Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 118 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje,utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno više od jedne trećine narodnih poslanika, i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da današnjoj sednici prisustvuju gospodin Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde i gospodin Jovan Ćosić, načelnik u Ministarstvu pravde. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O SEDIŠTIMA I PODRUČJIMA SUDOVA I JAVNIH TUŽILAŠTAVA (nastavak u pojedinostima) U prethodnom radnom danu, u raspravi smo zastali kod člana 4, na koji je amandman podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Sulejman Spaho, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog nemogućnosti da se prof. dr Vojislav Šešelj obrati lično građanima Srbije i čestita svim građanima islamske veroispovesti veliki muslimanski praznik Kurban bajram, da ga provedu u miru i toleranciji, koristim ovu priliku da u njegovo ime poželim da ovaj veliki praznik bude praznik pomirenja svih razlika u islamskoj zajednici Srbije, za dobrobit svakog muslimana u Srbiji. Lično se pridružujem čestitkama i željama mog uvaženog predsednika dr Vojislava Šešelja.
Reč ima Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, podneo sam amandman na član 3. Predloga zakona koji je pred nama. Kada sam obrazlagao taj amandman, rekao sam da ću i na član 4, o kojem je danas reč, podneti amandman, koji je u potpunosti upućen na član 3, odnosno na amandman na član 3. Pokušaću da se ne ponovim, mada ću nekoliko reči koje sam tada rekao morati da ponovim i danas. Smatrao sam da je Pčinjski upravni okrug dovoljno velik i da ima dva osnovna suda. Imamo sedam opština. Predvideo sam da taj viši sud u Vranju bude nadležan za dva osnovna suda, za Osnovni sud u Vranju i za Osnovni sud u Surdulici. Taj osnovni sud u Surdulici bi, u principu, bio nadležan za opštine Bosilegrad, Vladičin Han i Surdulicu, dok bi Osnovni sud u Vranju bio nadležan za sudove u Bujanovcu, Preševu, Trgovištu i u gradu Vranju. Rekao sam i prošli put, reći ću vam i danas, gospođo ministre, bez obzira na to šta mislim o ovom zakonskom predlogu, trudio sam se da obrazloženje, argumente za ove amandmane nađem, upravo, u obrazloženjima i argumentima koje ste izneli vi ili predstavnici skupštinske većine i vodio sam se, apsolutno, onim na čemu ste vi insistirali, geografskom udaljenošću, dostupnošću pravde, putnom infrastrukturom i svime ostalom što ste u svom obrazloženju naveli. Pre nego što se dotaknemo geografske udaljenosti i putne infrastrukture, postavio bih vam pitanje – u čijem interesu je usvajanje ovakvog zakona? Opozicija je apsolutno protiv i revolt opozicije u odnosu na zakon izražen je i kroz argumente, i kroz diskusiju, i kroz broj amandmana. Dve trećine ljudi koji sede iza vas, ubeđen sam, nisu za ovakav zakon. Ako će glasati, verujte, to nije njihov iskren, istinski stav, to je njihova stranačka ili politička obaveza. To je stvarno tako i to ste mogli da zaključite u petak uveče. Predstavnici vlasti su kritikovali radikale što nisu podneli amandmane na neke članove zakona. To u njima tinja, ali ne mogu i nemaju mehanizme da pokažu da nisu za ovakav predlog zakona. Ako javnost nije za to, poslanici u Skupštini nisu, pitam vas, ko je zainteresovan i čiji je interes jedan ovakav zakon? Objektivno, revolt, ili reakcija, izostali su od onih koji bi možda najviše trebalo da reaguju, a to su sudije, nosioci pravosudnih funkcija. Zašto su ćutali? Nisu ćutali zato što opravdavaju zakon, mislim da ste ih sistemski naterali da ćute. Naterali ste ih da ćute zbog reizbora koji ste prevideli u zakonu o sudijama, s jedne strane, a, s druge strane, naterali ste ih da ćute, jer svaki sudija danas u Srbiji sebe može da vidi u 400 ili 500 onih koji će ostati, eventualno, bez posla zbog stupanja, odnosno primene ovog i ovakvog zakona, odnosno te tzv. vaše racionalizacije pravosudnog sistema. Mislim da biste mogli taj odgovor da nam date, ako možete. Voleo bih to da čujem, a verovatno i drugi poslanici, pa eto, danas ili do kraja rasprave u pojedinostima, ako nađete za shodno, voleo bih da dobijem taj odgovor. Ovde ste insistirali na geografskoj udaljenosti. Vidite, gospođo ministre, nastojao sam da svoj amandman podnesem u duhu tog principa. Ako poznajete Pčinjski okrug, ako ste imali priliku da budete dole, mogli ste da vidite da opštine Bosilegrad, Vladičin han i Surdulica, apsolutno, gravitiraju i upućene su jedna na drugu, dok su, s druge strane, ove tri opštine, odnosno četiri, Vranje, Trgovište, Preševo i Bujanovac, takođe, upućene jedna na drugu. Na osnovu te geografske upućenosti jednih na druge, ja sam ovakav amandman predvideo. Samo ću vam nekoliko podataka reći što se tiče Bosilegrada. Bosilegrad će imati sada, po vašem zakonu, Osnovni sud u Vranju. Razgovarao sam s odbornicima SO Bosilegrad, sa svojim kolegom iz SRS-a, gospodinom Zoranom Stojanovim, i evo šta mi je rekao. U Bosilegradu, recimo, postoji selo Barje. Da bi građani tog sela došli do Bosilegrada, imaju, pre svega, jedan sat pešačenja, a onda još sat vožnje autobusom do Bosilegrada. Taj autobus saobraća dva puta dnevno. Da bi došli do Vranja, do svog osnovnog suda, treba im još 2,5 sata vožnje. Ovo što sam rekao važi za idealne vremenske uslove, dobru volju onoga ko putuje i, svakako, pristojna kola. Znači, toliko treba jednom građaninu opštine Bosilegrad da dođe do svog osnovnog suda u Vranju. Amandmanom sam predvideo mogućnost da lakše ostvaruju dostupnost pravde, odnosno da dolaze do Surdulice. U Surdulici postoje svi uslovi za jedan osnovni sud. O tome sam pričao prošli put, da se sada ne bih ponavljao.Od ostalih opština na nivou Okruga, jedino je problem doći do Trgovišta, zbog loše putne infrastrukture. Sve ostale opštine su na dobroj komunikaciji – Bujanovac, Preševo, Vladičin Han, i svi možemo da putujemo i dođemo jedni do drugih. Ali, ovo su dve opštine koje će, zbog ovakvog koncepta zakona, stvarno imati problema. Sada ćete vi da izađete za govornicu i da kažete – neće građani putovati. Jednom kažete – neće putovati građani, drugi put kažete – neće putovati sudije, a insistirate na principima geografske udaljenosti i putne infrastrukture. Samo mi posle objasnite u kom kontekstu se insistira na geografskoj udaljenosti i na ispravnosti putne mreže. Ko će putovati? Ako neće niko da putuje, zbog čega se insistira na tome? Dalje što treba reći, a tiče se Pčinjskog upravnog okruga i, uopšte, juga Srbije, jeste kako će se sve ovo reflektovati na ravnomerni regionalni razvoj i decentralizaciju, o kojoj Vlada Republike Srbije od 2000. godine, bez obzira na to ko je činio, sasvim je svejedno, priča. Ovaj zakon je apsolutno u funkciji Vlade koja u tom kontekstu ništa u poslednjih osam godina nije uradila. Ilustracije radi, gospođo ministre, pročitaću vam samo nekoliko podataka kada je u pitanju Bosilegrad. Od 10 hiljada stanovnika, trajno ili na određeno vreme radi 1.490 radnika, 15,13%. Od toga, 278 njih je u proizvodnji, a sve ostalo je budžet, što Opštine, što Republike Srbije, i uslužna delatnost. Možete da zamislite kako ti ljudi gore žive. Sada, pazite, postoje neki podaci koje biste, pretpostavljam, želeli da čujete, a indirektno su vezani za ovu priču, odnosno činjenicu da će ovo biti suprotstavljeno ravnomernom regionalnom razvoju i decentralizaciji. Republički zavod za statistiku Republike Srbije od 2005. godine ne objavljuje podatke o društvenom bruto proizvodu i nacionalnom dohotku. Obrađuje ih, ali ih ne objavljuje. Sada ćete videti zašto. Znači, ovo se odnosi na period od 2000-2005. Beograd je povećao udeo u društvenom proizvodu Srbije sa 28% na 34%; Vojvodina, sa 30% na 31%, a centralna Srbija, bez Beograda, smanjila, sa 41%, na 34%. Prosečna godišnja stopa rasta društvenog proizvoda u Beogradu je 9,5%, u Novom Sadu 16%, u Nišu 10,3%, a u Srbiji, bez Beograda i Niša, 0,7%. Zašto je ovo bitno? Ovo govorim zbog te provincije koja će, definitivno, biti na udaru ovog zakona. Biće na udaru ovog zakona, jer će se, objektivno, potrebe i za sudijama i za sudskim osobljem smanjiti i sredstva koja u ovom momentu, na konto toga, pristižu, u tom vremenu neće pristizati. Ekstremni slučajevi propadanja predstavljaju Bor, Majdanpek i Kladovo, koji su svoj rast smanjili od 88% do 93%. Znate li šta je sada ironija? Njihova razvijenost u ovom trenutku može se porediti s razvijenošću tih opština pre Prvog svetskog rata. Ali, možda ste taj okrug i dobro sagledali, jer ste na četiri opštine predvideli dva osnovna suda, a ovamo, za sedam opština dajete osnovni sud. Tu su interesantni kriterijumi kojima ste se vodili. Ovo je sada jako važno – u istom periodu, Beograd je povećao broj zaposlenih za 18 hiljada, Novi Sad za 14 hiljada, ali je Srbija, bez Beograda i Niša, smanjila broj zaposlenih za 75 hiljada, odnosno Vojvodina za 19 hiljada. Ove podatke sam spomenuo da bih vam ukazao na činjenicu da će ovaj zakon povećati stratifikaciju, socijalne razlike, ekonomske razlike urbane sredine i provincije, zato što ste sve koncentrisali u sedišta okruga, odnosno u gradove, što ste predvideli da gradovi ili upravni okruzi imaju najmanje jedan osnovni sud. To nije dobro. To ne ide u prilog decentralizaciji. Lično, mislim da ste u funkciji centralizacije. Srbija nikada nije bila centralizovanija nego što je to danas, i u smislu finansija, državne uprave, lokalne samouprave, a evo, sada i sudstva. Šta će biti sledeće,videćemo. Ono što bih, kao treće, i poslednje, naveo u ovoj priči, jeste, gospođo ministre, spomenuo sam, to što ste naterali sudije i sudsku javnost na tihi bojkot, odnosno na ćutanje, da ne izraze na adekvatan način svoje nezadovoljstvo ovakvim zakonskim predlogom. Ovo što ste predvideli zakonom, definitivno ukazuje na činjenicu da su ga pisali ljudi koji ne razumeju duh, mentalitet naroda u malim sredinama, ili da kažem – u provinciji. Rekao bih da su zakon pisali ljudi koji Srbiju doživljavaju onoliko i onako kakvu je vide sa krova ''Beograđanke'', ili su možda proputovali kroz Srbiju kada su išli u Solun, u šoping, ili u Solun da glasaju. Mislim, gospođo ministre, da bi trebalo da prihvatite predlog opozicije, da povučete zakon. Ako niste spremni na to, prihvatite amandman gospođe Radović, a ako niste ni na to spremni, mislim da moj amandman nije neracionalan, mislim da je funkcionalan i da neće vaš pogrešni koncept nimalo ugroziti. Naprotiv, mislim da će biti u funkciji njegovogunapređenja. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Milentijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vladimir Milentijević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, u ime Poslaničke grupe DSS-a, podneo sam amandman na član 4. tačka 7. S obzirom na to da je amandman, s ispravkom, na član 3. prihvaćen, povlačim predloženi amandman, jer očigledno nije u skladu sa prihvaćenim amandmanom na član 3. ovog zakona.
Narodni poslanik Vladimir Milentijević je povukao amandman. Amandman koji je odlukom podnosioca amandmana povučen prestaje da bude predmet rasprave u proceduri. Na član 4, amandman je podneo poslanik Siniša Stamenković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Siniša Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam nekoliko amandmana na set zakona o pravosuđu. Svi amandmani su pravno mogući i bilo bi racionalno da su i prihvaćeni. U raspravi prethodnih dana, sve moje uvažene kolege i narodni poslanici izložili su veliki broj amandmana, koji su, takođe, bili dobro obrazloženi, razumni i prihvatljivi i svi oni bi trebalo da postanu sastavni deo svih naših zakona. Hteo bih da skrenem pažnju na nekoliko činjenica vezanih za moj amandman. Prilikom izrade programa podrške opštinama istočne Srbije, tj. Pirotu, Knjaževcu, Zaječaru, Sokobanji, Boljevcu, Boru, Majdanpeku, Negotinu, Kladovu, Babušnici, Beloj Palanci, Dimitrovgradu, Svrljigu, Crnoj Travi i Vlasotincu, koji je važio kao evropski program od 2004. do 2006. godine, tadašnja Konferencija o evropskoj bezbednosti i saradnji, predvođena Mauricijom Masarijem, dala je saglasnost da se neće raditi dalja centralizacija Srbije, u sva tri oblika vlasti – podjednako u zakonodavnoj, sudskoj i izvršnoj, da će se učiniti sve što je potrebno da građani iz mešovitih prigraničnih opština između Srbije, Bugarske i Rumunije ostanu na svojim ognjištima. Jedan od najvažnijih projekata, koji su imali svrhu da zadrže građane, bila je i reforma pravosuđa. Ovo obećanje Evrope nije ispunjeno ovakvim setom zakona. Istovremeno, samo iz opština Negotin i Kladovo, 8.000 građana je zatražilo i dobilo otpust iz državljanstva Republike Srbije, što je krajnje alarmantno. Drugo, prilikom sagledavanja stanja i problema u našem pravosuđu, u okviru Stalne konferencije opština i gradova Srbije, u pomenutom periodu, od 2004. do 2006. godine, konstatovano je sledeće: u velikom broju povređeno je pravo na pravično suđenje građanima i pravnim licima; u značajnoj meri se uzurpira pravo na neometeno uživanje imovine; prekomerno se krši pravo na poštovanje privatnog i porodičnog života; krši se pravo na slobodu izražavanja, a i pravo na slobodu i bezbednost kretanja svih građana. Sva ova obeležja našeg pravosuđa, uglavnom, proizlaze iz prevelike sporosti sudova, iz nedostatka kadrova, adekvatne tehnike i loše pripreme rasprave, loše pripreme ročišta, u parnici i u krivici. Neophodno je da se podsetimo da se, zbog kršenja ljudskih prava i zbog zahteva za povraćaj nezakonito stečene imovine, zbog dužine postupka parnica i krivica, preko tri godine, protiv Republike Srbije, pred Evropskim sudom za ljudska prava, razmatra 690 predstavki, a u 2003. ih je bilo svega 101. Novi šematizam organizacije sudova neće doprineti efikasnosti sudova, a izazvaće masu direktnih i kolateralnih šteta, na koje moje poštovane kolege ukazuju već nekoliko dana u ovoj raspravi. Posebnu problematiku u praktičnoj primeni sudskih odluka i rešenja, na način kako je to ovom šemom pravosuđa predviđeno, sačinjavaće rad izvršnih sudskih odeljenja i agencija za prinudnu naplatu potraživanja po pravnosnažnim istražnim odlukama. Ovim zakonskim rešenjima, veliki broj građana Srbije dovodimo u neravnopravan položaj, jer ih obavezujemo da putuju čak i 300 km radi obavljanja određenih procesno-pravnih radnji radi naplate potraživanja. Prelazak određenih nadležnosti u uviđajnom postupku, po osnovu krivičnih dela i po osnovu dela iz bezbednosti u saobraćaju, sa istražnih sudija na tužilaštva – dovešće veliki broj građana u situaciju da satima čeka u neadekvatnim uslovima na izvršenje uviđajnih i procesnih radnji. Moji amandmani na zakon o sudovima prekršajnog, osnovnog i višeg nivoa, kao i o tužilaštvima, imaju za cilj da se spreči oduzimanje još jednog statusnog obeležja malih palanki i mesta u jugoistočnoj Srbiji, svakako, i u celoj Srbiji. To bi sigurno doprinelo brzoj decentralizaciji Srbije, smanjenju negativnih demografskih trendova od sela ka gradu, a život ljudi u malim građanski mešovitim sredinama učinilo dostojnijim i ispunjenijim. Moram da istaknem žaljenje što u ovom setu zakona nije predložen transparentni postupak imenovanja i unapređenja sudija, prekršajnih sudova i tužilaca. Smatrao sam da bolje treba definisati mandat specijalnog tužioca za organizovani kriminal, kada smo morali da usvojimo propise za regulisanje mera za uspostavljanje efikasnijeg sistema za sprovođenje svih istražnih postupaka. Hitan postupak za usvajanje neophodnih zakona u pravosuđu morao je, zbog aktuelnih zbivanja u društvu i državi, da se najpre primeni, tj. da se usvoji zakon o privremenom blokiranju i sprečavanju sumnjivih finansijskih transakcija; da proširi odredbe Zakona o sprečavanju sukoba interesa u vršenju javnih funkcija, posebno za sudije i tužioce; da se donese zakon o utvrđivanju odgovornosti pravnih i fizičkih lica za dela korupcije; da se usvoji set zakona i uredaba kako bi nacionalna revizorska institucija mogla da ostvaruje svoju funkciju; da se usvoji zakon o javnom redu i moralu, da nam deca manje stradaju od prostitucije, od noćnog života i od droge i da se smanji opšta društvena agresivnost. Amandman koji sam podneo na član 4. tačku 12. Predloga zakona je pravno moguć. Amandman je stručno i temeljito izveo dokaz da se u Negotinu, odnosno za Negotin i Kladovo, mora zadržati viši sud, jer su ovo opštine na međunarodnom plovnom putu Rajna-Majna-Dunav-Odesa. Ove su opštine na dva međunarodna granična prelaza, sa Rumunijom i Bugarskom, odnosno opštine sa dve velike hidrocentrale i više nacionalnih preduzeća, kao što su ''Nacionalni park'', "Omladinski kamp", "Srbijašume" i "Srbijavode". Svi ovi tzv. veliki poreski obveznici završavaju posao u višim sudovima, a ne u nižim sudovima. Dame i gospodo, prethodnih dana je iskazana u ovoj raspravi određena zabrinutost uvaženih narodnih poslanika za to kako će glasati narodni poslanici koji su podneli amandmane. Mišljenja sam da ćemo glasati za svoje amandmane, u nameri da se pravosuđe uredi bolje, kako zbog građana Srbije, tako i zbog zaposlenih u sudstvu. Hvala.
Ima reč poslanik Nikola Žutić.
Gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministarko, ovaj zakonski predlog o sedištima sudova može slobodno u Ginisovu knjigu rekorda, što se tiče brojnosti amandmana. Ni manjeg zakonskog predloga, ni više amandmana. Prethodnih dana smo se naslušali priča opozicije i pozicije da ovaj zakonski predlog ne valja i da ga treba, jednostavno, povući iz dalje skupštinske procedure. Situacijom su nezadovoljni poslanici Srema, Bačke, Banata, Mačve i svih regiona Srbije. Najviše zabrinjava narušena tradicija ravnomernog teritorijalnog rasporeda opštinskih i okružnih sudova. Sada su to nekakvi osnovni i viši sudovi. U načelnoj raspravi, kritikovao sam ovu nedovršenost mreže osnovnih i viših sudova. Pohvalio sam uspostavljanje apelacionih sudova, a time i neophodne trostepenosti sudova. Nova terminologija u nazivu sudova pojavljuje se prvi put u istoriji srpskog sudstva. Kao što sam rekao, pominju se osnovni sudovi i viši sudovi. Sudovi, dakle, nemaju konkretno ime prema teritoriji za koju su nadležni, već im se daje naziv prema hijerarhiji na lestvici sudova po značaju. Imam utisak da je ovo nekakvo eksperimentisanje sa sudovima, da je ovo eksperimentalna mreža sudova, kao da su ovo relikti samoupravnog socijalizma, kada su uvođeni nazivi za institucije kakvi nikada u prošlosti nisu postojali. Dakle, u Predlogu zakona brišu se tradicionalni nazivi za niže i više sudove, opštinske i okružne, koji su uvreženi u narodu i koji predstavljaju pravnu administrativnu tradiciju srpske države. Ta tradicija je uspostavljena već u ustaničkim vremenima, kada se, 1807. godine, krenulo s magistratima, kao prvostepenim sudovima, i Velikim sudom, 1811. godine, koji je bio drugostepena sudska instanca. Od 1817. godine, pominje se Beogradski sud, ili Beogradski magistrat, kao prvostepeni. Prvi nahijski sud bio je Sovjet požarevački, osnovan 1821. godine, i to je preteča okružnih sudova. Godine 1823, knjaz Miloš je Kragujevački narodni sud podigao na stepen višeg suda, pod nazivom – opštenarodni, koji je vršio drugostepenu funkciju. Već je Ustav Knjaževstva Srbije iz 1838. godine, tzv. Turski ustav, predvideo formiranje primeriteljnih sudova, odnosno seoskih sudova, danas bi se reklo – opštinskih, prvostepenih i apelacionih sudova. Već od tog vremena se stvara srpska sudska tradicija, koja se održala do današnjeg dana. U postustavnoj fazi, u Kneževini Srbiji počeli su da se donose upravni sudski zakoni. Prema tadašnjim zapadnoevropskim uzorima, svaki sud u Srbiji dobio je poseban sudski zakon. Već 1839. godine, donesen je zakon o ustrojeniju državnog saveta, zapravo, upravnog suda. Godine 1840, doneseni su zakoni o ustrojeniju sudova okružnih, zakon o ustrojeniju apelacionog suda. Zakon o Vrhovnom sudu je donesen je 1846. godine. Kako se ministar ekonomije pohvalila da je novi predlog budžeta urađen prema najboljim tradicijama Kraljevine Srbije, ja se opet pozivam na najbolju sudsku tradiciju Kneževine, odnosno Kraljevine Srbije. Današnji zakonopisci treba da se ugledaju na proverenu tradiciju Kraljevine Srbije. Zakon o sudovima iz 1865. godine potvrdio je navedenu trostepenu mrežu sudova, uspostavljenu u periodu Obrenovića i ustavobranitelja.Interesantno je istaći da je ovaj zakon o sudovima iz 1865. ostao na snazi sve do 1929. godine. Ustav iz 1877. godine potvrdio je trostepenost sudova i punu sudsku nezavisnost. U Srbiji su i dalje postojali prvostepeni okružni sudovi, apelacioni, kasacioni sud. U Kraljevini Jugoslaviji, mreža sudova ostala je, uglavnom, nepromenjena. Po prvom zakonu o sudovima iz 1929. godine, sudsku funkciju vršili su sreski, umesto opštinskih, zatim okružni, kao prvostepeni, apelacioni i kasacioni sud. Pored ovih redovnih sudova, postojao je trgovački sud, koji je sad ukinut, nažalost. U socijalističkoj Jugoslaviji, Zakonom o sudovima iz avgusta 1945. godine predviđeno je formiranje sreskih, okružnih i vrhovnih sudova federalnih jedinica. Prethodno su, rešenjem od 13. avgusta 1945. godine, nažalost, ukinuti apelacioni i kasacioni sudovi Kraljevine Jugoslavije, kao i Državni savet, odnosno Upravni sud. Prema zakonu o sudovima iz 1963. godine, sudove su delili na opštinske, umesto sreskih, okružne i vrhovne sudove. Prema zakonu o sudovima Republike Srbije iz 1974. godine, funkciju redovnih sudova vršili su opštinski i okružni sudovi i Vrhovni sud Srbije. Prema zakonu o sudovima iz 1991, predviđeni su sudovi opšte nadležnosti, opštinski, okružni i Vrhovni sud Srbije. Zakonom iz 2001, predviđeno je osnivanje sudova opšte nadležnosti, opštinski, okružni, apelacioni, Vrhovni sud i posebni sudovi. Prva petooktobarska vlada, o kojoj, inače, srpski radikali nemaju pozitivno mišljenje, donela je Zakon o sudovima, u novembru 2001. godine, koji je mnogo sistematičniji, pregledniji, jednostavniji od ovih predloga zakona koji su pred nama. U ovom mom istorijskom pregledu mreže sudova, jasno je izražena tradicija srpskog sudstva, koja je do 1945. bila trostepena. Grubo rečeno, postojali su opštinski, okružni – prvostepeni, apelacioni kao drugostepeni, kasacioni kao sud trećeg stepena. Kroz istoriju Srbije i Jugoslavije, može se reći da je pokrivenost teritorije sudovima bila dobro i ravnomerno raspoređena. Kneževina Srbija, ili današnja uža Srbija, imala je na stotine primeritelnih, odnosno seoskih sudova, koji su prerasli u opštinske. Kako ističe istoričar Ljušić, Srbija je bila preplavljena brojnošću primeritelnih sudova, svaka opština imala je po jedan sud, on navodi 1.251. Pošto je to neverovatna cifra, možda je štamparska greška, ali da ih je i 125, to je za malu Srbiju veliki broj sudova. Iz toga se može zaključiti da je Srbija bila dobro pokrivena mrežom sudova. Kako ističe hroničar tog vremena, dakle, to je vreme 1840-1850. godina, tadašnje vlasti su nastojale da se za svaki sud obezbede sudnice, zatvor, krst, jevanđelje, propisi o sudu i Ustav iz 1838. godine. Svaki okrug, prema zakonu iz 1840. godine, imao je po jedan okružni sud. Beograd je od 1841. godine imao, čak, dva okružna suda, beogradski i okružni sud koji je obuhvatao i teritoriju Umke, Mladenovca, Lazarevca i Grocke, a taj drugi okružni sud beogradski zvao se i seljački sud. U pretkumanovskoj Srbiji, u vreme stvaranja Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, bilo je, čak, 38 prvostepenih sudova, 19 u oblastima prisajedinjenim posle balkanskih ratova, znači, u Makedoniji i na Kosmetu. Zakonom iz 1946. godine, propisano je postojanje 16 okružnih sudova u užoj Srbiji, šest u Vojvodini, na Kosmetu – četiri. Prema zakonu iz 1966. godine, bilo je 146 opštinskih sudova i 26 okružnih, dakle, mnogo više nego danas. Prema zakonu iz 1974. godine, bilo je 19 okružnih, 94 opštinska suda u užoj Srbiji, i, prema zakonu iz 1991. godine, bilo je 138 opštinskih i 30 okružnih sudova u celoj Srbiji, a danas je taj broj, nažalost, po ovom predlogu, sveden na 36 opštinskih i 26 okružnih. Dakle, današnji predlog zakona nema potrebnu pokrivenost teritorije Srbije sudovima. Nema sudova – nema pravde. Po mom mišljenju, Srbija bi trebalo da u potpunosti sačuva svoju bogatu pravosudnu tradiciju, da čuva sudske institucije koje su ranije utemeljene, naročito mrežu opštinskih i okružnih sudova koja treba ravnomerno da pokriva teritoriju Srbije. Što se tiče udaljenosti sudova, mnogi su o tome govorili, sudovi moraju biti pristupačni građanima Srbije. Ako ostane ovakva mreža osnovnih i viših sudova, izazvaće se nezadovoljstvo kod građana, izazvaće se i nezadovoljstvo u državi, surevnjivost će postojati i između regija. Dakle, neće svi biti zadovoljni. Zbog toga, predlažem da se ovaj predlog zakona o sedištima sudova povuče iz dalje skupštinske procedure i da se doradi, a isto se odnosi i na Predlog zakona o sudovima. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Naravno, i ovaj amandman sledi istu argumentaciju kao i ostali amandmani na član 4. Predloga zakona, ali moram da kažem da on hvata i neku pravno-logičku vezu s prethodnim amandmanima, pogotovo s amandmanima koji su podneti na član 3. Predloga zakona. Zašto? Zato što član 3. Predloga zakona reguliše sedište i teritoriju osnovnih sudova, a ovaj član 4. se odnosi na teritoriju i sedište viših sudova. Prosto, Žutić je potpuno u pravu. On je napravio jedan istorijski pregled organizacije i sedišta naših sudova u Republici Srbiji kroz 150 godina naše pravosudne istorije i onoga čime su se rukovodili zakonopisci u prošlosti, ali ovde, stvarno, mora da se pogleda, ovim zakonom se utvrđuje mesto kao sedište nekog suda, i područje, odnosno teritorija na kojoj se prostire nadležnost. Mogli bismo reći da je ovo zakon kojim se definiše mesna nadležnost sudova i stvarno je veliki nedostatak ovog predloga zakona to što on, u stvari, nema načela, principe na kojima se zasniva. Ako je princip teritorijalna podela Republike Srbije, administrativna podela prema okruzima, onda bi, barem kod osnovnih i viših sudova, morao da bude princip – u svakom okrugu mora da bude najmanje jedan osnovni sud i najmanje jedan viši sud, pa onda možete, na bazi toga, da razvijate neku podelu, mislim i na osnovne sudove, i na sudske jedinice itd. Ako bi se taj princip prihvatio, onda bi broj osnovnih i viših sudova morao da se poklopi. Da li bi to bilo 34, ili 28, ili 25, nije bitno, ali morao bi taj princip da bude prisutan. Ovo pričam zbog amandmana Milovana Radovanovića, koji se odnosi na teritoriju Okružnog suda u Nišu. Za tu teritoriju ste rekli – jedan osnovni sud u Nišu i jedan viši sud u Nišu. Ako bismo pošli od pretpostavke da je to princip, onda, verujete, ne bismo mogli da prihvatimo ovo što se dešava, da u pojedinim tačkama člana 4. imate sedište i teritoriju višeg suda određenog tako što zbrajate dva osnovna suda, recimo, Viši sud u Šapcu, za područje Osnovnog suda u Loznici i Osnovnog suda u Šapcu. Viših sudova imate 26, osnovnih – 34. Ako ste pošli od principa - teritorija na kojoj postoji osnovni sud je ista i na njoj mora da postoji jedan viši sud, onda biste morali da imate 34 viša suda. Vi to niste uradili. Vi ste negde, neke okruge, podelili, negde ste neke okruge spajali i vidi se ovde taj politički uticaj. Šabac je zbog Dušana Petrovića. Dušan Petrović je omogućio da ''stečajna mafija'' bude na slobodi, da se brani sa slobode. Samo zbog toga je prihvatio da bude ministar pravde u prethodnom sazivu, samo da bi se ''stečajna mafija'' pustila napolje. Sada uzmite priču, kada Boško Ristić bude, po položaju, član Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca, katastrofa, ljudi, sudije i tužioci, obrali ste bostan. Taj osnovni princip niste primenili. U jednom od prethodnih zakona, Predlogu zakona o uređenju sudova, definisana je poprilično stvarna nadležnost, u zavisnosti od tipa suda, pa je rečeno – osnovni je skoro uvek prvostepeni, viši je uvek prvostepeni, izuzetno je drugostepeni za neke stvari, u odnosu na odluke osnovnog suda, apelacioni je potpuno žalbeni i da ne idemo dalje. Sada ćemo imati situaciju da će u Šapcu viši sud, kada postupa kao žalbeni, biti žalbeni za odluke dva osnovna suda, a ovaj niški će biti žalbeni za odluke samo jednog osnovnog suda, u Nišu. Sve ovo navodim kao primer totalne političke dominacije u formulisanju nečega što je vrlo jednostavno pitanje. To je sedište i područje. Ovim zakonom samo treba da se kaže gde će biti sedište suda i da se definiše mesna nadležnost, da ne bude preklapanja, da za jednu opštinu budu nadležna dva viša suda, konkretno,kada je u pitanju član 4, a kada je u pitanju član 3, da se ne poklapa nadležnost dva ili više osnovnih sudova. Vidite i sami, kada se ide toliko daleko bez principa, onda se nešto drugo krije iza toga, a krije se ono o čemu smo pričali. Međutim, pošto je slaba dramaturgija za danas, juče su ljudi imali prilike da u ''Dnevniku'' tri puta vide Glavni odbor DS-a iz Subotice. Sudije i tužioci, predsednik Republike Boris Tadić je rekao – prvi zadatak u 2009. godini jeste da uzmete motke i da očuvate svoja radna mesta. Da ponovim još jednom, zato što je tri puta ponovljeno u istom dnevniku, da se zapamti, znači, Tadić nije rekao – kad mene izaberete, 500 hiljada novih mesta, to je povukao. Nije se ni hvalio da je zaposlio, i to je povukao. Rekao je da je udarila neka kometa zvana – svetska finansijska kriza, i da je zadatak broj jedan... Demokrate, molim vas, ukorio vas je, imate četiri kontrolna punkta gde se meri vreme, na prvom punktu ste pali. Tu ste pali, jer ste krađu legalizovali u Skupštini, to vas je ukorio. Neće on više da vas trpi. Vodite računa, bićete promenjeni. Znači, rekao je – odbrana radnog mesta je sveti zadatak u 2009. godini. Sudije i tužioci, molim vas, zapišite datum, rekao predsednik Boris Tadić – svi po jednu motku u kancelariju, da biste odbranili sudijsku funkciju i tužilačku funkciju. Molim vas, poštujte predsednika Republike, nije to mačiji kašalj. Odbrana radnog mesta, Zeko, to je nalog koji ti moraš da primeniš. Drugi nalog, Zeko, koji si dobio, jeste da kontrolišeš ministre. Ne mogu oni da kradu, pa da brukaju predsednika Republike. Ovako je rekao, tri puta je ''Dnevnik'' to ponovio, da nacija zapamti – odbrana radnog mesta, svako na radnom mestu po pajser, pritku, i da čuva radno mesto, jer predsednik drugačije ne može da garantuje ono što je rekao. Da mi neko ne zameri, je ga u tome podržavam, teška srca, ali ga podržavam. Šta da radimo?! Vidite kakvi su ovi tajkuni, sad radiš, prekosutra ne radiš, izbaci te napolje. Jeste li videli šta napraviše u Vrbasu oni ljudi koji štrajkuju? To je tako daleko otišlo, da je čovek morao da ode kod Tome. Kada Peconi uzme stvari u svoje ruke, pa tu nema... Ne može predsednik Tadić da izađe na kraj s tajkunima. Tajkuni, zapamtite, pre mesec dana je donet Zakon o krivičnoj odgovornosti pravnih lica za krivična dela koja su učinila odgovorna lica u pravnom licu. Rečeno je da će taj zakon da stupi na snagu krajem ove ili početkom sledeće godine, odnosno 2010. Zašto? Neće on da dozvoli da sebruka više. Obećao je 500 hiljada novih radnih mesta. Sećate se kada je Đinđić rekao – mi uvozimo radnu snagu od 2005. godine, to je bila velika izjava. Tadić je obećao 500 hiljada mesta, samo on da pobedi. Sad je rekao – velika kriza, ne možemo to, smanjićemo, redukovaćemo to, ali prvi zadatak je odbrana radnog mesta. Sudije, branite vaše radno mesto. Tužioci, branite vaše radno mesto, branite mesto, jer je Tadić rekao. Imaju ovi da trče, i četiri kontrolna punkta da ih mere. Na prvom punktu ste pali, ne poštujete Ustav, ne poštujete zakon. Evo ga drugi kontrolni punkt. Nadam se da ćete da obavestite gospodina Tadića. U Tužilaštvu za ratne zločine postoji tužilac Dragoljub Stanković. Ne mogu da vam kažem šta su mi rekli za njega i neću da vam pričam, da ne biste skakali da pričam ovo, da pričam ono. Postoji velika sumnja, s obzirom na to da je bio dugo godina u kancelariji sa Vukčevićem, i postoji sumnja s nekim advokatima, razne sumnje postoje. Meni je jedno vrapče šapnulo ovako – ako njega stisnete, a ima već nekoliko advokata u pritvoru, da propriča, inače, on se zarekao da će za milion evra da ode u penziju, ako njega stegnete... Samo da vas podsetim, potpisao je rešenje da su Janjušević i Kolesar uzorna gospoda i obustavljen je krivični postupak. Kako ne pade meni takav tužilac da i protiv mene obustavite krivični postupak? Sada ću, gospođo Nado, da vas obavestim. Nema veze s Dragoljubom Stankovićem, ima veze sa mnom. Optuženi su Veljko Odalović, Milutin Mrkonjić, Zoran Anđelković, Aleksandar Vučić. Da li je vođen krivični postupak protiv njih? Protiv mene ste podigli optuženicu. Još mi nije došao onaj pisar da me upiše, da znate. Pošaljite ga, hoću postupak, hoću sve ovo da izvedem na sud, da javnost u Srbiji shvati gde se nalazi kriminal. Zašto sam vam dao ono Mićunovo pre neki dan? Pozivam sve građane da mi daju dokumentaciju za zloupotrebu službenog položaja, od Đelića, pa nadalje. Tako sam ja završio s Dinkićem. S ove govornice sam mesec dana pozivao, dve i po hiljade materijala je došlo. Kada je video šta se desilo, svi su se zgranuli. Ja pozivam građane da se uključimo u borbu protiv kriminala i da svako postupi po nalogu Borisa Tadića i da očuva, odbrani svoje radno mesto. Sudije, branite radno mesto. Gospođo ministar, imate Pušica, Pavlica, Nebojša Pavlović, advokat, advokat Đorđević, da ne ređam sve, nema potrebe. Proverite Dragoljuba Stankovića, zamenika tužioca za ratne zločine. Proverite njegovu karijeru, porodicu, šta su radili, koliko su to, kako kažu danas mladi, oni ''teški'', u kojim predmetima je i koga, kada je bio dežurni istražni tužilac, sve oslobađao. Za vreme "Sablje", on je, jadnik, bežao da ne bude u trijaži, jer ga svi kriminalci znaju. Oni bi rekli – čekaj, kako ovaj naš, kada smo mi njemu platili veliki broj predmeta. Ja sada iznosim samo insinuacije, da proverim koliko ćete da postupite po nalogu Borisa Tadića, s obzirom na to da vas obaveštavam da je to druga kontrolna tačka. Kod prve kontrolne tačke ste pali. Vodite računa da kod druge i treće ne padnete. Ja vam otvoreno kažem, želim da potonete zajedno s onima koje čuvate u Narodnoj skupštini. Samo sam vam pomenuo neka imena, ko sve ima krivične prijave, optužnice, da vas podsetim da i protiv njih treba da se vodi postupak, ako se vodi protiv mene. Ja postupak jedva čekam. Ne pozivam se na imunitet, ništa, ništa, samo da napravimo cirkus u sudnici, da narod vidi kakva je to demokratska vlast. Vi slušajte predsednika Tadića. Od 500.000 zaposlenih nema ništa. Odbrana radnog mesta je sveti zadatak, tako je rekao, vodite računa. Zašto je to ''Dnevnik'' tri puta dao? Da bi građani shvatili da imaju apsolutnu zaštitu dok je Tadić predsednik Republike.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podneo narodni poslanik Šerif Hamzagić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, gospođo predsedavajuća, amandman koji je podneo kolega Šerif Hamzagić odnosi se na osnivanje i uređenje teritorije koja se odnosi na Viši sud u Novom Pazaru, koji treba da obuhvata područje Osnovnog suda u Novom Pazaru, s Osnovnim sudom u Tutinu. Dame i gospodo, situacija povodom predloženih zakona nije naišla na razumevanje i građani i stručna javnost ne prihvataju ovakve predloge zakona, a radi se o jednom istorijskom poduhvatu koji nema logike, a ni uporišta u primeni ovih zakona. Dame i gospodo narodni poslanici, područje na koje se odnosi amandman, Novi Pazar, Tutin, Sjenica, Nova Varoš, Čajetina, Prijepolje, Priboj, Požega, Arilje, Ivanjica, to je područje koje je udaljeno od sudova, pogotovo sela, koja su udaljena i više od 50, čak i do 100 kilometara. Nije prihvatljivo izlagati građane ovim nevoljama, a sud je institucija u kojoj građani ostvaruju veći broj svojih osnovnih ljudskih i političkih prava. Dakle, nema osnova da se vrši reorganizacija postojećih sudova. Sudije i tužioci su to izrazili na jedan sasvim argumentovan način, a veliki broj građana se javlja poslanicima SRS-a i traži da se poslanici SRS-a energično suprotstave ovoj samovolji, ovom beznađu, ovom haosu koji se uvodi u srpsko pravosuđe. Dame i gospodo narodni poslanici, područje Tutina, Novog Pazara, Sjenice i Nove Varoši posebno zaslužuje da ostanu sedišta ovih sudova i da građani mogu biti u prilici da im sud bude što bliže, da ne moraju biti izlagani velikim, bespotrebnim materijalnim troškovima i gubljenju vremena u putu, odlazeći u sud na udaljenosti i do 100 kilometara, a negde i 150. Čajetina i ceo Zlatiborski okrug veoma su udaljeni od sadašnjih sudova, a ako se usvoji ovaj zakon, to će biti dva-tri puta duža relacija građanima da dođu do suda. U ovim sudovima, građani su navikli da ostvaruju svoja prava. Ne treba sumnjičiti sudije i tužioce koji sada rade u postojećim i tako organizovanim sudovima. Neko kaže – u tim manjim mestima srodiće se, upoznaće se, zbližiće se do te mere da nije moguće meriti pravdu. Ja sam govorio o tome i o tome ja malopre govorio gospodin dr Žutić, narodni poslanik SRS-a, da su još za vreme Nemanjića, Obrenovića, Karađorđa i Dušana postojali i seoski sudovi, nahijski sudovi, župski sudovi, viši sudovi, apelacioni sudovi i, konačno, kasacioni sud. Ne treba narušavati ovako uređenu pravnu regulativu i teritorijalnu zastupljenost i organizaciju sudova i tužilaštava. Ako mi dozvolite, ja bih iskoristio priliku, pošto je tu gospođa ministar Malović. Dobio sam predstavku jednog građanina iz Čačka, on se zove Krunić Miloje. On je pokrenuo 1992. godine parnični postupak i taj parnični postupak vođen je pred ovim čuvenim, sada, pravednim, efikasnim, celishodnim, ekonomičnim Sudom u Kragujevcu. Obratite pažnju na to ko vam u Kragujevcu deli pravdu i kome dele pravdu. Postavljam pitanje tim sudijama koje su sudile, u predmetu P9-5139/2, jer je ovaj građanin podneo tada tužbu i svojom tužbom traži ostvarivanje svojih prava. Opštinski sud u Kragujevcu je doneo više prvostepenih presuda, koje su ukidane od strane drugostepenog suda, Okružnoga suda. Šta se dogodilo konačno? Ovaj građanin ne može da ostvari svoje pravo, zbog toga što mu je zagubljen predmet. Kako ovaj građanin, gospodin Krunić Miloje, iz Čačka, Lozničko polje drugo, bb, kaže – doneta je prva presuda 5139/92 od prvostepenog suda, Opštinskog suda, drugostepena presuda Okružnog suda u Kragujevcu, Gž. 328/95, presuda prvostepena, ponovo, jer je bila ukinuta, 2360/95, Gž., ide dalje 272/97, Okružni sud u Kragujevcu, predlog tužioca za ponavljanje postupka, žalba predlagača, rešenje Gž. broj 2074/08, opet Okružni sud,naredba Suda da se pronađe predmet, i konačno zapisnik, 05-46249, Opštinski sud u Kragujevcu. Ne radi se o tome da sada treba vršiti reorganizaciju sudova da bismo postigli veću ekonomičnost i da građani brže dođu do pravde, da ćemo imati veću efikasnost ili celishodnost, da će građani svoja prava ostvarivati na vreme, ne. Da su pojedinci radili i da su predsednici sudova vršili kontrolu i ostvarivali, po poslovniku, uvid u rad pojedinih sudija, ne bi se desilo ovo što se desilo u Kragujevcu, u konkretnom slučaju. Gospođo ministre, ovaj građanin ukazuje u svojoj predstavci da se obraćao i Ministarstvu pravde, da je Ministarstvo pravde nalagalo Okružnom i Opštinskom sudu da sprovedu odgovarajući postupak i postupe po nalogu Okružnog suda u Kragujevcu. Međutim, kao što vidite, izmenjeno je četiri ili pet sudija u ovom predmetu. Zašto se menjaju sudije kod ovakvih slučajeva? Zbog toga što jedan predmet može da teži i 10 kilograma papira, a kada se izabere novi sudija, njemu se u ruke utrpa ovaj složeni predmet, koji neki sudija nije mogao da reši 20 godina. To je jedna nakaradna praksa. Iz suda ne bi trebalo da ode niko dok ne reši svoje predmete, ili ih ne ažurira do te mere da ne mogu da ostanu kao predmeti, što bi se reklo u sudu – stare koske i najteži predmeti, gde sudije nisu mogle odlučiti 10 godina kako da presude. Mladi sudija dođe i treba da izvrši, treba mu godinu ili dve da prouči predmet, još ako je ukinuta presuda, da izvede sve naložene i predložene dokaze i tako dolazi do odugovlačenja postupka. Dakle, nešto stoji samo u pogledu discipline. Zbog toga, u zemljama EU i u anglosaksonskom pravu, a i u kontinentalnom, uporednom, kada vidite organizaciju sudova, sudije odgovaraju za određene postupke ili za svoj nerad. Zbog toga u tim zemljama odavno postoje zakoni o disciplinskoj odgovornosti, što kod nas nije slučaj. Jedina dobra mera je da se uvede disciplinska odgovornost nosilaca pravosudnih funkcija, jer ih zakonodavac i onaj koji ih je izabrao dovodi u situaciju da moraju da se odgovorno ponašaju u odnosu na svaki predmet i na svakog građanina. Videli ste reakciju predsednika Vrhovnog suda, juče, gospođe Vide Škero, da je većina sudija i tužilaca protiv ovakvih ishitrenih, na brzinu pripremljenih sedam zakona, koji treba da regulišu budući rad sudova i tužilaštava. Za ovakvu pripremu i za ovakav rez, ovakve radikalne promene, nikada nismo. Jesmo radikali, jesmo za promene, ali da budu u skladu s Ustavom, da budu u skladu sa zakonom i da vidimo u uporednom pravu kako su druge zemlje regulisale organizaciju, rad i funkcionisanje pravosudnih organa. Prema tome, ovim ćete se, koalicijo na vlasti, suočiti s velikim problemom, jer su ovi zakoni, rekao sam prošli put, vacatio legis, vi sada odlažete njihovu primenu. Zašto? Ponavljam, niste sigurni da će ti zakoni moći da budu primenjeni. U tome je problem. To je bio slučaj i kod Zakonika o krivičnom postupku, dve i po godine. Onaj nakaradni predlog je usvojen u ovom parlamentu i on se dve i po godine ne primenjuje, niti se može primeniti. Sada su Ministarstvo pravde, predlagač, Vlada, uvideli, jer smo mi iz SRS-a, kada je donošen Zakonik o krivičnom postupku uložili veliki broj amandmana i ukazali na brojne probleme; Zakon se nalazi u sukobu s Ustavom Republike Srbije u 78 članova. Za taj zakonik o krivičnom postupku, koji je usvojen pred ovim parlamentom, mora biti izvršeno odlaganje, ili odlaganje, ili usvajanje novih izmena i dopuna postojećeg. To se može jedino rešiti tako što će na naš, radikalski zakonik o krivičnom postupku, sada, ovi amandmani i ove izmene i dopune, da dođu pred Parlament, da ih svi narodni poslanici sagledaju, izanaliziraju, slušajući i stručnu javnost, i da se na neki način omogući da se, možda, u narednoj godini primeni izmena i dopuna tog zakonika, ali i da se pristupi izradi novog zakonika o krivičnom postupku, kome treba dosta vremena posvetiti. Ponavljam da se u zemljama anglosaksonskog prava, ujedno i u zemljama kontinentalnog prava, zakonik o krivičnom postupku i krivični zakonik priprema punih 10 do 15 godina. Ne treba dozvoliti da se na brzinu donose zakoni. Ne treba se rukovoditi brojkom, koliko će Republika Srbija doneti novih zakona. Drugo, ne treba podleći pritiscima iz Saveta Evrope i EU. Zašto? Neki trče i hoće da idemo u Evropu, ali njih Evropa neće. Šta ćemo s tim? Neće ih Evropa. Tu je problem. Zašto bismo sada svaku naredbu iz Strazbura, iz Haga, iz bilo koje institucije Saveta Evrope, morali po hitnom postupku da donosimo, da se suočimo s problemom da taj zakon neće moći da doživi primenu i da ćemo morati uskoro da menjamo veliki broj zakona u našoj državi? Nije učinak u tome, niti je napredak u tome da imamo veliki broj zakona donetih u određenom sazivu Parlamenta. Bitno je doneti dobre zakona. Kada se donese dobar zakon i kada taj zakon može da nađe primenu, znači da je zakonodavac bio u pravu i da je takav predlog zakona doneo. Zahvaljujem.
Reč ima poslanik Miloš Aligrudić.
Javio sam se po Poslovniku samo u cilju skraćivanja vremena, da me ne bi povuklo vreme po amandmanu, jer to može duže trajati. Dobio sam pismo od kolegijuma Opštinskog suda u Kuršumliji, verovatno su ga dobili i drugi poslanici, čija je sadržina otprilike ovakva – smatraju da Predlog zakona nije dobar i da građani neće biti u mogućnosti da na adekvatan i blagovremen način ostvaruju svoja prava pred sudom. Kaže se – Opštinski sud u Kuršumliji pokriva teritoriju opštine Kuršumlija, koja je po površini među tri najveće opštine u Srbiji, jer se prostire na 950 kvadratnih kilometara, u prečniku od 100 kilometara, i graniči se s administrativnom linijom KiM-a, u dužini od 103 kilometra. Ovaj sud, unazad nekoliko godina, ima prosečno sedam do osam hiljada predmeta u radu i postoji više od 100 godina. Naravno, osnivanjem Osnovnog suda u Prokuplju, stvara se sud koji će pokrivati teritorije opština Prokuplje, Kuršumlija, Blace, Merošina, Žitorađa, u površini od oko dve i po hiljade kvadratnih kilometara, a prečnik ove teritorije će biti preko 130 kvadratnih kilometara i prostiraće se od reke Južne Morave, pa do same administrativne linije, itd. Dakle, tražim odgovor na pitanje, nismo ga dobili od početka ove rasprave, verovatno ćemo ga na kraju rasprave dobiti – koji su vas kriterijumi rukovodili da donesete ovakvu odluku, da ovo predložite? Ali, vas molim, kada dajete odgovor na ovo pitanje, napravite neku komparaciju, kao što je, recimo, slučaj s Borskim okrugom, gde imate četiri opštine i dva osnovna suda. Ako sam hteo da vas u svom izlaganju, kada smo o tome pričali, malo spasem, pa da kažem da je konfiguracija teritorije, nepristupačnost pojedinih terena, itd., bio kriterijum, eventualno, da se stave dva osnovna suda u Borski okrug, što podržavam, naravno, bolje to nego da je bio jedan, koji su kriterijumi onda ovde bili, broj stanovnika? Pa, broj stanovnika je veći u ovom području nego u Borskom okrugu. Uporedite to s Južnobačkim okrugom. Znači, samo koristite normalna poređenja, kriterijume koje ste upotrebili za različite sredine, i videćete da tih kriterijuma nema, a ako ih ima, moraćete da nam ih objasnite.
