satima, pa mislim da ne bi bilo loše da kažete to kolegi, čisto da bi znao i da se jednom za svagda više rešimo tih dilema. Kada je reč o Čedi Jovanoviću, zaista ne znam odakle ta opsednutost likom i delom Čedomira Jovanovića. Čedomir Jovanović, moram da priznam, nije aktuelan. Prosto, on nije toliko prisutan na političkoj sceni, bez namere da branim lik i delo Čedomira Jovanovića. Ni sa čim se ne slažem kada je reč o politici tog čoveka, ali vidim jednu opsesiju jedne poslaničke grupe čitav današnji dan likom i delom Čede Jovanovića. Reklamiraju ga ceo dan ovde u Skupštini i prosto mi je neverovatno i ne znam čemu sve to. Dakle, možda postoji neki tajni dogovor između Čede Jovanovića i ove poslaničke grupe da se reklamiraju, da jedni drugima daju na važnosti. Krajnje je bespredmetan. Dakle, danas u Srbiji su aktuelni, nažalost, neki drugi političari. Kažem nažalost jer je u pitanju Marko Bastać. I kada kažem nažalost i kada kažem aktuelan, aktuelan je po aferama. Ne mogu da shvatim da je vama danas problem u Srbiji Čedomir Jovanović koji je pitanje da li može cenzus da pređe, a nije vam problematičan Marko Bastać. Ne da vam nije problematičan, nego ste u koaliciji sa njim u realnom vremenu. Danas dok vodimo ovu debatu vi ste u koaliciji sa njim na Starom gradu, dakle sada u ovom trenutku. Ja moram da postavim pitanje koje sam već pre nekoliko dana i postavio a to je šta je još potrebno da taj Bastać uradi da biste konačno izašli iz ste sramne koalicije? Eto, tako moram da kažem iz sramne koalicije. Sa čovekom koji je postao poznat u Evropi po broju skandala, po broju afera i po broju kriminalnih radnji. Dakle, ne želim da prejudiciram eventualne istražne postupke, ali on je u ovom trenutku u rangu, pa ne Sulje Ugljanina. Ne znam zašto ste i njim fascinirani? Ne znam čime vas je to fascinirao? Ne mogu da shvatim vašu potrebu da ga branite po svaku cenu i da budete s njim na vlasti nakon svega što je otkriveno da je radio.
Hvala gospodine Markoviću. Aleksandar Šešelj, izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Ja bih vas želeo da podsetim da sve do Londona i Lisabona na zapadu je isto vreme, dakle ista vremenska zona. Centralno evropsko vreme, jel tako? Dobro, čestitali su iz Brisela, nisu iz Vašingtona, ali dobro. Nema veze. Zašto se ja bavim Čedomirom Jovanovićem danas? Zato što SNS će da glasa za člana predsedništva LDP za člana saveta REM. Eto, samo iz tog razloga, inače me čovek apsolutno ne zanima. Vi kažete nemate ništa zajedničko sa Čedomirom Jovanovićem. Pa, nije tačno. Imate Juditu Popović zajedničku. To je vama zajedničko. Dakle, da glasate za isti predlog kao i Čedomir Jovanović. U čemu je problem? Što vi sada bežite od toga? Za koga ćete vi gospodine Markoviću glasati u danu za glasanje? Da li ćete vi glasati za Juditu Popović i ako ćete glasati, zašto? Jel to vaše mišljenje ili je to nalog koji su vam dali viši organi vaše stranke? Sa druge strane neće vama biti prvi put da bilo kakvu kombinaciju imate sa LDP zato što vi koji dolazite sa beogradske opštine Vračar ste već tamo u koaliciji na teritorije beogradske opštine Vračar sa LDP, dakle SNS i LDP i to odbornik sa liste DS je prebegao i napravio koaliciju sa SNS na Vračaru. Tako da, vi već imate iskustva. Verovatno vi treba da pomognete vašim ostalim kolegama naprednjacima da nekako svare tu novu koaliciju sa LDP, zato što ipak, znate koliko god smo mi na vlasti u opštini Stari grad to je lokalni nivo, a vi ovo što radite jeste najava za republički nivo, pošto je savet REM-a ipak mnogo više nego što je lokalna samouprava, tj. gradska opština. Molim vas pozabavite se prvo tim problemom, a onda posle možemo da pričamo o nekim drugim stvarima.
