Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Trinaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika¸ konstatujem da sednici prisustvuje 97 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutan 131 narodni poslanik. Saglasno članu 87. stav 2. Poslovnika, obaveštavam vas da je ova sednica sazvana u ponedeljak, mimo utvrđenog člana 87. stav 1. Poslovnika, zbog potrebe da razmotrimo predloge i odluke iz dnevnog reda utvrđenog u zahtevu 161 narodnog poslanika. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv sednice Trinaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu, koja je sazvana na zahtev 161 narodnog poslanika, saglasno članu 106. stav 3. Ustava, u članu 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je zahtev za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine, sa određenim dnevnim redom, sadržanom u tom zahtevu. Za sednicu Trinaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu, određen je sledeći D n e v n i r e d: 1. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa SDPS; 2. Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa SMS; 3. Predlog odluke o izmenama Odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova RIK, koji je podnela poslanička grupa SMS; 4. Predlog odluke o izboru zamenika javnog tužioca, koji je podnelo Državno veće tužilaca; 5. Predlog odluke o izboru zamenika javnog tužioca, koji je podnelo Državno veće tužilaca; 6. Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, koji je podneo Visoki savet sudstva; 7. Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, koji je podneo Visoki savet sudstva; 8. Predlog odluke o izboru člana Republičke izborne komisije za zaštitu prava u postupcima javnih nabavki, koji je podneo Odbor za finansije , republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Narodni poslanik Vladimir Marinković, predložio je da se obavi zajednički jedinstveni pretres o Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa SDPS, Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa SMS i Predlog odluke o izmenama Odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova RIK, koji je podnela poslanička grupa SMS i, druga tačka, Predlog odluke o izboru zamenika javnog tužioca od 14. juna, Predlog odluke o izboru zamenika javnog tužioca od 3. juna, Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju od 13. juna i Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, koji je podneo Visoki savet sudstva. Da li želite reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Zaključujem glasanje: za – 146 narodnih poslanika. Konstatujem da je prihvaćen ovaj predlog. Prelazimo na rad po utvrđenom dnevnom redu ove sednice. Molim poslaničke grupe, ukoliko to nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika, otvaram zajednički jedinstveni pretres o prve tri tačke dnevnog reda. Da li predstavnici predlagača žele reč? To su dr Milorad Mijatović i poslanica Tatjana Macura. Ne. Hvala. Da li predsednici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u nekim normalnim okolnostima o ovakvim tačkama dnevnog reda se ne raspravlja. Na početku svakog skupštinskog saziva matematički se utvrdi koliko kojoj političkoj stanci pripada mesta u skupštinskim odborima i, naravno, svaka politička stranka predlaže onoga koga želi i uglavnom se o tome ne raspravlja i uobičajena praksa je bila da svi narodni poslanici o takvim predlozima i glasaju bez obzira o kojim strankama se radi. Nažalost, ovde imamo specifičnu situaciju i, pre svega, radi javnosti o tome mora nešto da se kaže. Da je skupštinska većina slušala apele SRS od početka ovog saziva i da smo, kao što je to uobičajeno, doneli Poslovnik o radu, mi danas ne bismo imali ovakvu situaciju, ali nažalost skupštinska većina je pokazala svojevrsnu aroganciju i ponašanje po sistemu može nam se, mi imamo većinu narodnih poslanika i mi ćemo da radimo onako kako nama padne na pamet. Posledice toga su veoma loše po parlamentarnu demokratiju i mi o tome moramo nekoliko reči da kažemo, a isključivo je vezano upravo za ovaj Predlog dnevnog reda. Problemi u funkcionisanju skupštinskih poslaničkih grupa nastali su još kada je DS Borisa Tadića zloupotrebila Ustavni sud i kada je Ustavni sud doneo neustavnu odluku da poslaničkim mandatima raspolažu poslanici, iako niko od poslanika u ovoj sali nije svojim imenom i prezimenom konkurisao pred građanima Srbije, već smo svi bili deo određenih lista ili koalicija i te liste, odnosno koalicije, su predstavljale svoje političke programe i ti politički programi su opredeljivali birače i birači su glasali ovako kako su glasali. Ono što je bila volja birača bilo je delimično na početku ovog saziva. Dakle, ne u celosti, objasniću zašto sam rekla delimično. Zato mislimo, još uvek nije kasno da u nekom budućem sazivu, koji će vrlo brzo doći, da ne bismo imali iste probleme, da bi trebalo najhitnije prihvatiti predlog SRS o izmenama Zakona o izboru narodnih poslanika i vratiti u taj zakon odredbu člana 102. Ustava Republike Srbije koji kaže da svaki narodni poslanik ima mogućnost da svoj mandat stavi na raspolaganje stranci koja ga je birala za narodnog poslanika. To znači da onaj ko misli da mandati pripadaju poslanicima, tako nešto ne bi tražio od svojih poslanika, a one političke partije koje su uverene da u proporcionalnom izbornom sistemu svi mandati pripadaju isključivo listama koje se takmiče na izborima, bi od svojih poslanika tražile potpisivanje takvih izjava, SRS svakako bi. Koji se još problem pojavio na početku ove Narodne skupštine, ovog saziva i koji je dobrim delom doveo do situacije u kojoj danas funkcioniše Narodna skupština? Mi smo podsećali da dve grupacije nisu prešle cenzus i to je činjenica. Da li im je za prelazak cenzusa nedostajao jedan promil, jedan procenat ili jedan glas, apsolutno je nebitno. Bitno je da nisu prešli cenzus i da upravo oni koji nisu prešli cenzus prave haos u funkcionisanju Narodne skupštine. I sada je valjda skupštinskoj većini jasno da su napravili veliku grešku što su prihvatili predlog američkog ambasadora Skota, i što su u Skupštinu uveli ovu grupu oko Boška Obradovića, Sande Rašković Ivić i ovog Aleksića. Ne samo njih, ali njih apostrofiram i obrazložiću zbog čega upravo njih. Kada smo mi govorili da je Boško Obradović američki čovek, da je ubačen u takozvano nacionalno biračko telo, nisu nam verovali. Mi smo čak imali problema sa nekim članovima i u našoj stranci, govorili su pa kako je moguće, pa Boško je nacionalista. E, sada valjda trebalo je da vide u Američkoj ambasadi pa da shvate ko je u stvari Boško Obradović. Ali, ne bih ja sada o njemu u tom smislu, nego u smislu onoga što se dešava u Narodnoj skupštini i zbog čega mi danas moramo da raspravljamo o nečemu što nikada do sada nije bila tema za raspravu, već isključivo tema za glasanje. Kada su ušli u Narodnu skupštinu, kada su uvedeni u Narodnu skupštinu, onda smo imali određene poslaničke grupe, koje su tada odgovarale listama koje su izašle na izbore. Vrlo brzo Sandu Rašković Ivić su oterali iz njene stranke i zamislite, ona je ni manje ni više nego otela mandat svojoj stranci, a bila je predsednik i onda sa tim mandatom, pod miškom šetala od jedne do druge stranke i sada se valjda, za sada, skrasila kod Vuka Jeremića. Prošla je i onog Sašu, kako se zove, Jankovića i ne znam kod koga je, koga je sve podržavala i sada je kao potpredsednik kod tog Vuka Jeremića. I zamislite vi, pre neki dan pojavila se negde vest, kaže Vuk Jeremić - mi smo podneli amandman, ali valjda nije uzet u razmatranje. Vuk Jeremić podneo amandman za nešto u Narodnoj skupštini, prosto neverovatno. Čovek koji, niti je učestvovao na izborima, niti je imao, niti je kupio u to vreme još bio stranku. Drugi slučaj, odnosno drugi problem koji nam se javlja zbog toga, jeste ovo što radi Boško Obradović. On je odvojio deo poslanika, formirao poslaničku grupu, on danas poslaničku grupu nema, i zato imamo povećan broj, ja ne znam da li predsednik Narodne skupštine i sekretar znaju svako jutro dok ne provere koliko mi u Skupštini imamo slobodnih tzv. poslanika. Koliko i kakvih poslaničkih grupa imamo? To je prosto nemoguće znati. A, i to što imamo dvadesetak ili dvadeset i kusur poslanika koji su sada nekakvi samostalci, šta god to značilo, takođe je velika prevara birača, jer ti ljudi koji su birani na nekim listama ne mogu birače zastupati u adekvatnom vremenu, u odnosu na vreme koje je dobila ta lista. Em, su toj listi smanjili vreme za raspravu, em oni moraju da se utrkuju, njih 24 koliko ih je, ko će prvi da dođe do pisarnice, da podnese zahtev da bih mogao da govori, ne zna se u čije ime. Šta dalje imamo? Imamo ovog Aleksića koji je takođe uguran u Narodnu skupštinu, koji nije došao voljom građana u Narodnu skupštinu i taj Aleksić je zamislite, pa zaista to što se nama dešava nema na zemaljskoj kugli, a i šire. On je prodao svoju stranku i sada se neko pita kako može stranka da se proda? Vrlo jednostavno. Vuk Jeremić nije imao ni volju, ni želju, ni kapacitet, ni stranačku strukturu da sakupi 10.000 potpisa u celoj Srbiji da bi registrovao stranku. On ima samo pare dobijene, evo vidimo, tužilaštvo se bavi tim na koji način i on misli da parama može sve. Ne može, demokratija se ne kupuje parama u iole demokratskom društvu, koliko god to kod nas u Srbiji još uvek bilo zloupotrebljavano, tome mora da se stane na kraj i tome mora da stane na kraj i skupštinska sadašnja većina i poslanci najozbiljnije i najveće političke partije u parlamentu, opozicione Srpske radikalne stranke. Mi smo uvek za to, da ako treba da se uradi nešto da se vrati parlamentarna demokratija u Narodnu skupštinu, da se vrati ugled Narodne skupštine, da uradimo sve što kao narodni poslanici možemo i mi to radimo već, evo prošlo je tri i po godine koliko smo u Narodnoj skupštini. Dakle i onda taj Vuk Jeremić ne može da formira stranku, a hteo bi da ide na izbore i onda se on lepo dogovori sa tim Aleksićem koji je ovde ubačen, Skot ga je ubacio, a on je tu došao preko liste Borisa Tadića ili već kako, i onda oni samo naprave trange-frange kombinaciju, on kao nekakav organ njegove stranke se negde sastao. To niko niti može da proveri, niti je proveravao, a možda je i pet, šest ljudi uspeo da i on kupi da bi doneli takvu odluku i oni lepo donesu odluku da predsednik i zakonski zastupnik stranke više nije taj Aleksić, kako mu beše ime Miroslav, već da je to Vuk Jeremić. I naravno, ministarstvo u skladu sa zakonom postupa kada dobije takvu informaciju, ministarstvo mora to da registruje i mi danas imamo takvu jednu stranku koja je nastala na način kako zaista stranke ne nastaju. Bilo je raznih načina kako se dolazilo do stranaka, kupovinom mandata i SRS je na svojoj koži to osetila, kada se to dešavalo nama pre 10 godina. Onda su skoro svi podržali da treba slomiti vrat tada SRS, da nas treba zaustaviti da ne osvojimo vlast, a bili smo na pragu toga i onda su svi bili spremni da gaze Ustav i čuveni legalisti DSS tada, to nikada nećemo zaboraviti i ne smemo, su svojim odsustvom sa skupštinskom Administrativnog odbora omogućili izglasavanje da se nama oduzmu mandati. Onda kada je bilo javno čitanje u onoj maloj sali, moram da podsetim poslanike koji tada to nisu bili, a ovde ima onih koji su bili i tada, kada je bilo javno čitanje o Zakonu o izboru narodnih poslanika, kada je već bilo naručeno da Ustavni sud ukine tu odredbu, zamislite ukine u zakonu odredbu koja je prepisana iz Ustava, nigde viđeno. U toku te rasprave Gordana Čomić, tada perjanica tog celog postupka, utrčava u tu malu salu i sećate se svi koji ste bili, ovako pokazuje „Službeni glasnik“, još vreo iz štamparije, pre nego što se pojavio u javnosti, Gordana Čomić ga je imala u rukama i kaže – evo ga, odluka Ustavnog suda da se briše ta odredba Zakona o izboru narodnih poslanika i od tog momenta narodni poslanici su vlasnici mandata. Šta danas imamo? Imamo predloge za izmenu nekih članova odbora i RIK. Imamo predlog poslaničke grupe SDPS o kojoj nemamo šta da govorimo, SDPS je deo ovog parlamenta, imaju svoju poslaničku grupu, imaju svoje razloge da menjaju neke narodne poslanike u određenom odboru, da se biraju neki drugi. Mi znamo da je to posledica onoga što je Meho Omerović bio na čelu ovog Odbora za nacionalne manjine itd. ali nećemo sada širiti priču na to, sa Mehom smo završili. Dakle, nećemo ni govoriti uopšte o ovom predlogu ove poslaničke grupe koja samo koristi svoje poslaničko pravo i normalno je da se za takve predloge glasa i da glasa cela Skupština. Ali, imamo nešto što zaista nije normalno, predsednik poslaničke grupe, u narodu poznata kao SMS, a kako zvanično Stranka moderne Srbije. Tatjana Macura nam predlaže da menjamo članove nekih odbora, da određujemo nove članove odbora i to isto radi za RIK. Drage kolege narodni poslanici, ja zaista ne znam da li će neko od vas glasati za ovo. Ova stranka u vreme kada su održani republički izbori, nije postojala. Ova stranka nije učestvovala u izborima. Tatjana Macura, koja se ovde predstavlja kao predsednik sad neke poslaničke grupe, izabrana je na listi stranke Dosta je bilo. Ta stranka je osvojila određen broj mandata voljom građana. To što su oni pravili cirkus u Narodnoj skupštini, to je njihovo legitimno pravo, svi mi odavde se predstavljamo građanima za neke buduće izbore, ali ta stranka, odnosno ta poslanička grupa je sada razbijena u nekoliko grupa odakle imamo i neke slobodne poslanike itd. Dakle, napravljena je neka opšta papazjanija. Hajde, sve to moramo da trpimo zato što nismo uredili Poslovnikom, ali zamislite vi, kaže Tatjana Macura, predsednik te SMS stranke, da ona predlaže, na primer, da se razreše dužnosti članova odbora Narodne skupštine poslanici, na primer, Branka Stamenković i Saša Radulović, koji su to još uvek znamo članovi poslaničke grupe, a koje imaju, ali stranke Dosta je bilo u svakom slučaju. Gde je legitimitet za ovakav predlog? Pa, mogla je lepo da napiše da predlaže da se u nekom odboru razreši dužnosti Aleksandar Martinović, Vjerica Radeta, Filip Stojanović, Aleksandar Marković, da ne nabrajam, dakle mogla je koga god hoće da stavi. Šta ona ima sa strankom Dosta je bilo? Kako ona može i ta njena SMS stranka, moderna, baš su moderni, kako oni mogu da traže da se razreše dužnosti članovi odbora poslanici neke druge političke stranke? Ovo je zaista nešto što je neverovatno i onda, naravno, na osnovu toga ona predlaže i oni predlažu neke poslanike koje je uspela da napabirči, da napravi poslaničku grupu, pa onda, dokle će biti ako se slučajno odlučite vi u skupštinskoj većini, pa glasate za ove predloge, računajte da možete imati sličan predlog i za 10 dana, mesec, dva, ko zna koliko puta će tamo da se na ovoj strani da se prave nove poslaničke grupe, da prelaze iz jednih, iz drugih, itd. Dakle, ovo je ismevanje i Poslovnika, kakav god je, ovo je izigravanje Ustava, ovo je izigravanje parlamentarne demokratije, ovo je ruganje Narodnoj skupštini. Narodna skupština i poslanici većine ne smeju, ja verujem i da neće, pristati na ovako nešto. Evo, pitam, da li je neko razgovarao sa Brankom Stamenković i Sašom Radulović, ne znam da li je Branislav Mihajlović još u toj stranci, ova Ana Stevanović nije ni kod Macure, ona je valjda negde kod Vuka Jeremića ili Đilasa, ne znam više gde je ko od njih, da li je neko sa njima razgovarao da ih pita da li oni znaju da više neće biti članovi nekih skupštinskih odbora gde su bili od početka ovog saziva? Da li je njih neko pitao da li su saglasni sa tim? Sa kime se uopšte konsultovala gospođa Tatjana Macura i gde je ona našla izvor prava da može ovako nešto da uradi, iz svog nekog ličnog prava? Dakle, SRS misli da još uvek nije kasno da menjamo Poslovnik, da ovakve stvari više ne smeju da nam se dešavaju, da skupštinska većina nikako ne sme glasati za ove predloge, jer bi ovo zaista bilo legalizovanje potpunog nezakonja. Nama je i dalje žao što vi u skupštinskoj većini ne prihvatate krajnje dobronamerne predloge SRS. Mi se svi dugo znamo, znate da se mi uvek borimo za parlamentarnu demokratiju, da smo u ovoj Narodnoj skupštini svašta doživljavali da bismo se izborili za svoj glas. Znate dobro da je onaj prethodni saziv, ne onaj, pre kad su bile demokrate, da su tri puta menjali Poslovnik Narodne skupštine da bi nama onemogućili da govorimo, da radimo na način kako smo to mi radili i mi naravno uspevamo, dovijamo se, koristimo Poslovnik koliko god je loš, ali nije dobro što ne prihvatate naše sugestije. Mi ne radimo nikada ništa protiv države, naprotiv, mi se uvek trudimo da svojim radom doprinesemo jačanju države, jačanju državnih institucija. Bolje da prihvatite naše sugestije, pa da lepo zajedno neke bitne stvari u funkcionisanju Narodne skupštine rešavamo. Bolje je to i primerenije, nego da čekate da vam se pojavi Sem Fabricio, da opet morate držati onaj nacionalni konvent za EU, a tamo sede oni što su organizovali Mirditu, pa oni iz fonda Nataše Kandić itd. Onda ispadne u javnosti kako vi morate da slušate njih, umesto da ovde koristimo kapacitet narodnih poslanika, poslaničkih grupa koje su legitimne i legalne u ovoj Narodnoj skupštini i da nam se više ne dešavaju ovakve stvari. Hvala vam.
Hvala, potrošili ste vreme. Da li se još neko od ovlašćenih javlja? Marijan Rističević, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova Skupština je sastavljena od 250 narodnih poslanika, koji trebaju da imaju ista prava i iste obaveze, ista prava i iste obaveze. Po pitanju članstva u odborima, većina nas smo članovi jednog ili dva odbora ili smo zamenici. Uglavnom to članstvo u odborima bazira se na osnovu snage, brojčane snage poslaničkih grupa, nije sve čak ni u rezultatima izbora, već u snazi poslaničkih grupa. Poslanička grupa DJB, DJB nije bila stranke nego udruženje građana, koje je kao grupa građana izašla na izbore, ostvarili pravo na poslanički klub, poslanički klub je ostvario, na osnovu broja poslanika, prava na predstavljanje u telima Narodne skupštine. Radilo se, čini mi se, o 18 narodnih poslanika. Ako jedna poslanička grupa imala 18 narodnih poslanika, a raspala se, a da podsetim da su njenog lidera branili tako što su pravili ovde pravo invaziju oko poslaničkih klupa u kojima ja sedim, pri tome su me pljunuli onako moderno i opsovali mrtvu majku onako moderno, to mora da je ultra moderno bilo. Sve to na stranu, svi ti animoziteti, ali ne razumem kako poslanička grupa sa pet ili šest članova, ne znam koliko sada ima, može da nasledi prava poslaničke grupe koja je imala 18 narodnih poslanika. Dakle, sve da uzmemo nasledno pravo u Narodnoj skupštini, da poslanički klub koji se raspao, da novoformirani klubovi imaju pravo, na osnovu broja narodnih poslanika da naslede članstvo u odborima, sve da uzmemo da to pravilo možemo da proguramo, ne razumem kako pravo koji su imali 18 narodnih poslanika, sada može da zadrži šest narodnih poslanika? Dakle, da imaju po četiri članstva, čini mi se u odborima, četiri zamenička mesta, da kao poslanička grupa imaju pravo i na člana RIK-a i na zamenika člana RIK-a, što poslaničke grupe koje imaju pet članova, kao što mi imamo u poslaničkoj grupi kojoj ja pripadam, ta prava nemamo. Dakle, sa jedne strane imate narodne poslanike koji će imati dva ili tri puta veća prava, odnosno zastupljenosti u odborima i u izbornoj komisiji, a sa druge strane imamo nas koji nećemo biti ravnopravni sa njima. Iz tih razloga, ne sporeći pravo poslaničkim grupama, bez obzira što su na izborima došli kao grupa građana, a sada su članovi stanke Socijaldemokratski savez je valjda promenio naziv, to je čini mi se Lekovićeva partija, koja na izborima nije osvojila mandate, sve na stranu, da priznamo da stranka umesto udruženje građana, poslanička grupa, itd, ima prava da nasledi od prethodne grupe, ali ostvariti pravo pet narodnih poslanika, prava koja je imalo 18 narodnih poslanika, za mene je neprihvatljivo i ja za ovakvu vrstu odluka ne mogu da glasam. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Mislim da ne mora da se pomene neko imenom, ali neću sad raspravljati o tome šta je pravo na repliku, to predsedavajući zna. Zaista, jedan od načina pristupu ovom problemu i odluci da se ne glasa jeste i to da ne može jedan deo te bivše poslaničke grupe da preuzme na sebe ni prava ni obaveze cele poslaničke grupe. Evo, pitamo – zašto Ana Stevanović, koja je sada kod Đilasa, nije predložila ovako nešto? Dakle, samo želim da potvrdim ono što sam rekla u ovom prvom delu, da skrenem pažnju vladajućoj većini da bez obzira na neke možda formalne razloge koji vas teraju za ovo da glasate, da morate biti još formalniji, pa videti da za to nema razloga. Ne smemo otvarati Pandorinu kutiju, bavićemo se do kraja ovog mandata samo ovakvim stvarima. Ovo je samo početak. Znate, kada se desila ta 2008. godina, Zoran Krasić je skoro bar jedanput nedeljno tada Tadićevim demokratama govorio: „Ubacili ste radikalima kamenčić u cipelu, sebi ste okačili kamen oko vrata. Mi ćemo kamenčić izbaciti, a kamen vodi ka dnu“. I to se, evo, desilo. Zato, moramo voditi računa. Bez obzira na to što je tada zloupotrebljen Ustavni sud, mi moramo voditi računa i najhitnije vratiti u zakon odredbu člana 102. stav 2. Ustava Republike Srbije i omogućiti strankama, izbornim listama da traže od ljudi koji su na listi da svoj mandat stave na raspolaganje stranci koja ih kandiduje na izborima. Ako to ne uradimo, mi se nećemo ovakvih problema osloboditi ko zna do kada. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, složiću se sa kolegama u najvećem delu onoga što su rekli. Dakle, ovo jeste naizgled tehnička promena i do sada se o tome nije raspravljalo, ali mislim da konačno treba da izvučemo pouke iz onoga što se dešavalo u prethodnom periodu, kako nam se takve stvari ne bi dešavale u periodu koji je pred nama. Neko je pomenuo da li smo razgovarali sa kolegama iz jedne poslaničke grupe. Nismo razgovarali, jer oni ne žele dijalog u parlamentu i nemamo mogućnost da razgovaramo. Oni sa nama razgovaraju putem konferencija za štampu, putem političkog monologa ovde u skupštinskom holu. To nije način da se raspravlja i razgovara o ozbiljnim temama, naročito o ozbiljnim temama koje su danas pokrenute, koje su pokrenute tokom ove rasprave. Dijalog se vodio, vodiće se i danas se vodi u parlamentu, jer parlament je mesto gde legitimno izabrani predstavnici građana dobiju mandat i poverenje građana, preuzimaju obavezu i odgovornost da obavljaju jedan jako odgovoran posao. Ponavljam, legitimno izabrani predstavnici građani. Dijalog se i danas vodi u parlamentu, bez obzira što jedan deo opozicije ne učestvuje u radu parlamenta. Da budemo potpuno precizni, jedan deo opozicije, shvatajući koliko je odluka o bojkotu parlamenta bezidejna i besmislena, nije učestvovao u bojkotu parlamenta, jer imaju iskustva. Drugi deo opozicije koji je učestovao u radu parlamenta, shvatajući grešku takve političke odluke, vratio se i učestvuje u radu parlamenta. A onaj preostali deo opozicije čini mi se da još uvek traga za načinom kako da se vrati u parlament, svesni da su počinili određenu grešku kada su doneli takvu političku odluku. Jer da se mi razumemo, sve ovo što se danas dešava u Srbiji je već davno viđeno, i bojkot parlamenta i protesti i tužakanje Srbije u inostranstvu, ali ništa to dobro nije nikada donelo Srbiji. Dakle, to ni kratkoročno ni dugoročno ne može doneti političke poene onima koji to čine, a šalje jednu lošu sliku iz Srbije, i to baš u trenutku kada se rešavaju ključna pitanja koja su od izuzetne važnosti i značaja u odbrani nacionalnih i državnih interesa. Maločas je pomenut Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Vrlo je interesantno, dame i gospodo narodni poslanici, da najveće kritike na račun Poslovnika o radu dolaze upravo iz tog i tzv. saveza, ja više ne znam kako se on zove, dolaze od ljudi koji su učestvovali u izradi i definisanju procedura ovakvog Poslovnika o radu Narodne skupštine. Da se razumemo, ne postoji idealan Poslovnik o radu Narodne skupštine, ali se mi kao predsedavajući uvek trudimo da napravimo jednu ravnotežu, poštujući prava pozicije sa jedne i opozicije sa druge strane. Citiraću Nikolu Pašića. On je davno rekao – kada ste na vlasti, donosite zakone koji će vam koristiti i kada budete i u opoziciji. Čini mi se da oni koji danas nisu ovde nisu na pravi način shvatili taj citat, smatrali su da su nezamenljivi, nepromenljivi i donosili zakone onako samo kako su oni hteli i kako im je u tom trenutku odgovaralo i zato danas imaju problem sa Poslovnikom koji su sami definisali. Brojna su, dame i gospodo, otvorena pitanja kada govorimo konkretno o Poslovniku o radu Narodne skupštine. Predsednica parlamenta je sa punim pravom pokrenulo jedno od pitanja, upravo ono o čemu je maločas bilo reči. Dakle, poslanik dođe sa jedne izborne liste nakon izbora u parlament, nakon toga promeni jednu poslaničku grupu, treću poslaničku grupu, četvrtu poslaničku grupu i vi više ne znate koliko imate samostalnih poslanika, a koliko imate poslaničkih grupa u republičkom parlamentu, što svakako nije dobro. Za nas je još jedno ključno pitanje, kada govorimo o Poslovniku o radu Narodne skupštine, sale su nam prazne. Ima nas koji želimo odgovorno, ozbiljno i posvećeno da obavljamo svoj posao, jer to je naša obaveza prema građanima. Parlament je glas naroda, parlament je mesto gde mi razgovaramo o alternativama kako da dođemo do što kvalitetnijih zakonskih rešenja koji će biti u najboljem interesu građana Srbije, ali na drugoj strani, klupe su nam prazne i to šalje lošu sliku u javnosti o radu republičkog parlamenta. Ovde se postavlja pitanje kako nametnuti obavezu poslanicima koji su dobili mandat i poverenje građana, ali da to sad ostavimo po strani, oni ovde primaju platu, oni ovde podižu putne troškove, kako nametnuti obavezu da prisustvuju sednicama Narodne skupštine Republike Srbije. Znate, 2000. godine kada je DOS došao na vlast, sve ono što se činilo i radilo do 2000. godine, u periodu vlasti Slobodana Miloševića, nije bilo dobro, sve je bilo crveno i ništa nije valjalo, a trebali su da afirmišu ono što je bilo dobro. Ja se slažem, bilo je grešaka, naša najveća greška je to što tih grešaka nismo bili svesni onda kada smo bili na vlasti, nego nakon toga, ali su trebali da afirmišu ono što je bilo dobro, konkretno Poslovnik o radu tadašnji. Tadašnji Poslovnik o radu, podsetiću vas, kolege koji su dugo u višestranačkom sistemu i koji su dugo u parlamentu, mislim da se i vi, gospodine Arsiću, toga sećate, tadašnji Poslovnik je bio vrlo jasan i precizan, da je svakog trenutka u sali moralo biti 126 poslanika i da kada se ukaže na povredu Poslovnika istog trenutka se Narodna skupština izjašnjava o ukazanoj povredi Poslovnika. Brojna su otvorena pitanja o kojima treba razmišljati u narednom vremenskom periodu. Naravno da pitanje o kojem danas govorimo ne može biti rešeno samo kroz Poslovnik o radu, nego i kroz izmene i dopune Zakona o izboru narodnih poslanika. Kada su se usvajale poslednje izmene i dopune, tačno je da je Ustavni sud doneo odluku, takva kakva je, da mandat pripada poslaniku. Tačno je da su uvažene i određene sugestije stručne javnosti, ali to se u tom trenutku, bar sa naše strane, sagledavalo kao prelazno rešenje, jer su postojala brojna otvorena pitanja koja zahtevaju odgovore. Neka od tih pitanja smo uspeli da rešimo, neka nažalost nismo. Za nas je tada ključno pitanje bilo, nije sporno ako je Ustavni sud doneo odluku da mandat pripada poslaniku, ali hajde da sagledamo kako da sprečimo da taj mandat ne bude predmet političke trgovine u nekom narednom vremenskom periodu, jer je važna politička stabilnost. Za svaku narednu vladu je važna politička stabilnost, ovo narušava političku stabilnost. Politička stabilnost je preduslov svakog daljeg napretka, o bilo kojoj oblasti da govorimo. Mi u Srbiji imamo proporcionalni izborni sistem. Smatram, mišljenje poslaničke grupe Socijalističke partije Srbije, da je to u ovom trenutku politička realnost. Sa druge strane, niko od nas, uz dužno poštovanje kolega, niko od nas imenom i prezimenom nije učestvovao na izborima, na glasačkom listiću su bili lideri naših političkih opcija. Dakle, zašto se izborna lista koju vodi lider političke opcije ili lider koalicije, zašto se, na neki način, degradiraju političke partije? Mislim da je to tema o kojoj treba takođe da razgovaramo. Da razgovaramo o svemu što može da unapredi parlamentarnu demokratiju i razvoj parlamentarne demokratije u Srbiji. Mi smo spremni da o tome razgovaramo. Spremni smo da razgovaramo o svemu što može da poboljša postojeće procese u Srbiji, ali nismo spremni da o tome razgovaramo na ulici i ispod šatora, već tamo gde se dijalog vodi u parlamentu. Sagledavajući zahteve od tzv. opozicije, ili Saveza, kako se već zove, vidim da je jedan od zahteva uz to što žele da kontrolišu medije, kroz uređivačku politiku RTS, kroz REM, je li tako, da kontrolišu rad elektronskih medija, jedan od zahteva jesu i promena izbornih procedura. Pazite sad, promenu izbornih procedura traže oni koji su definisali te izborne procedure i kažu – želimo fer i demokratske izbore. Šta to znači? Da smo 2008. godine imali nefer i nedemokratske izbore, jer, smo upravo o tim izbornim procedurama, ispravite me ako grešim, išli u izbore. Da se mi razumemo, što se njih tiče, ja neću previše da obraćam pažnju jer nisu tu, ali ću reći samo jednu rečenicu, ne postoji izborna procedura koja bi takvu političku opciju ponovo vratila u ove skupštinske klupe i koja bi takvu političku opciju dovela na vlast. Možemo mi da razgovaramo danima, noćima, godinama, ali takva izborna procedura ne postoji. Vidim da postoje i pretnje. Kažu – ili fer i demokratski izbori, ili revolucija. Imaćemo mi fer i demokratske izbore, a što se tiče revolucije, nismo vas se plašili ni tog 5. oktobra 2000. godine, zar mislite da vas se plašimo 19 godina nakon toga. Na sve ovo smo ukazivali jer je SPS bila prva, opet neka me isprave kolege koje dugo učestvuju u životu višestranačkog političkog sistemu, SPS je imala prva gorko iskustvo 2003. ili 2004. godine kada su joj oteti mandati i kada je na čelu neke poslaničke grupe bio prof. dr Branislav Ivković, tada su oteti mandati SPS. Socijalistička partija Srbije imala je gorko iskustvo i pre godinu i po ili dve kada je otet jedan poslanički mandat, ne mislim na SRS jer ona ima taj stav oduvek, ali mislim na ove kolege koje nam se obraćaju putem konferencije za štampu, zašto tada nisu odreagovali. Zašto tada nisu uputili bilo kakvu sugestiju i bilo kakav predlog? Mi smo govorili da se to gorko iskustvo ne bi dogodilo i drugim političkim strankama, za rad političke stabilnosti dajte da razgovaramo na ovu temu. Inače, tačno je, setimo se izborne noći, setimo se pritisaka koji su postojali na rad RIK, setimo se onih nemilih scena kada su hrabri ljudi, jaki ljudi napadali žene, jer obično napadaju žene, nažalost. Setimo se i ko se sve okupio u tom trenutku na onoj bini da podrži koaliciju koja je morala da prođe cenzus jer im je nedostajalo nekoliko stotina glasova, čini mi se. Dakle, neko je sve njih morao da okupi i tu se u potpunosti slažem. Toliko o fer i demokratskim izborima. Ako su to fer i demokratski izbori, svaka čast. Dakle, mi izražavamo spremnost da govorimo i da razgovaramo i o izradi novog Poslovnika o radu, i o izradi suštinske reforme izbornog zakonodavstva. Jeste da to nije popularno u izbornoj godini činiti, ali spremni smo da o tome razgovaramo, ali ono što je suština to ne može biti odraz aktuelnog političkog trenutka, jer imali smo to u periodu iza nas pa vidite u kakvu smo situaciju došli. To ne može biti odraz aktuelnog političkog trenutka, pa da svaka vladajuća koalicija donosi Poslovnik onako kako smatra da treba, donosi izborno zakonodavstvo onako kako smatra da treba. Mislim da nam je potreban što širi konsenzus svih relevantnih političkih činilaca, da bi došli do jednog opšte prihvatljivog i univerzalnog rešenja. Zahvaljujem se.
Pravo na repliku, narodni poslanik, Vjerica Radeta. Izvolite.
Rekoh ja u svom prvom javljanju, ali evo da SRS na svojim primerima pokazuje šta smo sve trpeli i pretrpeli i istrpeli za rad poštovanja i borbe za svoja demokratska prava u Narodnoj skupštini. Kolega, nije SPS imala taj slučaj da im se uzimaju mandati, to je bilo prvo od revolucije, ali posle peto oktobarske revolucije. Srpskoj radikalnoj stranci su još 1994. godine otimani mandati u tada saveznom i republičkom parlamentu, Jovo Glamočanin je bio na čelu tih koji su tada otišli i postoje dokazi i čak su neke televizije pokazivale snimke gde se i vidi kako uzimaju pare, dakle, kupljeni ljudi. Ali, uvek nekako skupštinske većine kada je njima u interesu, zapravo skupštinske većine uvek to i rade i onda kada je njima u interesu onda ćute, a kad dođe do toga da na bilo koji način oni budu ugroženi onda se to javlja kao problem. Mi srpski radikali smo ponosni na činjenicu da smo politička partija, možda i jedina na političkoj sceni Srbije koja nikada nikome nije otela nijedan mandat. Poštujemo volju građana, poštujemo izborni rezultata, kakav god da je. Nikada se politikom nismo bavili zbog dnevne politike i zbog toga da bismo toga dana ili za te izbore osvojili nekakve simpatije, uvek to radimo u najboljem interesu građana Srbije i uvek to radimo u Narodnoj skupštini poštujući maksimalno demokratske principe. Nas su terali na neke stvari, ali mi smo se zaista uvek vodili tim da je parlamentarna demokratija svetinja. Imamo ozbiljnu istoriju u parlamentarizmu mi Srbi, a sad smo dozvolili da imamo ovakav haos u parlamentu, posle toliko godina.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 sati, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese odluke iz dnevnog reda ove sednice. Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Nisam imao informaciju da se to dešavalo 1994. godine, prosto, nije ni moguće da ja imam tu informaciju, nažalost, zbog svojih godina, ili na sreću, zbog svojih godina, ali sam govorio o periodu nakon 2000. godine i dolaska na vlast DOS-a i podsetio sam na gorko iskustvo koje je imala Socijalistička partija Srbije, kada su joj bukvalno oteti mandati, a u tom trenutku vi jako dobro znate, ja tada nisam bio u parlamentu ali sam pratio politička dešavanja, složićete se sa mnom, nije se znalo ni koliko ima poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije, da li DOS ima 170, 180 ili 300 i nešto poslanika. Toliko o fer i demokratskim izborima i fer i demokratskoj atmosferi i jačanju parlamentarizma u Srbiji od 2000. godine. Znate, složiću se sa vama, sam nedolazak na sednicu, ja bih to tako rekao, i nemanje želje da se učestvuje u radu parlamenta, ne samo danas, nego kada govorimo o nečemu što su životna pitanja, recimo, Tijanin zakon, kada govorimo o nečemu što su pitanja nacionalnih i državnih interesa, Izveštaj o Kosovu i Metohiji, sasvim jasno govori da taj deo političke grupacije koji se ne pojavljuje u skupštinskoj sali nije u politici zarad suštine zbog koje postoji politika, a to su građani Srbije i budućnost građana Srbije, već su u politici zbog svojih ličnih interesa. Zahvaljujem, gospodine Arsiću.
Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, u ovoj objedinjenoj načelnoj raspravi najpre imamo predloge odluka o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine. Poslaničke grupe predlažu kandidate za članove i zamenike članova odbora srazmerno broju narodnih poslanika poslaničke grupe u odnosu na ukupan broj narodnih poslanika u Narodnoj skupštini. O tome će Narodna skupština, naravno, odlučivati u danu za glasanje. Ja bih podsetila na neke stvari za koje su odbori Narodne skupštine nadležni. Odbori razmatraju predloge zakona i drugih akata, oni prate sprovođenje politike koju vodi Vlada, oni prate izvršavanje zakona i drugih akata, razmatraju plan rada i izveštaj ministarstava ili drugih državnih organa, razmatraju program rada Narodne skupštine, daju saglasnost na akte državnih organa, pokreću inicijative i podnose predloge, razmatraju predstavke i druga pitanja iz nadležnosti Narodne skupštine. Dakle, koliko god da mi, sa jedne strane, možda nekada smatramo ovakve predloge samo formalnostima, ipak se radi o važnom pitanju u funkcionisanju Narodne skupštine. Danas na dnevnom redu imamo još i Predlog odluke o izmenama Odluke o razrešenju i imenovanju članova i zamenika članova RIK. Dakle, RIK čini predsednik i čini je još 16 članova koje imenuje Narodna skupština na predlog poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini. Prošireni sastav će se, naravno, raditi kad za to dođe vreme, čine ga predstavnici podnosilaca izbornih lista, a Narodna skupština će imenovati članove i zamenike članova u stalnom sastavu. Donošenja odluka sa današnjeg dnevnog reda, odnosno iz ove objedinjene rasprave, predloženo je u skladu sa čl. 167. i 168. Poslovnika. Ono što sam ja još želela da kažem, i pored toga što su predlog podnele neke druge poslaničke grupe, opet se koristi svaka prilika za neosnovane napade na Aleksandra Vučića, na SNS, na poslaničku grupu SNS, i zašto sam ja sad ovo pomenula - pojasniću vam ko to radi. To radi onaj narodni poslanik koji je na početku svog mandata ovde izvodio performanse svirajući gitaru, pevajući, sa balonima i glumeći cirkus, praveći cirkus od Narodne skupštine, a to radi onaj narodni poslanik koji se zove Saša Radulović, slobodno mogu da kažem njegovo ime i prezime, koji ne nalazi za shodno da dođe u parlament i da sa svim poslanicima u parlamentu razgovara. On je poslao Branku Stamenković, koja je u holu održala konferenciju za novinare, a naravno legitimno je pravo svakog narodnog poslanika, da održi konferenciju za novinare, i sada mi zbog toga što oni ne dolaze u parlament, a govore o nekim stvarima iz hola Narodne skupštine, moramo praktično osećamo neku obavezu da se osvrnemo na te njihove konferencije. Dakle, optužbe su bile vrlo jasne i optužbe su se odnosile na Aleksandra Vučića, i na SNS, kako otimaju mandate od Dosta je bilo, i kako se radi o opasnom presedanu, jer će, a ja ću sada citirati koleginicu - članovi biti iz stranaka koje nisu postojale 2016. godine. Ja zaista ne znam da li se Branka Stamenković, odnosno da li se svi iz Dosta je bilo, sećaju da je Saša Radulović, taj koji je napravio opasan presedan u Narodnoj skupštini, da je on taj koji je svojom voljom ugasio jednu poslaničku grupu, a onda rešio da napravi još jednu poslaničku grupu, sa potpuno istim nazivom. Dakle, ja mislim da se u istoriji parlamentarizma ove Narodne skupštine nije desilo da postoje dve poslaničke grupe, sa istim nazivom. Na taj način, upravo je on bio taj koji se igrao izbornom voljom građana, kako mu to odgovara. Hajde, danas ću biti sa nekim poslanicima u jednoj poslaničkoj grupi, sutra ću biti sa nekim drugim poslanicima u nekoj drugoj poslaničkoj grupi. Saša Radulović, je zapravo prvi narodni poslanik koji je upravo trgovao mandatima, i trgovao poslanicima, a sve zbog povlastica koje postoje prilikom formiranja same poslaničke grupe, zbog povlastica koje neko dobije zato što je šef poslaničke grupe. Pošto nam je, još dok je dolazio na sednice, vrlo jasno pokazao da njegovi nastupi u ovom parlamentu i njegovo obraćanje i njegovi govori apsolutno nisu imali nikakve veze sa ideologijom ili sa nekim programom, zbog koga su neki građani glasali čak za Dosta je bilo. Dakle, apsolutno ne stoje optužbe da vladajuća većina prekraja izbornu listu građana, a to je vrlo teška optužba, takođe je teška optužba i nije tačno da SNS, oduzima mandate ili otima mandate, naročito ne od Dosta je bilo, jer ne otima mandate ni od koga. Još ću se osvrnuti na izjavu koleginice Stamenković, koja je izjavila da su oni najglasnija opozicija u Skupštini. Koliko ja vidim, u Skupštini imamo opoziciju sa kojom možemo da raspravljamo i o predlozima zakona i o predlozima odluka koje su na dnevnom redu, da li su oni najglasnija opozicija u Skupštini, na taj način što ne dolaze i na taj način što pokazuju toliku neodgovornost i prema ovom parlamentu i prema građanima, koji su im ukazali neko poštovanje na izborima, o tome nećemo ni da govorimo. Još jedna stvar na koju sam ja želela da se osvrnem, a koja je možda meni najviše privukla pažnju, jeste da članstvo u odborima, oni tvrde da se članstvo u odborima dodeljuje prema izbornim listama, a ne prema poslaničkim grupama. Takođe su to tvrdili i za formiranje RIK, zato što mi danas imamo na dnevnom redu RIK. Koleginica Branka Stamenković se pozvala najpre na Ustav Republike Srbije, a ja ću sada svima pokazati i ovo je nešto što smo mi dobili na početku našeg mandata. Na koricama piše - zbirka propisa i prvi, unutra je Ustav Republike Srbije. Apsolutno ne stoje stvari na koje se pozivala Branka Stamenković, a naravno u Ustavu Republike Srbije se govori i o izbornom pravu, gde se kaže da svaki punoletan poslovno sposoban državljanin Republike Srbije ima pravo da bira i da bude biran, takođe se formiranje RIK ne pominje, već izbor narodnih poslanika kaže - izbor za narodne poslanike raspisuje predsednik Republike 90 dana pre isteka mandata Narodne skupštine itd. U članu 102, u poslednjem stavu, u stavu 4. lepo piše – izbor, prestanak mandata i položaj narodnih poslanika uređuje se Zakonom. Moram da vam kažem, moram da vam priznam da je mene malo sramota što ja govorim o ovim stvarima, jer nisam mislila da ću doći u situaciju da neko ko je poslanik u Narodnoj skupštini ne poznaje odredbe Ustava, da ne poznaje odredbe zakona po kome je biran da bude poslanik u Narodnoj skupštini, a to je Zakon o izboru narodnih poslanika. Dakle, u Zakonu o izboru narodnih poslanika jasno se kaže kako se formira RIK i da se RIK formira na predlog poslaničkih grupa. Ako bismo otišli korak dalje, onda bismo tek zaključili o kolikom neznanju se ovde radi, jer je koleginica i sa svojim kolegama iz Radulovićeve te klike mogla možda da pročita i Zakon o lokalnim izborima, u kome se takođe kaže kako se formiraju opštinska, odnosno gradska Izborna komisija. Te izborne komisije formiraju se na način da predstavljaju, odnosno oslikavaju sastav parlamenta u tom trenutku u kome su one formirane. Prema tome, da ne bih sad ovde ovo pretvarala u čas o izbornom procesu, ja ću samo reći na kraju da apsolutno ne stoje optužbe koje su upućene Aleksandru Vučiću i SNS da od bilo koga otima mandate, jer znate, dame i gospodo, nama to nije ni potrebno. Srešćemo se na sledećim izborima koji su uskoro, pa ćete videti kome će građani dati svoje poverenje. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Žarić Kovačević. Profesore Jokiću, vi ste želeli repliku? (Mihailo Jokić: Da, da. Ako može.) Izvolite, prof Jokiću.
Rešenje svih ovih problema, promena načina izbora narodnih poslanika. Ako se mi vratimo na većinski sistem i budemo birali poslanike po većinskom sistemu, svi ovi problemi o kojima ste vi govorili, govorili moji prethodnici, biće razrešeni, odnosno biće nepostojeći. Zato predlažem da se o tome ozbiljno razmišlja i da se vratimo na kvorum, da u svakom trenutku mora biti prisutno 126 poslanika, o čemu ste vi govorili. Hvala.
Zahvaljujem, profesoru Jokiću. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta. Pravo na repliku. Izvolite.
To kako se Saša Radulović ponašao i ponaša u Narodnoj skupštini je njegovo pravo i ne može nikako biti osnov da neko može da kaže ili da pomisli da njemu ne pripada neko pravo koje pripada inače narodnom poslaniku. Mi smo o Saši Raduloviću govorili i u vreme kada je biran i kada je bio ministar u Vladi Aleksandra Vučića. Nismo imali tada drugačije mišljenje u odnosu na sada i nikako ne mislimo da sad govorimo nešto pozitivno o Saši Raduloviću, zato što mislimo da nema pravo Tatjana Macura, koja je, takođe sa njim igrala kad su igrali i pevali tu u holu, i ona je bila deo tog orkestra i kako ona, valjda lepše peva, pa onda ona je sad u redu ili zato što se ona vratila u parlament je u redu, a on nije. Dakle, nemojte ljudi, dajte da budemo principijelni. Ne postoji osnov da neko može da traži da se razreši sa nekog mesta u Odboru poslanik koji nije član njegove poslaničke grupe. Ne postoji. Kako je izabrala baš te poslanike koje je birala ta gospođa Macura? Možete vi da se branite koliko god hoćete, ali vi ste pre nekoliko dana napravili situaciju da poslanik polaže zakletvu i kaže sa liste „Dosta je bilo“ izabrana ta i ta i ona umesto tamo, ode tamo. Dakle, govorimo o nečemu što su činjenice. Mi ne želimo sad da priča ide u tom pravcu. Mi želimo samo da vam skrenemo pažnju da morate… mi smo predložili još u oktobru izmenu Izbornog zakona apsolutno u skladu sa Ustavom. Dajte, još ima vremena da o tome razgovaramo, da nam se više ovakve situacije ne ponavljaju. Pustite sad, pričate ovde, koleginica čita šta je nadležnost kojeg Odbora. Pa, nemojte. Dugo smo ovde da bi nas tako neko … Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Radeta. Pravo na repliku, narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević: Izvolite, koleginice.
Želela sam samo da kažem da to što sam ja govorila o nadležnosti Odbora Narodne skupštine samo predstavlja uvod mog govora i ja sad smatram da ne bi niko od poslanika morao da toliko ulazi u detalje kakav uvod sam ja dala svojim govorima. Da se razumemo, ja nisam rekla da Saša Radulović na nešto nema pravo zato što je svirao gitaru i pevao u Narodnoj skupštini, niti sam kazala da Tatjana Macura lepše peva, pa sad ona ima pravo da zbog toga podnese predlog. Prosto, postoje prava narodnih poslanika koja su jednaka za sve narodne poslanike. Svi narodni poslanici ostvaruju to svoje pravo i u skladu sa tim, verovatno, svi možemo da podnesemo predloge iz svake poslaničke grupe o onome o čemu smatramo da je relevantno i da je zanimljivo. Dakle, nemojmo da banalizujemo sada stvari i da se držimo nečega, da se hvatamo za nešto što zaista ne stoji. To što sam ja komentarisala konferenciju za novinare Branke Stamenković, samo mi je privuklo pažnju to neznanje kako se formira RIK. To što sam ja želela da to objasnim smatram da nije nikakav minus za ovu raspravu u Narodnoj skupštini. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Žarić Kovačević. Pravo na repliku, narodna poslanica Vjerica Radeta. Izvolite.
Možemo mi to sve da prihvatimo, ali mi nismo čuli odakle pravni osnov? Gde piše? Evo da pojednostavimo, da jedan narodni poslanik iz neke poslaničke grupe može da traži smenu sa bilo kog mesta predsednika, odnosno predstavnika neke druge političke partije. Može da se traži smena predsednika parlamenta, kao što je ovde traženo, može potpredsednika, kao što su tražili moju smenu. Sve to može, to je deo procedure, ali ovako da neko kaže iz nekog odbora traži da se zameni poslanik koji nije u njegovoj poslaničkoj grupi, to nikad nije viđeno. Evo, mi smo samo voleli da vidimo gde to piše. Evo, možda ja ne znam Poslovnik, pa da mi se kaže gde to piše, ništa više od toga. Dakle, mi ovde ne stojimo ni na stranu DJB, ni na stranu Tatjane Macure, samo smo na strani Poslovnika, Zakona i poslaničkih prava, ništa više od toga. Nema potrebe da se sad širi priča, da se okreće na koju stranu, mi samo želimo da znamo na osnovu čega ćete vi, ako ćete glasati, glasati za ovo. Evo, nema kolege Arsića sada ovde. On je u ime Narodne skupštine, u ime skupštinske većine vodio razgovore na početku ovog saziva o raspodeli i mesta u RIK i raspodeli mesta u odborima i predsednika odbora i tako dalje. Seća li se on? Ja se ne sećam, ja sam tu bila u ime SRS. Nikada se taj SMS tu nije pojavila, niti je bila deo tih kvota, niti je bila deo tih razgovora, samo o tome govorimo. Ako su oni formirali poslaničku grupu, Poslovnik im dozvolio, neka ih, ali to im ne daje pravo da oni sada učestvuju. Ako će ovo biti prihvaćeno, mi onda moramo sada da sednemo i da sve svedemo na nulu, sve ponovo u šešir i da sednemo i da na osnovu sadašnjeg stanja raspodeljujemo i vreme u Narodnoj skupštini i mesta u odborima i u RIK i sve. Onda, morate tako, ovako jednostavno ne može. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više… Zapravo, obzirom da više nemamo prijavljenih predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč. Izvinite, kolega Marijan Rističević se javio. Kolega Rističeviću, želeli ste povredu Poslovnika ili repliku?
Gospodine predsedavajući, imam pravo na drugi deo ovlašćenog.
Izvinite, nisam vas razumeo? Imate pravo na drugi deo ovlašćenog? (Da.) Imate kada završimo redosled, kada završimo listu, pošto imamo listu prijavljenih poslanika.
Dobro. Hvala.
Kolega Arsiću, vi ste želeli repliku? (Da) Reč ima Veroljub Arsić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, jeste tačno da sam kada se formirao ovaj saziv Narodne skupštine, kada smo raspravljali o tim odborima, ja razgovarao sa predstavnicima podnosilaca poslaničkih lista zato što sam, pre svega, smatrao da ako su mogli da se dogovore oko liste, da se dogovore oko rasporeda kandidata za narodne poslanike, da se dogovore oko izborne kampanje, red bi bio da su mogli da se dogovore oko sastava skupštinskih radnih tela, sastava delegacija. Naš Poslovnik ne tretira poslaničke liste kao osnov, već tretira poslaničke grupe. Naravno da svaki narodni poslanik prilikom verifikacije svog mandata određuje u kojoj će poslaničkoj grupi da bude, da li će biti oko one liste sa koje je izabran ili u okviru neke druge liste ili da se pravi više poslaničkih grupa u okviru jedne izborne liste, ja u to neću da zalazim, ali Poslovnikom je to omogućeno i dozvoljeno i radilo se. Sada je reč o tome da pojedine poslaničke grupe ne postoje ili su se potpuno raspale iz redova bivšeg režima, a opet tamo su ostavili neke članove određenih skupštinskih radnih tela. Da li ćemo to da gledamo kao zatečeno stanje i da pustimo da to tako ide do kraja ovog mandata ili ćemo da situaciju prilagodimo i Poslovniku i stanju poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini? Mislim da je ispravnije da Poslovnik moramo da poštujemo i da poslanici koji su članovi skupštinskih radnih tela moraju da odražavaju broj narodnih poslanika koliko ima u kojoj poslaničkoj grupi.
Zahvaljujem, kolega Arsiću. Obzirom da nemamo više prijavljenih predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, kolega Rističeviću, moći ćete, naravno, da iskoristite svoje pravo kada budemo završili sa listom poslanika, ne sada, imamo listu poslanika, prelazimo na redosled narodih poslanika prema prijavama za reč. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Nije prisutan. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite, kolega Fehratoviću.
Zahvaljujem. Poštovane kolege i koleginice, mi smo ovde mnogo puta govorili o sudstvu i tužilaštvu, obzirom da danas imamo na dnevnom redu nekoliko tačaka koje se tiču izbora javnih tužilaca i sudija koji se biraju prvi put na ovu funkciju.
Kolega Fehratoviću, samo trenutak, molim vas. Vratiću vam vreme, ali nismo prešli na drugu objedinjenu raspravu. Ovo je prva objedinjena rasprava. Vi ste se verovatno prijavili za drugu objedinjenu raspravu. Da li želite da govorite o prvoj objedinjenoj raspravi?
Ne želim.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik Miljan Damjanović. Izvolite, kolega Damjanoviću.
Gospodine predsedavajući, nažalost, vrlo sam pomno pratio kada ste vi govorili, kao i svi prethodni govornici, i moram priznati da ste vi delimično u pravu, ali je taj vaš govor više zvučao i izgledao kao da ste u našim klupama kao predstavnici opozicije, ali legalistički na pravi način potpuno poentirali, pa se postavlja pitanje zašto vi i vaša poslanička grupa svih ovih godina unazad kada je problem identifikovan na pravi način niste reagovali? Ostao sam iznenađen, zaista, kada sam video da nekakva Stranka moderne Srbije, nisam znao ni da to postoji u našem parlamentu, zaista moram da govorim zbog građana Srbije, da shvate da ovaj saziv nema legitimitet onda. Zašto? Četiri poslaničke liste nisu prešle cenzusni prag. Sami ste konstatovali da je vršen pritisak te izborne noći, o čemu smo i mi govorili. Kako je moguće, čija je to snaga u ovoj zemlji da dozvoli bilo kome da prekrši svesno zakone i da pusti u parlament poslaničke grupe koje nisu prešle cenzus. Znate, SRS u Mladenovcu nije prešla cenzus na lokalnim izborima zbog jednog i po glasa i mi smo prihvatili te rezultate. Nismo tukli žene, niti smo pozivali ambasadore da tražimo da nam ponavljaju izbore n a nekakvim biračkim mestima. I, šta je rezultat takvog vašeg poraza pred ljudima koje je uveo američki ambasador? Vi ste spomenuli nekoliko narodnih poslanika. Nažalost, bosanski lonac je mnogo dublji u ovom sazivu. Uzmimo primer poslanika Marinike Tepić. Ona je izabrana za poslanika na listi Saveza za bolju Srbiju, koju su činile LDP, SDS i LSV, koalicija koja nije prešla cenzus i to je prvi poraz vladajuće većine. Krajem januara 2017. godine napustila je ligu i pristupila je novoj stranci. Član je bila predsedništva te partije. Od kraja maja 2018. godine član je Kluba samostalnih poslanika u Skupštini Srbije. U martu mesecu 2019. godine postaje šef poslaničkog kluba Samostalnih poslanika nakon što je izmenjen sastav tog kluba. U poslaničkom klubu Samostalni poslanici više nisu bili poslanici Nove Stranke Zoran Živković i Aleksandra Čabraja, koji su, kako je tada izjavila Tepić, odlučili da ne ostanu u njemu. Živković je, međutim, rekao da je laž da je odlučio da ne bude više član tog kluba, navodeći da se za izlazak iz kluba mora potpisati izjava koju nije potpisao. To je parlament Republike Srbije, medijski jedni druge napadaju i vi ovde verifikujete, jer ste takav zakon doneli i zakon koji je donela tada Demokratska stranka, na čelu je stožer bila Demokratska stranka, a vi ga danas sprovodite. Tepić je u medijima odbacila navode da će Klub samostalnih poslanika biti klub buduće stranke jednog od lidera Saveza za Srbiju, a onda u aprilu 2019. godine postaje potpredsednik novoformirane stranke Slobode i pravde, na čijem je čelu Dragan Đilas i mi danas u ovom parlamentu koju sliku šaljemo građanima Srbije zato što SNS nije imala snage, ni želju, ni volju da prave zakone donese, izmeni zakone, odnosno vrati odredbe Zakona o izboru narodnih poslanika. Imamo situaciju da oni koji imaju novac mogu da kupe i rade šta hoće, da kupe poslanike, poslaničke grupe, da predlažu amandmane i postavlja se onda pitanje svrhe izlaska na izbore. Zašto mi koji poštujemo Zakon i Ustav Republike Srbije moramo da govorimo na ovaj način? Da bi uveli legitimitet u ovaj parlament. Kako je, nažalost, i sad ljudima ružno zvuči, krenula u zadnje vreme, a moramo tako da kažemo, politička prostitucija, za mene su to, moralnih nakaza u sprskom parlamentu? Ne tako davno, vladajuća koalicija, inače je bila na čelu ovih danas koji nisu ovde, Demokratske stranke, je, čuli smo već i od poslanika Vjerice Radete, bila cilj uništenja SRS i jeste i ja ću sada citirati jedan deo nakon krađe blanko ostavke, a onda i krađe mandata SRS od Tomislava Nikolića i njegovih sledbenika, gostovao je tada srpski radikal i narodni poslanik Aleksandar Martinović i zaista pogodio pravu stvar kada je tamo govorio i rekao je ključnu stvar. Samo ću deo citirati: „Od septembra meseca 2008. godine u sprskom parlamentu se desilo nešto čega nema ni u jednom demokratskom i civilizovanom parlamentu, a to je da se obrazuje neka poslanička grupa neke političke stranke koja uopšte nije učestvovala na parlamentarnim izborima. Ako se legalizuje kriminal u Narodnoj skupštini, kako onda možete da očekujete da će kriminal biti iskorenjen u ministarstvima, javnim preduzećima i jedinicama lokalne samouprave“? Apsolutno se slažem sa izrečenim, ali ima jedan mali problem, Aleksandar Martinović je tada bio poslanik opozicije, SRS, a sada šef poslaničke grupe vladajuće SNS. Postavlja se pitanje zašto i sedam godina nakon svega što se dešavalo, jer vi ste ove izmene zakona, ako se ne varam, primena je krenula 2011. godine, zašto niste promenili i vratili u parlament onako kako treba da bude? Druga stvar, nakon toga, nedugo zatim, vi ste tvrdili u medijima, predstavnici vaših koalicija, pričam DS, SPS i G17, kaže – pod pritiskom EU, morali smo da izmenimo Zakon o izboru narodnih poslanika i nažalost time je uništen parlamentarizam. Kada je reč o ulozi Skupštine o ispunjavanju uslova neophodnih za dobijanje statusa kandidata za članstvo u EU, ispunjenje akcionog plana Vlade u 96 tačaka tadašnji predsednik parlamenta, Slavica Đukić Dejanović, je rekla da tu nisu u pitanju samo zakoni i njihovo donošenje već da je na putu jako važno da građani imaju veću ulogu u primeni zakona. Đukić Dejanović je kao primer navela Zakon o izboru poslanika gde će građani glasovima odlučiti kako će koja politička ponuda proći na izborima i onda nastavivši u istom tonu podržala i hrabrila sve one poslanike koji su krali mandate, rekavši: „Predsednica parlamenta je dodala da je u prošlosti postala praksa potpisivanja blanko ostavki, ali da ona već duže postoji samo formalno, što potvrđuje činjenica da je u ovom sazivu Skupštine nekoliko poslanika napustilo svoje klubove, a da nisu trpeli nikakve sankcije“. Kada od predsednika parlamenta u javnosti izađe budućim poslanicima informacija da neće trpeti nikakve sankcije, zašto se onda čudimo da se dešava danas ovo što se dešava i dešavaće se i ubuduće? Vi ćete biti gori od Gordane Čomić ukoliko budete danas glasali tako. Bićete gori, jer ste vi dobili glasove građana Srbije, jer ste tada obećavali da ćete promeniti ono sve loše što je donosila DS. Naprotiv, vi ste nastavili da još jače sprovodite i Poslovnik i zakone koje je donela DS i zaboravili kako je Gordana Čomić tada kažnjavala poslanike SRS i izbacivala iz parlamenta. Da li je to sada vaša politika? Da li ćete na taj način i dalje da postupate? Zašto je bila ova izjava bitna, predsednika parlamenta, tada? Zato što je rekla otvoreno pod pritiskom EU. Zato govorim da ste isti kao DS, jer vi i dalje donosite zakone, svaki zakon koji je stigao u plenum piše zato što to traži od nas EU, usaglašavanje sa propisima EU, 90% zakona. Znači, EU kaže - napravite moralne nakaze, političku prostituciju od parlamenta; nema problema, kupite poslanike. Zašto izlazimo na izbore? Koliko košta taj poslanik? Koliko košta poslanička grupa? Da li se za to borimo? Jedan čovek je povodom svih tih takvih tvrdnji, jedan političar, rekao: „Ne stidim se da kažem da sam se promenio, samo se magarci ne menjaju“. E, vidite, ja kažem ovako – ne stidim se što nisam napustio SRS i 2008. i 2012. godine, kada nije prošla cenzus i 2014. godine kada nije prešla cenzus i kada je Vojislav Šešelj sve vreme bio zatočenik u Haškom tribunalu, antisrpskog tribunala i ne stidim se što ne menjam mišljenje, jer moje mišljenje je da sam u stranci koja ima ideologiju i samo oni koji su zadojeni jakom ideologijom ne menjaju mišljenje, jer ideologija nije mišljenje, ideologija je put, ideologija je cilj. Dok ne budemo imali u parlamentu da ideološki raspravljamo i da ozbiljno svakom zakonu pristupimo, imaćemo situaciju koju imamo danas. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Damjanoviću. Nažalost, sa mesta predsedavajućeg ne mogu da vam odgovorim na ovaj politički deo, obzirom da ste se osvrnuli na ono što sam govorio tokom rasprave, ali želim da vam kažem da smo mi kao poslanički klub uvek imali principijelan i jasan stav. Slažem se sa vama u potpunosti. Mora se poštovati i Ustav i zakon i Poslovnik o radu, a što se tiče izbacivanja poslanika, to mogu da vam kažem. Kao predsedavajući se i vi to jako dobro znate, a mislim i ostali predsedavajući, odnosno ubeđen sam i uveren da i ostali predsedavajući imaju isti stav, ne izbacujemo poslanike kako se to činilo i kako je to činio predsedavajući kojeg ste konkretno pomenuli i mislim da ste svedoci svega toga. Gospodine Martinoviću da li želite repliku? (Aleksandar Martinović: Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, tema koju smo otvorili je veoma ozbiljna. Ja se slažem, gospodine Damjanoviću, sa onim što ste rekli. Dakle, to su zaista moje reči. Ono što se u međuvremenu desilo je sledeće. Donet je Zakon o Narodnoj skupštini koji jednostavno je ispustio iz vida jednu odredbu Ustava, koja kaže da je poslanik slobodan da pod uslovima koji su propisani zakonom, može svoj mandat da stavi na raspolaganje stranci koja ga je kandidovala. Tadašnja vladajuća većina, predvođena DS, je smatrala da ta odredba u zakonu ne treba da se nađe. Slažem se sa vama u još jednoj stvari, Demokratska stranka tada Jedinstvena demokratska stranka, inače sve ovo, da se mi mnogo ne lažemo i da se mi mnogo ne, što bi rekli mladi, ne foliramo, sve ovo Đilas, Jeremić, Boris Tadić, Borko, sve vam je to DS, samo fragmentirana u najsitnije moguće delove. Ta DS je smatrala, sada ću biti malo grub u izrazu, smatrala je ono što smatraju neki ljudi koji imaju, odnosno koji su potencijalno zaraženi HIV, da se HIV dešava nekom drugom. Tako su i oni smatrali da prelazak iz jedne u drugu poslaničku grupu se dešava samo nekom drugom. Kada su 2012. godine doživeli da se to njima desi, onda su počeli da kukaju na sav glas i to im se dešava i dan-danas. I danas ih napuštaju pojedini pokrajinski poslanici i to je njihova politička sudbina i oko toga se slažemo. Šta je ovde sada problem? Kažem, donet je Zakon o Narodnoj skupštini. U međuvremenu, jedan od standarda koji smo morali da prihvatimo na našem putu ka EU, jeste i taj standard koji inače važi u evropskim država da je poslanik, uslovno rečeno, vlasnik svog mandata. Naš problem je, ne što je to standard, nego što jedan deo naše političke javnosti očigledno nije dovoljno sazreo da prihvati taj politički standard i onda je taj politički standard kod nas oteran u jednu totalnu krajnost i sve ovo što ste vi rekli, ja se slažem, mislim da ne postoji ni jedan demokratski parlament u Evropi u kojem je moguće da u toku jednog mandata promenite dva, tri ili četiri poslanička kluba. Treba raditi na malo drugačijoj političkoj kulturi. Treba voditi računa koga ljudi, odnosno koga stranke kandiduju na izborima i ono što je evidentno, o čemu su pisali mnogi teoretičari, o dijaboličnoj moći novca u politici. Dakle, nemojte da mislite da je Marinika Tepić prelazila iz jedne, druge u treću i četvrtu poslaničku grupu zato što je imala neku ideologiju. U pitanju je bio goli interes, u pitanju je bio novac. Ko je najbogatiji u tom Savezu za Srbiju? Dragan Đilas.
Zahvaljujem kolega Martinoviću. Kolega Damjanoviću, dobićete pravo na repliku, ali pre vas Neđo Jovanović. Izvinite. Izvolite kolega Jovanoviću.
Zahvaljujem se predsedavajući. S obzirom na pominjanje SPS, smatrao sam za shodno da prokomentarišem nešto što je uvaćeni kolega Damjanović istakao, ne da bih mu oponirao zbog toga što je izneo činjenice koje se ne mogu dovoditi u sumnju i sve što bi se reklo suprotno tome bi bilo krajnje besmisleno. Šta to znači? To znači da sve ono što je istaknuto, kao što to reče i uvaženi kolega Martinović stoji i mi to nažalost trpimo. Mi smo svedoci jednog procesa koji podrazumeva jedan nakaradni pristup, ali zaista nakaradni pristup. Šta je problem? Problem je što se ovo o čemu mi danas pričamo, može samo sistemski rešiti, a sistemsko rešavanje podrazumeva donošenje novog zakona ili izmena postojećeg zakona. Dakle, ono što mora da bude usaglašeno sa Ustavom, a da bi bilo usaglašeno sa Ustavom, to podrazumeva promenu određenih delova Ustava. Prema tome, problem nije baš jednostavan, problem je delikatan. To je, sa jedne strane, čisto pravno-formalno posmatranje koje niko neće dovesti u sumnju i ne može ga dovesti u sumnju, a sa druge strane, imamo problem koji podrazumeva te, takozvane međunarodne standarde, koji podrazumevaju opet standarde kojima se moramo povinovati sa stanovišta demokratije, ali demokratije koja se posmatra kroz prizmu Evrope, kroz prizmu evropske zajednice, EU, svih onih koji na neki način, biću grub, kao što je to malopre pokušao da izbegne uvaženi kolega Martinović, kao što nam se nameće, bez obzira da li mi to želeli ili ne želeli, mi neke standarde prihvatamo bez obzira da li se sa njima slažemo ili ne slažemo. Konkretno, uvaženi kolega Damjanoviću, nemamo potrebe da vodimo polemiku oko nečega što je savršeno jasno i zbog čega vi stojite na stanovištu koje mi prihvatamo kao ispravo, ali moramo prihvatiti činjenicu dok se ne promeni regulativa, a to podrazumeva s jedne strane promenu Ustava, promenu zakona, koji svakako mora biti usaglašen sa Ustavom, a to je i ono što je moj uvaženi kolega i šef, predsednik poslaničke grupe SPS istakao, razmišljati o promeni izbornog sistema, onda ćemo doći do ovog rešenja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miljan Damjanović, pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine Jovanoviću, gospodine Martinoviću, da li se mi slažemo ili ne, ne možemo da se ne složimo u nečemu što je logično. Gde se ne slažemo? Ne slažemo se u tome, a i vi, gospodine Martinoviću i gospodine Jovanoviću, ste diplomirani pravnici, kažete - to su bili standardi EU. Ne može standard EU, preporuka EU, papir EU, ultimatum EU, molba EU, da bude iznad Ustava Republike Srbije. U Ustavu Republike Srbije, Ustav sam ne poznaje definiciju da je poslanik, gradski odbornik, opštinski odbornik, član mesne zajednice, vlasnik bilo čega. Da li su napravili štetu? Jedino dobro što je uradila ova desna strana, DS i frakcije njihove i ti Jeremići, Đilasi, Obradovići, više ne znam kako se zovu, jednino je dobro što ne dolaze ovde, jer nisu ni zaslužili da budu ovde. Uništavali su Srbiju tolike godine. Ali, ne možete se oprati od činjenice da je taj zakon stupio na snagu krajem 2011. godine, da je prošlo više izbornih ciklusa i da ste vi znali da će doći do ovog problema i imali ste period od 2012. do 2014. godine da to izmenite, vratite, uskladite sa Ustavom, od 2014. do 2016. i sad od 2016. do 2020. godine. Pa, ne možemo prihvatiti, svesni smo da je to što nam je dala EU, taj predlog ne valja i mi da ga prihvatimo, jer je to rekla EU. Ja nemam problem da prihvatimo nešto što je dobro, ali je problem kada prihvatimo evo upravo ovo. Zašto to nije na dnevnom redu? O tome treba da razgovaramo. A, Ustav Republike Srbije je jasan. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Ta formulacija iz Ustava, gospodine Damjanoviću, otprilike glasi ovako: narodni poslanik je slobodan da pod uslovima određenim zakonom, svoj mandat stavi na raspolaganje političke, e sada pazite, ovde imate reč „svoj“, malo je jedna formulacija koja upućuje na jedan imovinsko-pravni odnos, da sada ne ulazimo u te ustavno-pravne finese, ali definitivno da je odredba pomalo imovinsko-pravog karaktera, nije, naravno, ali vuče ka tome. Dakle, narodni poslanik, šta to znači, neko treba da bude izabran za narodnog poslanika, da mu se verifikuje mandat, pa tek onda je slobodan da, pod uslovima određenim zakonom, svoj, kaže se, mandat, stavi na raspolaganje političkoj stranci, sa čije izborne liste je izabran. Kada je u Narodnoj skupštini donošen Zakon o Narodnoj skupštini, tadašnja većina je ispustila da odredi koji su to uslovi pod kojima narodni poslanik može svoj mandat da stavi na raspolaganje političkoj stranci sa čije je izborne liste izabran i mi smo to tada kritikovali. U međuvremenu, suočili smo se sa činjenicom da je zaista standard u zemljama EU da mandat pripada poslaniku. Možemo mi o tome da mislimo i ovo i ono, ali je činjenica da je to tako. Ako imate čvrstu nameru da pripadate jednoj zajednici država, onda ste dužni da prihvatite i te standarde od kojih vam se neki dopadaju, neki nam se dopadaju. U ovoj situaciji o kojoj mi sad govorimo vaša pozicija, ne mislim vaša lično, nego vaše poslaničke grupe je malo lagodnija i komotnija nego naša. Vi kažete vi ste protiv EU i okej, to je legitiman stav. (Predsedavajući: Privodite kraju.) Budite malo fleksibilni, gospodine Arsiću, pričamo o jednoj ozbiljnoj temi. Dajte i kolegama malo više vremena. Ne mogu baš sve da kažem za dve minute, ozbiljna je tema. Dakle, kada imate taj stav da ne želite da budete član EU, onda je to pozicija koja je manje-više lagodna, ali nije lagodna pozicija kada imate stav da Srbija jednog dana treba da uđe u EU, onda ste dužni da primenjujete standarde koji u toj EU važe. U toj EU važe standardi koji nam se malo više dopadaju i neki standardi koji nam se malo manje dopadaju. Samo da vas podsetim, i poslanička grupa SNS u onom mandatu, ako se ne varam, 2012-2014. godine, imala je situaciju da su je pojedini poslanici napuštali. Konkretno gospodin Borislav Pelević je napustio poslaničku grupu SNS zato što, konkretno, bio je protiv toga da ja postanem član SNS, i onda je to uzeo kao argument da napusti poslaničku grupu. Dakle, to da neko napusti poslaničku grupu, to, da kažem, može da se desi svakoj poslaničkoj grupi, ali ovo što se desilo poslaničkoj grupi DJB, moramo da vratimo malo vreme unazad. Kako je ta poslanička grupa formirana, odnosno kako je formirana njihova izborna lista? Preko fejsbuka i preko tvitera. Ni vaša stranka, ni moja stranka tako nije formirala izbornu listu. Zbog toga su nam poslaničke grupe manje-više kompaktne. Ali, oni, mislim Saša Radulović i njegovi saradnici izbornu listu su pravili tako da su kandidate sakupljali preko fejsbuka i preko tvitera. Ima jedan poslanik, živ je svedok, on je rekao – mi smo se prvi put videli, mi smo prvi put seli zajedno da popijemo kafu 3. juna 2016. godine, na dan kad su trebali da budu verifikovani mandati. Do tad se ti ljudi uopšte nisu poznavali. Zbog toga je ta poslanička grupa doživela debakl kakav je doživela. Sumnjam da to bilo kome u ovom parlamentu u toj meri može da se desi, jer niko izbornu listu nije pravio onako kako ju je pravio Saša Radulović. Tako da, koreni ovog problema su malo dublji nego što je puka primena Zakona o Narodnoj skupštini. Dakle, i kad se pravi izborna lista, morate da vodite računa koga stavljate na tu izbornu listu. Jedan od kolega je lepo primetio, DJB 2016. godine nije bila politička stranka, nego je bila grupa građana i oni su nastupali kao grupa građana, i to, sad je vreme pokazalo, kao grupa potpuno nekompatibilnih, međusobno nepovezanih ljudi koji očigledno nisu imali mnogo političkog iskustva i kojima se sad dešava to što im se dešava, a to je da su im se poslaničke grupe raspale na praktično sastavne delove.
Pravo na repliku, narodni poslanik Miljan Damjanović. Izvolite.