Da li još neko želi reč? Načlan 4, amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona zaista zahteva neke odgovore, a ne samo ćutanje ministra i jednog broja kolega iz vladajuće koalicije. Mi smo trenutno na 60. amandmanu, a to znači da smo vas najmanje sto puta upozorili i tražili da Predlog ovog zakona povučete iz procedure, zato što je očigledno da je to opšti stav, ne samo u ovom parlamentu, nego u celoj Srbiji. Kada je malopre kolega Milentijević govorio, odnosno rekao da povlači amandman na član 4. Predloga zakona koji se odnosi na područje Višeg suda u Kosovskoj Mitrovici, ja sam tada, potpuno svesno, tražila da govorim o tom amandmanu, iako znam da kada se amandman povuče to, otprilike, više nema svrhe. Ali, govorila sam u petak i podsetiću i danas na pitanje – šta je bila namera Vlade Republike Srbije? I, gospođo ministar, niste odgovorili na to pitanje, a moraćete da odgovorite. Šta je bila namera Republike Srbije kada ste u ovom predlogu hteli da ukinete sudove na teritoriji KiM-a? Šta se krilo iza toga? Verovatno ste bili dovoljno oprezni, pa ste prihvatili ovaj amandman, ali nas interesuje, kako je moglo uopšte da dođe do toga da imamo predlog Vlade Republike Srbije da se ukidaju sudovi na teritoriji KiM-a? Da li to ima veze s nekim tačkama o razmeštanju Euleksa koje se najavljuje za sutra, a o kojem Narodna Skupština ništa ne zna? Da li vi, kao predstavnik Vlade, pošto predsednik Parlamenta odbija uporno da nam odgovori na to pitanje, znate da li će ovaj parlament da raspravlja o KiM-u? Da li će neko iz Vlade Republike Srbije doći da objasni narodnim poslanicima koji su to uslovi pod kojima prihvatate razmeštanje Euleksa? Koga ste pitali, da li imate ovlašćenje Skupštine Republike Srbije za tako nešto? Vi ste, dakle, u ovom zakonu bili predvideli da ukidate sudove i u Gračanici, i u Goraždevcu, i u Ranilugu, i u Štrpcu, a ostao je jedino u Kosovskoj Mitrovici. Vi ste taj amandman, onaj prvi, prihvatili, ali nije dovoljno samo da kažete – prihvatam amandman u ime Vlade, nego morate da kažete kako ste u ime Vlade mogli ovakav zločinački predlog da dostavite, jer ovo što je Vlada bila predložila kada je u pitanju KiM i Srbi koji žive na KiM-u je zaista zločin. Kada je u pitanju, uopšte, ovaj zakon i amandmani o kojima govorimo, ja ću ponovo, svaki put kad vam budem govorila, pošto Vlada nema sluha za stavove narodnih poslanika, to je očigledno, da pozivam kolege narodne poslanike koji su podneli amandmane na ovaj zakon, da apelujem na savest narodnih poslanika. Jer, ako izađete i ovde kažete da se zalažete da ostanu sudovi u mestima odakle dolazite, da li to samo znači da vi odavde želite da kažete vašim sugrađanima kako se borite za prava onih koji su vas poslali u Parlament, a u danu za glasanje ćete glasati za ovaj zakon?! Ako je tako, onda građani treba da znaju da ih njihovi narodni predstavnici varaju, jer građani ne vide koje dugme se pritiska u danu za glasanje. Oni treba da pokažu u danu za glasanje da se zalažu za stavove svojih sugrađana koje ovde predstavljaju. Kada bi to bilo tako, onda ovaj zakon sigurno ne bi imao skupštinsku većinu, jer, pored poslanika opozicije, amandmane su podnosili, možda ću nekoga da zaboravim, da se ne naljute, ali, recimo, kolega Zoran Kasalović, Đorđe Milićević, Vlatko Ratković, Saša Dujović, Siniša Stamenković, Dragi Damjanović. Dakle, ako svi koji su ovde rekli da moraju da postoje sudovi u njihovim opštinama ostanu pri tome, onda to znači, gospođo ministar, da zakona neće biti i da mi onda ovde pet, šest, sedam dana, koliko pričamo o ovim amandmanima, bukvalno, uzalud trošimo vreme. Ako to ne bude tako, ako zakon bude izglasan, onda svi ovi poslanici obmanjuju svoje birače. Amandman sličan amandmanu koji sam ja podnela podneo je i kolega Šerif Hamzagić. Ne zameram mu što danas nije ovde da obrazlaže ovaj amandman, sigurno čovek slavi sa svojom porodicom i ja njemu i njegovoj porodici i svima koji danas slave Kurban bajram čestitam, ali sam ubeđena, takođe, da će kolega Šerif Hamzagić, poslanik stranke G17 plus, ispuniti obećanje koje je dao i koje svakodnevno ponavlja građanima Tutina. U kontaktu sam s velikim brojem građana iz Tutina, upravo zato što ovde obrazlažem potrebu da u Tutinu mora da ostane i Sud za prekršaje i Osnovni sud i svi ti ljudi mi kažu da imaju obećanje i kolege Hamzagića da će on glasati protiv ovog zakona ukoliko ne bude prihvaćen ovaj amandman. Vi ste, gospođo ministar, i pre neki dan, u subotu, valjda, na jednu televiziju došli s nekom hrpom statističkih podataka, pokušali ste da objasnite kako je ovo smislen predlog zakona i kako će ovaj zakon, kada se bude primenjivao, doneti blagodeti građanima Srbije, da niko neće putovati nijedan kilometar dalje nego što je putovao do sada i da on neće imati nikakvih negativnih reperkusija na građane Srbije. Gospođo Malović, toliko ste nemušto pokušali to da objasnite, da čak ni voditeljka nije imala strpljenja da vas sluša, pa je rekla: molim vas, ostavite vi statistiku, odgovorite na pitanja koja se svakodnevno postavljaju u javnosti. Naravno, vi nemate odgovor na ta pitanja i neverovatna je vaša upornost da ostanete pri ovom predlogu, umesto da ga povučete i da uradite jedan ozbiljan predlog, koji će zaista imati smisla. Ovo što vi zovete reformom pravosuđa, biće haos u pravosuđu, s jedne strane. S drugestrane, ovo će imati negativne posledice na građane Srbije u pokušaju ostvarivanja njihovih prava. Danas vam je kolega Krasić govorio, naravno, na njemu svojstven, ironičan način, o tome kako Boris Tadić poručuje da svi zaposleni građani čuvaju svoja radna mesta. Ne znam da li ste ga vi čuli i kako dozvoljavate da, primenom ovog zakona, bez radnog mesta ostane bar 500 sudija i mnogo više od toga ljudi zaposlenih u sudskoj upravi, porotnika, veštaka, da se smanji mogućnost rada advokatima? Dakle, trebalo bi da vodite računa, pogotovo u ovakvoj ekonomskoj krizi i socijalnoj bedi, u koju ste, gospođo Malović, vi i vaše kolege doveli Srbiju. Onda biste bar mogli da vodite računa da se više zaustavite i da nas ne gurate još dublje i još dalje u propast. Vi ste i ovde tvrdili, kada je u pitanju Sud u Tutinu, kao i u ostalim mestima gde smo imali amandmane, da je to potpuno opravdano rešenje. Govorila sam dva puta, pošto se, faktički, ovaj zakon odnosi i na sudije za prekršaje, i osnovne sudove, i više sudove i tužilaštva, zato imamo toliko puta priliku da govorimo o svojim amandmanima, i iznela sam mnogo podataka vezanih za Opštinski sud u Tutinu i za činjenicu da ovaj sud nikako ne biste smeli da ugasite. I ovde se kaže da se amandman ne prihvata iz razloga iz kojih nije prihvaćen amandman Milice Radović. Nemate nijedan jedni razlog u ovom obrazloženju koji bi mogao da se primeni na opštinu Tutin i na Opštinski sud u Tutinu. Zapravo, nemate ga ni za jedan sud. Ovo ste vi tako smislili, ili je neko smislio ovo obrazloženje, malo poduže, pa ste mislili da nećemo imati strpljenja da ga pročitamo. Objasnili ste nam da ne možete da prihvatite amandman koji predviđa 138 sudova, zato što on predviđa 138 sudova. To, zaista, nije obrazloženje ni za malu decu, a kamoli za ozbiljne ljude. Između ostalog, rekli ste da su za obrazovanje osnovnog suda uzeti kriterijumi geografske udaljenosti i razvijenosti putne mreže. Pitala sam vas dva puta i pitam vas i treći put – da li ste vi bili nekada u Tutinu, gospođo Malović, da li ste bili u selima oko Tutina i da li znate koja je udaljenost tih sela od Tutina, da li znate kakva je putna mreža, da li znate koliko su udaljeni Tutin i Novi Pazar, da li znate koliko vremena treba da se pređe ta udaljenost? Udaljenost nije velika – 35 kilometara, ali tih 35 kilometara, gospođo Malović, ni vašom luksuznom ministarskom limuzinom ne biste mogli preći za sat vremena. Dakle, vi ne vodite računa o onome što su interesi građana. Rekla sam vam da ćete i lično biti odgovorni za to što ćete, ovim zakonom, sigurno dovesti do iseljavanja iz Tutina 0,3% građana. Kada sam to rekla, mislila sam na sudije, jer će neko od tih sudija dobiti posao, ali niko ne garantuje da će dobiti svi; mislila sam na ljude zaposlene u sudskoj upravi, mislila sam na ljude zaposlene uopšte u sudu, u Sudu za prekršaje. Ovaj broj će, svakako, biti veći, jer niko do sada nije napomenuo pitanje porotnika. Da li će iz Tutina iko biti porotnik u Sudu u Novom Pazaru i, ako hoće, kako će on tamo da odlazi, na koji način će da učestvuje u radu? Da li će veštaci iz Tutina biti angažovani u Sudu u Novom Pazaru? Da li će neko u Novom Pazaru da angažuje veštaka iz Tutina da dolazi u Pazar, ili će angažovati nekoga koga već ima na spisku u Novom Pazaru? Ko će snositi povećane troškove advokata, jer ako se angažuje advokat koji živi i radi u Tutinu, tamo ima kancelariju, ako ga stranka angažuje da je zastupa u Novom Pazaru, pored redovnih advokatskih troškova, ko će snositi još i troškove putovanja tog advokata od Tutina do Novog Pazara? Dakle, mnogo je razloga, gospođo Malović, evo, samo zbog ovog amandmana, da povučete ovaj zakon, a takvi su svih 109-110, koliko imaamandmana koje niste prihvatili. Pitanje zgrada, odnosno objekata gde će sudovi da rade. Vi u Novom Pazaru morate da pravite novu zgradu suda ako budete primenjivali ovaj zakon. Šta ćete s onolikom zgradom u Tutinu? Pošto ste rekli da ste bili u Tutinu, videli ste, ako ste bili, da je tamo u pitanju jedna velika zgrada, ali oronula, o kojoj se ne vodi računa. Vi ste namenili neka sredstva da tamo promenite prozore. Sada ne znam, i to malo što ulažete, čemu ulažete i kome ulažete, ako planirate da ugasite taj sud? Pošto je isteklo vreme, u narednom javljanju o Opštinskom sudu u Tutinu iznosiću vam još detalja. Pošto vas ne mogu da ubedim, pozivam narodne poslanike koji su podneli amandmane na ovaj zakon da budu dosledni, da poštuju svoje birače i da ne glasaju za ovaj zakon.
Narodni poslanik Sulejman Spaho želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Član 226. Moram da se obratim vama i nadležnima, samo da vam kažem da sam dobio obaveštenje od građana Loznice da se u Loznici desio veliki požar, koji je obuhvatio fabriku „Viskoze“ tj. „Svile“. Morate to znati, pošto znam šta se sve nalazi u fabrici, koji gasovi; boje se građani Loznice da ne bude neka katastrofa. Očekuju pomoć od svih vatrogasnih službi i službi koje su stručne da ugase taj požar, iz Valjeva, Šapca, pa bih voleo da u što kraćem roku čujem o čemu se radi, da dobijem obaveštenje od nadležnih službi. Građani su s pravom uplašeni, jer znaju da samo jedan deo CS2, tj. gasa, utiče negativno na građane i pretpostavljam da bi sve nadležne organizacije, posebno u Podrinju, trebalo što pre da regulišu ovaj požar. Bojim se da ne budekasno. Znajući da je „Viskoza“ posedovala taj gas koji je štetan po građane, a u više navrata se to dešavalo i u vreme kada je „Viskoza“ radila, pokušavam sada na sve načine, i zbog građana Loznice, i u svoje lično ime, da dobijem obaveštenje šta se to dešava i kolika je razmera požara. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 4, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Balint Pastor.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, danas već peti dan raspravljamo o amandmanima na Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Vi ste, gospođo Malović, imali priliku da čujete jako puno amandmana u vezi s nekim sudovima koji će biti ukinuti. Tu su se javljali i poslanici iz opozicije i poslanici s ove strane sale. Samo ću vas podsetiti da smo mi iz SVM-a podneli nekoliko amandmana i da smo govorili o tim amandmanima. Suština tih amandmana jeste da opstane Prekršajni sud u Bačkoj Topoli, Osnovni sud da se očuva u Bačkoj Topoli, kao i u Senti i Bečeju. Izneli smo više argumenata u prilog opstanku ovih sudova. Naravno, ne želim da ponavljam te argumente. Rekao sam da ima više grupa tih argumenata, da tu ima i istorijskih argumenata, ima i geografskih, ima i argumenata u vezi sa službenom upotrebom jezika nacionalnih manjina u sudskim postupcima, a ima i određenih socioloških razloga za očuvanje ovih sudova. Rekli smo i to da ne osporavamo ceo koncept reorganizacije mreže sudova i javnih tužilaštava i rekli smo više puta da smatramo da smo podneli samo one amandmane za koje smatramo da ne remete ceo sistem. Kao primere sam naveo, recimo, sud u Kanjiži, ili sud u Adi, ili sud u Temerinu, u vezi s kojima nismo podneli amandmane, zbog toga što smo smatrali da biste, podnošenjem amandmana o očuvanju tih sadašnjih opštinskih sudova, mogli da izvedete zaključak da ne poštujemo ceo sistem reorganizacije mreže sudova koji je izradilo Ministarstvo pravde. Mi to nismo želeli. S druge strane, smatramo da opstankom ovih sudova ne remetimo ceo sistem i da ima jako puno argumenata koji govore u prilog opstanku ovih sudova. Pre nekoliko dana, moj kolega Laslo Varga vam je poklonio deo jedne mape. Siguran sam da imate taj deo te mape. Još uvek se nadam da ćemo na kraju ove rasprave, za nekoliko dana, moći da spojimo taj deo koji vi čuvate i ovaj malo veći deo, koji je kod nas, i da neće ostati ta rupa na mapi AP Vojvodina, koju ste vi, nažalost, u Ministarstvu pravde, planirali u pravosudnoj mapi AP Vojvodina. Naravno da takvih rupa ima i na drugim područjima Republike Srbije. Upravo sam iz tih razloga rekao, pre nekoliko dana, da nije realno očekivati da se usvoje samo amandmani SVM-a. Ne bi bilo realno, štaviše, ne bi bilo ni pošteno da mi, kao deo vladajuće koalicije, uslovimo podršku ovom zakonu usvajanjem naših amandmana i da kažemo – što se tiče ostalih područja Republike Srbije, neka se poslanici snađu kako žele. Kažem i s ovog mesta, mi se zalažemo za to da budu prihvaćeni naši amandmani u vezi s Vojvodinom, da nestane ta rupa koja je predviđena u pravosudnoj mapi, ili u pravosudnoj mreži AP Vojvodina. Isto tako, da budu prihvaćeni neki amandmani opozicije i da te, eventualne, rupe nestanu i sa drugih područja Republike Srbije. Želim i ovom prilikom da ponovim, ne smatram da bi bila katastrofa da Republika Srbija od 1. januara 2010. godine nema 34 osnovna suda, nego da ima, recimo, 42. Tim rešenjem ne bismo doveli u pitanje reformu celog sistema mreže sudova, jer trenutno u Srbiji ima 138 opštinskih sudova. Vi planirate opstanak 34 takva suda. Mislim da ne bi bila katastrofa da ostanu 42, ili 43 suda. Mislim da imamo argumente za to i prihvatanjem ovih naših amandmana i još nekih amandmana opozicije taj zakon bi bio mnogo, mnogo bolji i sigurno bi bio usvojen velikom većinom narodnih poslanika. Želim da kažem još nekoliko stvari. Vi ste, gospođo Malović, rekli da građani neće morati da putuju. Mi nismo ni tvrdili da će građani morati da putuju, ali smo tvrdili nešto drugo. Znamo kako stvari funkcionišu u Srbiji i dan-danas. Neke institucije se mogu ukinuti za sekund. Rekao sam, sada želim da ponovim, mnogo je lakše ukinuti sudske jedinice nego sudove. Bojimo se sledeće stvari. Za pet ili 10 godina, možda nećete vi biti ministar u tom trenutku, možda će biti neka druga vladajuća većina u Narodnoj skupštini, ali, postoji osnovana sumnja, tako da kažem, ili mogućnost, da sledeća vlada, ili jedna od sledećih vlada, za pet ili 10 godina, predloži izmene i dopune ovog zakona i da u tim izmenama i dopunama predloži sledeće – ukidaju se sudske jedinice. To je jedan realan problem. Zbog toga mi predlažemo da ne dovedemo u pitanje ceo sistem reforme i racionalizacije mreže sudova, ali da ipak očuvamo još neke sudove, one sudove za koje postoje argumenti za njihovo očuvanje. Nije isto da li će u jednom mestu postojati sudska jedinica ili će postojati sud. Zalažemo se za to da opstanu sudovi, a ne sudske jedinice, tamo gde za to ima istorijskih, geografskih, socioloških i svih drugih razloga. Mogli da čujemo argument jednog poslanika iz vladajuće većine da treba ukinuti ove sudove zbog toga što u malim mestima, u malim sudovima, beogradski advokati ne mogu dobijati sporove. To je vrlo opasna rečenica. Mogao bih i da kažem ko je to, ako insistirate, gospođo Malović, reći ću vam ko je to rekao s ovog mesta. Biće prilike i sledećih dana, treba da ostavim nešto i za sledeće dane, pošto će ova rasprava još potrajati. Mogu i stenografske beleške da donesem, ali nije mi to cilj. Samo vam tvrdim, odgovorno, da je jedan poslanik, inače advokat iz vladajuće većine, rekao da beogradski advokati ne mogu, a rekao sam da je Beograđanin, dobiti sporove u malim mestima, zbog toga što postoji povezanost između sudija i građana, stranaka u sporu, u tim malim mestima. To je sigurno tako. Problem je, da li mi tu zastupamo interese beogradskih advokata, ili zastupamo interese građana Srbije, a i tih građana. Znate, svi advokati su građani, ali nisu svi građani advokati. Mi bi trebalo da zastupamo interese svih građana Republike Srbije, a posebno građana sa teritorije onih opština i gradova čiji sudovi se ukidaju. Želeo bih da pročitam nekoliko rečenica iz preporuka SO Bečej, od 21. novembra 2008. godine, da biste videli da ovo o čemu pričamo nisu samo naši argumenti, nego su i argumenti građana i lokalnih čelnika određenih lokalnih samouprava. Prošle nedelje sam čitao odlomke iz zaključaka sa sednice SO Bačka Topola. Govorili smo i o Sudu u Senti, o Bečeju još nismo govorili. Sada ću pročitati nekoliko rečenica iz preporuka SO Bečej, usvojenih 21. novembra 2008. godine. "SO Bečej izražava svoje najenergičnije neslaganje sa takvim predlogom kojim bi ova opština ostala bez opštinskog suda, kao jedine preostale državne institucije koja daje i oslikava značaj opštine Bečej, njen ponos i važnost kao budućeg regionalnog, turističkog, školskog i privrednog centra." U ovim preporukama se govori i o tome da se samostalnost pravosuđa u Bečeju meri vekovima, od vladavine Marije Terezije itd., te istorijske argumente ću preskočiti, ali kaže dalje ovako: "I u prošlosti, i u sadašnjosti, ali, ubeđeni smo, i u budućnosti, jedno od merila značaja i jačine snage jedne sredine, lokalne samouprave, opštine, biće i ostaće činjenica da li ima svoj samostalni sud ili ne." Slažemo se duboko s ovom konstatacijom i ovu grupu argumenata smo nazvali sociološkom grupom argumenata. Kaže se da je Bečej višenacionalna sredina, sa oko 41.000 stanovnika, ali područje osnovnog suda u Bečeju, koji smo mi predložili, imalo bi više od 100.000 stanovnika, sa ovim ostalim opštinama koje bi pripadale ovom području. Ovim preporukama se, dalje, govori o propisanim zadacima obezbeđivanja ravnopravnosti pisma nacionalnih zajednica na njenoj teritoriji i govori se da, od ukupno 9 sudija, na koliko Opštinski sud u Bečeju ima pravo, samo jedan sudija zna mađarski jezik, a i on sledeće godine odlazi u penziju. To je opasna stvar, jer ste vi, gospođo Malović, tvrdili, odnosno ne vi, nego Ministarstvo pravde, da će se ukinuti oni sudovi gde postoji mali broj sudija, ali se ne bih složio da se sud gde postoji 9 sudija smatra malim sudom. Zbog toga smatramo da bi, između ostalih, i Osnovni sud u Bečeju trebalo da opstane, ne kao sudska jedinica preglomaznog Osnovnog suda u Novom Sadu, nego kao samostalni sud. U ovim preporukama se govori još da se, umesto da se vodi politika decentralizacije, podizanja značaja lokalnih samouprava, sa vraćanjem njihove bespravno oduzete imovine, oduzimaju svi atributi koji bi ove opštine u budućnosti činili značajnim centrom, gradom i opštinom. To je u suprotnosti sa deklarisanim programima koji teže ka evropskim vrednostima, ali i ovo je već politika. U ovom svom obraćanju sam želeo da ukažem na one argumente koji su stručno utemeljeni, o argumentima koji govore o tome da je u interesu celog pravosuđa da sudovi u Bečeju, Bačkoj Topoli i Senti opstanu kao osnovni sudovi i od 1. januara 2010. godine. Mi se još uvek nadamo da je moguće da ovi naši amandmani budu prihvaćeni, da još jednom ponovim, da budu prihvaćeni i neki amandmani iz opozicije i da vi, kao Ministarstvo pravde, omogućite narodnim poslanicima da glasaju za predlog zakona koji je stručno utemeljen i koji nije protivan interesima onih građana, koje mi, bez obzira na to da li dolazimo iz opozicionih stranaka ili iz stranaka koje čine vladajuću većinu, zastupamo u Narodnoj skupštini. Ova rasprava će sigurno trajati bar još dva dana, još uvek se nadam da je moguće da prihvatite ove amandmane. Hvala.
Reč ima poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se povodom amandmana koje su podneli kolege narodni poslanici: Laslo Varga, Pastor Balint, Kovač Elvira i Fremond Arpad na 4. član Predloga ovoga zakona, gde se predlaže da se tačka 15. menja, tako da stoji: ''Viši sud u Novom Sadu, za područja Osnovnog suda u Novom Sadu i Osnovnog suda u Bečeju'', i da se menja 23. tačka, koja treba da glasi: "Viši sud u Subotici, za područje Osnovnog suda u Bačkoj Topoli, Osnovnog suda u Senti i Osnovnog suda u Subotici". Moram da kažem da SRS podržava ovaj amandman na Predlog ovoga zakona, podržava i sve druge amandmane, pogotovo podržava amandmane koje su podneli predstavnicinacionalnih manjina, jer svi mi dobro znamo da su područja gde dominantno žive predstavnici nacionalnih manjina – područja s određenim specifičnostima i ako negde i treba da se popusti, onda to svakako treba da se uradi u tim područjima. Moram da priznam da je Vlada Republike Srbije na jedan umesan način uposlila ovu skupštinu i narodne poslanike, da razglabamo, evo, ne znam već koliko vremena o ovim zakonima, dok oni ne ispeglaju budžet Republike Srbije. Pošto su napokon uspeli da na neki način smire, umire, možda i namire Dinkića, a bogami, možda, još nekoga, jer znamo da ima i rezervnih igrača, koji sede na klupi, jedva čekaju da uskoče u igru, sada taj predlog budžeta putuje prema Narodnoj skupštini i prema narodnim poslanicima. Čim se steknu uslovi da predlog budžeta dođe u ovu salu, pred narodne poslanike, ukoliko se ova sednica ne završi s ovim zakonima, verujem, biće prekinuta, jer budžet je, naravno, važniji. Jeste budžet najvažniji za jednu državu, ali budžet je osnovni zakon, koji se donosi svake godine, i valjda svaka vlada i svaki građanin ove zemlje zna da budžet treba da se donosi u propisanom roku, osim u uslovima određenih elementarnih nepogoda, vanrednog stanja itd. Kada ova sednica bude prekinuta da bi se počela rasprava o budžetu, postavlja se pitanje – šta smo radili ovih nedelju, ili dve nedelje, koliko će već biti tada, a suština je u tome da smo pravili paravan Vladi dok ona ne završi svoj posao, s kojim neopravdano kasni. Možda je cilj ove vlade ili ove skupštine bio da se promovišu i neki poslanici vladajuće većine iz nekih manjih mesta, koji su se prvi put povodom ovog zakona javljali za skupštinskom govornicom i, moram da priznam, to su radili s pravom, barem kada je u pitanju zakon o kome se govori. Da se malo vratim na suštinu ovog zakona. Ponavlja se jedna te ista priča s ove govornice o svim ovim zakonima i samo se menjaju nazivi geografskih mesta, menjaju se nazivi zakona, imena narodnih poslanika, a sve ostalo je isto. I povodom jednog drugog amandmana sam rekao, sada ću ponoviti – kada bi, kojim slučajem, Poslovnik dozvoljavao da se vodi objedinjena rasprava o amandmanima, kada je u pitanju ovaj zakon o kome trenutno raspravljamo, komotno bismo mogli da o svim amandmanima odjednom ispričamo, jer suština se svodi na isto. Gde je efikasnost rada ovog parlamenta? Vidimo da za efikasnost rada nije kriva opozicija, odnosno poslanici opozicije, kako to želi da se prikaže u javnosti, nego, evo, konkretno, na primeru ovog zakona, vidi se da je to Vlada, jer suština ovih zakona je da se popuni ovo prazno vreme do usaglašavanja Nacrta budžeta. Fudbalskim rečnikom rečeno – da se stane malo na loptu, dok budžet ne dođe pred narodne poslanike. Zaboga, niste bili iznenađeni što će ovoliki broj amandmana biti podnet na ove zakone?! Jednostavno, ne može se zamisliti ni poslanik vlasti, ni poslanik iz opozicije, pogotovo iz manjih mesta gde ukidaju sudove, a da ne napiše, ili, u najgorem slučaju, da ne podrži amandman na Predlog zakona koji se odnosi na ukidanje suda, osnovnog ili bilo kog drugog, u mestu iz kog dolazi. Zato, kada je u pitanju ovaj zakon, ne bih voleo da sam u koži nekih narodnih poslanika vladajuće većine. Pošto je ovde prisutna gospođa Malović, ministar, želeo bih da joj uputim jedno pitanje, ili jednu sugestiju. Gospođo Malović, zaista, još jednom, s ove govornice, izražavam divljenje vašoj upornosti da prisustvujete sednicama Narodne skupštine. Ali, moram da vam kažem da sam dobio provereno obaveštenje da se vrši strahovit pritisak na Okružni sud u Nišu da donese pozitivnu odluku na žalbu koju su podneli bivši poslanici SRS-a, poslanici DS-a i poslanici stranke G17 plus, oni koji su predstavljali opoziciju u SO Aleksinac, da se jedna legitimna odluka, koja je doneta u SO Aleksinac, kojom su oduzeti mandati bivšimnarodnim poslanicima SRS-a, promeni. Molio bih vas da uzmete ovo najozbiljnije u razmatranje i da proverite ovaj slučaj. Iskreno se nadam, imajući u vidu kako su do sada postupali s ovom i sličnim predmetima sudije Okružnog suda u Nišu, kao i da su to časne sudije, da neće podleći pritiscima, ali kada je ova vladajuća većina i ova konstelacija stvari u pitanju, nisam baš siguran. Hvala.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS-a je osam minuta.
Ipak bih se vratio na ovaj amandman. Ovim amandmanom se, praktično, sledi nešto što je ranije predloženo, a odnosi se na član 3. To je, konkretno, amandman kojim su obuhvaćeni: Viši sud u Novom Sadu, Viši sud u Subotici i odgovarajuće izmene. Neću da ulazim sada u detalje šta se sve menja, ali je interesantno nešto što ovde provejava. Provejava da su se ljudi koji su pisali amandmane, narodni poslanici, rukovodili nekim principom, bez obzira na to što je motiv za podnošenje amandmana kod poslanika vlasti bio obećanje, razgovor, uvažavanje situacije u mestu odakle dolaze, što je, pre svega, neki odraz lokalpatriotizma. Slično je, možda malo na drugačiji način, to bilo prisutno i kod poslanika koji su u opoziciji. Ali, u suštini, ovi amandmani se, ipak, zasnivaju na nekom principu za koji se može reći da je poprilično objektivan, za razliku od Predloga zakona, gde teško možemo da nađemo da se princip dosledno primenjuje. Naravno, to stvara ovu situaciju da se amandmanima traži uređenje, sređivanje i poboljšanje. Balint je lepo rekao, verovatno je asocirao na neku hipotetičku situaciju kroz nekoliko godina, šta bi sve moglo da se desi. Ne mora da bude za nekoliko godina. Kažem vam da ovaj zakon neće da zaživi, jer ovaj zakon, jednostavno, ne prihvata vreme, teritorija, ljudi koji treba ovaj zakon da sprovedu. Ovo je jedna nemoguća misija, koja treba da zadovolji trenutne političke interese, da se ne priča o KiM-u, da se još malo odloži ovo pitanje Statuta Vojvodine. Bog je poslao ovu finansijsku krizu za Tadića i njegov režim, jer je to neki novi izgovor da se prolongiraju neke stvari. Nema korenitih promena u našem društvu, jedino se ponovo vraćamo u nešto što se naziva partijska država. Prosto sam iznenađen, s obzirom na to da je juče u Subotici bio Glavni odbor DS-a, Pastore, mogli ste da organizujete ljude, rukovodstvo opštine, da dođu do Subotice, jer gospodin Tadić je tamo nešto radio, kao što je Tito radio. Tito je održao govor u Splitu, juče je Boris održao govor u Subotici. Tito je poslao pismo, svi su se tresli. Pre nekoliko dana Boris je poslao pismo. (Momir Marković, s mesta: Niko se nije tresao.) Kako niko? Krišto je vrisnuo. Tako se to u Srbiji radi, od plenuma do plenuma, od petoletke do petoletke, Brionski plenum, govor u Splitu, govor u Subotici, Titovo pismo. Znači, gospodo poslanici, građani, sudije, tužioci, jedina adresa gde može da se završi kako treba jeste Boris Tadić. Vi pričate uporno – gospođa Malović ovde zastupa, pa, uporno zastupa. Zašto? Zato što je to u okviru neke strategije i tu postoji, kao, neko pokriće za tu vrstu upornosti. Strategija pogrešna, ali pare date iz inostranstva. Pare nisu date iz inostranstva da naprave dobro, nego da bude loše. To znamo. To vam je isto kao onaj sir u mišolovci, on je uvek džabe, da bi se neko uhvatio. Mi nemamo tu projekciju budžeta za 2009. godinu. Ali, mi nemamo ni završne račune budžeta za sedam-osam godina. Postavlja se pitanje – kako može da se pravi budžet za 2009. godinu kada ne znamo šta je bilo 2005, 2006, 2007, itd. da ne ređam? To je ta vrsta primitivizma koja je zavladala u Srbiji, prostakluk, necivilizacijsko ponašanje, gaženje po svim, ne samo demokratskim tekovinama, nego gaženje po ustavnosti i zakonitosti. Ali, nažalost, to se u Srbiji predstavlja kao uspeh. Stoga, neko, umesto da izvuče minuse, izvlači pluseve. Sve je obrnuto i tumbe stavljeno. Zato kažem, interesantan je i ovaj predlog zakona i ove tendencije koje idu – mora da se čuva radno mesto, to je nalog. Vidim, neki su shvatili ovde, ušli kao narodni poslanici i čuvaju radno mesto. Kako je rekao Tadić, ima ih 20, čuvaju radno mesto, baš ih briga za Ustav i zakon. Znači, i građani, i sudije, i tužioci, bez obzira na Ustav i zakon, možete da čuvate svoje radno mesto, imate primer u Narodnoj skupštini. To je to uvrtanje. U Tadićevom govoru nije bilo mesta za Ustav, zakon, disciplinsku odgovornost. Ne, prioritet je čuvanje radnog mesta. Nije on mislio na onih 500.000 radnih mesta koja nisu otvorena, da se ona čuvaju. Ne, on je mislio na postojeća radna mesta. Što se tiče onih 500.000 radnih mesta, to je bilo samo tokom izborne kampanje. Posle toga, to ne važi. Vidite, iz takve jedne brutalne laži neko izvuče neku korist, trenutno, i tera dalje, a Srbija sve manja i manja. To je ta opasnost kada neki pobede. Kada neki pobede, Srbija je izgubila. To je vrlo jednostavna priča. Bilo je tu govora o svemu i svačemu, ali stičem utisak da je Božidar Đelić radio na ovom zakonu, mada na nekim mestima vidim da postoji neki njegov revanšizam, ovo što je Vjerica pričala o Tutinu, itd. Đelić se hvalio da je prošao nekim krajom. Vi se sećate, ušao je i u viceve. Kada je hteo da pokaže kako je veliki ekspert, stane na nekoj poljani službenim kolima, izvadi laptop i kaže seljaku: "Znaš šta, ja ću da ti izračunam preko laptopa koliko imaš ovih ovaca ovde. Imaš toliko i toliko''. Seljak kaže: "Pa, kako si tako pametan"? On odgovori: "Saberem sve noge, pa podelim sa četiri, i toliko imaš ovaca". Seljak kaže: "Čiča te časti. Izaberi jedno, pa stavi, da imate vi u Beogradu da se gostite". On uhvati, stavi u prtljažnik i krene, a čiča juri i kaže: "Vraćaj mi šarplaninca, pogrešio si!" Takvi su eksperti koji su pisali ovaj zakon, takvi eksperti, koji ne znaju šta je šarplaninac a šta ovca. Taj je ''zavozio'' film da je mnogo pametan. Došle pare iz inostranstva, napravila se strategija, on će da napiše zakon – napisao zakon. Znači, sve ove amandmane, sva ova izlaganja – na radni sto Borisa Tadića, jer on je jedini koji može da povuče.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 4, amandman s ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Judita Popović i Slobodan Maraš. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovane dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, pre svega, ispred Poslaničkog kluba LDP-a, htela bih da čestitam Kurban bajram svim građanima koji slave islamski praznik. LDP je podnela i ovaj amandman na član 4. predloženog zakona, jer je on logična posledica amandmana koji smo podneli na član 3. Kao što postoji logika između prvog i drugog amandmana, postoji logika i od strane predlagača, koji je odbio i ovaj amandman, shodno tome da je odbio i amandman na član 3. Dakle, što se logike tiče, to bi bilo u redu. Međutim, mi sada imamo šest sudova na teritoriji AP Vojvodina koji preuzimaju nadležnost 26 opštinskih sudova sa iste teritorije. Šta to znači? To znači da mi ovaj zakon ne možemo da posmatramo potpuno odvojeno od ostalih zakona iz ovog seta pravosudnih zakona o kojima je ova skupština je raspravljala i o kojima će još raspravljati. To znači da će, umesto 26 opštinskih sudova, sada suditi 6 tzv. viših sudova. Da ostavimo celu tu demagošku priču oko ustanovljene mreže sudova na teritoriji Srbije. U stvari, trebalo bi da se koncentrišemo na činjenicu da u nadležnosti opštinskih sudova ostaju, po novom zakonskom predlogu, predmeti i što se tiče parnice, i što se tiče krivice "manjeg značaja", ali i jeste manjeg značaja. Parnični sudovi će suditi predmete koji su manje vrednosti, a krivični sudovi će suditi predmete u kojima je zaprećena manja, odnosno manje stroža kazna. Prema tome, svi oni "značajniji" predmeti, što se tiče revizijske vrednosti za parnične predmete, ili strože kazne za krivične predmete, prelaze u nadležnost viših sudova i onda dolazimo do tog rezultata – da se, umesto 26 opštinskih sudova koji su do sada sudili predmete koji su u domenu revizijske vrednosti parnice ili nešto malo strože kazne, što se krivice tiče, to stavlja na teret šest sudova. Malopre je jedan kolega poslanik ponovo spominjao tu crnu rupu koja se pojavljuje na teritoriji AP Vojvodine što se tiče mreže. Redukovanjem broja viših sudova na šest na teritoriji ove pokrajine, ta rupa se još više širi od one rupe koja je predviđena za mrežu osnovnih sudova, jer, umesto osam, tamo smo imali i sud u Vršcu i sud u Kikindi, govorim o osnovnim sudovima, ovde više nemamo ni to. Tako su se, bukvalno, sudovi koncentrisali na rubnim područjima, s izuzetkom, recimo, Zrenjanina i Pančeva. Dakle, 26 sudova je sudilo, bili su prilično opterećeni u Vojvodini i, normalno, imali su velike probleme oko toga da poštuju neke rokove što se tiče suđenja i što se tiče pisanja odluka. Sada mi to, sav taj teret prebacujemo na, bukvalno, šest sudova. Možda bi taj problem mogao da se reši ukoliko zaista postoji prava volja da se ovim setom zakona dovrši započeta reforma pravosuđa. U to bismo poverovali ukoliko bi ove zakone sledila bar još dva zakona, a to su – zakon o javnom beležništvu i zakon o izvršnom postupku, koji bi izmestio bar izvršenje sudskih odluka iz nadležnosti osnovnih sudova, odnosno bivših opštinskih sudova. Dakle, rasteretili bismo sudove, buduće osnovne sudove, ukoliko ovi zakoni zažive. Time bismo uradili jednu dobru stvar i, možda, delimično anulirali ove posledice koje se mogu očekivati zbog zakona o mreži sudova. Zakon o beležništvu je jako bitan, zato što bi u znatnoj meri smanjio nadležnost osnovnih sudova, dakle, rasteretio bi i te sudske jedinice, koje će se osnivati umesto ranije postojećih opštinskih sudova, u mestima gde se ukidaju opštinski sudovi. Možda bi, onda, deo diskusije koji smo ovde čuli postao bespredmetan, a znatno bi se poboljšala dostupnost sudova, odnosno pravde, građanima, odnosno institucionalno rešavanje njihovih problema, što se ove problematike tiče. Dakle, reforma pravosuđa ne može da se iscrpi ovim setom zakona, ne možemo da se tu zaustavimo, ne možemo da se zaustavimo na pola puta, tako što ćemo zakone doneti, izglasati i odložiti njihovu primenu, a možda do primene nikada i ne dođe. Ne možemo se zaustaviti da ne radimo na donošenju novih zakona, koji bi morali da dopune predložena rešenja i poboljšaju očekivane rezultate. Prema tome, kada govorimo o vojvođanskim sudovima, jabih posebno naglasila da se kompletna argumentacija LDP-a, što se tiče ovih rešenja mreže sudova, odnosi i na sudove na celoj teritoriji Srbije. Jer, koliko god Vojvođani imali potrebe za jednim realnim pristupom pravdi i sudu, takvu potrebu imaju i svi građani ove države. Prema tome, ostajemo pri tome da ovaj zakon o mreži sudova ne možemo podržati, zbog određenih loših rešenja u njemu koja će imati, najverovatnije, teške posledice po mrežu i organizaciju sudova na teritoriji Srbije. Međutim, apelujemo na vladajuću koaliciju da nastavireformu u pravosuđu, da bismo napokon došli do nekog rešenja koji će biti u najvećem interesu građana Srbije.
Hvala, gospođo Popović. Reč ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da su svi poslanici, a i građani Srbije koji prate ovaj prenos uvideli jednu šemu, jedan šablon i jednu prevaru. Tako je bilo i kad smo usvajali budžet, tako će biti i sad kad budemo usvajali budžet, tako je kad usvajamo ovaj zakon i sve zakone koji se odnose na pojedine institucije i pojedine jedinice na terenu širom Srbije. O čemu se radi? Poslanici su prinuđeni da podnose amandmane za određena područja sa kojih dolaze, gde im je biračko telo, ili su na neki drugi način vezani za određenu teritoriju i, naravno, amandmani se odbijaju, a kada se bude glasalo o zakonu u celini, poslanici iz vladajuće koalicije koji su podnosili amandmane, žestoko ih branili,glasaće za zakon u celini, neće glasati za svoje amandmane, jer, s obzirom na to da je to 126, odnosno 128 poslanika, tanka većina, zakon ne može drugačije da prođe. Prema tome, biće naredba. Mislim da je krajnje vreme da prestane ovakva manipulacija narodnim poslanicima, građanima Srbije, interesima građana Srbije i da se ovaj zakon, da je tu gospođa ministar, ponovo bih joj to predložio, povuče, vrati na doradu. I kad smo imali 138 opštinskih sudova, sudovi nisu mogli da postignu sve i gomilali su se u određenim sudovima predmeti, po nekoliko godina nisu rešavani. Kad svedemo ovo sad na 34 osnovna suda, na 34 osnovna tužilaštva, na nekoliko okružnih sudova, tek će onda biti pravi haos u pravosuđu. Izgleda da nekome i odgovara da se haos u pravosuđu napravi, da se haos u svim institucijama napravi, ali sad razgovaramo o pravosuđu, pa zbog toga ovo potenciram, valjda će se onda lakše manipulisati. Uostalom, 34 predsednika suda je lakše uzeti pod svoje, kontrolisati, nego 138, pa je verovatno i to razlog zbog čega se ovakav zakon donosi. Ovde ćemo imati situaciju da sudije ne sude po zakonu, konkretno, po Zakonu o lokalnoj samoupravi, nego po tome kakva im depeša stigne iz skupštine grada i iz predsedništva Srbije, ili iz nekog od ministarstava, zavisi kojom je bojom to ministarstvo obojeno. Narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Fremond Arpad su podneli amandman, računajući da pokušaju da poprave stanje koje će nastati kad ovaj zakon bude stupio na snagu i kad se bude počeo primenjivati. Obrazloženje – amandman se ne prihvata iz razloga navedenih za neprihvatanje amandmana narodnog poslanika Radović Milice na član 4. Kad smo već kod imena narodnog poslanika Radović Milice, predlažem da onaj amandman na član 3. koji je podnela narodni poslanik Radović Milica prihvatimo, pa sve ostale amandmane možemo da povučemo. Jedino što može da se učini, to je da se ostavi ovakva mreža sudova. Jedino što može da se učini, to je da Ministarstvo krene po sudovima, pa neka sudije koje ne rade svoj posao, koje korektno ne rade svoj posao, smenjuju, razrešavaju. Ovako će nastati haos i predmeti koji sad budu počeli da stižu, tek će se pred naš ulazak u Evropsku uniju, 2025. godine, rešavati. Kad smo već kod problema koje građani Srbije trpe, navešću samo jedan primer, jer sam pre sat vremena primio delegaciju jednog privatizovanog preduzeća. A, privatizacija u celoj Srbiji je takva, svega što je do sad opljačkano, pardon, privatizovano, da neke posebne razlike između privatizacije u Aleksincu, Nišu, Vranju, Subotici, Smederevskoj Palanci ili u Sremskoj Mitrovici, nema. Naime, došla je grupa akcionara iz "Mitrosa" iz Sremske Mitrovice. Da vas podsetim, "Mitros" je bila firma svetskog ranga, njihovi proizvodi su se u ogromnim količinama izvozili u SAD i u celu Evropu, a kad je privatizacija izvršena, firma je prodata za 32 ili 33 miliona, uz obavezu da se neka dugovanja, neka potraživanja kupaca, dobavljača, radnika, ispune, ali su zato zalihe gotovih proizvoda, poluproizvoda, bile tolike da su mogle da pokriju celo to dugovanje. Aukcijska privatizacija; na dan privatizacije – 913 zaposlenih, danas ima oko 120 zaposlenih. To je ono – čuvajmo radna mesta, kako reče predsednik DS-a Boris Tadić. Moramo da čuvamo radna mesta. Što ih ne čuvaste od 2000. godine, kad ste došli? Zašto vam, kroz privatizaciju, nije bio osnovni uslov da čuvate radna mesta, da čuvate interese onih koji su te firme, u krajnjoj liniji, stvarali? "Svislajon", Rodoljub Drašković, kupio je "Mitros" i nije isplatio, a bio je obavezan po ugovoru, plate zaposlenima za 2004. i 2005. godinu, pa sad kad su se mali akcionari organizovali, kad su počeli da traže svoja prava, imovinu bivšeg "Mitrosa" prodaje tzv. "ćerkama" koncerna, svojim firmama iz drugih delova, tako što za sitne pare, ili bez para, čitave hale fabričke prenosi u druga preduzeća, iako je 30% imovine vlasništvo malih akcionara. Sad ćete me pitati gde je tu veza s ovim o čemu sam govorio. Zamenik tužioca je, hteli su da podignu krivičnu prijavu, slegao ramenima, ne zato što zamenik tužioca u Sremskoj Mitrovici ne zna da radi svoj posao, nego zato što je tako i u svim ostalim gradovima gde je privatizacija izvršena, gde je pljačka izvršena, gde je imovina oteta i gde je na vlasti koalicija koja nas vodi u svetliju budućnost, a vodi nas u Evropu, kažem, 2025. godine; 2026. ćemo verovatno doći do Evrope, a i kad dođemo tamo, svi će otići, pa ćemo opet biti sami. Zamenik javnog tužioca je slegao ramenima. Pitali su me ljudi, šta da rade. Rekao sam im – napišite krivičnu prijavu, dostavite, a dostavite i dokumentaciju, pa će naši poslanici, poslanici SRS-a u Odboru za privatizaciju da pokrenu ovo pitanje, bez obzira na to ko je predsednik tog odbora i da li će predsednik zauzeti ovakav ili onakav stav; pokrenućemo pitanje i isteraćemo na čistinu, naravno, angažovaćemo i javnost. Radnici traže samo da im se isplate zaostala primanja i da se firma koja je nekad bila ponos mesne industrije i Srbije i Jugoslavije ne krčmi kao Alajbegova slama.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podneo narodni poslanik Dragi Damnjanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim predlogom zakona predviđeno je uspostavljanje Višeg suda u Smederevu i taj sud bi bio nadležan za područje Osnovnog suda u Smederevu. Prethodnim amandmanom, koji sam podneo na član 3. zakona, predložio sam da, pored Osnovnog suda u Smederevu, postoji i Osnovni sud u Velikoj Plani. U slučaju da taj amandman bude prihvaćen, Viši sud u Smederevu bio bi nadležan za osnovne sudove u Smederevu i Velikoj Plani, što predlažem ovim amandmanom. Iskoristio bih ovu priliku da još jednom podsetim na činjenice koje, po mom mišljenju, diskredituju ovaj predlog zakona, i ne samo ovaj predlog, nego još neke iz seta pravosudnih zakona. Pre svega, mislim na Predlog zakona o sudijama. Ovde se postavlja osnovno pitanje – da li će se usvajanjem ovog predloga zakona stvoriti uslovi da građani Srbije imaju mogućnost da na brži i efikasniji način ostvaruju određena prava pred pravosudnim institucijama? Mislim da nemaju. Postavlja se nekoliko pitanja i sada ću pokušati da pružim odgovor na neka od njih. Da li će procedura, od podnošenja tužbi, do donošenja presude, do izvršenja tih presuda, u slučaju usvajanja ovog zakona, biti jednostavnija i brža? Po mom mišljenju, neće. Biće komplikovanija. Umesto u jednom sudu, u jednoj zgradi, kao što je to do sada bio slučaj, kada su u pitanju prvostepeni postupci, sada će se jedan broj suđenja, ne sva, odvijati ne samo u različitim sudovima, u osnovnom sudu i nekom od sudskih odeljenja, ne samo u različitim zgradama, nego često i u različitim naseljenim mestima, u sedištu osnovnog suda i sedištu sudskog odeljenja. Da li će organizacija sistema pravosuđa biti jednostavnija? Po mom mišljenju, neće. Umesto u jednom mestu, u sedištu suda, kao što je do sada bio slučaj, jedan sudija će sada morati da sudi u više sudova, u više naseljenih mesta, praktično, u svim mestima gde postoje sudska odeljenja osnovnog suda. U okrugu iz kog dolazim, to je Podunavski okrug, sudije će postupati u tri suda – u Velikoj Plani, u Smederevskoj Palanci i u Smederevu, a ovde smo čuli da ima osnovnih sudova koji će pokrivati područje pet, šest, pa i sedam opština, kao što je slučaj Pčinjskog okruga, o čemu je govorio kolega Stevanović. Jedan sudija iz Smedereva će suditi u Smederevu, u Smederevskoj Palanci, u Velikoj Plani. Sudije iz Velike Plane – u Smederevu i Smederevskoj Palanci, sudije iz Smederevske Palanke – u Smederevu i Velikoj Plani. Po Predlogu zakona o sudijama, može se, teoretski, dogoditi da sudija suđenja u ta tri suda ima u istom danu. Recimo, u Velikoj Plani, u osam sati, u Smederevu, u 9,30, u Smederevskoj Palanci, u 11 sati. Postavlja se pitanje – kako će biti organizovan prevoz sudije iz jednog u drugo, iz drugog u treće mesto? Kako će biti napravljen raspored suđenja? Imaćete apsurdnu situaciju da u istom trenutku dvojica sudija iz Velike Plane putuju za Smederevo da bi održali ročište, a u tom istom trenutku, u suprotnom pravcu putuju dvojica ili trojica sudija iz Smedereva u Veliku Planu, zbog istog posla. Smatram da je to bespotrebno komplikovanje, koje će, na neki način, usporiti rad pravosudnih organa u Srbiji. Kao jedan od argumenata zbog čega se pristupilo takvom rešenju, kada sam već kod ovog putovanja sudija iz mesta u mesto, o tome je govorio i kolega Pastor, navedeno je i to kako će na taj način biti smanjen stepen korupcije, kako će presude biti pravednije i više utemeljene na zakonu. Mislim da je potpuno obrnuto.Većina sudskih procesa pred sudom u jednom mestu, pred mesnim sudom, vodi se između fizičkih i pravnih lica iz tog naselja. Recimo, uzmimo slučaj Smedereva. Mislim da će sudija iz Smedereva, koji vodi parnicu između dva svoja sugrađanina, doneti pravedniju presudu nego što će je doneti sudija iz Velike Plane, ili iz Leskovca, ili nekog drugog mesta. Ako bude u dilemi, ako može da presudi na jednu ili na drugu stranu, on će više vagati, zato što su u pitanju ljudi sa kojima živi, koje svakodnevno sreće u svom gradu; biće mnogo obazriviji nego sudija koji dođe iz drugog mesta. On neće toliko voditi računa o tim sitnicama, doneće presudu po automatizmu, posle sat vremena sesti u auto i otići u mesto svog življenja. Postavlja se pitanje – da li će ova opterećenost sudija doprineti da oni donose pravednije i zakonitije presude? Po mom mišljenju, neće. Zamislite sudiju koji ima dva teška ročišta, recimo, u Smederevskoj Palanci, posle toga ima zakazano ročište u Smederevu. Treba sat vremena da provede u vožnji. Znate kakvo je stanje na našim putevima, može da bude sneg, gužva, može da dođe do nekog saobraćajnog udesa, u svakom slučaju, to će se odraziti na njegovo psihofizičko stanje, delovaće zamorno na njega. Ubeđen sam da on neće biti u stanju, kad dođe na ročište u Smederevo, da sagleda sve elemente koji su bitni za donošenje presude. Postavlja se još jedno pitanje – da li je, možda, ova reorganizacija mreže sudova predložena zato što će obezbediti da nam pravosuđe bude jeftinije? Odgovor je – neće. Suđenja će biti skuplja. Upravo sam govorio o tome da će sudije putovati iz jednog mesta u drugo. Imamo tri mogućnosti kako da putuju. Prva mogućnost, da putuju autobusima. Ne verujem da će sudije pristati da putuju autobusima, to garantuje kašnjenje na većinu ročišta. Drugo, imate naseljena mesta u okviru područja koje pokriva jedan osnovni sud gde imate dnevno jednu ili dve autobuske linije. Isto tako, ne verujem da će sudije pristati da putuju od suda do suda, od sudskog odeljenja do sudskog odeljenja, svojim automobilima. Ostaje treća mogućnost, da sud obezbedi prevoz. To znači, pošto nemaju sva mesta aerodrome, neće putovati avionom, moraće da putuju automobilima, a te automobile mora da obezbedi sud. Znači, svaki osnovni sud, čini mi se da su predložena 34 osnovna suda, moraće da obezbedi vozni park. Ako ima šest-sedam odeljenja, mora imati najmanje šest-sedam automobila. Te automobile neko mora da vozi. Znači, treba dodatno zaposliti 2, 3, 5 ili 6 vozača; na 34 suda, po pet vozača – 180 novozaposlenih u pravosuđu. Sledeće pitanje – da li će pravosuđe biti efikasnije? Kad uzmete u obzir sve ove činjenice, posebno vreme koje će se gubiti na putovanju od jednog do drugog mesta, od jednog do drugog ročišta, jasno je da neće biti. Ovaj broj od 4.000 nerešenih, zastarelih predmeta, može samo da se poveća. Smatram da ne postoji teorijska šansa da se smanji. Što se tiče građana, građani će, kao i do sada, uglavnom, sve te postupke pred sudom završavati u svom mestu življenja. Stanovnik Velike Plane će veći deo poslova završavati u Velikoj Plani. Međutim, postoji jedan broj poslova koje će morati završavati u Smederevu. To će dodatno iskomplikovati ove sudske procese i opteretiće građane, zbog izdvajanja vremena i iz finansijskih razloga. Na kraju, nameće se zaključak da možda postoji neki viši državni ili nacionalni interes, pa se predlaže ovakva reorganizacija sudova. Očigledno da taj interes ne postoji. Ne postoji ni opravdani politički interes, jer da postoji, ne bi se nikako moglo dogoditi da postoji ovakav konsenzus između poslanika vladajućih stranaka i poslanika opozicionih stranaka. Ovde je do sada diskutovalo više od 100 poslanika i svi o ovom zakonu govore kao o vrlo lošem predlogu zakona. U Srbiji, u poslednjih 20-tak godina, postoji trend migracija stanovništva od manjih mesta, unutrašnjosti, provincije, prema većim gradovima, prema Beogradu, Nišu, Novom Sadu, Kragujevcu, Kruševcu. Smatram da je dužnost države da taj trend zaustavi svim raspoloživim sredstvima. Jedan od načina jeste i taj da se država bori za očuvanje postojećih institucija i, ako postoji prostor, za uspostavljanje novih institucija. Ovde se radi potpuno suprotno. Ako u jednom mestu ukidate instituciju koja postoji 100 godina, ako ljudi u toj sredini nemaju nikakvu štetu od postojanja te institucije, a imaju neku korist, onda ukidanje jedne takve institucije nije dobra poruka građanima. Pošto dolazim iz Velike Plane, ja ću preostalih pet minuta iskoristiti da još jednom, na brzinu, saopštim neke podatke o obimu poslova koje je sud u Velikoj Plani imao u protekle dve godine. Verovatno je ovo poslednja prilika. U 2007. godini, u Opštinskom sudu Velika Plana, u svim materijama u postupanju je bilo 14.652 predmeta. Ako to podelimo s ukupnim brojem radnih dana, dobijamo 59 predmeta dnevno, ili 8 predmeta po radnom satu. To je 1.462predmeta po jednom sudiji godišnje, odnosno 6 predmeta dnevno po sudiji. Sudije nemaju vremena da dignu glavu pri sadašnjoj organizaciji sudova, a kako će to moći da urade u situaciji kada će jedno suđenje imati u Smederevskoj Palanci, jedno u Velikoj Plani?! Znam da će Ministarstvo pravosuđa pokušati da nađe neko rešenje da sudije u jednom danu, recimo, iz Smedereva, imaju sva suđenja u Velikoj Plani. Biće moguće napraviti nekakav raspored u prvih pet-šest meseci, dok se ne nagomilaju predmeti. Međutim, kada se počne posle postupatipo žalbama itd., drugo, treće ročište, jednostavno, to više neće biti moguće držati pod kontrolom. U prvih devet meseci ove godine, Sud u Velikoj Plani primio je 5.409 predmeta, odnosno više od 20 predmeta dnevno. Ako se računaju samo radni dani, to su 23 nova predmeta dnevno. Ako računamo i stare predmete, 10 sudija u Velikoj Plani je u prvih devet meseci ove godine postupalo po 11.026 predmeta, što je 58 predmeta po radnom danu, odnosno 6 predmeta po jednom sudiji. Ponavljam, ovo je samo u slučaju da svaki sudija, po jednom predmetu, godišnje ima jedno ročište. Znate da je to ideal koji ne postoji. Još ću reći jedan podatak o radu organa za prekršaje u prošloj, 2007. godini. Ovaj organ u Velikoj Plani ima 8.461 predmet u postupanju, što iznosi 705 predmetamesečno, ili 32 predmeta dnevno. U prvih devet meseci ove godine, u radu organa za prekršaje u Velikoj Plani nalazilo se 6.198 predmeta, što je, otprilike, 32 predmeta po radnom danu. Svi poslanici vladajuće koalicije i opozicije koji su do sada govorili, otprilike su jednodušni u mišljenju da je ovaj predlog zakona loš. Zbog toga, još jednom predlažem ministru pravde i vladajućoj koaliciji da ovaj zakon povuku iz procedure.