Hvala gospodine Šešelj. Reč ima Snežana Paunović. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Ja ću probati prvo da govorim o dnevnom redu. Pred nama danas izbor nedostajuća tri člana REM-a. Da, mogla bih da se složim da se možda okasnilo sa ovim izborom, ali nikada nije kasno za zaokružiti broj. Šest članova REM-a koji si do sada radili obavljali su svoj posao najbolje što su mogli, imali dvotrećinsku većinu koja im je bila neophodna za odlučivanje. Ne kažem da je to bilo idealno, ali kažem da je funkcionisalo. Nedostajuća tri člana REM-a su izazvala ogromnu pažnju u srpskoj javnosti iz mnogo razloga, pa je čak i u samoj sali Skupštine Srbije, možda ta pažnja intenzivirana. Meni je žao što su kolege napustile ovaj prostor, htela sam i ja da podelim ove najlepše želje, pošto sam ukapirala da je ovo dan jedni drugima želimo sve najlepše. Htela sam da kažem još nešto što nije želja nego konstatacija, a to je da zasigurno mogu da tvrdim da će u sledećem sastavu Skupštine Srbije biti poslanici SPS. Htela sam da kažem da je tačno da nismo imali svog kandidata i nismo predložili svog kandidata Odboru za kulturu, ne zato što nismo imali kandidata nego zato što smo kao i koalicioni partner shvatili da nam pravo većine stvara obavezu da damo šansu opozicionim kolegama da se izjasne i daju svoje kandidate. Neki od njih su tu šansu iskoristili, neki nisu. To je lično pravo. Onda su nama krenuli da spočitavaju naše pravo da na koncu ustupimo prostor, jer ni to nije valjalo, a danas nas optužuju najpre SPS i bezbroj puta je pomenut predsednik Slobodan Milošević, u različitim kontekstima. Želim ovde da kažem dve vrlo važne stvari. Slobodan Milošević je osnivač SPS koja na političkoj sceni postoji 29 godina. Istina je da su nas mnogi rušili, smenjivali, probali da unište, čak tog čuvenog 5. oktobra probali da sasvim unište ideju socijalizma. Na njihovu žalost narod Srbije odlučio je drugačije. Socijalistička partija Srbije traje u kontinuitetu 29 godina. Kako su se menjale situacije, ko je slavio dan smrti Slobodana Miloševića, ko je saosećao sa socijalistima i zdravorazumskom nacijom koja je znala da je to veliki gubitak, mogli bismo analitički danas da o tome razgovaramo, ali to nema ama baš nikakve veze sa predlogom kandidata za REM. Kako će ko od nas pojedinačno glasati, pretpostavljati, ima pravo svako, tvrditi ne može niko. Na kraju, ono što moram da kažem, jeste da sam kao član Odbora za kulturu zaista ispred sebe imala kandidate koji su vredni toga da svaki ponaosob bude član REM. Dakle, ne može se osporiti nijedna biografija koja se našla pred Odborom, čak ni u onom širem kontekstu. Evo, tu su predstavnici Odbora, a vidim i da je predsednik u sali, i na onom širem spisku koji je značio da smo pred sobom, kao Odbor imali najpre četiri kandidata koje su predložile političke partije, niko od tih ljudi nije bio ne vredan pozicije za koju ga predlažu. Prosto je Odbor, svojom većinom odlučio da će se u plenumu naći Judita Popović i Nenad Zorić, kada je u pitanju kandidat Odbora za kulturu. Kada su u pitanju ostali predlagači, opet na moje veliko zadovoljstvo ni tu nismo imali neku veliku polemiku, nego su se među sobom dogovorili i Odboru predložili onoliko koliko treba, a to je po dva kandidata. Mi