Gospodine Martinoviću, valjda je glavni cilj demokratije u našem društvu da građani odlučuju, narod odlučuje koga želi da vidi u parlamentu i kada želi da ga zastupa on na izborima glasa. Šta zaokružuje? Zaokružuje listu. Kada govorimo o standardima EU, ne možemo se u jednom složiti, nije valjda standard EU standard da građani budu prevareni. Kada kažem prevareni, tu mislim upravo na primer koji ste dali, a ima više primera sa ove desne strane. Lista, naziv stranke ili koalicije i lider ili predstavnik koji je na čelu. U kampanji iznosi se politika te stranke, te koalicije. Redosledom, u zavisnosti od procenta koji su dobili, predstavljaju ih narodni poslanici. Šta se sada dešava? Mi smo slepi i pravimo se da budemo slepi. Činjenice koje nas svakodnevno ovde u ovom parlamentu demantuju, da ne smemo da budemo slepi. Od Sande Rašković Ivić koja je otela mandat DSS, pa otet mandat SPS od strane Dijane Vukomanović, pa onda kreću da prave jednu poslaničku grupu, drugu, treću, četvrtu. Nije to sporno. To je dokaz njihovog morala i vaspitanja. Nemam ja problem što su, mi moramo reći srpskim jezikom, lopovi. Kada ukradete nešto, mandat kada ukradete, vi ste lopov. Problem je što ne postoji sankcija za tako nešto. To je problem. Drugi problem, apsolutno verujem da će se makar, koji su sada ovde, svi u ovoj sali složiti… Naš glavni cilj od izbornog ciklusa do izbornog ciklusa je da ubedimo što veći broj građana da izađu na izbore. Da izlaznost ne bude 45, 50, 55%, valjda bismo bili zadovoljni da je izlaznost 70, 80%. Kako da ubedimo, posle ovog saziva, građane Srbije da opet daju podršku? Sada ne govorim o vašoj i našoj poslaničkoj grupi, apsolutno smatram da su kompaktne. Govorim uopšte. Šta sutra kada dođu neke labilnije osobe, manje moralne? Za šta je on glasao? Šta će se desiti? Hoće se menjati izborna volja građana? Znate da u tome najviše primera imamo po opštinama. Tu su najupečatljiviji primeri. U određenim opštinama jedna politička stranka osvoji 40% i ne formira vlast zato što se svi ostali udruže ili ti naprave koaliciju, ali dođe neki, nazovite ga tajkun, čovek sa određenim interesima, lokalni skot, pa i zapadni skot, dođe kupi poslanike druge političke partije i oni naprave drugu većinu za koju građani nisu glasali. Nisu dali podršku. Takvih primera imamo mnogo, pogotovo u prethodnom periodu. Podsetiću vas na primer, evo sada najsvežijeg primera, jednog lokalnog parlamenta. To je opština Zvezdara. Tamo je u opoziciji SRS, konstruktivna opozicija, i tamo su na vlasti SNS, SPS i nekakva grupa građana. Sedam meseci pred izbore, naravno, neko je došao, dao novac i rešio da kupi odbornike ili promeni mišljenje ili kako god, šta god vi želite kako to da nazovete. E, to je kada pravite koaliciju sa onima, kada se desi ili uđu oni koji nemaju ni politiku, ni ideologiju, koji su na sumnjiv način ušli, a ja mogu i da dokažem da su na sumnjiv način ušli. Govorio sam i pre izbora i posle izbora, jer su to nekada bili projekti DS, kao i razne grupe građana na Savskom vencu, Starom gradu i drugim opštinama koji su se prijavljivali kao manjine. Zamislite, jevrejska manjina ili grčka manjina na Savskom vencu. Uđe jedan odbornik, pata-karta, i on odlučuje šta će se desiti. I, naravno, u zavisnosti ko njemu da više, jer on nema program, nema ideologiju, dešava nam se to. Kada se formira parlament od tada kreće buvlja pijaca, od tog momenta. Ista situacija koja je danas u Republičkom parlamentu je u većini lokalnih parlamenata po Srbiji, po opštinama, a to je da odbornici koji su ušli sa nekih lista više ne pripadaju tim listama. Zato nema tog standarda EU koji treba da definiše demokratiju i parlamentarizam u Srbiji. Probali smo, videli smo da nije uspešno. Probali smo, ne funkcioniše. Hajde da vratimo ono što funkcioniše.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević, pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Nismo ni mi politička opcija, kako gospodin Martinović reče, koja se sakupljala preko društvenih mreža, putem Tvitera i Fejsbuka. Socijalistička partija Srbije traje 28, evo 29 godina postojanja i političkog delovanja. I za svih 29 godina postojanja i političkog delovanja relevantan politički činilac na političkoj sceni Srbije. Tačno je ovo što je gospodin Damjanović rekao i sa tim se u potpunosti slažem. Narod uvek odlučuje. To je najverodostojniji i najmerodavniji sud i mi sud naroda uvek poštujemo. Naravno, naš cilj nije depolitizacija građana, kada govorimo u perspektivi narednih izbora. Nama je potrebno veće učešće građana i nemojte nama spočitavati da radimo na depolitizaciji građana, već to treba usmeriti ka onima koji se zalažu za neki navodni bojkot. Zalažu se za bojkot, jer znaju da neki naredni izborni ciklus ne bi politički preživeli, a ne zato što je reč o ne fer i ne demokratskim izborima. Kao što je kolega Jovanović rekao, danas govorimo o jednom na izgled, ovo jeste, kao što sam rekao, tehničko pitanje, ali delikatan problem i moramo ga sistemski rešiti uz jedan sistemski pristup. Do tada moramo poštovati i Ustav i zakon i postojeći Poslovnik o radu. Kada kažete da nešto činimo i radimo zbog EU, ne, ne činimo i ne radimo zbog EU, već sve što činimo i radimo jeste zbog građana Srbije, a naš jedan od ključnih spoljno-političkih ciljeva jeste punopravno članstvo u EU, kao što je i tradicionalno jačanje prijateljskih odnosa i sa Rusijom, i sa Kinom, i sa brojnim drugim državama. Nismo, naravno, govorili kao predstavnici opozicije, iznosili smo stavove poslaničke grupe SPS. Što se tiče naše unutar koalicionog odnosa sa SNS, on je dugoročan i strateški i donosi rezultate koji su prepoznatljivi. Tačno je da je zakon o kojem danas govorimo, izmene i dopune zakona, donet 2011. godine, ali je tačno i to da se u periodu nakon 2012. godine, ispravite me ako grešim, započelo sa konsultacijama i sa razgovorima unutar poslaničkih grupa kako bi došli do reforme izbornog zakonodavstva i do izrade novog Poslovnika o radu Narodne skupštine. Mislim da je tu grupu tada vodio kolega, šef poslaničke grupe SNS, Zoran Babić. Zašto se stalo? Upravo zato što jedan deo opozicije nije našao za shodno da nastavi te konsultacije i da učestvuje u radu, i to je ono što sam maločas rekao. Dakle, mi jesmo spremni da razgovaramo, ali moramo postići što širi konsenzus svih relevantnih političkih činilaca, jer ne možemo raditi ad hok, ne može svaka vladajuća koalicija, nije dobro za Srbiju da svaka vladajuća koalicija menja izborno zakonodavstvo i da donosi novi Poslovnik o radu Narodne skupštine. Nikada se nismo zalagali za sankcionisanje narodnih poslanika. mislim da ste svemu tome svedoci. Uvek smo smatrali da o bilo čemu da govorimo uvek možemo, između nas, koji smo danas u sali, da nađemo neki zajednički imenitelj. Valjda je taj zajednički imenitelj prosperitet Srbije i da, sagledavajući taj zajednički imenitelj, temu sa terena politikanstva preselimo na teren argumentovane i demokratske rasprave. Ne kao što se to činilo od onih kojih danas nema, ne snaga sila, već snaga argumenata. Zahvaljujem, kolega Arsiću.
Reč ima Aleksandar Martinović, pravo na repliku. Izvolite.
Formalno-pravno ti poslanici koji prelaze iz jedne u drugu, treću ili četvrtu poslaničku grupu ne mogu da se nazovu lopovima zato što je to njihovo pravo koje im daje zakon, ali postoji nešto drugo. Kolega Damjanović je govorio o sankciji. Postoji nešto što se zove politička sankcija. Mislim da građani Srbije dobro vide i dobro razumeju šta se dešava u parlamentu i da na sledećim izborima neće dati podršku onima koji su bili protagonisti te prakse da u toku jednog mandata promene nekoliko poslaničkih grupa. Ima još jedna stvar o kojoj bih želeo da kažem nekoliko rečenica. Pored ove najnovije afere Vuka Jeremića i ovog tadašnjeg crnogorskog ministara spoljnih poslova, Nikole Roćena po tome kako su „j“ majku Srbiji i Crnoj Gori, iako smo mi to znali i bez ovog razgovora, evo vam gospodine Damjanoviću, šta kaže jedan od, mislim da je potpredsednik ove stranke Vuka Jeremića, Vladimir Gajić. On tu ogoljeno iznosi kakav je stav Narodne stranke, a takav je verovatno i stav Dragana Đilasa. „Mislim da u Srbiji stranke uopšte nemaju ideologiju, to je zabluda. Kod nas ne postoji ni levica, ni desnica, ni centar u smislu političke teorije. To su lažne podele. Koja je razlika između mene i Đilasa, Đilasa i Obradovića, možda nismo iz istog mesta, možda smo rasli u različitim okolnostima, imamo drugačije porodične prilike. Da bi postojale ideološki opredeljene partije, neophodno je da postoji organizovano društvo, institucije. Za sebe mogu da kažem da verujem u demokratske ideje. Boško Obradović i Narodna stranka“, pazite to kaže Vladimir Gajić, koji je potpredsednik Narodne stranke. On ne zna ni kojoj stranci pripada. Kaže „Boško Obradović i Narodna stranka više insistiraju na nacionalnim pitanjima“. Kako insistiraju na nacionalnim pitanjima, to smo videli u ovom razgovoru između Vuka Jeremića i Roćena Kaže: „Više insistiraju na nacionalnim pitanjima, što je uopšte mesto u svakoj državi u Evropi, Makron je patriota, engleska premijerka, kraljica, nemački premijer itd, oni su svi nacionalisti u pozitivnom smislu reči. Reč je o lažnoj dilemi da smo ideološki različiti“. I onda sledi završna rečenica Vladimira Gajića, potpredsednika stranke Vuka Jeremića: „Ideološki sam različit u odnosu na Vojislava Šešelja ili Vučića. Oni su najobičniji gangsteri i lopovi, i obećavam, kada Narodna stranka dođe na vlast, pokrenućemo postupak pred Ustavnim sudom da se zabrani rad SNS, SRS i SPS“. Eto, to vam je kako Vuk Jeremić zamišlja demokratiju, isto kao što je zamišljao srpsko nacionalno pitanje, konkretno Savez Srbije i Crne Gore, da „j“ majku Srbiji i Crnoj Gori. To bi on isto radio i danas srpskom narodu u Srbiji, samo da mu se ukaže prilika, ali građani Srbije mu to više neće dozvoliti. I, još jednu stvar moram da kažem. Taj koji je svojevremeno „j“ majku i Srbiji i Crnoj Gori, a sada bi hteo „j“ majku građanima Srbije, on kaže - treba promeniti izborno zakonodavstvo. Taj koji je „j“ majku u Srbiji i Crnoj Gori, a služio je vojsku, kao savetnik u kabinetu Borisa Tadića, zaboravlja da je Zakon o izboru narodnih poslanika, to zaboravlja i Dragan Đilas, to zaboravlja i Boško Obradović, to zaboravlja i Boris Tadić, da je Zakonu o izboru narodnih poslanika po kome, u Srbiji postoji proporcionalni izborni sistem sa Srbijom, kao jednom izbornom jedinicom, donet 2000. godine. Po tom zakonu su sprovedeni izbori republički u decembru 2000. godine, 2003, 2007, 2008, 2012, 2014, 2016. godine. Kada su oni uspevali posle tih izbora do 2012. godine, neću da kažem, da pobede, nisu oni pobeđivali na tim izborima, oni su samo uspevali da posle tih izbora formiraju Vlade. Kako, to znate i sami. Dakle, kada su uspevali posle tih izbora do 2012. godine da formiraju Vlade, ništa im nije smetalo, odličan ja bio Zakon o izboru narodnih poslanika. Ništa, apsolutno nije trebalo da se menja. Oni su se setili da ne valja izborni zakon u 2018. i 2019. godini, kada su shvatili da ih narod zapravo neće. Imate jednu paradoksalnu situaciju, sećate se 2012. godine, kada je Boris Tadić izgubio predsedničke izbore, on je bio ubeđen da će DS napraviti koaliciju sa SNS i da će on biti predsednik Vlade. Kada se to izjalovilo i kada od toga nije bilo ničega, onda je pre manje od godinu dana rekao – izbori 2012. godine su bili pokradeni, sve je SNS pokrala, a te 2012. godine je rekao da su to bili najčistiji izbori koje smo imali. Eto, o takvim ljudima se radi. O ljudima poput Vuka Jeremića, Dragana Đilasa, Borisa Tadića, itd. Ono što je zadatak, ja mislim svakog čestitog političara u Srbiji, jeste da pred građanima Srbije raskrinka ljude iz bivšeg režima, da vide kakvi ljudi su odlučivali o našim sudbinama. Ja bih samo voleo da čujem, ako su ovako tekli razgovori o zakupu 29 soba na Svetom Stefanu, mogu da zamislim kako su izgledali telefonski razgovori o privatizaciji, kako su izgledali telefonski razgovori o uništavanju vojske Srbije i Crne Gore. Kako su izgledali telefonski razgovori o KiM itd. To je strašno. To je strašno kako je ta garnitura ljudi upropastila rođenu državu i to bi isto uradili i sa Srbijom da su kojim slučajem uspeli 2012. godine da formiraju Vladu. Što se tiče nas i neću se više javljati gospodine Arsiću za reč, što se nas tiče i SNS, mi ćemo nastaviti dalje da objašnjavamo građanima Srbije da oni koji su upropastili Srbiju, koji su „j“ majku Srbiji i Crnoj Gori, a danas optužuju Vučića kako ne čini dovoljno za srpski narod u Crnoj Gori, da takvi nikada više ne dođu na vlast. Možda jednog dana SNS neće biti na vlasti. To je neumitna sudbina svake političke stranke. Niko doveka nije bio na vlasti u demokratskim državama. Verovatno neće ni SNS, ali vam garantujem i siguran sam u to, SNS može da pobedi samo neki treći. Ovi, poput Borisa Tadića, poput Dragana Đilasa, poput Vuka Jeremića, poput Boška Obradovića, ne mogu da nas pobede. Zato što je građanima Srbije jasno o kakvim ljudima se radi.
Pravo na repliku, narodni poslanik Miljan Damjanović.
Gospodine Martinoviću, moram da prizna da ste čak i previše svog vremena u diskusiji izdvojili za ljude koji kako ste rekli, sebe zajedno sa Boškom Obradovićem nazivaju nekakvim nacionalistima, patriotama i imaju nacionalističke ideje. Spomenuli ste tog potpredsednika Narodne stranke, Vladimira Gajića i ono što je za građane vrlo bitno da čuju, pored toga što bi on zabranjivao političke stranke, političke stranke koje kada pogledamo ovu salu, zahvataju četiri petine ukupnog broja mesta, taj gospodin Gajić je svoj nacionalizam skupo naplatio. Svojevremeno je podsetiću vas, branio Nehata Tačija, regionalnog direktora kosovske policije pred Višim sudom u Beogradu i o njima valjano ne treba trošiti ni mnogo reči, ni rečenica. Oni su nacionalisti kada su i u ovakvoj famoznoj, nikakvoj, kako se predstavljaju u opoziciji, a to šta su radili i kakvi su telefonski razgovori bili, vi se dobro sećate da je SRS objavila knjigu „Vikilis mi javlja“ gde su u depešama američkih službenika do detalja opisali kako Vuk Jeremić govori na televiziji ono što narod želi da čuje, a to je da je KiM sastavni deo Srbije. Onda sutradan ujutru otrči do ambasade i obeća i učini sve ono zbog čega sada imamo problem sa istim tim delom naše teritorije. Sve ono što niko nije smeo da potpiše nikada. Ali, i to se vrlo malo u javnosti može čuti, jer vi dobro znate da na televizijama sa nacionalnom frekvencijom nema više kao nekada okruglih stolova gde bi oni nama izašli na politički megdan i naravno da bi bili poraženi. Ali, kada ste rekli, u jednom trenutku – ne brinite, građani sude i građani neće dati glas. Građani od nas političara, koji ih zastupamo ovde, očekuju lojalnost ideji i programu koju smo zastupali i koju moramo da zastupamo. To građani Srbije očekuju od nas. Kukolja ima svuda i biće, i ne postoji ta zakonska odredba, nikada i neće postojati, koja će maksimalno definisati da sve bude u najboljem redu čak i da ostane da ih promenimo sutradan, da su u našoj političkoj opciji, pa promenimo stavimo drugog poslanika. Pitanje je, kako je moguće da je bio u našoj političkoj opciji godinu, dve, tri, pet, a zapravo se postavilo i dokazalo da nije verovao u ideju koju je sledio godinama, mesecima itd. Mi smo dužni pred građanima Srbije da govorimo otvoreno i da sebe podsećamo svakodnevno šta je to što smo obećavali u predizbornoj kampanji i šta je to što smo uradili do onog momenta kada smo došli u ovu plenumsku salu. Zašto ovo govorim? Da sam malopre rekao konstruktivna opozicija, šta smatram pod tim? Pa, mi smo i u ovoj sali konstruktivna opozicija. Mi smo obećali građanima Srbije da ćemo se boriti da KiM ostane sastavni deo Republike Srbije. Obećali i tražili njihovo poverenje da se integrišemo sa Ruskom Federacijom. Sporazume koje ste potpisivali, koje je Vlada predlagala, na čijem ste vi čelu, a sporazumi koji su po našem mišljenju i po programu, onaj deo sporazuma koji govori približavanju Ruskoj Federaciju, Belorusiji, Kini vi dobro znate da smo mi ovde podržali i podržavaćemo i dalje. To je ta odgovornost prema građanima Srbije. Da bi ta odgovornost bila kompletna, mislim da ćemo se složiti još oko jedne stvari, a to je, vi sada, citirali ste malopre deo Ustava i rekli ste da je problem taj deo, jer on poslanik može da stavi svoj mandat političkoj stranci, je li tako, čak ste u jednom delu rekli, da je to vid imovinsko-pravnih poslova. Ne, to jeste vid imovinsko-pravnih poslova i zato koliko god nekome smešno zvučalo, postojale su i vrlo uspešno bile, blanko ostavke. Izvoli, da li si ti Miljane Damjanoviću za ideju velike Srbije? Jesam, da jesam za granice Karlobag-Ogulin-Virovitica. Da li si za integraciju sa Ruskom Federacijom? Jesam. Da li si za saradnju sa Kino? Jesam. Da li se nikada nećeš odreći Kosova i Metohije? Neću. Da li ćemo pokušati na sve načine, za deset, pedeset, dvesta godina da povratimo okupirane zemlje? Da, to je naša politika. Da li ćemo pomagati Srbe koji nasilno asimiluju desetinama godina u Albaniji? Hoćemo. Da li ćemo uraditi sve da se Crna Gora vrati svojoj matici? Da, hoćemo. Onog momenta, ako samo oko jedne stvari odstupimo, mandat, potpisao sam blanko ostavku i šef poslaničke grupe apsolutno ima pravo da zameni ukoliko ja preko noći počnem da pričam da su potrebna nekakva, što nije naša politika, razgraničenja, da ne potežemo pitanje Republike Srpske Krajine, da dozvoljavamo da nam kriminalac Milo Đukanović hapsi Srbe, osuđuje na kakve robije drakonske, da ne reagujemo ni na šta što je politika moje političke opcije, jer ja sam bio na toj listi koja takvu politiku propagira. Sada, ne sa situacijom da li smo mi nama lagodnije ili vama manje lagodnije, jer ste vi krenuli prosto putem koji vam je, normalno, manje lagodan, jer nije samo problem ovog zakona, vi znate da je na tom putu vas sačekalo mnogo nelagodnih situacija od arbitraže koju traži Hrvatska za deset hiljada hektara u Vojvodini, preko Kosova i Metohije, preko Raške oblasti, preko toga da i vi znate da je Aleksandar Vučić prvi izašao kada je EU uvela Ruskoj Federaciji i rekao – da, ovo je dobro, sada ćemo da iskoristimo pun kapacitet našeg izvoza. Onda je dotrčala nemačka kancelarka i rekla – ne, vaš procenat u izvozu u Ruskoj Federaciji je 2% i ne može ni pedalj više. Zašto? Tako kaže EU. Ali, nebitno, vi ste na tom stanovištu, toj politici, mi smo na ovoj drugoj i samo ukoliko zaštitimo prava naroda da svojim glasom odlučuje ko će ovde da sedi, on će pratiti rad parlamenta i taj način ćemo ga na bilo kojim sledećim izborima motivisati da izađe i izaći će u što većem broju i onda možemo da kažemo da postoji demokratija u našem društvu. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Đorđe Milićević.
Zahvaljujem predsedavajući. Mislim da nije sporna lojalnost ideji, kako je rečeno, kada je reč o nama koji danas vodimo raspravu. To apsolutno nije sporno i ma koliko se razlikovali u određenim političkim stavovima, ali je dobro da imamo jednu konstruktivnu raspravu. Maločas je pomenuta jedna konstatacija – politička sankcija. Tačno je, politička sankcija postoji i tu je sud građana, kao što sam rekao, najmerodavniji. Sud građana koji će biti izrečen na izborima, i politička sankcija za to tzv, da se izrazim tim vokabularom, preletanje iz jedne poslaničke grupe u drugu, ali i politička sankcija za ne učestvovanje u radu parlamenta onda kada govorimo o životnim pitanjima, onda kada govorimo o pitanjima koja se tiču nacionalnih i državnih interesa. Nije ovde reč da je propuštena samo sednica sa jednom tačkom ili dve tačke dnevnog reda, ovde je čini mi se da taj deo opozicije koji nije učestvovao, izbrisan je sa političkog dnevnog reda Srbije. Gospodin Martinović je pomenuo samo jedan primer, da je neko tražio gašenje SPS. Nije on jedini, mi smo se toga mnogo naslušali za ovih 29 godina. Ali, zaboravljaju jednu stvar, šta je demokratija? Demokratije se ne ostvaruje na ulici, demokratija se ostvaruje jedino i jedino na izborima. Jedino izbori određuju politički kurs Srbije. Kada govorimo o izborima i kada govorimo o onom delu opozicije koji najavljuje navodni bojkot izbora, ako je to, ako govorimo, a nazovite tim političkim protestima, ako je to odziv građana, uz dužno poštovanje građana, ali ako je to odziv građana koji želi da promeni ovu vlast i ovu vladajuću koaliciju, onda ova vladajuća koalicija apsolutno u tom kontekstu nema nikakav problem i treba da nastavi posao za koji je preuzela odgovornost. Tačno je, gospodin Martinović je rekao – setili su se 2018. godine promene izbornog zakonodavstva, udružili su se da bi predstavljali nekakav novi DOS. Nažalost, oni su, odnosno na našu sreću, a njihovu žalost, oni su samo bleda kopija DOS-a. Udružili su se da bi predstavljali alternativu vladajućoj koaliciji kada su shvatili da to nije moguće i da ovako udruženi ne bi politički preživeli neki naredni izborni ciklus, sada se naravno zalažu za, imaju novi političku floskulu i zalažu se za navodni bojkot izbora zbog već razloga o kojima sam govorio. Maločas je navedena jedna godina, 2012. Nije samo pritisak vršen na SNS, pritisak je vršen i na SPS. O tom pritisku su nedavno govorili na konferenciji za štampu predstavnici ovog saveza, je ne znam kako se zove, saveza nekog, nije ni važno, govorili su i pominjali neke navodne afere, pominjali nešto, nekakve stvari za koje je sudski proces dobio konačan epilog, pominjali nekakve snimke u kojima ništa nije bilo tajno. Ti susreti su bili javni, jedino je bilo tajno to što su oni snimali kako bi pokušali to da iskoriste da baš te 2012. godine naprave određeni pritisak na SPS kako bi donela drugačiju političku odluku nakon parlamentarnih izbora. Koliko smo ih se uplašili, videli ste te 2012. godine, a zamislite koliko ih se tek sada plašimo ove 2019. godine. Maločas je pomenut Vuk Jeremić. Nije on predstavnik građana, nema legitimitet i poverenje, a i kad ga je imao, vrlo retko smo ga viđali ovde u skupštinskim salama. S obzirom da su pre nekoliko dana kritikovali ekonomsku i finansijsku politiku koju vodi Vlada Republike Srbije, samo jedna digresija, ispravite me ako grešim, da li je gospodin Vuk Jeremić glasao u celini za budžet koji smo usvajali decembra 2013. godine? Da li smo tada postavljali temelje reformskog kursa Vlade Republike Srbije? Da li smo 2014. godine ciljeve koje smo tada postavili, da li smo ostvarili rezultate koji su iznad ciljeva koje smo postavili? Odakle sada ta naknadna pamet? Dakle, sve se svodi na kritiku zarad kritike, bez ideje, bez konkretnog programa, bez podrške naroda i građana, kao i uvek. Zahvaljujem.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Miljan Damjanović. Izvolite.
Hvala. Vrlo ću kratko. Gospodine Milićeviću, zaista, možemo kao i sa prethodnim govornicima da se složimo oko više stvari, ali samo jednu stvar želim da vas podsetim, jer ste vi potpredsednik Narodne skupštine. Od prvog dana ovog saziva poslanička grupa Srpske radikalne stranke je upravo tražila promenu ovako lošeg Poslovnika, da Poslovnik, ukoliko je već zakon loš, delimično loš, ima nedostatke, da prosto i Poslovnikom te nedostatke pokrijemo. Samo u tom smeru treba onda ići. Od prvog dana govorimo da ste nasledili Poslovnik za koji znamo da nije dobar, da ovaj saziv ako je krenuo, da treba novi Poslovnik i, naravno, ne da ga donose, kao što je neko malopre govorio, od saziva do saziva, ili pojedinci, ili samo vladajuća većina, već je valjda interes, ako smo svi mi ovde poslanici treba da poštujemo taj Poslovnik, da zajednički sednemo, jer ovo je pokazatelj da kada postoji volja, nije bitno ko će koliko minuta govoriti, bitna je diskusija i rasprava koja ima neku svrhu, poentu i poruku i to je ono što od nas građani Srbije žele da čuju. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem. Predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, jako ću kratko govoriti, iako je rasprava do sada bila vrlo inspirativna i nadahnuta. Ne bih voleo da se ova rasprava pretvori u svojevrstan lament nad političkom sudbinom Saše Radulovića i tog njegovog pokreta. Znate, Saša Radulović je uspeo nešto što je na granici nemogućeg bilo, a to je da sa 16 poslanika, koliko je imao u svojoj poslaničkoj grupi, dovede do toga da bude samostalni poslanik u ovom trenutku. Dakle, ostala mu je samo ta Branka Stamenković od poslanika. Razumem donekle potrebu te Branke Stamenković, znate, ona bi htela da po svaku cenu ostane član radnih tela Narodne skupštine Republike Srbije, dakle, da ostane u odborima, da ostane u delegacijama, znate, ona voli da putuje. Najviše voli da putuje u Strazbur. Prosto obožava da putuje u Strazbur i ja mislim da je to osnovni motiv cele te kuknjave koju je ona imala na konferenciji za štampu. Voli da putuje u Strazbur, tamo lupeta razne gluposti na zasedanjima, bruka našu zemlju, ali šta je briga, ne oseća nikakvu odgovornost u tom smislu. Ali ima jedan problem, ovo o čemu mi raspravljamo nije fontana želja. Dakle, ne može se članstvo u nekom odboru, u nekoj delegaciji, u nekom radnom telu Narodne skupštine svoditi samo i isključivo na želju da neki poslanik bude član nekog odbora ili neke delegacije. Dakle, prosto, postoje procedure, postoje pravila. Postoji i Poslovnik o radu Narodne skupštine, šta god ja mislio o tom Poslovniku, kakav god on bio. Tako da, nije ovo fontana želja. Drugi problem je taj što Saša Radulović i Branka Stamenković nemaju poslaničku grupu, jednostavno nemaju poslaničku grupu i niko im za to od nas prisutnih nije kriv. Srpska napredna stranka ni na koji način nije kriva za to što ljudi ne veruju Saši Raduloviću i što je sam sebe doveo u situaciju da ostane bez poslaničkog kluba, da bude samostalni poslanik. Sami su krivi za to. Naravno da osuđujem i kada Sanda Rašković Ivić pređe iz jednog poslaničkog kluba u drugi poslanički klub, kada Dijana Vukomanović napusti SPS na čijoj listi je izabrana i pređe u partiju tog Vuka Jeremića, koji je kupio, opet, od poslanika Mike Aleksića postojeću stranku, i naravno da osuđujem kada Marinika Tepić promeni verovatno ni ona sama ne zna koliko stranaka i koliko poslaničkih klubova. Spominjao se u protekloj raspravi Saša Radulović u kontekstu kako je bio ministar u Vučićevoj vladi svojevremeno. Ja želim, zarad građana, samo da kažem da nije Saša Radulović nikad bio ministar ni u kakvoj Vučićevoj vladi. Dakle, on jeste bio ministar, ali u toj vladi je predsednik Vlade bio neko drugi. Tada je Vučić bio potpredsednik Vlade, a ne predsednik Vlade. Predsednik Vlade je bio Ivica Dačić, to je bila Vlada od 2012. do 2014. godine, I brže-bolje je najuren iz te i takve Vlade. Shvatili su ljudi brzo s kim imaju posla, najurili ga iz Vlade, kao jedno logično rešenje. Ne želim da pričam o Saši Raduloviću više, o njemu su građani rekli šta misle na održanim beogradskim izborima 2018. godine, kada nije uspeo da pređe cenzus, i to sve u koaliciji sa onim Boškom Obradovićem, tada su bili zajedno u koaliciji on i Boško Obradović, kome su građani Srbije dali najnoviji nadimak – Jenki, Boško Jenki, verovatno zato što ne izbija iz američke ambasade, verovatno zato što je na sedmom nebu otkako je dobio VIP pozivnicu za američku ambasadu i verovatno je to razlog zašto su mu građani dali nadimak Jenki. Iz svih ovih razloga, želim da kažem da ćemo glasati za ove predloge zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobro je što ovoj raspravi prisustvuju predstavnici Državnog veća tužilaca i Visokog saveta sudstva. Pitate se možda zašto. Pa, evo, iz argumenata koje iznose narodni poslanici moći ćete da vidite, jer postoje tu i neka dela koja bi se mogla nazvati krivičnim delom. Krađa izborne volje šta je drugo nego krivično delo. Zanimljivo je da ove izmene sastava članova skupštinskih odbora, ima ih 19 plus 20. Odbor za prava deteta, on je poseban, činjenica da je njegov predsednik tog odbora i predsednik Skupštine, i uglavnom je tačno naznačeno ko su članovi tog odbora, znači, 20 odbora po dva člana – 40 članova imaju ti odbori. Ova poslanička grupa koja predlaže izmene sastava ovih odbora ima ukupno, ako se ne varam, šest, onda jedan član poslaničke grupe neće biti član osam odbora, nego 7,80. Je li tako, gospodine Rističeviću? Da li je to moguće? Ali uopšte nije tu ni bitno u koliko odbora će neko da bude, nego mi na nešto drugo vama želimo da ukažemo. I vi znate do sada da je ovo bila neka uspostavljena dobra praksa kad se biraju članovi skupštinskih odbora, tu uglavnom nije bilo neke rasprave jer je bila uspostavljena dobra praksa, ali posle ovog moramo da raspravljamo, posle ovog moramo da neke stvari još značajnije podcrtamo. Uporno mi, ne računajući od 2012. do 2016. godine, pričamo stalno da menjati Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije, i ne samo Poslovnik, ako treba i Zakon o izboru narodnih poslanika, a treba, Zakon o Narodnoj skupštini Republike Srbije takođe treba menjati i uskladiti i upodobiti. Narodni poslanici ne moraju da budu najstručniji ljudi, ali je veoma važno i bitno da su moralni ljudi, to je nešto što građani Srbije cene. Ne moraju da budu najstručniji zato što od tri načina demokratije, znači, ona direktna koja nije više možda ni nešto posebno i nemoguće, imajući u vidu ove moderne tehnologije, pa na osnovu tih modernih tehnologija nastala je jedna politička stranka koja je upravo i dovela do ovoga da mi sada razmatramo izbor članova tih skupštinskih odbora. Naša demokratija je parlamentarna demokratija, izbori su neposredni i građani svoju volju izražavaju na taj način što određenim političkim listama, ponekad sa vrlo poznatim pojedincima znaju ko će ih predstavljati i oni izražavaju na taj način svoju volju. Bitno je, i mi na tome insistiramo, naravno da i građani, naši birači, to žele, da ono što se pričalo u izbornom ciklusu, da to bude zastupano, dok traje određeni skupštinski saziv. Nije tako davno bilo, mi to nismo zaboravili, kada je u parlamentu Republike Srbije bilo i 306 narodnih poslanika. Znate kako su ove kartice prilagali neki poslanici, vraćali predsedavajućem u to vreme, ali mi želimo da se to više ne ponovi. Život se odvija na osnovu prirodnih i društvenih zakona. Prirodne zakone mi ne možemo, kao pojedinci, pa čak ni kao organizovano društvo, tako brzo da menjamo, ali društvene, oni su podložni. Zar je trebalo, ili treba još uvek, 10, 15 godina, koliko vama treba, gospodo, da se promeni ovaj Poslovnik o radu Narodne skupštine, pa da neke stvari ostanu potpuno iza nas? Da li je sad sve u redu? Ne možete vi više da se pozivate na poslovnik neke druge skupštinske većine, neke Demokratske stranke. Ona jeste donela ovakav Poslovnik i to za svakog normalnog čoveka, a i moralnog, bogami, sigurno je neodrživo stanje. Oni su uveli, kolega Đorđe Milićević je tu pričao kako nam ponekad izgledaju ove skupštinske klupe, ali vrlo često, da nije zvonca koje se nalazi u neposrednoj blizini predsedavajućeg, da li bi vi, drage kolege, znali za koji predlog, a da ne kažem amandman, da glasate? To je tvorevina Demokratske stranke Srbije. Građani su rekli šta misle o takvoj politici. Prošlo je dovoljno vremena da se napravi jedna analiza i bez toga što mi stalno ukazujemo na sve pogubnosti ovog Poslovnika. Vi bi i bez toga trebali da to uradite. Da vas podsetim, mnoge lokalne samouprave, nakon konstituisanja lokalnih samouprava, odnosno skupština u jedinicama lokalne samouprave, donose poslovnik o svom radu. Ako to rade lokalne samouprave, onda bi Narodna skupština Republike Srbije morala bez ikakvih predloga da to uradi i da se tim pitanjem pozabavi. Glasanje na zvonce, glasanje vezano za budžet, konkretno za 2019. godinu, na koga da bacite probleme, odnosno kome vi da zamerite što je budžet za 2019. godinu usvojen na način na koji je usvojen? Da, potrebnom većinom svakako, to nije bio problem, ali kakva je rasprava vođena po pitanju tog budžeta? Nisu to više problemi Demokratske stranke. To su vaši problemi. Još je neko podsetio da je Nikola Pašić rekao - kad ste na poziciji, treba da donosite zakone koji će vam odgovarati kad budete u opoziciji. To je potpuno normalno. To treba tako uraditi i otkloniti sve sumnje i dileme. Jer, građani Srbije nemaju više ni izbliza potrebnog poverenja ni u političare, ni u političke stranke. Političar je apstraktan pojam, osim kad se zna konkretno na koju ličnost se misli, ali, političke stranke su ustavna kategorija i one se već negde u osnovnim načelima Ustava pominju kao stranke koje treba da artikulišu određen način i da vode politiku i tačno propisanu u kojim slučajevima može biti zabranjena jedna politička stranka. Ja se nadam iskreno, ne znam da li će to tako biti, da će ovaj predlog za izmene članova skupštinskog odbora proći kao predlog stranke Nenada Čanka vezano za donošenje Zakona o finansiranju AP Vojvodine. Ako se odlučite za takvu odluku, ona je ispravna. Svaka druga odluka bi bila pogubna, ne samo za građane Srbije, nego i za demokratiju, za parlamentarnu demokratiju, a svakako i za građane Srbije, jer oni gube poverenje. Mi moramo svojim načinom rada u ovom parlamentu, svojim zalaganjem na terenu, da pokažemo kako i na koji način treba raditi u interesu građana. Neko je dobro rekao da Demokratska stranka nije pobeđivala u momentu kada je uspevala da napravi skupštinsku većinu i vlast. Od 2003. pa sve do 2012. godine, isključivi pobednik na svim izborima je bila Srpska radikalna stranka. Posle su građani Srbije rekli da žele nešto drugo i drugačije, ukazali poverenje Srpskoj naprednoj stranci, koja je nastala pre svega na krađi mandata Srpske radikalne stranke. Dobila je veliki medijski prostor i mogućnost da neke svoje interese predstavlja građanima Srbije. Kasnije su, na uspešan, više ili manje način, dobili još poverenja. Ali, naša obaveza je da, kao ljudi koji su dobili pravo građana Srbije da zastupaju njihove interese ovde, radimo u njihovom interesu. Da li radimo ako Poslovnik ne menjamo više od 10 godina, ako zakone koji se odnose i na Poslovnik i na rad ovog parlamenta ne menjamo takođe 10 godina? Tome bi trebalo pristupiti što pre. Onda bi se pojavljivalo mnogo manje problema ove vrste. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine, gospodine Arsiću, dame i gospodo narodni poslanici, u skupštinska radna tela i skupštinske odbore biraju se najbolji narodni poslanici poslaničkih grupa, vodeći računa o stručnosti, zainteresovanosti i moralnosti narodnih poslanika, kao što to trebaju biti i mnoge druge profesije. Na primer, profesori univerziteta, a počesto nisu, kao što su ovi pokretači inicijative "105 od pet miliona" sa Filozofskog fakulteta u Beogradu, koji su prekjuče poslali otvoreno pismo javnosti, građanima Republike Srbije, u vezi mog govora na Skupštini Republike Srbije, 3. 07. 2019. godine, u kome iznose laži, poluistine i podmetanja, tvrdeći da sam ja na sednici tada rekao za profesorku Dubravku Stojanović da je najveći falsifikator i da sam joj pretio smrću, a Jovi Bakiću da sam rekao - da je najobičniji govnar Bila Klintona a mene da treba hitno uhapsiti. Poštovani potpredsedniče, pošto se radi o osetljivosti teme, a otvoreno pismo upućeno je građanima Republike Srbije, dozvolite da ja iz stenograma pročitam ono što sam rekao. Citiram iz stenograma: "Nije gospodin Martinović prozvao Filozofski fakultet u Beogradu, nego pojedine profesore, i to ja vrlo često činim argumentima. Pitam profesora Ševarlića da li on podržava ovaj stav profesorke Dubravke Stojanović, koja je izrekla 17. februara gospodnje 2014. godine, citiram, "Srbija je izgubila 700 hiljada stanovnika u Prvom svetskom ratu a time umanjila broj srpskih žrtava za 400 hiljada". Time se, gospodine Ševarliću, svrstala u red najvećih falsifikatora broja srpskih žrtava u Prvom i Drugom svetskom ratu, uz istoričare i naučnike, akademika Stjepana Razuma, dr Franju Tuđmana i bivšeg predsednika Predsedništva SFRJ Stjepana Mesića i druge. To nije sve, da li gospodine Ševarliću podržavate uvaženu profesorku kada kaže, citiram "Gavrilo Princip je terorist, a ne atentator", završen citat. To gospodine Ševarliću piše samo u austrijskim i nemačkim udžbenicima. Profesorka Stojanović se zalaže, citiram, "da se Srbija odrekne Kosova i Metohije i Republike Srpske", završen citat. Znate, gospodine Ševarliću po Ustavu i po Krivičnom zakoniku gde bi spomenuta profesorka trebala danas da boravi? U buvari. Znate šta je buvara, u zatvoru, da ne kažem po Kaznenom zakoniku Knjaza Miloša kako bi završila. Dalje, ako branite te profesore, ona je izjavila i ovo, citiram, "najveći problem Republike Srbije je to što je pobedila u ratovima", završen citat. Znate šta to znači, da je trebalo biti fašistički gubitnik Srbija. Uvažena profesorka, verovatno i vi kada je branite i to ne samo nju, ne zna da je pobednički i oslobodilački, slobodarski duh srpskog naroda sastavni element srpskog nacionalnog identiteta i to je ono što nas je vekovima održalo. " Da li vi, gospodine Ševarliću, branite prof. Stojanović koja je 19. jula 2018. godine, izjavila, citiram – da su danas na vlasti u Srbiji elite koje su napravile rat, pa u njihovom interesu je da se zaboravi odgovornost? Završen citat. Ona ne zna, a verujem da vi znate da su rat izazvale SAD, EU, Vatikan, u prvom redu i Nemačka. Nema ni jednog istoričara, valjanog, na zapadu koji ovo danas ne tvrdi što ja kažem. Ne samo to. Da li vi branite gospodina Jovu Bakića, koji je dao master rad studentu, citiram – ulogu „Pink-a“ i „Hepi-ja“ u stvaranju i reprodukovanju kulta vođe i analiza sadržaja gostovanja Aleksandra Vučića u emisijama „Teška reč“ i „Ćirilica“? Završen citat. Vi ste profesor Univerziteta, da li je ovo mešanje politike, ova tema u nastavi? Koje je dao pomenuti profesor sociološke izvore, a koju literaturu? To je isto kao da sam ja dao svom studentu ovakvu temu – uloga Filozofskog fakulteta u Beogradu u stvaranju i reprodukovanju kulta neznanja, intelektualnog prostakluka i diletantizma i analiza izbora po treći put docenta dr Jove Bakića. Uvaženi dr, docent po treći put, Bakić izjavio je za predsednika Vučića, citiram, 17. januara 2014. godine – Vučić je izmećar Angele Merkel. Završen citat. Da li to podržavate? To je isto kao da ja sada kažem – docent dr Bakić Jovo je najobičniji govnar Bila Klintona, Dragana Đilasa i Vuka Jeremića. Šta bi bilo da sam ja to rekao, a nisam rekao? Zamislite Jovu Bakića kada kaže, 15. januara 2015. godine, citiram – Vučić može povesti na tv duel i Malog i slinavog. Završen citat. E, ja mu preporučujem da sve ove citate koje večeras govorim, i one koje nemam vremena da izgovorim, uokviri u jednu fasciklu i da svakoga dana se podseti listajući u radnoj sobi na svoje naučno dostignuće – demokratsku i civilizacijsku kulturu. Još jedan put, svaka čast Filozofskom fakultetu u Beogradu, ali pojedini profesori su zalutali. Završen citat. Poštovani građani Srbije, to je ono što sam ja rekao. Nisam pretio smrću nikome. Žao mi je što pokretači inicijative „ Sto pet od pet miliona“ podržavaju ovakve profesore u svojim redovima i što su se svrstali u ovakve profesore. Poštovani građani, vi presudite ko je govorio istinu. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite, koleginice Jovanović.