Na član 4, amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Đukić-Dejanović, kada dođu amandmani poslanika stranaka koje su na vlasti, to je poslastica za poslanike opozicije. To je idealna prilika da hvalimo poslanike vlasti. Ja koristim priliku da gospodina Vlatka Ratkovića pohvalim. Samo su mu jedan amandman usvojili, a dva mu nisu usvojili. Gospodine Ratkoviću, to su uradili ovi tvoji. Što se tiče radikala, mi bismo sva tri amandmana usvojili, bez razmišljanja, ali kada narodni poslanik, konkretno, ZES-a, DS-a, predloži amandman na predlog zakona koji njegova stranka predlaže, onda tu mi moramo da otvorimo oči i da obavestimo javnost da nešto nije uredu sa DS-om. Juče je bila idealna prilika, u Subotici, da se vaninstitucionalno deluje na predsednika Republike, u onoj ležernoj sportskoj varijanti, i da mu se ukaže koliko su važna ova dva amandmana na čl. 3. i 4. Predloga zakona i da to mora da seusvoji. Zašto bi Demokratska stranka pisala amandman i zašto bi DS na vlasti odbio amandman svog poslanika? Ne znam o čemu se radi. Verovatno su tu teške ideološke razlike u pitanju. Neke stvari znam, Ratković je advokat, verovatno to bolje zna nego Konstantinović ili Srđan Milivojević, ili ova ''Otpor'' varijanta koja vlada u DS-u. To su oni koji su se svađali oko para dok su bili u ''Otporu'', tuča bila, svašta su radili. Naravno, oni ne razumeju tu stvar. Vlatko to mnogo bolje zna i on je stvarno napravio dobar amandman, tiče se Višeg suda u Sremskoj Mitrovici, i ovaj amandman prati njegov amandman na član 3. Predloga zakona. Amandman je stvarno dobar. Bila bi grehota kada bih kritikovao taj amandman. Međutim, mene zbunjuje ova situacija kada poslanik vlasti podnese amandman. Budite sigurni da će poslanici opozicije da podrže taj amandman, ali onda ćemo imati nenormalnu situaciju. Poslanici vlasti glasaće protiv tog amandmana, a verovatno će i Vlatko da glasa protiv. Sada se postavlja pitanje – kada je bio iskren, kada je podnosio amandman, ili kada je glasao o svom amandmanu? Znam da je čovek imao najbolje namere, jer potiče iz pravosuđa, advokat čovek, svakodnevno je u sudu, razgovara sa sudijama, tužiocima, žale mu se kakvi su konkretni problemi i mislim da ste vi ta njegova saznanja mogli da iskoristite i da napravite nešto što je plus, a ne da pređete preko toga. To je stvarno interesantna situacija. Ja mu nisam u koži. Moguća je i sledeća varijanta.Mi smo pre nekoliko meseci imali tu varijantu. SRS nije glasala za jedan amandman, jedan čovek se naljutio, napustio sve funkcije, pa smo posle nekoliko dana saznali da više nije član stranke, ali ste ga vi očuvali ovde, Boris Tadić, Miki Rakić i ona druga kompanija, da i dalje čuva radno mesto narodnog poslanika. Svojim svetlim primerom osvetlio je predsednika Tadića i on je došao do zaključka da treba pajserima čuvati radna mesta i da je to glavni zadatak u 2009. godini. Znači, Vlatko, možda si ti sledeći. Ne verujem da si ti taj drugi kontrolni punkt. Samo da znate šta znači - kontrolni punkt. Kada se organizuje veliki atletski miting i očekuje da će u nekoj disciplini da padne svetski rekord, onda se napravi dobra ekipa trkača i kaže se – abu abu ima da bude pobednik, on će da obori svetski rekord, ali će dabu dabu i didi didi da budu zečevi. Onda imamo didi didi za prvi krug, koji treba da povuče masu, a onda imamo tata tata koji će da vuče drugi krug, da se postigne još bolje vreme, da bi abu abu, na kraju petog kruga, postigao novi svetski rekord. Onda se upisuje: ''natprirodne mogućnosti čoveka'', ''čovek pobedio vreme'', sponzori se javljaju. Tako se pravi miting u Cirihu, u Parizu, da ne ređam dalje; šteta što ovde nije predsednik Atletskog saveza, onbi mogao bolje da vam objasni. Imamo te zečeve. Imali smo prvi kontrolni punkt, jer je tu prvi zec bio ''zumbul''. Ratkoviću, oni su planirali da si ti taj drugi. Tadić je juče rekao da postoje četiri kontrolna punkta. Ko preživi onaj četvrti, biće ministar. Ne bih se smejao obećanjima predsednika Republike. Predsednik Republike i predsednik DS-a, kada nešto kaže, to se ostvari, i nemojte da budete neozbiljni. Čekamo 500 hiljada novih radnih mesta. On je rekao – 500 hiljada novih radnih mesta, mi čekamo. Međutim, udario meteor, svetska finansijska kriza, to se odlaže za sledeću etapu, kada 17. put bude predsednik Republike, kao Tito, doživotno. Nema, tako je. Tito u Splitu, Boris u Subotici. Titovo pismo, Borisovo pismo. Znate li koliko je ljudi stradalo zbog Titovog pisma? Ni krivi ni dužni. A zbog Borisovog, samo Krišto, za početak. Ovaj amandman je dobar. Međutim, gospođo Đukić-Dejanović, s obzirom na to da intenzivno radite, ne vi, odmah da se razumemo, jedna grupa radi intenzivno na izradi novog poslovnika o radu Narodne skupštine, mislim da je primer s gospodinom Vlatkom Ratkovićem poučan za buduće pisce Poslovnika. Obavestite Boška Ristića, pošto je on sada opravdano odsutan. O čemu se radi? Predlažem da se amandmani dostavljaju šifrirano, kovertirano, kao kada je u pitanju javna nabavka. Kada poslanik dostavlja amandman, imaće dve koverte. U jednoj koverti će biti tekst amandmana i na kraju šifra. U drugoj koverti će biti tumačenje šifre. Zašto? Nije abu-dabu. Samo da vidite razloge zbog kojih je odbijen amandman Vlatka Ratkovića. Izvini, brkam te stvari, mnogo brkam i toga sam svestan, ali to, jednostavno, ne mogu da otklonim i ne ljute se ljudi, zato što znaju da tu pravim grešku. Amandman se ne prihvata iz razloga navedenih za neprihvatanje amandmana narodnog poslanika Radović Milice. Milica Radović je član DSS-a i ovde je poslanik. Motivi, osnov, princip koji su koristili Milica i Vlatko su isti i zato je predlagač zakona, Vlada, odbila; nije htela da ulazi u detalje, već je navela da su isti razlozi kao i kod Milice Radović. Odmetnuti deo DS-a u vlasti odbija amandman poslanika DSS-a, zbog istih razloga zbog kojih se odbija i amandman poslanika DS-a, ali da ne bude samo unutar demokratskih stranaka, isto je obrazloženje i za amandmane SRS-a, G17 plus, Nove Srbije i da ne ređam dalje. Oni su vas, sa gledišta amandmana, strpali u ovu grupu koja će biti nadglasana, ali računaju i na tvoj glas, Vlatko, da ćeš ti sam sebe da nadglasaš. Zato je potrebno da budu kovertirani amandmani, šifrirani amandmani, da se ne zna kojoj grupaciji pripada poslanik koji je podneo amandman. Jedino tako možemo da izvučemo objektivni stav predlagača zakona, u ovom slučaju, Vlade. Doduše, imamo i izuzetke – Konstantinovićevi i amandmani Srđana Milivojevića, prihvaćeni su, ali oni su ''otporaši''. Oni su "Otpor". Da sam ja 2000. godine, kojim slučajem, bio u poziciji da dam neku paru za "Otpor", za plakate, za ove stvari, ne bih bio ni optužen. Tako je rekao tužilac. Međutim, finansirao sam naučna dela. To je problem. Neće DS s naukom. Tu nema dodirnih tačaka. Kada bi to bilo kovertirano, sa šifrom, moguće je da bi, Vlatko, tvoj amandman bio prihvaćen i postao sastavni deo Predloga zakona. Ali, ti si s tvojim amandmanom ličio na opoziciju i oni su ti to odbili. Moram radi publike, javnosti, da kažem, neko će da kaže – pa, kakve to veze ima s organizacijom suda, gde će biti viši sud, gde neće? Pa, ima. Znate li zbog čega ima? To su razlozi što su napravili ovakav Predlog zakona. Samo to. Mi u postojećem sistemu nemamo osnovne i više sudove. Na ta mesta ne mogu da dođu postojeće sudije iz opštinskih i okružnih sudova. Mora novi izbor. Novi izbor će biti ne šifriran, nego će biti s jasnim porukama ko kome pripada. Vidite kako se to radi. Biće sudije na javnim nabavkama. To je sledeći zakon koji imamo na dnevnom redu. Sudije će biti predmet javne nabavke. Moraće da imaju odgovarajuću boju. Samo da vas podsetim da ste u onoj dokumentaciji koju sam vam dao, s nekim podacima, da neki sumnjaju da ima nešto kriminala u toj građevinskoj direkciji Republike Srbije, mogli da pročitate da je direktor Grujić sada prefarbao i kancelariju. Ona je žuto-plava. Žuto-plava boja nije boja SRS-a. Ne znam čija je. Šifrovane amandmane, kovertirane amandmane, i treba neka objektivna komisija da se napravi unutar Vlade, koja će da otvara, da napravi zapisnik o otvaranju amandmana, a da nema uvid u šifarnik. Tako možemo doći do nečega što se zove objektivan pristup amandmanima i konceptu zakona. Izvinjavam se Vlatku Ratkoviću što su ovaj amandman i njegovo ime poslužili za nešto. Nisam hteo da se šalim. Ozbiljno sam pričao, da shvatite kojim putem se ide ka novoj partijskoj državi. Umesto splitskog govora, može da bude subotički govor. Umesto Titovog pisma, imaćemo Borisovo pismo. Znate i sami šta sve ide. Na vreme sam vas upozorio, a vi, gospođo ministar, ako mislite da ima nekog osnova, bez obzira na ovu vašu upornost u zastupanju ovih stavova, ako smatrate da ima nekih argumenata koje treba prihvatiti, zamolio bih vas da obavestite Borisa Tadića i da mu kažete da on ovo povuče.
Zahvaljujem. Na član 4, amandman je podneo narodni poslanik Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Izvolite, gospodine Radovanoviću.
Gospođo predsedavajuća, uvažena ministarko, koleginice i kolege narodni poslanici, moj amandman glasi: "Viši sud u Subotici, za područje Osnovnog suda u Bačkoj Topoli i Osnovnog suda u Subotici", a sledi iz prethodnog amandmana, koji sam podneo član 3. ovog našeg zakona i u kom sam zatražio da se formira osnovni sud u Bačkoj Topoli, za teritoriju opština Ada, Mali Iđoš, Bačka Topola i Senta. Samo toliko, da on sledi iz ovoga. Rekao sam šta sam mislio i zašto to mislim. Sve sam ubeđeniji, posle svih ovih izlaganja, da taj moj amandman ima i te kako osnova. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Paunović-Milosavljević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se ne samo da podržim amandman koji je podneo narodni poslanik Radovanović Radovan na član 4, nego da kažem da podržavam i sve dosadašnje amandmane koje smo za ovih nedelju dana, s ove govornice, čuli. Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava je zakon koji menja postojeću organizacionu strukturu sudova i tužilaštava. Ovaj predlog zakona nije realan. Ne uvažava stvarnost države Srbije i njenih građana, pa su narodni poslanici, većina iz opozicije, ali i iz pozicije, kao što smo videli, pripadnici nacionalnih manjina, podneli 122 amandmana, od kojih 37 na član 3, kojim se predviđa da 138 opštinskih sudova bude reorganizovano u 34 osnovna suda, koji će imati svoje sudske jedinice. Članom 4. se predviđa da, umesto okružnih sudova, postoji 26 viših sudova i na ovaj član je podneto 18 amandmana. Postoje mnogobrojni argumenti i razlozi protiv ovakve kompletne koncepcije ukidanja sudova. Argumente realnosti, kao što su tradicija, razuđenost, broj predmeta, udaljenost, teritorijalni raspored stanovništva i potreba da se preko sudova pruži zaštita ljudskih prava i interesa, da sud bude dostupan građaninu i da efikasno vrši sudsku vlast, predlagač zakona nije uopšte uzeo u obzir.Cilj je bila reforma pravosuđa, kakva-takva, ali po svaku cenu. SRS ne može da podrži ovako nelogičan i apsolutno loš zakon, a u nekim članovima i protivustavan. Ako nemate drugog rešenja, gospođo ministarka, povucite ovaj zakon dok je još vreme. Ali, ako ovaj zakon zaživi, što je vrlo moguće, videćete koje će primedbe, prigovore, pritužbe i poteškoće da imaju građani u ostvarivanju pravde, u činjenici da sud mora da bude pristupačan građaninu, da bi on mogao da ostvari neko svoje pravo, odnosno da zaštiti neko svoje pravo. U ovom predlogu zakona nema pouzdanih dokaza o tome da je svakom građaninu, na ravnopravnoj osnovi, omogućen pristup. Država Srbija bi trebalo da pokaže više razumevanja za opštine u kojima žive pripadnici nacionalnih manjina. Vlast mora da izađe u susret ovakvim zahtevima i pokaže da je država svih svojih građana i da posebno vodi računa o nacionalnim manjinama. Narodni poslanici su izneli ozbiljne primedbe i traže da Ministarstvo pravde ozbiljno shvati značaj navedenih primedaba. Da li ćete usvojiti ovaj amandman, ili nećete, kao i ostale amandmane, ne znam, ali sam ubeđena da nećete, jer vi imate svoj put kada je u pitanju mreža sudova. Ponoviću još jednom činjenice koje se tiču ovog zakona. Dragi građani Srbije, ovo je Predlog zakona, ima 19 članova, na koje je, već ste čuli na početku, uloženo 122 amandmana. Vlada Srbije je usvojila samo 13 amandmana, a 109 je odbila. To govori da nijedan poslanik u ovom uvaženom domu nije zadovoljan načinom na koji Vlada Republike Srbije misli da uredi mrežu sudova. Koncepcija mreže sudova u Srbiji je vrlo opasna i državno vrlo štetna. Još jednom naglašavam da nije bilo nikakvog razloga da se nazivi opštinskih i okružnih sudova ukidaju i da se daju nazivi – osnovni i viši sudovi. Da li sam u pravu ja i većina poslanika, vreme će pokazati, ali poslanici SRS-a na vreme upozoravaju da ovaj zakon nije dobar, kako za građane Srbije, tako i za kompletan pravosudni sistem u Srbiji. Ukoliko Srbija pretenduje da bude pravna država, onda mora da poštuje Ustav, a i zakone. Ukidanje postojećeg statusa Opštinskog suda u Bačkoj Topoli, gubljenje dosadašnje samostalnosti u okviru postupka racionalizacije mreže sudova u Vojvodini, nema zakonskog osnova, niti društvenog opravdanja. Navedene opšte kriterijume Ministarstva, kao što su teritorijalna i geografska područja, blizina velikih saobraćajnica, višenacionalno stanovništvo, njegova brojnost, kao i specifičnost ove opštine, rad i vođenje sudskih postupaka na više jezika, broj i složenost predmeta u obradi, takođe, i tradicija – 150 godina postojanja i neprekidnog rada Suda u Bačkoj Topoli, garantuje i zakonski osnov da ovaj sud ne treba ukinuti, odnosno da treba da opstane, jer je to sigurno u interesu svih građana Bačke Topole. Ministarstvo treba jasno da kaže razloge, ali SRS smatra da to nije uopšte racionalno. Meni, a i mnogobrojnim poslanicima nije jasan koncept koji je predlagač zakona, odnosno Ministarstvo, imao na umu kada je ovaj predlog zakona uputio u Skupštinu. Ako je cilj racionalizacija mreže sudova i ukidanje, odnosno smanjivanje troškova, to se sigurno neće postići ovim zakonom. Postavlja se pitanje, ukoliko ukinete sudove u sredinama s nacionalnim manjinama, gde ćete pronaći sudije, sudske tumače koji će biti osposobljeni da savesno vode sudski spor na jezicima nacionalnih manjina? Angažovanje adekvatnih sudskih tumača nekada može biti toliko teško da ćete naterati same stranke da odustanu od upotrebe svog maternjeg jezika. Posledica je opasna, a to je da će pripadnici nacionalnih manjina mahom odustajati od upotrebe svog maternjeg jezika. Njima će biti onemogućeno da koriste svoja prava, koja su, između ostalog, zagarantovana i samim Ustavom. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Saša Dujović i Đorđe Milićević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li želi neko reč? Gospođa Radeta? Gospođo Radeta, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da se dešava ono što smo predvideli i ono o čemu sam govorila i u petak i jutros. Zaista, postoji opravdana bojazan da narodni poslanici koji su podneli amandmane nisu spremni ni da ih dodatno obrazlažu, a kamoli da u danu za glasanje iskažu da insistiraju na ovim amandmanima. Insistiram na ovome, upravo, zato što želim da građanima Srbije skrenem pažnju, pogotovo građanima mesta na koje se odnose amandmani, kako ih njihovi predstavnici iz tih mesta obmanjuju, jer ako neko u mestu odakle je došao u ovaj parlament obeća svojim sugrađanima da će insistirati da u tom mestu ostane sedište opštinskog suda, odnosno sada osnovnog suda, suda za prekršaje, onda je najmanje što se očekuje od takvog narodnog predstavnika da ovde dodatno obrazloži taj svoj stav, da prenese stav svojih sugrađana i da insistira kod Vlade Republike Srbije, kod predstavnika Vlade, da se taj amandman prihvati. Ukoliko se ne prihvati od strane predstavnika Vlade, da se onda insistira da to učini skupštinska većina u danu za glasanje. Ponavljam, ako su svi narodni poslanici bili iskreni kada su predlagali ove amandmane, bilo bi logično da tako i glasaju u danu za glasanje, da glasaju za svoje amandmane, da glasaju protiv zakona ako im se amandman ne prihvati i da tako pokažu onima koji su ih birali da su njihova obećanja data građanima ozbiljna i da su oni odgovorni ljudi. Jer, ako vi podnesete amandman samo da biste s ovog mesta poslali neku poruku, da vaši birači misle da vi njih zastupate upravo onako kako to od vas očekuju, onda to nije dovoljno, pošto se toliko loše govori o ovom predlogu zakona i koliko god nekome ne prijalo da čuje te činjenice i tu istinu, to zaista jesu činjenice. Cela Srbija se ovih dana bavi, cela pravnička struka i pravnička javnost se bave ovim problemom i svi su u uverenju da bi, kada bi došlo do primene ovog zakona 1. januara 2010. godine, nastao haos u pravosuđu, da bi građani Srbije bili oštećeni donošenjem ovog zakona, da bi primena ovog zakona dovela do novog broja nezaposlenih iz kruga sudija i javnih tužilaca, još više u delu zaposlenih u sudskoj upravi i ostalih ljudi koji su zaposleni kao pomoćno osoblje u okviru sada postojećih sudova. To bi dovelo do toga da bi se, najverovatnije, i većina ljudi koji se bave advokaturom preselila u sedište okruga. Ovo, svakako, ima veze s svim, samo ne s ravnomernim regionalnim razvojem i sa decentralizacijom. Vladajuća većina i Vlada Srbije su, izgleda, decentralizaciju shvatili samo kao mogućnost da se opštinama vrati opštinska imovina, da bi njihovi predsednici opština to što pre rasprodali, kao što su oni rasprodali na nivou Republike, a kako će da žive građani u tim opštinama, to, očigledno, nikoga u vladajućoj većini ne interesuje. Zato mi srpski radikali insistiramo i govorimo o svakom amandmanu, najpre, da bismo ubedili svoje kolege poslanike da budu zaista ljudi od reči i da glasaju protiv ovog zakona zato što im se ne prihvataju amandmani, a, s druge strane, želimo da pokažemo građanima Srbije da smo mi u SRS-u zaista dosledni i da se istinski borimo za prava građana, ne govorimo, kao što vidite, samo iz lokalpatriotskih razloga, nego govorimo o svim amandmanima i insistiramo na zaštiti interesa svih građana Srbije. Amandman kolega Saše Dujovića i Đorđa Milićevića iz Poslaničke grupe SPS-JS odnosi se na područje Višeg suda u Užicu. U Predlogu zakona, član 4. stav 1. tačka 24), stoji da se Viši sud u Užicu organizuje za područje Osnovnog suda u Požegi, Osnovnog suda u Prijepolju i Osnovnog suda u Užicu. Kolege koje su podnele amandman predložili su da se Viši sud u Užicu organizuje za područje Osnovnog suda u Požegi, Osnovnog suda u Priboju, Osnovnog suda u Prijepolju i Osnovnog suda u Užicu, što je apsolutno dobro rešenje i ovaj amandman bi trebalo prihvatiti. Razlika između Predloga zakona i amandmana je u tome što se u amandmanu predviđa da Viši sud u Užicu bude predviđen i za Osnovni sud u Priboju, a to je vezano za onaj amandman na član 3, da je neophodno da u Priboju ostane osnovni sud, ono što je sada opštinski sud. Naravno, nisu se u Vladi mnogo mučili oko ovih amandmana. Napravili su jedno obrazloženje zbog čega ne prihvataju amandman i to se prepisuje, kao i u ovom slučaju. I ovaj amandman se ne prihvata iz istog razloga iz kojeg se ne prihvata amandman koleginice Milice Radović iz DSS-a. Podsećam da je koleginica Radović predložila da ostane postojeća mreža sudova i, obzirom na nameru Vlade i na očigledno nepostojanje želje da se usvoje bar neki amandmani, očigledno je da bi ovo rešenje iz tog amandmana bilo najsrećnije, najpravičnije i da bi građani Srbije, a i svi zaposleni u oblasti pravosuđa, imali najviše koristi od toga. Zašto Vlada kaže da ne prihvata ovaj amandman? Između ostalog, kaže: "Članom 3. Predloga zakona propisano je da u svim opštinama u kojima su postojali opštinski sudovi postoje sudske jedinice. U tim sudskim jedinicama obavljaće se suđenja i svi drugi poslovi, u skladu sa sudskim poslovnikom, čime će se postići da građanima, kao i do sada, bude u potpunosti omogućen pristup sudu." Nije sporno da i ovaj zakon ostavlja mogućnost građanima za pristup sudu, ali je pitanje – kom sudu i koliko je taj sud udaljen od mesta gde ti ljudi žive? "S druge strane, predložena mreža osnovnih sudova omogućiće da mnogo veći broj sudova postupa u predmetima." Ako će 500 sudija dobiti otkaz, odnosno ako će biti razrešeni, a onda to podrazumeva, u slučaju sudija, dobijanje otkaza, gospođo ministar, ne znam šta vam je značilo i šta vam znači ovo da će veći broj sudija postupati u predmetima, ako će biti 500 sudija u Srbiji manje nego što ih je danas? Vi dalje kažete: "Budući da se sudije biraju za sud, a ne za sudsku jedinicu, čime će se postići objektivniji rad suda i ujednačavanje sudske prakse, kao i izbeći uticaj lokalne sredine na rad sudija." Najpre, prvi deo ove rečenice, gde kažete da će ovo doprineti ujednačavanju sudske prakse, u koliziji je sa zakonima o kojima smo već raspravljali. Vi ste već predvideli zakonom o sudijama ko će da formira sudsku praksu, protiv čega mi, svakako, jesmo, ali vam govorim da je ovo potpuno besmisleno i skrećem pažnju, još jedanput, po ko zna koji put, da budete ozbiljniji u ophođenju s narodnim poslanicima jer, kao što vidite, mi pratimo sve što kažete i sve što napišete. Ovo je u potpunoj suprotnosti s onim što ste nam pričali pre neki dan i što je, zapravo, ostalo zapisano u predlogu jednog iz seta, kako vi volite da kažete, ovih pravosudnih zakona. Kažete: "kao i izbeći uticaj lokalne sredine na rad sudija". O tome sam govorila i verujte da mi se javilo mnogo sudija iz tih manjih sredina i da su zahvalni što na ovaj način pokušavamo da zaštitimo njihovu čast i ugled, jer reći ono što ste vi rekli – da su sudije u manjim mestima podložnije korupciji, nešto je što, najpre, nema veze sa stvarnošću, a drugo, to je uvreda za veliki broj časnih i poštenih sudija i javnih tužilaca, koji svoj posao rade u skladu sa zakonom. Znate, ako neko živi i radi u maloj sredini i ako mislite da ga samo činjenica što ga svi tamo poznaju navodi na korupciju, da li to znači da tvrdite da u Beogradu, koji je velika sredina, sve sudije svim svojim poznanicima i prijateljima rešavaju predmete ispod žita i da su podložni korupciji, jer i sudije i tužioci u Beogradu imaju određen krug ljudi koje poznaju? Sledeći vašu logiku, na taj način ocenjujete da bi trebalo da uvezemo odnekle sudije koji ne poznaju nikoga u Srbiji i koje niko u Srbiji ne poznaje, jer bi to onda ukinulo korupciju i kriminal u pravosuđu. Mi srpski radikali vam kažemo da će korupcija u pravosuđu prestati onog momenta kada vi iz Vlade prestanete da pozivate sudije i javne tužioce i da im naređujete kakve presude da donose, čije krivične prijave da ostavljaju u fioku, čije da stavljaju na sto i da počnu da rade, kada to isto prestanu da rade tajkuni, a kada vi, kao Vlada, kažete da ste garant sudijama i javnim tužiocima, da ćete vi da ih zaštitite od uticaja tajkuna i svih onih koji žele da na njih vrše bilo kakav uticaj. Vi to, nažalost, ne možete da kažete, iz prostog razloga što i vi u Vladi to isto radite. Nadam se, kada kažem – vi u Vladi, da ne mislite da mislim na vas lično, jer moram da priznam da još uvek tako nešto nisam čula za vas. Čim budem čula, reći ću, naravno; za sada, toga nema. Dalje ste, u ovom obrazloženju, rekli da se, prilikom utvrđivanja broja osnovnih sudova i područja njihove nadležnosti, pored priliva predmeta, između ostalog, vodilo računa i da u svakom gradu u upravnom okrugu u Republici Srbiji bude najmanje jedan osnovni sud. Sada vas pitam, vi ste predvideli ovde osnovne sudove u Požegi, Prijepolju i u Užicu. Užice ima status grada i tu je ispunjeno ovo što ste napisali u obrazloženju, zašto ne prihvatate ovaj amandman. Požega i Prijepolje nemaju status grada, to su lokalne samouprave. Priboj je, takođe, lokalna samouprava. Moje pitanje vama, gospođo ministar – na osnovu čega ste se, recimo, između Priboja i Prijepolja, opredelili za Prijepolje, ili, između Priboja i Požege, opredelili za Požegu? Danima insistiramo da nam kažete neki opipljiv razlog, nešto što može svako da razume. Vi nemate odgovor na to pitanje i očigledno je da iz tog razloga i ne odgovarate na primedbe narodnih poslanika. S obzirom na to da je istekao 15. minut, biće još prilike. Još jedanput, poziv, izvinjavam se zbog vremena, Vladi – povucite ovaj predlog zakona. Ako to ne uradite, poziv kolegama koji su podnele amandmane, glasajte protiv predloga, glasajte za svoje amandmane.
Zahvaljujem. Na član 4, amandman je podneo narodni poslanik Kenan Hajdarević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite. Reč ima potpredsednik, gospođa Judita Popović.
Gospođo predsednice, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, ostajemo u celosti pri obrazloženju koje smo dali u prethodnim izlaganjima u pogledu ovog predloga zakona o mreži sudova i u pogledu naših amandmana. Ovaj amandman je, takođe, odbijen, s obrazloženjem da je odbijen i amandman koji je podnet u pogledu predloga mreže sudova za osnovne sudove. Prema tome, ukoliko nije usvojen amandman za osnovne sudove, ne može se usvojiti ni ovaj amandman u pogledu viših sudova. Samo bih dopunila podatke za vojvođanske sudove koje sam navela pre nepun sat, s tim da je ovde situacija takva da od postojećeg broja opštinskih sudova, govorim o opštinskim sudovima na teritoriji Srbije, bez teritorije Vojvodine, dakle, od 110 sudova, sada se broj sudova koji će suditi u predmetima revizijske vrednosti i u krivičnim predmetima koji predviđaju neke strože kazne, svodi na ukupno 20 viših sudova. Dakle, sa 110 sudova, nadležnost se svodi na 20 viših sudova. To je pet puta manji broj sudova koji će rešavati u nekim ozbiljnijim parničnim i krivičnim predmetima. Ovaj zakon ne može da se sagledava bez ostalih zakona iz ovog seta pravosudnih zakona. Međutim, čak i onda ako se stavi u kontekst, može se videti koja je ta redukcija broja sudova koji će sada biti dostupni građanstvu Republike Srbije. Ukoliko je malo tih šest viših sudova za celu teritoriju Vojvodine, utoliko je malo i 20 sudova da sude za celu teritoriju Srbije, normalno, opet govorim van konteksta Vojvodine. Prema tome, verovatno će nastati veliki problemi oko toga kako organizovati taj posao, kako za godinu dana svesti tako veliki broj sudova na pet puta manji broj. Nastaće problemi i tehničke prirode, a pretpostavljam da će biti problema i oko sudija. Ukoliko se, čak, povuku te sudije sa teritorija sudova koji se ukidaju, tamo gde se osnivaju jedinice ili tamo gde se, bukvalno, smanjuje broj sudija, verovatno će nastati problemi u organizaciji rada samih sudija u okviru ovih novih viših sudova. Malo je vremena godinu dana da se napravi ovakav ozbiljan rez, bez kompletiranja seta pravosudnih zakona, a malopre sam govorila o tome da su bar još dva zakona potrebna da bi se u celosti zaokružila problematika reforme srpskog pravosuđa. Dakle, bez obzira na to koja partija je, odnosno koja stranka je podnela amandmane na Predlog zakona o mreži sudova, očigledno je da svaka od tih stranaka ima ozbiljne zamerke na ovaj predlog zakona. Ljudi zaposleni u sudovima, a, bogami, i građani koji očekuju od tih sudova pravično suđenje i razumnom roku, uznemireni su. Sam broj tih amandmana pokazuje koliko je veliki strah Srbije od ovako ozbiljnog reza u pravosuđu. Ukoliko je taj strah toliko veliki, postavlja se pitanje, da li će rezultati koji se očekuju biti prava mera nadanja predlagača zakona, da li će zaista postići cilj prema kome je usmerena cela ova reforma pravosudnih zakona? Dakle, za sada imamo ozbiljnu situaciju što se broja sudova tiče, što se broja sudija tiče, što se načina suđenja u tim sudovima tiče. Pitanje je, da li ćemo moći da sprovedemo u celosti reformu pravosuđa ovakvim predlozima zakona, konkretno, ovim predlogom mreže sudova? Znajući nas, kako zakone pripremamo, kako ih sprovodimo i realizujemo, zaista je budućnost neizvesna. Otprilike smo, prvih mesec, dva dana, izglasali i Zakon o zaštiti podataka o ličnosti, koji bi uskoro trebalo da stupi na snagu, a danas možemo da pročitamo u novinama da postoje određene smetnje, da postoje određeni problemi u pogledu Poverenika koji bi trebalo da nadgleda jedan deo sprovođenja tog zakona. On ima problema s kadrovima, ima problema s prostorijama. Dakle, već i taj zakon, koji je veoma evropski, koji je veoma progresivan i napredan, teško da će moći da se realizuje do roka koji je predviđen za realizaciju. Prema tome, treba očekivati da i ovi zakoni, čija primena je odložena na godinu dana, mogu imati ubuduće velike probleme sa samom realizacijom. Onda postavlja pitanje, zašto uvek radimo ad hok, zašto se toliko trudimo da neke statistike popunimo, a ne pripremimo malo bolje taj teren u pogledu donošenja zakona, primene zakona i sposobnosti ove države da tu reformu podnese i iznese, da bi ona dala rezultate?
Zahvaljujem. Za reč se javio narodni poslanik Dragan Stevanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, javio sam se povodom amandmana gospodina Kenana Hajdarevića, zato što smatram da ima nešto zajedničko s amandmanima koje sam ja podnosio na tekst ovog zakona, odnosno odnosi se na sredine i na opštine koje su višenacionalne, tj. imaju izvesnu, na različite načine i u različitom odnosu, izraženu multietičnost. Naime, posle nekoliko izlaganja od jutros, naročito posle izlaganja gospodina Balinta Pastora, nameće se zaključak da je usvajanje ovog zakona ozbiljno dovedeno u pitanje. Voleo bih da oni budu principijelni i da ispune ono što su rekli, da za zakon neće glasati ukoliko se ne prihvate svi amandmani, da se u danu za glasanje izjasne vodeći se tim principom i opredeljenjem. Bojim se i činjenice, ne bih voleo da to vas natera na neku neprincipijelnost, pa da, eventualno, do kraja ove rasprave prihvatite amandmane onih pripadnika, onih predstavnika nacionalnih manjina od kojih će zavisiti usvajanje ovog zakona, odnosno koji će odlučiti da li će zakon biti prihvaćen ili neće. Zato bih vas molio da budete i vi principijelni do kraja i da se u skladu s tim određujete, ili da uzmete u obzir činjenicu i da prihvatite amandmane koji se odnose na sredine koje su višenacionalnog sastava, odnosno koje su multietične. Dolazim iz jedne sredine u kojoj žive Bugari, Romi i u kojoj žive Srbi. Ti ljudi dole žive u izuzetno harmoničnim odnosima, ali je izražena bojazan i jedne i druge zajednice da će im biti uskraćena ta, kako je vi nazivate, dostupnost pravdi, odnosno bojazan da će u vremenu koje je pred nama moći da ostvaruju svoja manjinska i ljudska prava na način na koji su to radili do sada. Ovo sad ne govorim isključivo sa tog nekog lokalpatriotskog aspekta, govorim svakako u duhu programa stranke kojoj pripadam, a to je da prava nacionalnih manjina, u svakom slučaju, moraju da budu apsolutno zaštićena i nedotaknuta. Šta je još interesantno što je s ove govornice izneo Balint Pastor? To su reakcije lokalnih skupština i lokalnih parlamenata na ceo set zakona, pre svega, na ovaj zakon o mreži sudova i javnih tužilaštava. Dolazim iz opštine u kojoj je lokalni parlament, odnosno skupština, to sam spominjao kada sam branio svoj amandman na član 3, zasedala, odnosno pokušala da zauzme stav o činjenici da ćete ukinuti Opštinski sud u Surdulici. Tamo vaša stranka učestvuje u vlasti, čak imate i predsednika skupštine. Oni su nas pozvali na sednicu i taj zaključak koji je trebalo da donesemo počeo je ovako – Skupština opštine Surdulica prigovara na predložene odredbe nacrta zakona o sedištima i područjima sudova itd. Rekao sam i prošli put, svakako da je ovo za vas neobavezujuće, ali mislim da bi aspekt ovog zaključka trebalo da uzmete u obzir jer je on legitiman izraz predstavnika svih građana koji dole žive i rade. U tom zaključku stoji da je ovakvo zakonsko rešenje izazvalo vrlo negativne reakcije svih organa opštine, kao i građana Surdulice, ali za vas, kao pripadnika, ili favorita DS-a, bitna je možda ova poslednja rečenica koja kaže – s političkog aspekta, smatramo da se ukidanjem ovde pomenutih organa nanosi šteta demokratskim procesima koji su, nakon poslednjih lokalnih izbora, u velikom usponu u Surdulici, u našoj opštini. Oni su se raspali pre par dana. Toliko o njihovim demokratskim procesima i principima. To ne daje za pravo Vladi ili, u ovom slučaju, vama kao Vladinom predstavniku ovde, ili predlagaču ovog zakona, da na jedan negativan način i u negativnom kontekstu utičete na pravo i položaj svih ljudi koji žive dole. Gospođo ministre, ovde bih spomenuo i nešto što je, takođe, neko od predstavnika skupštinske većine govorio, a to su ti problemi male sredine, ili provincije, odnosno sklonosti sudija da se neprincipijelno ponašaju u maloj sredini, odnosno spremnosti vlasti, lokalnih tajkuna, moćnika, oligarhije, da utiču na sudije. Slažem se da toga ima. Mislim da je pogrešan način na koji hoćete da se obračunate s tim i takvim devijantnim pojavama, ali i da treba da se kaže i sledeće, što niste imali priliku da čujete. Kada neko u maloj sredini radi kao sudija, taj će se u sredini u kojoj živi i radi mnogo teže opredeliti da uzme novac ili da bude sklon kriminalu i korupciji, nego što će to uraditi u nekoj drugoj maloj sredini, u kojoj ćete, ovim setom zakona, stvoriti mogućnost da ga tamo šaljete i da tamo radi. Mnogo će lakše da se opredeli da to uradi u nekoj drugoj sredini, nego u sredini iz koje potiče. Nekoga možete poslati i na Mesec, da sam gore radi, naći će način i mogućnost da novac uzme, odnosno da se opredeli za korupciju. Korupcija nije stvar mesta gde se radi i funkcioniše, nego stvar naravi, karaktera i principa koje čovek sa sobom nosi, pa će sve svoje loše navike preneti u koju god sredinu da ih pošaljete. Da ste bili spremni da kroz zakonsku regulativu predvidite zakone i da se drastično obračunate s takvim pojavama u pravosuđu u Srbiji, dobili biste više nego dvotrećinsku podršku ovog parlamenta. Ne verujem da postoji poslanik u Parlamentu koji ne bi podigao ruku za razrešenje sudije koji je sklon kriminalu i korupciji. Ovako, da time branite, između ostalog, ovo zakonsko rešenje, mislim da je promašaj, mislim da je loše i da deluje vrlo neuverljivo. Spomenuo bih nešto što sam jutros zaboravio, kada sam govorio o ekonomskim aspektima ovog lošeg zakona, a to je sledeće. Svako od nas je bar jednom u životu bio u sudu, ako ne zbog drugog, da overi neki ugovor. Na kraju krajeva, kandidovali smo se svi sad na prethodnim izborima, overavali smo ugovore, izjave, ostavke itd. To što se sad to ne poštuje u Parlamentu i po sudovima, nekim sudovima, to je stvar za razmatranje s nekog drugog pogleda. Gospođo ministre, svako od nas je tad popunio bar po jednu uplatnicu, pored one republičke administrativne takse; jedna uplatnica se, svakako, odnosila na opštinski sud u Surdulici, u Bosilegradu, u Vranju, sasvim je svejedno gde. Sada vam postavljam pitanje. Kada, od primene ovog zakona, bilo ko od nas ode u sud, kad popuni tu uplatnicu koja je dosad glasila na opštinski sud, na koju adresu će sada ta sredstva da se uplaćuju? Na osnovni sud? Ali, osnovni sud više nije u Surdulici, osnovni sud je sada u Vranju, osnovni sud više nije u Bosilegradu. Iracionalno bi bilo da se to uplaćuje na sudijskom mestu u Bosilegradu, ili u sudijskoj jedinici, kako se već zove. Onda ćete reći – pa, znate, ta sredstva će se slivati u osnovni sud, a onda će da se preraspodela pravi u budžet, sasvim je svejedno gde. Ko će da utvrđuje kriterijume kako će sredstva da se vraćaju u te male opštine? Zakon imamo i sada, ali očigledno da nešto nije kako treba. Pogledajte sad ovo, nisu to velika sredstva, slažem se s vama, nisu velika sredstva, ali za ekonomski ugrožene sredine svaki dinar je značajan. Pored toga, vi ćete uskratiti broj zaposlenih, plate, poreze i doprinose. Koliko god to s beogradskog aspekta, s aspekta ove sredine, urbane sredine ili metropole, za vas izgledalo beznačajno, za nas u malim sredinama, u provinciji, mnogo je i svakako da nam znači. Time se niste vodili u pisanju ovog zakona i zato smatram da je on apsolutno suprotstavljen principima ravnomernog regionalnog razvoja i decentralizacije u Srbiji. Ponoviću još jednom i time ću završiti – Srbija nikada nije bila centralizovanija u finansijskom smislu, u smislu državne uprave, lokalne samouprave,a sada, evo, i u smislu sistema pravosuđa. Povucite zakon iz procedure, možete objektivno da dođete u situaciju da vam zakon ne prođe, ili, ako ste već voljni da to do kraja isterate, prihvatite racionalne i razumne amandmane opozicije ili predstavnika skupštinske većine. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 4, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Zoran Kasalović i Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovana gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, ovde je reč o amandmanu koji se odnosi na nadležnost Višeg suda u Čačku. Predlaže se da Viši sud u Čačku bude za područje Osnovnog suda u Gornjem Milanovcu i Osnovnog suda u Čačku. To je direktno u vezi s amandmanom na član 3, gde se dodaje nova tačka 34). Taj amandman je razmatran u petak, kojim se u Gornjem Milanovcu predlaže osnivanje osnovnog suda. Znači, reč je o povezanim i uslovljenim amandmanima. Ono što sam izneo kao argumente u petak, svakako bi moglo i sada da se ponovi, mada nemam nameru da ponavljam istu priču. U svakom slučaju, potrebno je, prilikom usvajanja nove mreže sudova, kako osnovnih, tako i viših, voditi računa o mnogim kriterijumima koji su veoma značajni i o kriterijumu koji se odnosi na istorijat. Naša država bi mogla da obeleži dva veka postojanja pravosuđau tom delu Srbije, u Gornjem Milanovcu, jer 1808. godine je osnovan Rudnički magistrat, za vreme Karađorđa. Takođe, u tom istorijskom delu, značajno je ime knjaza Miloša i kneza Mihajla. Po onome što je broj stanovnika i broj naselja – 63, svakako zavređuje pažnju i jedan i drugi amandman. Još bih dodao da poslanici SPS-a i Jedinstvene Srbije ne gledaju na tu stvar crno-belo, niti se rukovodimo principom ucene prilikom predlaganja amandmana, nego je važno da imamo određene argumente, da sučeljavamo, procenjujemo da i ono što je Vlada, odnosno resorno ministarstvo predložilo, ima svoje razloge. S druge strane, treba vagati ono što dolazi s terena, što te lokalne sredine procenjuju, a onda nikada u politici, valjda je jasno, ne može da se odnese ''apsolutna pobeda'', ili da se usvoje argumente samo jedne strane, već moraju da se nađu određeni kompromisi, a, u celoj ovoj strukturi, to porazumeva da jedan broj amandmana treba da se usvoji. To je u prvom koraku učinjeno od strane Vlade, ali se nadam da će i ova rasprava o amandmanima, koja traje već nekoliko dana, i trajaće,izvesti da će neki amandmani koje predlažu poslanici pozicije, ali i poslanici opozicije, dati neki svoj rezultat u njihovom prihvatanju. Tako se i mi iz SPS-a i Jedinstvene Srbije nadamo da, na osnovu takvih argumenata, može biti prihvaćen i ovaj i onaj amandman koji se odnosi na Osnovi sud u Gornjem Milanovcu, kao i neki drugi koji se odnose na neke druge sredine, o čemu je ovde bilo reči. Kada je reč o onome što su viši sudovi, što sada ovaj deo zakona razmatra, primećuje se, npr., da u celoj subordinaciji imamo često takvu šemu da je jedan viši sud nadležan u odnosu na jedan osnovni sud. Tu je, možda, bilo mesta za drugačiju subordinaciju, ne kao neko pravilo koje proizlazi iz neke logike, ali, u svakom slučaju, na osnovu određenih kriterijuma – prostora, broja stanovnika i broja predmeta, kao i onoga što je državotvornost određenih područja, mogla je da se ustanovi drugačija šema, gde bismo imali, npr., da bar dva osnovna suda u nekim slučajevima budu pod ingerencijom jednog višeg suda. Poštovana gospođo ministar, još jednom vas, u ime poslanika SPS-a i Jedinstvene Srbije, molim da razmislite o ovome što traži ovaj amandman i o onome što su argumenti na kojima se zasniva, kao i o onome što su još poneki amandmani, koji u istom smislu zahtevaju razradu ove mreže sudstva u cilju boljeg funkcionisanja pravosuđa na teritoriji Republike Srbije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Mihajloviću. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Javio se i narodni poslanik Mirko Munjić.