smo obavili razgovor sa svim kandidatima i sigurna sam da koja god tri kandidata od ovih šest koji su predloženi plenum izabere u danu za glasanje, REM će dobiti tri kvalitetna člana. To je jako važno, sve ostalo što bismo mogli da govorimo bi bilo politikanstvo, time ne želim da se bavim. Potpuno mi je jasno da predsednik Ivica Dačić, SPS od juče ili nekoliko dana unazad trpe neosnovane optužbe, optužbe koje su spinovane, optužbe koje su negde iz kuhinje nama poznatih i već deklarisanih neprijatelja u liku i delu Bedžeta Pacolija, Ramuša Haradinaja ili čega god. Optužuju se socijalisti i predsednik SPS za najneosnovanije stvari. Najveći nacionalni projekat, a to je povlačenje priznanja tzv. Kosovo se banalizuje samo zato da bi se došlo do malo prostora medijskog ili nekog političkog profita. Suludo bi bilo braniti se od toga i to socijalisti i predsednik Dačić nikada neće raditi, ali ono što ćemo sigurno uvek raditi, to je, branićemo Srbiju od svih onih koji joj ne misle dobro. Zbog činjenice da ćemo Srbiju braniti od svih onih koji joj ne misle dobro, jesam siguran da ćemo u sledećem sazivu Skupštine Srbije i te kako biti poslanici SPS, jer narod čiju sudbinu delimo, to prepoznaje već 29 godina i sigurno će to činiti i narednih 29 ili 50. U tom smislu, poslanička grupa SPS će dati svoj glas nekome od predloženih kandidata sa ove liste i omogućiti da REM od sada radi u svom punom sazivu, čvrsto verujući da će to umnogome doprineti da sve one nedostatke koje smo svi zajedno ovde kritikovali i čini mi se da su mišljenja bila nepodeljena oko toga šta ne valja kada je u pitanju rad medija, da će jedan kompletan tim Regulatornog tela za elektronske medije uspeti da to kanališe i tome stane na kraj. Hvala vam.
Hvala, koleginice Paunović. Sada reč ima Dragana Kostić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Danas kada govorimo o izboru tri člana Saveta REM-a, svakako ne mogu ovde da zaobiđem opoziciju i njene stavove. Naprosto, opozicija ne zna šta hoće. Činjenica je da su upravo tražili izbor tri nedostajućih članova u sastav Saveta REM-a, a kada je SNS odgovorila da nije problem i krenula u procesni izbor ta tri člana, oni su promenili zahtev i sada traže smenu svih devet članova, bez obzira što Savet REM-a ima trenutno šest članova. Zanemarićemo nepoznavanje procedure jednog od najbližih Đilasovih saradnika Zelenovića, koji je tražio upravo smenu svih devet članova REM-a i tako pokazao koliko su kompetentni i ozbiljni u svojim zahtevima. To je ono što treba da znaju građani Srbije kada govorimo na temu izbora članova REM-a. Taj isti Zelenović, jedan od lidera Saveza za Srbiju i predsednik Zajedno za Srbiju izjavio je da danas u društvu ako nemamo dijalog, imaćemo sukob. Međutim, rezultatom dijaloga mogu da budu zadovoljni oni koji učestvuju u dijalogu, a oni, na čelu sa Đilasom, izabrali su ulicu i dijalog sa motornim testerama, zastavama, vratima. Podsetiću ih - dijalog se vodi u institucijama. Sličnu priču nam ovih dana servira i Đilasova najkulturnija predstavnica, doktor nauka Ana Stevanović, koja je za govornicom 2017. godine u parlamentu, kao poslanik Dosta je bilo izjavila - ma, terajte se svi. Na sreću, moje kućno vaspitanje meni ne dozvoljava da izgovorim njenu psovku do kraja. Moram