Hvala. Ovaj predlog koji imamo danas od novoformirane stranke „Moderne Srbije“ i ovlašćenog predstavnika Tatjane Macure da se poslanici koji su bili u pokretu „Dosta je bilo“, i sa te izborne liste izabrani, razreše dužnosti članova i zamenika Odbora je legalizovanje korupcije i najbrutalnije krađe mandata u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Bila sam član verifikacione komisije, 3. juna 2016. godine, kada je konstituisan ovaj saziv. Na osnovu izveštaja RIK izvršili smo verifikaciju 250 poslaničkih mandata onih političkih stranaka, koalicija, izbornih lista koji su osvojili mandate. Naravno, mi smo tada reagovali i rekli vam da će vam se obiti o glavu što ste Boška Obradovića, Sandu Rašković i tu čitavu kliku preko Skota uveli, odnosno na njegovo insistiranje, u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Sad, evo, tri godine i nekoliko dana posle toga mi imamo situaciju da je preko 30 narodnih poslanika prebeglo, dakle ukralo, otelo mandate listama sa kojih su izabrani i završili po nekim drugim poslaničkim grupama. Tako je danas ovaj predlog gospođe Macure, koja predstavlja tu tzv. stranku nešto što nikako ne sme Narodna skupština Republike Srbije da prihvati. Najpre, pošto ih tako i potpisujete i prihvatili ste ovakav akt te novoformirane stranke koja nije učestvovala na izborima, da kažem koju reč i kakva je to stranka. Oni su formirani krajem decembra prošle godine ujedinjenjem nekog pokreta „Centra“ i „Socijaldemokratskog saveza“. Interesantno ko je u predsedništvu, odnosno potpredsednik te novoformirane stranke koja nije osvojila ni jedan jedini glas na izborima – Nebojša Leković, svima dobro poznat kao desna ruka Dušan Mihajlovića, a potpredsednik Nove demokratije – pokret za svoj džep, znate vi to, gospodine Arsiću, te male partije koja je uvek ucenjivala i SPS i Jugoslovensku levicu, jedno vreme, krali i otimali na sve strane. Leković, jedan od najbogatijih ljudi iz tog vremena po osnovu takvog svog delovanja. E sad, vi vidite. Vi sad hoćete jednoj, toj, novoformiranoj stranci, koja jedino što ima u svom programu je da se, kako je to rekla Macura, zalaže za nekakvo preduzetništvo, otmete mandate jednoj poslaničkoj listi i date im mogućnost… Znate, mi imamo situaciju kao 2001. - 2002. godine, kada je Nataša Mićić, jer ovde se polazi od toga da poslanička grupa DJB, odnosno ta izborna lista više nema koga i nema mogućnosti da da nekoga sa svoje liste da bude izabran, jer su ovi preoteli te mandate kada smo imali sličnu situaciju i kada je ona rekla: -Evo, od sada Narodna skupština Republike Srbije ima 243, ili 248 kako je rekla, poslanika. Posle toga je Narodna skupština imala 308 poslanika, jer su napustili sednice, odnosno vratili svoje mandate poslanici DSS, a oni uveli druge, a da ovima nisu verifikovane ostavke. Da ste poslušali nas, Srpske radikale, u oktobru prošle godine, a insistirali smo od početka na tome da se donese novi poslovnik o radu i da ste prihvatili predlog koleginice Radete o izmeni Zakona o izboru narodnih poslanika, koji treba da vam bude putokaz za sledeće izbore, mi ne bismo došli u ovi situaciju, čak je i sama, predsednik Skupštine, Maja Gojković u oktobru prošle godine rekla: „Evo, za nekoliko dana pristupićemo izmeni Poslovnika Narodne skupštine i više neće biti moguće da ti razni preletačevići idu iz jednog u drugi poslanički klub“. Valjda ste trebali da poslušate nas koji smo vam rekli da je to što su poslanici izabrani po proporcijalnom izbornom sistemu, kao ključnom segmentu političkog sistema u Srbiji gde su stranke te koje određuju, jer su na njihovim listama izabrani. A, lepo vam Ustav član 102. stav 2. daje za pravo da tako upodobite i Poslovnik Narodne skupštine. Takve stranke su te koje određuju ko su njihovi narodni predstavnici, jer mi imamo čist proporcijalni sistem, a nemamo nekakav većinski sistem, pa da se oni tako ponašaju. Vi to niste poslušali, i zato danas hoćete na ovakav način da legalizujete još jednu krađu mandata. Mi to govorimo principijelno, ali tada kada ste uveli Boška Obradovića na pritisak Skota u Skupštinu da vam je to još jedan latentni problem i pokazalo ste da ni tu niste imali dovoljno hrabrosti da reagujete u skladu sa Ustavom i Zakonom kada je taj jedan poslanik tako ubačen u Skupštinu, bez da ima dovoljan broj glasova pokušao državni udar u Srbiji. Ovde se polemisalo od jutros o tome kako je to rešeno u nekim drugim parlamentima, pa eto – ne dam nam EU, a mi to moramo da slušamo. Vraćali ste se na ukidanje blanko ostavki 2011. godine, i ono čuveno tumačenje Ustavnog suda koji je pokazao da je pod političkim pritiskom doneo svoje takvo tumačenje, a koje je u direktnoj suprotnosti sa ovim što piše u članu 102. onda se polemisalo od jutros o tome – Ne možemo. Eto, vi Srpski radikali ste protiv ulaska u EU. Vama je lako da vi sad kažete da ti poslanici i treba da ostanu u toj poslaničkoj grupi ili da im se oduzmu mandati. To uopšte nije tačno, znate, jer i u svim drugim zemljama koje su čak članice EU, ti pritisci, ucene, samo važe za Srbiju, kao što na ucenjuju po pitanju KiM, i svega drugog, eto, tako vas ucenjuju i po ovom pitanju. Rešenja su, zapravo drugačija. U štampi su se stranke dogovorile da uopšte ne primaju preletače, a to je retkost da se tamo desi. Dakle, nijedna politička stranka tamo neće da primi u svoje redove nekoga ko je promenio politički dres i došao iz neke druge partije. U Portugaliji po Ustavu Portugalije, ako poslanik napusti stranku i učlani se u drugu, ostaje, što je normalno, bez poslaničkog mandata. Kako on može da uzme mandat stranke na čijoj listi je izabran, i kakav god da je, i kombinovani neki izborni sistem, ako je on izašao pod imenom te političke stranke. U Bugarskoj, Švedskoj, poslanik koji napusti jedan poslanički klub ne može da uđe u drugi, a vi ste primali, upravo vi, i takve poslanike, kao što su radili i drugi. I, sad je neverovatno, ako dolazimo do toga da mi imamo takav izborni sistem i da imamo ovakav Poslovnik, odakle to pravo Tatjani Macuri, odakle izlazi nemate čitavog dana odgovor, počela je koleginica Radeta sa tim raspravu zasedanja Skupštine, odakle njoj pravo po Poslovniku, bilo kakvo pravo, da ona sada predlaže ovakvu izmenu. Hajmo, da nije iz te problematične grupacije koja se raspala na sve strane tog Radulovićevog pokreta, hajde da pođemo od toga da je to uradio, koji dolazi ponekad na sednice Skupštine, Veroljub Stevanović, on ima svoju stranku koja je registrovana i čije je sedište u Kragujevcu. Zamislite sada da je on smislio i da dođe i da kaže – evo, ja sad imam njih petoro, ja i još njih četvoro, ajde dajete mi da menjam članstvo u odborima. Kakva je to sada hipokrizija u političkom sistemu Srbije, ako su izbori ti koji su centralno pitanje. Ovo sada nije ništa dnevno-politički, ovo da li je rekao Boško to, šta radi Đilas i njegova klika, mahinacije i pljačke Vuka Jeremića. Dajte, ozbiljno pristupite ovom pitanju. Nije vam ni sada kasno. Evo, sada ćemo imati do kraja ove vanredne sednice od 1. oktobra ponovo redovno zasedanje, ajte prihvatite jedini način da izađemo kao Srbija iz ovakve situacije, to su izmene i dopune Zakona, odnosno Zakona o izboru narodnih poslanika, koje je predložila SRS. Evo, ima dovoljno vremena, radimo tokom čitavog jula meseca, nema veze, zašto, mi ćemo da se odazovemo i daćemo svog predstavnika da uradimo novi Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije. Dakle, sve su to pitanja koja ste vi preskočili tek tako, a sada je vama dnevno-politički potrebno da imate ovu stranku tzv. moderne Srbije, u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Nemojte sebi samima da činite medveđu uslugu, zato što oni sada dolaze i normalno je, da svi poslanici ovde da traže mesto za dijalog, i mi radikali to najviše volimo, da se ovde sučeljavamo, da iznosimo svoja mišljenja, argumente i da pred tim argumentima pokosimo svakog političkog protivnika. Ali, vama je to u ovom trenutku dobro, pa odjednom, ajde sad jedan takav predlog koji nikada nikome u normalnoj situaciji ne bi mogao da padne na pamet. Pokušavali ste to da obrazlažete čitavog dana tim izgovorima da ovih više nema, da su se oni formirali, i eto, oni sada to hoće. To je nemoguće. Vi kršite izbornu volju birača, u bilo kom tom radnom telu, u skupštinskom odboru, u međunarodnoj delegaciji, svaki taj koji je predložen ovako na način kako je to uradila Tatjana Macura, je nelegitimni predstavnik Narodne skupštine Republike Srbije. Zbog toga vas pozivamo da ovaj predlog povučete iz procedure, odnosno, sada to više nije moguće, o njemu raspravljamo, ali da u danu za glasanje, da glasate o tome. Vi znate da je to normalna demokratska procedura da u skladu sa osvojenim mandatima, to je uvek bilo i poštovalo se, svaka politička stranka ima pravo preko svog poslaničkog kluba, a ne izmišljenog poslaničkog kluba, da predloži proporcionalno broju glasova svoje predstavnike. Vi ste čak išli toliko drsko prilikom formiranja ovog saziva Skupštine, da ste prenebregli činjenicu da je SRS najveća opoziciona stranka, pa nama niste dozvolili da imamo nijedno predsedničko, zameničko mesto. Problema je bilo prilikom formiranja tih međunarodnih tela. Ali, već kad je sve to prošlo, učinite to da bar spasite koliko, toliko obraz Narodne skupštine Republike Srbije i ne dozvolite da se ovakav predlog izglasa.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milimir Vujadinović.
Hvala predsedavajući. U korenu, tj. na početku samog ovog predloga, su politički događaji iz nešto, da kažem bliže prošlosti, i vezani za onu čuvenu političku opciju DJB i poslaničku grupu u ovom uvaženom domu. Sa njihovim nesretnim liderom, moram tako reći, Sašom Radulovićem, koga je Srbija već po malo zaboravila, i sa tom čitavom poslaničkom grupom koja je, prosto, nestala sa političke scene u Srbiji. Zašto je to tako, dosta razloga je rečeno. Moj kolega Aleksandar Martinović je rekao da, podsetila me na onu Njegoševu „što se grbo rodi ni vrijeme ne ispravi“ i to jeste jedan od razloga, ali su mi pale na pamet i reči čuvenog nobelovca Ive Andrića, koji je dobar deo svog života proveo u ovim klupama ovde, čini mi se da bi ga pomalo bilo sramota kad bi mogao da vidi ko danas sedi u njegovoj klupi. Još je on rekao – da je zarazna i razorna moć laži. U ovom slučaju zarazna i razorna je bila za one koji su, i čije delovanje je počivalo na lažima, razorila je onoga koji je sav u laži govorio i iznosio i na predsednika države Aleksandra Vučića i na njegovu porodicu, i na njegov rad, i na rad SNS. To je samo opomena i znak da istina uvek dostižna i da onaj čije delovanje počiva na lažima, obično tako i završava, tj. na način kako je završila ta famozna poslanička grupa i njen lider. Najbolji čuvar istine u Republici Srbiji je narod i on je nabolje zna i ceni. Ako već govorimo o RIK, o izborima, narod istinu najbolje oceni na izborima. Nije to drugačije u bilo kom delu Srbije, tako je i narod u Subotici, znao ceniti, bez obzira na laži koje danas i u nekom proteklom periodu opozicija danas oličena u nekoj novoj grupaciji na čelu sa Boškom Obradovićem, Vukom Jeremićem, Draganom Đilasom i njihovim poltronima na lokalnim nivoima, bez obzira na laži koje iznose, narod istinu ceni na pravi način. Bez obzira na količinu laži koje iznose i na gradonačelnika Subotice, gospodina Labana i na predsednika države i na SNS i na sve ono što radimo, juče je narod dao jednu ocenu na izborima za mesne zajednice gde se nisu mogli sakriti, pre svega, rezultati rada svih do sada nabrojanih. Evo, ocene, molim vas da pogledate, pobeda SNS u 35 od 37 mesnih zajednica u Subotici osvojenih 442 mandata u savetima mesnih zajednica, od ukupno 501 mandata, 88% od ukupnog broja mandata u savetima mesnih zajednica. Kaže naš narod – sunce se dlanom začepiti ne može. Ne može niko sakriti rad i predsednika države i Vlade i lokalnih vlasti u Subotici, a ja ću iskoristiti priliku da čestitam kad već govorimo o RIK, da čestitam građanima Subotice na izboru, a nama iz SNS i našim partnerima ovo će sigurno biti podstrek i obaveza, da i u budućnosti nastavimo da radimo u interesu i Subotice i građana Republike Srbije, u celini. Hvala vam.
Zahvaljujem. Sada određujem redovnu pauzu. Sa radom nastavljamo u 15,00 sati.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Reč ima dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, današnja rasprava na temu regulisanja personalnog sastava različitih skupštinskih odbora i Republičke izborne komisije otvorila je malo širu raspravu na temu odnosa u Narodnoj skupštini, odnosa između političkih stranaka, različitih parlamentarnih grupa, odnosa prema Poslovniku Narodne skupštine, prema izbornim zakonima itd. Sve ono što smo slušali tokom današnje rasprave jeste važna tema i bitno je za građane Srbije da razumeju i zbog toga kako doživljavaju našu Narodnu skupštinu, da razumeju dobro pod kakvim uslovima Narodna skupština radi, sa kojim sve dilemama mora da se izbori i na koje načine mi posmatramo moguće ispravne odgovore, odnosno prava rešenja. Ono što se neposredno tiče današnje rasprave, a što jeste bilo usmereno prema poslaničkoj grupi SNS, koja jeste najbrojnija u parlamentarnoj većini, a i prema ostalim članovima parlamentarne većine jesu sledeće zamerke. Postavljeno je pitanje na koji način se mi odnosimo prema drugim poslaničkim grupama, ima li želje da taj odnos bude korektan, da li se taj odnos zasniva na zakonu, na Poslovniku ili na nekoj drugoj vrsti interesa. Konačno, da li se on tiče uvažavanja izborne volje građana ili je reč o kršenju te volje građana, da li je popuna ovih odbora, radnih tela Narodne skupštine organizovan na već ispravan način, kako smo se mi prema tom pitanju odnosili kao poslanička grupa i kakav će odnos biti pokazan kada se mi budemo izjašnjavali o različitim predlozima koje imamo na dnevnom redu. Neki od tih predloga dolaze od strane poslaničkih grupa koje, čak i ljudi, koji su ovu vrstu kritike na naš račun izneli i smatraju nespornim. Međutim, postoje predlozi od strane onih poslaničkih grupa o kojima se diskutovalo danas, koje su danas, u ovom trenutku dok mi o ovome raspravljamo, utvrđene pod različitim imenom u odnosu na one prve dane po konstituisanju ovog saziva i početka rada Narodne skupštine, odnosno od juna 2016. godine. Svi znamo koliko je tu bilo velikih, drastičnih promena, kada je reč o, pre svega, onim redovima koje čine narodni poslanici predstavnici bivšeg režima. Danas je zaista teško, eto, i nama koji se nalazimo u Narodnoj skupštini, koji smo ovde svaki božiji dan od ujutru do uveče, da kažemo da se precizno sećamo svega i kako je to išlo, koje su poslaničke grupe sve doživljavale metamorfozu, koje su sve menjale imena, sastav, ko je tu gde lutao, kome je politički pripadao, pa odustajao, onda govorio sve najgore i najstrašnije o onima sa kojima je delio klupu do pre dan ili dva, nalazio nove prijatelje, partnere, sponzore, ako želite, i patrone, pa opet menjao mišljenje nakon sedam ili 15 dana. Mnogi su se toliko puta selili da je danas zaista teško reći precizno gde se nalaze, koga uopšte predstavljaju i kakve to sad veze ima sa ovim teškoćama o kojima mi govorimo i na ovoj sednici. Naravno, naša je želja, naš cilj od početka ovog saziva, kažem, nas iz SNS, da odnosi u Narodnoj skupštini budu uređeni na dobar način, da mi, pre svega, imamo onaj nivo korektnosti u međusobnom ophođenju koji je neophodan za jedan dobar parlament i jednu za sve razumljivu i prihvatljivu demokratiju. Što se tiče naše poslaničke grupe, ta vrsta odnosa je, mislim, vrlo jasno pokazana, bukvalno od prvog dana našeg zajedničkog rada u ovom sazivu. Kada smo konstituisali te odbore po prvi put, i ne samo te odbore, kada smo se bavili organizacijom Narodne skupštine u ovom sazivu, smatram da smo mi kao poslanička grupa pokazali apsolutno korektan odnos. Moram da podsetim, pošto je i to često jedna od tema, da smo mi kao parlamentarna većina nosioci pojedinačne većine i u okviru svakog od skupštinskih odbora. Dakle, kada se negde bira rukovodstvo odbora, bilo predsednik, bilo zamenik predsednika, to se onda uvek učini tako što i mi u toj odluci učestvujemo, mi iz SNS, naše poslaničke grupe ili mi iz parlamentarne većine i od samog starta smo zauzeli stav - hajde da se dogovorimo, korektno da se dogovorimo na nivou onoga što predstavlja dobar parlamentarni dijalog, da pronađemo zajednička rešenja, tako da najširi mogući broj poslaničkih grupa bude tim rešenjima zadovoljan i kao rezultat te vrste pristupa i tog parlamentarnog dijaloga Narodna skupština je početkom ovog saziva izabrala, čini mi se, ukupno što predsednika, što zamenika predsednika iz onih poslaničkih grupa koje nisu članice parlamentarne većine ni na koji način, više od deset. Mislim da je jedanaest takvih lica bilo na samom početku saziva, što predsednika različitih odbora, što zamenika predsednika odbora. Još jednom, u tome smo glasanjem učestvovali mi iz parlamentarne većine. Da nismo pokazali tu vrstu sluha ne bi ni bilo moguće izabrati nikoga od tih ljudi. To je valjda potpuno jasno. Treba imati na umu da ne postoji nikakva proceduralna obaveza, da Poslovnik ne definiše bilo kakvu obavezu da neko ko pripada bilo kojoj opozicionoj grupi, bez obzira na njenu veličinu, važnost koju realno ima, koja se meri kroz izborni rezultat ili koju pridaje sama sebi, nije to uopšte važno, kako god da se zove, kom god polu u političkom spektru da pripada, ne postoji nikakva proceduralna obaveza da nekome pripadne mesto zamenika, predsednika ili predsednika nadležnog odbora. To je uvek bilo i uvek će biti stvar parlamentarnog dijaloga i tako je i u ovom sazivu. Dakle, tu vrstu širine mi jesmo pokazali. Informacija koja nije tajna, o njoj smo mi govorili takoše javno, između ostalog i kada smo raspravljali o ovom stvarima ranije, je da je tih mesta za predstavnike različitih opozicionih parlamentarnih grupa moglo biti više. Moglo je biti više i to na naš predlog, a nije ih bilo više samo zato što nije postojala sa druge strane volja da se oko tih predloga saglasimo. Konkretno, danas je izrečena zamerka da SRS nije dobila mogućnost da predsedava ni jednim skupštinskim odborom i treba da zna javnost da to nije tako zato što smo mi rešili da ne može i mi rekli da ne damo. Naprotiv, postojao je predlog s naše strane upućen da jedan skupštinski odbor predvodi predstavnik SRS. Sa druge strane, nije postojala saglasnost, nisu se slagali sa tim predlogom i to je razlog zašto nisu rukovodili jednim skupštinskim odborom važnim, ja smatram da je svaki važan od samog početka. Isti takav predlog postojao je i za jednu međunarodnu delegaciju i ista vrsta odgovora sa druge strane. Dakle, ne treba sumnjati u našu volju. Sa druge strane, niko se nikada nije postavljao, kao da je Narodna skupština, kada je reč o ovoj vrsti personalnih rešenja, super market, pa da se svako poslužuje shodno onome kako voli, nego je stvar dogovora ili ga ima ili ga nema. Ako ga nema, ništa strašno, što se kaže, život ide dalje, radimo, funkcioniše Narodna skupština. Ako dogovora ima, onda ima i rešenja. Među tih 11, rekao bih što predsednika, što zamenika predsednika različitih odbora Narodne skupštine, bila su različita rešenja i sada su. Ne treba, pri tom da neko slučajno pomisli da nisu važni ili toliko važni zamenici predsednika različitih odbora. Mi smo u jednom trenutku, tokom ovog saziva, čak imali i činjenično stanje da dvoje zamenika predsednika različitih odbora, praktično upravlja radom tih odbora, zato što se dogodilo da u tom trenutku, negde je to trajalo nešto duže, negde nešto kraće, nema predsednika odbora, zato što su ljudi koji su se nalazili na tim mestima, rešili da više ne budu narodni poslanici, o tome obavestili Narodnu skupštinu i otišli da se bave nekim drugim dužnostima. Ništa sporno, ali tada su zamenici predsednika i to, čini mi se u jednom slučaju u Odboru za zaštitu životne sredine, to je bio zamenik predsednika iz DS, a u drugom slučaju u Odboru za zaštitu ljudskih i manjinskih prava, takođe je reč o zameniku predsednika kog je predložila DS, rukovodili radom odbora. To je, inače i dalje slučaj, ja mislim da još uvek nije izabran novi predsednik tog skupštinskog odbora. Ali, dakle, postoji apsolutno dovoljno prostora da ti ljudi daju svoje predloge, kada se oko toga uspostavi neka saglasnost i mi nikada nismo imali problem da bilo kakav predlog oko koga se dogovorimo i podržimo. To je pokazatelj koliko je osnovano ili nije osnovano zamerati nam, znate već šta pričaju, svakoga dana, papagajski ponavljaju, što ovi predstavnici Đilasa, što ovi Jeremićevi, za koje naravno niko više ne može da utvrdi, gde su, šta su, kome pripadaju, a nisu bili predstavnici tih ljudi na izborima, jer na izborima nisu učestvovali pod tim kapama, ali govore kako smo mi strašni diktatori, kako mi nekoga uvek proganjamo, kako je Aleksandar Vučić najveći autokrata na svetu, kako je, znate čime ga sve i sa kim ga sve porede, Hitler, Musolini, Pinoče. Mi smo svi fašisti i ne mogu da se dogovore da li smo veći fašisti ili nacisti, jesmo li SS odred ili koji smo đavo. Ali, kao što se vidi i to su činjenice, to dakle zna svako ko je te stvari pratio i ko hoće da se potrudi da te podatke proveri. Mi smo uvek želeli da imamo korektan odnos sa svima. Što su nam na ovaj način vraćali, to mnogo više govori o njima. Međutim, to je činjenično stanje. Između ostalih, za predsednika odbora, u ovom sazivu i to Odbora za evropske integracije, bila je izabrana i Marinika Tepić, u tom trenutku na predlog poslaničke grupe LSV, kojoj je pripadala, sa kojom je izašla na izbore, te je tako uopšte postala narodni poslanik. Gde je ona sada, kome pripada, ja nisam siguran da i ta gospođa uopšte zna, ali to nije važno. Mi se nikada nismo mešali u personalne predloge. Ko je želeo da u ime svoje poslaničke grupe predloži nekoga, od nas nije dobijao nikakav komentar, zamerku, primedbu, nikada nam nije na pamet padalo da se time bavimo, suvereno je pravo svake poslaničke grupe da da predlog u svoje ime. I nije, dakle, postojao problem da Marinika Tepić, u tom smislu sarađuje sa parlamentarnom većinom, to su mnogi verovatno i zaboravili, to je bilo pre dve godine, otprilike, u odnosu na današnji dan, mada je bilo teško zaboraviti neke detalje tog predsedavanja, između ostalog Marinika Tepić je pokazala koliko uspešno vodi taj odbor i onda kada je predsedavala onom sednicom, na kojoj je Devenport pokušavao da predstavi jedan svoj izveštaj. Tada je, onda pokazala koliko je u stanju da rukovodi na bilo koji način. Tako da, ako se po nečemu sećamo tog predsednikovanja koje je trajalo izvesno vreme, eto ja ga pamtim po tom detalju, između ostalog. Što se nas još jednom tiče, sve oko čega se dogovorimo a podrazumeva dogovor kao osnov za bilo kakvo rešenje, uvek je bilo apsolutno poštovano sa naše strane. Poslanička grupa koja je bila predmet interesovanja zbog predloga da se na određeni način sada regulišu pitanja u sastavu ovih odbora, to je poslanička grupa ili poslaničke grupe ili kako bi to sada bilo pravilno imenovati, zaista je teško da se čovek izrazi uz sve te silne promene, Saše Radulovića. To su oni iz "pokreta" kako sebe zovu, "Dosta je bilo", koji zaista jesu učestvovali na izborima kao grupa građana, pri čemu su registrovani kao udruženje građana. Onda su sami sa sobom neke sporazume o saradnji potpisivali da bi prebacivali novac. Sećate se svi tih priča. Grupa građana, sa udruženjem građana i niko na kraju ne zna gde su završavali silini novci koje su dobijali, između ostalog i na konto toga što su imali neke svoje predstavnike u Narodnoj skupštini, a kako se to kretalo sa kampanjskim novcem, to su tek priče i raznorazna predanja o kojima je teško danas premotavati film unazad, niti to mi uopšte treba da radimo. Što se tiče njih, to je jedan vrlo rečit primer kako nam se uzvraćalo na, sa naše strane, korektan odnos. Sećate se svi sigurno samog početka ovog saziva. Dakle, da bi se izašlo u susret različitim predstavnicima opozicije, a u stvari redom sve bivšeg režima u tom konkretnom slučaju, ali eto, da ih nazovemo onako kako oni vole da nazivaju sami sebe, mi smo tada i to na nivou najšireg mogućeg dogovora, na nivou dogovora svih poslaničkih grupa, prihvatili da se u ovom sazivu drugačije definiše broj potpredsednika Narodne skupštine. Isti procenat na izborima imali su i ti Radulovićevi, kojih izgleda nema više ili ih ima u različitim oblicima, pa mi sada o tome raspravljamo koji je pravi i DS i da bi i jedni i drugi bili zadovoljni, sve se poslaničke grupe dogovore da bude sedam potpredsednika Narodne skupštine u ovom sazivu i postigne se dogovor na nivou predsednika poslaničkih grupa. Dođemo mi u ovu salu, stavimo taj predlog na glasanje i svi glasaju za taj predlog, dakle, još jednom, predlog koji je tako definisan da bi se izašlo u susret različitim predstavnicima bivšeg režima, ljudi koji nam ne misle ništa dobro i to svi znaju, ali, eto, pokazujemo koliki smo strašni diktatori time što hoćemo da im omogućimo da imaju svako po potpredsednika Narodne skupštine, kad već imaju isti procenat. I Radulović prekrši dogovor, na prvom glasanju, koje se ticalo njihovih interesa i želje svih drugih poslaničkih grupa da njihovom interesu izađu u susret zato što pokazujemo određeni parlamentarizam, on glasa protiv. On pokušava da na konto dobre volje svih drugih, tada, prvog dana, napravi brutalnu, rekao bih zlobnu, političku propagandu, da pokrene kampanju na temu - Mi smo svi zla partokratija i mi svi hoćemo da povećamo broj potpredsednika Narodne skupštine, ne znamo zašto, a on je jedini pravedan na strani sila dobra i on će jedini da bude protiv toga, protiv onoga što je sam tražio i protiv onoga za šta su se svi saglasili da je u redu što se tiče odnosa između poslaničkih grupa, da nije sporno i da hoćemo da prihvatimo. Od tog dana je bilo jasno kakvu vrstu odnosa mi možemo da očekujemo s te strane, dakle od strane predstavnika bivšeg režima. To je bilo sve vreme nekorektno, nefer, bilo je poprilično prljavo. Bilo je toliko prljavo da sam ja siguran da će one stvari koje su što Saša Radulović i svi koji su na samom početku ušli u Dom narodne skupštine, ali i predstavnici DS i ovi koji su danas Đilasovi, danas Jeremićevi, koji su danas Dveri ili nisu Dveri, ne znam šta su ti ljudi, ali nije važno, dakle sve ono što su oni radili, kako su se ponašali, kako su govorili, pisali, saopštenja pravili i o gospođi Maji Gojković, predsednici Narodne skupštine i Aleksandru Martinoviću, našem predsedniku poslaničke grupe i o zameniku predsednika poslaničke grupe "Pokret socijalista - Narodna seljačka stranka - Ujedinjena seljačka stranka" gospodinu Rističeviću, i kako su se ophodili prema Marku Atlagiću. Sve to i dan-danas rade, svi oni zajedno, što u Narodnoj skupštini, na konferencijama za štampu, preko svojih medija, televizija, novina, dnevnih, nedeljnih, kako god hoćete, to će sigurno ući u anale. Dakle, tu vrstu odnosa, ja ne mogu da se setim kada smo mi imali u Srbiji, a to je njihov odgovor na našu želju da budemo korektni, pri čemu, još jednom, nama apsolutno nije važno kako se oni zovu, nije nam važno kakve imaju međusobne odnose, ne zanima nas da li su se međusobno svađali ili nisu. Mi samo želimo da ispoštujemo neke stvari koje se tiču i o tome mi raspravljamo danas, sa jedne strane, formalnih pravila. Dakle, onoga što definiše zakon i što definiše Poslovnik. S druge strane, nekih, da tako kažemo, moralnih etičkih pitanja, dakle, za ona pitanja koja nisu definisana strogim pravilima, šta smatramo da bi bilo ispravno, sa te etičke strane. S treće strane posmatrano šta ima bilo kakvog smisla i bilo kakve logike. Dolazimo na pitanja koja su bila danas upućena nama. Da li poslanička grupa, koja se sada naziva Stranka moderne Srbije, ima pravo da iznese bilo kakav predlog, s obzirom da nisu ušli u Narodnu skupštinu pod tim imenom i da li mi zbog toga što stavljamo to uopšte na dnevni red imamo neku potrebu da njih imamo u Skupštini? Drugo pitanje koje nam je upućeno - da li mi time kršimo volju građana? Treće bi verovatno bilo - da li je to odgovarajući odnos prema mandatima? Što se samih mandata tiče, to je u stvari najjasnije u celoj priči. Dakle, time se mi apsolutno nikada bavili nismo. Na onaj način na koji je to regulisano rasporedom ljudi na izbornim listama, na taj način se i realizuje, da tako kažem, tokom čitavog ovog saziva. Kada neko iz bilo kog razloga prestane da bude narodni poslanik, on biva zamenjen prvim sledećim sa svoje izborne liste. Da, istina je da poslaničke grupe po našem Poslovniku daju predloge i da na osnovu sastava tih poslaničkih grupa i njihovog broja članova, Poslovnik kaže mi treba da popunimo radna tela Skupštine. Dakle, to je pitanje sastava. Pitanje predsednika, zamenika predsednika je druga stvar. Danas bi zaista teško bilo reći - a na šta bi ličilo to da smo se mi sve vreme rukovodili nekim prostim proporcijama bez želje da uopšte razmišljamo o tome da li neko nekoga zaista realno predstavlja ili ne. Pa, svaki put kada bivši režim se posvađa međusobno i napravi neku poslaničku grupu, pa brže bolje naprave zahtev da se izvrši izmena sastava različitih odbora, mi to prihvatali i glasali za to, sve poslaničke grupe, kao što je danas rečeno, bez ikakve rasprave za sve predloge. Mi bismo onda verovatno na svakoj sednici, ali bukvalno svakoj sednici, imali neku izmenu i zbog toga što se oni međusobno svađaju i zbog toga što oni više ne mogu da odluče kome pripadaju, da li danas DS, a sutra su malo samostalni, pa su se udružili i napravili neku grupu, pa prekosutra došli kod Đilasa, pa dan kasnije otišli kod Jerimića, pa se vratili nazad Saši Raduloviću i tako dalje u krug, mi bismo svaki božji dan morali da usvajamo neke njihove predloge i više niko ne bi znao kakav je sastav na primer, kog skupštinskog Odbora. Ono što ima smisla, ja se u tom pogledu slažem sa svim što je danas izrečeno, treba voditi računa o tome ko jeste realni predstavnik onih ljudi koji su se izjasnili u proleće 2016. godine i glasali, dakle, ko je te neke glasove i tu podršku dobio. I mislim da smo se i u tom pogledu ponašali korektno. Listom smo uvažavali sve one predloge koji dolaze iz poslaničkih grupa koje jesu nastale na osnovu rezultata tih izbora, neposredno nakon završetka tih izbora, odnosno početkom ovog saziva. Nismo uopšte ulazili u to kakvi su njihovi odnosi. Svaki predlog koji da poslaničke grupa koja je nastala na taj način, mislim da su sve druge poslaničke grupe prihvatale bez ikakvog upuštanja u sadržaj tog predloga. Danas kada pričamo o ovima koji se zovu SMS i o Saši Raduloviću, mi imamo tu zanimljivu situaciju da ta originalna poslanička grupa pod tim imenom pod kojim je formirana više ne postoji. I vi ste sigurno videli kako izgleda obrazloženje ove poslaničke grupe SMS, zašto oni upućuju predlog uopšte da se na bilo koji način promeni sastav tih Odbora. Oni tvrde da su oni imaoci kontinuiteta sa tom njihovom prvom zajedničkom poslaničkom grupom. To oni kažu. Ko to hoće da prihvati, može, ko neće, ne mora. Još jednom, mi prema tome apsolutno nikakav emotivni odnos nemamo. Ali, zaista ne postoji više nijedna poslanička grupa koja se zove onako kako su se zvali svi na početku – Dosta je bilo. Saša Radulović više nema poslaničku grupu nikakvu. Da li ima podršku još jedne poslanice ili možda postoji neko treći ili ne postoji, ja zaista ne znam, ali oni koji su potpisivali tu vrstu zahteva, više po Poslovniku ne mogu ni na koji način da utiču, a mi imamo i dalje mesta poslanika u različitim odborima koja su definisana na osnovu nekih njihovih, da kažem tako, originalnih ili inicijativnih predloga. Ovi koji se danas zovu SMS, kako god da se zovu, ni to meni zaista ništa ne znači, niti pravim neku razliku u smislu odnosa prema njima i doživljaja koliko smo ili nismo politički neistomišljenici, između njih i ovih ostalih sa kojima su počeli saziv i Saša Radulović i ovi koji su prebegli u Đilasovu poslaničku grupu i onu treću. Meni je to sve isto. Dakle, oni daju predlog da se na drugačiji način izvrši popuna tih odbora. Da li će se zvati SMS ili, kako su se zvali ono u jednom trenutku, slobodni poslanici, samostalni, nije važno, meni apsolutno ništa ne znači. U onom momentu kad su menjali ime, svađali su se međusobno ko može da nosi ime Dosta je bilo, ko ne može. Ali, pošto je postavljeno pitanje da li oni nama na bilo koji način politički odgovaraju, još jednom vrlo jasan, čist odgovor da čujete od mene, apsolutno jednako koliko je to bilo i na početku ovog saziva kad su bili svi zajedno sa Sašom Radulovićem, ništa manje, ništa više. Da mi tu ne vidimo nikakvu razliku, pa evo, jasan vam je dokaz sve ono što se moglo čuti u ovoj sali. U proteklih nekoliko nedelja mi smo raspravljali o različitim zakonima, a oni su se međusobno svađali ko je za to da sluša Đilasovo naređenje da mu je zabranjen ulazak u salu, ko je za to da ipak ne sluša, ko se od Đilasa uplašio, ko se nije uplašio. Tokom jedne od rasprava, značajnih i važnijih, rekao bih, koja se tiče izmena i dopuna Krivičnog zakonika, onoga što se u javnosti često naziva Tijaninim zakonom, ko je, ja mislim, najjasnije govorio upravo o strašnim greškama te poslaničke grupe ili te grupe u bilo kom smislu? Pa narodni poslanici iz redova SNS. Mi smo ih kritikovali, ako treba i ja lično. Podsećao sam na njihovo sramno ponašanje, samo nekoliko meseci unazad, kada su ovde svim poslaničkim grupama, dakle svim, što pripadnicima parlamentarne većine, što drugima, bukvalno na nos nabijali da smo nehumani ljudi, da nemamo razumevanja zato što nismo u tom momentu, zamislite, njihov predlog onako napisan, nije nije bio u skladu sa dobrim standardima kada je reč o regulisanju bilo kakve pravne materije, stavili na glasanje, kaže – bezdušni ste ljudi, kakvi ste to ljudi, gde ste vi, pokažite se, zašto ne uvažavate predlog Fondacije Jurić. Kada je taj predlog pravno pripremljen na valjan način i kada je stavljen na dnevni red, samo zbog toga što smo mi stali iza tog predloga i rekli da ćemo za njega, naravno, glasati, potpuno su zaboravili na svoje reči i na te visoke moralne standarde kojima su kao bili vođeni nekada. Mi smo ih na to podsetili i rekli – vaše ponašanje je besramno, vaše ponašanje je za svaku osudu. O toj grupi, konkretno, o poslanici Macuri i ostalima, govorili smo mi iz SNS, nije niko drugi. I to vam je odgovor kakav je naš odnos prema njihovim političkim stavovima, koliko imamo ili nemamo potrebe za bilo kim. Da li se to promenilo zbog toga što su oni u Narodnoj skupštini ovih dana? Mislim da su i danas ulazili u salu, nisam čuo da su bilo šta rekli. To je, naravno, samo njihova stvar. Ja mislim, ako želite da me pitate za lično mišljenje, da su to uradili zato što su malo pametniji od onih koji su rešili da budu slepi poslušnici Dragana Đilasa, malo pametniji, jer kad pogledate realno, oni ovde imaju baš kao i svi drugi, poprilično širok prostor da kažu šta god misle da treba, da nas kritikuju na sve načine koje oni mogu da smisle, na taj način dođu do uha nekog glasača, pa na taj način možda dobiju neki glas, možda nekog uspeju da prevare, ja to ne znam. Ali, ako nisu u ovoj sali, ako se povinuju žutom tajkunu Đilas Draganu i njegovoj samovolji, neće imati tog prostora. To je elementarna logika da budete ceo dan u prenosu na javnom servisu i da govorite šta god mislite da treba ili da sebi uskratite tu priliku, elementarna logika. Da se nalazim na mestu bilo kakve opozicije, naravno da bih koristio mogućnost da doprem do ljudi i oni koji jesu opozicija i od samog početka ovog saziva najbrojnija opozicija, ja mislim da tu priliku dobro razumeju, dobro razmišljaju u tom smeru i da to na dobar način koriste. Između ostalog, kažem to zato što sam gledao malo ove rejtinge koji se objavljuju u dnevnoj štampi. Oni koji su zaključili da u Narodnoj skupštini treba govoriti, pa na taj način dolaziti do razumevanja birača, ti su u međuvremenu podigli sopstveni rejting. Ovi koji su rešili da ne budu pametni nego da budu poslušni Đilasu, oni su svoj rejting, čini mi se, samo drastično pogubili. Šta je ova moderna Srbija, kako se već zovu, zaključila? Mislim da je zaključila ovo što vam govorim sada. Šta misle ostali? To može da se razume lako, i to čujemo svaki dan. Mislim da nema dana da se ne pojavi negde neka rečenica Zorana Živkovića koji je, takođe, jedan od fantastičnih primera ljudi koji realno nemaju nikakve glasove iza sebe, koji realno nemaju nikakve birače koji ih podržavaju, a koji postaje narodni poslanik već nekoliko saziva, tako što se nalazi na izbornoj listi druge stranke, konkretno DS. Taj čovek naprosto čezne za tim da se vrati u dom Narodne skupštine. To vidite iz svakog njegovog saopštenja, svake izjave za medije. Dođe ovde, recimo, u hol, danas je to, čini mi se, ponovo uradio, pa pričao o tome kako je on strašno zabrinut za istragu povodom ubistva Olivera Ivanovića. Naravno, iskoristio i tu priliku da najbrutalnije napadne ponovo lažima, ponovo uvredama i propagandom Aleksandra Vučića i druge ljude i nije se setio da je zapravo istina da je, ako je neko pokazivao podršku, iskazivao podršku i pružao pomoć Oliveru Ivanoviću dok je bio živ, to upravo Aleksandar Vučić i da su to potvrdili ljudi koji su bili u neposrednom okruženju pokojnog Ivanovića, koji su prisustvovali njegovim susretima sa Aleksandrom Vučićem. Njegova udovica je govorila, recimo, o tome, a ovi koji su strašno zabrinuti za taj slučaj, a govorili su sve najgore o Oliveru Jovanoviću dok je bio živ, oni se ne sećaju da nisu ni znali, verovatno, ko je čovek, ako ne računamo one poput Rade Trajković koja je znala ko je i govorila je za Ivanovića sve najgore dok je bio živ, govorila je da je reč o