Dame i gospodo, javljam se na osnovu člana 101. Poslovnika Narodne skupštine, jer je očigledno da je kolega malopre mislio na ono što sam govorila, bar sam ja tako razumela, vezano za podnosioce amandmana iz vladajuće koalicije. Ništa od onoga što sam iznela nije bilo zlonamerno, ali namerno, svakako, jeste. Nisam ni očekivala, niti sam imala nameru da kažem da bilo ko iz vladajuće koalicije treba da ucenjuje ili da ruši Vladu, to je posao opozicije, to nije posao stranaka koje podržavaju Vladu, ali se radi o principima. Pre svega, radi se o principijelnom odnosu narodnog poslanika prema svojim biračima i o činjenici da ste upravo vi, koji ste glasali za Vladu, koji podržavate Vladu, u prilici, ne da ucenjujete Vladu, nego da možete da razgovarate s predstavnicima Vlade i da pre možete vi da ubedite Vladu nego poslanici opozicije. Kada biste svi imali stav kakav je izneo gospodin Balint Pastor, dakle, kada biste svi bili tog principa i na taj način branili ono što jeste stav vaših partija, ono što jeste stav građana koji su vas, kao i sve nas, poslali u ovaj parlament, onda bismo sigurno došli do toga da bi Vlada, odnosno predstavnik Vlade, morala da povuče Predlog ovog zakona, jer bi to Vladu manje bolelo nego činjenica da se desi ono što zaista očekujemo, a to je da se u danu za glasanje ne izglasa ovaj predlog zakona. Zaista je neverovatno da vi i dalje ovde tvrdite koji su sve razlozi, koji su argumenti, zbog čega vaš amandman treba da se prihvati, a onda, umesto da poručite građanima da ćete insistirati na tome dotle da nećete glasati za Vladin predlog zakona, vi poručujete Vladi – ništa se vi ne bojite, nećemo mi vas da ucenjujemo, nećemo mi biti baš toliko uporni, mi to ovde pričamo samo da bi nas čuli građani i da bi mislili da ovo što smo napisali, što ovde iznosimo, mislimo ozbiljno. Mi vas samo pozivamo da ono što govorite mislite ozbiljno i da se ponašate u skladu s onim što s ovog mesta izgovarate.
Zahvaljujem. Predlagač ima repliku, samo malo sačekajte, izvolite, gospodine Mihajloviću.
Poštovani narodni poslanici, barem kada je reč o narodnim poslanicima SPS-a, JS-a stvari nikada u Parlamentu ne posmatramo po sistemu – uzmi ili ostavili, ili crno-belo. Znači, kao poslanička grupa, iako pripadamo vladajućoj većini, principijelno se zalažemo za prihvatanje određenih amandmana, a i za amandmane opozicije, ali to nikada nije moguće učiniti u celosti. Mi ne možemo raspravu da prihvatimo na takav način, ili posmatrati je na takav način da će se nešto što predlažemo usvojiti 100%, odnosno da će se usvojiti 100% što predlaže opozicija. To je stvar političke borbe u Parlamentu i iznošenja argumenata. Ni prošli put, kada smo bili u opoziciji, nismo se izjednačavali s drugim poslaničkim grupama iz opozicije. Mi se razlikujemo i od opozicionih stranaka. Mi se razlikujemo i od stranaka koje pripadaju vladajućoj strani. Znači, imamo svoj rezon, imamo svoje argumente, uljudni smo, pre svega. Jako poštujemo ono što se ovde iznosi, s bilo koje strane, naravno, i sa strane opozicije, i u pojedinim momentima to i podržavamo. Moja reč je bila usmerena da apelujemo na ono što je učinio predlagač i da na osnovu tih argumenata dođemo do cilja. Iako vi, gospodine Todoroviću, umete lepo da potplećete i da ometate koncentraciju narodnih poslanika, pa i moju, ja se ne ljutim na vas, to je vaš stil. Tako je, to je vaš stil i vaš način parlamentarne borbe. Ja ću vam, možda, vratiti ne istom merom, već na drugačiji način.
Gospodine Munjiću, izvolite, imate reč.
Dame i gospodo, gospođo ministre, kada sam poslednji put govorio o jednom amandmanu, rekao sam da se na ovaj set zakona o pravosuđu, a posebno sada, na ovaj zakon o sedištima sudova, digao veliki oblak prašine, koji preti da zaseni neke krucijalne stvari, neke esencijalne stvari iz ove oblasti, a to su – zakon o uređenju sudova, zatim, lustracija sudija, reizbor sudija, odnosno opšti izbor, reizbor sudija, zatim, Visoki savet pravosuđa i neke druge stvari koje su veoma značajne u ovoj oblasti. Podsetiću vas da su osnovni principi koji važe u ovoj oblasti – samostalnost i nezavisnost sudija, nepristrasnost, stalnost sudijske funkcije itd. Bez posebnog objašnjenja šta bi koji od ovih principa značio, to smo u poslednje vreme puno objašnjavali i o tome se zaista dosta čulo, ja bih hteo da kažem da su se danas i ovih dana pojavili neki čudni naslovi i u našoj dnevnoj štampi. Evo, podsetio bih na jedan od tih naslova u današnjoj štampi – ''Počela tiha pobuna sudija u Srbiji''. Vrlo je jak naslov, a mogu vam reći da nije bez razloga. Podsetiću vas na jednu od izjava koje smo čuli. Predsednik Društva sudija Dragana Boljević kaže – Društvo sudija neće učestvovati u reizboru sudija, jer je on neustavan. Pazite, to kaže predsednik udruženja, Društva sudija. Dalje kaže – mi ćemo se obratiti i Ustavnom sudu i Evropskom sudu u Strazburu, kako bi donošenje ovog zakona i reizbora bilo sprečeno. To, doslovce, kaže danas predsednik Društva sudija Srbije. Šta znače, u stvari, ove izjave predsednika Društva sudija Srbije? Kakvo će biti ubuduće naše sudstvo? Kako će to sudije suditi, koga će štititi? Da li je ovo, u stvari, poruka građanima Srbije da, možda, treba da se učlane u jednu stranku – da bi sudije bile nepristrasne, da bi sudije bile nezavisne, da bi bile samostalne? Zaista, treba razmisliti o ovome. Sledeća izjava na koju bi vas podsetio, da kažem, nova izjava, to je izjava predsednika Vrhovnog suda Srbije gospođe Vide Petrović Škero. Ona doslovce kaže: "Ovo će predstavljati čistku sudija. Opštim izborom sudija krše se principi i uvodi nemir u sudstvo". Predsednik VSS kaže da se ovim zakonima uvodi nemir u sudstvo. Ovde posebno treba imati u vidu da je ovo izjava predsednika najviše sudske instance u zemlji, da je ovo izjava koja ima posebnu pravnopolitičku snagu i da ovo može predstavljati poziv na svojevrstan bojkot, ili neposlušnost, na neki način, sudija. Time se ponovo dovode u pitanje osnovni principi – samostalnost, nezavisnost, nepristrasnost i stalnost sudijske funkcije. Dalje, podsetio bih i na izjavu gospodina državnog sekretara, koji kaže: "Tačno je da reizbor sudija ne može da predstavlja garanciju za stvaranje dobrog kadra i da će bez kvalitetnih merila predstavljati čistku sudija". Je li tako? "Zato smo i zvali Društvo, da bismo što kvalitetnije uradili posao, međutim, uradićemo i bez njih". To je, doslovce, vaša izjava. Šta sada znači ova izjava? Ja mislim da je ovom izjavom poslata jasna poruka svim sudijama u Srbiji da će do reizbora doći, da će doći do njihove lustracije i da će doći do čistke sudija. Državni sekretar nam u svojoj izjavi i kaže – doći će do čistke sudija. Tako, gospodo, mislim da ovi poslanici iz pozicije koji su podneli amandmane treba da se zamisle i nad ovim izjavama, posebno nad ovom poslednjom izjavom državnog sekretara. Kao da je ovo izjava određenog glasnogovornika, koji kaže da će do lustracije doći, da će doći, ovim reizborom, i do čistke sudija. Na kraju, on to i doslovce kaže – doći će do čistke sudija. Je li tako? To je, možda, i poruka poslanicima iz pozicije koji su podneli ove amandmane Jasno je da sad dolazi do izražaja i vidovitost, na neki način, i veličina poruke gospodina Krasića od malopre – da bi trebalo uvesti da se određeni amandmani podnose pod šifrom. Međutim, mislim da je ova poruka malo kasno došla, jer se zna ko je podneo i šta je podneo. Građani Srbije od ovih poslanika pozicije koji su podneli amandmane očekuju da za svoje amandmane glasaju. Nema tu ni crno, ni belo, jednostavno, građani očekuju da oni glasaju za svoje amandmane, tako da mislim da će oni to učiniti i nadam se da ova izjava prethodnika od malopre i ide u tom pravcu. Jer, ukoliko ne glasate za svoje amandmane, ne vidim blažu reč, biće to svojevrsna izdaja građana Srbije, izdaja građana koji od vas očekuju da za svoje amandmane glasate. Vi ste podneli te amandmane, ljudi su to čuli i očekuju da za te amandmane i glasate i jasno je da nemate kud. Podsećam vas, povodom ovoga, setite se izdaje koju je počinio Juda Iskariotski. Kada je hteo da izda Isusa, ovaj mu je, znajući za izdaju, ponudio hleb i so, ali on je već dva milenijuma izdajnik. Pomislite na ovo. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Munjiću. Određujem pauzu do 15 časova. [[Posle pauze, u 15.05]] Po Poslovniku, gospodin Šormaz, izvolite.
Javljam se na osnovu čl. 225. i 226. i želim da postavim pitanje Vladi Republike Srbije, ali ću na kraju, poslednjom rečenicom, postaviti pitanje. Na osnovu jučerašnjih izjava, danas su one veoma aktuelne, gospodina Dačića, npr., koji je rekao da ne želimo da se vratimo u vreme hiperinflacije – blago nama, svim građanima Srbije, SPS će nas braniti od hiperinflacije u narednom periodu i da ne može da dođe do kraha privrede. Želim da vas sve ovde podsetim da smo, kada smo pre skoro dva meseca, kao poslanici DSS-a, upozoravali da će svetska ekonomska kriza zahvatiti i Srbiju, nazvani populistima, da je rečeno da širimo paniku, a neki ministri u Vladi, čak i potpredsednici Vlade, govorili su da će ta ekonomska kriza zaobići Srbiju. Sada ide takva izjava, koju mi nikada nismo rekli, da čak može doći do kraha privrede 2009. godine. Naravno, mi to nismo mogli da izgovorimo, jer u DSS-u znaju svoj posao, pa da smo izvršna vlast u zemlji, sigurno ne bi došlo do kraha privrede. Pošto ste na vlasti vi koji jeste, ne čude me izjave tipa – nećemo biti gladni, imaćemo šta da obučemo i – može da dođe do kraha privrede. S druge strane, predsednik Tadić kaže da predstoje teški dani Srbiji i da je najvažniji zadatak odbrana radnih mesta. Jeste da se radi o predsedniku Republike, ali moram reći da je on opet, u političkom životu, otkrio toplu vodu. Valjda je zadržavanje postojećih radnih mesta nešto što je minimum svakog političara koji se bori za dobro u svojoj zemlji. Valjda je povećanje broja zaposlenih to što treba da se uradi. Šta znači – odbrana radnih mesta je najvažniji zadatak? To je najobičnija izjava, upravo populistička, napravljena na osnovu marketinških istraživanja koje govore da se građani Srbije najviše plaše gubitka radnog mesta. To je nova obmana u nizu obmana koje izgovara Boris Tadić, kao što je bila ona od 200.000 radnih mesta. Sada, umesto 200.000 novih radnih mesta, imamo odbranu postojećih radnih mesta. Znači, nema ništa od obećanja koje je bilo – 200.000 radnih mesta. (Predsednik: Vreme.) Evo, poslednja rečenica, pitanje za predsednika Vlade Republike Srbije. Koje mere Vlada Republike Srbije priprema za odbranu radnih mesta i koliko će, po proceni Vlade Republike Srbije, od obećanih novih 200.000 radnih mesta u kampanji u maju 2008, biti ostvareno u 2009. godini? Očekujem brzo taj odgovor, u skladu sa Poslovnikom, u roku od osam dana, i postavljaću svaki dan pitanje, dok ne dobijem odgovor na njega. Zahvaljujem.
Htela sam da vas obavestim da ćemo raditi duže od 18 časova, u skladu sa članom 85. Poslovnika, i da zamolim šefove poslaničkih grupa da u 18 časova, zasedanje će trajati, imamo jedan dogovor vezan za naše aktivnosti, poslovničke i poslaničke, u narednim danima. (Vjerica Radeta, s mesta: Do kada večeras?) Dogovorićemo se i o tome na sastanku. Zato i molim da u 18 časova šefovi poslaničkih grupa ili njihovi zamenici budu na sastanku kod mene, da se dogovorimo. Na član 5, amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Izvolite, gospodine Krasiću.
Građani Srbije treba da znaju, ovo smo sad dobili, ovo je Predlog zakona o budžetu Republike Srbije za 2009. godinu, 884 strane. Ovo treba da se pročita, verovatno, pa onda da se vidi šta to nije dobro, pa da se napišu amandmani, ako uopšte ima potrebe da se pišu amandmani. Bilo bi dobro kada bi ti amandmani bili kovertirani, šifrovani i anonimni. Na bazi ovoga, treba da se sprovede diskusija i onda ovo treba da bude definicija života u Republici Srbiji za 2009. godinu. Nije teško da se zaključi da onaj ko je napisao ovo za nekoliko dana ima nekih problema. Još većih problema će imati onaj ko može ovo smisleno da razmotri, da napiše amandmane, a najviše problema će imati građani Republike Srbije. Sada da krenemo s ovim amandmanom na član 5. To je član koji se odnosi na privredne sudove. Da vas podsetim, 2001-2002. godine bila je ozbiljna diskusija u ovoj sali kada se donosio jedan zakon koji je, takođe, uređivao organizaciju sudova i tada je bila velika dilema da li i dalje treba da bude naziv – privredni sudovi, ili trgovinski. Pobedio je – trgovinski, i sad oni koji su pobedili, baš kažem – pobedili, zato što često imamo prilike da čujemo s ove leve strane – šta hoćete vi iz SRS-a, mi smo pobedili. Znači, pobednici su pobedili kada su privredne sudove preimenovali u trgovinske i oni su ponovo pobedili sada, jer su trgovinske ponovo vratili na privredne. Znači, oni u svim varijantama pobeđuju. Problem je samo što se Srbija smanjuje i svi uSrbiji gube. To što gube, ovi pobeđuju. Ovde je napisan jedan amandman. Ovaj amandman je s mojim imenom i prezimenom. Mora javnost da zna da amandmane piše Poslanička grupa, pa se to podeli poslanicima, tako da je meni zapao ovaj amandman. On je sličan kao na član 2, kada je takav isti amandman zapao gospodinu Martinoviću. Interesantna stvar, odgovor Vlade je bio sasvim solidan povodom odbijanja i njegovog i mog amandmana. Međutim, potkrala se samo jedna mala greška, ne kod podnosioca amandmana, nego kod predlagača zakona. Sada Martinović tumači kako je moguće odbraniti neodbranjivo. Problem nije samo terminološke prirode, da li reči "teritorija i područje" predstavljaju sinonime za nešto. Moram da vam skrenem pažnju da su ljudi iz Poslaničke grupe SRS-a koji su radili ovo, to dobro uradili, ali je grešku napravila Vlada. Greška je napravljena u članu 1. Predloga zakona. Sada da vidite kako iz te greške kasnije ispada da mogu da budu i pogrešni amandmani, a greška se sastoji u sledećem. Član 1. Predloga zakona glasi: ''Ovim zakonom osnivaju se prekršajni, osnovni, viši, privredni i apelacioni sudovi, određuju njihova sedišta i područja na kojima vrše nadležnost''... Znači, predlagač je u članu 1. pogrešio i napisao ''područja''. Ovi ljudi koji su radili amandmane za SRS su verovali da je to ispravno, pa su na član 5. napisali amandman kojim su tražili da se reč "teritorija" zameni rečju: "područje" u odgovarajućem padežu. Onda Vlada kaže – ne prihvatamo taj amandman, jer termin ''područje'' određuje teritoriju gde već postoji nadležnost nekog suda, gde je kod privrednih sudova, kao prvostepenih, primerenije da se upotrebljava reč "teritorija". Tu ste u pravu, uže posmatrano. Međutim, šta je ustavni osnov za ovaj zakon? To je član 134. Ustava Republike Srbije. U tom članu govori se – osnivanje, organizacija, sastav, uređenje. Kada se kaže reč "područje", onda se ne misli samo na teritoriju, nego se misli i na nadležnost. Dakle, iz pogrešne upotrebe reči "područje" u 1. članu Predloga zakona, došlo je do pisanja amandmana koji se odnosi na ovaj član 5, gde su privredni sudovi u pitanju. Da je kojim slučajem u 1. članu bilo reči: "teritorija", onda bi u 5. to moralo da se protegne. To je da biste samo shvatili da neko ne zaključi da se piše svašta u amandmanima. Mi imamo razne grupe amandmana, imamo najbolje amandmane, a to su oni amandmani – član taj i taj briše se. To su najbolji amandmani, jer oni na najbolji način pokazuju kakva je promena potrebna kada je u pitanju Predlog zakona koji dolazi od ove vlade. To znači da ništa ne treba prihvatiti, jer sve što se predlaže od strane ove vlade biće upropašćeno. Postojeće stanje će biti upropašćeno, ukoliko se usvoji takav zakon. To možemo da cenimo i na bazi iskustva. Koga zmija ujede, on se i guštera plaši. Nas su zmije izujedale sa DS-om i znamo da je, kada oni predlože neku epohalnu promenu, to minus. Tako je nama demokratija dala i tu vrstu primitivizma da se glasa iz Bodruma i taj prostakluk da se glasa iz Soluna i da nam se predlaže zakon o radnim odnosima, o radu, iz 1848. godine, kada je bio onaj ministar Pucvalc. Mi moramo da budemo oprezni i upozoravamo građane kada DS sprovodi neku reformu – budite oprezni. Čuli ste, primitivno je bilo ''privredni sudovi'', moderno je bilo ''trgovinski sudovi'', plus za DS. Sada se vraća ponovo na privredne sudove, opet plus za DS, samo zato što dolazi s njihove strane i što ima popriličnu količinu medijske podrške, poput one koju smo imali sinoć kada je tri puta repriziran isti prilog o čuvenom govoru predsednika Tadića u Subotici. Jeste da je žurka bila uspešna, videli smo sve učesnike žurke, i Savu Miloševića itd., to su vaši članovi. Čim su u prvom redu, znači da se njima ponosite, slikate ih itd. Nemam ništa protiv, to je čisto unutrašnja stvar, ali imam potrebu i obavezu da obavestim građane. Sada ćemo trgovinske da menjamo u privredne, videćete, 2010. godine vraćamo ponovo na staro, na trgovinske. Da neka razlika između ta dva pojma postoji, postoji, ne radi se o sinonimima, da znate, ali to ćete sledeći put da nam obrazlažete. Ovaj amandman, sa gledišta onoga što je napisano u članu 1. i sa gledišta metodologije koju primenjujete kada su u pitanju, ako mogu tako da kažem, oni prvostepeni sudovi, nije problematičan. Međutim, s obzirom na to da smo već nekoliko dana proveli u razmatranju te vrste organizacije osnovnih i viših sudova i to vezivali za neku teritoriju, moram da vam skrenem pažnju da ste zaboravili na nekoliko vrlo važnih ustavnih odredaba. Sudski sistem u Republici Srbiji mora da bude jedinstven. Ne postoji mogućnost da pričate o različitim nivoima sudova. Zašto? Ako kažete da postoji republički, ne znamo kakvi su ovi drugi. Moram da vam skrenem pažnju da se odlukama sudova na teritoriji Republike Srbije u pogledu mesne nadležnosti ne pridaje toliki značaj. Zašto? Zato što odluke sudova važe na celoj teritoriji Republike Srbije. Naravno, ukoliko je doneo nadležni sud, povodom pitanja iz sudske nadležnosti, ta presuda važi na celoj teritoriji Republike Srbije. Ko garantuje poštovanje izvršivosti tih odluka na celoj teritoriji Republike Srbije? Ustav Republike Srbije. Ko, konkretno? Sudska vlast. Ako ona ne može, onda je dužna izvršna vlast, zato što se u izvršnoj vlasti nalazi nešto što najviše odgovara apsolutnoj vlasti sa kojom je izjednačen pojam suverenosti. Ovo vam pričam zbog nekih odredaba na koje namerno neću da skrenem pažnju, da ne biste protumačili da sada neko diže temperaturu. Tiče se Kosova i Metohije. Kod privrednih sudova, imate Privredni sud u Nišu koji je nadležan za celu teritoriju Kosova i Metohije. Zapamtite to, privredni sporovi. Zapamtite, posle ovog vašeg tajnog pregovaranja, suprotno volji i želji narodnih poslanika u Narodnoj skupštini, i to prilično velikog broja narodnih poslanika, koji sigurno, ako se uzme u obzir kakvi su bili rezultati glasanja, ovde predstavljaju većinu građana Republike Srbije. U novim uslovima, kada ste ovako zagrlili Euleks, kako će naše odluke da se sprovode na teritoriji KiM-a? Još samo da vas podsetim da će Srbi na KiM-u imati tri materijalna zakonodavstva, tri različita sistema koji će se primenjivati na njih. Da li u takvim uslovima možemo pričati o suverenitetu i da li možemo pričati o tome da su Tadić, Jeremić, Bogdanović, Šutanovac, Radujko, pošto vam je on bio zadužen za KiM, vi ste ga onako, radi reda, tamo stavili u neko javno preduzeće, ali on je vodio one poprilično tajne pregovore i razgovore, jer je bio ta logistika za završavanje tih poslova. Vodite računa. Nije dovoljno samo da budete lepi, pametni, lepo obučeni, da se lepo smeškate, da znate kako treba da se prekrste ruke, kakva frizurica treba da bude, da li je u modi brada, da li nije u modi brada. Država je ozbiljna stvar, isuviše ozbiljna stvar da bi na način kako vi razgovarate u Subotici mogla da se vodi i da se čuva. Zapamtite jednu stvar. Preuzeli ste vlast. Morate istu količinu vlasti i da predate nekom ko dođe posle vas. Namerno kažem – istu količinu vlasti, ne vezujem za teritoriju, jer biste počeli odmah da skačete, ali u demokratskom svetu, a to je sigurno Francuska, predsednici se hvale time da su na kraju mandata očuvali svaki pedalj koji su dobili kada im je krenuo mandat. Vodite računa. Vodite računa šta radite, jer država nije igračka i država se ne brani medijski. Država se i ne uništava medijski. Vodite računa da ne pređete crtu. Poruka svim građanima koji prate ovaj prenos, a pratite ovaj prenos, jer samo ovde može da se čuje velika količina istine o životu koji se vodi danas i koji će biti sutra – branite svoja radna mesta. Slobodno se pozivajte na rečenicu Borisa Tadića. On je rekao – odbrana radnog mesta je svetinja. Odbrana radnog mesta nema alternativu, kako se to nekada pričalo. Kako rekoše demokrate – EU nema alternativu, bez obzira na to što otima Kosovo, ali nema alternativu. Prava reč je – radno mesto nema alternativu. Sudije, čuvajte vaša radna mesta, to vam je rekao predsednik Tadić. Tužioci, čuvajte svoja radna mesta, rekao je Boris Tadić.
Na član 5, amandman je podneo narodni poslanik Zoran Nikolić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Miloš Radulović ima reč.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministre, poslanik Zoran Nikolić, ispred DSS-a, podneo je amandman na sedište privrednih sudova. Konkretno, da se u članu 5. tačka 2. brišu reči: "Bogatić, Vladimirci, Koceljeva, Krupanj, Ljubovija, Mali Zvornik, Loznica i Šabac", i da se, posle tačke 16, doda nova tačka 17, koja glasi: "Privredni sud u Šapcu, za teritoriju opština Bogatić, Vladimirci, Koceljeva, Krupanj, Ljubovija, Mali Zvornik i za gradove Loznica i Šabac". DSS smatra da je trebalo da se primeni jedna analogija koju ste već primenili za osnovne sudove, a to znači da u sedištima okruga postoje i privredni sudovi, pogotovo za velike okruge kao što je Mačvanski okrug, gde imamo šest opština i dva grada. Kada kažem - dva grada, mislim na Loznicu i Šabac, gde postoji veliki broj privrednih subjekata i, u interesu normalnog poslovanja tih privrednih subjekata, smatram da je, pre svega, ekonomski opravdano i preko potrebno da ovaj okrug ima i privredni sud. Iz kojih razloga? Zato što u ovom okrugu postoji veliki broj privrednih subjekata i njima treba omogućiti, s obzirom na veličinu teritorije koju pokriva ovaj okrug, da im lakše bude dostupan sud kome će da se obrate i s kojim treba da imaju komunikaciju, pa je za sve ove privredne subjekte preko potrebno bilo da se uvaži ovaj amandman, da Mačvanski okrug ima privredni sud, ne jedinicu privrednog suda, nego privredni sud. Mi smo više puta do sada čuli priču od predstavnika vlasti, a i poslanika vladajuće koalicije da je smanjenje mreže sudova u interesu racionalizacije i smanjenja troškova, ali, kao što sam već u jednom od prethodnih izlaganja rekao, smatram da uvođenje jedinice Privrednog suda Valjevo za teritoriju Mačvanskog okruga nije, pre svega, racionalno, a ne postoji ni ekonomska opravdanost, o političkoj dimenziji ovog problema i da ne pričamo. Jer, upravo iz razloga što je sedište Privrednog suda u sasvim drugom okrugu, zbog veličine okruga, broja privrednika koji su upućeni na taj privredni sud, smatram da obrazloženje koje je Vlada dala ne stoji i da je preko potrebno, pogotovo, ponavljam još jednom, jer je ovo jedan od retkih okruga, ako ne i jedini, koji ima dva grada, da Mačvanski okrug ima privredni sud, ne jedinicu Privrednog suda iz Valjeva, iz Kolubarskog okruga, nego da je potrebno da ima privredni sud. Znamo da je Mačvanski okrug okrug koji ima veliki broj privrednih subjekata i jedan je od jačih okruga što se tiče privrede i, uopšte, privrednog okruženja. Postoji veliki broj privrednih subjekata koji su usmereni kako na naše unutrašnje tržište u okviru Republike Srbije, tako i na spoljnotrgovinsko tržište. Prosto, za sve te privredne subjekte je preko potrebno da Mačvanski okrug ima sedište i da ima ne jedinicu, nego privredni sud. Mislim da su ovi razlozi sasvim opravdani i očekujem da će i poslanici iz Mačvanskog okruga, bez obzira na stranačku pripadnost, da li su u vlasti ili u opoziciji, da podrže ovaj predlog, jer od njih to očekuju svi oni koji se bave nekim poslom, koji su u privredi, i narodni poslanici treba da pruže podršku ovom predlogu amandmana koji je podneo gospodin Zoran Nikolić, da Mačvanski okrug ima privredni sud, ne jedinicu, sa sedištem u Šapcu. Računam da će, s obzirom na to da smo izneli niz primedaba, a to se ogleda i u broju amandmana koje su, kako opozicija, tako i pripadnici vladajućih stranaka, dali na kompletnu mrežu sudova, poslanici kako opozicionih stranaka, tako i vladajuće koalicije, da podrže ovaj predlog i da u danu za glasanje daju podršku ovom amandmanu, kojim se daje pravo Mačvanskom okrugu i svim privrednicima iz tog okruga da Mačvanski okrug ima svoj privredni sud. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Đukić-Dejanović, ja bih vas molio da mi vratite vreme koje je počelo da teče i pre nego što sam izašao za govornicu. Dame i gospodo narodni poslanici, svaka nepodopština koja je stavljena na papir od 2001. godine i ovde, u Narodnoj skupštini, proglašena zakonom, opravdavana je time da to tako mora zato što od nas to traži Evropska unija, SAD ili već neka druga strana država, odnosno neka druga međunarodna organizacija. Ja sam već više puta postavljao pitanja, ko iz EU ili, uopšte, ko iz zapadnog sveta traži da se u Republici Srbiji, krajem 2008. godine, donesu baš ovakvi pravosudni zakoni i na to pitanje još uvek nisam dobio validan odgovor. Naravno, i za ovaj zakon o područjima sudova i javnih tužilaštava, verovatno, vredi ona opšta floskula – da ovakav zakon mora da se donese jer je to korak ka približavanju Srbije evropskim i evroatlantskim integracijama. Međutim, to je priča koja sve manje ima osnova, odnosno priča koja sve manje nailazi na pozitivan prijem kod građana Srbije. Sada vidite, dame i gospodo narodni poslanici i vi, gospođo Malović, u rukama imam Deklaraciju Konsultativnog veća evropskih sudija. Konsultativno veće evropskih sudija je savetodavno telo Komiteta ministara Saveta Evrope i ono funkcioniše od 2001. godine. To telo čine sudije svih država članica Saveta Evrope. Dakle, to je telo koje ima i politički, a pogotovo stručni kredibilitet. Da vidimo šta kažu evropske sudije o vašim predlozima zakona, ne samo o ovom zakonu o kome danas raspravljamo, o amandmanima, zakonu o područjima sudova i javnih tužilaštava, nego o celokupnom setu pravosudnih zakona, onako kako ih je predložila Vlada Srbije. Dakle, gospođo Malović, Deklaracija glasi ovako: ''Deklaracija Konsultativnog veća evropskih sudija koju je, po ovlašćenju plenarne sednice, na sastanku održanom u Strazburu, 14. novembra 2008. godine, usvojio njegov biro, a povodom predloga zakona koji se nalaze u proceduri pred Narodnom skupštinom Republike Srbije i koji predviđaju prestanak sudijske dužnosti sudijama izabranimpo ranijim zakonima. Pismom od 24. decembra 2007. godine i od 4. novembra 2008. godine, Društvo sudija Srbije obavestilo je Konsultativno većeevropskih sudija da se, na predlog nadležnog ministarstva, u skupštinskoj proceduri nalazi Predlog zakona o sudijama, koji predviđa: a) prestanak sudijske dužnosti sa 31. decembrom 2009. godine sudijama koje nisu izabrane u skladu s tim zakonom, b) ovlašćenje Visokog saveta sudstva da donese odluku o potrebnom broju sudija i v) pravo na naknadu plate u trajanju od šest meseci za sudije koje ne budu ponovo izabrane, a koje može biti produženo za još šest meseci za sudije koje u tih šest meseci stiču pravo na penziju. Konsultativno veće evropskih sudija je raspravljalo o ovim pitanjima na sastancima svog biroa održanim u Lisabonu, 23. aprila 2008. godine, i Tartuu, 17. juna 2008. godine, kao i na Devetoj plenarnoj sednici u Strazburu, održanoj od 12. do 14. novembra 2008. godine. Imajući u vidu navedeno, Konsultativno veće je zaključilo da je Evropska komisija za demokratiju putem prava'', čuvena Venecijanska komisija, ''u svom mišljenju o Ustavu Republike Srbije i mišljenju o nacrtima zakona o sudijama i zakona o uređenju sudova Republike Srbije, ukazala da uopšte nije očigledno da postoji potreba za procesom ponovnog imenovanja, reizbora svih sudija, ni u kontekstu izvršene promene Ustava, ni u kontekstu reforme sudskog sistema.'' Dalje, neću vam čitati ceo tekst: ''Konsultativno veće je zaključilo da je načelo nepremostivosti sudije i stalnosti sudijske funkcije, sve do ispunjenja zakonskih uslova za penziju, ili do isteka vremenski ograničenog mandata, tamo gde on postoji, osnovno načelo nezavisnosti sudstva. Zaključilo je da usvajanjem Ustava i Ustavnog zakona za sprovođenje Ustava nije došlo do prekida pravnog i političkog kontinuiteta, te da član 7. navedenog ustavnog zakona, koji propisuje da će se prvi izbor sudija Vrhovnog kasacionog suda izvršiti najkasnije u roku od 90 dana od dana konstituisanja Visokog saveta sudstva, a izbor ostalih sudija, u roku od jedne godine, treba tumačiti u skladu sa načelom nepremostivosti i stalnosti sudijske funkcije, garantovanog kako prethodnim, tako i sadašnjim ustavom Republike Srbije. Konsultativno veće izražava zabrinutost'', gospođo Malović, ''da Predlog zakona o sudijama, koji je u postupku pred Narodnom skupštinom Republike Srbije i koji jasno utvrđuje prestanak sudijske dužnosti sudijama koje već imaju stalnost funkcije, ugrožava nezavisnost sudstva. Polazeći od navedenog, Plenarna sednica Konsultativnog veća evropskih sudija predlaže, odnosno zahteva od predstavnika Srbije da o ovoj deklaraciji obavesti Visoki savet pravosuđa Republike Srbije, koji treba da bude garant nezavisnosti sudstva u toj zemlji, kao i Društvo sudija Srbije, zahteva od predstavnika Srbije da, u dogovoru sa biroom i sekretarijatom ove organizacije, preduzme sve potrebne mere da se, na zahtev nadležnih srpskih vlasti, organizuje sastanak na kojem će se ova pitanja detaljnije raspravljati.'' Evo, sad je potpuno jasno da ovo što nam vi predlažete ne da nije u skladu s evropskim standardima, nego je direktno suprotno tim standardima. Dakle, ta teza da moramo da donesemo, bukvalno, na silu boga ovaj zakon, iako je stručna javnost protiv njega, iako je dobar deo poslanika protiv njega, kako opozicionih, tako i vladajućih partija, iako je dobar deo medija protiv ovog zakona, dobar deo sudija, sudske administracije, itd., ovako kako ste ga vi predložili, jer je to u skladu s evropskim standardima, nije prava. Ja sam vas, gospođo Malović, podsetio na jedan dokument koji bi za vas koji bezuslovno težite uključenju u EU trebalo da bude jako važan, jako bitan. Radi se o izveštaju Evropske komisije o napretku Srbije u procesu evropskih integracija. Otprilike, to je ''sveto pismo'' na putu Srbije ka ulasku u EU. Mene zaista čudi kako da vam sada odjedanput taj izveštaj više nije bitan, više nije bitno šta Evropska komisija kaže o tome kakvi su pravci reforme u Republici Srbiji, sad, odjedanput, vi sami pronalazite neke puteve ulaska u EU mimo onih zvaničnih i mimo mišljenja samih evropskih institucija. Dakle, detaljno sam pročitao ovaj izveštaj i, zaista, nigde nisam mogao da nađem nijednu rečenicu o tome da je potrebno donositi baš ovakve zakone. Ne postoji nigde nijedna takva odredba, preporuka, savet, zaključak, apsolutno ništa. Pročitao sam, doduše, nešto drugo, što vi iz vladajuće koalicije uporno gurate pod tepih, odnosno nećete da priznate. Recimo, mogli smo da čujemo ovih dana, i ne samo ovih dana, nego i proteklih nedelja, proteklih meseci i proteklih godina, da mi, građani Srbije, evo, samo što nismo ušli u EU, juče samo što nismo ušli u EU, danas, sutra najkasnije, samo treba da uhvatimo Ratka Mladića, Gorana Hadžića, eventualno, ako nam postave još neki zahtev što se tiče Haškog tribunala i, manje-više, to je to. U izveštaju Evropske komisije se kaže šta je bitno što Srbija mora da uradi da bi bila bliža EU. Gospođo Malović, vidite šta je bitno? Nije bitno to što ukidate sudije, sudove, lustracija sudova, što pravite haos u pravosuđu. To se EU ne tiče. Evo šta ona od vas traži: „Važno je da Srbija demonstrira konstruktivan stav u pogledu učešća Kosova u regionalnim inicijativama“. To se od vas traži. Baš njih briga da li imate sud u Šidu ili ga nemate, da li imate sud u Beloj Palanci ili ga nemate. Njih zanima da li ste konstruktivni kada je u pitanju učešće Kosova u regionalnim inicijativama. To je uslov za približavanje Srbije EU, da Srbija Kosovo prizna kao svog suseda, da sa susedom ima izuzetno dobre odnose, da mu pomaže da ide napred u tim regionalnim inicijativama. Šta se, dalje, od vas traži? Saradnja s Haškim tribunalom je ocenjena pozitivno, s naglaskom na hapšenje i izručenje Radovana Karadžića. ''Srbija se poziva da okonča saradnju hapšenjem i izručenjem preostala dva optužena“. Ta preostala dva optužena su, verovatno, general Ratko Mladić, kome ste neki dan pretresali kuću, i Goran Hadžić. Dalje – fiskalna politika. Gospodo, kakva vam je fiskalna politika? Vi kažete da je odlična. Božidar Đelić je ovde frenetično pozivao i narodne poslanike i građane da uđemo u EU, jer, bože moj, on vodi takvu ekonomsku i fiskalnu politiku koja je apsolutno u skladu s evropskim standardima. Ali, kada se pročita izveštaj Evropske komisije, dolazi se do jednog potpuno suprotnog zaključka. „Fiskalna politika je i dalje ekspanzivna, pogotovo pre i posle izbora, što ugrožava makroekonomsku stabilnost. Generalno, makroekonomski miks je ocenjen kao neuravnotežen, s nedovoljno izraženim fiskalnim ograničenjem“. Kada se ovo prevede na običan srpski jezik, gospodo, mnogo trošite, javna potrošnja je izuzetno velika, velik vam je broj ministarstava, velik vam je broj agencija, velik broj organa uprave u sastavu ministarstava, ogromna državna administracija, suviše skupa, neefikasna, neracionalna, mnogo košta. Umesto da krenete u reforme tako što ćete da krešete partijski stvorenu državnu administraciju, vi ćete da otpuštate sudije, samo zato što vam nisu politički lojalni. Dalje, šta se kaže, gospođo Malović, u ovoj bibliji evropskih integracija za Srbiju. „Mali napredak je zabeležen u oblasti zapošljavanja“. Setite se šta ste obećavali, ne samo sada i 2004. godine, šta je rekao Boris Tadić: „Građani, samo izaberite mene, samo što nismo ušli u EU, 500.000, milion novih zaposlenih“. Međutim, kada se pogledaju cifre hladne glave, kada se promisli o onome što vi obećavate, stiče čovek sasvim drugi utisak. Dakle: „Mali napredak je zabeležen u oblasti zapošljavanja. Strategija zapošljavanja je u skladu s evropskim zahtevima“. Svaka čast, ali je primena slaba. „Konkretne mere su preduzete u cilju povećanja zapošljavanja, naročito kroz razvoj malih i srednjih preduzeća, ali poseban problem je nezaposlenost žena. U oblasti socijalne politike je još uvek na snazi Zakon o radu iz 2005. godine. Nema napretka u oblasti zaštite i bezbednosti na radu, nema sveobuhvatnog antidiskriminatornog zakona“. Kao što vidite, prilično nepovoljne ocene. Niste mnogo napredovali za ovih osam godina u približavanju EU. „Najmanje napretka je zabeleženo u oblasti energetske efikasnosti i obnovljivih izvora energije“. Samo da vas podsetim, napravili ste jednu u nizu agencija. Ne znam da li neko od vas i zna kako se ta agencija zove – Agencija za energetsku efikasnost. Kada ste obrazovali tu agenciju, rekli ste da će svi problemi u oblasti energetike biti rešeni. Nisu rešeni. Stvorili ste agenciju, mnogo košta, tu ste zaposlili vaše partijske kadrove, rezultati jako slabi. Dalje, gospođo Malović, ono što je za vas jako bitno – borba protiv pranja novca. To vam je glava četiri ovog izveštaja. „Ocenjeno je da je učinjen manji napredak u ovoj oblasti, ali da je potrebno usvojiti novi zakon o sprečavanju pranja novca i finansiranju terorizma, kao i da policija i tužilaštvo nemaju dovoljno kapaciteta za procesuiranje slučajeva pranja novca. Zaključak je da su pripreme još u ranoj fazi, ali da je pranje novca i dalje ozbiljan problem“. To je ono što vam opozicija stalno govori. Perete novac, ne preduzimate bilo kakve mere da se to spreči. Dalje, borba protiv organizovanog kriminala, u oblasti trgovine drogom, finansijskog kriminala, pranja novca i korupcije predmet su ozbiljne zabrinutosti i ocena Evropske komisije je da je malo napretka postignuto u ovim oblastima. Zakonik o krivičnom postupku nije počeo da se primenjuje. ''Zaključak je da su reforme u ovoj oblasti u ranoj fazi, što izaziva zabrinutost, jer utiče na vladavinu prava i privredno okruženje“. Sve u svemu, dame i gospodo evropejci, za ovih osam godina, ne da Srbija nije bliža EU, nego je dalja nego što je ikada bila, uprkos svim vašim deklarativnim pričama o Evropi, o evropskim standardima, o reformama itd. Od toga nema ništa. Gospođo Malović, ako ste pratili jučerašnju emisiju „Utisak nedelje“ na TV B92, ministar spoljnih poslova Vuk Jeremić je, manje-više, otvoreno rekao da od ulaska Srbije u EU, u suštini, nema ništa. Na pitanje, kada će Srbija da uđe u EU, on je rekao: „Znate, to ne zavisi od nas“. Kada smo mi vama govorili da ne zavisi od Srbije kada će da uđe u EU, nego od EU zavisi da li hoće Srbiju kao ravnopravnog partnera ili ne, vi ste se smejali, vi ste rekli: „od nas zavisi, samo da izaberemo demokratsku i proevropsku vladu, za šest meseci najkasnije ulazimo u EU“. (Predsednik: Vreme.) Juče čovek reče: „Ne znam kada ćemo da uđemo u EU, nemam pojma, bitno je da Srbija postane evropska zemlja, a kada ćemo formalno da budemo član EU, to uopšte nije bitno“. To što je Boris Tadić obećavao da ćemo juče da uđemo u EU, i 2004, i na majskim izborima 2008. godine, nema problema, to ste vi obećavali onako, pred izbore. Nikada suštinski niste hteli da učinite ništa da stanje u Srbiji bude bliže evropskim standardima. Vama Evropa samo služi kao priča pred izbore. Da je tako, potvrđuje i izveštaj Evropske komisije. Srbija je, dakle, daleko od EU, ne znamo kada ćemo ući u nju, a ovo što ste napisali u predlozima zakona i o sudijama i o područjima sudova … (Predsednik: Hoćete li da završite?) … apsolutno nije u skladu sa samim evropskim standardima.
Na član 5, amandman, s ispravkom, podneo je narodni poslanik Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 5, amandman je podneo narodni poslanik Zoran Bortić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Bortiću.
Poštovana predsednice, poštovana ministarko, uvažene kolege narodni poslanici, amandman koji sam podneo na član 5. ovog predloga zakona, kao i drugi amandmani na predložene zakone o uređenju sudova i o sudijama, imali su za cilj da se pomenuti tekstovi zakona učine kvalitetnijim. U tom smislu, na najbolji način potvrdila se volja vladajuće većine da kroz raspravu dođemo do najboljih zakonskih rešenja. U raspravi u načelu o ovim zakonima, mi iz Poslaničke grupe SPS-JS smo i kroz mnoštvo amandmana konstruktivno doprinosili da se predlozi zakonskih tekstova poprave. Zato smatram da ocene kolega poslanika iz opozicije, po kojima vladajuća većina nema sluha za njihove predloge i sugestije, najblaže rečeno, ne stoje. Ovo tim pre što je veliki broj amandmana na predložene zakone prihvaćen. Dakle, mislim da bi bilo dobro da atmosferu u Skupštini, kroz raspravu, usmerimo u tom pravcu da svaki tekst zakona, kako ovih o kojima danas raspravljamo, tako i budućih, učinimo boljim, u interesu svih građana Srbije. Tako doživljavam rad svih narodnih poslanika i čvrsto sam uveren da smo mi na istom poslu i da samo kroz otvorenu, dobronamernu i stvaralačku raspravu možemo doći do najboljih rešenja. Tako ćemo opravdati poverenje koje su nam građani dali na izborima. Isto tako, želim da ukažem i na činjenicu da naše približavanje Evropi i evropskim standardima podrazumeva, između ostalog, neophodnost prilagođavanja i usaglašavanja zakonskih propisa s evropskim. Zato je amandman koji sam podneo na član 5. Predloga zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, po mom dubokom uverenju, primer koji potvrđuje da u izradi zakonskih projekata moramo imati sluha za sve činjenice i parametre na koje nam ukazuje međunarodna zajednica. Oblast trgovinskih, odnosno, po Predlogu novog zakona, privrednih sudova, označena je kao oblast u čijem je radu uočeno najviše nepravilnosti. Zbog toga je veoma važno da privredni sudovi budu razmotreni tako da se obezbedi njihova efikasnost i bolja dostupnost strankama u postupku. Upravo zato sam u amandmanu na član 5. ovog zakona predložio da se sedište Privrednog suda za teritoriju opština Bogatić, Vladimirci, Koceljeva, Krupanj, Lajkovac, Ljig, Ljubovija, Mali Zvornik, Mionica, Osečina i za gradove Valjevo, Loznica i Šabac, iz Valjeva, premesti u Šabac. U obrazloženju ovog amandmana imao sam u vidu proklamovane ciljeve ravnomernog razvoja Republike Srbije, kao i činjenicu da svim građanima i pravnim licima treba omogućiti pristup sudu pod jednakim uslovima. Svi parametri idu u prilog tome da sedište Privrednog suda bude premešteno u Šabac. Ukazaću samo na nekoliko. Prvo, Mačvanski okrug ima šest opština i dva grada, u kojima živi preko 300.000 stanovnika. Kolubarski okrug ima pet opština i jedan grad, u kojima živi 200.000 stanovnika. Drugo, grad Šabac, kao sedište, geografski je bliži najvećem broju opština iz oba okruga čije stanovništvo gravitira ka ovom centru. Treće, Mačvanski okrug ima daleko veći broj privrednih subjekata u odnosu na Kolubarski okrug, a po protoku novca, ovaj okrug se nalazi na trećem mestu u Srbiji, odmah posle Beograda i Novog Sada. Četvrto, dosadašnja praksa u Trgovinskom sudu u Valjevu pokazuje da jenajveći broj stranaka pred ovim sudom upravo s područja Mačvanskog okruga. Zbog toga se nameće potpuno logično pitanje, zašto bi stranke sa područja Mačvanskog okruga prelazile stotinu i više kilometara do Valjeva da reše spor, kada je Šabac prirodno središte i nalazi im se na dohvat ruke. Da ovo izlaganje ne bude shvaćeno kao lokalpatriotsko, podsećam da ogroman broj građana koji žive ili rade u Šapcu vodi poreklo sa područja ovih opština. Zbog toga, stav Vlade Republike Srbije da delimično prihvati ovaj amandman i da formira radne jedinice Privrednog suda – Šabac i Loznica, samo je delimično rešenje i predstavlja loš kompromis. Nije mi zbog toga jasno zašto argumente koje sam izlagao u prilog ovom amandmanu, kao poslanik iz Poslanike grupe SPS-JS, nisu u potpunosti shvatili poslanici s područja Mačvanskog okruga, jer ovi argumenti nisu stranački, nisu sebični i nisu protiv Valjeva i Kolubarskog okruga u celini. Naprotiv, cilj koji se ovim amandmanom želi postići jeste ravnomeran razvoj zapadne Srbije i racionalna upotreba potencijala koji su potrebni za formiranje i rad privrednog suda. Šabac, u tom smislu, raspolaže svim tim potencijalima, i prostornim i kadrovskim, i veoma bogatom tradicijom u oblasti pravosuđa. Ako hoćemo izgradnju društva u kojem će institucije biti dostupne svim građanima pod jednakim uslovima, onda nema nijednog razloga da sedište privrednog suda ne bude u Šapcu. Zbog toga apelujem na sve narodne poslanike da prihvate ovaj amandman u celini.