samo radi javnosti da podsetim da je na to mesto poslanika došla zahvaljujući tome što joj majka radi u Agenciji za borbu protiv korupcije i zaštitnički stav je imala prema njenom bivšem lideru Saši Raduloviću. Ona koja bez prestanka optužuje pojedine članove Vlade da su plagijatori, i sama je u najmanju ruku vlasnica sumnjivog doktorata. Ta priča potiče iz akademskih krugova, a nedavno je u jednom dnevnom listu objavljen i sadržaj doktorata koji je sporan. Mi iz SNS smatramo da je važan princip akademske čestitosti i da važi baš za svakog, pa tako i za Đilasove sledbenike. A u doktoratu Ane Stevanović ima elemenata plagijata. Imajući u vidu da se rektorka Beogradskog univerziteta svrstala na jednu stranu, da se odluke donose tako što se nekolicina nezadovoljnih okupi ispred Rektorata, u ovom slučaju ima potrebe da se isti preispita. Mi iz SNS podržaćemo u potpunosti predlog našeg predsednika, Aleksandra Vučića da se digitalizuju svi doktorati i da oni budu dostupni za plagijat analizu. Sa velikim oduševljenjem očekujemo da rektorka Beogradskog univerziteta prihvati ovaj predlog i time pokaže na čijoj je strani, da li na strani Srbije ili njenih izdajnika. Ovaj predlog našeg predsednika Aleksandra Vučića je opravdan i sa aspekta akademskog integriteta. Danas predlažemo šest kandidata od kojih ćemo izabrati tri za članove Saveta REM-a, ali me neće iznenaditi da već sutradan posle glasanja opozicija traži smenu baš tih istih članova. Budućim članovima REM-a želim puno uspeha u radu i previše tolerancije na izjave iz redova oozicije, a sve u duhu naše izreke - davljenik se i za slamku hvata. Zahvaljujem.
Hvala, gospođo Kostić. Sada reč ima Boban Birmančević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, novi sastav REM-a o kome danas pričamo, a o kome ćemo se izjasniti u danu za glasanje, pokazuje da je ova Vlada i Narodna skupština spremna da učini sve što je u njenoj moći da izbori i ono što nam sledi na proleće jednostavno prođe u najboljem redu i na najtransparentniji mogući način. Vrlo je jednostavno - sve ono što neko smatra da se može promeniti i sve ono što ima smisla i što je u skladu sa zakonom, Srpska napredna stranka i većina u Narodnoj skupštini će i uraditi. To nije regulatorno telo tamo neke skupštine ili tamo neke države, to je regulatorno telo države Srbije i u skladu sa tim imaće podršku ove skupštinske većine, a oni kojima ne odgovara to što u ovom trenutku nemaju podršku građana, to što nemaju ni svoju stranku, to što nemaju svoju politiku, to je njihov problem i verovatno će i posle dana za glasanje i odluke o ova tri člana regulatornog tela, verovatno tražiti neke nove izmene. Ali, ono što je važno, apsolutno treba naglasiti da i ova promena neće pomoći Đilasu i njegovom Savezu za Srbiju, ali to nije Savez za Srbiju, pre ćemo nazvati savez za Srbiju u pokušaju, jer da bi neko sebe nazvao savezom za Srbiju, on mora raditi nešto u interesu Srbije, a ovi upravo rade suprotno od toga. Najnovija dešavanja u tom Đilasovom, najpre bih ga nazvao cirkusu, od Marinike Tepić preko Boška Obradovića, do Jeremića i nesretnog Zelenovića, jedinog osuđenog gradonačelnika u Srbiji, koji kao da se trude ko će veću glupost da izjavi, kako bi zadržao što bolju poziciju na lestvici u tom