kriminalcu i prevarantu. Sada ona kao štiti sećanje na njega, sada kada je uz skute Dragana Đilasa. Ovi ostali danas pokazuju tu svoju brigu verovatno time što najgore moguće uvrede izgovaraju na račun njegove udovice, a samo zato što neće žena da prihvati njihov otrovni narativ i da napada Aleksandra Vučića i SNS, jer su oni tako rešili da treba, nego žena ipak govori istinu i stalo joj da tu istinu Srbija čuje, pa je onaj Đilasov Veselinović, između ostalog, vređa svojim saopštenjima, najgore stvari govori o njoj. Nazvao ju je i đavolom i verovatno je odgovarajući pokazatelj kako se sam Đilas odnosi prema tom pitanju. Činjenica je da je pre neki dan, neki su sporazum potpisali, rešio da stavi na svoju listu, da i on može da bude narodni poslanik, ako Đilasu uspe da ušićari neki glas, ako istom konceptu kao što je Živković narodni poslanik u nekoliko saziva. Ovo je bila digresija na temu čime se oni bave, a sve vreme poručuju da su i te kako svesni da to što nisu na sednicama Narodne skupštine ne koristi ni najmanje. Ko je tu izvukao pouku, ko nije, njihova stvar, njihov problem. Što se nas tiče, mi vodimo računa da odnosi između različitih poslaničkih grupa budu korektni i naravno ne očekujemo čuda. Mi smo potpuno svesni da nam se na korektan odnos neće vraćati dobrim, nego ćemo biti predmet najgorih mogućih, najprizemnijih mogućih uvreda, nipodaštavanja, optužbi za sve što čovek može i ne može da smisli, ali to je prosto tako. To je prosto tako, i to je izgleda jedan od usuda parlamentarnog života u Srbiji. Inače, kada smo kod njihovih međusobnih odnosa, verovatno je najveći greh koji prepoznaju jedni kod drugih činjenica da se oni danas malo manje plaše tog Dragana Đilasa, nego što bi on voleo. Malo sam pogledao kako je tekla geneza tih njihovih odnosa i vidim, pošto o tome govorimo, sama ova Tatjana Macura kaže da je ovaj njihov bojkot jedna velika prevara, da su oni u nekoj vrsti nepotpunog bojkota i da je tačno da svi sve vreme primaju plate, iako ne dolaze na posao, da je tačno da uzimaju troškove putovanja kada toliko putuju da se ne pojave u Narodnoj skupštini uopšte, da je tačno da su članovi parlamentarnih delegacija, da je tačno da kada putuju sa delegacijama Narodne skupštine uzimaju dnevnice. To je sve, po njenim rečima, potpuno tačno i smatra da je to besmisleno, pa su oni kao rešili da budu principijalni i da se više time ne bave. Smatra da je njihov najveći problem što dozvoljavaju da budu pod pritiskom onih koji nisu uopšte u Narodnoj skupštini prisutni. Dakle, konkretno Đilasa i konkretno Jeremića, onih koji nisu ni učestvovali na izborima i ne može se reći da na bilo koji legitiman način imaju svoje predstavnike, ali imaju na onaj drugi. Tačno je sve što je danas rečeno da su i Đilas i Jeremić doslovce kupili stranke u međuvremenu. Sada, koliko ko tu ima stranaka, i to je teško reći i to je jedna od teškoća sa kojima se suočavamo mi kada treba da se staramo o radu Narodne skupštine. Da li Vuk Jeremić ima jednu ili dve poslaničke grupe? On trenutno u dve poslaničke grupe ima potpredsednike svoje stranke. Da li to onda znači da ima dve poslaničke grupe? Ja ne znam, toliko nisam pametan da vam kažem. Ipak su oni na nekom višem nivou politike u odnosu na nas koji se ovim bavimo na malo drugačiji, u stvari mnogo drugačiji način. Dragan Đilas takođe ima svoju poslaničku grupu. Njegovi potpredsednici danas sede u KSP koja je valjda zamena za ovu stranku koju je Đilas kupio SSP. Danas su takođe izlazili na konferenciju za medije da kažu da imaju prava na neke predstavnike u odborima Narodne skupštine. Tu je ova Marinika Tepić sa početka moje priče. Dakle, ona je sada trenutno kod Dragana Đilasa, a gde će da završi, nemojte da me pitate, to verovatno ne zna ni ona, a kako ja to mogu da znam. Takođe, kaže Tatjana Macura da su oni shvatili da politika „ua Vučić“ nema nikakvog smisla, dakle, ovo je njena poslanička grupa, pa su onda rešili da na neki drugi način pokušaju da animiraju birače, da nisu prihvatili pokornost, jednoumlje koje od njih zahteva Đilas Dragan. Dakle, to je priča o njihovim međusobnim odnosima. Što se nas tiče, još jednom, mi svoju politiku imamo i mi svoju politiku gradimo i branimo. Da li neko od njih hoće da promeni metode rada ili neće? To je uvek na njima. Ono što mi sa svoje strane ponavljamo jeste dijalog, bilo kakav, ako treba da se vodi, treba da se vodi ovde. To je odlika dobrog parlamentarizma i poštovanja institucija. Ne na ulici, ne pod šatorima, ne upadima u RTS, ne time što ćete gađati policiju, na nju potezati noževe ili flaše, ne time što ćete prezivati nerede na ulicama naših gradova, doslovce pozivati na građanski rat, jer kada pozivate na raznorazne scenarije poput ukrajinskog ili rumunskog, a sve su to ti ljudi govorili, na tu vrstu zla su pozivali. To nije dobro i nije prihvatljivo. Kako treba i kako može? Može u Narodnoj skupštini. Recite šta god vam je na duši, svako ima pravo u okviru onog vremena koje mu je dao narod na izborima, pa koliko se kome politički isplati, to na kraju sami građani kažu, ali rečima da – u Narodnoj skupštini. Ovi drugi načini nisu ispravni. Neki su to izgleda razumeli, neki i nisu do kraja. Vuk Jeremić, danas smo govorili o tome, verovatno razume da za njega dobrog načina više nema, jer onaj ko je bio u stanju da onakve gadosti izgovori o Srbiji, da onako prostački psuje Srbiju i da se onako histerično cereka, pri tom pokazujući koliko uživa u toj vrsti vređanja i Srbije i njenih građana i da ne krije, ne da ne krije, nego ga čak zabavlja kada se zna šta je radio sa svojim Tadićem, Đilasom i ostalima, našim građanima. Kada se to sazna, kao što se saznalo na osnovu onog razgovora Jeremića i Roćena, sećate se kada su pričali šta su sve radili majci Srbiji i Crnoj Gori, da li je tako, tu više pravog načina nema. Sada, šta god da kaže neko od ovih njegovih potpredsednika u Narodnoj skupštini ili u onom holu na konferenciji za štampu, nikakvu više razliku ne pravi, i to je njima potpuno jasno. Danas Đilas drži konferenciju za štampu, a Jeremić ne sme ni da se pojavi. Pitaju ga gde ti je Jeremić, kaže da nije u Beogradu, ne znamo gde se nalazi. Sakrio se u neku mišju rupu, on više ne može nikome u oči da pogleda. Oni drugi koji smatraju da imaju nešto da kažu, oni izgleda pokušavaju da kažu. E sad, neko mu nešto može da kaže na pravi način, neko bolje da ne pokušava, jer kad kaže samo veću štetu sebi napravi. Dragan Đilas, naravno ne želi da mi govorimo o toj vrsti nepoštovanja institucija koje oni pokazuju, o nesreći koju prizivaju za naš narod, o sukobima koje pokušavaju da generišu, o uvredama koje izgovaraju na naš račun svakodnevno, pa pokušava čovek da promeni temu. Evo, da mi ne pričamo kako se Jeremić ophodio i kako je psovao Srbiju, danas će Dragan Đilas da pokuša da priča malo o ekonomiji, pa je to do te mere smešno da je zaista suvišno objašnjavati. Ali, objasnio mu je koliko mi se čini, još pre više od mesec dana, Miladin Kovačević, direktor Republičkog zavoda za statistiku, na primer kakav je odnos rasta i učešća u BDP industrije i to mu je ovako lepo pokazao tabelarno da čovek može da razume, da čak i neko ko državnu ekonomiju na tom nivou ne razume, kao što je ne razume Dragan Đilas da ipak može da shvati i objasnio mu da rast ili pad industrijske proizvodnje utiče, dakle, ima tako malo učešće u ukupnom BDP da ne može na osnovu toga ako se u stvari iole razumeš, da zaključiš jedan na jedan, e tako će se kretati BDP, a Dragan Đilas to ne razume. Njemu je fantastičan uspeh njegovih i njihovih minus 3,1 tzv. rasta, to nije rast to je pad BDP i njemu je dobro, a nije mu dobro kada Srbija kao prošle godine završi sa rastom koji nije negativan, nego je pozitivan od plus 4,3% i kada je po tom pokazatelju među najuspešnijim evropskim državama, kaže – to je najslabiji rezultat u centralno-istočnoj Evropi, ne znam šta je sve danas izgovorio taj čovek. Pa to može da izgovori neko ko ništa ne zna ili neko koga apsolutno nije briga kakvu će neistinu da izgovori, i što je to proverljivo u par sekundi. Ozbiljan čovek to ne može da izgori, trećeg nema. Tom Draganu Đilasu, da bi samo nekako promenio temu, da se mi ne podsećamo i njegovih i 500 miliona koje je završilo u džepovima i na računima firmi Đilasovih i Jeremićevog psovanja majki i onog cerekanja. Pokušava da priča o investicijama, pa kaže – kakve su to investicije? Pa, to su odlične investicije, toliko dobre da ih imamo više i uspešnije nego sve ostale države u regionu. Pominje on i Albaniju i Severnu Makedoniju i BiH, ali, ili ne zna, ili opet zna, ali se ne libi ni jednu laž da izgovori, da mi kad se sabere Albanija sa Severnom Makedonijom, sa BiH, sa svima u regionu, opet od svih njih imamo više investicija, pa opet bi hteo izgleda nešto da priča o ekonomiji, ali ne znam kako da odgovori na više od pola miliona radnih mesta koje su proćerdali, koje su uništili, on i njegovi kompanjoni u vreme kada su drali kožu sa leđa naroda i da sad nekom objasni da je to bolje i uspešnije i vrednije nego stotine hiljada novih, obezbeđenih radnih mesta koje smo mi napravili u ovoj državi u samo nekoliko godina unazad. Na koji način bi on mogao, ako baš hoće da priča o ekonomiji, da objasni da je njegovih 337 evra prosečne plate bolje i vrednije od današnjih 463, sa jasnom tendencijom, jasnim planom da dostigne 500 evra, i to će biti jako brzo. Nema načina da to objasni. Inače, ne bi bilo loše da onog trenutka kad se dogodi, da se svi zajednički podsete i on i ovaj Živković koji je bio na izbornoj listi DS i svi ostali koji su nastali iz te stranke, a uglavnom je to slučaj sa svim predstavnicima bivšeg režima, svojih izjava iz, čini mi se 2014. godine. Čini mi se da je otprilike negde u to vreme sa njihove strane upravo u ovoj sali iz onih klupa onamo izrečeno – Aleksandre Vučiću, kada postignete da prosečna plata u Srbiji bude 500 evra, da znate mi ćemo svi morati da glasamo za vas. Mi smo obavezni da svi glasamo za vas. E, bilo bi dobro da se za neki mesec od dana današnjeg podsete te svoje izjave i tog svog obećanja. Ja naravno ne očekujem čuda, ali videće da se i tu na tom primeru koliko je tu licemerja baš kao što ga ima na primeru skupštinskog Poslovnika ili zakona koji reguliše pitanje izbora narodnih poslanika, jer to su takođe njihove reči u papir pretočene. Njihove su odluke i u tom zakonu i u tom Poslovniku. I kada se postavlja pitanje – zašto je dobro ili nije dobro što nisu menjani ni taj zakon, ni taj Poslovnik. A mi znamo da jedan zarez promenjen bilo gde, oni bi skočili sa pričom – eto, promenjen je zakon, promenjen je Poslovnik i zbog toga ništa ne valja. Ovako su izgleda prinuđeni da svakog dana sami svoje cipele žvaću objašnjavajući valjda nekome u Srbiji, a zapravo sve sebi samima, da kritikuju svoj zakon i da kritikuju svoj Poslovnik. I po tim njihovim pravilima danas se sudi, presuđuje, ako hoćete i u skupštinskoj raspravi njima i nama i bilo kom trećem. Po tim pravilima se biraju narodni poslanici, kao što su birani u vreme kada su oni organizovali izbore, tako se biraju i danas. I onda i danas oni imaju odgovarajuću većinu u RIK, ako žele mogu da promene bilo koju odluku, da daju bilo koju primedbu na izbornu proceduru tokom izbornog dana, pre ili nakon. Međutim, činjenica je da oni zaista nemaju šta suštinski da zamere onom procesu koji reguliše same izbore. Da imaju, valjda bismo videli nekada neku formalizovanu zamerku, neku primedbu na neki zapisnik, toga nikad nema, jer je njima jasno onog momenta kada se izbori održe, a oni ostanu na jednocifrenom procentu, da tu više nema nikakve priče. Jel pokušao Vuk Jeremić da izazove nerede još za predsedničke izbore 2017. godine? Smirajem izbornog dana pozivao je javno da se okupiraju birališta i da se preuzme stvar u svoje ruke, ali šta je tu mogao da očekuje Vuk Jeremić, bilo je jasno i njemu samom, sa 5%. Sa 5%, a sa druge strane, apsolutna većina 56% u prvom krugu za Aleksandra Vučića i šta tu onda Jeremić da zauzima i na kakvo nasilje poziva i ko bi ga u tome pratio? Nisu ga pratili više ni oni koji su mu bili u izbornom štabu tog dana. Dakle, na izborima je stvar jasna. Isto tako i u ovoj Narodnoj skupštini. Što se tiče primene pravila, ta pravila menjana nisu. Mi ih samo poštujemo striktno. Sada, kako će se završiti ovaj saziv, nisam siguran da vam kažem iskreno, pošto već odavno ne liči na ono sa čime je ovaj saziv počeo i kako je počeo. Nisam siguran da će izgleda isto kao što izgleda danas, ni raspored poslaničkih grupa, ni njihova imena, ni nazivi, a boga mi ni sastav. Evo, već sada se očigledno spremaju nove promene i u poslaničkoj grupi DS. Javno su opomenuli i Gordanu Čomić i Natašu Vučković što učestvuju na radu skupštinskih odbora. Milojičić Kena je odavno na tapetu, a kako stvari stoje, izgleda da će tek biti na tapetu. Zato što su po nalogu Dragana Đilasa žuti počeli da izbacuju svoje pokrajinske funkcionere, izbacili su iz stranke jednog pokrajinskog poslanika. Izbacili su još čini mi se, jednog ili dvojicu ljudi koji su članovi lokalnih parlamenata, odnosno odbornici, pa je Kena onda rekao – e, ovi iz izvršnog odbora koji su glasali protiv tih odluka, to su časni i pošteni ljudi. Znači, oni koji su glasali za izbacivanja, ja iz Keninih reči to tako čitam, su nečasni i nepošteni. Sve mi se nešto čini da će Kena prvi sledeći da oseti svu snagu Đilasove sile i njegovog doživljaja pravde, kao i ostali koji pripadaju njihovoj poslaničkoj grupi. Pre neki dan ona grupa Ženske parlamentarne mreže je održala sastanak, Aleksandra Jerkov i Sanda Rašković Ivić su bile prisutne i vidim već po tim njihovim čuvenim socijalnim mrežama kako se to naziva, krenuli su da ih istražuju, da im prete i da im pokazuju prstom. Tako da, nije ništa neverovatno, za očekivati je da će jako brzo možda da tu bude i novih lomova, izdvajanja, formiranja novih grupa i da ćemo mi dobijati opet neke predloge da se na drugačiji način organizuju radna tela Narodne skupštine. Na šta tu ima smisla reagovati? Opet na ono što ne dvosmisleno ili u najvećoj mogućoj meri predstavlja onu volju koja je stajala iza poslaničkih grupa formiranih na samom početku, odnosno iza onih lista koje su dobile podršku građana, neki veću, a neki manju. Negde je to moguće jednoznačno utvrditi, negde opet nije. Ja sa svoje strane smatram da je najpravednije pozvati narodne poslanike da po pitanju ove vrste dilema se nose onako kako smatraju da je najispravnije. Ovo nije precizno regulisano bilo kakvim poslovničkim odredbama, nego je bukvalno tumačenje onoga što smatramo da hoćemo da uvažimo ili nećemo da uvažimo. Argumente koje su oni izneli u svom zahtevu neki narodni poslanici, ne sumnjam uopšte da će smatrati za opravdane, drugi će smatrati za neopravdane, napomene gospodina Rističevića, nije bitno kako se zovu i nije bitno da li im je tu ili nije njihov dojučerašnji predsednik, nego da li može njih šest ili sedam da raspolaže mandatima onih kojih je bilo 14. to je dobro pitanje, to je pitanje koje jeste na mestu. S druge strane, ako sad pogledamo stvar potpuno logično i do kraja, da li to ima više smisla, dopadalo vam se ili ne, ili ima više smisla da svim tim mestima raspolaže jedan Saša Radulović, koji ni nema poslaničku grupu i da sad on pokušava da predstavi sebe kao 16 narodnih poslanika, ja mislim da je to jedna vrsta dileme koju će svako od narodnih poslanika moći da odgovori, da odgovor potraži sam za sebe. Pa, kako god da se izrazi Narodna skupština, još jednom, nama ni iz džepa, ni u džep, niti nas to uopšte zanima. Mi ćemo nastaviti da se ponašamo ozbiljno i odgovorno, da uvažavamo sve druge i, naravno, nećemo ni u budućnosti očekivati čudo. Jer, navikli smo već na tu vrstu otrovnih uvreda i otrovnih optužbi koje dolaze iz redova bivšeg režima i ne očekujemo da će to moći da se promeni. Vreme ide i neki se ljudi menjaju, sazrevaju, ovi su, pak, pokazali da za tu vrstu neke kvalitativne promene apsolutno nisu sposobni. Dakle, ništa nisu promenili u svom odnosu prema ljudima, u svom odnosu prema narodu, pa ni nama kao političkim neistomišljenicima koji i dalje proglašavaju, projektuju za neprijatelje, neprijatelje koje treba uništiti. Bilo je danas reči o tim uvredama, neću da podsećam na sve ponovo iz početka, ali hoću da podsetim na jednu stvar koja je možda promakla i narodnim poslanicima, a i kritičkoj javnosti, i tiče se neposredno uvreda izrečenih na račun porodice Aleksandra Vučića. U ovim čuvenim Đilasovim i Miškovićevim nedeljnicima i novinama, nedavno se vodila polemika na temu upotrebe dece, tuđe dece, dece političkih funkcionera u političkim raspravama ili obračunima. Tu je jedna čuvena novinarka saopštila jednu, za mene, neverovatnu tezu. Radila je to pokušavajući da zaštiti, valjda, neke od tih svojih političkih istomišljenika, Đilasa, njegovog okruženja, njegovih ruku, što levih, što desnih. Tu je, bukvalno, napisala sledeće – naravno da nije dozvoljeno baviti se decom političara, članovima porodice, a decom pogotovo. Međutim, kako ona kaže tamo, naravno da jeste opravdano to raditi u slučaju, kako je navela, male Milice, ne tako malog Danila i dece ministara u Vladi Srbije. Jer, kako ona kaže, interes je javnosti da se njima bavi. Interes je javnosti, zamislite, da se ta deca napadaju na najprizemnije, najodvratnije moguće načine. Ona, pri tome, kaže – to ne važi ni za koga drugog. Štiti članove porodica i sve ostale koji imaju bilo kakve veze i sa Đilasom i sa njegovim okruženjem, ako hoćete i ovim Obradovićima i Jeremićima, sve je to potpuno u redu, zaštićeno, ali ona kaže – postoji, zamislite, jer je ona to tako zaključila, interes javnosti da to pravilo ne važi ni za Aleksandra Vučića, ni za njegovu porodicu. Kad se sa tim suočavate, a mi se suočavamo godinama, onda i ne očekujete ništa bolje. Dakle, bilo šta bolje od toga za nas bi predstavljalo tako spektakularno iznenađenje, da je to apsolutno neverovatno. Tu vrstu odnosa ili promene u ponašanju mi apsolutno ne očekujemo, ali to nas ne sprečava da se ponašamo ozbiljno i odgovorno. Mogu da se ljute koliko god hoće, pre svega sami na sebe, oni koji su tu vrstu patologije zapatili u našem društvu. Evo, danas, pričali smo i o visokom funkcioneru Jeremićeve stranke koji ne krije da ima najgore moguće mišljenje i o Đilasu i o Obradoviću, o sopstvenoj stranci, da kaže da tu nikakve politike nema, da je reč samo o čistom interesu. Pred njega i predsednik političkog saveta Jeremićeve stranke, takođe kaže da niko tamo ne valja ni pet para, glupi su im ovi njihovi zahtevi, sve je to neka kozmetika, jedini pravi, jedini iskren tamo je Vuk Jeremić, a ovi svi ostali su, kako je rekao, relikti DS i oni samo smetaju. Šta vam to govori? Pa, da se naljutio, nisu dovoljno ovi ostali Đilas i ekipa branili Vuka Jerimića kada je objavljen njegov razgovor sa Roćenom. Neka se oni slobodno bave sobom, samo neka Srbiju ostave na miru, neka pošten narod, poštene građane ostave na miru, neka ne pokušavaju da prizovu bilo kakvu nesreću, neka ne prizivaju na nasilje, neka budu elementarno pošteni da sutra svojim imenom i prezimenom izađu na izbore, bilo koje, da se ne kriju ni iza dece, ni iza studenata, ni onih koje su zloupotrebili upadom u RTS i ove koje kao prodaju za neke organizatore protesta, nego naka pogledaju građane Srbije u oči i neka kažu – mi, ti koji smo bili ministri, koji smo bili gradonačelnici, koji smo bili na najvišim mogućim funkcijama u državi, koji smo vas ojadili, koji smo u svoje džepove zgrnuli, ko 500 miliona, ko malo manje, ali opet mnogo miliona evra,. Mi sada hoćemo priliku da nastavimo da žarimo i palimo ovom zemljom i videće kako će proći. Između ostalog, videli su i na izborima za savete mesnih zajednica upravo ovih dana, što u Subotici, što u okolini Novog Sada, videli su i nešto ranije onda kada su svi zajedno, kao taj pokret Đilasovih „pet miliona“ nastupali na istom nivou izbora na teritoriji grada Šapca. Svaki put ona lista i oni kandidati koji podržavaju politiku Aleksandra Vučića osvajali su sva moguća mesta, a Đilasovi, Jeremićevi, Obradovićevi nasilnici, derikože koliko su osvajali? Koliko su i mogli kada se zna o kome je reč, jednu veliku nulu. Kad su nastupali kao taj pokret Đilasovih „pet miliona“ u Majoru, opet su sa nulom prošli. Dakle, narod da prevare ne mogu, ali neka budu bar elementarno pošteni, neka kažu – evo, pogledajte nas u lice, ne pretvaramo se više, ne pravimo se da smo neko novi, ne krijemo se iza drugih ljudi, mi tražimo vaše poverenje. Svaki put će prolaziti baš ovako kako su prošli, ali neka pokažu taj nivo poštenja. Između ostalog, neka ga pokažu i u Narodnoj skupštini. Ako žele da imaju svoje predstavnike u našim delegacijama, a rekli su da žele, ako žele da imaju svoje predsednike i zamenike predsednika odbora, a kažu da žele, ako žele da učestvuju u razno raznim ženskim parlamentarnim mrežama itd, dobrodošli ste, nemojte onda lagati da niste narodni poslanici. Ako nećete da budete narodni poslanici, zna se kako se to reguliše na jedini pravi način, tako što kažeš – neću više da se upisujem za troškove putovanja, neću više da silazim u skupštinski restoran i na kraju krajeva neću ni tu platu, koju dobijam kao narodni poslanik. Budite iskreni prema sebi, kažite bar toliko - nismo je ni zaslužili. Hvala najlepše.
Hvala dr Orliću. Na listama više nema prijavljenih. Da li predstavnici predlagača ili predsednici poslaničkih grupa ili ovlašćeni predstavnici kojima je ostalo još vremena, žele da se obrate? Reč ima gospodin Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja svakako nisam advokat ovlašćenog predstavnika bensedina, gospodina Radulovića. Dakle, moj odnos prema njemu i poslaničkoj grupi „nikad im dosta nije bilo“ se zna. Od Dosta je bilo do „dosta ih je bilo“ prošlo je dve godine. Ova Tatjana Macura, jedino je Marinika, čini mi se, promenila više partija u zadnje dve godine. Dakle, ovde je toliko branila Radulovića da me je pljunula braneći njega, onda me je jednom uštinula dobio sam povrede na radu. Bila je DJB, pa Pokret centra, pa sad je SMS, još malo pa će biti „vajber“ koliko ja vidim. Marinika je bila LSV, PSG, Nova stranka i sada je neka Đilasova stranka. Ovo je poprilična epidemija. Zakon je za svakoga zakon, pa i za nas. Propis je propis, a propis kaže – po broju narodnih poslanika poslaničkih grupe u odnosu na ukupan broj narodnih poslanika u Narodnoj skupštini. Toliko imaju pravo članova u telima i u Izbornoj komisiji, to nemoj da zaboravite, nikako nemoj da zaboravite. S obzirom da se kod nas stanje na političkom tržištu, a već sam pokazao, stalno menja, ja tvrdim da će ovi kod Đilasa, pre ili kasnije. Član 45. na koga se oni pozivaju - na predlog poslaničke grupe Narodna skupština može da donese odluku o prestanku dužnosti člana ili zamenika člana odbora koji je izabran iz reda članova te poslaničke grupe. Ove što razrešavamo nisu iz Macurine grupe. Čak ona sama ne može da bude naslednik i pravni sledbenik DJB-a, sve i da hoćemo. Ona je u međuvremenu imala još jednu poslaničku grupu koja se zvala - Poslanička grupa slobodnih poslanika, ili tako nešto. Šta je još zanimljivo? Ovde gospodin Đurić danima, a i po odborima, govori kako nam izborni zakoni koje su doneli ovi sa kojima će se oni ujediniti nisu nikakvi, nepravedni su itd. A onda se pozove na Zakon o izboru narodnih poslanika, "Službeni glasnik" 35/2000, 51/2003, itd. Znači, pozove se na zakone koje je donela Demokratska stranka, a koji mu, navodno, smetaju, a mi smo krivi što njima smetaju izborni zakoni koje su oni doneli. Takođe, danima su nabrajali kako mi neke predloge akata predlažemo po hitnom postupku. Evo, i oni su predložili po hitnom postupku. To je licemerno. Ukoliko želite da nema predloga akata po hitnom postupku, a to sami uradite, onda ste licemerni. Ukoliko vam ne odgovaraju izborni zakoni, a pozivate se da bi dobili člana RIK i zamenika, zapamtite, šest narodnih poslanika dobija člana RIK-a i zamenika, sutra ako bude stani-pani, a već je bilo predloga da posle izbora se ne prihvati regularni rezultati izbora, da RIK glasa protiv volje građana. Ovo veoma može da bude opasno po poštovanje volje građana na nekim budućim izborima. Poslanička grupa SPS koja ima dva, a možda i tri puta više poslanika, ima jednog člana RIK. Poslanička grupa SNS, čini mi se, devet. Znači, na svakih 15 ili 14 jednog. Ovi na šest poslanika dobijaju člana RIK i jednog zamenika člana izborne komisije. Ja za takvu proporciju ne mogu da glasam, tim pre što ih ni danas nema. Dakle, to su oni koji osporavaju da dijaloga u Skupštini nema. Šta je za njih dijalog? Šta je za gospodina Đurića dijalog? Da mi ćutimo, a da on govori? To je osoba koja se obraćala evropskim parlamentarcima. Rekla je da izborni zakoni ne valjaju, da nema slobode medija. Oni se ne skidaju sa one luksemburške televizije. Televizija N1 je televizija iz Luksemburga koja, gle čuda, zajedno sa tom poslaničkom grupicom, kaže da nema slobode medija u Srbiji. Čekaj, kako N1 televizija piše Evropskoj komisiji i žali se na medijske uslove u Srbiji, kad je ona registrovana u Luksemburgu, tamo emituje program, a odande treba samo da ga reemituje? Treba valjda da se žale na medijske uslove u Luksemburgu, tamo gde su registrovani. Ovde niti su registrovani, niti plaćaju naknadu REM-u, ni RATEL-u, ni Sokoju, nikom ništa ne plaćaju, a novac pretplatnika Srbije kroz SBB, kroz Šolaka i Đilasa dobijaju po nekoliko evra po pretplatniku u Srbiji, dok naši domaći mediji ne dobijaju ništa. Dakle, to su oni koji se lažno zalažu za slobodu medija, za slobodne izbore, koji i dalje jesu slobodni izbori, ništa od toga nismo promenili, ali kad im treba deo tog izbornog zakona, onda ga oni i te kako ugrade u neki svoj zahtev, da bi bili nagrađeni. Oni parazitiraju na bojkotu opozicije. Ja nemam ništa protiv da im dodelite sva ta mesta, samo moram da upozorim da u nekim delovima to može da bude opasno. Oni demokratiju doživljavaju kao imperijalni proizvod, kao - idemo u ambasadu SAD i naruči dve kante demokratije. Demokratija nije proizvod koji se može nametnuti spolja. Ona mora da raste iznutra. Hoće dijalog. Šta je za njih dijalog? Nema dijaloga u Skupštini. Kaže, do, čini mi se, 9. jula ili tako nešto - vlast je govorila 551 čas a opozicija 575 časova. Opozicija ima jednu trećinu parlamenta, vlast dve trećine. Znači, oni su govorili ukupno u direktnom TV prenosu više od dva puta nego poslanici vladajućih stranaka. Odnos Dveri i SNS-a: Dveri su nastupale 10 časova po narodnom poslaniku, SNS 3,4 po jednom narodnom poslaniku. Dakle, poslanici poslaničke grupe Dveri su nastupali tri puta više, vremenski, nego poslanici najbrojnije poslaničke grupe SNS. Ova SMS ili kako se zove ta poslanička grupa nastupala je 31 sat ili pet sati po izbornom poslaniku, što je 50% više od najbrojnije poslaničke grupe. Ako tu nije bilo dijaloga, ja onda stvarno ne znam šta je dijalog. Da li je to njihova želja da oni govore, da mi ćutimo, da budemo ikebana, da dajemo kvorum i da trpimo kritike? Pri tome, da nam se vežu ruke da ne možemo da se branimo, a da oni napadaju, jer ti u ime demokratije možeš da napadaš koliko hoćeš. Broj javljanja: vlast 10.084 puta ili 60 javljanja po narodnom poslaniku; opozicija 8.570 javljanja ili 102 javljanja po narodnom poslaniku. Gotovo duplo više. To su argumenti koji govore u prilog da smo mi do sada bili tolerantni i da je njihov bojkot potpuno bez veze i da ja nisam za to da im dodatnim ustupcima činimo razloge da bi oni dolazili da vrše svoj posao. Hvala.
Hvala. Reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala vam, gospodine Marinkoviću. Evo, na kraju ove rasprave mogu da konstatujem da je ona zaista bila konstruktivna jer je dobila na širini i mislim da smo danas iz parlamenta uspeli da pošaljemo pravu sliku i pokazali kako izgleda konstruktivna diskusija o jako važnim temama za našu zemlju između vladajuće koalicije i dela opozicije koji je zaista aktivan, inače je redovno prisutan na zasedanjima. Što se tiče ovih poslanika koji bi trebalo da sede ovde prekoputa mene, koji danas nisu tu, to je samo njihov minus i zbog neučestvovanja u diskusiji u parlamentu, ali minus i za njihovo vođenje politike, na kraju krajeva, jer kako ljudi da veruju onima koji nisu u parlamentu, zbog čega su glasali za njih, kako ljudi da veruju onima kojima se poslaničke grupe gase, čoveku koji je vodio poslaničku grupu koja je brojala 18 ili 20 poslanika, a sada je sam sebe doveo u situaciju da bude samostalni poslanik. Onda se s pravom postavlja pitanje koliko će građani zaista imali poverenja u političare, a mi kao narodni poslanici smo ti koji moramo da brinemo o tome, jer smo mi ovde izabrani da bismo radili u interesu građana. Prema tome, meni je drago što ovi predlozi nisu shvaćeni kao puko ispunjavanje forme, već se diskusija proširila i na neke ustavne odredbe i na eventualnu izmenu Poslovnika, odnosno na komentarisanje tih odredaba. Poslovnik je tu da se narodni poslanici njega pridržavaju, ali je tu i da ga menjamo i usaglašavamo sa aktuelnom situacijom u parlamentu. Mi iz SNS smo dosta puta kritikovali neke odredbe Poslovnika, ali čini mi se da su ih više kritikovali upravo oni koji su taj Poslovnik i doneli. Danas smo pokazali koliko je važna živa reč u parlamentu, da je zapravo dijalog ono što je najvažnije. Ja sam sasvim sigurna da poslanici SNS neće bojkotovati građane svojim neprisustvom i svojim neradom u Narodnoj skupštini, već ćemo uvek biti tu da raspravljamo o pitanjima koja su važna za Srbiju. Hvala.
Hvala koleginice Žarić Kovačević. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres i prelazimo na tačku 2.
Prelazimo na drugi zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačaka od 4. do 7. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da su pozvani da sednici prisustvuje Ivan Jovičić, izborni član Visokog saveta sudstva iz reda sudija i zamenik predsednika Visokog saveta sudstva, Tatjana Lagumdžija i Sandra Kulezić, izborni članovi Državnog veža tužilaca. Saglasno oduci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka iz tačaka od 4. do 7. dnevnog reda, a pre otvaranje zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova te poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika, član 96. stav 4. Poslovnika. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o izboru zamenika javnog tužioca, koji je podneo Državno veće tužilaca, Predlog odluke o izboru zamenika javnog tužioca, koji je podneo Državno veće tužilaca, Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, koji je podneo Visoki savet sudstva, Predlog odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, koji je podneo Visoki savet sudstva. Da li predstavnici predlagača žele reč? Reč ima Ivan Jovičić. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, pred vama su dva predloga odluke o izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju, a koje odluke je Visoki savet sudstva utvrdio na sednicama od dana 21.5. i dana 11.6. 2019. godine. Visoki savet sudstva je u „Službenom glasniku Republike Srbije“ broj 103/18 i u dnevnom listu „Politika“ od dana 28.12.2018. godine oglasio izbor sudija za: Osnovni sud u Velikom Gradištu, Osnovni sud u Zrenjaninu, Osnovni sud u Ivanjici, Osnovni sud u Kraljevu, Osnovni sud u Kruševcu, Osnovni sud u Mionici, Osnovni sud u Raški i Privredni sud u Užicu. Zatim, u „Službenom glasniku“ broj 8/19 i u dnevnom listu „Politika“ od dana 13.2.2019. godine oglasio i izbor za: Prekršajni sud u Bačkoj Palanci, Prekršajni sud u Zaječaru, Prekršajni sud u Kruševcu, Prekršajni sud u Nišu, Prekršajni sud u Pančevu, Prekršajni sud u Pirotu, Prekršajni sud u Rumi i Prekršajni sud u Čačku. U „Službenom glasniku Republike Srbije“ broj 11/19 i u dnevnom listu „Politika“ od dana 21.2.2019. godine oglasio je izbor sudija za još dva Privredna suda, i to: u Zaječaru i Kragujevcu. Visoki savet sudstva je stručnost, osposobljenost i dostojnost kandidata utvrdio na osnovu odredaba Zakona o sudijama i Pravilnika o programu i načinu polaganja ispita na kojima se ocenjuje stručnost, osposobljenost kandidata koji se prvi put bira. Visoki savet sudstva doneo je odluku o obrazovanju komisija za izbor sudija za napred navedene sudove. Komisije su sprovele ispit za te kandidate koji se prvi put biraju, te su obavile i razgovor sa kandidatima i utvrdile listu kandidata koja je objavljena na internet stranici Visokog saveta sudstva. Na osnovu odredbe člana 49. Zakona o sudijama, Savet je pribavio mišljenje o stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti kandidata, i to od organa i organizacija u kojima kandidat radi, dok je za kandidate koji dolaze iz sudova pribavio mišljenje sednice svih sudova iz kog kandidat potiče, kao i mišljenje sednice svih sudija, neposrednog višeg suda. Takođe, u skladu sa odredbama člana 50. stav 2. Zakona o sudijama za kandidate koji dolaze iz reda sudijskih pomoćnika pribavljena je i ocena rada. Na osnovu člana 13. alineja 3. Zakona o Visokom savetu sudstva, u vezi sa članom 51. stav 1. Zakona o sudijama Visoki savet sudstva je utvrdio Predlog odluke za izbor sudija i predložio Narodnoj skupštini Republike Srbije izbor 34 kandidata tako što se: Jelena Nikolić, sudijski pomoćnik Osnovnog suda u Velikom Gradištu predlaže za izbor sudije za Osnovi sud u Velikom Gradištu; Đorđe Stefanović, sudijski pomoćnik u Višem sudu u Požarevcu predlaže se za izbor sudije za Osnovni sud u Velikom Gradištu; Tatjana Pavlović, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Zrenjaninu predlaže za izbor sudije za Osnovni sud u Zrenjaninu; Branka Dragutinović, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Kragujevcu predlaže za izbor sudije za Osnovni sud u Ivanjici; Marija Broćić, diplomirani pravnik u Centru za kulturu i sport opštine Lučani predlaže se za izbor sudije za Osnovni sud u Ivanjici; Ana Plazinić, diplomirani pravnik u Opštinskoj upravi u Lučanima predlaže za izbor sudije za Osnovni sud u Ivanjici; Miloš Vojinović, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Kraljevu predlaže za izbor sudije za Osnovni sud u Kraljevu; Olivera Jovanović, sudijski pomoćnik u Trećem osnovnom sudu u Beogradu predlaže za izbor sudije za Osnovni sud u Kraljevu; Ivana Ratković Mrkonjić, sudijski pomoćnik u Višem sudu u Kraljevu predlaže za izbor sudije za Osnovni sud u Kraljevu; Milena Ratković, advokat, Advokatska komora Kragujevac, predlaže za izbor sudije za Osnovni sud u Kraljevu; Jelena Svorcan, sudijski pomoćnik u Višem sudu u Kraljevu predlaže za izbor sudija za Osnovni sud u Kraljevu; Nikola Petrašinović, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Trsteniku predlaže za izbor sudije za Osnovni sud u Kraljevu; Milivoje Dimitrijević, sudijski pomoćnik u Višem sudu u Kruševcu predlaže za izbor sudije za Osnovni sud u Kruševcu; Dušan Đerković, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Kruševcu predlaže za izbor sudije za Osnovni sud u Kruševcu; Đorđe Savić, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Trsteniku predlaže za izbor sudija Osnovnog suda u Kruševcu; Radoje Milovanović, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Valjevu predlaže za izbor sudije za Osnovni sud u Mionici; Dragica Dobrivojević, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Mionici predlaže za izbor sudija Osnovnog suda u Mionici; Danijela Stanojević, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Raški predlaže se za izbor sudije Osnovnog suda u Raški; Zorica Gardić, sudijski pomoćnik u Privrednom sudu u Užicu, predlaže za izbor sudije za Privredni sud u Užicu; Irena Kulić Milošević, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Zaječaru predlaže za izbor sudije za Privredni sud u Zaječaru; Aleksandra Đorđević, sudijski pomoćnik u Privrednom sudu u Kragujevcu predlaže za izbor sudije u Privredni sud u Kragujevcu; Slađana Stančević, sudijski pomoćnik u Prekršajnom sudu u Bačkoj Palanci predlaže za izbor sudije u Prekršajni sud u Bačkoj Palanci; Violeta Vasiljević, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Zaječaru predlaže za izbor sudije za Prekršajni sud u Zaječaru; Dušan Milošević polaznik na Pravosudnoj akademiji predlaže za izbor sudije za Prekršajni sud u Kruševcu; Jelena Ivanović, sudijski pomoćnik u Prekršajnom sudu u Nišu predlaže za izbor sudije za Prekršajni sud u Nišu; Bojana Mitić, sudijski pomoćnik u Prekršajnom sudu u Nišu predlaže za izbor sudije za Prekršajni sud u Nišu; Miljana Radovanović, sudijski pomoćnik u Apelacionom sudu u Nišu predlaže za izbor sudije za Prekršajni sud u Nišu; Slobodanka Todorović, diplomirani pravnik, Republičkog fonda penzijsko-invalidskog osiguranja filijala Pirot predlaže za izbor sudije za Prekršajni sud u Pirotu, Milan Ranđelović, rukovodilac Odeljenja za pravne poslove HE Pirot Đerdap, usluge a.d. Kladovo predlaže za izbor sudije za Prekršajni sud u Pirotu; Sara Lakić Vrućinić, sudijski pomoćnik u Prekršajnom sudu u Rumi predlaže za izbor sudije za Prekršajni sud u Rumi; Ivana Rajković, sudijski pomoćnik u Prekršajnom sudu u Čačku predlaže za izbor sudije za Prekršajni sud u Čačku; Slađana Jovičić, sudijski pomoćnik u Privrednom sudu u Čačku predlaže za izbor sudije za Prekršajni sud u Čačku, kao i Maja Biljić, sudijski pomoćnik u Prekršajnom apelacionom sudu predlaže za izbor sudije za Prekršajni sud u Pančevu i Ana Butulija, samostalni savetnik u administrativnoj kancelariji Visokog saveta sudstva predlaže za izbor sudija za Prekršajni sud u Pančevu. To je tih 34 predloga Visokog saveta sudstva. Ne ostaje mi ništa samo da vas pozovem da u danu za glasanje podržite sve predloge Visokog saveta sudstva za izbor sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Jovičiću. Reč ima Sandra Kulezić, izborni član Državnog veća tužilaca. Izvolite.