Zahvaljujem, gospodine Bortiću. Reč ima, o amandmanu, gospodin Dragan Todorović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre svega, da obavestim poslanike i građane Srbije, s ovim predlogom nisam hteo da izlazim ranije, predložio sam usmeno predsedniku Skupštine, gospođi Slavici Đukić-Dejanović, da bi bilo najnormalnije i bio bi red da delegacija Skupštine Republike Srbije prisustvuje sahrani ruskog patrijarha. Međutim, izgleda da nismo naišli na dobru volju kod Vlade, koja, verovatno, u skladu sa svojom politikom štednje, smatra da bi taj odlazak bio izuzetno veliki udar na budžet Srbije, a posebno kada imamo, recimo, a to ćemo kada bude došao na red budžet, imati prilike da vidimo koliko se troši na putovanja. Kancelarija za evropske integracije – 9,5 miliona, Generalni sekretarijat Vlade – 94 miliona, Kabinet predsednika Vlade 8,7, Ministarstvo trgovine i usluga – 8 miliona i 430 hiljada, Ministarstvo prosvete – 12 miliona i 500 hiljada itd. Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je izuzetno važno da kažemo građanima određene stvari i činjenice koje će pokazati ko suštinski vlada ovom državom, kakvi su to neozbiljni ljudi, kakve su to secikese, prevaranti, kojima je jedini cilj da od izbora do izbora prevare građane Srbije. Ništa više, pod milim bogom. Za to koriste svaki mogući trenutak, svaki mogući način. Pri tom, gledaju da se s onima koji pokreću određena pitanja obračunaju na najbrutalniji način, služeći se lažima, podvalama, podmetačinama, a u tome svesrdnu podršku imaju od određenih medija koji se svesno upuštaju u laži, u etiketiranje i blaćenje svakog onog ko pokuša da, eventualno, promeni neke stvari u ovoj državi. Svi se sećate problema koji je bio vezan samo za jedno javno preduzeće, za Aerodrom "Nikola Tesla". Do čega je to došlo? Prošlo je nedelju dana od kako su obećali da će ući budžetska inspekcija, da će ući UBPOK, ali oni, kao i do sada, smatraju da će novi problemi, nove afere, potpuno da zapostave ove stare. Zaboraviće se to. Krenućemo na nešto novo i, po onoj narodnoj – pojeo vuk magarca. Sada ćemo imati budžet, pa da li će biti usvojen ili neće, pa da li će opozicija ponovo zaustaviti voz koji je onim brzim prugama krenuo za EU, pa će pokušati da obmanu građane Srbije kako su za sve to odgovorni poslanici opozicije. Već je ustaljen repertoar i način kojima se ti šibicari, secikese i prevaranti služe već osam godina, kako bi nastavili da vladaju. Sećate se, posle te afere, odmah 2. decembra, a to je bio utorak, na TV B92 jako važna vest. Kaže, Upravni odbor Akcionarskog društva ''Telekom Srbija'' odlučio je da prihvati preporuku Vlade i smanji naknade članovima tog tela na nivo prosečnih zarada u Srbiji, a to je uradio na predlog predsednika Upravnog odbora Dragora Hibera. Inače, on je jedno vreme bio Dragan, pa Dragomir, a sada je Dragor; o tom potom, nije on toliko važan. Kaže se još – inače, interesantno je da je u vreme kada jebio ministar u Vladi Srbije za telekomunikacije... Prvo, nisam bio ministar za telekomunikacije, to elementarne stvari treba da znaju, bio sam ministar za saobraćaj i veze, postojalo je Savezno ministarstvo za telekomunikacije. ''Kada je bio Dragan Todorović iz SRS-a, koja sada najviše kritikuje visoke plate u ''Telekomu'', ta naknada je bila 13,5 hiljada nemačkih maraka, a predsednik Upravnog odbora, u to vreme je to bio pokojni Vlajko Stojiljković, primao je 15 hiljada maraka. Ovo drugo nije tačna informacija, primao je 5.000 maraka. Dobro, polako. Prvo što je trebalo da urade, jeste da pogledaju zakon i da vide kako je to bilo uređeno, ko je imao nadležnost nad tadašnjim ''Telekomom''. Za vašu informaciju, preduzeće ''Telekom Srbija'', u momentu kada je 49% prodato Italijanima, bilo je akcionarsko društvo i ministar saobraćaja i veza nije imao pravo da utiče na određivanje plata poslovodstva naših italijanskih stručnjaka, jer su stranci imali veće plate od plata koje su imali u svojim zemljama. Zato se u članu 35. navedenog zakona kaže – preduzeća sa ulogom stranog ulagača, osnovana u skladu sa zakonom kojim se uređuje obavljanje pojedinih delatnosti od opšteg interesa i zakonom kojim se uređuje strano ulaganje, nastavljaju rad u skladu s osnivačkim aktom, opštim aktima i datom saglasnošću Vlade Republike Srbije. Što se tiče SRS-a, nama je ta visoka plata parala na neki način uši od samog ulaska u Vladu i pokušavali smo, između ostalog, da vidimo da li taj problem može da se reši. Tako je 17. jula 2000. godine, izmenama u Zakonu o javnim preduzećima, uveden novi član, član 34, koji glasi: ''Danom stupanja na snagu ovog zakona, javna preduzeća i preduzeća sa većinskim učešćem državnog kapitala ne mogu da vrše isplate sredstava za sponzorstvo'', pošto se javio veliki problem, takođe, sponzorisanja raznoraznih akcija. Suštinski, sve se to svodilo na ono – "kada dođe vreme za izbore itd.", pa da se to iskoristi kako bi se to vreme koristilo za propagandu, odnosno promovisanje određenih političkih stranaka. Znači, ''ne mogu da vrše isplate sredstava za sponzorstvo, donaciju, humanitarne, sportske i slične aktivnosti, reklamu, propagandu i reprezentaciju, zarade predsednika upravnog odbora, odnosno naknade za rad članova upravnog odbora, naknade predsednika i članova nadzornog odbora, dok ne pribave saglasnost Vlade Republike Srbije''. Ali, došao je DOS na vlast, 2000. godine. Šta mislite, dame i gospodo narodni poslanici, da li je ovaj zakon ostao na snazi? Jer, oni koji su se borili za nove vrednosti, put u Evropu, protiv korupcije, protiv zloupotrebe, šta mislite da su uradili? Uradili su ono što se od njih očekuje i što pokazuju svakog momenta. Kaže, izmenama i dopunama Zakona o javnim preduzećima 2002. godine, "Službeni glasnik", broj taj i taj, predložen je član 12, član 34. briše se. Znači, nema ograničenja od strane Vlade, briše se to što je uvedeno u Zakon. Ko je bio u to vreme predsednik Upravnog odbora? Dragor, Dragomir Hiber. Kako to da je on sada... Pa, ne, on je samo stariji, ali pametniji i pošteniji nije za ovih šest godina, nego stigao malo pritisak pa, hajde da malo zamažemo oči tako što će na sva moguća zvona da se objavi kako se eto, u skladu s preporukama, težnjama, smanjuju plate u javnim preduzećima, naknade u upravnim odborima itd. Sada se pitate, kako to da B92 objavljuje ovako lažnu informaciju? Ovo je prosto neverovatno, ovo je da čovek uzme i presavije tabak i da ih tuži. Ovo su, apsolutno, laži. Znate, iza njih stoji Američka ambasada i onda svi pritisci krenu na sud... Eto, protiv Mlađana Dinkića izgubljene su tri krivične prijave, nema nijedne jedine. Zbog čega B92? Pa, to je sada rad po učinku – učiniš ti meni, učinim i ja tebi, a njima je Mlađan Dinkić učinio, morate da priznate, u vreme dok je bio guverner Narodne banke Jugoslavije. Potpisao je, 17. januara 2000. godine, da je iznos zakupa u ugovoru 1.280.463,00 dinara, bez poreza na promet, odnosno 31.341 evro, tada je evro bio 60 dinara. Znate da je dinar čvrst, samo jača. Mislim da je i danas isto toliko, samo probajte da kupite. Znači, za 3.474,61 metar kvadratni, odnosno 6, 14 evra po kvadratnom metru. Pa, još ima i aneks ugovora i, opet u ime Narodne banke Jugoslavije, potpisao ga je Radovan Jelašić. Daje se u prilogu iznos zakupa u aneksu ugovora od 31.343 evra, uzima se srednji kurs, u koji nije uključen porez na dodatu vrednost, znači, iznos zakupa je sada vezan za evro i nije promenjen u odnosu na ugovor. Sada je očigledno na koji način je sprega između politike, vlasti, pojedinih medija, tajkuna i svega onoga što uništava ovu državu u proteklih osam godina. Sve to čovek može nekako da proguta, dok ne okrenete današnju "Politiku", imate tamo članak: "Šta da se radi, kada je skupo zapravo jeftino", Mlađan Dinkić. Normalno je da se čovek zainteresuje šta taj šibicar, prevarant i lopov ima da kaže.
Gospodine Todoroviću, molim vas.
Sada ću da vam dokažem. Molim vas, imajte strpljenja, ne govorim napamet, sada ću sve da vam kažem. Vi ne reagujete na ovakve laži, a u to vreme smo bili u koaliciji i znate za ovaj član zakona; to i vama ide u prilog, jeste da je to na inicijativu SRS-a, ali je činjenica da je tako. Kaže Mlađan Dinkić kada je skupo, zapravo, jeftino. Kaže, najveća opasnost za demokratiju je demagogija. Moram da priznam, slažem se sa Mlađanom Dinkićem, jedino se ne slažem što on to iznosi. On je najmanje pozvan da iznosi ovakve stvari. Kaže: ''U iskrivljenom sistemu vrednosti, normalne stvari se prikazuju kao nenormalne, a normalno ponašanje često ismeva, pa i žigoše". Hajde da postavimo jednostavno pitanje, da nam Mlađan Dinkić i G17 taksativno navedu spisak onoga što oni podrazumevaju pod spiskom tih vrednosti. Gospodo poslanici, mi smo nenormalni. Mi smo potpuno za ustanovu za koju bi nam gospođa predsednica mogla da napiše preporuku, potpuno smo nenormalni. Mi insistiramo na tome da Bojan Krišto nema 11,5 hiljada evra, da ne pravi fiktivne ugovore, da ne zapošljava babe, tetke, strine. Mi smo potpuno nenormalni. Odakle nam pravo da takve stvari radimo? "Međutim, umesto racionalne rasprave o tome da li su takve plate zaslužene", slušajte ljudi, da li je ovo stvarno moguće, ''i kakvi su rezultati rada pojedinih preduzeća, sve se ubrzo pretvorilo u lov na veštice i besomučni medijski linč jednog čoveka, direktora Aerodroma". Da li vi vidite da je ovo sprega, čvrsta veza, koja služi isključivo za pljačku Srbije? Nemam puno vremena, kaže: "Nakon sveopšte hajke, otišao je jedan od retkih direktora koji je hrabro i uspešno restrukturirao svoje preduzeće, raskinuvši brojne štetne ugovore, smanjivši masu plata za 15% u odnosu na prošlu godinu". Ljudi moji, da li je moguće... (Predsednik: Vreme.) ... ovo zdrav razum ne može da podnese. Kaže: "Ovo je najbolji pokazatelj da ne možemo drugačije da se obračunamo sa sistemskom korupcijom, pljačkom i kriminalom dok oni koji to rade ne budu otišli iza rešetaka, a došli oni koji mogu da se uhvate u koštac s tim". Te genijalce koje imate zašto niste poslali u RTB Bor, "14. oktobar", IMT, IMR, "Magnohrom", Fabriku vagona i u masu firmi koje grcaju, čije radnike ste već otpustili, koji su pred stečajem ili bankrotom, nego ste ih poslali u javna preduzeća sa monopolskim položajem, da pljačkaju i uništavaju ovu jadnu državu i ovaj jadni narod?! Hvala i oprostite na ovom prekoračenju.
Reč ima potpredsednik, gospođica Nataša Jovanović, po Poslovniku, a onda vi, za repliku.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, tražim informaciju na osnovu člana 226. Poslovnika. Naime, kao da sam slutila da će iz italijanskog "Fiata" od predsednika Kompanije, gospodina Serđa Markionija, doći ovakva vest, pre neko veče sam pokrenula aferu firme "Citadel", čiji je suvlasnik Pavle Kavran, rođeni brat Olge Kavran iz Haškog tribunala, i zapitala zašto država i Vlada Republike Srbije ne izađu s podacima da je ta firma uzela 50 miliona evra za sklapanje tzv. strateškog partnerstva između kragujevačke "Zastave" i italijanskog "Fiata"? Međutim, gospodin Serđo Markione je izjavio da će italijanski "Fiat" morati da potraži novog strateškog partnera u svetu, zato što je "Fiat" danas izuzetno mali i slab da preživi narastajuću ekonomsku krizu. Ako je gospodin Markione izjavio da "Fiat" mora u svetu da traži jačeg, a juče ste čuli da nema ništa od dolaska "Dženeral motorsa" i proizvodnje "Astra klasika" u Kragujevcu, a isto tako nema apsolutno nikakvog nagoveštaja od strane italijanskog "Fiata" da će se novi model proizvoditi i nema ništa od onih obećanih 700 miliona evra, tražim zvaničnu informaciju od premijera Vlade Republike Srbije, Mirka Cvetkovića, i ovoga, kako ga je lepo nazvao gospodin Todorović, hohštaplera Mlađana Dinkića, o tome kakav je to ugovor napravljen s italijanskim "Fiatom". Vi izlazite, gospodine Krasiću, jer je taj isti Dinkić, za 11.000 strana o njegovom kriminalu, podneo tužbu protiv vas i, naravno, pobegao sa suđenja kada ste Vladana Batića pozvali za jednog od glavnih svedoka, odustao je od toga. Za ovo što ima gospodin Todorović, a vape za tim odgovorom radnici, ne samo kragujevačke "Zastave", ne samo cela Šumadija, već i cela Srbija, moramo da dobijemo odgovor. Moram da vam kažem, gospođo Đukić-Dejanović, da je u to isto vreme, zamislite, 2008. godine, i svetske agencije su prenele tu vest, čovek koji je radio u "Zastavi", pošten radnik, koga ste izbacili na ulicu, kao i 15.000 drugih, nađen polumrtav u Kragujevcu, usred centra grada. Čovek nije 14 dana jeo, bio je gotov da umre od gladi. Ko je za to odgovoran? Boris Tadić, Veroljub Stevanović, Mirko Cvetković, Mlađan Dinkić, svi vi koji ste lagali i obmanjivali građane Kragujevca i cele Srbije u kampanji. Vi mislite da će to narod da trpi. Šta ćete sada da kažete, kako predsednik kompanije "Fiat" laže i izmišlja? Oni priznaju da su mali u ovom celom haosu koji se dešava u svetskoj recesiji automobilske industrije. Za to vreme radnici, koje ste isterali posle 30 godina staža na ulicu, umiru u centru Kragujevca, ... (Predsednik: Vreme.) ... a vi ovde, što bi naš narod rekao, mlatite praznu slamu, i ne samo to, nego mlatite državnu kasu, i konta, i javna preduzeća koja su vam poverena na raspolaganje. Prema tome, tražim da se deo iz ovog stenograma uputi i premijeru i Mlađanu Dinkiću, da mi se da odgovor na to dokle se stiglo s realizacijom i da li oni, na osnovu ove izjave predsednika "Fiat" grupe, i dalje tvrde isto i dalje lažu građane Kragujevca i cele Srbije da će, navodno, taj sporazum biti realizovan, a situacija je iz dana u dan sve teža i teža? Hvala vam, izvinite što sam prekoračila vreme. Mislim da je to bilo važno, a naročito zbog činjenice što me je, kao Kragujevčanku, jako potresla vest da je taj čovek, koji ima svoju porodicu i koji je izbačen na ulicu, pronađen u centru Kragujevca gladan, 14 dana ništa nije jeo. Hvala.
Po Poslovniku se najpre javio gospodin Senić.
Dame i gospodo narodni poslanici, postoji, s razlogom, opravdan strah kako će ekonomska situacija u Srbiji izgledati sledeće godine. Upravo to jeste bio jedan od razloga zbog čega su se ovako dugo vodili razgovori o budžetu, upravo, insistiranje da se u okviru budžeta obezbede sredstva za investicije koje su neophodne kada smo napravili sporazum sa "Fiatom". Dakle, od 2000. do 2008. godine, to je jedan od najvećih problema Srbije. Stotine i stotine evra su uložene u Kragujevac, kao što ste i sami mogli da se uverite, bez bilo kakvih konkretnih rezultata, samo za potrebe očuvanja socijalne stabilnosti. Mislim da smo prošle godine napravili dobar ugovor. Koliko god je tada bilo otpora prema svemu tome, ono što je mnogo gore i što mnogo više zabrinjava, jeste činjenica da se taj otpor nastavlja i u proteklih nekoliko meseci i očigledno nekome jeste stalo da se ugovor koji je potpisan i koji predstavlja strateški ugovor i strateški važan dokument za ovu državu, koji treba da obezbedi nekoliko hiljada novih radnih mesta, koji treba da obezbedi novi izvoz, nove strane direktne investicije, po svaku cenu pokuša da opstruira. Ako neko želi da sruši taj ugovor, pri tom, ne govorim o tome da opozicione stranke ruše ugovor, to je vrlo lako i vrlo jednostavno i može da se uradi relativno brzo. Ali, to je pitanje za Kragujevčane, pitanje za građane Šumadije, za sve one koji su poslednjih nekoliko meseci videli kakav je to ugovor i koliko je doprineo rastu očekivanja. Neka se ljudi samo pogledaju i neka kažu koliko su, na primer, cene stanova u Kragujevcu skočile u poslednjih nekoliko meseci, kao rezultat očekivanja da će to biti dobra stvar, koja će napokon taj grad i ceo region izvući iz situacije u kojoj se nalazi. Naravno, nije ovde bitan ni "Fiat", nisu ovde bitne ni neke druge stvari. Kada god dođemo u situaciju da se približimo normalnom radu Skupštine, u poslednjih nekoliko meseci, postoji jedna stranka koja je problem u vladajućoj koaliciji i tu postoji, očigledno, opšti konsenzus. Nadam se da ćemo za nekoliko dana imati dvodnevnu ili trodnevnu raspravu o poverenju Vladi. Ovde će biti svi ministri. Biće predstavnici svih političkih stranaka. Nadam se da će opozicione stranke imati prilike, siguran sam u to, da pitaju ministre i sve stranke o tome šta je urađeno u proteklih nekoliko meseci, ko je ispunio svoja predizborna obećanja. Naravno, treba reći još jednu stvar. Ono što je govorio gospodin Todorović, prosto, da mu dam priliku da replicira, o nekoj sprezi, mislim da ste rekli medija, centara moći, itd. Mislim da je i vaša stranka često bila na udaru medija. Mislim da se u istoriji... (Predsednik: Vreme.) ... bar novijoj, Srbije, posle 2000. godine, ne pamti da je jedan politički lider i jedna politička stranka bila izložena tolikom linču od strane medija, kao što se u poslednjih nekoliko nedelja desilo sa strankom G17 plus. Ne možete govoriti o tome da postoji sprega između medija i političara, ako kod svih dnevnih novina, svih televizijskih stanica, imate potpuno isti pristup, isti prilaz i pokušaj da se napravi neka vrsta političke pripreme za ono što se ovih dana govori po kuloarima da će se desiti tokom naredne godine. (Predsednik: Vreme.) Mislim da su poslednji izbori, koji su se desili pre nekoliko meseci, doneli veliku pobedu, pre svega, za građane koji su opredeljeni za evropsku Srbiju. Ja sam malo probio termin, ali mislim da smo imali prilike da proteklih nekoliko nedelja slušamo različite priče. Mi se nismo javljali, nismo govorili. (Predsednik: Molim vas privedite kraju izlaganje) Mislim da zaista treba da govorimo o tome koji su problemi ovde, o čemu se radi i zbog čega se ta hajka nastavlja. Mi smo se onda dogovorili da sva javna preduzeća ...
Gospodine Seniću, hoćete li završiti.
Evo, završavam za dvadeset sekundi. ...da sva javna preduzeća podnesu izveštaj i ja se nadam da ćemo vrlo brzo imati sve te podatke. Ukoliko neko smatra da će nastavkom ove kampanje naterati da se povuku neki nervozni potezi, toga, u svakom slučaju, neće biti, ali sam siguran da će ova kampanja isterati mnoge stvari na čistac i mi se unapred radujemo tome. Hvala.
Po Poslovniku se javio gospodin Todorović.
Dame i gospodo poslanici, gospodine Seniću, ja bih se s jednim delom vašeg izlaganja potpuno složio, kada je u pitanju situacija vezana za medije i mogućnost zloupotrebe. O tom pitanju nemam nikakve dileme. Ali, gospodine Seniću, vama je jasno da medije mogu da zloupotrebe oni koji imaju vlast i oni koji imaju pare. Kada je u pitanju SRS, ne stoji ni jedno ni drugo. Znači, problem je u vašem koalicionom partneru, odnosno u DS-u. Ja sam to izneo, između ostalog, i kada je počeo problem s javnim preduzećima itd. Čak sam to i rekao u okviru svojih izjava – da vlada ravnoteža straha, da se, otprilike, taj problem ne rešava zato što postoje teškoće da se dođe do podataka o drugim javnim preduzećima, u kojima su ''žuti'' na vlasti. Evo, recimo NIS. Pokušavamo, ja sam pokušavao, kao predsednik Administrativnog odbora, da dobijem podatak o plati generalnog direktora, ali mi je rečeno da je to službena tajna. Pazite, na predlog predsednika Upravnog odbora je doneta odluka da je plata direktora, predsednika upravnih odbora itd. službena tajna. Mi smo neslužbeno saznali da je ona 562 ili 563 hiljade dinara, kao što smo, recimo, neslužbeno saznali da je direktor Upravnog odbora u NIS-u, odmah čim je došla na to mesto, tražila zlatnu ''viza'' karticu, sebi i ostalima, i krenula da po svetu troškari na osnovu ''viza'' kartice. Znate li šta se ovde dešava? Ovde je, očito, problem u vama, jer, evo kažete, kratko mi je vreme, da je problem s Kragujevcem to što je, navodno, taj odličan aranžman neko minirao. Ko je to minirao? Da li to minira SRS, ili ovi iz ''žutog preduzeća''? Onda se postavlja pitanje, šta je sa Gasnim sporazumom? Oni se žale da i taj sporazum neko minira i ukazuju da je to Mlađan Dinkić i G-17 plus. Otvoreno se govori da Mlađan Dinkić lobira za OMV itd. Onda postavljam pitanje – ljudi moji, je li to moguće? Kako ste vi onda u istoj Vladi? Kako možete da sedite u istoj Vladi, jedni druge optužujete, radite o glavi, a sedite u Vladi? Ajde onda, koji je to motiv? Šta je to – vlast, vlast i pare? Pare i momenat da odgovarate za kriminal koji ste počinili do sada.
Vreme, gospodine Todoroviću. Ima reč gospodin Aleksandar Martinović – replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja bih hteo da kažem samo nekoliko reči prethodnom govorniku koji je diskutovao o amandmanu. Mislim da je u pitanju gospodin Bortić. Gospodine Bortiću, ima jedna anegdota iz antičkih vremena. Kažu da je jednom Grku, koji se hvalio da je na ostrvu Rodosu daleko skočio, pa se, kada se vratio u svoje mesto, time hvalio, njegovi prijatelji rekli: "Ovde je Rodos, ovde skači!" Ne vredi da se vi ovde junačite pred narodom, Skupštinom, pred gledaocima koji prate ovaj televizijski prenos, i da kažete – i mi iz vladajuće koalicije podneli smo veliki broj amandmana, ni mi nismo zadovoljni mnogim rešenjima u ovom zakonu, pa je Vlada prihvatila jedan deo naših amandmana itd. Ja mogu samo da vam verujem ili ne verujem na reč, uz svo dužno poštovanje koje gajim prema vama. Na kraju krajeva, i vi gospodo iz DS-a i vi gospodo iz SPS-a i svi drugi iz vladajuće koalicije koji ste podneli amandmane na Predlog ovog zakona, a čiji amandmani nisu prihvaćeni, svoju privrženost Ustavu, svoju privrženost interesima građana, svoju privrženost sudijama i ljudima koji rade u sudskoj administraciji dokazaćete na dan glasanja. Ako poštujete, pre svega, vaše političko dostojanstvo, ako ste potpuno slobodni poslanici, koji ne glasaju po direktivi centrale, nego po svom slobodnom uverenju, onda ćete na dan glasanja glasati za amandmane koji ste podneli na Predlog ovog zakona, a koje vam Vlada nije prihvatila. Ja sada tvrdim da vi za te amandmane nećete glasati i da su ti amandmani samo mrtvo slovo na hartiji. Ti amandmani služe samo da operete vašu političku savest pred građanima iz opština iz kojih dolazite i da kažete – eto, napisali smo amandmane, branili smo ih za skupštinskom govornicom, ali šta vredi, Vlada Srbije ih nije prihvatila. Dakle, ja vam tvrdim – vi za te amandmane nećete glasati. Ako nisam u pravu, evo, biće uskoro dan za glasanje, a vi me demantujte.
Gospodin Senić hoće, ipak, repliku. Izvinite, nisam bila sigurna da ste se opredelili za repliku. Izvolite.
Ja ću kratko, poštovani poslanici, samo oko NIS-a. Dakle, mi smo ovde ratifikovali ugovor o NIS-u. Mislim da smo i danas imali Odbor za industriju. U svakom slučaju, važno je da taj proces bude transparentan. Videli ste da su određene primedbe koje su iznosili poslanici u Republičkom parlamentu prihvaćene. Pregovori idu nekim svojim tokom i siguran sam da će javnost u Srbiji biti informisana na vreme o tome kakvi su ugovori sklopljeni. Nema nikakvog razloga da se od javnosti beži. U svakom slučaju, verujem da je cela priča oko naftno-gasnog aranžmana dobila odgovarajući publicitet, jer je to važan ugovor i sporazum za nas i nema nikakve sumnje da će bilo kakva rasprava koja doprinosi poboljšanju tog sporazuma biti samo od koristi za našu državu, tako da je tu naša pozicija veoma jasna. Hvala.
Ima reč, po Poslovniku, gospodin Todorović, pa gospodin Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Seniću, moram da vas podsetim na neke stvari, na neku hronologiju kada je u pitanju Gasni sporazum. Vi se sećate predizborne aktivnosti 2007. godine – Gasni sporazum na sva zvona. U Moskvu odlazi predsednik Republike, predsednik Vlade i ministar za kapitalne investicije. Potpisuje se Gasni sporazum i postoji opšta volja da se taj sporazum ratifikuje u Skupštini i da se što pre krene u realizaciju. Očigledno je da je taj sporazum bio potreban isključivo u predizborne svrhe, da bi se prevarili i obmanuli građani Srbije, i to jednom delu tadašnje vlasti. Pojavljuje se, ko drugi nego Mlađan Dinkić koji kaže – ne može, taj sporazum nije u redu. Obračun, ili preračun vrednosti NIS-a treba ponovo da se izvrši, da se uzmu one kuće koje se time bave, jer i tu će da padne neka provizijica, od toga se nikad ne beži i Mlađan Dinkić kaže – očigledno je da je NIS potcenjen i da ovim gubi država Srbije. Na stranu da li će da prolazi magistralni gasovod, da li će da se aktivira ''Banatski Dvor'', da li će Srbija imati privilegovanu cenu, koliko će se preduzeća uključiti u posao vezan za gasovod, Mlađan Dinkić stavio tačku na to i nema ništa, a ''žuti'' mudro ćute. To je problem. Onda, ponovo dolaze izbori 2008. godine, ponovo u talambase, bubnjeve, Gasni sporazum itd. Mada tražimo, u vreme kada su raspisani izbori, da se zakaže sednica Skupštine i da ratifikujemo taj sporazum, oni kažu – ne može da se zakaže, jer je i Skupština sad samo tehnička, kao i Vlada. Tehnička, kad njima treba, a kad im ne treba, onda ima puno pravo da zaseda i da donosi odluke itd. Ponovo Gasni sporazum na sva zvona itd. Ponovo Mlađan Dinkić priča o tome da taj sporazum nije dobar, a ''žuti'' ćute. Šta je onda tražio Boris Tadić tamo? Stvarno, sad mislim da je Mlađan Dinkić samo glasnogovornik, da ga je Boris Tadić prevario, da mu je rekao – hajde ti udri po Gasnom sporazumu jer ja ne mogu, ti zato možeš, pa da vidimo šta će i na šta će ovo da izađe. To je problem s vama. Vi varate sve, pa se varate i između sebe. Ali, jednom tome mora da dođe kraj. Moraju da se polože računi, da li taj sporazum valja, ili ne valja. Ako valja, zašto se ne sprovodi dve godine, a ako ne valja, kako su tamo mogli da budu predsednik Republike i predsednik Vlade? Vi ste time onda obmanuli sve građane Srbije. Kako mogu da idu da potpisuju nešto i da prisustvuju potpisivanju, ako to ne valja? To je problem, prevara. Samo prevara, samo ste za to sposobni, ni za šta drugo.
Reč ima gospodin Martinović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukazujem na povredu člana 104. Poslovnika Narodne skupštine. Nikada nisam imao neku sumnju u to da su oni koji danas vode Srbiju, ljudi iz vladajuće koalicije, u stvari, deca titoizma i staljinizma. To što oni pričaju o demokratiji, o parlamentarizmu, o ljudskim pravima, to je samo fasada. U suštini, njihova ideologija ima korene u periodu posle završetka Drugog svetskog rata, odnosno u periodu koji je prethodio uvođenju višestranačkog demokratskog sistema. Vaša retorika me, gospodine Seniću, neodoljivo podseća na retoriku Titovih komunista posle Drugog svetskog rata. Postoje snage progresa koje vuku napred, koje hoće da stvore jedno bolje, srećnije društvo, bogatije, ali postoje tamo neke mračne snage haosa, bezumlja, koje vuku nazad. Sad, u očima javnosti, G 17 plus treba da bude stranka koja vuče napred, koja se zalaže za društvo blagostanja, da ljudi u Srbiji budu bogati, da dođe "Fiat", da dođe "Dženeral motors" itd., ali postoji tamo neka mračna radikalska opozicija u Skupštini Srbije, koja burgija i koja radi sve da ta kola Srbije idu unazad, umesto da idu unapred, u svetlu evropsku budućnost. Mi možemo da očekujemo da će uskoro u Skupštini Srbije da se u proceduri nađe zakon o formiranju agencije za agitaciju i propagandu, kao što smo nekad imali Agitprop, da se formiraju komisije koje će da se brinu o ideološkoj i moralnoj podobnosti narodnih poslanika i svako ko sad izađe za govornicu mora da vodi računa o velikom sinu našeg naroda i svih građana Srbije, Mlađanu Dinkiću. Nekad se štitio lik i delo Josipa Broza, niste smeli reč kritike da uputite na račun njegove ličnosti i na račun njegovih poteza, a sad ne sme niko ništa da kaže kada je reč o Mlađanu Dinkiću. Najveći sin naših naroda i narodnosti, Srba, svih građana Srbije, pripadnika nacionalnih manjina, čovek koji se jedini razume u ekonomiju, u finansije, u vođenje države, javnih preduzeća, u razgovore sa stranim investitorima itd. Vi se, gospodine Seniću, hvalite, ne samo danas, to radite često, kako su demokratske snage na izborima 11. maja dobile ogromno poverenje građana. Vaša partija, gospodine Seniću, čist je politički parazit. Partija koja ne sme sama da izađe na izbore, partija koja na izbore izlazi na leđima jedne druge velike partije i zahvaljujući toj velikoj partiji dobija poslaničke mandate, čist je politički parazit. Dakle, gospodine Seniću, ja ću uvažavati sve vaše stavove. Na sledećim izborima, izađite sami, kažite građanima Srbije - evo, ovo je čovek koji nas vodi, Mlađan Dinkić, naša partija se zove G 17 plus, niko ne zna šta znači, ali nema veze, mi sami, svojim imenom i prezimenom, idemo na izbore. Kad osvojite ovaj broj mandata koji imate, verujte mi, ja ću biti prvi koji će da vam skine kapu.
Narodni poslanik Nešović Jovan.
Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani predsedavajući, reklamiram povredu člana 104 – dostojanstvo Narodne skupštine. Zaista, narodni poslanici su dužni, da kada izlaze za govornicu ove narodne skupštine, govore istinu o zakonima koji su ovde usvojeni. Sporazum koji je potpisan sa Ruskom Federacijom, tzv. gasni aranžman, ima tri segmenta. Gospodo draga, ne možete se boriti za jedan a da upropašćavate druga dva. Ne možete dati NIS a da nemate magistralni gasovod, i ne možete da date NIS a da ne znate kolika je zapremina ''Banatskog Dvora''. To sporazumno nije definisano i posao pregovora je da se te stvari definišu. Pregovore ne vodi Mlađan Dinkić, pregovore vodi pregovarački tim koji je formirala Vlada Republike Srbije, a Mlađan Dinkić je samo jedan od članova tog pregovaračkog tima. Ako vam je opsesija Mlađan Dinkić, to je vaš problem, zaista tu ne mogu ništa da uradim, to rade neki drugi ljudi. Još jedna stvar koju hoću da kažem, treba pogledati kakvo je moralno pravo onih koji kritikuju druge. Da li imaju moralno pravo oni koji su uzimali parcele pored autoputa za jedan dinar, pa kad neko ode u opštinu da pita kako je došlo do toga, onda kaže predsednik opštine Zemun – izvinite, izađite napolje, vi to ne smete da pitate. Da li je lepo da oni koji su osuđivani i za koje se vodio postupak za falsifikovanje i zloupotrebu u privredi, takođe, o tome pričaju? Polako, sve će da dođe, odgovori, pitanja će biti, samo polako. Još jednu stvar da odgovorim. Budimo potpuno iskreni. Nemojte da napadate G17 plus. Vi znate kako ste, gospodo, prošli na lokalnim izborima. U dva grada niste prešli cenzus, okrenuli ste u pravom pravcu, a ako ima parazita u ovoj državi, paraziti su oni koji su na leđima Tomislava Nikolića došli u ovaj parlament i sada, braćo moja lepa, koristite te blagodeti. Hvala.
Reč ima gospodin Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, možda smo mi došli na nečijim leđima, ali ćete vi da odete uz pomoć nečije noge, tu već nema dileme, o tom pitanju. Hajde da se vratimo, da vidimo suštinu stvari, o čemu se ovde radi. Ne napadamo mi Mlađana Dinkića zato što smo opsednuti njime, nego je on čovek koji personifikuje te nove vrednosti i promene od 5. oktobra 2000. godine. Gde god vidite neku promenu, mora da je tu i Mlađan Dinkić, ali svaka ta promena je vezana za debele godine robijanja. To je ono što je problematično. Hajde da se vratimo, pošto nisam mogao u onom prvom izlaganju da dalja razmišljanja Mlađana Dinkića predočim, da vam bude jasno šta se iza svega ovoga sprema. Kaže Mlađan Dinkić – garantujem da bi se Srbija daleko brže razvijala kada bi državni aparat bio manji i efikasniji. A, 31. decembra 2000. godine bilo je 8.700 zaposlenih u državnoj upravi, bez policije i Vojske, 31. decembra 2004. godine bilo je 27.000, a sada, sačuvaj bože. Imaćete prilike da vidite koliko koštaju pojedini kabineti, kada se bude raspravljalo o budžetu. Kaže Mlađan Dinkić – dakle, mora se napraviti potpuno novi sistem vrednosti i odgovornosti za rad u javnim preduzećima. Koliko vam treba, 100 godina, 80 godina? Osam godina ste na vlasti neprekidno. Što to niste uradili? Sad dolazimo do finala. Šta je cilj? Kaže to Mlađan Dinkić, neće da krije. Šta je konačno rešenje? Mnogi su izlazili s konačnim rešenjima. Za Mlađana Dinkića je to privatizacija, u svim onim slučajevima u kojima je moguće postići cilj. Koji je to cilj? Da se proda ono što je uspešno, što je jedino moguće prodati, i da se pokupe, neko na Floridu, neko na Kajmanska i ostala ostrva, i da završe. Postavljam jednostavno pitanje i građanima Srbije i poslanicima – da li mislite da je Mlađan Dinkić, kada je imao u vidu javna preduzeća, mislio na ''Železnice'' Srbije? (Predsednik: Vreme.) Nije, to ga ne interesuje. Interesuju ga preduzeća za koja će da se uzmu pare, da se pokupi i da nestane iz države.
Gospodin Jadranko Vuković ima reč, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 104 – dostojanstvo ove skupštine, zbog prethodnog govornika, kojeg ne mogu ni citirati. Dragi gospodine, pošto vidim da ste neobavešteni, Tomislav Nikolić, vidite da ga nema ovde, čeka. Dve svađe su prevaziđene, jedna, prošlog petka, izlazak iz Vlade, jedna sad, preko vikenda, oko budžeta; on čeka da uleti umesto vas. Znate li to?To je istina. On čeka i moli Boga. Gospodin Tadić ga je sada smirio i u pripravnosti je Tomislav Nikolić. To je jedna stvar. Druga stvar, ovog puta ću, za razliku od mojih kolega, braniti Mlađana Dinkića. Možda će mi zameriti gospodin Todorović, ali kako ću ga braniti. Istina je sledeća. Naravno, mi podržavamo Gasni sporazum koji će biti potpisan 20. u Moskvi i koji će imati neke promene koje će biti pozitivne za državu Srbiju. Rusi su korektni, ali gde je problem, dragi gospodine? Posle 5. oktobra, dolaskom nove vlasti, uz asistenciju Aleksandra Vlahovića, tada ministra privatizacije, i Miroljuba Labusa, potpredsednika Vlade, akcije ''Progresa'', ''Progresgas trejdinga'', ''Beobanke'' i ''Sartida'' prodaju se kompaniji ''Centreks'' koja ima sedište u Beču. Iako je ''Srbijagas'' imala, preko NIS-a, pravo preče kupovine, obrazloženo je tada, od ovih ljudi koji su bili u Vladi, da zbog nedostatka novca NIS ne može da kupi akcije, te da se akcije prodaju trećem licu. ''Centreks'' je za sve ove akcije platio 2,4 miliona dolara. Zašto ovo ističem, dame i gospodo narodni poslanici? Vi ste to uradili, G17 je tada to uradio, kao što je rekao gospodin Todorović, i ucenio Ruse, da bi u nekoj priči imali proviziju. Inače, kako sve države, gospođo, što se mrštite, u EU, u oblasti transporta nafte, gasa i struje, rade preko državnih kompanija, zadržavaju kontrolu nad ovim transportima? (Predsednik: Vreme.) Sada ću završiti, gospođo Đukić. Logično bi bilo da Vlada Republike Srbije, kao srpskog učesnika, imenuje kompaniju ''Srbijagas''. Ovo društvo iz G17 je sprečilo ''Srbijagas'' da ima 49%, a Rusi 51%. Zahvaljujući vama, odnos se promenio. (Predsednik: Privedite kraju.) Zahvaljujem, gospođo Slavice.
Narodni poslanik, gospođa Milica Vojić-Marković, o amandmanu.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ne vidim da je iko ovde iz Ministarstva, ni gospođa ministar. Valjda je morala da izađe. Ova gospođa ministar je ovde najčešće i najduže sedela i zaista učestvovala u radu, tako da mogu da razumem da povremeno mora da izađe. S druge strane, vratila bih ovu našu priču na amandmane i javila sam se povodom amandmana gospodina Zorana Bortića na član 5. tačka 2, u kojoj kaže – Privredni sud u Šapcu, za teritoriju opština Bogatić, Vladimirci, Koceljeva, Krupanj, Lajkovac, Ljig, Ljubovija, Mali Zvornik, Mionica, Osečina, Ub i za gradove Valjevo, Loznica i Šabac. Drugim rečima, gospodin Bortić je ovim amandmanom predložio da se Privredni sud koji se nalazi u Valjevu, dolazim iz Kolubarskog okruga, ukine i da se njegovo sedište prebaci u Šabac, kao gradu u Mačvanskom okrugu. Kao poslanik DSS-a koji dolazi sa teritorije Kolubarskog okruga, zaista sam vrlo ozbiljno pripremila podatke koji se odnose na materiju koju ovi zakoni ovde prezentuju. Mislim da je jedino merodavno da se ti podaci ukrste, kako bismo dobili prave parametre i kako bismo dobili pravu diskusiju. Volela bih da popričamo o argumentima gospodina Bortića, koji su, kada je govorio o svom amandmanu, krajnje opšti. To je jedna politička priča poslanika vladajuće koalicije koji dolazi sa teritorije Mačvanskog okruga i priča političku priču, u želji da ta politička priča kod njegovih glasača ostavi neki utisak. Volela bih sada da govorim jezikom brojki i da posle toga on i ja pričamo, na osnovu toga. Podaci koje hoću da iznesem odnose se na njegov argument da je iz Mačvanskog okruga mnogo više predmeta pred Trgovinskim sudom u Valjevu nego što je to iz Kolubarskog okruga. Evo podataka koji su egzaktni, jer se odnose na 2007. godinu. Imam podatke i iz 2008. godine, ali ona nije gotova i ne možemo da ih upoređujemo, i to su podaci koje je Trgovinski sud iz Valjeva dostavio Ministarstvu pravde. Inače, to je sud koji u 2007. godini ima 91,2% rešenih predmeta, dok je koeficijent ažurnosti 0,91%, što znači da što je taj procenat niži, ažurnost je veća. Dakle, evo podataka, pa da onda razgovaramo. U materiji privrednih sporova, parnica, sa teritorije Mačvanskog okruga primljeno je 573 predmeta, sa teritorije Kolubarskog okruga – 559 parničnih predmeta, ukupno 1.132; razlika za Mačvanski okrug – plus 14. U materiji stečaja, sa teritorije Mačvanskog okruga primljeno je 13 predmeta, sa teritorije Kolubarskog okruga – 14 predmeta, ukupno 27; razlika u korist Kolubarskog – plus jedan. U materiji izvršenja, sa teritorije Mačvanskog okruga primljeno je ukupno 1.578 predmeta i predmeta 459, objasniću šta su, znači, 1.119; sa teritorije Kolubarskog okruga, ukupno 1.487 predmeta i 335, znači, 1.152. Ti predmeti su izvršenje na osnovu presuda, a i na osnovu verodostojne isprave, uglavnom, računa i faktura. To su, zapravo, tužbe, jer se nakon prigovora zasniva parnica. Tu je razlika – 33 predmeta u korist Kolubarskog okruga. Moram da preciziram još jednu stvar, kada govorim o ovim predmetima, o mačvanskim predmetima. To su predmeti, zajedno, iz Loznice i Šapca, a kada govorim o predmetima iz Kolubarskog okruga, onda su to samo predmeti iz Kolubarskog okruga, iz Valjeva. Jedan od njegovih argumenata je bilo polemisanje da bi ovaj sud u Šapcu bio ekonomičnija varijanta, sve je podjednako blizu, svi gradovi i mesta su podjednako blizu. Gospodin je zaboravio samo jednu stvar, da su trgovinski sudovi, zapravo, sudovi posebne nadležnosti. Ni na jedan način se ne mogu uporediti sa sudovima opšte nadležnosti, što je on uporno govorio. Moram da kažem da bi tih devet sudija, koliko ima ovaj sud u Valjevu, trebalo ili da ostanu bez posla, ili da, po ovom vašem predlogu, putuju na raznorazne načine u Šabac. Moram da kažem još jedan problem u vezi s tim. Da li gospodin zna koliko je sudija potrebno za formiranje sudskih veća, kolika je mesečna norma po jednom sudiji, kojom se vrednuje rad sudije, da je za jedan stečajni predmet potrebno najmanje četvoro sudija, od kojih nijedan ne može da postupa u parničnom predmetu koji proistekne iz tog slučaja? Dakle, ovde ima mnogo argumenata koji govore o tome da je ovo što on predlaže, zapravo, jedna lepa politička priča, ali bez argumenata, nema pravih životnih primera koji mogu da budu u korist te priče. Zbog toga sam smatrala da je potrebno da iznesem svoje viđenje. Prosto, dolazim iz Kolubarskog okruga, vrlo sam zainteresovana za ono što se radi u Kolubarskom okrugu. Nemam ništa protiv da Šabac dobije trgovinski sud, ali ne na način na koji je to gospodi Bortić predložio, da se ukine Trgovinski sud u Kolubarskom okrugu i da se prebaci tamo.
Reč ima narodni poslanik Zoran Bortić.
Poštovana predsednice, uvažena ministarko, cenjene kolege narodni poslanici, mislim da u ovom parlamentu svako od nas narodnih poslanika ima pravo da predlaže i pokreće određene inicijative. Mislim da niko ne treba da se nađe ugrožen zato što neko nešto predloži. Isto tako, mislim da sam argumentovano naveo da Mačvanski okrug zaslužuje da ima privredni sud u Šapcu. Ja sam opozicioni odbornik u SO Šabac. Obilazeći i jedan i drugi okrug, sve opštine, video sam da je naša privreda daleko jača od svih opština. Ne želim da potcenjujem nijednu. Nema većeg argumenta nego uzeti budžete opština i u jednom i u drugom okrugu, pa onda da saberemo, da vidimo ko to ima više privrednih ulaganja, kod koga dolaze privrednici da ulažu i da se prave poslovni ugovori. Na teritoriji Mačvanskog okruga, na primer, u Šabac, dolazi investitor i idemo u Privredni sud u Valjevo da pravimo ugovor o završenom poslu. Mislim da je to nelogično. Činjenica je da Mačvanski okrug ima 300 i nešto hiljada stanovnika. Neću da pričam tačno cifre, ima ko se time bavi i mislim da je trebalo neko da se pozabavi time. Hoću da kažem da je ovaj moj amandman, odmah posle nedelju dana, našao prostor u svim medijima i mislim da je pogodak u metu, čim se zainteresovao predsednik Privrednog suda u Valjevu. On je poslao svim poslanicima ove argumente. U sve listove je ušlo. To je sada neko rivalstvo Šapca i Valjeva od pre, u koje ne želim da ulazim. Mislim da ovde nikome nisam želeo da uzmem ništa, već su tu argumenti, govor brojki. Mislim da Mačvanski okrug i Šabac zaslužuju da dobiju privredni sud, da je bilo malo mudrosti u Ministarstvu, jer sam želeo da to predložim u jednom širom dijapazonu, ne bi li Ministarstvo obratilo pažnju i izvuklo iz tog dela najbolje što je moguće i za teritoriju Mačvanskog okruga, i za sam grad Šabac, i za sve privrednike. Videli smo da je Evropska zajednica najviše primedaba dala, upravo, na privredne sudove, sada, a do Predloga ovog zakona – trgovinske sudove. Imamo tu najviše primedaba. Ja sam mislio da će na osnovu toga, uvažavajući sve činjenice, sve argumente, dati Šapcu sud, ne jedinice. Ovo je politika, ovo je politički potez, da dobijemo jedinice. Ne zaslužuje Mačvanski okrug jedinicu, ne zaslužuje Mačvanski okrug da ostane bez trgovinskog suda, odnosno privrednog suda. Treba da ga ima, ima sve kapacitete. Zato molim, ne zato što sam to ja predložio, Zoran Bortić, uzmite i uradite, neka bude predlog Vlade. Mislio sam da će Vlada imati razumevanja i sluha i da će ona uraditi kako treba i dati Šapcu, odnosno Mačvanskom okrugu privredni sud, ali izgleda da nema sluha. Mislim da nema razloga da se bilo ko od kolega ljuti. Ja sam apelovao u načelnoj raspravi, diskutovao jedini sa teritorije Mačvanskog okruga o ovom setu zakona. Niko od kolega nije diskutovao. (Dragan Todorović, s mesta: Kako ćete da glasate?) Izvinjavam se, ja vama ne mogu da dobacim, niti bih želeo da vam dobacim, čak i da sedim u prvom redu, a pogotovo pošto sedim u poslednjem. Hoću da kažem, nijednom poslaniku ne želim da zamerim ništa što predlaže, ali mislim da Šabac treba da dobije privredni sud. Kada bude došlo glasanje, videćemo svi kako će ko da glasa. Mi ovde iznosimo političke argumente i glasamo, ili ne glasamo, ali je veća nekorektnost da se ovde iznose političke floskule i priče, a kada dođe dan za glasanje da nema poslanika u ovom parlamentu.
Gospođa Milica Vojić-Marković.
Gospođo predsednice, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, ne bih volela da je gospodin Bortić shvatio da sam napala njega lično. Samo sam polemisala s njegovim argumentima, na način za koji mislim da je sasvim svrsishodan, zapravo, jezikom brojki. Ja poštujem jednu izreku, koja kaže – kada brojevi govore, i bogovi ćute. Dakle, iznela sam brojke iz jednog i iz drugog okruga, stavila sam ih pred poslanike, gospodin kaže da ima iste brojke, video je da nisam nijedan od njih zloupotrebila. Iznela sam ih takve kakvi jesu i, prosto, nemam ništa protiv toga da Šabac dobije sud, ali to da treba ukinuti Trgovinski sud u Valjevu zbog toga što Šabac ima veći budžet, mislim da nema veze jedno s drugim. Apsolutno, nemam ništa protiv gospodina poslanika, možda ja malo zvučnije diskutujem, niti to ima veze sa rivalstvom između Šapca i Valjeva. Prosto, hoću da iznesem brojeve; za svakog normalnog čoveka brojevi su dovoljni da uporediš neke stvari. Ako ćemo političkim argumentima, o njima možemo da pričamo, ali govorim jezikom brojeva. Jezik brojeva pokazuje da je broj predmeta u Trgovinskom sudu u Valjevu iz Mačvanskog okruga i iz Kolubarskog okruga vrlo približan, jedan ili dva predmeta u korist jednog ili drugog grada, s tim što, ponovo kažem, kada je u pitanju Mačvanski okrug, zajedno su gradovi Šabac i Loznica, a kada je u pitanju Kolubarski – samo Valjevo. Dakle, to je jezik brojeva. Možemo da diskutujemo dalje. Molim vas, nemojte se naći uvređenim, nemam ništa protiv vaših argumenata, ni načina na koji vi to iznosite. Hvala.
Gospodin Zoran Bortić ima reč.
Poštovana predsednice, uvažena ministarko, cenjene kolege narodni poslanici, mogu da verujem govoru brojki kada dolazi iz jednog centra koji se bori za nešto, da ima privredni sud. To je što se tiče brojki. Apelovao sam na sve poslanike u načelnoj raspravi da svi ovde damo što više amandmana, da pokušamo da popravimo zakon, da li jedobar ili nije dobar, prošao je neku raspravu, da ga učinimo boljim. Pošteno hoću da vam kažem da sam prezadovoljan učešćem svih poslanika, i opozicije i pozicije, u radu na ovom zakonu. Ako posmatramo sve pravosudne zakone, možda je na ovaj zakon usvojeno najmanje, usvojena je jedna trećina amandmana. To je dobro. Činjenica je da su usvojeni amandmani koji malo popravljaju tekst, a pobeglo se malo od suštine, malo više. Zato i treba da argumentima o ovim zakonima pričamo, raspravljamo, da pokušamo da ubedimo na pravi, argumentovani način Ministarstvo, Vladu, da i dalje nastave da razmišljaju. Sve dok ne glasamo, nije konačno. Postoji mogućnost promene. Mislio sam da na taj način govorim. Zato sam apelovao na sve poslanike da u tom pravcu idemo, i pošteno hoću da kažem da sam zahvalan i poslanicima opozicije i pozicije na raspravi o ovim zakonima. Hvala vam.