Đilasovom cirkusu i utrkuju se u tome ko će veću glupost da izjavi, ko će veću nesreću da navuče na ovu našu Srbiju koja je konačno na pravom putu, ko će više da unizi Srbiju, to im je želja, jer upravo u pokušaju da obore Aleksandra Vučića, oni rade protiv Srbije, navijaju za neprijatelje Srbije. To im neće doneti glasove, neće im doneti nikakvu podršku i mogu svi komplet, kako kaže naš narod, da dube na glavi, neće se tu promeniti ništa. To neće promeniti njihove pokušaje da u ovu Narodnu skupštinu uđu nasilnim putem, da u RTS uđu sa motornim testerama i sa fantomkama na glavi, da provaljuju u policijsku stanicu Lučane, da napadaju predsedništvo, da slobodne medije, odnosno sve one medije koji ne misle isto kao oni nazivaju neprijateljskim medijima i neslobodnim medijima, da upravo gradonačelnik Zelenović, ponoviću još jednom, jedini osuđeni gradonačelnik u Srbiji, medije koji se drznu da građane pitaju zašto ne podržavaju Zelenovića ili zašto Zelenović ukrade pet miliona evra iz budžeta 2015. godine i za to bude krivično osuđen na Višem sudu, on upravo te medije naziva medijskim ubicama. Da li su medijske ubice svi oni koji ne misle isto kao Đilas, kao Zelenović, Jeremić, Boško Obradović i cela ta kompletna lopovska ekipa? Taj Đilasov cirkus traje. Prosto, voleo bih da sa ove govornice pozovem upravo Dragana Đilasa, Mariniku Tepić, Boška Obradovića, Vuka Jeremića, Zelenovića i kompletnu tu ekipu, nema ih mnogo, mogu stati, verovatno u jedan manji autobus, neka izađu na auto-put „Miloš veliki“ i neka kažu građanima da taj auto-put ne postoji. Neka odu u kliničke centre koji je izgradio Aleksandar Vučić od 2012. pa do današnjeg dana i neka kažu građanima da ne postoje ti klinički centri. Neka obiđu škole, neka obiđu vrtiće, neka odu do železničkih pruga koje su remontovane, odnosno urađene nove, neka odu do 300 kilometara auto-puta koji je urađen i neka kažu – poštovani građani, ovo što vi vidite ne postoji. Neka obiđu 200 fabrika koje su otvorene u vreme Aleksandra Vučića i neka kažu tim ljudima da te fabrike ne postoje, neka kažu tim ljudima koji su zaposleni u tim fabrikama da oni ne rade tu, neka kažu ljudima da oni ne primaju sada prosečnu platu od 500 evra, e to Đilasov cirkus neka uradi i neka objasni građanima da to što vide ne vide i da građani ne veruju svojim očima, nego da veruju njima koji su upropastili, unazadili i unizili Srbiju. Istina je samo jedna i koliko se god oni trudili da tu istinu iskrive neće uspeti u tome, da neće moći da kupuju odbornike kao što su kupovali, da neće moći da kupuju glasove, neće moći, i to neće promeniti ni ovaj REM, niti bilo koji drugi njihov pokušaj da na neki način okrenu priču u svom pravcu. Ono što ću za kraj reći i to je jednostavno činjenica, milion puta ponovljena laž koju iznosi Đilas, Marinika Tepić, Boško, Zelenović, Jeremić, Trifunović i da ne zaboravim nekog, milion puta oni mogu ponoviti te laži, ali te laži neće postati istina, jer istinu o tome ko u ovom trenutku radi u Srbiji, šta radi u Srbiji, način na koji radi, istina je da je Aleksandar Vučić Srbiju vratio na mesto koje Srbija zaslužuje. Srbija je konačno ponosna, podignute glave idemo napred, idemo napred uz Aleksandra Vučića, i to ovi lopovi u Đilasovom cirkusu ne mogu promeniti.