Hvala vam. Uvaženi narodni poslanici, poštovani predsedavajući, pred Narodnom skupštinom su danas dva predloga Državnog veća tužilaca za izbor zamenika javnih tužilaca koji se prvi put biraju na funkciju. Reč je o ukupno 37 kandidata u dve odluke Državnog veća tužilaca i to odluka koja je doneta na sednici 30. maja 2019. godine i odluka koja je doneta na sednici 12. juna 2019. godine. Dakle, 37 kandidata u ukupno 27 tužilaštava u Republici Srbiji od čega je predloženo za izbor 27 tužilački pomoćnika, četiri sudijska pomoćnika, četiri korisnika početne obuke na Pravosudnoj akademiji, jedan advokat i jedan pravobranilac. Dakle, kandidati iz svih grupa kandidata koji su se prijavljivali na oglase koje je raspisalo Državno veće tužilaca. Ono što je važno reći za ovaj konkurs i ove predloge u celini, jeste da Državno veće tužilaca u skladu sa Zakonom o javnom tužilaštvu, u skladu sa Poslovnikom o radu Državnog veža tužilaca, u skladu sa Pravilnikom o načinu proveravanja stručnosti, osposobljenosti kandidata koji se prvi put biraju na funkciju zamenika javnog tužioca, sprovela jedan opsežan i transparentan postupak u pogledu ocenjivanja stručnosti, osposobljenosti svih kandidata koji su učestvovali na konkursu, potom pribavila mišljenje od svih institucija u kojima predloženi kandidati i svi kandidati koji su učestvovali na konkursu rade, a po dobijanju tih mišljenja i po proveri stručnosti i osposobljenosti kroz ispit, koji je organizovalo Državno veće tužilaca, od svih kandidata koji su se prijavili na konkurs izabralo, po našem mišljenju one koji su najstručniji i najosposobljeniji za posao zamenika javnog tužioca. Ono što je takođe, važno jeste, da smo prilikom odlučivanja o kandidatima koji su danas pred vama, posebno vodili računa o tome kakve su oni ocene dobili u svojim kolektivima, a takođe, smo vodili računa i o tome koliko su godina radnog iskustva imali u krivičnoj materiji. Mislim da je važno istaći da su svi predloženi kandidati jednoglasno izabrani na sednicama Državnog veća tužilaca, kao i na sednici Odbora za pravosuđe. Po odluci od 30. maja 2019. godine, za izbor su predloženi sledeći kandidati: za zamenika javnog tužioca u Prvom osnovnom javnom tužilaštvu u Beogradu predloženi su, Živković Vladimir, tužilački pomoćnik u Višem javnom tužilaštvu u Beogradu, Lukić Marija, tužilački pomoćnik u Višem javnom tužilaštvu u Beogradu, Mitrović Danijela, tužilački pomoćnik u Prvom osnovnom javnom tužilaštvu u Beogradu i Šućur Milan, korisnik početne obuke na Pravosudnoj akademiji. Za zamenika javnog tužioca u Drugom osnovnom javnom tužilaštvu u Beogradu predloženi su: Minić Nenad, tužilački pomoćnik u Tužilaštvu za organizovani kriminal i Šćekić Zorica, tužilački pomoćnik u Višem javnom tužilaštvu u Beogradu. Za zamenika javnog tužioca u Trećem osnovnom javnom tužilaštvu u Beogradu predložena je Petrović Simonida, tužilački pomoćnik u Trećem osnovnom javnom tužilaštvu u Beogradu. Za zamenika javnog tužioca u Osnovnom javnom tužilaštvu u Ubu predložen je Stević Đuro, tužilački pomoćnik u Osnovnom javnom tužilaštvu u Ubu. Za zamenika javnog tužioca u Osnovnom javnom tužilaštvu u Mionici predložena je Antonić Marina, sudijski pomoćnik u Višem sudu u Valjevu. Za zamenika javnog tužioca u Osnovnom javnom tužilaštvu u Vršcu predložena je Luković Kurajić Sanja, tužilački pomoćnik u Osnovnom javnom tužilaštvu u Pančevu. U Osnovnom javnom tužilaštvu u Novom Sadu predloženi su za zamenike tužioca Dujmić Mirjana, tužilački pomoćnik u Osnovnom javnom tužilaštvu u Novom Sadu, Marković Marko, tužilački pomoćnik u Osnovnom javnom Tužilaštvu u Rumi i Pavlović Aleksandar, tužilački pomoćnik u Osnovnom javnom tužilaštvu u Novom Sadu. U Osnovnom javnom tužilaštvu u Rumi, za zamenika javnog tužioca predložena je Crljenica Dulikravić Mirjana, pravobranilac u Opštini Ruma. Za zamenika javnog tužioca u Osnovnom javnom tužilaštvu u Subotici predložena je Stoisavljević Džolić Aleksandra, korisnik početne obuke na Pravosudnoj akademiji. Za zamenika javnog tužioca u Osnovnom javnom tužilaštvu u Vrbasu Kulić Darko, tužilački pomoćnik u Višem javnom tužilaštvu u Somboru. U Osnovnom javnom tužilaštvu u Šapcu za zamenika javnog tužioca predložena je Srdanović Jelena, tužilački pomoćnik u Višem javnom tužilaštvu u Šapcu. U Osnovnom javnom tužilaštvu u Kruševcu, za zamenika javnog tužioca predloženi su Veljković Mirjana, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Trsteniku i Spasić Jasmina, tužilački pomoćnik u Osnovnom javnom tužilaštvu u Kruševcu. U Osnovnom javnom tužilaštvu Raška predložen je Petrović Goran, advokat, Advokatska komora Čačak. U Osnovnom javnom tužilaštvu u Čačku Brković Vladimir, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Čačku. Osnovno javno tužilaštvo u Gornjem Milanovcu predložena je Tomović Jelena, tužilački pomoćnik u Osnovnom javnom tužilaštvu u Gornjem Milanovcu. Osnovno javno tužilaštvo u Jagodini, predložen je Stanojević Bojan, tužilački pomoćnik u istom tužilaštvu. Osnovno javno tužilaštvo u Kraljevu, Jovanović Zoran, tužilački pomoćnik u istom tužilaštvu. Osnovno javno tužilaštvo u Paraćinu, predložena je Karadžić Dijana, tužilački pomoćnik u Tužilaštvu u Paraćinu. Osnovno javno tužilaštvo u Nišu, predloženi su Apostolov Sandra, tužilački pomoćnik u Višem javnom tužilaštvu u Nišu, Jovanović Dušan, tužilački pomoćnik u Višem javnom tužilaštvu u Nišu i Kocić Jelena, korisnik početne obuke na Pravosudnoj akademiji. Osnovno javno tužilaštvo u Aleksincu, predložen je Stanković Nebojša, korisnik početne obuke na Pravosudnoj akademiji. Osnovno javno tužilaštvo u Vranju, predloženi su Boroja Dušan i Jovčić Ivana, oboje tužilački pomoćnoci u Osnovnom javnom tužilaštvu u Vranju. Za zamenika javnog tužioca u Osnovnom javnom tužilaštvu u Prokuplju, predložen je Pantović Milan, sudijski pomoćnik u Osnovnom sudu u Prokuplju. U osnovnom javnom tužilaštvu u Pirotu predložena je Stanković Emina, tužilački pomoćnik u Višem javnom tužilaštvu u Zaječaru. Osnovnom javnom tužilaštvu u Negotinu Stojanović Ivan, tužilački pomoćnik u Osnovnom javnom tužilaštvu u Boru. Za zamenika javnog tužioca u Osnovnom javnom tužilaštvu u Vladičinom Hanu, predložena je Vukojičić Jović Mirjana, tužilački pomoćnik u Osnovnom javnom tužilaštvu u Vranju. Kada je reč o odluci od 12. juna 2019. godine, za zamenika javnog tužioca u Mladenovcu, predložena je Radulović Lidija, tužilački pomoćnik u istom tužilaštvu, a za zamenika javnog tužioca u Aranđelovcu, predložena je Ćetenović Jovana, tužilački pomoćnik u Osnovnom javnom tužilaštvu u Kragujevcu. Na početku izlaganja, iznela sam kriterijume kojima se DVT rukovodilo prilikom predlaganja ovih kandidata. Smatram da su svi predloženi kandidati spremni da opravdaju naše poverenje i pozivam poslanike u Narodnoj skupštini da u danu za glasanje, glasaju u potpunosti za sve kandidate na oba Predloga koja smo podneli Narodnoj skupštini. Hvala vam.
Da li još neko od predstavnika predlagača želi reč? (Ne.) Da li izvestilac Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu narodni poslanik Petar Petrović, predsednik Odbora želi reč? Izvolite, kolega Petroviću.
Poštovani predsedavajući, uvaženi predstavnici DVT i VSS, ja ću sa par rečenica samo da obavestim uvažene kolege i koleginice, narodne poslanike, da je Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, na svojim sednicama raspravljao o predloženim kandidatima za izbor za sudije osnovnih sudova i prekršajnih sudova u Republici Srbiji i za zamenike osnovnih tužilaštava i jednoglasno je doneo odluku da predloži Narodnoj skupštini da prihvati predložene kandidate, koje je predložilo DVT i VSS. U međuvremenu od održavanja sednica Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, stiglo je jedno obaveštenje, odnosno izjava od strane jedne kandidatkinje koja je predložena za zamenika Osnovnog tužioca u Kruševcu, a radi se o gospođi Veljković Mirjanu, koja je pismenim putem, overeno sve, povukla svoju kandidaturu i izrazila je želju, odnosno molbu, da odustaje od kandidature za izbor zamenika Osnovnog javnog tužioca u Kruševcu i da ne želi da bude izabrana, pa ja ovim putem molim da ona bude izuzeta od glasanja za sve kandidate kada budemo glasali o jednoj, drugoj, trećoj i četvrtoj listi i da se gospođa Veljković Mirjana ne izglasa za zamenika Osnovnog javnog tužioca u Kruševcu, jer je to sama izjavila, odnosno pismenim putem, da tako kažem, izrazila želju da ne bude izabrana na mesto za koje je predložena. Za sve ostale kandidate ostaje predlog kakav je dat u predlozima Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, a koje je potvrdio Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, pa ja pozivam sve uvažene koleginice i kolege, narodne poslanice i narodne poslanike, da u danu za glasanje podrže predložene kandidatkinje i kandidate za prvi izbor za sudije osnovnih i prekršajnih sudova, odnosno za zamenike osnovnih javnih tužilaca u Republici Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Petroviću. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da) Reč ima ovlašćeni predstavnik SRS, Aleksandar Šešelj. Izvolite, gospodine Šešelj.
Hvala, gospodine Milićeviću. Dame i gospodo narodni poslanici, danas Narodna skupština vrši jednu od svojih funkcija, dakle danas vrši izbornu funkciju birajući nove sudije i tužioce je li tako, ili vrši reizbor. Moraću samo da podsetim sve narodne poslanike da je nedavno održana sednica Odbora za ustavna pitanja na kojoj je bila prisutna i gospođa Kuburović, koja je obrazlagala potrebu za ustavnim promenama u oblasti pravosuđa u Republici Srbiji. Suština tih ustavnih promena jeste da se u potpunosti isključi Narodna skupština iz procesa izbora sudija, pod izgovorom da je to, u stvari, način politizacije pravosuđa. Sada je to jedan tekst od nekih desetak strana, vrlo ne sadržajan, gde se ponavljaju već neke floskule, koje smo imali prilike da čujemo u ovih 19 godina, kao što su napredak u pregovaračkom procesu, usklađivanje prava, tj. harmonizacija sa pravom EU i ono što je najbizarnije od svega jeste prva rečenica tog dokumenta koja kaže – Republika Srbija se čvrsto opredelila da pripada EU, tj. evropskoj porodici naroda. Ja ne znam kad se to Republika Srbija i građani Srbije kad su se to opredelili da pripadaju EU, kad je to neko pitao, ja samo znam da je okupaciona vlast u Srbiji od 5. oktobra do dan danas, drži taj princip koji se zove - EU nema alternativu. Onda smo mi, naravno, prinuđeni da čak i neke stvari koje i vidimo da nisu dobre za nas bez pogovora prihvatamo. Danas je i predstavnik jedne poslaničke grupe rekao u prethodnoj raspravi kada smo razmatrali čiji je mandat, da li je to od liste ili od narodnog poslanika, iako je najnenormalnija situacija u našem političkom sistemu koja ima proporcionalni sistem izbora narodnih poslanika, da sada svaki narodni poslanik se ponaša kao da je on vlasnik svog mandata i da je narod baš za njega glasao, a obično građani Srbije zbog nezainteresovanosti i neinformisanosti, ne znaju više od, možda pet ili šest vodećih ljudi na svakoj od izbornih lista koje učestvuju na izborima. Zato svaki poslanik misli da ima poverenje građana. On je rekao – mi smo to morali da uradimo zbog EU. Dakle da usvojimo tu promenu tj. mišljenje Ustavnog suda. Morali smo dakle da promenimo na taj način naš Ustav. Dakle, to može da se objasni sada, da li je to neko nama držao pištolj nad glavom, da li je to bila neka ucena, da li smo mi bili taoci ili šta se to desilo, pa smo mi morali. Ja ne znam šta znači – morali smo. Obično mi to deluje kao da nešto što nije suverena odluka ili uopšte volja Republike Srbije i njenih najviših organa. Tako i sada u ovom slučaju. Ima nešto što je starije od EU i evropske birokratije iz Brisela, a to je princip podele vlasti koji, da bi jedna država mogla da bude nazivana demokratskom mora da usvoji princip podele vlasti, do najsavršenijeg oblika u tom smislu doveden je sistem SAD i njihov tzv. sistem kočnice i ravnoteže tj. "checks and balances“, gde jedna vlast kontroliše drugu. Mi se sada pozivamo na glavniji i relevantniji autoritet, kako kaže gospođa Nela Kuburović, u oblasti pravosuđa, a to je Venecijanska komisija, koja zamera Republici Srbiji i stanju u pravosuđu zato što se u Skupštini Srbije biraju sudije. Srbija, kao jedna zemlja ograničenog suvereniteta sebi izgleda ne može da dopusti da kaže – izvinite, ali valjda i mi nešto znamo iz te oblasti. Nismo mi država koja je nastala juče ili narod koji nema nikakvu pravnu tradiciju i nikad nije imala Skupštinu pre nego što ste se pojavili vi iz Venecijanske komisije, pa da mi sami ne znamo kako treba stvari demokratije da funkcionišu. To izgleda da mi nismo u stanju da uradimo, pa onda uvažavamo ta mišljenja i bezpogovorno postupamo po preporukama Venecijanske komisije, mi koji smo imali i zakonike još u srednjem veku, dugu ustavnu tradiciju, pravnu tradiciju i tradiciju parlamentarizma i demokratije, mi koji smo u vreme apsolutizma u Evropi, negde u 19. veku kada je, čak i Skupština u Srbiji smenila Knjaza Miloša, apsolutistu, vladara Srbije, a Skupština je mogla da ga smeni. I, sad nama treba neko da dođe sa strane i da nam kaže kako mi ne znamo ništa, a zato to su preporuke Venecijanske komisije i ako hoćemo u Evropsku Uniju, mi to treba da prihvatimo bez ikakvog pogovora. To je ovde što je u svemu ovome o čemu se govori o izmenama Ustava u oblasti pravosuđa nenormalno. Da li neko može da zamisli da, evo jedna Savezna Republika Nemačka, isto tako jedna država sa bogatom, pravnom tradicijom, istorijom i tak dalje, da sada predstavnici Venecijanske komisije, a za to su nadležni, budući da je i Nemačka u Savetu Evrope, dođu kod saveznog ministra pravde u Nemačkoj i kažu - Znate, ovaj način na koji vi birate sudije, to je retrogradno, to uopšte nije u skladu sa evropskim standardima i sa mišljenjima Evropske komisije, da vi u Bundestagu birate sudije i da ih birate u pokrajinskim parlamentima sudije nižeg ranga, vi treba sad da napravite tamo neku nezavisnu akademiju, telo ili bilo šta drugo što će se isključivo baviti izborom sudije. Šta bi nemački savezni ministar rekao na ti i da li bi neko mogao da zamisli, uopšte takvu situaciju? Ne, zato što je to moguće samo u državama ograničenog suvereniteta kao što je Republika Srbija, Crna Gora, Bosna i Hercegovina, Makedonija i sve ostale zemlje koje isključivo služe u današnje vreme, sa žaljenjem, to moram da konstatujem, kao poligon za testiranje, da vidimo šta će da se desi ako, na primer u Srbiju uvedemo taj princip, ili u Crnoj Gori ili u Makedoniji, poligon za testiranje tih nekih najvećih nebuloza koje dolaze iz Evropske Unije. Nijedna suverena država ne bi to smela sebi da dopusti, pogotovo ako zna za bolje. Mi sad treba da uđemo u proces izmene Ustava. Ustav je najvažniji akt na kojem počeva ceo pravni poredak jedne države, jednog društva koja određuje osnovna načela o vrednosti jednog društva, gde se posle svi ti principi razrađuju zakonima, ali valjda je podela vlasti jedan od najvažnijih principa. Ovde nam je mišljenje potpuno drugačije, i ponašanje i shvatanje. Mi ne shvatamo ovo kao podelu vlasti. Mi shvatamo Narodnu skupštinu i uopšte rad i delovanje Narodne skupštine kao neku puku formalnost gde treba da prođe nekih tamo 300 minuta ili da neki ljudi se obrate ili ne obrate, mi dobijemo neke izveštaje, to sve prođe i završi se i to je samo jedna formalnost kroz koju treba da se prođe da bi tami neki akt postao deo pravnog sistema. To je, nažalost, već 19 godina naša realnost u Srbiji. Mi ne shvatamo da je skupština najvažnija politička institucija koja treba da kontroliše, pre svega, rad Vlade, a ne da služi samo da klima glavom i da potvrđuje ono što dolazi iz Vlade, nezavisno sada od ovoga što je danas na dnevnom redu. To se mišljenje ovde potpuno izgubilo. Nisam video da Venecijanska komisija reaguje na to zato što se ovde ispunjavaju uslovi koji su u skladu sa zahtevima EU i dok je god sve tako, njima nikada neće zasmetati to što mi možda ovde i ne funkcionišemo baš kako treba što se tiče nekih osnovnih demokratskih principa. Žao mi je što gospodin Milojević nije tu. Baš bih voleo da vidim šta misli o tome i ove njegove izjave od pre godinu dana kada je rekao da potpuno treba isključiti Narodnu skupštinu iz procesa izbora sudija zato što je to u skladu sa akcionim planom za Poglavlje 23. Znači, ne zato što je to loše za izbor sudija, zato što je to postupak koji ne valja, koji nije nigde dokazan u svetu ili bilo kakvih ima anomalija, već zato što nije u skladu sa Poglavljem 23. To je rekao gospodin Milojević u intervjuu za „Večernje novosti“. To je samo po sebi nenormalna stvar. Dakle, to poglavlje može opet da se promeni. Može da se promeni, pa da nas nateraju da vratimo na staro. Ko nama tu garantuje uopšte kvalitet toga što je sadržano u pregovaračkim okvirima? Tu nema ništa od kvaliteta, ima samo o ispunjavanju uslova kako odgovara drugoj pregovaračkoj strani u procesu pregovaranja Srbije o pristupanju EU i to je sve. U SAD američki predsednik bira sudije vrhovnog suda, ali mora prvo senat da ih odobri. Da li neko može da zamisli da će neko da prebaci Amerikancima što se oni nedemokratski ponašaju prilikom izbora sudija ili u saveznim državama? Ne, nego to samo može u ovim državama koje su u kolonijalnom položaju i u kojima je sve dozvoljeno. Sve dok se ovde bespogovorno ispunjavaju uslovi, ovde možemo da imamo raznorazne testove iz svih sfera društvenog života, pa evo sad i iz pravosuđa. Dakle, ako Narodna skupština bira sudije, valjda je garancija svega toga javnost postupka, jer ne možemo nikada očekivati ako napravimo tamo neko telo koje će biti zaduženo za izbor sudija ili tužilaca da će ono biti nezavisno i da će raditi stvari baš kako valja ako nema kontrole od strane zakonodavne vlasti i tamo u nekim kabinetima da se biraju sudije na ko zna čiji predlog i na ko zna kakav način. Ovde, dakle u Narodnoj skupštini, postoji javnost postupka. Uvek znamo ko su kandidati, znamo šta su oni do sada radili, znamo njihove biografije i politička javnost je maksimalno informisana o svemu što se toga tiče, izbora sudija. Ako to ostavimo nekim telima i od toga se potpuno isključi, pa tek onda imamo problem sa izborom sudija, jer su oni bez ikakve kontrole, a to je grana vlasti. Sudstvo je grana vlasti. Sudska vlast je jedna, pored zakonodavne i izvršne vlasti, vlast u Srbiji. Kako to može sada da se bira na neki netransparentan način tzv. nezavisnih stručnjaka? To što se sve više ljudi u Srbiji koji se pojavljuju u javnosti po raznim povodima poziva na svoju nezavisnost tzv. ili kada neko kaže sve češće za sebe da nije pripadnik nijedne političke stranke, to deluje kao u vreme komunizma, kada su se trkali ko će više da dosegne u komunističkoj partiji ili ko je ranije postao član ili ko ima spomenicu ili šta već drugo. Dakle, samo po sebi je sada loše da neko bude član političke stranke i zato se sve više naglašava neko da je nezavisan ili da nije pripadnik nijedne stranke. Znate, kada se opravdava neko više puta bez ikakvog pitanja da je nezavistan i da nije član nijedne političke stranke, to baš uverava u suprotno, da postoji neki politički uticaj na tog nekog. S druge strane, ako zaista postoji politizacija pravosuđa, da li neko normalan u Srbiji može da pomisli da pritisak na sudije i na sve što se dešava sa sudskom vlašću vrši Narodna skupština? Ako postoji politizacija pravosuđa, ako postoji pritisak na sudije, onda to valjda radi izvršna vlast ne sad zbog konkretnih slučaju u ovom vremenu, u ovih sedam godina naprednjačke vlasti, nego i pre toga. Da li neko može da se ne složi sa tim? Ali, ne, nama su rekli iz Venecijanske komisije da je politizacija pravosuđa što Skupština vrši uticaj na sudije. Dakle, jedna velika nebuloza. Onda, pozivamo se na mišljenje, i ovde isto tako je gospođa Kuburović obrazlagala razne predloge, Društva sudija Srbije? Pazite, pripadnici jedne grane vlasti, u ovom slučaju sudske vlasti, osnuju svoje društvo, svoje udruženje ili sindikat ili kako već. Da li je to normalno? Da li neko može da zamisli društvo ministara ili društvo narodnih poslanika, pa sad se društvo poslanika sastane i misli – reforma Skupštine treba da bude na ovaj način, od sada treba zakonodavna funkcija da se vrši na ovaj način itd. Kako mogu ljudi koji vrše javne funkcije u okviru jedne od grana vlasti da osnivaju svoja udruženja i sindikate i posle da se pojavljuju sa tim aktima i mišljenjima, sa nekim potpunim legitimitetom da pričaju u javnosti šta i kako treba da se radi? To nema nigde, to samo može ovde u Srbiji, jer mi se ponašamo kao da za bolje ne znamo, da ne znamo šta je kvalitet i mislimo da sve ono što dolazi u pregovaračkom okviru da je to on što je nama poželjno i da neko sa strane zna bolje od nas i da ćemo mi zbog toga nešto napredovati. Ništa se nama neće promeniti, kakve god mi uslove ispunili, što se tiče učlanjenja Srbije u EU, pošto se sve to radi samo zbog toga. Podsetiću vas da su Republika Grčka i Severna Makedonija nedavno potpisale tzv. Prespanski sporazum, koji je dotadašnjoj Bivšoj Jugoslovenskoj Republici Makedoniji promenio ime u Severna Makedonije, gde čak nije bilo ni dovoljne podrške na referendumu da se to usvoji i, naravno, na nedemokratski način EU je to podržala, manja od 50% izlaznosti, a njima je zauzvrat dato obećanje da će zbog toga otvoriti pristupne pregovore, da će napredovati u evroatlanskim integracijama itd, a onda smo videli nedugo zatim, dva meseca, da su određene evropske zemlje blokirale pregovore sa Makedonijom i pored svega toga šta su oni učinili na uštrb i svoje zemlje i svoje demokratije i demokratske političke volje svojih građana i svega ostalog. Tako će isto biti u Srbiji. Nas će prevesti žedne preko vode. Mi ćemo ispuniti sve ove nenormalne preporuke i mišljenja iz ovih pregovaračkih okvira i akcionih planova itd. Ono što je možda najstrašnije jeste priznavanje nezavisnosti Kosova kroz potpisivanje pravno obavezujućeg sporazuma između tzv. Kosova, to jest tzv. Prištine i Beograda da bismo nešto dobili zauzvrat, a to treba da bude članstvo u EU, a nećemo ga dobiti. To možemo da vidimo na komparativnom primeru Makedonije da se to tako neće desiti. Zato Narodna skupština treba da utiče na to da se stvari u Srbiji, što se tiče pravosuđa, ne promene na gore, da ne slušamo bezpogovorno predloge nekih međunarodnih, grupe međunarodnih hohštaplera koja sebe naziva Venecijanska komisija, koja misli da zna bolje nego pravni fakulteti u Srbiji, pravni stručnjaci u Srbiji, sudije Ustavnog suda i ostale sudije itd. A, i ove sudije isto tako koji daju ovakve izjave, a rade protiv svoje struke. Mi u tome nećemo uspeti, nećemo napredovati, nećemo dobiti ništa, nećemo nikada postati članovi EU, a nastavićemo dalje da upropašćavamo naš politički sistem, naš Ustavni poredak i naše društvo u celini. Hvala na vremenu.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe SPS, narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite kolega Jovanoviću.