Na član 5, amandman su, zajedno, podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Gospodin Balint Pastor ima reč.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, na početku svog obraćanja, iskoristio bih priliku da čestitam, u ime Poslaničke grupe manjina, Kurban bajram svim građanima koji slave ovaj veliki islamski praznik,. Gospođo ministarko, ne znam šta još da kažem. U prepodnevnom delu sam rekao skoro sve što sam imao o našim amandmanima. Nemam nameru da sada sve to ponavljam i nemam nameru da puno pričam. Mislim da u petom danu rasprave nema smisla puno da se govori, barem je moja pozicija takva. Mi smo imali prilike da iznesemo sve naše stavove, sve naše argumente. Niko nije izneo nikakve kontraargumente na osnovu kojih smo mogli da povučemo, recimo, ove naše amandmane. Mi smo još uvek ubeđeni da bi bilo najcelishodnije i najbolje da Ministarstvo pravde prihvati ove naše amandmane u vezi s osnovnim sudovima u Bačkoj Topoli, Senti i Bečeju. Izneli smo argumente iz sfere istorije, geografije, službene upotrebe jezika nacionalnih manjina u sudskim postupcima, sfere sociologije itd. Citirali smo zaključke i preporuke određenih lokalnih samouprava. Danas pre podne sam citirao određene delove preporuka SO Bečej od 21. novembra 2008. godine. Prošle nedelje sam citirao neke delove zaključaka sa sednice SO Bačka Topola od 30. oktobra 2008. godine. Rekli smo sve što smo imali da kažemo u prilog opstanku ovih sudova. Rekao sam danas pre podne i to da je jedan od poslanika vladajuće većine izneo stav da je potrebno racionalizovati sistem mreže pravosuđa, zbog toga što beogradski advokati ne mogu da dobiju sporove u malim mestima. Čuli smo i protivargumente, nazoviprotivargumente s ove strane u proteklim danima, da se mi zalažemo za opstanak ovih sudova zbog toga što je SVM na vlasti u tim opštinama. To niste vi rekli, gospođo ministarko, ali je bilo takvih stavova. Ti stavovi nisu tačni. Naravno da naša motivacija nije ta što imamo vlast u tim opštinama. Ni u Bečeju, ni u Bačkoj Topoli, ni u Senti ne vršimo vlast ''sami''. U svim tim opštinama su koalicije na vlasti, odnosno drže većinu u tim skupštinama opština i te većine su veoma slične ovoj većini u Narodnoj skupštini Republike Srbije. S druge strane, imamo apsolutnu većinu u Kanjiži, ali za Kanjižu nismo predložili opstanak samostalnog osnovnog suda, zbog toga što uvažavamo vaše argumente. Uvažavamo to da najmanje 50.000 stanovnika treba da bude na teritoriji jednog osnovnog suda. Pošto je Bor najmanji prema predlogu, gde ima oko 50.000 stanovnika, uvažavamo i taj vaš argument da se mora izvršiti racionalizacija i da se mora svesti na nekakvu razumnu meru broj sudova u Republici. Po našem mišljenju, bilo bi dobro da bude oko četrdesetak sudova, a ne 34, jer bi nam u tom slučaju bilo omogućeno da glasamo za ovaj predlog zakona. Sa treće strane, citirao sam zaključke SO Bečej. U toj SO su sve stranke i svi odbornici glasali za ove zaključke kojima se predlaže opstanak suda u Bečeju. Glasali su odbornici iz DS-a, glasali su odbornici i iz drugih stranaka, koji su prisutni u toj SO. Gospodin Dušan Jovanović je predsednik SO Bečej. On je potpisao ove zaključke u vezi s očuvanjem suda u Bečeju. Nije tačno da smo mi na vlasti u tim opštinama i da nam je ta motivacija da bismo očuvali ove sudove. Znači, mi smo izneli sve argumente i nema odgovora na te argumente, pa nemamo nameru, gospođo ministarka, da se javljamo i dalje povodom ovih amandmana. Nama nije namera da vršimo nekakvu opstrukciju, rekli smo sve što smo imali, pet dana smo govorili o svim ovim amandmanima i znamo da ove naše ideje imaju većinu u Narodnoj skupštini, a o tome je gospodin Laslo Varga govorio u petak, čini mi se. Sve opozicione stranke su podržale ove naše amandmane, i SRS, i DSS, i NS, i LDP, LDP je imala amandmane vrlo slične ovim našim amandmanima, i SNS je podržavala ove naše amandmane. Znači, mi imamo većinu za ove amandmane i to je vrlo čudno, jer bih vas podsetio, gospođo ministarka, da se, prema mojim informacijama, od 2001. godine samo jedanput desilo da jedan zakon nije dobila većina u Narodnoj skupštini. Bilo bi vrlo, vrlo loše da ovaj set pravosudnih zakona ne dobije većinu u Narodnoj skupštini u danu za glasanje. Želim nedvosmisleno, još jednom, da ponovim da, ukoliko ne budu prihvaćeni naši amandmani, za koje smatramo da su racionalni i da ne remete ceo sistem reforme pravosuđa u Srbiji, onda ćemo mi biti u sali u danu za glasanje, ali nećemo ubaciti kartice i neće biti kvoruma za glasanje, jer je to naša jedina šansa. Ja to moram da kažemo nekoliko dana unapred i nije prvi put da to kažemo s ovog mesta, da posle ne bude zabune i da posle ne gubi cela Narodna skupština na tome da će se ispostaviti, u danu za glasanje, da vi nemate većinu za ovaj predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Nadam se da će se u narednim danima, do dana za glasanje, naći rešenje – ili da se prihvate ovi naši amandmani i još neki amandmani opozicije koji su, isto tako, racionalni, ili da vi povučete ovaj predlog zakona i da probamo naći nekakav zajednički jezik u vezi s njim, jer pre upućivanja u skupštinsku proceduru, i o tome sam govorio pre neki dan, nije bilo konsultacije s koalicionim partnerima, i to nije dobro kod jednog ovako značajnog predloga zakona. Tačno sam naveo da je 28. oktobra objavljena ova verzija. Neke ranije verzije su bile u opticaju i o tim ranijim verzijama smo mi razgovarali, ali ova najradikalnija verzija je stavljena na sajt 28. oktobra, a 30. oktobra je već bila usvojena na Vladi u vidu predloga. Znači, nije bilo mesta i vremena za razgovore. Ne vi, lično, naravno, nego Ministarstvo i Vlada nisu smatrali bitnim da razgovaraju s koalicionim partnerima o predloženim rešenjima i zbog toga je sada Ministarstvo u ovakvoj situaciji. Znači, ja sam ovo još jedanput, najkorektnije, rekao, ne kao pretnju, nego da se zna šta možete očekivati. Mi smo uvek bili korektni, bićemo to i dalje. Apelujem da vi sada kažete, molim vas, gospođo ministarka, kako će ovaj zakon biti izglasan u danu za glasanje. Ukoliko nemate odgovor na ovo moje pitanje, onda vas najlepše molim da probamo naći nekakav zajednički jezik i da ovi naši amandmani i još neki amandmani opozicije budu prihvaćeni, da bismo izglasali ovaj zakon i ceo set pravosudnih zakona, jer su oni dobri, moderni, u skladu s evropskom praksom; jedino vas molim da povećamo malo, ne u velikoj meri, broj predviđenih sudova i javnihtužilaštava. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja povodom ovog amandmana? Gospođa Radeta, najpre.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Pastore, vi zaista zdušno branite amandmane koje ste podneli s vašim kolegama i, u svakom slučaju, kada je u pitanju i ovaj amandman, imate, nesporno, podršku Poslaničke grupe SRS-a i mi ćemo, sasvim sigurno, glasati za ovaj vaš amandman. Ono što je zaista začuđujuće, gospođo Malović, jeste vaša upornost. Vi nikako da shvatite da je sada očigledno da nećete imati većinu za ovaj predlog zakona i imaćete veliku odgovornost, zato što smo mi ovde potrošili, ili ćemo potrošiti, pet-šest dana, ko zna koliko, na raspravu o Predlogu ovog zakona u pojedinostima, a vi nikako ne želite da prihvatite najbolje i najracionalnije rešenje, koje smo predlagali još prvog dana, a to je da ovaj zakon povučete iz procedure. To vam je i racionalnije i normalnije, nego da dođete u situaciju da vam zakon ne bude izglasan. Naravno, mi nemamo nikakav žal za tim što vam ovaj zakon neće proći, dobro je da tako bude, ali, za svaki slučaj, želim da ponovim ono što sam govorila više puta, a to je poziv svim narodnim poslanicima koji su podneli amandmane na Predlog ovog zakona da u danu za glasanje ostanu pri svom stavu. Jer, niko nije odavde rekao da povlači amandman, sve kolege su s ovog mesta zdušno branile svoje amandmane, obrazlagali ih, s dodatnim činjenicama u odnosu na ono što je napisano u obrazloženju amandmana. Zbog javnosti, opet, zbog birača, zbog ljudi iz mesta na koje se odnose svi ovi amandmani, uporno ponavljam da očekujem od kolega koji su podnosioci amandmana da glasaju za svoje amandmane, odnosno da glasaju protiv Predloga zakona u danu za glasanje, ukoliko žele istinski da pomognu svojim sugrađanima i ukoliko ih iskreno zastupaju u ovom parlamentu. Ako to nije tako, onda ćete imati problema da objasnite građanima iz mesta odakle dolazite zašto ste ih obmanjivali i zašto ste tvrdili da je neophodno da se usvoje vaši amandmani, a u danu za glasanje se ponašate kao da amandmana nije ni bilo, glasate za zakon i imamo problem sa kojim će se suočiti cela Srbija. U svim ovim zakonima iz oblasti pravosuđa, najnaglašenija dva problema su lustracija, koju predviđate za sve sudije i za sve javne tužioce, naravno, i problem s ovom mrežom, tzv. mrežom pravosudnih organa. Ja ću vrlo kratko, u dve rečenice, da se vratim na ove amandmane kolega Zorana Nikolića i Zorana Bortića, kada je u pitanju Privredni sud sa, kako je predloženo, sedištem u Valjevu. Pošto ovde imamo različite amandmane, vi ste, kolega Bortiću, predložili da sedište ovog suda, privrednog suda, bude u Šapcu, a Vlada je predložila da bude u Valjevu. Čini se da je celishodniji amandman koji je podneo kolega Zoran Nikolić, koji je predložio da ostane Privredni sud u Valjevu, a da se formira i privredni sud u Šapcu.Na ovaj način bi bila zadovoljena i ta administrativna podela po okruzima i svakako da je neophodno da se to upravo na taj način reši. U obrazloženju Vlade Republike Srbije i za ova dva amandmana i za amandman kolega Varge Lasla, Pastora Balinta i Elvire Kovač, kao i za sve druge amandmane, donekle, kaže se da Vlada ne prihvata amandman iz razloga što su u Predlogu zakona sadržana gotovo identična rešenja u vezi sa sedištima i područjima nadležnosti privrednih sudova u odnosu na važeći zakon, kada su u pitanju trgovinski sudovi. „Pored toga, Vlada je prihvatila amandmane narodnih poslanika koji su predložili obrazovanje sudskih jedinica privrednih sudova u svim gradovima u Republici Srbiji, što odgovara potrebama privrednog razvoja Republike Srbije. Ovakvo rešenje je celishodnije od onog sadržanog u amandmanu kojim se predlaže osnivanje posebnog privrednog suda“. Gospođo ministar, ovde ste dužni nekoliko odgovora na nekoliko pitanja, vezano za ovo vaše obrazloženje. Najpre, pozivate se na postojeći zakon o mreži, sada, trgovinskih sudova. Kolega Krasić vas je podsetio da smo mi svojevremeno predlagali, takođe, amandmanom, da privredne sudove ne prekrštavate u trgovinske sudove. Imali smo tada, naravno, odgovarajuće obrazloženje, da se sada ne vraćam na to. Vi to tada niste prihvatili, ne mislim vi lično, nego opet Vlada, i ista ova ili slična skupštinska većina. Evo, sad smo došli dotle, i nije prvi put da amandmani narodnih poslanika Poslaničke grupe SRS-a budu, kroz izvesno vreme, sadržani ili u izmenama i dopunama nekog zakona ili u predlogu novog zakona, kao što je to sada slučaj sa privrednim sudovima. Dakle, odgovor koji očekujemo od vas jeste: zašto se, kada su u pitanju privredni sudovi, toliko striktno držite postojeće mreže sudova, a kada su u pitanju osnovni, odnosno opštinski i okružni sudovi i javna tužilaštva, tu smanjujete broj sudova za preko sto u sedištima opština? Šta vam znači reforma u jednoj, a šta u drugoj oblasti? Kod osnovnih, odnosno sudova opšte prakse, idete na drastičnu racionalizaciju, predviđa se preko 500 sudova koji će ostati bez posla; bez posla će ostati mnogo više ljudi zaposlenih u sudskoj upravi. Znači, zatvarate, gasite preko sto sudova, a, s druge strane, kada jeu pitanju mreža privrednih, ili trgovinskih sudova, pridržavate se strogo postojećeg stanja. Tu nešto, očigledno, nije u redu. Dalje, kažete da postojeće stanje odgovara potrebama privrednog razvoja Republike Srbije. Kojeg privrednog razvoja, gospođo Malović? Šta se to u Srbiji razvija, koja je to privreda koja se u Srbiji razvija? Kamo sreće da se privreda u Srbiji razvija, bilo bi manje potrebe za proširivanjem ovih sudova, odnosno proširenjem mreže privrednih sudova. Znate, mnoga otpuštanja u firmama nisu predmet samo radnih sporova. Kada smo već kod radnih sporova, malopre, dok je neko od kolega ovde govorio, dobila sam poruku od jedne gospođe koja kaže da radni spor vodi punih sedam godina u beogradskom sudu. Spisi predmeta po žalbi otišli su u okružni sud i u okružnom sudu joj je rečeno da se po žalbi čeka najmanje godinu dana. Radi se o radnom sporu vezanom za Kamenolom „Kijevo“. Dakle, ovo sam uzgred pomenula, zato što sam malopre dobila takvu poruku. Kada su u pitanju privredni sudovi, zašto sam rekla da je neophodno da se prihvate ovi amandmani i da se proširi mreža privrednih sudova? Pre svega, zbog velikog otpuštanja radnika, koji će voditi, sasvim sigurno, sporove pred privrednim sudom. Dakle, ne samo radne sporove. Dalje, u okviru ovih sudova biće, nažalost, i ima mnogo privrednih sporova vezanih za kriminalne privatizacije, za stečaj, za delove stečajne mafije, za zloupotrebe kada su u pitanju stečaji firmi, kada je u pitanju likvidacija preduzeća. Sami znate, a građani Srbije to najbolje znaju, osećaju to na svojoj koži, koliko je kriminala, upravo, u ovoj oblasti i ne želite da opredelite dovoljan broj sudova u okviru privrednih sudova, da bi se ovi problemi i ovi sporovi što pre i što efikasnije rešavali. Ako ne prihvatite amandmane narodnih poslanika kada su u pitanju privredni sudovi, vi ćete doprineti neefikasnosti iovako neefikasnih privrednih sudova. Jednostavno, u privrednim sudovima se vode takvi sporovi da je vrlo često neophodan dug period, zbor raznih veštačenja, zbog uvida u poslovne knjige, zbog veštačenja nepokretne imovine, i sve to treba da bude što bliže sedištima tih privrednih subjekata koji će biti i koji jesu predmet privrednih sporova. Umesto da, prihvatanjem ovih amandmana, doprinesete efikasnosti rada sudova, vi nemate sluha za ono što vam uporno, danima govorimo. Mislili smo da ćete, bar kada je u pitanju ova grupa sudova, da imate razumevanja, upravo zato što ste naveli da ova mreža odgovara potrebama privrednog razvoja. Da je vama zaista stalo do privrednog razvoja, vi biste, gospodo iz Vlade Republike Srbije, prihvatanjem ovih amandmana, stvorili uslove da se privredni sporovi rešavaju efikasnije, brže i u interesu onih ljudi koji su zaposleni ili su bili zaposleni u tim privrednim subjektima. Međutim, vi nemate sluha za te ljude, kao što nemate sluha ni za sudije, ni za tužioce, ni za veštake, ni za zaposlene u sudskoj upravi, ni za porotnike. Sve ovo što sam nabrojala su ljudi koji će ostati bez posla, samo zato što ste vi, gospođo Malović, uporni. Vi ovde sedite, vi nas slušate, pretpostavljam, i povremeno odgovorite na neko pitanje, ali mi nemamo nikakve koristi od toga kada se uporno držite onoga što vam je neko rekao da mora da bude ovako. Čak, nećete da prihvatite ni činjenicu, koja je više nego očigledna – da vam ovaj zakon neće proći u danu za glasanje. Onda ste tu sedeli, zajedno s nama, nekoliko dana bez ikakvog efekta, potrošili smo, ili potrošićemo, 5-6 dana na ovaj zakon i na kraju će biti „džabe ste krečili“. Da se to ne desi, gospođo Malović, još imate vremena, povucite zakone iz procedure. Ako nećete sve zakone, to je vaše viđenje reformi u oblasti pravosuđa, kao predstavnik Vlade, to zastupate, mi smo svoje primedbe izneli i iznosićemo, ali, kada je u pitanju Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, gospođo Malović, vi nemate pozitivan stav ni dobrog broja kolega iz vladajuće skupštinske većine. Ponavljam, ako sve kolege poslanici koji su podnosili amandmane budu dosledni i ako zaista budu hteli da se svojim sugrađanima predstave kao pravi predstavnici koje su oni poslali u ovaj parlament, ako to učini ne samo ovo troje kolega za koje je gospodin Balint Pastor rekao da neće glasati za ove zakone, nego i ostalih šest-sedam, koliko ih ima, koji su podneli amandmane na Predlog ovog zakona, nemate nikakve šanse da vam ovaj zakon prođe.
Na član 5, amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman je podneo narodni poslanik Srđan Milivojević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 5, amandman je podneo narodni poslanik Miloš Radulović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, upravo na amandmanima gospodina Miletića Mihajlovića i gospodina Srđana Milivojevića vidi se koliko ste ozbiljno pristupili razmatranju ovog zakona, jer ovde imamo dva identična amandmana. Citiraću amandman gospodina Miletića Mihajlovića, gde on kaže: "Privredni sud u Kraljevu, za teritoriju opština Aleksandrovac, Brus, Varvarin, Trstenik, Ćićevac,Vrnjačka Banja, Raška, Tutin, Sjenica i gradove Kraljevo, Novi Pazar i Kruševac, sa sudskom jedinicom u Novom Pazaru, za opštine Sjenica, Tutin i grad Novi Pazar, i sudskom jedinicom u Kruševcu, za područje opština Aleksandrovac, Brus, Varvarin, Trstenik, Ćićevac i grad Kruševac. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć.'' Citiram amandman gospodina poslanika Srđana Milivojevića. "Privredni sud u Kraljevu, za teritoriju opština Aleksandrovac, Brus, Varvarin, Vrnjačka Banja, Raška, Sjenica, Trstenik, Tutin, Ćićevac i za gradove Kraljevo, Kruševac i Novi Pazar, sa sudskom jedinicom u Kruševcu, za teritoriju opština Aleksandrovac, Brus, Varvarin, Trstenik, Ćićevac i za grad Kruševac, i sudskom jedinicom u Novom Pazaru, za teritoriju opština Sjenica, Tutin i za grad Novi Pazar. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona". Pitam se, da li je bilo potrebno da većinski partner u vladajućoj koaliciji bude u pravu i da se njegov amandman prihvati? Šta je uopšte s amandmanom koji je podneo poslanik SPS-a? Ovo nije prvi primer. Čuli smo već da postoji veliko nesaglasje među članovima vladajuće koalicije kod mreže sudova, a to pokazuju i amandmani koje su oni uložili. Mislim da je ovde, pre svega, prevladala lična veza nekog sa državnim sekretarom, gospodinom Homenom, i gospodin Homen je, ne gledajući suštinu i istovetnost drugog amandmana, vama dao preporuku da prihvatite amandman gospodina Milivojevića, a ne i amandman gospodina Miletića Mihajlovića. Da se sada vratim amandmanu koji sam ja podneo. U ime poslaničke grupe DSS-a, podneo sam amandman da se u članu 5. tačka 5. brišu reči "Aleksandrovac, Brus, Varvarin, Trstenik, Ćićevac i Kruševac", a posle tačke 17. dodaje se nova tačka 18, koja glasi: "Privredni sud u Kruševcu, za teritoriju opština Aleksandrovac, Brus, Varvarin, Trstenik, Ćićevac i grad Kruševac". Poslanička grupa DSS-a je još u martu 2002. godine podnela amandman kojim je tražila da Kruševac, odnosno Rasinski okrug dobije sedište privrednog suda u opštini Kruševac, za opštine Brus, Ćićevac, Varvarin, Trstenik, Aleksandrovac i grad Kruševac, sada. Međutim, zbog toga što su tada poslanici DSS-a bili izbačeni iz Skupštine, nismo bili u prilici da obrazlažemo opravdanost ovog našeg amandmana. Drago mi je što sada imam priliku da obrazložim valjanost ovog amandmana, iz prostog razloga što je Rasinski upravni okrug jedan od retkih okruga koji, pre svega, ima izbalansiran spoljnotrgovinski bilans i veliki privredni potencijal. Navešću da u Rasinskom okrug egzistira 25 velikih preduzeća, 50 srednjih preduzeća 1.525 malih preduzeća i 8.000 radnji. To su podaci koje sam dobio iz regionalne privredne komore u Kruševcu, regionalne privredne komore za Rasinski okrug. Činjenica je da je 63% svih predmeta koji su predmet privrednog postupka u Trgovinskom sudu u Kraljevu, upravo, sa teritorije Rasinskog okruga. To pokazuje opravdanost da Rasinski okrug dobije sedište, ne jedinice privrednog suda, nego privrednog suda. Pomenuo bih još nešto. U gradu Kruševcu postoji zgrada –administrativni centar, gde su mahom smeštene republičke institucije, u neposrednoj blizini okružnog suda, opštinskog suda, okružnog i opštinskog javnog tužilaštva, kao i suda za prekršaje i poreske uprave. Pomenuti objekat opremljen je kompletnim inventarom potrebnim za funkcionisanje suda. Dakle, Rasinski okrug i sedište Rasinskog okruga, grad Kruševac, ima potpuno opremljen objekat, kako materijalnim, tako i tehničkim uslovima za egzistiranje privrednog suda. Napominjem da su predložene izmene u interesu svih privrednika Rasinskog okruga, da ćemo im na ovaj način omogućiti, pre svega, da štede vreme, da se ublaži nezadovoljstvo privrednika Rasinskog okruga, iz razloga što su oni do sada morali da putuju u Kraljevo, u Trgovinski sud u Kraljevu. To je, primera radi, ako imate neki privredni subjekat sa sedištem u jednom potkopaoničkom mestu, na primer, u Brzeću, nekih 140 kilometara od sedišta Suda. Znači, to iziskuje kako materijalne troškove, tako i gubitak vremena. Mislim da je potpuno opravdan ovaj zahtev. Napomenuću još nešto. U opštinama Rasinskog okruga, na vlasti su, manje-više, sve političke stranke koje su zastupljene i u ovom parlamentu i imamo poslanike sa teritorije Rasinskog okruga koji, manje-više, pripadaju svim političkim strankama koje sede ovde, u Parlamentu. Na Strateškom savetu, koji je bio organizovan od strane načelnika Rasinskog upravnog okruga, svi predsednici opština i svi poslanici s teritorije Rasinskog okruga složili su se da se pokrene inicijativa da Rasinski okrug dobije privredni sud sa sedištem u Kruševcu. Da ne dužim više, gospođo Malović, mislim da se na ovaj način kod velikog dela poslanika izaziva sumnja, ako imamo različite aršine za identičan amandman. Šta će biti sutradan, kada krenemo u reizbornost sudija? Da li ćemo i tu da gledamo, pre svega, naklonost određenih političkih subjekata prema određenim sudijama? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega je detaljno obrazložio ovaj amandman i mi iz SRS-a smatramo da su ovo glomazne teritorije i glomazan privredni sud koji se planira za područje opština Aleksandrovac, Brus, Varvarin, Vrnjačka Banja, Raška, Sjenica, Trstenik, Tutin, Ćićevac i za gradove Kraljevo i Novi Pazar, sa sudskom jedinicom u Novom Pazaru, za teritoriju opština Sjenica, Tutin i za grad Novi Pazar. Moram primetiti da se u praksi ovakva teritorija neće moći obezbediti jednim sudom, kao i ravnomeran raspored sudova, pogotovo kada su u pitanju privredni sudovi, sada trgovinski sudovi. Ogromna je ovo teritorija. Veliki je broj sudija koji treba da rade u jednom sudu. Veliki je problem sa poslovnim prostorom koji će da nastane, a što je najbitnije, velika je udaljenost mesta i gradova od sedišta predviđenog privrednog suda u Kraljevu. To će izazvati velike troškove za građane i na taj način građani neće moći blagovremeno da ostvare svoja prava, kako im to garantuju određeni propisi. Obratio bih se vama, gospođo predsedavajuća, da sam obavestio da sam dobio zahteve od predsednika Opštinskog suda u Beloj Crkvi, zatim, Zajednice Čeha – Česi južnog Banata, iz Bele Crkve, Zajednice Rumuna iz Vršca. U ovim apelima i zahtevima se navodi da Sud u Beloj Crkvi datira, računajući primenu određenih pravnih normi na području opštine Bela Crkva, još iz 1754. godine, kada su to bili sudovi Vojne krajine, pukovnije. To su bili pukovski sudovi. Zatim, u Beloj Crkvi je, prvi put kada je osnovan Kraljevski sud, 1872. godine, postojao i okružni sud. Tu je postojao i sreski sud, da bi, nakon svega, ostao, 1963. godine, Opštinski sud i on neprekidno funkcioniše na ovim prostorima do današnjeg dana. Bela Crkva je pogranično područje, sa dužnom granice od oko 100 km. Na ovom prostoru i na prostoru opštine Alibunar živi najviše Rumuna i Čeha u našoj državi. Zbog toga je veliko ogorčenje građana i nosilaca pravosudnih funkcija, pogotovo nacionalnih manjina, imajući u vidu rumunsku nacionalnu manjinu i češku nacionalnu manjinu, koja je najveća u Srbiji na teritoriji opštine Bela Crkva. Najviše pripadnika nacionalne manjine rumunske nacionalnosti živi danas na području opštine Alibunar. Otuda se zahteva od strane opština, od strane sudova i građana da se ostavi Opštinski sud u Beloj Crkvi i Alibunaru. S obzirom na to da se gospodin Pastor, narodni poslanik, izjasnio, zahtevao i tražio, a ujedno obavestio Parlament i predsednika Skupštine da neće glasati za ovaj set predloga zakona, pogotovo kada je u pitanju teritorijalna podela ovih opštinskih, okružnih, privrednih i viši sudova, što se tiče mene, kao narodnog poslanika koji dolazi iz Južnobanatskog okruga, moram, isto tako, da istaknem da imam obavezu u ime birača Slovaka i građana koji žive na teritoriji Kovačice. Dakle, dame i gospodo, i ja sam u obavezi i SRS traži da se ostavi sedište Opštinskog suda u Kovačici, zato što je to opština s najvećim brojem stanovnika slovačke nacionalnosti, a vama je dobro poznato da je Slovačka Republika prva podržala nezavisnost i celovitost teritorije Republike Srbije. Odnosi između Slovačke Republike i Srbije su u usponu i oni su dobri. Osim toga, ti odnosi i ubuduće treba da budu razvijani, a SRS je s jednom nacionalnom strankom u Slovačkoj u dobrim odnosima i unazad više godina bilo je međusobnih razmena mišljenja i podrški. Prema tome, Opštinski sud u Kovačici treba zadržati, u interesu građana, u interesu nacionalne manjine Slovaka, a na ovom području živi i jedan broj pripadnika nacionalne manjine i građana rumunske nacionalnosti. Dame i gospodo narodni poslanici, pre neki dan sam podsetio Narodnu skupštinu, a ovoga puta molim predsedavajućeg, Gospođu Čomić, potpredsednika Narodne skupštine, da zatraži obaveštenje od Agencije za privatizaciju o tome koja primanja je ostvarila Munjić Snežana, kao predsednik Izvršnog odbora Privredne banke u Pančevu. Prema podacima kojima raspolažem, koja su mi dostavljena od strane radnika iz te privredne banke, gospođa Munjić Snežana je za ovu godinu, tj. u toku 2008. godine primila 5.325.000,00 dinara, ili, samo za januar, primila je milion dinara. Kavaja Svetlana – 3.584.000, kao zamenik predsednika Izvršnog odbora Privredne banke u Pančevu, Pejčić Nenad – 2.965.000, kao član. Ostali članovi ovog izvršnog odbora, Đurić Vesna iz Beograda – 774.000, Nenad Urošević iz Beograda – 1.035.000, Nadica Mihajlović –774.000, Marija Pantelić 774.000, Marija Mitić iz Beograda – 905.000. Dakle, svi su iz Beograda, nikoga nema iz Pančeva, niti iz Južnobanatskog okruga. Molim vas, postavlja se pitanje, otkud to da baš sa strane treba da dođu članovi Izvršnog odbora da bi pljačkali Privrednu banku Pančevo? Ko je ovo dozvolio? U ovom pismu koje sam dobio, radnici kažu da je Narodna banka Srbije kaznila predsednika Izvršnog odbora i njegovog zamenika i članove što su primili tolike pare, i to predsednika sa 1.500.000 dinara, zamenika predsednika Izvršnog odbora – 1.000.000dinara. Tražim obaveštenje, da li su ovo platili? Drugo, s obzirom na to da nisu postupili u skladu s nalogom Narodne banke Srbije i Službe za platni promet, pozivam pripadnike organa unutrašnjih poslova, Kriminalističke uprave u Pančevu, da uđu u Privrednu banku, zatraže izveštaj Narodne banke Republike Srbije i da se o tome obaveste građani, kao i da se preduzmu odgovarajuće mere, a ovi koji su pare uzeli, da pare vrate. Tako je rekao i predsednik Republike gospodin Tadić, kada je bio u pitanju Krišto. Rekao je da vrati pare i da da ostavku. Prema tome, evo još jednog primera. Ova gospođa Munjić je prevazišla, skoro, i Krišta. To je milion dinara, ako je sve ovo tačno što smo dobili. Molim vas, ako je primila milion dinara, onda je ona zaista rekorder u tom pogledu – za jedan mesec da primi milion dinara. Treba da vrate pare, ovo nije dobro, ovo nema morala i mora da se stane na put ovakvom bezakonju. Dame i gospodo, ako mi dozvolite, gospođo predsedavajuća, ja bih vas samo zamolio jedno, sledeće pitanje.Želeo bih da skrenem vašu pažnju na Azotaru i na Pančevo. Dame i gospodo narodni poslanici, svi ste ovde izabrani od strane građana. Kada je u pitanju Pančevo, Pančevo je poseban slučaj. Po čemu se karakteriše Pančevo? Pančevo je bio najveći industrijski centar u Vojvodini, a među najvećima u Srbiji. Imao je bruto proizvod veći nego cela Crna Gora. Pančevo je imalo prvu fabriku aviona "Utva", sa 7.000 zaposlenih. Danas od Fabrike aviona nema ništa i radnici Fabrike aviona "Utva" su ostali bez posla, a u ovoj novoj fabrici aviona – "Lola Utva", koja je bombardovana 1999. godine, radi 120 radnika. Dakle, ostalo je oko 7.000 radnika "Utve" bez posla. Pančevo je imalo prvu pivaru na Balkanu, koja je osnovana i izgrađena 1722. godine. Privatizovana je od strane tajkuna i tajkuni su je rasturili, razorili. Na taj način, ostalo je bez posla oko 300 radnika, nedavno. Pančevo je imalo najveću staklaru na Balkanu. Sada je ostalo nekoliko desetina radnika, a u njoj je radilo više hiljada radnika, koji su ostali bez posla, na ulici, i njihove porodice. Pančevo je imalo prvu fabriku azotnih đubriva, u kojoj su bile zaposlene hiljade i hiljade radnika. Danas je ''Azotara Pančevo'' postala privatno preduzeće, mada je i država ovde suvlasnik. Ali, šta se dogodilo? Došli su ljudi, kupili su 2006. godine ''Azotaru'' i obavezali se ugovorom da ulože 20 miliona evra u sredstva proizvodnje, a da za pet godina ne otpuštaju radnike i da ne mogu da prodaju ništa preko 5% od vrednosti kapitala koji oni kupuju. Šta se događa? Nedavno je poslovodstvo i konzorcijum ''Azotare Pančevo'' prodalo, demontiralo, ja bih rekao, ukralo novu fabriku radnika i građana Pančeva i Srbije, koja je trebalo samo da se pusti u proizvodnju. Oni su tu novu fabriku demontirali, ukrcali u vozove i prodali u inostranstvo. Zamislite, ''Azotaru'' su kupili za 13 miliona evra, a osam miliona gotovih proizvoda je bilo u toj fabrici, da bi ''Karbamid'', koji je bio jedan od pogona u sastavu ''Azotare'', prodali prošle godine za 32 miliona evra. U tom slučaju je intervenisala i Agencija za privatizaciju. Šta je to problematično kod Agencije za privatizaciju? Agencija za privatizaciju donosi novu odluku, kojom kaže – od tih 32 miliona evra, vi ćete biti u obavezi da uplatite u proces proizvodnje 10 miliona evra. Gde je onih 20, šta je s njima? Nema. Drugo, kakav program pravi Agencija za privatizaciju? U tri rate da to plate i da uplate na žiro-račun, u dinarskoj protivvrednosti, 10 miliona evra? Međutim, Agencija pravi grešku i ne postupa u skladu s osnovnim ugovorom. Agencija dalje prolongira za tri godine, da u tri rate mogu da uplate ovaj iznos od 3.300.000 evra. Prekjuče, tj. u petak, oko 550 radnika je ostalo bez posla, jer su poslodavci dali otkaz radnicima ''Azotare'', njih 550 nalazi se van stroja, van pogona. Dame i gospodo, ono je dobro što je rekao juče gospodin Tadić – daj da radnici odbrane svoja radna mesta. Molim vas, naši radnici ne znaju da napadaju, ali naši radnici znaju da se brane. Mi poručujemo radnicima da se brane, da blokiraju fabriku, a da poslovodstvo uzmu pred sebe – da poslovodstvo položi račune, a da Vlada, Agencija... (Predsedavajuća: Gospodine poslaniče, 10 minuta je i 30 sekundi, molim vas da izlaganje privedete kraju, iskoristili ste vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi.) Samo dve rečenice da kažem. Agencija mora da koriguje, odnosno mora da raskine ovaj ugovor.
Narodni poslaniče, zahvaljujem. Vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5, amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Petar Petrović i Jasmina Milošević i narodni poslanik Aleksandra Janković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 5, amandman, s ispravkom, podneo je narodni poslanik Milan J. Nikolić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 5, amandman je podneo narodni poslanik Vladimir Milentijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vladimir Milentijević.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, kada sam govorio o setu pravosudnih zakona u načelu, izneo sam tri glavna nedostatka ovog seta zakona. Prvi nedostatak je provlačenje izraza "Autonomna pokrajina", a ne "autonomne pokrajine", što je kršenje Ustava, u članu 182. stav 2, gde se, doslovce, kaže da Republika Srbija u svom sastavu ima dve pokrajine. Drugi nedostatak je slabljenje pojedinih institucija pravosuđa na teritoriji AP KiM. Treći nedostatak je povlačenje pojedinih institucija pravosuđa sa teritorije KiM-a. Na sve ove nedostatke, u ime Poslaničke grupe DSS-a, intervenisao sam amandmanima, koji za cilj imaju otklanjanje navedenih nedostataka. Kada je u pitanju prvi nedostatak, to je provlačenje izraza "Autonomna pokrajina", a ne "autonomne pokrajine", ti amandmani su prihvaćeni, a ostala je dilema da li je bila greška ili namera. Drugi nedostatak je slabljenje pojedinih institucija pravosuđa na teritoriji KiM-a, a to je mreža prekršajnih i osnovnih sudova. I tu su prihvaćeni amandmani koje sam podneo u ime Poslaničke grupe DSS-a i donekle je poboljšana mreža tih pravosudnih institucija. Nažalost, treći, najbitniji nedostatak, da Republika Srbija povlači pojedine institucije pravosuđa sa teritorije AP KiM, ti amandmani nisu prihvaćeni. Podneo sam amandman na član 5. tačka 8, da se, posle reči "Svrljig", ostatak rečenice briše, a dodaje se nova tačka 17, koja glasi: "Privredni sud u Kosovskoj Mitrovici, za teritoriju AP KiM". Obrazloženje Vlade glasi: "Vlada ne prihvata amandman, iz razloga što smatra da je celishodnije rešenje da Privredni sud u Nišu bude nadležan za teritoriju AP KiM". Ovo obrazloženje nije u skladu s obrazloženjem ustavnog osnova za donošenje zakona, jer se kaže da su članom 5. zakona uređena sedišta i područja nadležnosti privrednih sudova. ''Predložena teritorijalna organizacija privrednih sudova je u najvećem delu identična sa teritorijalnom nadležnošću postojećih trgovinskih sudova". Da je ovde grubo prekršen Ustav, govori i to što AP KiM u svom sastavu nema više instituciju privrednog suda. Za razliku od AP KiM, AP Vojvodina ima pet privrednih sudova. Nemoj niko da misli da imam nešto protiv takve organizacije, da je mreža privrednih sudova i u AP Vojvodini i u Srbiji suvišna, ali, nemoguće je ovakvo obrazloženje kada je u pitanju teritorijalna organizacija, da Vojvodina ima pet privrednih sudova, od kojih je jedan u Novom Sadu, za 13 opština, u Pančevu – za 9 opština, u Somboru – za 3 opštine, u Sremskoj Mitrovici – za 7 opština i u Subotici, takođe, za 7 opština. AP KiM ima 30 opština, od toga 6 sa većinskih srpskim stanovništvom, a naglašavam da Republika Srbija ima normalan platni promet sa AP KiM. Mislim da ove činjenice i ovi argumenti sasvim dovoljno govore, a za to što je, u nekoliko navrata, koleginica Vjerica Radeta ovde izrazila sumnjičavost u nameru, mislim da bi trebalo da se da adekvatan odgovor zašto se pojedine pravosudne institucije povlače sa KiM-a. Gospođo ministre, od vas očekujem, s obzirom na iznete argumente i razloge, da ovaj amandman prihvatite, jer je sasvim opravdan, a, s druge strane, molim sve narodne poslanike sa teritorije AP KiM da ovaj amandman prihvate, kao i sve poslaničke grupe da glasaju u danu za glasanje za ovaj amandman, jer, u suprotnom, Narodna skupština Republike Srbije šalje lošu poruku svima onima na KiM-u koji za svoju priznaju Republiku Srbiju i zakone Republike Srbije.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, vidite da je bilo i te kako razloga što sam u petak tražila da govorim o amandmanu kolege Milentijevića koji je usvojen od strane predstavnika Vlade. I tada sam, i jutros, i sada ću ponoviti, izrazila ne samo sumnju, nego, rekla bih, i strah od toga šta Vlada Republike Srbije, zapravo, namerava sa AP KiM. Dobro vas je kolega Milentijević podsetio da smo u načelnoj raspravi i u još nekim u okviru ovog seta zakona imali i amandmane i govorili o tome da je u nekoliko predloga zakona Vlada, umesto "autonomne pokrajine", u predlozima zakona predvidela "Autonomnu pokrajinu".Istina je da su ti amandmani usvojeni, ali se postavlja pitanje, ja ga još jedanput postavljam javno – šta je, zapravo, bila skrivena namera Vlade Republike Srbije? Ne može se prihvatiti činjenica, odnosno ne činjenica, nego obrazloženje da se tu radilo o nekakvoj štamparskoj grešci; ove zakone, odnosno predloge, ipak, pregledaju i lektori, a i sam ministar i bilo ko ko je pročitao taj predlog zakona morao je da primeti da nema množine kada su u pitanju autonomne pokrajine. Mi smo pokušavali i pokušavamo još od juna da na dnevni red ovog parlamenta stavimo, odnosno da ubedimo predsednika Parlamenta da na dnevni red stavi Predlog rezolucije o problemima i rešavanju problema na KiM-u. Prošlo je skoro pola godine od toga, Vlada i predsednik Parlamenta ne pomišljaju da tako nešto, odnosno da konkretan predlog grupe poslanika iz tri poslaničke grupe stave na dnevni red, a u međuvremenu se mnogo toga dešavalo, desilo i još uvek dešava na teritoriji KiM-a. Neću sada da pominjem i ove zločine koji se dešavaju gotovo svakodnevno, ubistva srpskih civila, Srba, staraca koji su ostali da žive na teritoriji KiM-a. Govorili smo o tome, govorili smo i o tome kako jedan deo skupštinske većine ne želi da funkcioniše ni lokalna samouprava na teritoriji KiM-a, pa nije prihvaćeno u RIK-u da se u opštini Leposavić vrate mandati, odnosno da se verifikuju već vraćeni mandati SRS-u, kao da postoji nešto što se stalno provlači, da Vlada Republike Srbije, zapravo, ima neke skrivene namere sa KiM-om. Mi moramo da isteramo Vladu na čistac, moramo da znamo ko je taj ko daje smernice i okvire delovanja Vlade Republike Srbije, a ovaj parlament to nije, jer, nažalost, nismo bili u prilici da raspravljamo. Naravno, govorimo o tome i koristimo svaku priliku da govorimo o tome, ali nemamo zvanični stav, ne znamo mišljenje vladajuće koalicije u ovom parlamentu, pre svega, kada je u pitanju razmeštanje misije Euleks. Mi to govorismo, pričasmo danima, mesecima, a sutra najavljuju razmeštanje misije Euleks. Ubeđena sam da je to suprotno skupštinskoj većini, odnosno većini narodnih poslanika u ovom parlamentu, ali nas, zvanično, to niko nije pitao. Čitamo po novinama, tražimo po Internetu, da saznamo koji su to posebni uslovi koje su predstavnici naše vlade prihvatili, pitamo ih – u čije ime su prihvatili, kakve će biti posledice za Srbe na KiM-u nakon ovoga što planiraju da urade i što već deluje na terenu, na KiM-u, pitamo ih – da li će to biti ono što je kolega Aleksandar Martinović ovde čitao kao izveštaj Evropske komisije, koja kaže da saradnja s Haškim tribunalom nije prepreka za ulazak Srbije u EU, već da je to nekakva saradnja s ovom kvazirepublikom Kosovo?! To je ono o čemu narodni poslanici treba i moraju da govore. To je ono što treba da bude tema broj jedan danas u Srbiji. Jeste problem velika ekonomska kriza, jeste problem socijalna beda, jesu problem svakodnevna poskupljenja, jesu problem svakodnevna otpuštanja s posla, ali predsednik države juče reče da je osnovni problem u budućnosti u Srbiji da se sačuvaju radna mesta. Nije objasnio na koji način. Već danas je dosta ljudi dobilo otkaz, bez obzira na tu njegovu poruku. Tačno je da treba da se vodi računa da se čuvaju radna mesta, ali radna mesta mora da čuva država, Vlada Republike Srbije. Nova radna mesta mora da obezbeđuje Srbija, Vlada Republike Srbije, ali nema većeg problema danas u Srbiji od rešavanja problema na KiM-u. Pitanje teritorijalnog integriteta naše države, kao i svake države u svetu, valjda je prioritet nad prioritetima svake vlade, i to bi trebalo da bude prioritet i ove vlade. Da se vratimo na ovaj zakon i na sve ove amandmane koje je sve do sada ministar, gospođa Malović, prihvatala. Ali, moram da podsetim, opet radi javnosti, radi građana Srbije, radi Srba koji žele da se vrate na KiM, koji očekuju od svoje države da im stvori uslove da se tamo vrate, ali ne da bi prošli kao ovo dvoje staraca koji su pre tri dana ubijeni, pa je bio problem da se njihova tela dovezu, da bi se zaista utvrdili razlozi njihove smrti, jer su Šiptari pokušali to da predstave kao prirodnu smrt. Ne žele Srbi da se na takav način vraćaju na KiM, već žele da im država Srbija omogući da normalno žive u svojoj Srbiji, na svom KiM-u i na svojim ognjištima. Umesto toga, šta mi imamo? Imali smo predlog Vlade Republike Srbije da na teritoriji celog KiM-a postoji samo jedan sud, da taj sud ima sedište u Kosovskoj Mitrovici. Dobro je da je prihvaćen amandman kolege Milentijevića, pa ćemo sad imati sudove u Gračanici, za Kosovski okrug, u Goraždevcu, za Pećki okrug, u Ranilugu, za Kosovsko-pomoravski okrug, u Štrpcu, za Prizrenski okrug i za Kosovsko-mitrovački okrug, u Kosovskoj Mitrovici. Dođosmo, konačno, do toga da Vlada više neće da prihvata amandmane koji se odnose na KiM. Volela bih, gospođo Malović, da nam date neko suvislo obrazloženje – zašto Vlada ili zašto vi, u ime Vlade Republike Srbije, ne prihvatite ovaj amandman? Šta vam znači obrazloženje – Vlada ne prihvata amandman iz razloga što smatra da je celishodnije rešenje da Privredni sud u Nišu bude nadležan i za teritoriju AP KiM? Ionako je Privrednim sudom u Nišu obuhvaćeno mnogo opština, ali to nema veze, to je drugi deo priče, vezan za nadležnost u Nišavskom okrugu. Privredni sud, koji je, kao trgovinski sud za KiM, do sada bio u Kraljevu, na neki način je bio bliže, ne samo teritorijalno, nego iz razloga što su i zemljišne knjige, i matične, knjige rođenih, umrlih itd., iz mnogih opština gde Srbi ne mogu da žive, pogotovo gde ne mogu da vrše vlast, iz mnogih okruga, premeštene, između ostalog, u Kraljevo, ali to je bilo tada. Sada moramo, ne da još više udaljavamo ne samo sudove, nego bilo koje organe od KiM-a, već da širimo mrežu organa na KiM-u. Niko ne sme da pomene da je u pitanju više novca, da to više košta državu itd. Koliko god da košta, u obavezi smo da institucionalno podržimo građane, pre svega, Srbe, a i ostale građane koji žele da se vrate na KiM, ili koji žele da žive, koji su i dalje ostali na teritoriji KiM-a i koji žele i dalje da tamo ostanu. Kakvu god oni imali korist, ili je nemali, od Privrednog suda u Kosovskoj Mitrovici, moramo tim ljudima da stvorimo i psihološku podršku, da znaju da tamo imaju i škole, i osnovne i srednje, i fakultete, i sudove, i tužilaštva, i privredne sudove, i da ljudi zaista rade u tim institucijama, tamo gde je to moguće, da država čini sve da bude sve više mogućnosti da se ta mreža širi, a ne da se država krije iza nekih nesuvislih obrazloženja ili da to košta. Ili, vi, možda, gospođo Malović, u Vladi Republike Srbije nemate nameru da privredno razvijate KiM?! Možda mislite da vam tamo iz tog razloga ne treba privredni sud? Morate da imate svest o tome, gospođo Malović, da je KiM sastavni deo Srbije. Nijednim potezom, nijednim slovom, ni Vlada Republike Srbije, ni ovaj parlament, nemaju prava i ne smeju da pokažu da to nije tako i da dovedu u sumnju tu činjenicu. Šta vi, zapravo, planirate? Ja se bojim da ćemo saznati tek kada za to bude kasno. Bolje bi vam bilo da pošaljete poruku vašim kolegama u Vladi da dođu ovde, da razgovaramo o problemima KiM-a sa svih aspekata. Ono što je vaša nadležnost, jeste da prihvatite ovaj amandman, bez obzira na to ko vam je dao nalog da ga ne prihvatite. Imate tu obavezu, gospođo Malović, istorijsku i nacionalnu, i zbog funkcije koju obavljate, pretpostavljam, i zbog svog imena, jer mislim da je svakome od nas bitno da časno i ponosno nosimo svoje ime i prezime, a ko god se na bilo koji način i bilo kojim slovom, zapetom, rečenicom, ogreši o Kosovo i Metohiju, o Srbe sa Kosova i Metohije, o teritorijalnu celovitost Srbije, taj ne može imati ni časti, ni poštenja, tome će suditi istorija.
Narodni poslanik Jovan Palalić. Vreme na raspolaganju Poslaničkoj grupi DSS-a je osam minuta.
Poštovana predsedavajuća, uvažena ministre Malović, dame i gospodo narodni poslanici, zaista je važna ova rasprava o sedištima i područjima privrednih sudova i treba je staviti u kontekst ukupne promene, kako se ovde kaže, mreže sudova, koja je sada na dnevnom redu, tj. Predloga zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. Upravo se na ovom primeru vidi kontradiktornost i nedoslednost Vlade Republike Srbije kada je ušla u ovu reformu, koja je izazvala ovakve polemike u javnosti. Mi smo za većinu amandmana na Predlog ovog zakona, gde se amandmanski intervenisalo u članu 5, prilikom njihovog odbijanja, dobili obrazloženje da su sadašnja rešenja, tj. rešenja koja su u važećem pozitivnom pravu, ta koja su, faktički, primenjena i implementirana u ovaj predlog zakona. S jedne strane, imamo radikalnu reformu mreže sudova, kada su u pitanju osnovni sudovi, a, s druge strane, imamo konzerviranje stanja, kada su u pitanju privredni sudovi. Mislim da je bilo bolje, kada se već ušlo, bez obzira na naše kritike ovih promena, da su se ipak neke činjenice i neke okolnosti uvažavale i prihvatile. I, ona inercija koja je postojala, kada je u pitanju privredni sud još iz ranijeg perioda, moglo se sada amandmanski intervenisati i te okolnosti uvažiti i promeniti i u svetlu zakona koji se odnosi na lokalnu samoupravu, a pogotovo ovog amandmana koji je podneo moj uvaženi kolega Vladimir Milentijević, koji je sa svih aspekata neracionalan i koji nije ni u državnom interesu. Reći ću prvo o nekim amandmanima i nekim nelogičnostima koje su se sada morale ispraviti. Vi imate gradove sa preko 100.000 stanovnika, koji su i po Zakonu o lokalnoj samoupravi gradovi, koji imaju i osnovne i više sudove i koji su veliki privredni centri, kao što su Kruševac, Smederevo, Šabac, a nemaju privredne sudove. Bez obzira na argumentaciju koju smo ovde danas čuli, vi ste imali sedište privrednog suda u Valjevu, za kojeg smatramo da treba da ima privredni sud, za područje Mačvanskog okruga i grada Šapca. Imate Požarevac, koji je mnogo manji grad od Smedereva, a gde je sedište privrednog suda, a nemate privredni sud u Smederevu, koji je i privredno i u svakom drugom pogledu veći, i imate Kruševac, o kom je moj uvaženi kolega Miša Radulović diskutovao, odakle je 61% predmeta u Privrednom sudu u Kraljevu, upravo iz Rasinskog okruga. Ti gradovi su motori razvoja čitavih regiona i bilo je važno da se sada, upravo kada se ušlo u ovakvu promenu, koja je, po nama, kada su u pitanju osnovni sudovi, pogrešna, ako se već menjalo u segmentu opštinskih sudova, uđe i u onaj segment koji se odnosi na privredne sudove, a ne da se ovo stanje konzervira, da se zadrži postojeće stanje i da se odbijanje amandmana obrazloži time da je tako sada u ovom pozitivnom pravu. Ako se pokazivala hrabrost za reforme, morala se pokazati i u segmentu privrednih sudova, s obzirom na to da je komplementarno i s promenama u lokalnoj samoupravi, i s politikom regionalnog razvoja, jer imate situaciju da samo ova tri velika grada, Kruševac, Smederevo i Šabac, koji imaju skoro 400.000 stanovnika, gradovi sa jakom privredom, s velikim potencijalima u privredi, neće imati privredne sudove, zato što se, po nekoj inerciji iz nekog komunističkog vremena, kada su jaki partijski funkcioneri bili u Valjevu, Požarevcu, drugim gradovima, zadržavala ta neka struktura privrednih sudova. Mislim da bi bilo dobro da Vlada usvoji argumentaciju koju su izneli predstavnici i pozicije i opozicije i da se formiraju privredni sudovi i u Kruševcu, i u Smederevu, i u Šapcu. Što se tiče ovog amandmana mog kolege Vladimira Milentijevića, koji je izuzetno bitan, koji je suštinski, koji treba da pošalje poruku da Vlada Republike Srbije vodi računa o tome da na prostoru KiM-a mora da postoji jedan privredni sud, da Vlada želi time da pokaže da će se i privredna aktivnost na taj način jasnije definisati, uopšte, ekonomska politika Vlade prema prostoru KiM-a, bilo bi važno da se on usvoji. Osim reči ''celishodnost'', mi nijedno podrobnije obrazloženje nismo dobili. Privredni sud u Nišu pokriva ne samo Nišavski okrug, nego pokriva i Toplički okrug, sa sedištem okruga u Prokuplju, pokriva Pirotski okrug, sa sedištem u Pirotu, i još čitav prostor KiM-a. Da li je to celishodnost? Bez obzira na kapacitete koje ima Niš, da li može Privredni sud u Nišu da pokrije ovoliki prostor kvalitetno i da u proklamovanoj efikasnosti rešava predmete koji pristižu? Kada se polemiše o tome da su strani investitori i privrednici nezadovoljni pravosuđem, oni, prvenstveno, misle na stanje u privrednim sudovima, jer sa njima imaju najtešnji dodir u svom poslovanju i preko njih rešavaju najvažnije svoje probleme.Upravo je cilj da se privrednicima olakša ta komunikacija i učine efikasnijim privredni sudovi. Pored ovog amandmana, koji je sa državnog aspekta bitan, treba da ga prihvatimo, ukazujem uvaženoj ministarki Malović na činjenicu da i Kruševac, i Smederevo, i Šabac, kao važni centri u Srbiji, treba da dobiju svoje privredne sudove, pored privrednih sudova u Valjevu, Požarevcu i Kraljevu. Apelujem da se ovi argumenti uvaže. Ako se već ušlo u ove promene koje se odnose na osnovne sudove, s kojima se mi ne slažemo, ali Vlada je ovde pokazala da ima nekakvu strategiju, zaista je za čuđenje odsustvo strategije za privredne sudove, pa se šalje poruka, kroz obrazloženje o odbijanju amandmana, da stanje kakvo je sada treba da ostane. Na konzerviranje privrednog sudstva je upućena najveća kritika od strane preduzetnika privrede Srbije i stranih investitora, pa je to nešto gde treba da učinimo najradikalnije promene.