Hvala, kolega Birmančeviću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih na reč, pre zaključivanja pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika Narodne skupštine? Reč ima Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Ja sam sinoć završavali, u završnoj nekoj rundi rasprave sa ministrom Vulinom, rekao da nema potrebe da se mnogo nerviramo i uzbuđujemo, jer će to negde na televiziji biti reemitovano negde oko dva ili tri sata noćas. Bio sam optimista. Do pola četiri sam bio budan i gledao sam snimak Skupštine i još nisam bio stigao na red, verovatno sam stigao oko pet ili šest. Nešto slično se verovatno može reći za ovo sada, ali svejedno, neke stvari treba da se kažu, nezavisno od toga da li je i koliki je odjek i kakva vajda od toga, medijska ili politička. Možda ste primetili, vi ste bili predsedavajući, propustio sam nekoliko direktnih povoda za repliku, bio sam pominjan, nekada u normalnom, pristojnom, nekada u nepristojnom, bezobraznom kontekstu. Uglavnom sam to ignorisao, neću ni sada replicirati, upravo kao mali prilog efikasnosti raspravi. Trudim se da govorim o onome što je tema, naravno, uz dopuštene ekskurse. Dakle, tema je izbor novih članova REM-a, nedostajućih članova REM-a. Objasnio sam svoj stav u prvom svom glavnom delu izlaganja. Da ne bi bilo dileme oko toga da li sam i konfuzan i protivrečan, jer kažem prvo, kaže kolega - bilo vam je brzo, pa je onda sporo, pa sad smeta što je brzo. Poenta je u tome, da, jeste, smeta mi i jedno i drugo kada ne ide normalnim tokom. Tri godine, dakle, traje praktično, malo manje od tri godine REM funkcioniše u ovom više nego krnjem sastavu. Koleginica Nataša je s pravom rekla da je inicijativa pokrenuta na vreme, da je Odbor za kulturu pokrenuo inicijativu, da je ona pokrenuta početkom 2017. godine, ali činjenica je, isto tako, da su skoro tri godine prošle i da iz različitih razloga, ne samo našom krivicom, nego i sticajem raznih okolnosti, i predlagača, ali očigledno nije bilo baš previše energije ni truda ni sa ove strane skupštinske, ta stvar nije završena. Sada za tri nedelje, realno za tri nedelje završavamo nešto što nije za tri godine. Budimo pošteni pa to priznajmo. Jasno je zbog čega i pod čijim pritiskom se to radi i obećanje. Nemam ništa protiv, ali nemojte da osnovne stvari nećemo da konstatujemo. Politički je pritisak, spoljni je pritisak, plus želja, naravno, vlasti, predsednika i onih koji čine vladajuću većinu, da se pokaže maksimalna dobra volja pred međunarodnim predstavnicima, odnosno predstavnicima Evropskog parlamenta. Što se tiče liste kandidata, rekao sam, objasnio, zbog navedenog razloga nisam učestvovao najdirektnije u tom procesu, jer sam imao dosta bolnih iskustava u prethodnom periodu sa nekim prethodnim kandidatima, kada smo mi i kao Odbor za kulturu, a posle i ovde, direktno birali slabijeg kandidata, manje kompetentnog kandidata. Rekao sam, u principu, da su ovo dobri kandidati. Naveo sam jedan primer jednog kandidata koji je možda takođe dobar, i možda će, pošto izgleda da se stvara klima da će biti izabran, možda će on biti sjajan, ili ona, sjajan član REM-a, ali način kako je formulisana i podneta ta kandidatura i ova biografija, prvi sam je ovde pročitao, posle mene su još neke kolege to citirale, je zaista jedna prosto proširena rečenica. Ni iz te prosto proširene rečenice se ne vidi, tj. vidi se da nema direktne veze sa oblašću, sa temom, sa onim što je osnovna oblast delovanja REM-a. Možda će biti sjajna, možda je bila sjajan poslanik, možda će se gospođa Judita Popović pokazati mnogo bolje. Ali, kada biramo ličnosti, kada se bira ime, meni je