Zahvaljujem se predsedavajući. Uvaženi predstavnici Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaštva, ja odmah na samom početku diskusije po ovoj tački dnevnog reda želim da vam jasno iskažem stav poslaničke grupe SPS, da ćemo mi u danu za glasanje podržati vaše predloge i da ćemo osim ovog predloga koji je izneo uvaženi kolega Petar Petrović sa jasnim obrazloženjem, nadam se svi zajedno izabrati sada kandidate, a tada nosioce pravosudnih i javno-tužilačkih funkcija baš ovako kako je i predloženo. Ono što je bitno istaći jeste da vi za sada i to krajnje korektno i profesionalno postupate po pozitivnim propisima koji još uvek ne predviđaju ništa novo kada je u pitanju izbor nosilaca pravosudnih funkcija, kako u pogledu izbora sudija, tako i u pogledu izbora tužilaca. Dakle, ja ću se što se tiče ustavnih amandmana vrlo kratko osvrnuti na samom kraju jer ne želim da izlazim iz same teme, odnosno tačke dnevnog reda i ono što u svakom slučaju zbog građana Republike Srbije treba istaći kao pohvalno jeste da ste uspostavili jedan kontinuitet transparentnosti u radu, transparentnosti u ocenjivanju, transparentnosti u proceni kandidata što se tiče izbora i transparentnosti samog procesa, odnosno procedure po kojoj se kandidat ocenjuje, a na kraju krajeva i bira. Zašto ovo govorim? Zbog toga što građani uglavnom robuju predrasudama da bilo Visoki savet sudstva, bilo Državno veće tužilaštva radi pod hipotekom nekakvog političkog uticaja. Ja moram da podsetim na jednu činjenicu koju niko ovde, pa ni značajno šire ne može da dovede u sumnju, da se gotovo nikada nije desilo da bilo koji predlog Državnog veća tužilaca ili Visokog saveta sudstva u celini bude odbijen od strane nosilaca zakonodavne vlasti odnosno nas narodnih poslanika. Dakle, svi su predlozi maksimalno uvažavani i svi su predlozi uglavnom prihvaćeni. Mali je broj onih koji su osporeni, a i ti koji su osporeni su imali nekakvo svoje obrazloženje osporavanja i da budemo iskreni tu je odgovornost zato što neko nije izabran preuzela zakonodavna vlast, a ne pravosudna, odnosno javno-tužilačka i sudska vlast. I ako odgovornost postoji, onda je odgovornost na nama, a ne na vama. Ono što je jako važno istaći, jeste činjenica da svi kandidati koje ste ovde pročitali nesumnjivo i sa stanovišta onoga što mi možemo da ocenimo ispunjavaju uslove, prevashodno iz razloga poverenja u vaš rad, što je u svakom slučaju nesporno, sa jedne strane, a sa druge strane imajući u vidu njihove biografije i rezultate koje su postigli u radu. Naravno da građani treba da znaju šta se to ceni kada se i danas raspravlja, a nadam se prekosutra odlučuje, o tome ko će biti izabran za nosioce pravosudnih funkcija. Pa naravno da se ceni osposobljenost i stručnost i dostojnost svakog kandidata, bez obzira da li se radi o kandidatu za tužioca ili kandidatu za sudiju koji se prvi put bira na sudijsku funkciju. Ono što moramo da priznamo hteli-ne hteli, ni vi, ni mi, ne znamo kako će oni raditi nakon izbora na pravosudnu funkciju, odnosno nakon izbora na mesto za koje se biraju, jer i pored svega onoga što je utvrđeno da od strane kolegijuma imaju podršku kako kolegijuma suda iz koga dolaze, odnosno iz koga se kandiduju ili tužilaštva, osnovnog, višeg ili već kojeg, u konkretnom slučaju osnovnog, i pored toga što su zavredeli ocenu „naročito se ističe“ i pored toga što su u svom radu iskazali određenu stručnu referencu koja je uvažena samom tom ocenom u „naročito se ističe“, i pored toga što je kolegijum bilo suda, bilo tužilaštva, zauzeo stav da se radi o kandidatu koji zavređuje pažnju i koji treba da prođe, ipak ostaje dilema i nedoumica - šta posle? Kakav će taj praktični rad u nekom efektivnom smislu reči biti? Da li će biti pozitivan, negativan, da li će taj kandidat uspeti da reši priliv predmeta, koliko će biti ažuran, kakav će mu biti kvalitet odluka, konkretno presuda, da li će optuženja biti onakva kakva po Zakoniku o krivičnom postupku moraju da budu, odnosno da li će se i tu poštovati pravo koje podrazumeva poštovanje načela procesne ekonomije sa jedne strane, sa druge strane poštovanje zabrane, povrede prava na suđenje u razumnom roku? Dakle, ono što ostaje, ostaje svim ovim kandidatima kojima ste vi, uslovno rečeno, poklonili poverenje, a mi to poverenje prihvatili i za njih, u svakom slučaju, smatrali da, nadam se, prekosutra će biti nosioci pravosudnih funkcija, da će to opravdati. Da li će tako biti, ja moram da budem sada malo slobodan i iskren, nisam siguran u svim slučajevima, zbog toga što, hajde da budemo iskreni i najbolji student medicinskog fakulteta ili mašinskog fakulteta, često u praksi kao lekar, inženjer nije pokazao baš ono što se od njega očekivalo, imajući u vidu izuzetan prosek ocena, Sa druge strane, postoje i oni koji su imali značajno niži prosek ocene pa su se u efektivnom radu pokazali sa izuzetnim rezultatima. Dakle, da ne robujemo samo ocenom, iako je ocena u svakom slučaju jedan od značajnih elemenata prilikom sveukupnog ocenjivanja kandidata. Takođe i mišljenja neposredno Višeg suda ili Tužilaštva, koje takođe učestvuje u svemu ovome, daje nam za pravo da možemo očekivati da će se to poverenje opravdati. Kada sam rekao, moram biti slobodan da sam pomalo skeptičan, to više govorim sa stanovišta nekih svojih profesionalnih iskustava, nego sa željom da generalizujem. Nikada u životu neću generalizovati i strahoviti sam protivnik generalizacije kada je u pitanju profesija, bez obzira o kojoj se profesiji radi, da li javno-tužilačkoj i sudijskoj, jer i te kako dobro znamo da većina tužilaca i sudija krajnje korektno i profesionalno rade svoj posao i posvećenim odnosom prema svom radu daju pravi lik ili sliku pravosudnog sistema. Nažalost, postoje i oni koji tako ne rade i ono što smeta, što stalno ističem i moram i danas da istaknem, bez obzira da li ćete u tome prepoznati bilo šta, a ja želim da prepoznate samo dobru nameru, jeste prisustvo lažne solidarnosti kada su u pitanju kolege. Lažna solidarnost i u sudovima i u tužilaštvima zbog toga što se uglavnom nekako libimo da ukažemo da zaista kolega nestručno radi, da nema kvalitet odluka kakav treba da ima, ogroman broj ukinutih odluka, da radi neefikasno u smislu onoga što sam rekao, to je brzina postupanja ili hitnost postupanja. Znači, evo, procesne ekonomije, da i u pogledu dostojnosti njegovo ponašanje ne odgovara ponašanju koje daje lik nosioca pravosudne funkcije, pa sam se susretao sa primerima koji pokazuju da se na posao dolazi, recimo, u 11,00 časova, sa početkom ročišta kreće se od 12, da bi se do pet-šest sati završilo itd. Nažalost, takvih slučajeva ima, ali ono što vi ne znate, to je najgore jer nisu procesuirani. Zašto? Pa, zato što onaj ko je dužan da to sagleda i da adekvatno reaguje na takve pojave, u principu, zbog te solidarnosti ili zaštite kolege, to ne čini. To urušava ugled pravosuđa u celini. To urušava ugled pravosuđa u celini, nažalost, zbog toga što tada etiketu neefikasnih imaju i one sudije koje više nego korektno rade svoj posao, i naravno, to se odnosi i na tužilaštvo. Prema tome, u tom smislu, ja mislim da je i te kako značajno da ne vi, jer vi nemate tu nadležnost, ali da se time moraju pozabaviti prevashodno predsednici sudova, to je pod jedan, a pod dva, oni koji su na vrhu piramide na nivou javno-tužilačkih funkcija, a to su osnovni tužioci, viši tužioci, republički, odnosni apelacioni republički tužilac itd. Dakle, hijerarhija nije samo formalna premisa, već je nešto što podrazumeva da u onom praktičnom smislu reči moramo iskoreniti bukvalno sve ono što dovodi do urušavanja ugleda pravosuđa. A, ovo što sam ja rekao je tačno i bez obzira koliko god bežali od toga, to se ponavlja i predstavlja jednu kontinuiranu situaciju iz koje nikako da se izađe. Onog trenutka kada se izađe iz te situacije, onda možemo biti potpuno sigurni da će i građani na sasvim drugačiji način sagledavati pravosuđe i pravosudni sistem i da će pravosuđe na lestvici poverenja građana imati značajan skok. Ja sam u to uveren kao što je uverena većina građana Republike Srbije. Mislim da ste jako dobro uradili svoj posao, iako nemam nameru da obelodanjujem imena i prezimena, jer ste ih vi pročitali, ali imam jednu manje-više moralnu obavezu da istaknem kandidata koji je pored svih ostalih kandidata, koji nesumnjivo ispunjavaju uslove, kandidat iz grada iz koga ja dolazim, kandidat za Privredni sud u Užicu, kandidat je Zorica Gardić, koja zaista i po stanovištu struke, ja ću to da podvučem, stanovište struke, ne samo kolega sudija u sudu, stručnih saradnika, sudijskih pomoćnika, pripravnika, već i nas advokata ima bezrezervnu podršku, zaista, bezrezervnu podršku zbog toga što je Zorica Gardić na neki način, to možemo da kažemo pežorativno više, dete Privrednog suda, koja je svoju stručnu edukaciju, usavršavanje, osposobljavanje stekla u tom sudu i koja nesumnjivo ispunjava ne samo ove uslove koji su ovde propisani, nego i sve one druge za koje možemo smatrati da predstavljaju, da treba da predstavljaju ono što je odraz ili obeležje sudije. I zato, gospodine Jovičiću sa koleginicom, imate tu punu podršku. Naravno da ne želim ni u kom slučaju da budem u bilo kom delu diskriminišući nastrojen, zato što su svi kandidati koje ste vi predložili ispred Državnog veća tužilaštva više nego kvalitetni kandidati koji će zavrediti podršku. Na samom kraju, u svega par minuta, dva minuta, da se osvrnem na ono što nas čeka. Čeka nas nešto što prvo vi zavređujete i zaslužujete, a onda samim tim i pravosuđe u celini, a to je poboljšanje materijalnog položaja sudija i tužilaca. Zašto ovo govorim? Govorim zbog toga što je to i Vlada Republike Srbije je prepoznala i na tome se intenzivno radi, prevashodno na iznalaženju mogućnosti povećanja visine zarada, jer ću podsetiti na jednu činjenicu, koju niko neće dovesti u sumnju, ako uzmemo u obzir visinu zarade sudije osnovnog suda, i to zaradu bez bilo kakvog dodatka ili visinu zarade osnovnog tužioca, u odnosu na prosečnu platu u privredi Republike Srbije, to čak nije ni dvostruko veća zarada. To je tek nešto malo veća zarada. Ako imamo tu činjenicu u vidu, onda dolazimo u jedan problem za koji sam ja siguran da će se rešavati i rešiti, a to je da isključivo radi opreza od potencijalne opasnosti koruptivnog delovanja, potencijalne opasnosti neefikasnosti, potencijalne opasnosti od toga da to postane sindrom koji će kao karcinom da metastazira, mi moramo na tome nešto da poradimo. I to je apel na izvršnu vlast koja u tom pravcu preko resorno ministarstvo u svakom slučaju reaguje. Ja sam uveren da će reagovati zato što imam čvrsto poverenje i u Ministarstvo pravde i u Vladu Republike Srbije, za koju ne sumnjam da ovaj problem prepoznaje, ali ne sme dugo da čeka, ne sme dugo da čeka zbog toga što već duže vremena imamo jednu vrstu disproporcije. Uvek imamo neku vrstu fokusa kada su druge profesije u pitanju, sa malo većim intenzitetom podrške ili, kako bi se to reklo, zamajca. Kada su pravosudne funkcije u pitanju, to još uvek stoji u nekom stendbaju i siguran sam da ćemo ga pomeriti sa mrtve tačke. Naravno, kada su u pitanju ustavni amandmani, nećemo se opterećivati sada sa njima. Nemamo ih, nismo ni došli do njih. Ali, ono što je bitno, bitno je da je tim ustavnim amandmanima, u krajnjem smislu reči, zadržana nadzorna uloga Skupštine nad radom i, ne znam kako će se zvati, da li Vrhovni savet sudstva, ubuduće, tako je, i Vrhovni savet tužilaštva. Zašto? Zato što je to mešoviti sastav ta dva tela, mešoviti sastav u kome će u svakom slučaju značajan doprinos davati i struka, tu konkretno mislim na profesiju, a s druge strane građani opet preko struke. Zašto preko struke? Zato što će tu biti uvaženi i istaknuti pravnici, uveren sam, sa položenim pravosudnim ispitom, jer je nezamislivo da pravnik bez položenog pravosudnog ispita bude član jednog takvog tela. U tom smislu, ako neko od vas, ja vam to želim, bude član tog tela, da ćete imati nesumnjivu podršku. U svakom slučaju, želim da vas pozdravim, da vam poželim, kao i do sada što ste radili, i dalje uspešan rad i zalaganje, jer ste tu činjenicu potvrdili, barem što se tiče nas u poslaničkoj grupi SPS, svaku sreću i, naravno, podršku za predloge koje ste dali. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SNS narodna poslanica Jelena Žarić Kovačević. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Državnog veća tužilaca i Visokog saveta sudstva, dakle, danas u načelnoj raspravi imamo predloge odluka o izboru zamenika javnih tužilaca i izboru sudija koji se prvi put biraju na sudijsku funkciju. Za obezbeđivanje uslova potrebnih za efikasan rad sudija i tužilaca nadležno je Ministarstvo pravde. Ovo je dobra prilika da se osvrnemo na bar neke aktivnosti koje su za cilj imale unapređenje pravosuđa. Kada kažem unapređenje pravosuđa, mislim na funkcionisanje sudova i tužilaštava, ali mislim i na odnos sa građanima koji svakako zaslužuju zaštitu svojih prava, koji zaslužuju da svi na jednak način ostvaruju svoja prava i zaslužuju jedan ozbiljan i efikasan pravosudni sistem, u kome će nosioci pravosudnih funkcija biti nezavisni i stručni. Da počnemo od nekih infrastrukturnih ulaganja, ona su najveća u poslednjih nekoliko decenija. Nove sudske zgrade izgrađene su u Raški, Požarevcu, Pančevu, Užicu, tu je Prekršajni sud u Beogradu, Palata pravde u Beogradu, Palata pravde u Kragujevcu. Sve su to projekti koji su završeni ili se privode kraju. Rekonstruisane su zgrade u Kraljevu i Prijepolju. U Lazarevcu su nove prostorije dobili Osnovno javno tužilaštvo i Prekršajni sud. Ima zaista još mnogo ovakvih projekata širom Srbije. Koja je poenta? Na ovaj način građani će imati jednak pristup pravdi, brže postupke, kvalitetniji odnos sa pravosudnim organima, bez obzira na to da li žive u Beogradu, u nekom drugom velikom gradu ili većem gradu ili u nekoj sasvim maloj opštini imaće jednak pristup pravdi u svim delovima Srbije. Formirana su posebna odeljenja za borbu protiv korupcije, i to u Beogradu, Nišu, Novom Sadu i Kraljevu. Povećano je procesuiranje koruptivnih krivičnih dela. I sada imamo podatak da za godinu dana je više od 500 ljudi pravosnažno osuđeno za koruptivna krivična dela. Među osuđenim licima su i funkcioneri, tu su predsednici opština, direktori preduzeća i ustanova, sudije itd. Dakle, Tužilaštvo za organizovani kriminal je imalo dobre rezultate u prethodnom periodu kada je reč o procesuiranju koruptivnih krivičnih dela. Vrlo važno je i jačanje preventivnih mehanizama u borbi protiv korupcije u smislu donošenja zakona. Sećamo se da to je Zakon o lobiranju, Zakon o sprečavanju korupcije itd. Ono što je vrlo važno da se pomene jeste da Srbija nije na tzv. sivoj listi FATF-a koja podrazumeva države sa strateškim nedostacima u oblasti borbe protiv pranja novca i finansiranja terorizma. Srbija je ojačala mehanizme u ovim oblastima, uložila je velike napore u sprovođenju tog akcionog plana, upravo u cilju ispravljanja nedostataka u tehničkom i strateškom smislu. Takođe, postoji i politička posvećenost i podrška, ali postoje i institucionalni kapaciteti za nastavak sprovođenja reformi u oblasti sprečavanja pranja novca i finansiranja terorizma. U ovim oblastima u prethodnih godinu dana doneto je mnogo zakona, doneto je čak 12 zakona, odnosno 12 zakona je stupilo na snagu. Doneto je više od 60 propisa i drugih dokumenata. Formirane su nove institucije, kao što je npr. Uprava za igre na sreću, ali je u dosta slučajeva promenjena i struktura postojećih institucija. Na početku sam pomenula aktivnosti koje kao rezultat imaju direktan benefit za građane i sa tim u vezi želim pohvalim projekat, odnosno želim da kažem da zahvaljujući saradnji između Ministarstva pravde i Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave obezbeđeno je da se npr. činjenica o razvodu automatski upisuje u matičnu knjigu venčanih. Matičari će sami upisivati promenu o venčanom stanju na osnovu elektronskog izveštaja nadležnog suda. Umrežavanjem baza podataka olakšava se građanima, ali se olakšava i zaposlenima u upravi i omogućuje se veća efikasnost, smanjuje se trošenje vremena i trošenja novca naših građana. Upravo e-pravosuđe će unaprediti sistem elektronske razmene podatka pravosudnih i drugih državnih organa u cilju skraćenja sudskih postupaka, ubrzavanja rada pravosuđa i smanjenja troškova i birokratije. Ovo su samo neki od uspeha Ministarstva pravde o kojima sam izabrala da govorim. Ima ih stvarno još mnogo, ali upravo za razliku od perioda kada je npr. ministar pravde bila Snežana Malović. Ono čime se hvalila DS je samo katastrofalna reforma pravosuđa. Tekovine te stranke su greške u pravosudnom sistemu koje i danas ispravljamo i posledice po pravosudni sistema. Nažalost, primera je mnogo. Jako je loše staviti sudsku vlast pod uticaj politike, pod direktnu kontrolu jedne političke partije. Jako je loše da o izboru sudija i tužilaca odlučuju političari koji su tada pravili spiskove podobnih i nepodobnih kandidata u odborima DS širom Srbije. Sudije koje su tada ostale bez posla su ostale bez posla na protivustavan način i naplatile su se od države i, na kraju, opet su građani, ni krivi, ni dužni, snosili te troškove i, ni krivi, ni dužni, trpeli, a sa druge strane trpeli su i u postupcima koje su vodile, neuke, neprofesionalne sudije, čije su presude pisali funkcioneri DS. Naručena suđenja su srozala naše pravosuđe, a poverenje građana u pravosudne organe može se reći da je bilo ravno nuli. Sećate se da smo ranije na sednicama ovde pominjali opštinu Vlasotince, kao drastičan primer kako su se određivali kandidati za sudije i tužioce. Ništa drugačije nije bilo ni u Nišu. Članovi DS, simpatizeri, poslušnici lojalni DS, aktivisti DS podložni političkim uticajima označavani su kao upotrebljivi, bili su, naravno, korumpirani, takvi su bili kandidati za sudije i tužioce iz vremena reformi pravosuđa 2008, odnosno 2009. godine. Tako je Snežana Malović svojim položajem i svojom funkcijom zapravo štitila urušavanje pravosudnog sistema zarad njegovog stavljanja pod apsolutnu kontrolu DS. Oni su držali sudove sa predsednicama sudova u v.d. stanju da bi lakše manipulisali i ucenjivali, birali su sudije iz stranačkih redova, i to je bilo zapravo sve što su oni tada uradili u pravosudnom sistemu Republike Srbije. Nikakvih drugih aktivnosti nije bilo, a naročito nije bilo drugih aktivnosti koje su se ticale unapređenja pravosuđa. One nisu bile sprovedene. Danas možemo da zaključimo da, kako su se ponašali dok su bili na vlasti, osiono i bahato, tako se ponašaju i danas. Imali smo prilike pre neki dan da vidimo kako je Dragan Đilas rekao u svojoj izjavi kako on zamišlja demokratiju. Imali smo priliku da vidimo kakav mu je odnos prema medijima i sa koliko mržnje se on zapravo ophodi prema svakom ko nema isto mišljenje, ko ne deli isto mišljenje sa njim. Naime, na konferenciji za novinare Saveza za Srbiju pojedinim novinarima nije bilo dozvoljeno da postavljaju pitanja, a ako bi neki od njih i uspeli da postave pitanje, umesto odgovora doživljavali su neprijatnosti i uvrede. On je sebi dao za pravo da deli novinare na prave novinare i na one koji nisu pravi novinari, po samo njemu znanim kriterijumima. Sasvim sam sigurna da su ti kriterijumi vezani upravo za političku podobnost, a sve zbog toga što se novinar drznuo da radi svoj posao, sve zbog toga što je novinar postavio pitanje koje se Draganu Đilasu u tom trenutku nije svidelo. Zašto? Zato što se odnosi na njegove afere. Ovom prilikom bih želela da mu poručim da odgovore na ta pitanja, koja su mu postavili novinari, on ne duguje samo novinarima. On odgovore na pitanja o svojim afera zapravo duguje svim građanima Srbije. To što on misli da je uspeo da novinarima ne odgovori na takva pitanja ne znači da građani ne znaju, ne znači da se Beograđani ne sećaju kako je bilo pod vlašću Dragana Đilasa i ne znači da neće na izborima to i kazniti. Svakoga dana, ali bukvalno svakoga dana optužuju Aleksandra Vučića za cenzuru, za navodno stanje u medijima koje je loše. Svi pričaju, navodno, po televizijama šta im Vučić kaže i šta se piše iz Vučićevog kabineta, a sada bih postavila pitanje – da li je neko reagovao na uvrede koje je Dragan Đilas uputio novinarima? Da li je neko osudio Đilasovo obećanje, a Đilas je to rekao na konferenciji za novinare, a to smo svi mogli da vidimo i da čujemo? Da li je neko osudio njegovo obećanje da će kada dođe na vlast nekim televizijama oduzeti nacionalnu frekvenciju? Dakle, ono što možemo da zaključimo jeste da se u toj politici ništa nije promenilo. Jedino što se možda usavršilo jeste bahatost. Sa njima na vlasti, eto kakva bi bila medijska slika, tako bi bilo i sa pravosuđem. Jedno bi bilo sigurno, što se tiče pravosuđa, kada bi ponovo ti ljudi došli na vlast, a to je da niko ne bi odgovarao za afere i malverzacije. Nastaviću u drugom javljanju sa govorom koji sam pripremila. Na kraju, samo želim da kažem, želim da se na kratko osvrnem na kandidature. Ono što je moja moralna obaveza kao narodnog poslanika jeste da kažem da smatram da postoje bolji kandidati, kvalitetniji kandidati za zamenike javnih tužilaca. Radi se o Srdanović Jeleni, tužilački pomoćnik u Višem javnom tužilaštvu u Šapcu, koja je kandidat koga bih ja osporila. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima Sandra Kulezić, Državno veće tužilaca. Izvolite.
Budući da smo sada čuli da najveća poslanička grupa planira da ospori jednog kandidata koji je predložen za zamenika javnog tužioca u Šapcu, ja bih, imajući u vidu ono što sam navela u uvodnom izlaganju, a i ono što smo mogli da čujemo od ostalih poslanika, insistirala na tome da, ako je ikako moguće, čujemo razloge zbog kojih je ovaj kandidat osporen. Kao što je vama poznato, izbor zamenika javnih tužilaca se vrši na osnovu stručnosti, osposobljenosti i dostojnosti, a vezano za konkretnog kandidata, istakla bih pojedine elemente iz te biografija, a čisto da čujemo šta u toj biografiji može biti sporno da se ovaj kandidat ospori kao predlog za izbor zamenika javnog tužioca, budući da je reč o kandidatu koja je završila pravni fakultet u roku sa prosečnom ocenom 9.00, pravosudni ispit, nakon toga, položila 2012. godine, osam godina radnog iskustva po položenom pravosudnom ispitu i, nakon toga, master studije na Pravnom fakultetu Univerziteta u Novom Sadu iz krivičnopravne materije. Osim toga, ovaj kandidat je još u decembru mesecu 2016. godine na proveri stručnosti i osposobljenosti od strane Državnog veća dobila ocenu pet. To je ono što ja imam da kažem o ovom kandidatu, a volela bih da čujem razloge zbog kojih je ovaj kandidat osporen. Hvala vam.
Zahvaljujem. Koleginice Žarić Kovačević, imate pravo na repliku. Izvolite.
Hvala vam predsedavajući. Ja sam već u svom javljanju iznela svoje razloge. Smatram da postoje bolji i kvalitetniji kandidati od Srdanović Jelene, ali evo sada, u ovom javljanju ću vam reći da imam saznanja da je ovaj kandidat član Demokratske stranke i zbog toga želim da se Narodna skupština posebno izjasni o ovom kandidatu.
Zahvaljujem koleginice Žarić Kovačević. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite kolega.
Zahvaljujem predsedavajući. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, uvaženi predstavnici predlagača iz Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, moram da kažem da sam uvek izuzetno obradovan i da mi je uvek drago kada je na dnevnom redu parlamenta izbor sudija, tzv. prvi izbor sudija i prvi izbor zamenika tužilaca, jer to pokazuje samo da Srbija, a i vlast i Vlada kojoj podršku daje poslanička grupa Pokreta socijalista, Narodne seljačke i Ujedinjene seljačke stranke stvara uslove da nov, mlad kadar uđe i u sudove i u tužilaštva i da radi uspešno barabar sa starijim, iskusnijim kolegama, crpi njihova iskustva i znanja, stekne, tako da kažem, one zanatske potrebne kvalifikacije i ovaj posao nastavi da radi daleko bolje u budućem periodu. Naime, ako se ne varam, grubo rečeno, više od 400 i nešto mladih ljudi je u poslednje tri godine izabrano po prvi put kao vršioci sudijske i javno tužilačke funkcije, odnosno zamenika javnih tužilaca i to govori i pokazuje jasno opredeljenje i odnos kako i institucija u kojima vi radite tako i ukupno stvorenih uslova za povećanjem broja angažovanih u ove dve jako važne oblasti kada je u pitanju funkcionisanje Republike Srbije. Iskreno rečeno, za mene najvažniji ugao gledanja jeste onog običnog građanina, koji apsolutno očekuje da živi u državi koja je sigurna, da zna šta je izvesno, šta je dozvoljeno, šta nije dozvoljeno, da bude zaštićen, da odluke koje se donose u tim postupcima budu pravedne, pravične i na zakonu zasnovane, iako mi svi znamo da ponekad pravda i ono što je u skladu sa Zakonom nije uvek potpuno isto, ali naravno da se mora težiti tom jednom apsolutnom idealu svega toga. Činjenica je da još uvek ne postoji dovoljan broj, po mojoj slobodnoj proceni, angažovanih zamenika javnih tužilaca i javnih tužilaca u Republici Srbiji, upravo iz jednog razloga, a to je jer je pre već previše godina jedan ozbiljan deo posla u vođenju krivičnog postupka prenet u isključivu nadležnost javnog tužilaštva, a to je tužilačka istraga. Ne možemo mi efikasnost dobiti tako što ćemo nekome propisati koliko presuda mora da donese, koliko predmeta mora da reši, jer time na jedan zaista ozbiljan način možemo da ugrozimo kvalitet odluka koje se donose, odnosno možemo jako loše uticati na kvalitet postupaka koji se provode. Iz tog razloga, osim uvećanja broja ljudi, odnosno mojih uvaženih kolega pravnika i u javnom tužilaštvu i u sudu, treba da pomognu i efikasnosti i bržem donošenju dobrih i pravičnih odluka. Moramo da sagledamo i gde se mi nalazimo u odnosu na neke druge zemlje u okruženju ili zemlje EU i da neke novitete koji su uvedeni u poslednjih petnaestak godina, tako da ih nazovem, kolokvijalnim izrazom, a to su postojanje sudijskih pomoćnika, stručnih saradnika, odnosno tužilačkih pomoćnika i tužilačkih saradnika, sagledamo na pravi i odgovarajući način. Ono što ja imam kao lična saznanja, to jeste da sudije u evropskim sudovima, kojih i nema baš mnogo manje nego što ih ima po glavi stanovnika u Srbiji, ako je to ikakav parametar, pored sebe imaju barem tri do pet saradnika, da li su to ranga sudijskih pomoćnika ili stručnih saradnika koji praktično ceo postupak i celu proceduru pripremaju sudiji, kojem je jedini posao, praktično da održi suđenje, donese odgovarajuću odluku tamo gde porota ne odlučuje isključivo o presudi kakva će biti, da pogleda presudu, odnosno otpravak presude, koji i kakav je urađen i time se zaista dobija mnogo toga na kvalitetu. Mi ovog trenutka možda i dostižemo taj neki potreban broj sudija koji mogu da praktično izvrše svoju zakonsku obavezu i obavezu funkcija koje imaju, a to je da efikasno rade, ali samo ukoliko nastavimo i dalje da radimo na povećanju broja sudijskih pomoćnika, stručnih saradnika i jasno preciziranju moguće uloge sudijskog pomoćnika ili javnotužilačkog pomoćnika, ne bih da razdvajam iako su to dve različite vrste postupka u nekim čak i bitnim razlikama, ali suštinski nisu toliko različiti da se ne može objedinjeno govoriti. Znači, njihova uloga u samom postupku koji se vodi. Da li je parnični, da li je tužilačka istraga, da li je bilo šta od svega toga, mislim da neko naredno sagledavanje izmena zakonskih, proceduralnih prava treba da omogući i direktnije učešće ovih kategorija u samom postupku. Da li će se to svesti samo na uzimanje izjava na zapisnik koje će se kasnije služiti u postupku, znači ne treba svesti posao sudijskih pomoćnika ili saradnika ili javnotužilačkih saradnika samo na onaj jedan deo, kako da kažem, nevidljivi, marginalizovan u potpunosti, a to je da tamo negde u senci pripremaju onoliko koliko mogu da stignu, jer znamo da imamo sudova u kojima jedan sudijski pomoćnik pomaže u radu i četvoro i petoro sudija i to je jednostavno nešto što utiče na kvalitet odluke koje se na kraju donose. Naravno da je materijalno pravni status i sudija i tužilaca nešto što je jako važno. Davno je neko mnogo pametniji od mene rekao da je najbolja država ona koja ima jako dobro plaćene sudije, tužioce, policajce i lekare koji nemaju nikakva posla. To je najbolja država, jer vodi računa da obezbedi svoj sistem funkcionisanja, a rezultat da su ove kategorije ljudi bez preteranog posla i opterećenja govori da su svoj posao odradili korektno i kvalitetno. Neću govoriti o nekim stvarima sa kojima se svakodnevno susrećemo, o natpisima u štampi, o razno raznim komentarima koji su potpuno neprimereni, ali moram da podsetim da i pravosuđe, pa i tužilaštvo mora povesti računa o jednom detalja ili ga predložiti za promenu, a to je da ipak i sudije i tužioci ne mogu istupati u javnosti bez saglasnosti predsednika sudova ili nadležnog javnog tužioca, osim onih kojima je to isključivi posao. Jednostavno na taj način dovode u poziciju kompletno pravosuđe i kompletno tužilaštvo da neko daje sebi i ozbiljnog razloga da se upušta u polemiku i komentare koji i ne treba da budu tema, kada je u pitanju svakodnevnica koju imamo. Na tome, u tom delu i samo pravosuđe mora dosta da poradi, jer čini mi se da se ne vodi računa o tome kako pojedinci izuzev u strukovnim organizacijama koje naravno treba da postoje, imaju i određene vrste angažmana u nevladinom sektoru koji zaista može da dovede u ozbiljnu sumnju i razmišljanje njihov kredibilitet kada je u pitanju postupanje u sudskim predmetima. Ja mislim da to nije potrebno niti kolegama koje to rade, a niti je potrebno građanima Republike Srbije, ukoliko postoji jasno razgraničenje, ako tako mogu da kažem, i distanca između poslova kojima se bave oni koji se bave politikom i poslova koji rade oni koji su imali čast da budu od parlamenta Republike Srbije izabrani za sudije ili tužioce, da im ta vrsta vlasti bude poverena u ruke i da ga, naravno, kao što jeste činjenica, gotovo svi maksimalno dobro, časno i pošteno ispunjavaju. Još jednu stvar, iako možda nije tema današnje rasprave, ali uslovno rečeno jeste, jer danas na spisku onih o čijem se prvom izboru govori jesu i buduće sudije za prekršaje, a to je činjenica da je se moglo u nekom prethodnom periodu, ja očekujem da će i to biti učinjeno, kad je u pitanju materijalni status i sudija za prekršaje, izjednačiti sa svim ostalim sudijama u Republici Srbiji, jer je još taj mali korak ostao da se njihov status potpuno izjednači sa kolegama sudijama, jer su po svim obavezama koje imaju i u postupcima kojima postupaju apsolutno izjednačeni. Mesto na kojem se sučeljavaju različita mišljenja kada su u pitanju predlozi za izbor sudija, za prvi izbor sudija i prvi izbor zamenika tužilaca zaista jeste parlament. Ja uvek uvažavam mišljenje struke, ali uvek moram da ostavim mogućnost da ni struka ne može baš uvek sve da zna i dobro da proceni. Nije samo dovoljno da je neko završio pravni fakultet, položio pravosudni ispit, čak bio i uspešan na pojedinim testovima i svemu tome, da bi mu građani Republike Srbije posredstvom parlamenta poverili zaista jednu veliku odgovornost, samim tim i jednu ogromnu vlast preneli u njegove ruke, a to je da sudi u ime naroda. Mi ćemo podržati ove predloge, koji nisu sporni. O ovome što je osporeno, ozbiljno ćemo razmisliti. Čućemo u narednoj diskusiji verovatno još argumentacije i stavova i sa jedne i sa druge strane o tome šta se zaista može i mislim da se iz takve diskusije može samo izroditi jedna još kvalitetnija odluka od one koja bi bila doneta da ne postoji mesto na kojem se ovakva mišljenja mogu sučeliti. Hvala lepo.
Zahvaljujem, kolega Komlenski. Obzirom da nema više prijavljenih predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa, prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom jedinstvenom pretresu o predlozima odluka iz tač. 4, 5, 6. i 7. dnevnog reda. Reč ima najpre narodni poslanik Muamer Zukorlić. (Nije prisutan.) Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. (Nije prisutan.) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite, kolega.
Dame i gospodo narodni poslanici, sudije moraju shvatiti da nisu nezavisni od zakona, da njihova nezavisnost nije božanska i da moraju da budu nezavisni od raznih vrsta kriminala. Ja znam da ljudima pravda, a to je jedna izreka, često teže pada od nepravde. Ali, dame i gospodo narodni poslanici, ja se nadam da zamenici tužioca koje biramo, da sudije koje biramo koji prvi put dolaze na funkciju, da neće raditi ono što rade, da budem precizan, pošto sam zamenik člana Odbora za pravosuđe, da neće raditi ono što rade pojedine sudije u Srbiji, da će suditi po zakonu a ne po nekim drugim interesima, da će suditi da zadovolje naš narod, a ne SAD. Dame i gospodo narodni poslanici, nadam se da među sudijama neće biti neki novi sudija Majić. Ja shvatam da je Visoki savet sudstva pokušao da zaštiti sudiju Majića, čak im dajem i za pravo, ali nisam čuo, odnosno, čuo sam, nažalost, da kada je pomenuti sudija ušao u angažovanu političku emisiju Olje Bećković, nisam čuo da je Visoki savet sudstva to ne osudio, već makar ga prekorio. Rekli su da mu je trebala saglasnost starešine, nekog nadređenog, ali, to je, kažu, prevaziđeno pravilo. Hajde da i mi poslanici kažemo da je nama Ustav prevaziđeno pravilo. Nema prevaziđenih pravila. Ili ih ima, ili ih nema. Možda sam ja prekardašio, ali sudija Majić je to daleko više uradio. Sudska presuda koju sam ja komentarisao iz 2013. godine, ako nemam pravo da komentarišem presudu iz 2013. godine, onda nemam pravo ni da komentarišem presudu Draži Mihajloviću, ako je to takvo pravilo. Znači, pravila važe samo za narodne poslanike, za sudije pravila ne važe. Trebalo bi da bude obrnuto. Mi smo političari i eto, sticajem okolnosti, ja komentarišem tu presudu zato što je duboko povredila moj narod. Ne mislim moj narod kao svojinu, već narod kome ja pripadam, ne samo nacija, već celog naroda, svih građana Republike Srbije. Pušteno je 11, nezakonito je pušteno 11, ponavljam, OVK terorista koji su, Gnjilanska grupa, ubili 80 Srba, 250 mučili. Ubijani su metodom laganog uzimanja duše, što znači - mučeni do smrti. Ženama su sečene dojke i pržene, bacane na vatru. Ja o tome moram da govorim. I nema cene koju ja neću platiti. Ali, ta presuda je nezakonita. To nisam utvrdio ja. To je utvrdio Vrhovni kasacioni sud, da je došlo do povrede zakona od strane sudija na štetu žrtava, a u korist optuženih. To je uradio povodom pokretanja zaštite zakonitosti. Lepo je to odigrano. Ali, albanski teroristi su već pušteni. Suđenje ne može da se ponovi, ni u Prištini, nigde, zato što pravila kažu - kad je zaštita zakonitosti, kad nije na štetu optuženih, onda se suđenje ne ponavlja. Ako se ja ne varam, to je tako. Znam ja i zašto je to urađeno - da se bes naroda ne bi okrenuo, zato što je dovedeno u pitanje postojanje Specijalnog suda u Prištini, jer su naše sudije tvrdile da ratni zločini posle 10. juna ne postoje, zato što je sa OVK sklopljeno primirje. Mi smo potpisali primirje sa NATO paktom, a ne sa OVK. Jer, OVK je ratne zločine, i to je jedan pravni zaključak bio Vrhovnog kasacionog suda još pre te sramne presude, OVK je sve te ratne zločine počinio posle 10. juna 1999. godine. To je sramna presuda i mi o tome moramo govoriti. Da Vrhovni kasacioni sud u Beogradu tu presudu nije oborio kroz zaštitu zakonitosti, ali Albanci su već pušteni i dovelo se u pitanje postojanje Specijalnog suda u Prištini, što bi bilo katastrofa. Zato je Vrhovni kasacioni sud ostavio tu mogućnost da se nekim drugim Albancima sudi. Ali, ono što mene iznenađuje, da Visoki savet sudstva nije pokrenuo proceduru za razrešenje sudije Majića i Hadžiomerovića, jer je Vrhovni kasacioni sud konstatovao da je došlo do kršenja zakona od strane sudija, na štetu žrtava, a u korist optuženih. Ja i dalje tvrdim da Srbi imaju pravo da budu i žrtve, a ne samo zločinci. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite, kolega.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Poštovani predlagači, uvažene koleginice i kolege, mi smo o sudstvu i tužilaštvu više puta govorili u ovoj Skupštini, naravno, svakog puta ukazujući na situaciju u gradovima iz kojih dolazimo, regionu Sandžaka i o svojevrsnoj sprezi između pojedinih delova tužilaštva, sudstva i kriminala. Nažalost, tu se nije mnogo štošta promenilo. Još uvek u sudovima u Novom Pazaru, u Sjenici, u Tutinu i još nekim drugim postoji ta čvrsta veza i građani ovih gradova su na neki način taoci takve veze i takvih kriminalnih delovanja pojedinih struktura iz tužilaštava i, naravno, pojedinih korumpiranih sudija. To smo više puta govorili, ja ću sada malo govoriti o nekim drugim fenomenima koji takođe nas donekle zabrinjavaju i koji izazivaju određenu vrstu nelagode kod građana Novog Pazara i drugih mesta ovog kraja. Recimo, vrlo je indikativno i mi smo imali ovde nekoliko puta spominjanje slučaja studenta Bakana Ernada iz Novog Pazara koji je ubijen na pešačkom prelazu u Zemunu. Na insistiranje nas poslanika Stranke pravde i pomirenja, ministar unutrašnjih poslova nas je uverio da je zaista policija tu radila adekvatno i kvalitetno svoj posao. Međutim, i dalje porodica pa i dosta građana protestuje zašto taj slučaj, evo, četiri meseca nakon događanja tavori u sudstvu. Još uvek nemamo konkretnih pomaka u tom slučaju. Recimo, ja sam se lično susreo sa određenim situacijama u Višem sudu u Beogradu kada sam prisustvovao jednoj parnici u kojoj je jedan medij tužen od od određenih političara, kada je bukvalno sudija pokušavala da ne poštuje Ustav i Zakon o zaštiti ljudskih prava i sloboda, naročito pripadnika nacionalnih manjina i zajednica, pokušavajući da ospori pripadnicima bošnjačke nacionalnosti da imaju suđenje na svom maternjem jeziku. Kao narodni poslanik sam tu prisustvovao i uverio se zaista. To je bilo pre mesec dana. Sudija Dragana Marčetić, sudija Višeg suda u Beogradu je to pokušavala i tek nakon insistiranja tih ljudi koji su tražili Ustavom zagarantovano pravo ona je to odobrila. Međutim, to njeno ponašanje uopšte nije ušlo u taj zapisnik sa tog suđenja. Dakle, sve ovo dovodi nas u poziciju, posebno pripadnike nacionalnih zajednica, da još uvek imamo nekakve dvostruke standarde, nažalost, jer to se popuštanje u pogledu toga da poštuju ustavno pravo pripadnika nacionalnih zajednica dogodilo zato što sam tom suđenju prisustvovao ja kao narodni poslanik. Toga je postala nešto kasnije svesna ta sudija, te je zato dopustila da se to pravo poštuje. Inače, oni koji nemaju takvu vrstu pravne ili hajde da kažemo druge podrške, verovatno nailaze vrlo često na ovakve probleme. Zato bi bilo jako dobro da Visoki savet sudstva poradi zaista na ovim stvarima i da, recimo, da neka dodatna uverenja time što će ubrzati neke procese, čak i porodici Bakan. Želimo da pravda bude jednaka za sve, da onaj ko ubije dete iz provincije na pešačkom prelazu u Zemunu, dete koje je uz to pripadnik manjinskog naroda, bude kažnjen onako kako se kažnjavaju svi ostali koji počine bilo koji zločin, recimo, nad onim ko je iz Beograda, ko je pripadnik većinskog naroda. To je nešto što je danas jako aktuelno i uzrujava ne samo porodicu, nego veliki broj građana Novog Pazara, isto tako i Sandžaka. Da nam se omogući da svugde, u svim sudovima i u svim tužilaštvima imamo jednakopravan proces, kada je u pitanju poštovanje ustavnih kategorija, posebno na službenu upotrebu maternjeg jezika i posebno na jednakopravan status. Recimo, još uvek je aktuelan i ne znamo da li je ubistvo Skarepa Farudina od pre dve godine dobilo svoj epilog, iako je tu mladić ubijen od strane pripadnika Ministarstva unutrašnjih poslova. Dakle, to su neki slučajevi za koje više nije nadležno Ministarstvo unutrašnjih poslova, već sudstvo, tužilaštvo i koji još uvek na neki način tavore i izazivaju zaista neku vrstu nelagode kod pripadnika manjinskih naroda, u ovom slučaju Bošnjaka, na to da je sudstvo u našoj državi podjednako za sve građane, pripadnike svih nacionalnih zajednica i svih naroda. Uz to, ako dodam ovu i dalje prisutnu svakovrsnu spregu kriminala i delova tužilaštva i sudstva u našim sudovima, onda zaista donekle smo mi potčinjeni u odnosu na ono što nam Ustav, što nam zakoni garantuju. Ovo koristim kao još jedan apel i važnost, nadajući da će novoizabrani sud ili sudije koje se biraju prvi put na ovu funkciju biti senzibilnije prema ovim slučajevima i doprineti da pravo i pravda budu jednaki i dostižni za sve građane Republike Srbije. Hvala.
Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Mislim da je jako grubo povređen član 107. Poslovnika, povređeno je dostojanstvo ovog doma. Na ovakav način govoriti o navodnoj sprezi kriminala, pravosuđa, tužilaštva, da se takve reči čuju iz ovog doma zaista je apsolutno nedopustivo. Ako postoje konkretna imena, konkretna lica i osobe, to je jedno, ali generalizovati i na taj način vređati kompletno srpsko pravosuđe je potpuno neprimereno. Zaista, ja mogu da razumem svačiju bol, ali ja prosto, niti mogu da verujem, niti želim da verujem da srpsko pravosuđe može da pravi bilo kakvu razliku između nacionalnosti bilo koje žrtve koja je postala žrtva na bilo koji način. Prema tome, mislim da je Poslovnik apsolutno povređen i ja vas molim da ubuduće na vreme i blagovremeno reagujete o ovakvim stvarima, jer jednostavno ako se to čuje iz ovog doma, na ovakav način, onda to zaista dobije neku 25. dimenziju, koja nikakve veze sa realnošću nema. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Hvala. Kolega verovatno nije dobro čuo. Nisam ja generalizovao, već sam govorio o sudovima u Novom Pazaru, Tutinu i Sjenici i striktno se na te sudove obazirao, a posebno jer su podnete brojne krivične prijave, posebno jer su podnete čak i Tužilaštvu za organizovani kriminal, čak iz 2013, 2014. godine, pa nadalje, zbog umešanosti određenih i delova tužilaštva i delova sudstva u takve afere. Nažalost, mi nikada nismo dobili odgovor niti od Tužilaštva za organizovani kriminal, niti od bilo koga drugog. Ali, postoje pisani dokumenti o tome. Ne bih govorio ovde, zato što te istrage nisu završene. Verovatno bi trebalo da dobijemo takve vrste odgovora od Tužilaštva za organizovani kriminal. Očekujem ih od 2013. godine. Nakon šest godina, još uvek nemamo nikakav odgovor na veći broj tužbi protiv konkretnih izgrednika ili onih koji su zloupotrebili ta svoja ovlašćenja. Opet podvlačim, ja sam kazao: „delova“, ne nikako celog sistema, ne nikako svih sudija, ne nikako svih tužilaca i ne nikako ukupnog sistema. Hvala.