Da li još neko želi reč? Poslanička grupa SRS-a je iskoristila vreme. Na član 6, amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravnomoguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 6, amandman je podneo narodni poslanik Judita Popović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravnomoguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Judita Popović.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, LDP je podneo amandman na član 6. stav 1. tačka 4) i predložio da se, pored Apelacionog suda u Novom Sadu, za područje viših sudova u Zrenjaninu, Novom Sadu, Pančevu i Sremskoj Mitrovici, ustanovi još jedan apelacioni sud, i to Apelacioni sud u Subotici, za područje viših sudova u Somboru i Subotici. Mi smo pošli od tri razloga kad smo predložili ovaj amandman. Pre svega, pošli smo od člana 6. tačke 1) Evropske konvencije o zaštiti ljudskih prava, jer smo smatrali da svaki građanin u ovoj državi ima pravo na pravično suđenje, u razumnom roku. Ujedno smo pošli od člana 32. Ustava Republike Srbije, koji takođe garantuje pravično suđenje, u jednom razumnom roku. Šta reći o razumnom roku i o pravičnom suđenju? Nema pravičnog suđenja ukoliko se godinama čeka na jednu sudsku odluku. Naime, malopre sam govorila o tome da je od 26 opštinskih sudova predviđeno samo šest sudova koji će preuzeti njihovu nadležnost, i to šest viših sudova. Obrazložila sam to činjenicom da su osnovni sudovi predviđeni za suđenje u sporovima male vrednosti, u krivičnim predmetima, gde je zaprećena kazna blaža u odnosu na one krivične postupke koji su u nadležnosti viših sudova. Dakle, faktički, šest viših sudova preuzima, pretežno, nadležnost 26 opštinskih sudova. Kada krenemo od te pretpostavke, onda dolazimo do situacije da će samo jedan jedini apelacioni sud u Vojvodini rešavati o predmetima, o odlukama koje budu donosili viši sudovi, i to šest viših sudova na teritoriji AP Vojvodine. Tih šest viših sudova već nose nadležnosti 26 opštinskih sudova, postojećih opštinskih sudova. Dakle, tu već imamo jako veliki broj, koji se na prvi pogled ne vidi, o kojem će rešavati Apelacioni sud u Novom Sadu. Mislila sam na presude, kako krivične, tako i parnične, i na ostale odluke koje su u nadležnosti apelacionog suda. Prema tome, imamo jako puno posla, jako puno rada, ali predvidelo se da to radi samo jedan apelacioni sud, a ne vidimo pravi razlog, racionalno obrazloženje zašto se to radi, pogotovo, jer smo već sada nezadovoljni radom sudova, sporošću tih sudova. Zgušnjavanjem i centralizacijom, ne verujem da ćemo dobiti neko bolje rešenje i neki ubrzaniji rad. Drugi razlog, koji, u stvari, potvrđuje da je ispravno bilo naše mišljenje da je potrebno da se na teritoriji Vojvodine osnuje još jedan apelacioni sud, bar još jedan, jeste tradicija i značaj vojvođanskog pravosuđa, sudova na teritoriji Vojvodine, koji imaju svoju tradiciju i istorijski značaj, neki i preko 200 godina. Ako već imamo tu tradiciju, imamo dobru pravosudnu praksu, zašto je ukidati i zašto sve fokusirati na jedan jedini sud u Novom Sadu, a celu teritoriju Vojvodine ostaviti apsolutno nepokrivenu, što se apelacija tiče? Mi smo iznosili niz argumentacija zašto smatramo da Vojvodina, kao autonomna pokrajina, kao specifični deo teritorije Srbije, ima pravo da u pogledu pravosuđa i sudova traži određene privilegije, određena prava, određenu tolerantnost i drugačiji pristup toj njenoj teritoriji i toj njenoj problematici u vezi sa sudovima, tako da ne bih volela da se ponavljamo. Treći razlog zašto smatramo da je potrebno da bude još bar jedan apelacioni sud na teritoriji Vojvodine, jesu troškovi. U ovom Vladinom predlogu zakona stoji napomena da za sprovođenje ovog zakona nije potrebno obezbediti dodatna sredstva. Smatramo da to baš i nije tako, jer u slučaju da se apelacioni sud osnuje u Novom Sadu, to znači da će veliki broj sudija sa cele teritorije Vojvodine, a pretpostavljamo da će se voditi računa i o tome da ne budu to samo sudije sa teritorije Novog Sada, morati da sude u Novom Sadu, a kada se pogleda teritorija Vojvodine, ona i nije toliko mala da bi te sudije, koje će svakodnevno morati da rade apelacije, putovale i vraćale se u svoje gradove. To znači da će se, pre ili kasnije, tim ljudima morati obezbediti neki stan u Novom Sadu. Dakle, tim ljudima mora da se obezbedi život, normalan, redovan, za njih i njihovu porodicu. Prema tome, to će već da poveća troškove te apelacije i tog rešenja da se samo jedan apelacioni sud osnuje za teritoriju Vojvodine. Pored toga, potrebno je da se poveća i administracija za taj apelacioni sud. Nije dovoljno da se samo sažmu sve te administracije koje su imali sudovi, i to još uvek rade okružni sudovi na teritoriji Vojvodine, a ima ih šest, nego će biti potrebna nova administracija, upravo zato što ti službenici neće moći da putuju svakodnevno do Novog Sada i nazad u svoje gradove, odakle su potekli i gde faktički žive. Šta to znači? To znači da ćemo morati ponovo da zapošljavamo ljude, a treba da rešimo i status tih ljudi koji ostaju u okružnim sudovima, koji za sada još uvek postoje. Kada se uzmu svi ti argumenti, a to su tri, recimo, najjača argumenta koja bismo mogli da navedemo u obrazloženju našeg amandmana, onda mislimo da je potrebno da se Vojvodini omogući da, pored tog jednog apelacionog suda koji je predviđen za Novi Sad, dobije bar još jedan. Dakle, bili smo restriktivni u tim našim željama jer smatramo da ima još dobrih sudova na teritoriji Vojvodine. Tu je, recimo, i Okružni sud u Zrenjaninu, ili Okružni sud u Pančevu, koji bi, takođe, mogli da nose taj teret apelacija, a tada bi se samo rasporedio teret svih tih sudova koji su sada predviđeni da sude kao viši sudovi, po ovom zakonu koji je danas na dnevnom redu. Prema tome, i dalje ostajemo pri tom našem amandmanu. Smatramo da Vlada nije dala racionalan odgovor na njega, niti racionalno rešenje – samo jedan apelacioni sud na teritoriji Pokrajine Vojvodina.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovo rešenje koje je Vlada predložila u članu 6. Predloga zakona je nešto što postoji već u našim propisima, propisima koji su doneti 2002. godine, a koji se ne primenjuju. Predviđeno je da postoje četiri apelaciona suda na teritoriji Republike Srbije i ovo što je navedeno u članu 6. praktično je postojeće normativno rešenje. Očigledno je da se ovim amandmanom zahteva formiranje dva apelaciona suda na teritoriji AP Vojvodine. Podnosilac amandmana je iskoristio neke svoje razloge i neku svoju argumentaciju, međutim, smatram da glavni argument za formiranje i određivanje sedišta apelacionih sudova, pre svega, treba da bude teritorijalni raspored i sve ono što gravitira tim centrima. Tako je uzet centar Beograd, koji ima najveću teritoriju, za taj žalbeni sud, zatim Kragujevac, ako mogu da kažem, centralni deo Šumadije, Niš obuhvata teritoriju KiM-a i taj jugoistočni deo Srbije, a Novi Sad obuhvata, bukvalno rečeno, kompletnu teritoriju AP Vojvodine. Ako uzmete kao kriterijum teritorijalni raspored, udaljenost od sedišta budućeg apelacionog suda, nemoguće je izračunati da to matematički bude precizna kilometraža, jer, verovatno, i Negotin je daleko od Beograda, pa ako je to najdalja relacija, onda, ako se uzmu drugi apelacioni sudovi, videće se da nema te razdaljine, ne računajući ono što će biti u Nišu, vezano za KiM. Ne znam baš koliko se ta teritorijalna organizacija i teritorijalno prostiranje nekog apelacionog suda može vezivati za suđenje u razumnom roku i za pravo na pravično suđenje. Stvarno ne znam koliko bi to moglo da se veže, ali mi imamo jedan sud, nazovisud, koji ima mnogo veće teritorijalno rasprostiranje, a to je, recimo, Haški tribunal. U Haškom tribunalu ne postoji suđenje u razumnom roku. Kod Vojislava Šešelja su prekršeni svi mogući rokovi za ekspeditivno suđenje; evo, maltene, šesta godina je na kraju, pet godina i 10 meseci je, a još nema prvostepene presude. Nekada su u našem pravnom sistemu postojale izuzetno dobre odredbe o suđenju u razumnom roku i to je bilo vezivano za podizanje optužnice. S tim je bilo u vezi i koliko može da traje pritvor, u kom roku treba da se donese prvostepena presuda, i sve je to vezivano za dužinu trajanja pritvora, jer je pritvor mera kojom se na najgrublji način uskraćuje sloboda jednog čoveka za koga postoji sve vreme prezumpcija nevinosti, tako da ne znam koliko se ta priča uklapa u apelacioni sud. Ali, ukoliko postoji, baš bi bilo interesantno da se čuje, a ukoliko postoji neka ozbiljnija argumentacija, onda bismo morali da promenimo naš zakonik o krivičnom postupku, pogotovo odredbe o tome koliko može da traje pritvor. Mislim da imamo drugi, daleko veći problem, koji, nažalost, ovaj zakon ne može da reši. Večeras, u 24 časa, UNMIK, odnosno Euleks, preuzima i sve kontrolne punktove i zaposeda administrativnu granicu na KiM-u. Koliko sam čuo, Euleks preuzima, a UNMIK se povlači. Podsetite Borisa Tadića, pošto je rekao da se motkama čuvaju radna mesta. Pazite, kada DS pobedi, teško je Srbiji, zapamtite, teško je Srbiji. Više sam izašao zbog ovoga da vam skrenem pažnju. Zašto se mi ovde, to možda publici tako deluje, zabavljamo jednim ovakvim zakonom, pogotovo zakonom za koji i vrapci na grani znaju da je loš, da ne može da zaživi? Ali, to je ta vrsta manipulacije DS-a da se bavimo u datom istorijskom trenutku perifernim stvarima, kako se one životne ne bi tretirale ovde, već da se prepuste da ih reka nosi, a onda će da dobije još dve sede dlake Boris Tadić i da se sekira kako mu se desilo nešto mimo njegove volje, njegovih stremljenja, njegove želje. Odmah će da krenu mediji da hvale još jednu uspešnu pobedu dragog i voljenog, prelepog Borisa Tadića. Mi nismo podneli nijedan, u stvari, samo jedan smo amandman podneli na član 6. Gospodin Petar Jojić je podneo amandman, Vlada je to prihvatila, iz prostog razloga, što je taj amandman, svojom argumentacijom, brojem viših sudova, područjima viših sudova i teritorijalnim rasporedom, nalagao da se Užice i Čačak pripoje Kragujevcu, kao apelacionom sudu. Ali, moram da vam kažem da izražavamo nezadovoljstvo ovakvim konceptom zakona, ovakvim konceptom zakona. Smatramo da, pored opštinskih, okružnih i Vrhovnog kasacionog suda, kao sudova opšte nadležnosti, mogu da postoje još i trgovinski sudovi. Nije problem ni sa tim upravnim, u krajnjem slučaju, mada bi okružni sudovi i Vrhovni kasacioni sud mogli, verovatno, da preuzmu mnoge nadležnosti upravnog suda, zato što tu postoje dva nivoa. Protiv upravnih akata državnih organa postupak se vodi pred Vrhovnim kasacionim sudom, a ukoliko postoji mogućnost vođenja upravnog spora protiv organa koji rešavaju u upravnom postupku o pravima i obavezama građana i njihovim zakonom zasnovanim interesima, radi se o nižim nivoima, pre svega, o organima teritorijalne autonomije, lokalne samouprave, ukoliko postoji mogućnost vođenja upravnog spora, to sve može da se završi pred Okružnim sudom. Smatramo da u postojećoj organizaciji možda ima mesta da se promene nadležnosti pojedinih sudova, uz odgovarajuću promenu materijalnog zakonodavstva, da je to nešto što je optimalno za Republiku Srbiju, uz uvažavanje nekih specifičnosti koje je neophodno usvojiti kako bi pravni sistem, odnosno sudski sistem funkcionisao. Nego, moram sada da vam skrenem pažnju, gospodo poslanici, pošto ćete u petak imati ovo obavezno štivo, da vidite kako postoji raskorak između ovoga o čemu mi sada raspravljamo i nečega što Vlada predlaže za 2009. godinu. (Iz sale: Neće za petak.) Nije bitno, ali, 2009. godina, budžet. (Iz sale: 9. januara.) Dana 9. januara? Pa neće, tada je meni slava, ne može, Sveti Stefan, tad se ne radi, ne može, zabranjeno, kraj priče. Kad se danas ne radi, neće ni 9. da se radi. Sada da vidite šta su umni ljudi smislili.To je razdeo 5. U okviru tog razdela, imamo 5.1, pa sve zaključno sa 5.16. Naravno, tu se zadržava postojeća organizacija pravosudnih organa, zato što će sve ovo na ''kukovdan'', prvog januara 2010. godine, da stupi na snagu, odnosno da počne da se primenjuje. Mi imamo u okviru razdela 5. posebno pravosudne organe i tu je samo dve i po milijarde dinara, a onda imamo Vrhovni sud, gde će biti 545 miliona dinara, pa imamo upravni sud, doduše, nemamo plate, imamo materijalne troškove i neko opremanje – 16,6 miliona. Onda imamo apelacione sudove, tu će da se uloži 476 miliona i nešto još. To je da se završi opremanje apelacionih sudova u ova četiri mesta. Sada, imamo Državno veće tužilaca. Kod Državnog veća tužilaca, oni su planirali 10 plata i 11 meseci za materijalne troškove. Kod Visokog saveta sudstva, isto. Kod Državnog veća tužilaca – 37 miliona, a kod Visokog saveta sudstva, za sledeću godinu se planira 66 miliona dinara samo za taj organ, ali u okviru pravosudnih organa. Sudeći po obrazloženju, oni prikrivaju i Visoki savet pravosuđa. Znači, 2009. godine ćemo imati duple organe. Inače, interesantan je razdeo 5. On počinje nekim zbirnim podacima, iz kojih se ne vidi za šta je to, a tu imamo Centar za medijaciju, pa Pravosudni centar za školovanje, pa imamo posebna sredstva za zaštićene svedoke. Znate,moraćete tu dobro da razmislite, jer mi imamo svedoke saradnike koji se ponašaju kao biznismeni, s obezbeđenjem države. Čovek se bavi biznisom, a obezbeđenje mu daje država. Sada mi kažite kakva je razlika između, recimo, takvog svedoka saradnika, s državnim obezbeđenjem, u odnosu na svedoka saradnika Borisa Tadića? I Boris Tadić je svedok saradnik, i on obavlja neke poslove i, isto, ima državno obezbeđenje. Ove čuvaju policajci, a ovoga čuvaju "kobre". Inače, to je jedini deo koji imamo u Vojsci. Morate, vojnici, da znate, pre svega, oficiri, sledeće godine nećete imati topli obrok. Šutanovac je zaključio da mnogo jedete za topli obrok, da je to trošak države i da nećete da imate topli obrok. To je ona marenda, preživljavanje, to ste učili od onih iz Dejtona, iz države Ohajo. Moderno satelitsko i svemirsko naoružanje su proučavali, tako što su drali žabe i zmije, učili ih da se na tihoj vatri to ispeče i to je vrlo kvalitetno. Molim vas, poštovani građani, kada nešto DS predloži, budite oprezni, u pitanju je nešto loše. Moje je da vas na vreme upozorim. Da li ćete da prihvatite, ili nećete, to je na vama. Moje je da vas upozorim, jer bi mi bilo vrlo neprijatno da nešto znam a da ne kažem građanima, pa da me neko sretne i kaže: "Kako te nije sramota, znao si, a nisi nas na vreme upozorio". Ovo naročito pričam zbog onih koji uvek, posle pet dana od izbora, dođu kod mene i kažu: "I sada sam se prevario i glasao za DS". Naravno, ja njih odmah izbacim napolje i kažem: "Kod Borisa, šta mi sad dolaziš, pa mi pričaš?". Neću da razgovaram, ali vas na vreme upozoravam, kad ubodete olovkom, vodite računa gde ćete da ubodete, a ako vidite Borisa Tadića, kažite mu neka povuče ovaj zakon.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 7, amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević, a posle njega narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, NS je podneo amandman, u nadi da će se prihvatiti ovo racionalno rešenje. Dakle, u članu 7. stav 1. tačka 1), na kraju teksta, posle zapete, dodaju se reči: "s tim što Odeljenje u Kragujevcu može imati sudske jedinice u Kraljevu, za područje prekršajnih sudova u Kraljevu, Čačku, Kruševcu, Novom Pazaru, Gornjem Milanovcu, Raški, Trsteniku i Sjenici, a u Užicu, za područje prekršajnih sudova u Užicu, Požegi i Prijepolju". U istom članu, u tački 2), na kraju teksta, posle zapete, dodaju se reči: "s tim što Odeljenje u Nišu može imati sudsku jedinicu u Zaječaru, za područje prekršajnih sudova u Zaječaru i Negotinu, i sudsku jedinicu u Leskovcu, za područje prekršajnih sudova u Leskovcu, Vranju, Kosovskoj Mitrovici i Prokuplju". Obrazloženje. Predloženim dopunama navedenog člana, smatram da će ažurnost odeljenja Višeg prekršajnog suda u Kragujevcu i Nišu biti znatno bolja, s obzirom na to da su u gradovima Kraljevu, Zaječaru i Leskovcu i do sada postojala veća za prekršaje koja su odlučivala u drugostepenom postupku. Posebno treba imati u vidu da je područje koje pokriva Veće za prekršaj u Kraljevu veliko, zatim, da je na ovo područje doseljen veliki broj raseljenih lica s područja Kosova i Metohije, kao i veliki broj izbeglica iz drugih delova bivše SFRJ. Na kraju, napominjem da je istim nacrtom zakona za osnovne sudove predviđeno da mogu imati sudske jedinice u pojedinim gradovima, pa zato i ne vidim razlog da to isto ne bude s odeljenjima višeg prekršajnog suda. Dakle, imali smo danima ovde raspravu o osnovnim, višim, apelacionim sudovima, kakva su rešenja nađena. Mislim da, po sistemu automatizma, isto želi da se uradi sa prekršajnim sudovima. Mislim da je predlagač zakona doneo ishitreno rešenje kada su u pitanju prekršajni sudovi, iz prostog razloga što su prekršajni sudovi, tj. sporovi koji se vode, životni, svakodnevni, što je njihov broj izuzetno veliki pa, prema tome, nema potrebe da se ovakva mreža sudova uvodi kada su u pitanju prekršajni sudovi. Kompletna centralizacija sudstva primenjuje se i na mrežu ovih prekršajnih sudova, što je potpuno pogrešno. Mislim da u Srbiji treba da se borimo za decentralizaciju vlasti, a nikako da i kroz ovakve stvari uvodimo centralizam, jer to nije dobro, kako za samo Vladu, tako i za građane Srbije, koji će zbog ovoga svega imati određenih poteškoća kada budu branili svoje interese, dakle, kada budu prekršajno odgovarali. Imaće problem – kako to sve da se dešava, s obzirom na to da je i ovde udaljenost prekršajnih veća izuzetno velika i potpun je apsurd da se na ovakav način to iskazuje. Dakle, ovakva organizacija višeg prekršajnog suda nije dobra, što će se ubrzo pokazati u praksi. Ovo tim pre što za formiranje odeljenja višeg prekršajnog suda istim zakonom nije određeno koju teritoriju pokrivaju ta odeljenja, odnosno koje prvostepene sudove za prekršaje će pokrivati. To znači da će svi predmeti koje budu rešavali prvostepeni sudovi za prekršaje, po izjavljenoj žalbi, bilo od strane okrivljenog ili, pak, od strane podnosioca zahteva za pokretanje prekršajnog postupka, biti upućivani za Beograd, a potom će se distribuirati prema odeljenjima. To je dug i nepotreban put, pogotovo kada se ima u vidu da se i važećim i novim zakonom o prekršajima predviđa da se rešenje o prekršaju, u određenim slučajevima, može izvršiti i pre njegove pravosnažnosti. Kada prvostepeni organ odluči da se rešenje o prekršaju ima izvršiti pre pravosnažnosti, dužan je da žalbu okrivljenog, zajedno sa spisima predmeta, dostavi drugostepenom sudu, višem prekršajnom sudu, u roku od 24 časa, računajući od sata kada je žalbu primio. Viši prekršajni sud je dužan da po žalbi odluči i svoje rešenje dostavi prvostepenom organu za prekršaje u roku od 48 sati, računajući od sata prijema spisa, da se, slanjem predmeta u viši prekršaji sud, pa odatle u neki od formiranih odeljenja, ispoštuju rokovi propisani navedenim zakonskim odredbama, a sigurni smo da neće. Ovakva organizacija drugostepenog organa za prekršaje, odnosno višeg prekršajnog suda, prekršajni postupak će znatno usporiti, što će se, u krajnjem slučaju, odraziti na ažurnost i efikasnost rešenja predmeta višeg prekršajnog suda i njegovih formiranih odeljenja. Ovo tim pre, kada se ima u vidu da su važećim zakonima propisani kratki rokovi zastarelosti, jedna godina – za relativnu zastarelost i dve godine – za apsolutnu zastarelost. Veće za prekršaj u Kraljevu, konkretno, u svom dugogodišnjem radu, iskazivalo je izuzetne rezultate, pa se opravdano postavlja pitanje, imajući u vidu ogroman priliv predmeta – u 2005. godini primljeno je 5.458 predmeta, u 2006. godini, 6.758 predmeta, u 2007. godini, 6.944 predmeta, zatim, činjenicu da ovo veće pokriva 15 opština Raškog i Rasinskog okruga, ne čini li se postojećim rešenjem greška? Smatramo da treba dati predlog u pravcu izmene i dopune Zakona o sudovima itd. Dakle, još jednom, kada su u pitanju prekršajni sudovi, ovakvim rešenjima će se otežati umnogome dostupnost sudova građanima. Kažem, svakodnevni su prekršaji kako u saobraćaju, tako i neki drugi prekršaji, i bez ikakve potrebe se, po automatizmu, pristupilo rešenjima kakvo je za osnovne, više i ove redovne sudove, kao i trgovinske sudove. Na kraju, smatram da ovakvo rešenje nije racionalno, ekonomično i ne obezbeđuje veću ažurnost u rešavanju drugostepenih predmeta. Osim toga, Veće za prekršaje u Kraljevu ima određeni poslovni prostor, a treba imati u vidu i činjenicu da ovo veće pokriva i opštine, odnosno sudove za prekršaje sa višenacionalnim sastavom stanovništva. Bojim se da će se sve to izgubiti formiranjem odeljenja samo u Novom Sadu, Kragujevcu i Nišu, a naročito će se sve to loše odraziti kada je u pitanju efikasnost suda. Smatram da su ministar i Vlada morali da imaju razumevanje za jedan ovakav amandman, jer je amandman podnet da bi popravio ovaj zakon, da se, bar kad su u pitanju prekršajni sudovi, napravi jedno razumno rešenje, a ne, kao što sam rekao, da se nastupa po automatizmu. Ipak je bilo više mesta za toleranciju, a ne da se, neprihvatanjem ovog amandmana, jedno ogromno područje dezavuiše, da se otežava postupak, zbog rokova zastarelosti koji su u prekršajima izuzetno kratki. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević je amandman koji na povoljniji način rešava probleme prekršajnih sudova za područje velikog broja opština. Ako bi se usvojio njegov amandman, u svakom slučaju, imali bismo kudikamo delotvornije funkcionisanje, u primeni ovoga zakona, u odnosu na odeljenja, a i u odnosu na Veće za prekršaje u Kragujevcu. Ono što je bitno i što treba pomenuti, to je – šta je to karakteristično za Kragujevac? Za Kragujevac je karakteristično da sudije iz kragujevačkog Okružnog suda ne poštuju zakon, za razliku od svih sudija u Republici Srbiji koji su postupali i odlučivali po žalbama SRS-a povodom otetih mandata. U Kragujevcu je oteto 10, u Kniću pet, u Lapovu tri. Ko je na čelu ove pravosudne institucije u Kragujevcu? To je gospodin Miroljub Tomić, poznat po tome što se usudio, s ovim sudijama koje su odlučivale o žalbama SRS-a, da mandate otme SRS-u. Poznato je da je u celoj Srbiji više desetina sudova postupalo u istim slučajevima i da su sudije koje su sudile širom Srbije donosile pravedne odluke, u skladu sa Zakonom o lokalnim izborima. Samo je taj moćnik u Kragujevcu, gospodin Miroljub Tomić, koji pretenduje da bude predsednik apelacionog suda sa sedištem u Kragujevcu, to ćemo pratiti ukoliko se usvoji ovaj set zakona, uradio drukčije.Videćemo da li će to biti nagrada za njegov uspešan rad na rešavanju ovih predmeta kada su u pitanju bili mandati SRS-a. Groze se sudije i tužioci i stručna javnost kako je moguće da Okružni sud u Kragujevcu zaobiđe Zakon o lokalnoj samoupravi, da ga prekrši, da prekrši Ustav i da na taj način otme mandate SRS-u. Da li je takvim sudijama mesto u pravosuđu, ako imate 99% sudija koji odlučuju i donose odluke u skladu s Ustavom, u skladu sa Zakonom o lokalnoj samoupravi? Prema tome, ne može sada niko uzeti za pravo da ne poštuje ujednačenu sudsku praksu. Kako će se sada tumačiti u sudskoj praksi ova odluka Okružnog suda koja se odnosi na odborničke mandate SRS-a u Gradskoj skupštini u Kragujevcu, za tih 10 mandata, u Kniću za pet i u Lapovu za tri?Da li će Vrhovni sud i odeljenje Vrhovnog suda moći ovo da smesti negde u sudsku praksu? Da li će ovo biti sudska praksa, ili će sudska praksa biti ujednačena praksa 99% sudova i sudija u Republici Srbiji? Pratićemo i gde će biti potrošeno 460 miliona dinara namenjenih za sedište apelacionog suda u Kragujevcu, iz budžeta koji treba da bude usvojen. Gde će te pare biti utrošene? Ko će da ih utroši? U koje namere, kada nemamo apelacioni sud? u Kragujevcu treba neko da potroši 460 miliona iz budžeta, a nema apelacionog suda. To samo može da bude u Srbiji. Zašto se predviđa u budžetu Republike Srbije ova suma, ovih 460 miliona, kada nemamo još uvek zakon o apelacionom sudu, kada nemamo još uvek utvrđeno sedište apelacionog suda u Kragujevcu? Taj gospodin Tomić treba ipak da se konsultuje sa svojim kolegama sudijama koji su doneli odluke o tome da se mandati SRS-a vrate. Gospodin Tomić neće biti najpametniji, a videćemo kako će biti biran na sledeće funkcije u pravosuđu, hoće li doživeti reizbor. Ako ne, da vidimo na koju funkciju će gospodin možda biti izabran. Isto tako, i postupajuće sudije. Ne može biti neujednačena sudska praksa. Može u Beogradu da se poštuje Zakon o lokalnoj samoupravi, u Kragujevcu ne može. U Novom Sadu može da se poštuje Zakon o lokalnoj samoupravi, a u Kragujevcu ne može, ili u Četvrtom opštinskom sudu. Mislim da sada ima veliki problem sudska praksa. Da li će ona moći naći svoje mesto, ovih nekoliko odluka koje se odnose na ove mandate? Dame i gospodo, kada je u pitanju ovaj set zakona o pravosuđu, skrenuo bih vašu pažnju na to kakav je uticaj ovih zakona na reformu pravosuđa. Prelazne i završne odredbe zakona o sudijama i zakona o visokom sudstvu naširoko omogućavaju politizaciju sudstva i nedopustiv upliv politike pri izboru nosilaca pravosudnih funkcija, gde se pravosuđe dovodi u situaciju da dođe do reizbora sudija koji bi bio suprotan odredbama Ustava Republike Srbije. Prava građana na nezavisnost i nepristrasnost sudije. Sudiju naročito obavezuje suđenje u okviru pravde, da se poziva na pravnu sigurnost i na pravnu državu. To će biti ozbiljno ugroženo ukoliko budu usvojeni ovi zakoni, na šta posebno ukazuje stručna javnost, ujedno i Društvo sudija. I Društvo sudija i stručna javnost opominju predlagače ovog zakona da ovde postoji ogroman problem, ogromna prepreka i da je ogroman broj odredaba u suprotnosti sa važećim Ustavom Republike Srbije. Prelazne i završne odredbe zakona o visokom sudstvu, koje su suprotne osnovnim odredbama istog zakona, predviđaju drugačiji postupak za izbor prvog saziva Visokog saveta sudstva i isključuje izjašnjavanje sudija o njihovim predstavnicima za kandidate za članove Visokog saveta. Dakle, Savet visokog sudstva neće biti biran po istoj proceduri kao što se biraju nosioci pravosudnih funkcija, sudije i tužioci. Posebno želim da istaknem da su nejasne, neodgovarajuće, izostavljene odredbe o materijalnim garancijama nezavisnosti sudija, koje su suprotne međunarodnim standardima, koji predviđaju da se plate sudijama moraju garantovani zakonom. To kod nas nije slučaj. Dame i gospodo, zakonodavna i izvršna vlast kod nas u Srbiji konstituiše se i vrši prema političkim merilima. Međutim, sudska vlast mora da se konstituiše i vrši isključivo prema profesionalnim merilima. To je uslov demokratije, ili političke slobode, kako je za demokratsku vladavinu govorio i Monteskje. Dakle, mora da bude odvojena politička vlast, zakonodavna i izvršna, od politički neutralne sudske vlasti. Nezavisna sudska vlast treba da u demokratskim društvima sama sebe konstituiše, a račune o svome radu da polaže onome ko je bira. U Srbiji je, posle svojevoljne njene samostalne državnosti, 1918. godine, stalnost sudske funkcije kao ustavna kategorija usvojena tek 1990. godine, kada je donet Ustav Republike Srbije. Ustavom, kao izrazom orginarne ustavne vlasti, u članu 101, normirano je da je sudska vlast stalna. Dame i gospodo, Ustavom iz 1990. godine ustanovljena je stalnost funkcije pravosuđa. Istu formulaciju ponovio je i važeći ustav Srbije iz 2006. godine, u članu 146. stav 1. Taj ustav je donesen poštujući, a ne prekidajući ustavni kontinuitet. Ovde je veliki problem, obratite pažnju. Nije prekinut kontinuitet po ustavnim odredbama iz 1990. i 2006. godine. To znači da je on u proceduralnom smislu proizašao iz prethodnog ustava od 1990. godine. To znači da se i svojstvo stalnosti sudske funkcije nastavlja. Dakle, stalnost sudske i tužilačke funkcije nastavlja se, nema diskontinuiteta. Prema tome, stalnost sudske funkcije računa se od Ustava Srbije, od 1990. godine, i zakona koji je omogućio sprovođenje tog ustava. Ovim je sudska funkcija postala imuna od ustavnih promena, najčešće izazvanih političkim razlozima. Ovo je, istovremeno, prvi argument u prilog tvrdnji da opšti izbor svih sudija u Srbiji, samo zbog donošenja novog ustava, ustavno-pravno nije moguć; moguć je da silujemo pravdu, da narušimo pravni poredak. Promena Ustava nije jednostrana i nije jednostavan argument koji bi to pravdao. Većina ustava u svetu, dame i gospodo narodni poslanici, u poslednjem svom odeljku sadrži prelazne odredbe kojima se uređuje dinamika prelaska s prethodnog na novo ustavno uređenje, po novom ustavu. Po našoj tradiciji, te prelazne odredbe nisu formulisane u samom Ustavu, nego su prebačene u poseban pravni akt koji nema pravnu snagu Ustava, jer se ne donosi kao Ustav, po ustavno-pravnom postupku. To je zbog toga da bi se one kasnije, ako postoji potreba, lakše mogle promeniti. Budući slabije pravne snage od Ustava, taj akt, koji se, za razliku od običnih zakona, zove Ustavni zakon, mora biti, kao i svaki zakon, usaglašen s Ustavom; u suprotnom, dolazi pod udar kontrole ustavnosti, odnosno dolazi pod kontrolu Ustavnog suda Republike Srbije. Ustavni zakon za sprovođenje Ustava Republike Srbije od 2006. godine, u članu 7. stav 1, određuje rok u kome se ima izvršavati izbor predsednika i prvi izbor sudija Visokog kasacionog suda, a u stavu 2. istog člana se kaže: ''Izbor sudija i predsednika ostalih sudova izvršiće se najkasnije u roku od jedne godine od dana konstituisanja Visokog saveta sudstva''. S obzirom na izloženo svojstvo prelaznih odredaba koje sadrži Ustavni zakon, one ne mogu neposredno uređivati ustavnu materiju, ne mogu neposredno preuzimati ingerencije Ustava, kada su sastavni deo Ustava i protivrečne odredbama postojećeg ustava. Odredba člana 7. stav 2. Ustavnog zakona o sprovođenju Ustava mora se sistematski tumačiti tako da su njene odredbe i ustavno načelo stalnosti sudija, koje je sadržano u članu 146. stav 1. Ustava Srbije, dakle, ne kao prestanak sudske funkcije. Dakle, ovde treba staviti tačku i razmišljati o tome. Nema prestanka sudske funkcije. Preko ovoga ne može niko da pređe samo zbog donošenja novog ustava, jer to kao razlog prestanka sudske funkcije sam Ustav ne navodi, nego, isključivo, izbor sudija onih sudova koji u prethodnom zakonu o uređenju sudova, donetim u vreme važenja Ustava Republike Srbije iz 1990. godine, nisu postojali. To je sad nešto novo, može da se odnosi samo na one sudove i one sudije koji nisu bili birani u sudove koji nisu postojali do ovih zakona i do donošenja novog ustava. Postavlja se pitanje – može li zakon o sudijama izričito predvideti izbor sudija svih sudova i time poći od pretpostavke da pre njega nije bilo sudija i sudstva u Srbiji? Bilo je i sudija i sudstva u Srbiji.
Govorite 15 minuta i 30 sekundi.
Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvolite.
Amandman kojim se predlaže osnivanje odeljenja Višeg prekršajnog suda, nepredviđenog zakonom u drugim slučajevima, poslužio je narodnom poslaniku da govori o Okružnom sudu u Kragujevcu. Postaje manir pojedinih poslanika i poslaničkih grupa da ili izriču presude ljudima kojima je tek počeo postupak, ili da se, nezadovoljni nekakvim rešenjem, ili nekakvom presudom, obruše na sud koji je rešenje ili presudu doneo i da time direktno odlučuju o validnosti rešenja ili presude, baš kao da su oni viša sudska instanca, ili kao da su neko ko treba da zaštiti građane Srbije od nezakonitih rešenja ili presuda. Ovde se govorilo u veoma lošem tonu o jednom od najboljih okružnih sudova u Srbiji. To što se nekom ne sviđa ono što uradi Veće, nikako ne može da posluži kao povod za napad na predsednika suda. Dakle,mogao sam da izađem i da po presudama velikog broja okružnih sudova napadnem te sudove, da kažem, pošto mi se ne sviđa ono što oni rade, da su kriminalci, ali gde bi nas to odvelo kada bismo ovde sudovima pretili kako ćemo da se ponašamo ako neko rešenje ne donesu u skladu s našim željama. Dakle, bez želje da vas učim, to sam prestao odavno, kažem vam – ne mešajte se u rad suda. Postoje načini i putevi kojima se prigovara, kojima se traži preispitivanje nekakve odluke, kojima se traži da se preinači. To, svakako, nije pretnja nekom sudiji da neće biti ponovo izabran, ili nekom predsedniku suda, koga možda u životu niste sreli, u čije predmete se niste uopšte upuštali, nego ste poverovali na reč nekome ko vam je rekao da je to loš sudija ili da je to loš sud. O tome više neću da govorim, zato što mi se ne sviđa što ste pogazili princip da se ne mešamo u sudove i njihove odluke. Hteo bih da ukažem na jedan problem koji bi mogli imati poslanici opozicionih stranaka prilikom glasanja o amandmanu koji je podnela mađarska stranka u ovoj skupštini. Naime, podržali smo i mi njihov amandman, zato što treba omogućiti pripadnicima manjina da uživaju ono što im Ustav garantuje, a to je malo veća ravnopravnost od nas koji pripadamo narodu, jer time se stvaraju bolji odnosi u državi i time pripadnici manjina počinju da se osećaju baš kao i mi koji smo narod, iako imaju preko granice svoju matičnu državu. Međutim, ovde sam čuo jednu pretnju, ucenu izgovorenu od strane poslanika mađarske političke stranke, koji je rekao – ako ovaj amandman ne bude izglasan, mi nećemo da glasamo za zakon u celini. To znači, ako bude izglasan, oni će da glasaju za zakon, a to dalje znači, ako mi svojim glasovima pomognemo da taj amandman prođe, biće izglasan zakon u celini, pa će na nas ovde pasti opravdana sumnja da smo izglasali zakon. O tome dobro razmislite i vi i oni koji ucenjuju Narodnu skupštinu Republike Srbije. Čak i da smo hteli, a hteli smo da pomognemo da taj amandman prođe, zaista ne prihvatam nikada da budemo ucenjeni da bismo za nešto glasali. Kao što ne prihvatam ni vaše ucene, ni pretnje, i kao što ste izgubili potpuno meru i kompas, ponavljam vam – ova Srbija se deli na normalne i nenormalne ljude. Gledajte nekako da pripadate onoj grupi normalnih ljudi. (Sve vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića, narodni poslanici SRS-a lupaju o klupe.)
Narodni poslanik Vladan Batić želi da govori o poredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Odnosi se na ono što je gospodin Nikolić malopre rekao. Slažem se, gospodine Nikoliću, da niko ne bi smeo da se meša u rad sudova. Ne znam šta vam je značilo i na koga se odnosila konstatacija da nećete više nikoga da učite, prestali ste nekoga da učite? Na koga se to odnosi? S druge strane, podsetiću vas da ste vi, u jeku predsedničke kampanje, dali sebi za pravo da se pojavite pred Palatom pravde i da tvrdite da ćete vi, kada postanete predsednik Srbije, preispitati presudu za ubistvo Zorana Đinđića. Znači, kada pretendujete da budete načelni, onda pokušajte da stvarno budete načelni i dosledni. Vi ste to obećavali, još neke druge stvari ste obećavali. Da li ima drastičnijeg pokušaja mešanja u rad sudova od toga? Ili izađite, pa recite – izvinjavam se, pogrešio sam, to sam radio u ime neke druge stranke, u ime neke druge ideologije, to nije moj stav. Hvala.
Narodni poslaniče, u obavezi smo da kažemo koji član Poslanika smatramo da je povređen. (Vladan Batić s mesta: 104.) Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100, zatim narodna poslanica Gordana Pop-Lazić, pa narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Gospođo Čomić, radi se o članu 104. Međutim, da ne biste imali problema, pozvaću se na član 27. Sada ću da vam objasnim zašto. Sada vidim koliko je dobro što smo glasali protiv bolonjskog procesa u našem visokom obrazovanju. Vidite šta Bolonja napravi od čoveka. Kada čovek izgubi identitet i zamisli da je autoritet, onda on neke uči. Ovde je rekao da se poslanici dele na normalne i nenormalne. To je već opasna konstatacija. Zaključio sam da je osnov za podelu – ko krade, on je normalan; ko se bori protiv lopova – on nije normalan. Ne znam kako ste vi iz DS-a uspeli tako da poremetite sistem vrednosti u Srbiji? U ovoj zemlji, ko vozi džip, ili ''džipa'', in je, a ko vozi ''jugo'' – aut. Sada je on aut, zato što nema dovoljno para da kupi džip, a onaj što je nekako došao do džipa, drži predavanja, pa kaže – vidite, ja koji vozim ''džipa'' sam normalan, snalažljiv. Gde se naučiše te škole? Koji je taj dopisni kurs? Tragajući za tom bolonjskom diplomom, verovatno su neki neosnovano optuženi. Molim vas, da neko deli Srbiju, da neko deli poslanike na normalne i nenormalne, a da se pri tome radi o ''zumbulu'' koji sedi ovde i čuva svoje radno mesto, kako je rekao Boris Tadić, brani radno mesto, preko DS-a?! Evo, svi se smeškaju iz DS-a, ali oni ne smeju, zato što je tako odlučio njihov predsednik, Boris Tadić. Boris Tadić zna da gubi zbog ovoga, ali se plaši od Amerikanaca. To je ta istina. Nema druge istine. Samo da vam skrenem pažnju, gospodine Batiću, da je vaša slika, kojim slučajem, greškom objavljena u SNN-u, da vi ličite na Mladića, pa da tužite SNN, koliko biste ostvarili u toj parnici? Dva miliona evra. To je najbolji način da se naplati usluga. Gospođo Čomić, povredili ste član 27. Znam da to niste namerno, ni svesno, već ste jednostavno ušli u tu igru i neka vam Bog pomogne.
Nema povrede člana 27. u obrazloženju koje ste izneli za govornicom. Član 27. nije mogao da se potpuno primeni, pošto nije moglo da se stara o redu, jer su narodni poslanici, lupajući o inventar Skupštine, ometali govornika, a to se događalo za vreme dok je za govornicom bio narodni poslanik Tomislav Nikolić. Sva ostala obrazloženja koja ste izneli, narodni poslaniče, ne odnose se na kršenje procedure, te nema povrede člana 27. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, reklamiram član 104. Poslovnika, jer je gospodin Nikolić, koji se nalazio za ovom govornicom, rekao nešto što je zaista uvredilo sve građane Srbije, a pogotovo narodne poslanike, deleći ih na normalne i nenormalne. Ako je mislio samo na političare, ja mislim da se oni danas u političkom životu dele na globaliste i antiglobaliste, na patriote i na one koji su spremni da pružaju usluge stranim državama i da rade u interesu stranih država, ali nikako ne možemo da delimo ljude onako kako bi hteo da ih podeli Tomislav Nikolić. Treba da imamo u vidu da se radi o čoveku koji za sebe tvrdi da ima ozbiljne bezbednosne probleme, i on i njegova porodica. Sada, da vidimo zbog čega se on oseća ugroženim? Zbog toga što je SNN, molim vas, ispod jednog teksta posvećenog Ratku Mladiću, na svom internet sajtu napisao – Ratko Mladić, optužen za genocid, i stavio, greškom ili ne, a ja u greške ne verujem, fotografiju gospodina Nikolića. On se odvažio da kaže – stranka je donela odluku da tuži SNN i da će traži 10 miliona evra oštete, jer je, navodno, njegova bezbednost ugrožena. Ja vas pitam, koliko ima među vama, pre svega, koliko ljudi ima u Srbiji koji bi se rado stavili u ulogu Ratka Mladića, u smislu da umesto njega odu u Haški kazamat, ili bilo koji drugi sud i da pristanu da doživotno robijaju? Verujem, mnogo. Ali, eto, gospodin Nikolić je odlučio da na račun toga zaradi 10 miliona evra, ili da na taj način opravda sredstva koja će, svakako, dobiti od Amerikanaca za neku buduću kampanju. Na legalan način će mu, dakle, jednom presudom, dati 10 miliona dinara, odnosno 10 miliona evra. Ne mogu ni da zamislim toliki novac, i 10 miliona dinara mi je mnogo. Dakle, da bi opravdao tolika sredstva, koja već zna da će u neku buduću kampanju uložiti. Treba dokazati poreklo tog novca. Onda je ovo, verovatno, dogovor sa CIA da do tih para dođe. Sramotno je to što se on stidi Ratka Mladića, što nije uzeo u zaštitu Ratka Mladića, ili protestovao zbog natpisa koji stoji uz ime Ratka Mladića i kvalifikacija koje mu se stavljaju na teret, ali je protestovao što je tu, navodno, greškom njegova slika. Nije greškom, dogovorili ste se da takva greška bude.
Nema povrede člana 104. ni u vašem obrazloženju. Da je bilo kršenja člana 104, narodni poslanik bi bio upozoren, pa opomenut. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Svega sam se naslušao ovde, pa i toga da sam dogovorio da mi lik bude na poternici. Pametni ste mnogo, ali da ne reagujem. Dogovorio sam i novac, pa će lako da mi isplate, jel da? Gospodine Batiću, da kažete uvek tačno kako je bilo. Nemojte da me optužujete zato što ste doktor pravnih nauka. Trebalo bi bolje od mene da znate da sam govorio o pravima predsednika Republike, a predsednik Republike ima prava da se umeša i pravosnažnu presudu. Daje pomilovanje, što znači, menja sudsku odluku, menja visinu kazne – ima pravo, to je njegov akt milosti. Ima pravo da oslobodi od krivičnog gonjenja, abolicijom, što je ponovo mešanje predsednika Republike, u ta dva slučaja, u sudsku praksu. Na pitanje – da li biste dali pomilovanje ubicama Zorana Đinđića, ja sam rekao da bih najpre morao da sa svojim saradnicima, mislio sam na neke iz ovih klupa, proučim predmet, da bih mogao da budem ubeđen u to da neko zaslužuje pomilovanje ili ne. Ubice, surove ubice, narkodileri, oni koji su silovali, posebno maloletnice, nikada ne bi dobili pomilovanje od mene kao od predsednika Republike. Dakle, nisam promenio ideologiju, to sada ponavljam. Možete da koristite i ove moje sadašnje reči – da me nekada optužite za to da sam se umešao, da bih se kao predsednik Republike umešao u pravosnažne sudske presude. Postoji način da se i Narodna skupština u to umeša, donošenjem zakona. Ovde je, u vreme kada ste i vi bili na vlasti, postojao Predlog zakona o opštoj amnestiji, mislim da je bio ministar Stojković, a možda ste vi tada bili u opoziciji. Izvinjavam se, ali je ministar bio Stojković. Postojao je Predlog zakona o amnestiji, koji zbog nesaglasnosti poslaničkih grupa nikada nije bio na dnevnom redu. Da je on donet, i zakon bi se umešao u pravosnažne sudske presude. Da je usvojen, po našim amandmanima, za određene visine kazne, određeni procenat kazne bi bio smanjen. Nisam rekao da postoje normalni i nenormalni poslanici, meni to ne pada na pamet. Pažljivo slušajte, ako već želite da se ovde, s ove govornice ravnopravno ponesemo, ali neki su se prepoznali. Ja tu nisam kriv, poslanike pominjao nisam, poslanici izlaze i govore da su normalni.
Narodni poslaniče, molim vas da kažete član Poslovnika koji je povređen.
Izvinjavam se, završavam. Svi poslanici su ovde apsolutno normalni, i 22 poslanika Srpske napredne stranke.
Ima reč narodni poslanik Vladan Batić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, pa narodni poslanik Zoran Krasić.
Govoriću po članu 104. Gospodine Nikoliću, bolje da se niste branili. Lično sam slušao vašu izjavu. Iz vaših usta sam čuo da ćete vi preispitati, odnosno taj ste termin upotrebili. Doduše, rekli ste, nisam pominjao poslanike, ovakve ili onakve, mada je ružno za bilo koga reći ovo što ste vi rekli, ali ste rekli da ćete prestati da podučavate i učite narodne poslanike. Niste rekli na koga se to odnosi. Možda nekog i možete, ali nekog sigurno ne možete. Od vas smo sada saznali šta su amnestija i abolicija, ali smo saznali, posebno, i o vašem razmišljanju da neke ljude koji su – ne optuženi, nego osuđeni, doduše, još ne pravosnažnom presudom, abolirate, odnosno amnestirate. Za takva dela i za takav zločin nijedan predsednik nijedne demokratske države na svetu ne bi posegao ni za abolicijom, ni za amnestijom. Ja sam samo to hteo da kažem, bez ikakvih ličnih razloga, ali me je ta vaša priča o nemešanju u rad suda i u sudske odluke ponukala da ovo izgovorim. Između ostalog, gospodine Nikoliću, mislim da je to bila vaša velika greška u predizbornoj kampanji. Pominjali ste vi i Milanovića. On je osuđen pravosnažnom presudom. Mislim da ste takvim pojavljivanjem, takvim izjavama i takvim nastupima izgubilijedan deo svojih potencijalnih birača, ali ja već u to niti hoću, niti želim da se mešam. Hvala.
Narodni poslaniče, nije bilo povrede člana 104, niti je vaše izlaganje obrazloženje u korist tvrdnje. Molim narodne poslanike, podsećam ih, u stvari, da koriste pravo na repliku, pošto je sadržaj onoga što izgovaraju za govornicom replika. Time ćemo jedne druge poštedeti moje obaveze da primenjujem Poslovnik i vaše obaveze da primenjujete Poslovnik. Pravo na repliku je diskreciono pravo predsedavajućeg, tako da je to jedini rizik koji imate ako tražite pravo na repliku. Ima reč narodni poslanik Zoran Krasić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, šta da vam radim, vas snađe ta situacija kada neko postane govorljiv. Rade se o povredi člana 27, s polovinom člana 104. Sad ću da vam objasnim zašto s polovinom člana 104. Evo, o čemu se radi. Pre jedno mesec dana, bila je jedna sednica Administrativnog odbora i takođe je dotični pokušao da glumi, a da je Šami tu, on bi mu preporučio da se manje pravi da je pametan. Pokušao je nešto magistru Dejanu Miroviću da objasni, pa nije uspeo, i onda je čovek rekao – znaš, i ja sam završio Pravni fakultet. Naravno, novinari su se šokirali, svi su se šokirali. Mi smo se svi iznenadili, pa smo rekli – dobro, ako je to tako, što nisi u predsedničkoj kampanji bio kandidat diplomirani pravnik, umesto građevinski tehničar, verovatno bi bolje uspeo na izborima? Sada smo čuli da je postao i zdravstveni radnik, sad se ubacio u nešto što je posao Slavice Đukić-Dejanović. Međutim, da je kojim slučajem imao to školovanje kako treba i da je padao na ispitima dok ne nauči, verovatno bi naučio jednu lekciju – za sve važi prezumpcija da su uračunljivi, a neuračunljivost se dokazuje. Znate, prezumpcija je da su svi uračunljivi kad uđu u Narodnu skupštinu, a poneki primer, kad izađe za govornicu, dokaže nešto suprotno. Znači, ko tvrdi suprotno, treba da dokaže. Nemam nameru da dokazujem tu vrstu suprotnosti već samo želim da vam skrenem pažnju da ovde treba da bude 78 stolica za narodne poslanike SRS-a kojima su građani Republike Srbije poklonili, dali svoj glas, s uverenjem da će izborni program SRS-a da se primeni i da će ovima da se sve trese od tako jake i moćne opozicije, a onda su se ovi u koaliciji s nekima tamo dogovorili da izmisle nešto što treba da nam drži ovde predavanja. Nisu nama potrebna ta predavanja, nama je potrebna odluka o vraćanju mandata SRS-u i to je ono što SRS traži, to je ono, građani Republike Srbije, što mi tražimo. Manite to pametovanje, nije nam potrebno pametovanje, potrebno nam je samo ono što je 11. maja 2008. godine odlučeno da pripada SRS-u i tu je početak i kraj svih problema koji postoje u Narodnoj skupštini. Obavestite Borisa Tadića da je to problem i ništa više.