važnije, mislim da bi trebalo i svima nama da bude, i građanima i poslanicima, važnija ličnost od toga ko se bira. Ja zaista moram reći, iako ih sada nema ovde u sali, da su dva kandidata koja nisu prošla, recimo, po meni ulivali poverenje, i gospodin Kovačević i gospodin Antonić. Delovali su mi kao ljudi koji mogu i koji bi imali i imaju težinu i mogli bi da obavljaju, meni se čini da bi dobro obavljali taj posao člana REM-a. Nisu prošli. Predlagačima mislim sve najgore …tog, ovaj, njih dvojice. Ali, mi biramo ličnost i vrlo je važno, znači, to što se meni ne sviđa možda predlagač ne znači da ta osoba neće biti ili neće dobro raditi svoj posao. Vi ste se kao većina opredelili za nekog drugog kandidata, ali onda se trebalo potruditi da barem taj kandidat ima, pošto imaju tako široko polje, da mu se bar u pristojno ta biografija onda sredi i da se pokaže da ima veze sa onim što je delatnost REM-a. Drugi kandidata, kad vidim ime, dovoljno mi je da vidim ime gospodina Simjanovića, pa i gospodina Zupanca. Ja imam poverenje u njih. Možda ću se prevariti. Možda neće biti loši ako budu izabrani. Možda će se oni pokazati loše. Ali, hoću da kažem, mi moramo da biramo ličnosti od autoriteta. To je smisao nezavisnog regulatornog tela, da imate ličnosti koje su spremne da podnesu pritisak čak i onoga ko ih je birao ili onoga ko ih je predložio. Zato mi je važnije da imamo ličnost od autoriteta i integriteta, nego da se meni sviđa ili ne sviđa predlagač ili onaj ko ga je izglasao. Možda je to utopija. Ja mislim da bi bilo bolje i za poslanike, odnosno i za Skupštinu, da se poslanici biraju na ime i prezime, a ne da se švercuju preko imena lidera i na taj način preko liste. Možda će neke buduće izmene izbornog zakonodavstva ići u tom pravcu. Dakle, završavam time, dobro je što se popunjava konačno REM. Nije dobro što se to čini pod očiglednim pritiskom spolja. Ima promena, pomaka u radu RTS-a, takođe, ja mislim, pod pritiskom spolja. Meni su mnoge kolege moje iz opozicije zamerile, zamalo u nekoj emisiji da dobijem, ne znam baš šta, miša u glavu ili bubicu, jer sam jednom kolegi ovde iz klupe, bivšem, rekao da je RTS bolji ili manje loš nego što je bio. Da, ja priznajem. I predsednica Maja Gojković me je pominjala i prozivala. Ne stidim se i ne libim se da priznam pozitivan pomak u formalnom smislu u radu parlamenta od proleća ove godine. Formalno gledano, stvari stoje bolje. Sadržinski, tu još uvek ima i to mogu da argumentišem šta nije u redu. Nije u redu da se svako izlaganje predstavnika opozicije, malobrojnog predstavnika opozicije, na bilo koju temu dočekuje na nož od za to zaduženih ili samozvanih klizača, odnosno onih koji su zaduženi da podmeću klipove i udaraju niske udarce. I to tolerišu predsedavajući. Ali, formalno, način zakazivanja, nema onih besmislenih amandmana, odvajanje tačaka dnevnog reda, to su pozitivne promene. Dakle, nemam problem kao predstavnik opozicije, prave, kakva god, čvrste, kakve god hoćete, da to priznam. Mislim da je moja pozicija ili naša pozicija samo kod građana uverljivija ako kažemo da ima nešto što je pozitivno. Da li će to neko shvatiti kao loše i kao izdaju, kolaboraciju, to je njegov problem. Dakle, i za narodne poslanike, a pogotovo za ličnosti koje treba da sede u savetu REM-a, trebaju nam ljudi koji mogu da kažu ne i da se suprotstave i volji mase, pritisku mase, bilo sa društvenih mreža, bilo svog partijskog aparata ili onoga ko ih je na te funkcije predložio. Da li će to ove ličnosti biti ili neće, to ćemo da vidimo. Želeo bih da tako bude. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nataša Mihailović Vacić. Izvolite.