Smatram da nije bilo povrede Poslovnika i da ste vi iskoristili priliku da replicirate. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Bojan Torbica. Nije tu. Reč ima narodni poslanik Ana Karadžić. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo iz Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, sada najpre Visoki savet sudstva, očekivali smo danas ili neki dan pre, ili neki dan posle, da ćete nam predložiti izbor predsednika sudova. Veliki broj sudova nema predsednike. Mi smo ovde na vaš predlog razrešili veliki broj predsednika sudova, i mislimo da je nedopustivo stanje, bilo je to negde, mislim 2010. godine, kada su po dve tri godine sudovi bili, odnosno predsednici sudova bili u v.d. stanju i to je bilo jako loše. To je svakako, bilo moguće iskoristiti od strane izvršne vlasti korišćeno je, da se razumemo i zato mislimo da je to trebalo biti vaš prvi posao. Drugo, ove konkretne predloge koje ovde imamo, mi imamo onako, načelne, ovaj put se nismo bavili, nećemo se baviti pojedinačnim slučajevima, samo nekoliko načelnih primedbi, a to se odnosi i na tužioce i na sudije. Prvo, ovo nepotrebno forsiranje ove Pravosudne akademije, to je naš odavno poznati stav. Mislimo da to nije dobro, i da nam to kao neka tekovina evropska, Evropske komisije, nije potrebna, ali dobro, neki su mislili da nam treba. U svakom slučaju mi smo dalje protiv toga da neki ljudi koji završe tu akademiju posebno forsiraju, jer se zna da u tu akademiju ne mogu svi ni da se upišu, i da to ne zavisi od uspeha, već od nekih drugih stvari. Šta smo primetili ovde, ne samo sad, ali uopšte, od pre, u stvari nije to bilo od samog početka, najpre ste kod kandidata označavali kada su završili, za koliko godina su završili studije i kojim prosekom. Proseka više nemamo. Kažu sudije koje su birane i one koji bi želeli da budu, a nisu na vašem spisku i predlogu za izbor, davi to namerno radite, zato što predlažete sudije koje su fakultet završile sa prilično niskim prosekom. Evo, sad smo čuli za kandidata za zamenika javnog tužioca u Šapcu da imate podatak da je u pitanju gospođa za koju je stavljena primedba da je član DS, što je ovako prilično, pa rekla bih i neozbiljno. Ne možemo da razumemo da postoje, zaista nisam obraćala pažnju, apsolutno ne znam o kome se radi, ali nije to ozbiljan razlog. Prvo, zato što sve sudije i svi tužioci imaju bar određene simpatije prema nekim strankama, i to je normalno, znate, da nije tako, onda bi te sudije i tužioce bili proglašeni ljudima drugog reda i zabraniti vam da izlazite na izbore, ako ćemo u krajnjem slučaju. Ali, vi ste rekli, npr. da je ta gospođa završila fakultet sa prosečnom ocenom devet. Nama nedostaje taj podatak za sve ostale kandidate. Pogledala sam, naravno, svaki od ovih predloga, istina, najveći broj kandidata su završili fakultet negde oko 24 godine života, što može da se uzme kao redovno studiranje, ali ima jedan broj kandidata koji su studirali do 27, godine, do 29 i do 32 godine života. Mislimo da neko ko je toliko studirao ne bi mogao biti sudija, ipak, sudija je, da kažem, neki poseban pravnik. Prvo, treba da je i odličan student i da je na vreme završio i fakultet i pravosudni ispit, prosto to je grana vlasti od koje i narod očekuje nešto posebno i koji sami po sebi morate biti, prosto, takvi, morate da se izdignite iznad mnogih stvari i tako dalje, zato je to naša primedba. Takođe, ono što nedostaje kod svih ovih predloga, vi kažete da ste formirali komisiju i da je taj neki kandidat ocenjen ocenom pet, da je na sednici Vrhovnog suda dobio najbolje ocene i tako dalje, ali, šta je sa drugim kandidatima? Mi nigde ne znamo koliko je tačno i koji su tačno kandidati prijavljeni bili na određeno sudijsko ili javno-tužilačko mesto. To bismo voleli da znamo, pa da možemo da uporedimo tog kandidata za Šabac, sa možda još pet kandidata kojih je bilo, pa onda možemo da razgovaramo o nekim objektivnim razlozima zašto je ovaj predložen, a zašto nije onaj. To bi trebalo u buduće. Ove dve stvari morate da ispravite za sve buduće predloge koji kod nas dolaze, jedno je prosečna ocena studiranja, uz ovo što imamo i druga je ko su kandidati i kakve su njihove ocene. Imamo mi ovde u nekim od obrazloženja kažete, kandidat taj i taj se predlaže, a ostali kandidati koje je komisija ocenila ocenom pet su predloženi za neki drugi sud jer su tamo konkurisali. To možda jeste, možda nije. Znate, ne znamo, moramo imati konkretno. Vi znate koliko precizni morate biti vi u vašem izražavanju kad donosite presude ili vi kad optužujete, tako morate i ovde kada je u pitanju razgovor sa narodnim poslanicima. Sledeće što sam htela da vam kažem, bojim se da nešto ne preskočim, evo, nešto što je zaista problem o kojem morate da razmišljate, pre svega vi sudije, morate da nađete način, neke sudije u nekom prethodnom periodu su bile zaista pod direktnom, pa mogu reći, vlašću, ali uticajem u svakom slučaju izvršne vlasti. Sećamo se svi Nate Mesarović, dobili smo presudu umesto doneli smo presudu i znamo kako je sve to završilo, ali podsećam vas da je u Srbiji do novembra 2001. godine najviša kazna bila 15 godina zatvora i 20 godina zamena za smrtnu kaznu. Krivični zakonik je 2001. godine menjan i smrtna kazna je zamenjena kaznom od 40 godina zatvora. Taj zakon stupio je na snagu 1. marta 2002. godine. U to vreme Vladan Batić je bio i ministar, i tužilac, i sudija, i advokat, sve je bio. Taj Vladan Batić je na neki interesantan način obavezao sudije da su sudije, sudska veća donosile presude gde su izricale kaznu od 40 godina navodnim učiniocima nekih krivičnih dela koja su učinjena u vreme kada takva kazna nije bila predviđena. Konkretno, govorim o Miloradu Ulemeku Legiji, o kaznama od 40 godina koje su njemu izrečene za pokušaj ubistva Vuka Draškovića, za ubistvo Ivana Stambolića, jedno je krivično delo učinjeno 2000. godine 25. februara, ovo drugo 3. oktobra 1999. godine, odnosno 16. juna 2000. godine. Dakle, mnogo pre nego što je bilo moguće izreći kaznu od 40 godina zatvora. Vi morate reagovati na zahtev advokata Milorada Ulemeka i ovi postupci moraju da se vrate na početak i mora da se sudi u skladu sa zakonom. Dakle, to što je neko hteo, govorim o vladavini Zorana Đinđića, koji je imao interes da Stambolić bude ubijen, koji je hteo da neku drugu političku pozadinu tu da napravi, on je imao interes da se odredi Ulemek da bude osuđen za ubistvo Stambolića, ili pokušaj ubistva Vuka Draškovića, kao što je neko kasnije imao interes da istog tog Ulemeka osude za ubistvo Zorana Đinđića, a nikada nije pravno valjano dokazano da su Zvezdan Jovanović i Milorad Ulemek učestvovali u tom ubistvu. I, zato sad vama iz Tužilaštva, koristite tužilačku istragu, mi smo puno puta govorili, ali sada se i sam Rodoljub Milović pojavio u javnosti sa nekim svojim informacijama, pa lepo uzmite, zabavite se tim Rodoljubom Milovićem. Pomoći ćemo vam, istražite tajne operacije: „Kaktus“, „Šumadija“ i „Mačva“ i u kombinaciji sa utvrđivanjem od strane, pre svega, svedočenja Rodoljuba Milovića o ubistvu Mileta Lukovića i Dušana Spasojevića, dobićete preciznu sliku o tome ko stoji iza atentata na Zorana Đinđića i o tome ko je njega stvarno ubio. Mi iz SRS, insistiramo na ovome godinama, ne zato što mi razmišljamo o Zoranu Đinđiću, nego zato što mislimo da je to državni interes, a o državnom interesu i vi morate da vodite računa. Dakle, bez obzira ko je u pitanju, to je nešto što mora da se istraži. Takođe u našem Odboru za pravosuđe i upravu, imamo pismo advokata Ljubiše Buhe Čumeta, koji kaže da 36 meseci nije dobio odgovor zato što su pisma koje je slao braniocu bila otvara i što pismo koje je branilac njemu dostavio nikada nije stiglo do njega, nego je završilo u spisima predmeta, vi jednostavno, da li to ne dolazi do vas, kad kažem vi, naravno mislim na one sudije koje su to radile. Da li vi kada imate tako, kolokvijalno rečeno, škakljive predmete, jedva čekate da ih završite, zatvorite i u fioku? Ne možete tako, sve su to ljudi i o svim ljudima i o njihovim ljudskim pravima i procesnim pravima mora da se vodi računa, ne smete dozvoliti tribunalizaciju našeg sudstva koja je u dobroj meri prisutna. Još jedan minut vremena imam, želim i tužioce i sudije, da vas lepo zamolim da se otrgnete od uticaja izvršne vlasti. Vaše funkcije su trajne, izvršna vlast je prolazna. Vodite računa o zakonu, vodite računa da je svako pred zakonom isti, imajte hrabrosti, nemojte da čuvate predmete u fiokama. Slobodno izvadite svaki predmet, sudite po zakonu i nemojte ničega da se plašite. Nemojte da se plašite da će neko da vam kaže da ste član ove ili one stranke, da može da vam zapreti da ćete biti predloženi za razrešenje itd. Ko časno radi svoj posao ne treba i ne sme nikoga da se plaši. Od vas se sudije i tužioci očekuje da čuvate pravni sistem. Nemojte vi da budete izvor strahova, vi morate da budete ti koji ste pravna sigurnost, a ne da zbog vas pravna sigurnost građana se dovodi u pitanje. Očekujemo predloge za predsednike sudova. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, gospodo iz Viskog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, pred nama se danas nalazi predlog sa 34 kandidata za predlog sudija koji se prvi put biraju za sudijsku funkciju, kao i 37 kandidata koji se biraju za zamenike javnih tužilaca. Ono što želim da istaknem to je da je sam postupak obavljen na jedan transparentan način i što se tiče ispunjenosti svih zakonom propisanih uslova, ali naravno SNS, s obzirom da je jedan od prioriteta SNS vladavina prava i dostupnost pravde građanima Republike Srbije, i te kako će uvažavati i princip profesionalnosti i princip stručnosti i princip dostojnosti u danu za glasanje. Neznanje sudija može i da nadoknadi učenjem i radom, edukacijom i stalnim usavršavanjem, ali kada je u pitanju dostojnost, za nas je dostojnost i te kako važna, to je nešto što sudija ima ili nema. Pitanje dostojnosti u vršenju kako sudijske funkcije, tako i u vršenju funkcije zamenika javnog tužioca, i te kako su značajni i to je nešto što će SNS i te kako uvažavati. Za nas je značajno da sve one sudije koje se prvi put biraju na sudijsku funkciju, kao i zamenici javnih tužilaca sude isključivo u skladu sa Ustavom i zakonom, jer one odluke koje oni donose donose u ime naroda. Za nas su građani, interesi građana Republike Srbije i te kako važni i to posebno u ovoj oblasti. Nakratko moram da se osvrnem na period od 2012. godine. Zašto? Zato što je u tom periodu urušeno sve što je u Srbiji moglo biti urušeno, pre svega ekonomija, ali je na jedan zastrašujući način urušen vrlo važan sistem Republike Srbije, a to je sistem pravosuđa. On nije samo urušen, on je potpuno slomljen. Godine 2009. bez svojih funkcija ostalo je 1.100 sudija i javnih tužilaca i to samo zato što nisu odgovarali žutom, tajkunskom, pljačkaškom preduzeću, oličeno danas u liku Borisa Tadića, Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, Obradovića itd. Naravno da je Ustavni sud vratio sve ove sudije i javne tužioce, ali to je koštalo i Republiku Srbiju i građane Republike Srbije. Ta neuspela reforma pravosuđa ovu državu i građane koštala je 17 miliona evra. U to vreme Republičko javno pravobranilaštvo, iako je trebalo, iako je njegova osnovna nadležnost da brani imovinu i javnu svojinu države Republike Srbije, nikakvog uticaja nije imalo kada je u pitanju bio Zakon o privatizaciji i stečaju, ni tokom donošenja ovog zakona, ni u implementaciji ovog zakona. Na taj način ne brigom, bahatošću, ogromno građevinsko zemljište u ovom postupku uz simbolične nadoknade ili nikakve, prešle su u privatne ruke, žutog tajkunskog pljačkaškog preduzeća. To više ne smemo dozvoliti. Zahvaljujući volji naroda 2012. godine, kada je SNS došla na vlast, oni su naravni i na drugi način urušavali pravosudne institucije kroz mrežu ustanova pravosudnih institucija i na taj način ponovo na uštrb građana nisu im omogućili laku dostupnost pravde. Godine 2013, za vreme kada je ministar bio Nikola Selaković, ispravljena je mreža suda u Republici Srbiji, građanima dostupnost pravde postala je brža i efikasnija. Naravno, usvojena je i Nacionalna strategija u reformi pravosuđa od 2013. - 2018. godine, usvojena i Nacionalna strategija u borbi protiv korupcije. Zašto je žutom tajkunskom preduzeću odgovaralo urušeno pravosuđe? Samo iz razloga što sa urušenim pravosuđem državu može da razjeda kao kancer korupcija i državu je do 2012. godine, upravo korupcija i kriminal razjedao. Nadamo se da će jačanjem pravosudnih institucija, a svakako izbor sudija i tužilaca jeste jedan od načina jačanja ljudskih resursa, dovesti do bržeg i efikasnijeg pravosuđa. Naravno, stav SNS je nulta tolerancija prema korupciji i kriminalu. To su, naravno, pokazala i odeljenja koja su 1. marta 2018. godine formirana pri višim javnim tužilaštvima i sudovima. Samo u prošloj godini bilo je oko 500 osuđujućih presuda. Naravno, SNS se zalaže za to da svi budu jednaki pred zakonom. Među tim osuđujućim presudama za korupciju nalaze se i neki funkcioneri, ali naš stav je i dalje nulta tolerancija prema korupciji i kriminalu i svi jednaki pred zakonom. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, gospodo iz Državnog veća tužilaca i Visokog saveta sudstva, ne znam da li će vam se dopasti ono što želim reći, a javnost treba da zna, a o mnogim stvarima javnost i zna. Dakle, niko nije kriv za neuspelo rešavanje pitanja u pravosuđu i reformu pravosuđa. Pa, kako može biti drugi krvi no DOS. DOS je doveo ministra pravde koji je imao manje godina starosti nego što je imalo 30% sudija i tužilaca radnoga iskustva. Kako je taj ministar mogao da izvrši reformu pravosuđa? Apsolutno nije moguće. Tada je uhapšeno 12 hiljada ljudi nezakonito, ali je zato država morala iz budžeta Republike Srbije da plati na štetu poreskih obveznika više milijardi dinara. Ono što želim da kažem jeste da je i Mladen Nenadić, tužilac za organizovani kriminal, govorio za „Politiku“ povodom 15 godina osnivanja te institucije i rekao je: „Srbija je ogrezla u korupciji, izigravanju propisa i ličnom bogaćenju. Pošast se uvukla među rukovodioce velikih sistema, nosioce pravosudnih funkcija i predstavnike državnih institucija“. Tako kaže gospodin Nenadić, tužilac za organizovani kriminal. Dame i gospodo, prema priči kada je knjaz, a potom kralj Nikola birao sudije za veliki sud u Crnoj Gori, birao je iz svake nahije ljude koji su se odlikovali poštenjem, čistom dušom, hrabrošću i osećanjem za pravdu. Kažu, dođoše ljudi iz neke nahije i knjazu za onog njihovoga što ga knjaz htede za sudiju, rekoše – čestitam, gospodaru, onaj tvoj Boga se ne boji, ljudi se ne stidi. Knjaz shvativši poruku, ne izabra toga sudiju. Ova priča bi trebalo da podseti nas narodne poslanike na činjenicu da se danas sudije u Srbiji biraju kao da su kancelarijski činovnici koji samo stavljaju pečat na akta i govore - dođite sutra, ročište i glavni pretres su odloženi. Da li se danas za sudije biraju ljudi koji se Boga boje, a ljudi stide? Kako je izbor sudija Ustavom prenet na Visoki savet sudstva, to ova skupština kao vrh narodne volje i vlasti nema o izboru sudija nikakva saznanja. Nema ih, jer bi to bilo navodno mešanje u sudsku vlast u koju se svi mešaju, sem narodnih poslanika. Dame i gospodo, da li vi razmišljate o tome da je ovo Narodna skupština, najviši zakonodavni organ, a preneta je vlast na Visoki savet sudstva? Gospodo iz Visokog saveta sudstva, kada sudije budu donosile presude hoće li ih donositi u ime naroda ili će donositi u ime Visokog saveta sudstva? Kako se vrši izbor sudija i tužilaca? Pogledajte rodnu ravnopravnost. Evo, tu je uvažena gospođa iz Državnog veća tužilaca – koja je rodna ravnopravnost u Drugom osnovnom tužilaštvu u Beogradu? Ono što je rekla koleginica Vjerica Radeta, gospodo, da li se krši Ustav? Očigledno je da se krši. Kako je moguće, razrešene su sudije, a niste došli, gospodo, pred ovaj visoki dom da istovremeno predložite kandidate za nove predsednike sudova, oko 114 njih u Srbiji, a to ste bili dužni? Sada se postavlja pitanje da li Srbija ima predsednike sudova ili nema? U ovakvom stanju nema ih. Ako ih ima, onda znači da je neko postavio predsednike sudova u funkciji vršioca dužnosti ili ne? Prema tome, Zakon o sudijama je precizan i on nalaže i određuje rokove. Ja sada pitam predstavnika Visokog saveta sudstva, gospodina Jovičića, imamo li mi u Srbiji u ovim sudovima u kojima je mandat prestao predsednike sudova ili nemamo, imamo li vršioce dužnosti predsednika sudova ili nemamo i ako imamo vršioce, ko ih je postavio i na osnovu kog člana Ustava Republike Srbije? Dalje, dame i gospodo, i predsednik Višeg suda iz Beograda, gospodin Aleksandar Stepanović je za „Politiku“ rekao 6.04.2018. godine – izvestan broj sudija je pod zaštitom MUP. Pa, da li svaki treći sudija treba da ima obezbeđenje i BIA i javne bezbednosti? Ne treba. Ako u Švedskoj premijer ide biciklom i ide autobusom u Vladu, pa da li je moguće da je ova država toliko bogata da mora svakog trećeg nosioca pravosudne funkcije da obezbeđuje? Zašto da se obezbeđuju? Postavljam pitanje koliko je takvih sudija i tužilaca u Republici Srbiji, koliko je u tu svrhu određeno vozača i vozila i koliko to košta? Za uvaženu predstavnicu iz Državnog veća tužilaca pitanje – do kada ćemo imati v.d. stanje u tužilaštvima? Da li imamo u Srbiji ili nemamo? Imamo i u Višem tužilaštvu i u osnovnim tužilaštvima. Kakva je to moda bila DS kada su žuti izmislili novum i uveli u modu da šaljemo iz Beograda u Tutin ili da šaljemo u Prijepolje ili da šaljemo u Vršac ili da šaljemo u Valjevo? Zašto iz Beograda da šaljemo u Valjevo? Zašto iz Beograda da šaljemo predstavnike? Da li znate koliki su to troškovi? Imamo čoveka koga ste poslali iz Beograda u Prijepolje i za godinu i po dana pet i po miliona je taj pričinio troškova budžetu Republike Srbije. Kako se sudi? Gledajte, od 640 predmeta pred Osnovnim tužilaštvom u Pančevu, odbijeno je optužbi 535. Znate koliki su troškovi iz budžeta isplaćeni samo u tom jednom tužilaštvu? Devedeset miliona dinara. Pa hoće li neko da plaća ono što radi pogrešno ili što pričinjava štetu državi, poreskim obveznicima i budžetu Republike Srbije? Pa uzmite gospodo, pošaljete ih tamo, oni iz Beograda u druge gradove, oni su za mene turisti. Iskreno vam kažem, turisti. Šetaju, odlaze od kafane do kafane, tu su dnevnice, tu je odvojen život, tu je dežurstvo, tu je auto, tu je vozač, tu su besplatne druge beneficije. Prema tome, ja molim i ukazujem, ne morate vi ovo da prihvatite, milijarde iz budžeta Republike Srbije idu u pravosuđe nenamenski. Zašto je potrebno da iz Beograda ide u Užice ili Valjevo ili Čačak, javni tužilac? Zašto? Pa zar nemamo u tim mestima dobre pravnike? Imamo. Kada govorite o zamenicima javnih tužilaca, podsetio bih vas samo, kako je moguće zamenik Višeg javnog tužioca, neću imenovati, 13 godina studirao. Pa na šta to liči? I taj da bude zamenik Višeg javnog tužioca i da taj donosi odluke tužilačke. Po meni, apsolutno, gospodo, tako nešto ne bi smelo da se desi. Osim toga, gospodo iz Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, čujte i ovo, imate 645 optužnih akata, identitet optužnice sa sudskom odlukom je od ovog 645 broja, 565 identičan. Znate koji su to problemi? Znači da sude upravo tužioci, a ne sudije i Veće. Mislim da u srpskom pravosuđu ima mnogo problema. Vi morate neke stvari zaista da popravite. Vama je narod dao poverenje, ali mi ne možemo prihvatiti ono što hohštapleri iz Venecijanske komisije nameću silom da Srbija mora usvojiti sve ono što oni kažu. Srbija je jedna moderna država, Srbija koja ima pravni subjektivitet u Evropi, koja je svoje zakone kodifikovala i uskladila pre nego što se počelo pristupati EU. Dalje, kada je u pitanju šteta, poreski obveznici plaćaju, molim vas, kako je moguće da u stečajnoj mafiji, evo to govori gospodin Aleksandar Stepanović predsednik Višega suda, da su troškovi za stečajnu mafiju morali da plate poreski obveznici Republike Srbije u iznosu od 280 miliona? Da li taj može da bude sudija? Ne može. Da li taj može da bude tužilac? Ne može. Kako može, Slavku Ćuruviji se sudi pred sudom, održano 70 ukupno glavnih pretresa, pa ko su te sudije? Imaju li ti tužioci dokaze ili nemaju? Kako mogu da napamet da optužuju, ako nemaj dokaze? A, kako i može sud da prihvata takvu optužnicu? Drugo, kada se krši zakon tužioci su veoma blagi, kada je u pitanju disciplinska odgovornost vi ste gospođo, koliko se ja sećam, vi ili vaša koleginica pre dve godine u Novom Sadu na jednom okruglom stolu rekli da je pred Državnim većem tužilaca podneto 700 i nešto ovih disciplinskih prijava protiv, dakle, nosioca pravosudnih funkcija iz tužilačkog dela. Rekli ste da je 14 uzeto u proceduru, tako nam je rečeno od strane predstavnika Državnog veća tužilaca. A, šta je bilo, kaže sedam je još u toku, a ne znamo kako je još rešeno? Ja ne znam, ali postavljam pitanje – koliko je podneto disciplinskih prijava protiv tužilaca i zamenika javnih tužilaca i ishod tih prijava? I drugo – da li je moguće da 700 prijava bude podneto i da su to građani bez ikakvog razloga podnosili? Nemoguće je. Kako je moguće da zamenik jednog Osnovnog javnog tužioca ne postupa po odluci suda u četiri slučaja, da direktno vrši pritisak na Zavod za javno zdravlje prilikom veštačenja da se menja nalaz? Protiv toga je podneta disciplinska prijava. Ali, čini mi se da, postoji ona stara „vrana vrani oči ne vadi“, a ne bih voleo da je to kod nas i da je to kod vas. Mislim da u svakom slučaju u pravosuđu mora biti izvršena i dokrajčena reforma. Nata Mesarević, što je rekla koleginica Vjerica Radeta, Nata Mesarević nije imala pravo da učestvuje da vodi postupak, nemam vremena da vam pročitam zakon, ona je bila sudija okružnog suda, ona je birana u VSS, ona je vraćena u okružni sud, ali nije imala pravo da sudi za ubistvo Zorana Đinđića i javni tužilac bi morao da podigne zahtev za zaštitu zakonitosti zbog kršenja zakona u ovom predmetu. Nemam vremena da vam pročitam šta sam bio sve spremio, ali mislim da ovo zaslužuje pažnju da republički javni tužilac ovo razmotri, jer je prekršen Ustav, prekršen Zakon o sudijama i nije moguće bilo da ona sudi. Ona mora da snosi odgovornost. Dakle, dame i gospodo, kada pogledate da vam sudije imaju ukinute presude i po 50 ili 60 %, da li taj može da bude sudija? Evo ga reče ovaj gospodin predsednik Višeg suda da ima sudiju koji je 78% imao ukinute predmete. Da li taj može da bude sudija? Ne može, naravno. Ne može. Treba voditi računa i ja molim vas, gospodo, iz VSS i Državnog veća tužilaca u koje imam poverenje, ali vas molim da ova pitanja, ove v. d. funkcije i u jednom i u drugom delu pravosudnih organa trebate da svedete na nivo koji je u okviru Ustava i koji je u okviru zakona. Kažem, samo da ne idu toliki troškovi na štetu države i poreskih obveznika. Hvala.
Zahvaljujem. Izvolite.
Hvala. Evo, bilo je nekoliko pitanja, ja ću da pokušam da budem kratak, već dugo se radi, jedno od pitanja, odnosno onoga što je u više navrata istaknuto, to je nešto za šta ja danas nisam ovde, ali ću odgovoriti, to je izbor predsednika sudova. Moram da kažem da je većini predsednika sudova istekao mandat i da se oni kojima je istekao mandat nalaze sada u svojstvu vršioca funkcije predsednika sudova, a odluku o tome ko će biti vršilac funkcije predsednika suda donosi predsednik neposredno višeg suda. Mi smo na vreme započeli postupak izbora predsednika sudova, znajući da mandat velikom broju predsednika suda opšte i posebne nadležnosti ističe. Mislim da su prvi bili negde 23. maja i tu smo otprilike završili postupak. Imamo spreman materijal. Verujte da je to jedan jako dugačak postupak, jako komplikovan, gde je od trenutka raspisivanja oglasa, javljanja, provere prijava itd, imamo obavezu da pribavimo tih, po samom pravilniku, program rada. Taj program rada se pročita. Imamo obavezu da obavimo razgovor sa kandidatima za predsednike sudova. Posle toga, to sve radi komisija koju ovlasti, odnosno obrazuje VSS i posle toga mi dajemo jedne predloge. U ovom slučaju, nažalost, zadesila nas je sezona godišnjih odmora i mi ćemo ovaj postupak uraditi najverovatnije negde u drugoj polovini meseca avgusta ili na samom početku meseca septembra. Tako da to neće biti onaj period dve-tri godine u statusu vršioca funkcije, odnosno ranije upravo to - vršilac funckije. Bilo je sporno, izbor, ako sam dobro razumeo, oko rodno ravnopravnosti, verovatno velikog broja ženskih sudija. Nismo u mogućnosti da to promenimo iz prostog razloga što, verujte, 75% kandidata koji dolaze na razgovor su sudije, odnosno koleginice ženskog roda, a to mi verujte, 35, 36 kandidata dnevno dolazi na razgovor, jer smo mi u obavezi da sa tim kandidatima obavimo razgovor, otprilike sedam, osam do devet je muškog roda, ostalo su ženskog roda. Mi smo upravo 34, kada pogledate predloga devet je muškaraca, to je taj odnos, koji upravo jednostavno prati tu, da kažem, rodnu ravnopravnost. Nažalost, tako je, možda i nije, ali moram da vam kažem da su koleginice u globalu i dosta kvalitetniji kandidati i ne možete ih zaobići, bez obzira na sve, ne samo da su brojčano brojnije nego da su i kvalitetne. Što se tiče izbora, bilo je i to pitanje, sa Pravosudne akademije, evo, vidite, 34 kandidata, samo je jedan kolega pod rednim brojem 24. za Prekršajni sud u Kruševcu predložen sa, da kažem, Pravosudne akademije. Ne možete zaobići, verujte mi, imate u Pravosudnoj akademiji sjajnih kolega i koleginica. Bio bi greh i šteta za ceo sistem i društvo da takvim mladim ljudima ne damo poverenje. Onda je bilo takođe jedno pitanje vezano za možda nameru Visokog saveta sudstva da izbaci prosek i dužinu studiranja pojedinih kandidata. Kada biramo sudijske saradnike za sudije, mi ne možemo to da koristimo kao neki dodatni kriterijum, da gledamo prosek studiranja, odnosno godine studiranja i prosek, iz prostog razloga što je to parametar koji je bitan za pripravnike i to zakon jednostavno zakon tako kaže. Pripravnici, kada se primaju, oni imaju sada tamo neki ispit, na Pravosudnoj akademiji se organizuje, on, taj ispit nosi 40 poena, a prosek i godine studiranja 60 poena i to kada se sabere, onda prema broju zauzetog mesta i broju raspisanih ili oglašenih mesta, pripravnici se primaju. Tačno je da postoje kandidati koji studiraju duži vremenski period, ali različite su sudbine. Sada da ja ne pričam, imate, znači, nekoga koji je imao tragediju porodičnu, imate nekoga ko je možda teškog materijalnog finansijskog stanja bio, imate nekog, hvala bogu, ko se udao, podigao dvoje, troje, četvoro dece, nastavio da studira, sjajan je kandidat, dobijete preporuku od strane čitavog kolegijuma opšte sednice suda iz koga dolazi, najbolju ocenu, izuzetno uspešan, izuzetno uspešan je, odnosno preporuku i od kolegijuma opšte sednice Višeg suda, bude vam odlično ocenjen tamo. Mi, jednostavno, proveru vršimo na testu koji se sastoji iz dva dela, to su tzv. pitanja, ceo ispit ima test i zadatak. Zadatak je analiza slučaja da se uradi izreka presude, to je praktično osposobljenost, stručnost se ceni kroz ta pitanja i verujte da su to kandidati koji dobiju strahovito veliki broj poena, odnosno dobiju sve suve petice. Među svim ovim kandidatima ovde samo u jednom sudu je jedan kandidat dobio pet i četiri, ali zbirno ima pet. Imao je peticu na ispitu, a četvorku na zadatku, zato što nismo imali drugog kandidata, ali on ima jednostavno zbirnu ocenu pet. Verujte mi da su sve ovo kandidati koji su jako stručni, osposobljeni i koji su dostojni jednostavno da budu nosioci sudijske funkcije. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.
Gospodine Jovičiću, ja se sa vama ne bih složio. Dajte nam podatak čiji su sinovi i ćerke koji su sada u akademiji i koliko imate na ovome spisku, da li imate i iz tužilačkog dela i iz pravosudnog dela, koliko imate predloženih kandidata čiji su roditelji već u pravosuđu na funkciji? Imate li ili nemate? Vi nemate? Dobro, to ćemo proveriti. Ovo što se događa sa ovom akademijom, to je jedna izmišljotina koja nama ne treba. Šta će nama Pravosudna akademija? U tu akademiju će dolaziti sinovi i ćerke tužilaca i sudija, videćete, a već imamo takvih slučajeva, ja neću da nabrajam, ja neću da vam nabrajam sada i u tužilaštvu što je predložilo kandidate za zamenike javnih tužilaca čiji su roditelji već u tužilaštvu, neću to sada iz određenih razloga. To što vi kažete da je komplikovano izabrati i predložiti nove predsednike sudova, nemojte, tu niste u pravu, vi tu grešite. Vi ste znali da njima ističe mandat. Vi ste imali godinu dana vremena da pripremite kandidate, da izađete sa listom pred Narodnu skupštinu i onda ne bi bilo ovoga vakuuma, a niko nema pravo da postavlja vršioca dužnosti predsednika suda. Ustav kaže da je predsednik suda predsednik suda, ali ne kaže – vršilac dužnosti predsednika suda. To ne može da bude. Svima onima kojima je istekao mandat, oni ne mogu biti ni vršioci dužnosti predsednika, a vi odgovarate, vi morate da odgovarate zašto niste na vreme pokrenuli postupak izbora novih predsednika. I morate ograničiti vremenom kako je i Zakon o sudijama to propisao. Nemojte mi zameriti, ali moram da vam kažem da ste propustili vreme i nije nikakav problem da vi između 3000 sudija, pa znate koliko ima Engleska sudija, sedam puta veća, a ima 1800 sudija, a mi imamo 3000 sudija, još kažu neki – mi imamo manjak sudija. Ko kaže da imamo manjak sudija? Hajdemo uporedno pravo da vidimo i uporedno sa drugim zemljama, videćete da mi imamo dosta i tužilaca, dosta i sudija u ovom broju, čak imamo višak.
Koleginice Radeta, recite mi po kom osnovu, da bih znao zbog vremena? (Vjerica Radeta: Replika.) Izvolite.
Vrlo kratko. Najpre, što se tiče ove Pravosudne akademije, mi stalno iznosimo stav SRS da tako nešto nam nije trebalo, to je neka novotarija koja zaista diskriminiše mlade pravnike. Ne sumnjamo mi da tamo ima, kako vi rekoste, divne dece od kojih se očekuje da će biti stručnjaci itd. Nije to sporno, ali sigurno tako divne dece ima i pripravnika kod advokata i zaposlenih u sudovima i u privrednim društvima itd. Jednostavno, nama se ne dopada činjenica da postoji neka posebna, da kažem, baza iz koje se beru sudije. To je nešto što je za nas neprihvatljivo. Ovo što ste rekli, pokušali ste da onako bolećivo kažete šta sve može biti razlog da neko dugo studira. Naravno, može to sve bude, ali i vi znate i mi znamo da to uglavnom nije slučaj, da se uglavnom radi o ljudima koji su bili lenji, pa su duže studirali, a mi još ne znamo sa kojim prosekom su završili fakultet i onda nemojte takve uzimati za vaše kolege. Mi želimo da naše pravosuđe zaista bude na nivou, pre svega na ustavnom nivou. Ja sam vas zato zamolila da ne podležete nikakvim uticajima. I na vama je da čuvate ugled struke i nauke. Očekujemo od vas da to zaista i radite i uvek kada budemo znali za bilo kojeg sudiju da je u pravu, a da ima neki problem, da ga neko progoni, važi i za tužioce, naravno, da mu neko iz vlasti preti, sa lokala pogotovo u manjim sredinama, mi znamo da se tamo neki lokalni šerifi bahato ponašaju itd, verujte, SRS će uvek stati iza takvog nekog sudije za koga znamo da radi u skladu sa zakonom i da na taj način čuva svoj integritet, lični, ali da čuva integritet pravosuđa kao posebne grane vlasti, koja je, priznaćete, kod nas poprilično na niskom nivou, ne zato što mi imamo loše sudije i tužioce, imamo i takvih ali u manjem broju, mnogo je više i vi to dobro znate, a znamo i mi, kontaktiramo sa ljudima, mnogo je više onih koji su se negde sklonili i čekaju neka bolja vremena kad će moći da budu i nezavisni i samostalni i jedni i drugi i kažu – samo da prođe vreme, da ide tako predmet za predmetom, neki jednostavniji predmeti, da bi izbegli naslovnu stranu nekih novina, neki komentar itd. To što se dešava u tom delu nije dobro. Ali, ponavljam, vi morate zakonitim radom da se izborite za ugled vaše struke. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije gospodine Arsiću, gospodo predstavnici Visokog saveta sudstva, dame i gospodo narodni poslanici, dobro je što je za sve prijavljene kandidate koji ispunjavaju propisane uslove za izbor zamenika javnih tužilaca i sudija koji se prvi put biraju sproveden postupak utvrđivanja, kako stručnosti, tako osposobljenosti i dostojnosti. Uglavnom, utvrđeno je da su to veoma dobri predlozi i ja ću, kao i moje kolege narodni poslanici SNS, glasati za ove kandidate. Poštovani narodni poslanici, bivši režim oličen u DS i drugim njenim agregatskim derivatima, tj. u agregatskom stanju, nisu vodili računa o stručnosti, još manje o osposobljenosti, a najmanje o dostojnosti kandidata za vreme njihovog režima. Da jesu, ne bi izabrali Sonju Brkić za sudiju, koja je uporedno bila i predsednik RIK, iako po zakonu to nije smela biti, zato je nezakonito oštetila budžet Republike Srbije za oko tri miliona dinara i gle čuda, nikada ih nije vratila. Koliko je to bio ozbiljan režim govori podatak da su za vreme njihovog režima izabrali mrtvog sudiju Ljubišu Ristića iz Požege za sudiju, iako je predsednica VSS Nata Mesarović rekla, citiram – da je razgovarala sa svakim sudijom kandidatom i utvrdila i utrošila 240 časova na razgovore. Završen citat. Samo ne znam kako je mogla razgovarati sa mrtvim sudijom? Toliko o ozbiljnosti i izboru sudija za vreme stranke bivšeg režima. I, desilo se nešto što nije poznato u istoriji sudstva za vreme stranke bivšeg režima. Imali su pomoćnika ministra pravosuđa koji nije završio pravni fakultet. Važno je da se ima mašna, tašna, kravatu, kafana, i takvo je nasledio Ministarstvo pravosuđa gospodin Nikola Selaković. Dolaskom Nikole Selakovića stanje se nešto popravlja na bolje i popravlja se i sad za vreme ministarke Nele Kuburović. Poštovani narodni poslanici, trebaće mnogo vremena da se stanje u pravosuđu vidno popravi. Ima i danas dela neodgovornih sudija. Ja o tome neću govoriti. O tome je govorio posebno dobro gospodin Marijan Rističević, detaljno o sudiji Majiću. Sudstvo mora brže da se menja i mi kao narodni poslanici i svaki građanin, a pogotovo sudstvo, kao sastavni element procesa ubrzane modernizacije Republike Srbije, koju sprovodi Vlada Republike Srbije na čelu sa Anom Brnabić, a motor ubrzane modernizacije Republike Srbije naš uvaženi predsednik Aleksandar Vučić. Šta reći, gospodo narodni poslanici, o našim političkim protivnicima, kojih danas nema ovde nasuprot nas? Nije čudo, jer i pre tzv. napuštanja Skupštine vrlo retko su dolazili u ovaj visoki dom. Njima je ovaj visoki dom bila prolazna stanica. Dozvolite ipak da kažem nekoliko rečenica o njima, o svakom po jednu rečenicu. I sam nadimak njihov će da kaže i građani će prepoznati ko su ti ljudi. Dragan Đilas, u narodu zvani Điki mafija, sve govori o njemu. Vuk Jeremić, jedan od članova međunarodne bande lopova i prevaranata, a ovo što se prekjuče dogodilo, nemam reči. Janko Veselinović, u narodu zvani Janko stanokradica, ukrao stan Milici Badži iz Obrovca u ulici Braće Kurjakovića broj devet. Boško Obradović, tzv. vođa Saveza za Srbiju, u narodu zvani kao siledžija. Nekolike rečenice o njemu. Izvršio upad u RIK i napad na članice RIK. Izvršio upad u opštinu Pećince. Izvršio napad na dr Aleksandra Martinovića na administrativnoj sednici odbora. Izvršio upad u kabinet predsednice Narodne skupštine Republike Srbije Maje Gojković. Izvršio upad u policijsku stanicu u Guči. Izvršio napad na novinarku „Pinka“. Pokušaj upada u REM. Tražio streljanje predsednika Republike i predsednice Vlade Republike Srbije i pokušaj upada u predsedništvo Republike Srbije. Šta radi tužilaštvo? Tražio od Vojske da izvrši državni udar. Izvršio upad u RTS testerom i da ne govorim dalje. Dušan Petrović, zvani u narodu Dule kravoubica, dok je bio ministar poljoprivrede dao da se pokolje 250.000 krava od ukupnog fonda 500.000, koliko je država Srbija imala. Marinika Tepić, zvana golubica preletačica, uveče legne u jednoj stranci, a ujutru se probudi u drugoj stranci. Milojko Pantić jedan od lidera Saveza za Srbiju, zvani ludojko, ta moralna gromada, mrtav pijan vozio automobil i izazvao udes na Brankovom mostu, pobegao i vozio u suprotnom pravcu. Uhapšen, naravno, i odveden u stanicu milicije na ispiranje, a za to je optužio znate koga? Koga bi, nego predsednika države Aleksandra Vučića. Bio sam u pravu na jednoj sednici Skupštine u ovom visokom domu kada sam rekao da ga narod zaista zove ludojko i da je ispičutura. Da je on jedna ispičutura, dokazao je i na Brankovom mostu. Sergej Trifunović, u narodu zvani Sergej pišoje, izjavio bez stida i bez srama da će, citiram, pišati po grobu Aleksandra Vučića, završen citat. O njemu neću da kažem i da govorim ništa loše. Jedino ću citirati njegovu koleginicu Biljanu Srbljanović. Citiram: „Neoprani, lažljivi Sergej. To vam je vođa, uvek bio podmukli lažov. Uvek mi se ulizivao, bio zlatna medalja u uvlačenju u dupe. Uvek lagao, uvek smrdeo, uvek grabio se za novac, obrok, piće, nikada se nije prao, uvek je varao kolege“, završen citat, 20. januara 2019. godine. Poštovane dame i gospodo, šta reći o ovim koji tumaraju po ulicama Beograda i drugih gradova? Dozvolite samo na završetku da citiram uvaženog glumca Nikolu Koju koji je rekao, kao jednog od vođa, lidera Saveza za Srbiju, 4. februara 2019. godine, citiram: „Ako protesti ne uspeju, napuštam ovu zemlju“, završen citat. Uvaženi glumac Nikola Kojo je rekao 10. maja 2019. godine, citiram: „Ljudi polako shvataju da su im protest od početka iz prikrajka vodili cenzus lovci, uz pomoć raznog polusveta, polunovinara i dela studenata koji su im verovali“, završen citat. Molim uvaženog Nikolu Koju, kao jednog lidera Saveza za Srbiju, da ispuni svoje obećanje, jer je on, kako vidite, priznao, kao što i jeste, da su protesti propadali. Poštovani narodni poslanici, poštovane dame i gospodo, ja neću ništa da kažem zaista o našim političkim protivnicima, ali oni su vrlo retko navraćali u ovaj visoki dom. To mogu samo oni koji ne vole da rade. To je jedna grupa bila neradnika, džabalebaroša, secikesa, luftiguza i vetrogonja. Narod ih je sa političke scene oduvao, jer oni su uništili našu prošlost, uništili našu budućnost, a da su ostali samo godinu dana još na vlasti uništili bi nam i korene. E, to im vi, poštovani građani Srbije niste dozvolili. Hvala.
Zahvaljujem kolega Atlagiću. Ovim bismo završili sa današnjim radom. Nastavljamo sutra u 10.00 sati.