Hvala. Saglasna sam u vezi sa onim što ste govorili o samoj proceduri izbora. Lako smo se sporazumeli i na početku ove rasprave. Važno je samo da budemo precizni, objektivni, odgovorni najpre prema poslu koji obavljamo, a potom i prema onome što je urađeno i rečeno. Mislim da nama nisu potrebni članovi REM-a ili bilo kog drugog nezavisnog regulatornog tela koji treba da kažu ni da, ni ne. Ja smatram da su nam potrebni članovi regulatornih tela koji će se isključivo pridržavati zakona, primenjivati zakon doslovno i raditi u najboljem interesu svih građana. Možda otuda i potiče nerazumevanje koje se često pojavljuje u javnosti, a što možemo da vidimo i kada je reč o predloženim kandidatima. Smatram da su kandidati dobri. Naravno, sada je to možda i moje subjektivno mišljenje, budući da većinu njih poznajem i lično, jer smo sarađivali u profesionalnom smislu i životu. Dakle, zaista smatram, i tu smo saglasni, da je izuzetno važno da izaberemo ličnosti od autoriteta, profesionalnog integriteta i stručnjake u medijskoj oblasti, a na šta nas, uostalom, i zakon obavezuje. Zaista od svih predloženih kandidata i Dragomir Zupanc, kog ste pomenuli, izuzetan stručnjak, izuzetan poznavalac, ne samo prilika u medijima nego i u filmu i kulturi itd, dobitnik nebrojenih nagrada i priznanja, čovek koji bi istinski mogao da unapredi Savet REM-a. To mislim i za druge predložene kandidate i da, hvala što ste me podsetili, važno je reći da su i kandidati koji nisu, nažalost, prošli tu, pre svega, mislim na Dragišu Kovačevića, odličan kandidat bio… Meni je drago da smo zaista imali težak zadatak da između dobrih kandidata izaberemo one o kojima ćemo danas raspravljati, pa sad to je na nama, je li tako? Dragiša Kovačević je izuzetno dobar kandidat, takođe neko ko je mogao svojim profesionalnim autoritetom i integritetom da bude dobar član REM-a. Nažalost, nije dobio potrebnu većinu, ali me raduje da je uopšte neko kao on, dakle neko ko je tako stručan, uopšte i kandidovan, i to nešto treba da nam znači. Mislim da je izuzetno važno da mi imamo dobre, odlične kandidate i da nije bio lak posao izabrati one za koje ćemo se izjašnjavati u plenumu, tako da možda to može da bude jedno dobro i pozitivno iskustvo kada sledeći put budemo birali članove Saveta REM-a. Hvala.
Hvala, gospođo Vacić Mihailović. Sada reč ima predstavnik predlagača, predsednik Odbora za kulturu i informisanje, gospodin Mirko Krlić. Izvolite.
Hvala, gospodine Marinkoviću. Na samom kraju, drago mi je što smo imali jednu stručnu završnicu od članice Odbora i meni samo ostaje, pored zahvalnosti, naravno, još jednom svim članovima Odbora na saradnji i na svu dinamiku i energiju koja je uneta da se konačno izabere REM, da svima nama možda postavim pitanje – od kad traje i od kad je došlo takvo interesovanje za REM koga, priznaćete, nije bilo unazad godinama, nije ga bilo od 2017. kada je prvi put raspisan konkurs? Sve se desilo od beogradskih izbora. To je trenutak kada je gro današnje opozicije shvatio da više nema mesta u parlamentu, da nema više mesta u ovoj sali, da ih nema više na izbornim listama, da nema više nikakvog rejtinga, jer kada u Beogradu nema cenzusa, šta bi tek bilo u jednom Nišu, Kragujevcu, Kraljevu, Zrenjaninu, Novom Sadu. To je, naravno, bio trenutak kada je počeo da se traži izlaz, politički izlaz i opravdanje za svo to stanje. Opravdanje je nađeno u tome da je, kako sam jednom rekao, bolje praviti se mrtav nego aprila, maja ustanoviti da odavno niste živi. Politička smrt je realno za mnoge političke stranke bila unazad a neki to urade, evo, i unapred. Reče kolega da je čekao na televiziji da konačno vidi svoje izlaganje i on a i većina, 99%, sadašnje srpske opozicije, od maja meseca, ovu salu će gledati samo preko televizije. Hvala.
Hvala, gospodine Krliću. Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem pretres o listi kandidata za člana Saveta Regulatornog tela za elektronske medije. Dame i gospodo narodni poslanici, sa radom nastavljamo sutra u 10.00 časova. Dakle, radimo amandmane.