Nema povrede člana 27. i nijedne od polovina člana 104, kako ste rekli, niti ste u sadržaju svog izlaganja dali obrazloženje koji deo procedure i ko je načinio povredu procedure. U pravu ste da se na sednicama odbora primenjuje Poslovnik Narodne skupštine, jednako kao na sednicama Narodne skupštine, ali nešto što je bilo pre mesec dana, pretpostavljam da je tada moglo biti rešeno, izricanjem stava da je Poslovnik povređen. Reč ima narodni poslanik Jadranko Vuković, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč po osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 226. i imam pitanje za vas, gospođo Malović. Zamolio bih vas da upišete jedno ime, inspirisao me je gospodin Nikolić – Igor Bečić, poslanik. To sam saznao u ova prethodna dva dana, on je prešao kod gospodina Nikolića, a više krivičnih prijava je neko blokirao, znam ko je, a vi proverite i da mi se odgovori pismeno da li je to taj transfer, to je taj 22, što kaže gospodin Nikolić?! Hvala vam.
Narodni poslaniče, imunitet vas štiti od svega što izreknete za govornicom Narodne skupštine, ali sadržaj vašeg izlaganja je nedopustiv. Dakle, ako znate da je neko počinio krivično delo, ne možete za govornicom da kažete – znam ko je, ali neću da vam kažem. Ja vas molim da ne omalovažavate Narodnu skupštinu. Ako tražite reč da za govornicom govorite o tako ozbiljnim stvarima kao što su krivične prijave, odnosno zloupotreba ovlašćenog lica, koje zloupotrebom službenog položaja, neovlašćeno, po vašim rečima, sklanja ili ''upotrebljava'' krivične prijave, onda nemate prava da vređate Narodnu skupštinu rečenicom – ja znam ko je, ali neću da vam kažem. Po povredi Poslovnika, reč dobija Jadranko Vuković, na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, ne razumem koga sam uvredio ako sam rekao da gospođa Malović proveri ovo što sam rekao. Znači, znam da postoje krivične prijave, one stoje negde, a vi sad kažete da ja prikrivam to. Pitajte Borisa Tadića. Ako sam pogrešio i ne postoje krivične prijave, onda možete tako da reagujete. Dozvoljavate Tomislavu Nikoliću da za ovom govornicom kaže – 21, koji je po redu. Taj poslednji je počinio neka krivična dela i to stoji u nečijoj fioci. Sad ja vama treba da kažem, u čijoj fioci. Gospođa Malović će to proveriti i pismeno odgovoriti.
Narodni poslaniče, u obavezi ste da kažete koji član Poslovnika je povređen. Uvidom u stenogram, možete se uveriti da ste rekli rečenicu – ja znam ko je, ali neću da kažem. To je uvreda i omalovažavanje Narodne skupštine. Bez obzira na to što vas imunitet štiti od bilo koje vrste krivičnog dela, ukoliko niste direktno uhvaćeni u vršenju krivičnog dela za koje je propisana kazna od 5 godina zatvora, igrati se krivičnim prijavama i takvim informacijama jeste omalovažavanje Narodne skupštine. Narodni poslanik Tomislav Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Ovde je povređen član 104. Dakle, narodni poslanik Igor Bečić je u četvrtak povukao ostavku, kojom manipulišete kad su svi poslanici u pitanju, kojom ih držite u pokornosti. Koje je to krivično delo on načinio od četvrtka, kada je povukao ostavku, do danas? Pa, vi sad kažete ovde da neko krije njegova krivična dela zato što Srpska napredna stranka sarađuje s Borisom Tadićem. Pre će biti da vi to upućujete poruku ostalim poslanicima da ćete, ukoliko se i oni odluče na takav čin, a njihova je volja slobodna, mogu da rade šta god hoće, vi iz UDBE da iskopate neku krivičnu prijavu koja protiv njih postoji. Dakle, Igor Bečić, od momenta kada je pristupio Srpskoj naprednoj stranci, nije počinio nijedno krivično delo i protiv njega nije podneta nijedna krivična prijava. Koliko ja znam, a potpredsednik Administrativnog odbora je tu, protiv njega ne postoji nijedan zahtev u Administrativnom odboru da se raspravlja o njegovom imunitetu. Ako je to iz vremena dok je bio u SRS-u, kako vam je tada odgovarao Igor Bečić koga sada nazivate kriminalcem? To što je bio, to je i sada. Nije kriminalac i vi to dobro znate. Postoje dve prijave koje su ''žuti'' pisali protiv njega i postoji jedna krivična prijava za klevetu, privatna, po kojoj nikada nismo skidali imunitet. Meni je zaista žao da vi tako shvatate svoje dojučerašnje prijatelje. I vama koji lupate sutra može isto ovo da se desi, da neko maše nekom krivičnom prijavom koja protiv vas postoji, da vas optužuje da sarađujete sa BIA, samo zato što više niste, nećete da trpite ovakvo ponašanje. Zbog toga je Ustav predvideo da mandat pripada narodnom poslaniku, da ga politička stranka, na čijoj listi je izabran, ne bi ucenjivala, da može ovde slobodno da glasa, a ne da glasa kako mu se naredi. Ako ne glasa kako mu naredite, da aktivirate njegovu ostavku. Čovek sam aktivira svoju ostavku. Ne može neko u njegovo ime da podnosi ostavku. Ta ostavka je pretnja, a nije čin koji glasi da taj i taj narodni poslanik više ne želi da bude narodni poslanik. Ja sam svoje rekao, moja savest je čista i mirna, a vi razmišljajte kako ćete. (Sve vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića, narodni poslanici SRS-a lupaju o klupe.)
Narodni poslaniče, podsetila sam narodnog poslanika Jadranka Vukovića i upozorila na obavezu poštovanja člana 104. Da sam mislila da je prekršio, bila bi mu izrečena opomena. Ovako je samo upozoren na poštovanje Poslovnika, člana 104, u načinu na koji se svaki narodni poslanik obraća Narodnoj skupštini. Narodni poslanik Jadranko Vuković, pravo na repliku, na osnovu člana 101. i po direktnom pominjanju.
To što ste sada rekli, Igor Bečić se našim drugarima iz Vojvodine poverio da je to njegova nevolja i da ćete mu vi pružiti zaštitu. To ćemo proveriti. Da li su ''žuti'' pisali, ko je pisao, da je zbog toga prešao kod vas, zato što ste bliski sa grupacijom iz vlasti i da ćete ga zaštititi. Proverićemo, pa ćemo onda razgovarati.
Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, pa narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Gospođo Čomić, opet član 27. Već nekoliko meseci vidite da, ukoliko se pogrešno primeni taj član, onda imamo ovu situaciju. Ona je vrlo interesantna. U vreme dok se Euleks raspoređuje na severu KiM-a, uzima administrativnu granicu, liniju prema Republici Srbiji, sprovodi svoju samovolju, obično prorade ovakvi primeri u Narodnoj skupštini, koji treba da dezavuišu Narodnu skupštinu, kako bi gledaoci rekli – vidite, tu se opet vrti jedno te isto. Mi iz SRS-a moramo da budemo uporni, da vas podsećamo i upozoravamo da se ovde stalno krši član 102. stav 2. Ustava Republike Srbije. Kada date reč tako nekim primerima, da znate da su to ljudi koji se hvale time kako su pokupili ostavke i izgubili ih, kako ne može da se aktivira, kako oni opstruišu i pravdu i Ustav itd. Opet se vraćamo na onu staru priču. Obično se pravi čovek nečega stidi, a neko se ponosi time. Nije loš naš "jugo", ako ste ga zaradili, kupili, pa i na kredit itd., ali, ako je u pitanju neki džip sumnjivog porekla, pa je onda neko "in" samo zato što sedi u džipu, zato što nosi skupo odelo, skupe cipele, tušira se tri puta, naprasno, na dan i tako hvata vezu s Evropom i sa Planetom i pokušava da se predstavi da je nešto, a nije to, onda, kada proradi savest kod takvih, ako proradi, ja stvarno nisam kriv. Moram da vam kažem da takva pojava u Narodnoj skupštini, tokom jedne pristojne rasprave o zakonu kojim se reguliše organizacija sudova i javnih tužilaštava, može da bude destruktivna. Destruktivne pojave u našoj politici su vrlo loše. Podsećam vas, gospođo Čomić, to je kao kad se glasa iz Bodruma, kao kad se glasa iz Soluna, kad se preko noći pohapsi nekoliko hiljada ljudi bez rešenja, bez igde ičega, kada se zatvore firme itd. Pošto ističe vreme, samo još jednom da uputim onu pouku svim građanima Republike Srbije – branite svoja radna mesta. Ko vas bude izbacivao s radnih mesta, pozovite se na jučerašnji datum, sastanak glavnog odbora DS-a u Subotici, ''subotički plenum'', koji je odlučio, nema potrebe da Boris šalje nova pisma. Oni treba da čuvaju svoja radna mesta, a ne da se na ovakav način čuvaju, navodno, radna mesta. Vodite računa, ovo je ipak Narodna skupština i znajte, kad god se ovakvi primeri pojavljuju, nešto loše se dešava.
Nema povrede člana 27. Vaše obrazloženje, koje se tiče kršenja Ustava, podrazumeva drugu proceduru. U vašem izlaganju niste dali obrazloženje kako je bilo koji od delova člana 27. povređen i više je bilo, po svojoj prirodi, replika, nego pozivanje na povredu Poslovnika. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovane kolege, ja sam, zarad vas i zarad građana Srbije, izašla za ovu govornicu, pre svega, da zaštitimo naš integritet, vezano za član 104. Poslovnika, jer je gospodin Nikolić rekao da se poslanici ovde tzv. ostavkama drže u pokornosti. Da bi to svima bilo jasno, o čemu se radi? Moram da kažem da smo svi mi, prilikom kandidovanja, odnosno prilikom raspisivanja izbora i stavljanja na listu pojedinih političkih partija, morali da potpišemo izjavu da prihvatamo kandidaturu. Znači, dobrovoljno smo pristali da se bavimo ovim poslom. Kada je naša lista dobila određen broj mandata, mi smo učinili to u skladu s Ustavom, a gospodin Nikolić je radio na ovom ustavu i trebalo bi da zna da u članu 102. piše da je narodni poslanik slobodan da, pod uslovima određenim zakonom, neopozivo stavi svoj mandat na raspolaganje političkoj stranci na čiji predlog je izabran za narodnog poslanika. On je slobodan, ako hoće, ako želi, na način kako je to propisao zakon. Naravno da su to, uglavnom, svi poslanici uradili i mi smo to uradili. Desio se kriminal nad kriminalom. Neko je pokrao naše ostavke. Neko je od mene ukrao nešto što je moj izraz volje. Ja to nisam nikome lično dala. Dala sam svojoj političkoj partiji, koja me je stavila na tu listu i lično sam veoma pogođena time što mi je Nikolić to ukrao i može sada da manipuliše tim ostavkama, da ucenjuje ljude, kao što i radi. To je za svaku osudu. To je ono što je krajnje nemoralno. Kakva je razlika između toga da obijete banku, ukradete nešto što je tuđe ili otmete izbornu volju građana, time što ćete ukrasti ostavku nekog poslanika? Mislim da to niko u istoriji parlamentarizma, nigde u svetu, nije uradio, niti mu je pala na pamet takva monstruozna ideja, ali jedan Nikolić se dosetio, ili se našao neko pametniji od njega da mu to kaže, da treba to da uradi. Ko onda manipuliše ljudima? Da li svi vi ostali koji imate te ostavke, ili ovaj koji je ukrao tuđe ostavke? Nije to tako beznačajna stvar kada držite nečiju volju u rukama, u situaciji ste da manipulišete na različite načine ljudima, da ih ucenjujete. Svi smo mi ljudi, s vrlinama i manama, ima ih i sa porocima, znamo kakvi su poroci u pitanju, i lako je takve ljude izmanipulisati. Žao mi je što je do toga došlo, ali situacija je, nažalost, takva. Sve dok ovde u Parlamentu tu situaciju ne raščistimo, mislim da ti ljudi nemaju pravo da se za ovom govornicom pojave. Gospođo predsedavajuća, da znate, samo je to razlog što se ne javljamo za repliku, jer repliku možemo da uputimo... (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) ... samo narodnom poslaniku, a ne nekom građaninu koji se, vašom voljom ili voljom poslaničke većine, našao za ovom govornicom.
Narodna poslanice, nema povrede člana 104. Situaciju oko podnošenja ostavki svaki od poslanika opisuje sopstvenim stilom, i vi u vašem izlaganju, i oni, a reč u Narodnoj skupštini dobijaju isključivo narodni poslanici. Replika je diskreciono pravo predsedavajućeg, koji ceni da li postoji ili ne osnov za repliku. Niste zadovoljni mojim odgovorom o vašem zahtevu da se glasa o povredi člana 104. Izjasnićemo se u danu za glasanje. Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Nemam šta da dodam onome što je rekla gospođa Pop-Lazić, kao ugledni pravnik. Nisam umeo bolje da objasnim kako se manipuliše tuđom voljom preko ostavki koje neko drži kod sebe. Dakle, kada imate tuđe ostavke u svom sefu ili fioci, manipulišete tuđom voljom. Zbog toga u SNS-u nema ostavki, niko nema ostavku, a samo da vam taj stav 2. člana 102. Ustava još jednom pročitam, da biste shvatili gde sve niste u pravu: ''Narodni poslanik je slobodan da, pod uslovima određenim zakonom'', a gde vam je taj zakon koji je odredio uslove pod kojima narodni poslanik svojom voljom stavlja na raspolaganje stranci svoj mandat? Kako se zove zakon, citirajte mi njegov član, u kome se objašnjava kako narodni poslanik stavlja svoju ostavku neopozivo političkoj stranci sa čije je liste izabran? Nađite mi gde je to rešenje razrađeno u zakonu? Dok ne bude razrađeno u zakonu, ne može da se primenjuje, zato što Ustav kaže – pod uslovima određenim zakonom. Ustav kaže – donesite zakon, pa raspolažite tuđim ostavkama. Ovako, raspolažete ostavkama onih koji su uzeli kredite, koji drugu platu nemaju, koji su planirali da četiri godine izdržavaju svoju porodicu poslaničkim mandatom, što je veoma nemoralno, što nije dobro, što ne liči na političku stranku. Liči na grupu ljudi koju je neko okupio s namerom da im komanduje, da njima manipuliše do kraja mandata, i to je ono osnovno. Ja nikada ne bih želeo da vam se glava nađe na poternici, nikada. Nikada vam ne bih rekao da ste to uradili da bi oni koji ostanu posle vas, živi, dobili neki novac. Samo toliko da znate. Rekao sam da sam ponosan što sam zamenjen Ratkom Mladićem, ali da me zabrinjava to da sada svaka šuša može da me ubije i da kaže – ovo je Ratko Mladić. Dakle, ne izvrćite moje reči, ono što mi se dešava. Dešava mi se nešto jako loše u životu, delom i zbog vašeg predsednika stranke, i vi to jako dobro znate. Moja je sreća što umem da pronađem kome je rečeno, kad mu je rečeno, ko priprema i kako. Sada vam kažem, prepoznaće se onaj kome ovo govorim. Nemojte da skupljate novac za nalog Vojislava Šešelja da ja ne budem živ. (Sve vreme govora narodnog poslanika Tomislava Nikolića, narodni poslanici SRS-a lupaju o klupe.)
Nema povrede člana na koji ste se pozvali. Narodna poslanica je svojim stilom objašnjavala temu ostavki i tumačenja da li postoji ili ne zakon kojim su propisani uslovi za podnošenje ostavki. Narodni poslanik Dragan Stevanović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1, pa narodni poslanik Dejan Mirović i narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po Poslovniku, s obzirom na to da vi ne reagujete, gospođo predsedniče, odnosno predsedavajuća, a prepoznao sam se i mislim da sam dužan da reagujem posle svega ovoga. Ja ne mislim da bilo ko u SRS-u manipuliše mnome i ne mislim da manipuliše mojim mandatom. Ja sam u SRS ...
Narodni poslaniče, za pravo na repliku morate biti direktno pomenuti. Narodni poslaniče, dobili ste reč na osnovu člana 100. stav 1. i počeli ste svoje izlaganje time da ne želite da govorite o povredi Poslovnika, nego se javljate za repliku. Molim narodne poslanike da ne dobacuju, vrlo pažljivo slušam sve govornike i možemo uvidom u stenogram utvrditi da li je narodni poslanik rekao da se javlja na repliku, jer se prepoznao u onome što je govorio narodni poslanik Tomislav Nikolić. Dakle, kada ste rekli da ste se prepoznali u onome što je govorio Tomislav Nikolić, ja sam vas prekinula, jer na to imam pravo, da vas podsetim da repliku možete imati ako ste direktno pomenuti, ili ako ste predsednik, zamenik predsednika poslaničke grupe, ili ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe; drugačije, nemate pravo na repliku. Ako želite da koristite svoje pravo da govorite o povredi Poslovnika, onda vas molim da u naredna tri minuta govorite o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo, ja sam to i hteo, međutim, da ste me pustili još tri sekunde, ili pet sekundi da govorim, čuli biste na šta se pozivam i u kom delu smatram da je povređeno dostojanstvo Skupštine, odnosno narodnih poslanika. Vi mi to ne dozvoljavate i pričate mi nešto što znam. Čini mi se da sam za ovo vreme naučio bar toliko, dovoljno da vladam Poslovnikom Narodne skupštine. Ako mi dozvolite, pustite me i nemojte mi računati ovo vreme. Znači, smatram da je povređeno dostojanstvo Skupštine, što reguliše član 104. Mi smo narodni poslanici SRS-a, deo smo ove skupštine i smatram da je izlaganje prethodnika dovelo u pitanje moje dostojanstvo, kao narodnog poslanika ove skupštine. Vi ćete to proceniti, pa ćete mi reći. Ako ne budem zadovoljan, tražiću da se o tome izjasnite. Mi smo ovde čuli malopre da neko vlada našim mandatom, odnosno našom voljom. Ja sada kažem – u SRS-u sam 15 godina. Već pet meseci sam poslanik i ne mislim, niti sam pomislio ijednog trenutka, da sam pogrešio što sam ostao u SRS-u. Mene su u SRS-u ostavili principi i doslednost, kojima su me, između ostalog, učili i oni koji danas pričaju nešto drugo, oni koji se pozivaju na Ustav, a pre samo dve ili tri godine govorili su i mislili nešto drugo. Šta su govorili pre dve ili tri godine? Gospodin Tomislav Nikolić je 19. maja 2003. godine rekao sledeće – mislim da stranka Bogoljuba Karića nije mogla da uđe u Parlament, zato što niko ne može da uđe u Parlament bez izbora. ''Ovo je moja poruka svim političkim strankama. Ili će se sada odupreti, ili ćemo prestati da se bavimo političkom borbom. Što bismo se onda borili, kada posle izbora ne znamo ko koliko ima poslanika. Mi ćemo iz dana u dan da se bavimo politikom, da sprovodimo kampanje, da izlazimo na izbore, a Bogoljub Karić će da sačeka i da kupuje poslanike koji budu izabrani.'' Da skratim, između ostalog, gospodin Tomislav Nikolić je tom prilikom rekao i ovo – ovo je veliki ispit, mi ćemo ga položiti. Za poslanika koji je izdao SRS, rekao je sledeće – nas ovaj jadničak ne interesuje uopšte, neka radi sa svojim životom šta hoće, nas interesuje Bogoljub Karić. Da li ta pojava može da dobije korene u Srbiji? Ako dobije, od Srbije neće ostati ništa. Tomislav Nikolić i poslanici koji su otišli s njim su dokaz da, nažalost, pojava koja je tada dobila korene nije usahla u Srbiji. Ovim ću završiti. Ta pojava će, kroz SNS, trajati dok tu biljku i te korene zalivaju ovi s leve strane, a kada budu prestali da ih zalivaju, ili kada im sipaju naftu u saksiju, biljka će da usahne, a iza te biljke ostaće samo neprijatan miris.
Nema povrede člana 104 – u načinu na koji je poslanik slobodan da stavlja na raspolaganje svoj mandat. Govorili ste sopstvenim stilom, kao i svi govornici pre vas. Čovek je stil. Niste upozoreni zbog izraza koje ste upotrebljavali, kao ni poslanici koji su o tome govorili pre vas. Nema povrede člana 104, a za upozorenje, možete konstatovati stenogram i videti da ste verovatno želeli da govorite o povredi, ali ste govorili o replici. Narodni poslanik Dejan Mirović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Javljam se u vezi s članom 104. i u vezi s tumačenjem Ustava, člana 102. Biću kratak, pošto gospodin Nikolić nije tu. On tvrdi da je on u pravu. Mi tvrdimo da smo mi u pravu. Mislim da bi najbolje bilo da neko ko je neutralan, neko ko poznaje i njega i nas, iznese svoje mišljenje, koje je već izneto u jednim dnevnim novinama, 22.10. To je gospođa Maja Gojković, koja je, inače, i advokat i pravnik. Ona kaže: "Nema tu ništa lično. Tražim samo da se poštuje zakon i izborna volja građana. Vanparlamentarna stranka ne može da kaže da je parlamentarna sve dok ne učestvuje na izborima. Birači još nisu imali mogućnost da se opredele za SNS, glasajući za Nikolića. Oni su podržavali program SRS-a. Iako sam ja isključena iz SRS-a, pravo jeste na njihovoj strani''. Zahvaljujem.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104, ali vas upozoravam da drugi put pažljivije birate reči, zato što ne možete da kažete za govornicom da ne želite da govorite jer tu nije neki poslanik, a javili ste se da biste dobili reč i govorili o povredi Poslovnika Narodne skupštine. To je ozbiljna stvar i molim vas da ne omalovažavate Narodnu skupštinu, da ne zloupotrebljavate pravo koje imate i koje nikome neće biti uskraćeno, ali ne može se smatrati retorikom da za govornicom kažete da vas ne zanima da govorite, jer narodni poslanik Tomislav Nikolić nije u sali. Reč vam daje predsedavajući. Kao narodni poslanik, sasvim sam sigurna, tražite da govorite o povredi Poslovnika zato što smatrate da je povređena procedura tokom rada sednice. Upozoravam vas da se tako i ponašamo. Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, to je član 27. Poslovnika Narodne skupštine. Nažalost, mi poslanici nismo u mogućnosti da izričemo opomene predsedavajućem. Verovatno, i to ćemo morati da menjamo u Poslovniku, jer način na koji vi vodite ovu raspravu, povodom pitanja koje je aktuelno već dva i po meseca, skoro tri meseca, moraćemo da rešimo. Molim vas, vi ste imali malopre priliku da čujete čitanje člana 102. stav 2. Nemam nameru da to čitam, pošto je svima jasno, ali to je bilo toliko uvredljivo na račun mladog Đurišića. Sada ću da objasnim zašto. Đurišić drži sve ostavke, ili, da budem precizniji – ovo što je propisano članom 102. stav 2. On se hvalio meni i mene su neki upozoravali – braćo radikali, da ste ostavke dali kod Đurišića, on bi to u sefu mnogo bolje čuvao. Ovo nisam izmislio. Srđane, ovo je ozbiljna stvar. Da li ste vas dvojica mene lagali ili ne, to je druga stvar. Član 102. stav 2. propisuje da poslanik može da da svoj mandat političkoj stranci. Uzmite sajt Narodne skupštine i vidite koje su političke stranke zastupljene u Narodnoj skupštini. Imaćete bolnu situaciju, a to je da neke pojave ovde, koje se javljaju za govornicom, nisu stranke. Vi ste imali prilike da pre nekoliko dana čujete, povodom argumentovane kritike o zaduživanju, svesnom, namernom, i scenariju kako da se završi puč i da se umanji ugled SRS-a, da bi se završio prljavi posao u Hagu, da je taj isti primerak izašao ovde i rekao – šta se bunite, evo, ja ću te dugove da vam vratim, samo mi dajte malo od onoga što vam pripada, iz budžeta, što uzimate za 78, a mojih 21. Vi ovde imate, vi kao DS, predsedavajući, i javnost u Srbiji, nešto što se saopštava u lice. Šta je to? ''Oteo sam i tim se dičim''. To mora da zasluži društvenu osudu. To javnost mora da osudi. Tim pre, što ste čuli Dragana Stevanovića, šta je pročitao, koji su to njegovi stavovi. Vi iz DS-a ćete biti žrtva jedne takve politike, koja to toleriše. Nikada nisam doživeo da s ove strane neko kaže – u redu je, Krasiću, u pravu si. Uvek ste rekli da nije tačno. Uvek ste to rekli, ali prođe nekoliko meseci, pa me jurite po hodniku za rukav i kažete – bio si u pravu. Ja to kažem građanima.
Tri minuta i 30 sekundi. Molim narodne poslanike da ne dobacuju.
Molim vas, nemojte da ih upozoravate. Meni je mnogo drago kada mi dobacuju.
Narodni poslaniče, bez obzira na to što bi i meni bilo drago da svim narodnim poslanicima bude drago da radimo zajedno ovde, pravila su jednaka za sve. Narodni poslanici koji se nalaze s vaše leve strane, iako vi pokušavate komunikaciju s njima, nemaju prava da vam dobacuju i da vas ometaju za vreme dok izlažete za govornicom. Narodna poslanica Vjerica Radeta dobacuje – da li imaju oni s desne strane? Ne, niko nema prava da ometa narodnog poslanika i da dobacuje, ali u ovom slučaju sam zamolila i izrekla upozorenje poslanicima da ne prekidaju govornika. Zahvaljujem, narodni poslaniče. Nema povrede člana 27. i činjenica da ste spomenuli u obrazloženju da se radi o raspravi, verovatno, predstavlja omašku, jer se ovde ne vodi nikakva rasprava. Narodni poslanici uočavaju povrede procedure i pozivaju se na član Poslovnika da o toj povredi govore. Pošto su se po sadržaju, mahom, sve izrečene povrede ticale replika, bila sam u obavezi da vas podsetim da imate pravo i na korišćenje replika, ali da je vaše pravo i slobodan izbor, svih nas, koje ćemo od prava na raspolaganju koristiti, da bi sednica Narodne skupštine tekla u redu. Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo predsedavajuća, htela sam, pre svega, da vama skrenem pažnju na jednu činjenicu. Vi važite za potpredsednika koji zaista ima dobru koncentraciju i retko kada vam promakne bilo šta što poslanik za ovom govornicom kaže. Ponekad imam utisak da ni muva ne može da proleti a da je vi ne primetite. Međutim, gospodin Nikolić je za ovom govornicom izgovorio nešto što ste vi morali da osudite, a to je da poslanici SRS-a, ili Srpska radikalna stranka, po nalogu dr Vojislava Šešelja, sakuplja novac za njegovu likvidaciju. Da li ste vi to čuli? Ako ste čuli a niste reagovali, zaista ste povredili dostojanstvo ovog doma i niste ispunili svoju obavezu. Ako niste čuli, ja vam ponavljam šta je taj čovek za ovom govornicom izgovorio, i to na najbolji mogući način opisuje kakav je to čovek i u kakvom se on sada psihofizičkom stanju nalazi. On je u strahu. Od koga? Ne znam, ali tvrdim da od čoveka koji se već šest godina nalazi u zatvoru nema razloga da se plaši. Možda se plaši njegovog povratka. To ne znam, jer treba da se susretne s njim i da mu pogleda u oči. Verovatno zna da neće imati smelosti za to. Ali, evo da mu kažem, on se sigurno za godinu dana više politikom neće ni baviti, to je njegov mandat koji je od Zapada dobio. Otići će u Bajčetinu da peče rakiju, završio je deo posla. Mladi Vučić, koji je trenutno u Hrvatskoj, nastaviće tu politiku. Otišao je tamo da uči kako da ''sanaderizuje'' Srbiju, odnosno otišao je tamo da vidi to malo Srba što je, kaže, ostalo u Kninu, ali nije on to tako rekao, to ja kažem. On je rekao – tamo je čak 6.000 Srba. Za njega je i to mnogo. To su ti ljudi koji danas govore jedno, sutra govore drugo; 15 godina uzima ostavke od svih nas, nakon svih izbora, sad mu to odjednom nije u skladu sa zakonom. Sad mu odgovara ovo, sad mu odgovara ono, onako kako njemu lično odgovara, ili nekome ko mu daje instrukcije. Samo hoću da vam pokažem koliko je to nedosledan i nemoralan čovek, pogotovo kad napada čoveka koji se nalazi već šest godina u zatvoru, a koji nema mogućnosti da mu odgovori. Molim vas, da li možete da zamislite situaciju da mi razgovaramo s Vojislavom Šešeljem telefonom i da on kaže – skupite pare, nađite plaćenog ubicu i ubijte to pseto. Pa, nemoguća situacija, pa to bi cela vasiona znala. Svako bi doznao, jer se ti razgovori apsolutno slušaju. Na šta vam mi ličimo, molim vas? Mi politički hoćemo te gnjide da uništimo, ali da nekog ubijamo, pa nikad nikome dlaka nije falila s glave, ko god je napustio SRS.
Narodna poslanice, jedino što sam mogla da izreknem kao upozorenje na citirani deo izlaganja narodnog poslanika Tomislava Nikolića jeste da ga podsetim na obavezu poštovanja člana 104. i zabranu iznošenja činjenica iz privatnog života drugih lica. I tada, i sada, smatrala sam da je takvo upozorenje neprikladno, s obzirom na sadržaj onoga što je izrečeno i zato nisam izrekla, a izrečeno je javno i sasvim sam sigurna da će o tome što je izrečeno biti vođeno računa, da li izriče istinu za govornicom Narodne skupštine. Na član 7, amandman je podneo narodni poslanik Saša Dujović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Dragan Stevanović. Izvolite, imate reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas već treći put izlazim za ovu govornicu, u nadi da ću vam svojim argumentima, možda, gospođo ministre, ukazati na značaj i na kvalitet pojedinih amandmana, na njihov smisao. Vi do sada i niste pokazali volju da prihvatate amandmane koji su, tvrdim vam, smisleni, koji ne izlaze iz okvira koji ste definisali svojim obrazloženjima, ali, eto, neće mi biti teško, ako treba, još pet puta da izađem. Naravno, ponavljam, takođe, da ste u jednoj vrlo neprijatnoj situaciji, ne vi lično, naravno, vi ste eksponent Vlade, Vlada, s obzirom na to da preti, objektivno, neusvajanje ovog zakona. Ukoliko bi se to desilo, to bi bio šamar za Vladu. Na osnovu svega ovoga što je danas, ili večeras, ili juče, ili prekjuče, kada je bila rasprava, izrečeno, nameće se zaključak, koji sam, čini mi se, delimično jutros pomenuo, a to je da ćete na neprincipijelan način morati da usvojite ovaj zakon, ili ćete prihvatiti amandmane pojedinaca od čijih glasova zavisi usvajanje zakona, pa ćete tako, na neki način, pokazati diskriminaciju prema drugim poslanicima, koji su ovde, takođe, govorili u ime nekih, šta ja znam, ili nacionalnih manjina, ili nekih ugroženih sredina, ali čini mi se da ćete biti primorani na tako nešto, u kontekstu usvajanja ovog promašenog zakonskog rešenja. Još jednom ću ponoviti ono što sam danas rekao. Stvarno bih voleo da kolege narodni poslanici iz pozicije, odnosno iz vlasti, koji su imali amandmane na tekst ovog zakona, budu principijelni u danu za glasanje, da glasaju za svoje amandmane, da podrže amandmane opozicije, jer je, očigledno, njihov stav i stav opozicije po pitanju ovog zakona kompatibilan, odnosno da ne glasaju za Predlog zakona ukoliko Vlada ne bude spremna da prihvati amandmane opozicije, odnosno jedan amandman je dovoljno – gospođe Radović, i time, na neki način, ili potpuno, dovede stvari u normalu, u okvire normalnog. Danas sam vas pitao, gospođo ministre, da li znate u čijem interesu je usvajanje ovog zakona? Vi mi odgovor niste dali, pretpostavljam da ćete to na kraju ove rasprave da kažete. Ali, evo, ja sam se bavio nekim menijima iz ove evropske kuhinje. Ovo je deo jedne opširne knjige, koja bi definisala naš put ka Evropi, odnosno evropskim integracijama, to je Nacionalni program integracija. Između ostalog, tu se kaže sledeće – Narodna skupština je usvojila, na predlog Vlade, 25. maja 2006. godine, Nacionalnu strategiju reforme pravosuđa. Vlada je usvojila akcioni plan za sprovođenje Strategije, u junu 2006. godine. Nacionalna strategija ima kao osnovni cilj da se, uspostavljanjem vladavine prava i pravne sigurnosti, kroz reformu sudskih organa i pravosuđa u celini, očuva i ojača poverenje građana u pravosudni sistem Republike Srbije i ostvari dalji napredak u procesu približavanja EU. Prema Nacionalnoj strategiji reforme pravosuđa, ostvarenje delotvornog pravosuđa bazira se na četiri ključna načela: nezavisnost, transparentnost, odgovornost i efikasnost. To ste pisali vi, kao evrofanatici, ponavljam, ne mislim lično vi, znači, vaš politički koncept je izražen kroz ovo. Mogu da prihvatim da se bavite evropskim standardima u oblasti pravosuđa s nekim domaćim kapacitetima, ali se nameće zaključak da i ove zakone, kao i mnoge druge, prepisujete iz, recimo, zakonodavstva Hrvatske ili zakonodavstva Slovenije. Možda su i to razlozi zbog kojih su zakoni osuđeni na neuspeh, odnosno što su definisani kako jesu. Probajte, recimo, sa zakonima iz Slovačke, oni imaju efikasno zakonodavstvo, pokazalo se da je delotvorno i da deluje. Ali, evo, ja ću se pozabaviti sa sva četiri ova principa ponaosob. Kažete – nezavisnost. Koliki će stepen nezavisnosti sudova, posle ovakve centralizacije, biti, možemo samo da naslućujemo, a što se nezavisnosti pravosuđa u celini tiče, vi ste i postupkom i načinom usvajanja ovog zakona pokazali koliko ste spremni na nezavisnost. Ja sam danas to rekao. Vi ste sistemski naterali sudije da ćute i da se objektivno ne bune protiv zakona koji nije dobar. Vi nas ubeđujete i mi bi trebalo da prihvatimo činjenicu da će sudstvo, ovakvim načinom, biti nezavisno. Nezavisnost sudstva ne može da se definiše papirom, nikakvim aktom, mora da se definiše jednom pozitivnom praksom. Koliko god da želite da nešto definišete i uokvirite zakonom, ukoliko volje nema, to ne možete da uradite. Kažete – transparentnost. Toliko toga se dešava iza, toliko toga se dešava mimo očiju javnosti, pa možda i onih koji su najodgovorniji i, da kažem, najbitniji u celoj ovoj priči. Govorite o odgovornosti. Da li sve ono što se u pravosuđu dešavalo u poslednjih osam godina može da da garanciju svakom ko će biti upućen na ovaj pravosudni sistem da će pravosuđe u narednom periodu, samo zbog činjenice da je ovakav zakon usvojen, biti reformisano, odnosno da će se odgovornost u pravosudni sistem vratiti? Mi smo u pravosudnom i zakonskom smislu imali odgovornost i prema Bojanu Krištu, da li je tako? Da li postoji zakonodavna materija koja reguliše, odnosno koja se bavi svim onim što je on radio, a navedeno je s ove govornice? Postoji. Svi su ostali ili gluvi, ili nemi, ili slepi na to što je radio i što je učinio. Da li neko danas odgovara za to? Ne. O kakvoj odgovornosti mi, kao Parlament, odnosno vi, kao predstavnici izvršne vlasti možete da govorite? Nema odgovornosti. To je problem. Ta odgovornost, u Srbiji i u reformi pravosuđa, ne stavlja se na papir, nego se manifestuje kroz konkretne poduhvate i poteze. Ne možete sve, čak, ni zakonom da rešite. Nije dovoljno imati zakon. Danas sam vas pitao kako će se raspoređivati sredstva od opštinskih taksa koja su išla na ime opštinskih sudova? Vi kažete, raspoređivaće se zakonom. Da li je zakon dobar? Ko će definisati kriterijum? Da li će kriterijumi biti pravični? Vi ste, u skladu sa zakonom, uleteli pre neki dan u kuću Darka Mladića. Da li je tako? Niste se pozvali na statut nekog udruženja građana, nego na zakon. Da li je to dobro? Diskreditovali ste čoveka, diskreditovali ste porodicu, njegov poslovni imidž itd. To ste isto pre mesec dana uradili s porodicom Vujić. To ste uradili u skladu sa zakonom. Na žalost cele naše države, jedini oblik i izraz transparentnosti su dva člana Poslovnika Narodne skupštine, a to su čl. 225. i 226. Samo se zahvaljujući tim članovima Poslovnika može prepoznati i nazreti transparentnost u Srbiji. Tu može da se čuje šta se u Srbiji dešava. Na taj način. Dobro je što postoje i mi u SRS-u ćemo to, kao model i sistem transparentnosti, i dalje da koristimo. Gospođo ministre, što se efikasnosti tiče, možete samo da zamislite kako će biti efikasno sudstvo. Ostao sam uskraćen za ove odgovore, u kom kontekstu su ta geografska udaljenost, putna infrastruktura, odnosno saobraćajne veze. To mi niste rekli. Očekujem da ćete mi reći. Evo, ovih poslednjih nekoliko dana govorimo o sudstvu, demonstriramo našu volju da uvedemo određena pravila u sudove, a paralelno s tim dešavaju se u sudovima, za koje ste vi, kao ministar, nadležni, strašne stvari. Evo dokumentacije. Ovo se, konkretno, odnosi na neki apelacioni sud. Sada neću da koristim ovu govornicu, ako ste zainteresovani, voljan sam da porazgovaram i da vam ukažem na neke anomalije, a to se sve mimo vas, pored vas dešava. Objektivno se dešava. Cifre nisu male. Cifre su milionske. Kreću se od 15 do 30 miliona dinara. Čini mi se da su neki od ovih papira i kod vas na stolu. Mislim da ste vrlo paušalno i vrlo površno upoznati s ovim predmetom. Mislim da bi trebalo da se na drugačiji način upoznate. Znam da je došao kod vas u Ministarstvo na sto. Odnosi se na Apelacioni sud u Nišu. Ponekad pogledajte šta ima i šta se dešava. Danas, kada govorimo o sudovima, o sudstvu i potrebi da reformišemo sudstvo, evo, Trgovinski sud u Leskovcu, sudije, zloupotrebljavaju sistem razglasa. Stranke u predmetima varaju, manipulišu njima da su prozivani na ročišta, ljudi čekaju, ne prozovu ih na ročišta i tu se manipuliše ljudima. Pokreću se postupci protiv njih,ljudi daju pismene izjave da su svedoci nekih nepopularnih, nekorektnih postupaka istog sudije, a to je neki Branimir Stanković, sudija iz Trgovinskog suda u Leskovcu. Ko zna koliko ljudi je u ovakvim postupcima oštećeno. I to ću da vam dam, daću vam izjave svedoka, izjave sudskih činovnika, izjave advokata, izjave oštećenih stranaka u postupcima. Cifre nisu male. Zloupotrebama i bahatim ponašanjem, objektivno, ostavlja se utisak vrlo lošeg i neefikasnog sudstva. Ti isti ljudi kažu da u ovom trgovinskom sudu, od sedam sudija, šest vredi, a taj jedan ne. Utisak o sudstvu se stiče na osnovu, nažalost, tog jednog čoveka, a ne na osnovu šest onih koji rade dobro i kvalitetno. Mislim, gospođo ministre, da biste uradili dobru stvar da povučete ovaj zakon iz procedure, dosta nas to misli. Mislim da nećete u praksi biti u situaciji da ovo primenite. Vi procenite. Ukoliko budete ovo ozbiljno shvatili, uradićete nešto dobro i nešto pametno, aukoliko ne, budite spremni da doživite možda jednu neprijatnost, a to je da ova skupština, odnosno skupštinska većina, ne usvoji predlog Vlade koju je izabrala. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 7, amandman je podneo narodni poslanik Kenan Hajdarević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima Mirko Munjić, narodni poslanik. Izvolite.
Član 7. Predloga zakona glasi: ''Odeljenja Višeg prekršajnog suda jesu: 1) Odeljenje u Kragujevcu, za područje prekršajnih sudova u Aranđelovcu, Gornjem Milanovcu, Jagodini, Kragujevcu, Kraljevu, Kruševcu, Novom Pazaru, Paraćinu, Požegi, Prijepolju, Raški, Sjenici, Trsteniku, Čačku i Užicu''. Predloženim amandmanom traži se da se, posle reči "Požegi", doda reč "Priboju". Dakle, da Odeljenje Višeg prekršajnog suda u Kragujevcu bude i za područje prekršajnog suda u Priboju. Obrazloženje Vlade je da se amandman ne prihvata iz razloga što, u principu, nije prihvaćen koncept povećanja broja prekršajnih sudova. Upravo taj koncept uređenja sudova i sedišta, tj. Predloga zakona o sedištima sudova, u suštini, nije dobar. Sama činjenica da je na Predlog ovog zakona podnesen toliki broj amandmana, kako poslanika opozicije, tako i poslanika pozicije, govori u prilog tome. Podneto je toliko mnogo amandmana da je, zaista, najbolja mogućnost koju u ovom momentu predlagač ima – da Predlog ovog zakona povuče iz procedure. Dosta je pričano o tome od strane svih poslanika opozicije, a što se tiče poslanika pozicije, i danas sam rekao da na njima leži velika odgovornost, posebno u odnosu na njihove birače, na građane koje oni zastupaju. Ti građani, siguran sam, kada su čuli koncept ovog zakona, kada su čuli i njihove predloge amandmana, smatraju danjihovi zastupnici u ovom domu treba da glasaju za te amandmane, da to ne bude samo puko podnošenje amandmana, već za ove amandmane treba da glasaju. Doći ćemo u situaciju da u danu za glasanje vidimo kakav će stav poslanika pozicije biti. Kažem, najbolje bi bilo, s obzirom na koncept zakona, da predlagač i pre dana za glasanje povuče Predlog ovog zakona. Što se tiče koncepcije uređenja sudova, a samim tim i sedišta sudova za koja se zalaže SRS, mogu da kažem da se zalažemo za takav koncept sudova gde bi u prvom stepenu bili opštinski sudovi, a negde bi bili okružni u prvom stepenu, s odeljenjima za privredne sporove, u drugom stepenu bi bili okružni sudovi, zatim, u trećem stepenu bi bio Vrhovni kasacioni sud, koji bi bio najviša pravna instanca i taj sud bi objedinjavao celokupnu teoriju i sudsku praksu i, kao takav, bio bi najviša pravna instanca. Pored toga, naša koncepcija ne poznaje apelacione sudove kao posebne sudove, niti prekršajne, kao posebne sudove. Znači, ukoliko bi se u ovim sporovima donosila odluka o izricanju kazne zatvora, ovi prekršaji bi mogli da budu suđeni u opštinskim sudovima. Cilj ovog amandmana koji je kolega podneo jeste da se poboljša, na neki način, koncepcija ovog zakona o sedištima sudova, time što bi se Odeljenju Višeg prekršajnog suda u Kragujevcu, pored navedenih, dodao i Prekršajni sud u Priboju. Mnogi razlozi, koji su izricani ovih dana u prilog ovakvih rešenja, govore u prilog i ovog rešenja Međutim, moram još jednom da kažem da je sam koncept ovog zakona pogrešan, kao i ostalih zakona iz oblasti pravosuđa, a to su zakoni o uređenju sudova, o izboru sudija, o Visokom savetu sudstva, o Državnom savetu tužilaca, a ovaj poslednji zakon je samo logičan nastavak pobrojanih predloga zakona. Ovim zakonom, kao ni zakonima koje sam pobrojao pre njega, faktički, niko nije zadovoljan, ni sudije, ni građani Srbije, ni poslanici opozicije, a ni mnogi poslanici pozicije. Činjenica da ovim zakonom nisu zadovoljne sudije daje nam direktan signal da sve one priče o korupciji i borbi protiv korupcije padaju, u stvari, u vodu. Time se dovodi u pitanje jedan od osnovnih principa, a to je princip nepristrasnosti sudijske funkcije. Kakva će biti efikasnost i ekonomičnost i kako će se ekonomičnost postići ovakvim konceptom zakona o sedištima sudija? Neće biti predsednika sudova u mnogim sudovima, s obzirom na to da se ovoliki broj sudova ukida, s tim što će, s druge strane, vladajućoj većini biti mnogo lakše da kontroliše manji broj predsednika sudova. Da podsetim, na primer, po Predlogu zakona o sedištima sudova, ostaju samo 34 osnovna suda, dakle, toliko i predsednika ovih sudova, tako da će ovaj princip kontrole, ili supremacije izvršne vlasti u odnosu na sudsku vlast, biti posebno izražen ukoliko se usvoji ovaj predlog zakona, uostalom, isto kao i ako se usvoje ostali zakoni, set ovih zakona iz oblasti pravosuđa. Praksa će pokazati da će, donošenjem ovih zakona, biti duplirani troškovi. Ovih dana smo videli mnogo primera koji pokazuju plastično da će, donošenjem ovih zakona, troškovi vezani za sam postupak biti višestruko povećani. Najveća efikasnost koja će se postići donošenjem svih ovih zakona iz oblasti pravosuđa, pa i donošenjem zakona o sedištima sudova, jeste, u stvari, svojevrsna lustracija sudija, koja će se obaviti, o tome smo ovih dana dosta pričali, kroz opšti izbor ili reizbor sudija, pa će biti izabrane samo politički podobne sudije. Dakle, sudije koje budu po volji vladajuće većine, moći će da prođu, moći će da budu izabrani po ovim zakonima, a one sudije koje to ne budu, normalno će otpasti. Smatra se da će, donošenjem ovih zakona, bez posla ostati negde između 500 i 700 sudija, a tu je još dosta i ostalih sudskih službenika itd. Pored toga, izborom sudija koji omogućava zakon o sudijama, koji će biti raspoređeni u sudove, kako ste vi to predvideli ovim zakonom o sedištima sudova, biće prekršen jedan od osnovnih principa, jedno od osnovnih načela koji predviđa i Ustav Srbije, a to je princip priznavanja stečenih prava sudija. Naime, stečena prava se moraju garantovati svima. To naš ustav garantuje, pa je normalno da ta stečena prava budu garantovana i sudijama. Svima se ona moraju garantovati i ne može se dozvoliti da se, donošenjem novog pravnog akta, uđe u kršenje zakona, dakle, da budu ukinuta nečija stečena prava, pa bi se iz jednog prekršaja ušlo u drugi prekršaj i tako u nedogled. Donošenjem ovih zakona, dolazi do supremacije izvršne vlasti u odnosu na sudsku vlast i ona će doći do posebnog izražaja. Ova supremacija je prisutna i danas i zaista je mnogo primera u oblasti privatizacije koji ukazuju na ovu nadmoćnost izvršne u odnosu na sudsku vlast. Ne bih pričao o pojedinačnim slučajevima, mada je njih u praksi dosta. Jedina i najvažnija stvar koju treba u ovom momentu reći jeste da i ovaj zakon o sedištima sudova, kao što smo pričali i za ostale zakone iz oblasti pravosuđa, predlagač treba da povuče. Mislim da bi to bilo najbolje za sve i da bi time bili svi zadovoljni. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne) Na član 7, amandmane su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Šerif Hamzagić i Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svaki put kada se najavljuju reforme u bilo kojoj oblasti društva, to izaziva pažnju stručne javnosti. Međutim, najavom reformi u oblasti pravosuđa, pogotovo kada su u javnosti objavljeni tekstovi, ili bar delovi tekstova predloga ovog seta zakona, to više nije bio samo interes stručne javnosti, već se, bukvalno, ustalasala celokupna javnost Srbije. Svi su ljudi zaplašeni onim što će ovi zakoni da proizvedu ako, eventualno, stupe na snagu. Mi smo i dalje ubeđeni da to neće biti tako, pogotovo što je primena ovih zakona predviđena za 1. januar 2010. godine i ima dovoljno vremena da dođe do izvesnih izmena. Zamislite kakvi su ovi predlozi zakona kada Društvo sudija ima u mnogim segmentima istovetan stav, recimo, kao poslanici Poslaničke grupe SRS-a. Uz to, Društvo sudija kritikuje narodne poslanike, pre svega, poslanike SRS-a, ali to nije nikakav problem, simpatije su obostrane. Da su srpski radikali odlučivali, Društvo sudija, svakako, ne bi postojalo, niti ima potrebe da postoji, ali Društvo sudija sada nije tema, tema su predlozi zakona koji će mnoge sudije odvesti u Društvo sudija, ili u neka druga društva, zato što će morati da se bore za opstanak na svojim radnim mestima, sudijskim funkcijama i javnotužilačkim, u suštini, na radnim mestima, jer ovo što se ovim zakonima, ovim setom zakona predviđa, podrazumeva da će, nakon lustracije koja će biti sprovedena u srpskim sudovima, oko 500 sudija ostati bez hleba, odnosno, toliko porodica bez jedne plate u kući, pod uslovom da su još jednu imali. O broju zaposlenih u sudskoj upravi da ne govorim, pogotovo što je većina tih ljudi zaposlenih u sudskoj upravi, odnosno administraciji, bila gotovo na ivici egzistencije, jer se nikada, nažalost, u poslednjih osam godina, u Srbiji nije vodilo dovoljno računa o tim ljudima. Oni su često štrajkovali i obustavljali rad po sat-dva u toku dana. Opet su bili osuđivani od tog Društva sudija i od jednog broja sudija i javnosti, jer sada neko ne može da završi neki svoj posao. Naravno, i u takvim uslovima, i s takvim platama, bili bi srećniji nego sada kada očekuju otkaze. Amandman koji sam podnela u ime Poslaničke grupe SRS-a je jedan od amandmana, a sada govorimo o amandmanu na stav 1. člana 7. Član 7. govori o odeljenjima Višeg prekršajnog suda i u stavu 1, tački 1) stoji da se Odeljenje u Kragujevcu predviđa za područje prekršajnih sudova u Aranđelovcu, Gornjem Milanovcu, Jagodini, Kragujevcu, Kraljevu, Kruševcu, Novom Pazaru, Paraćinu, Požegi, Prijepolju, Raški, Sjenici, Trsteniku, Čačku i Užicu. U amandmanu sam predložila da se, posle reči "Trstenika", doda reč "Tutin", odnosno da Odeljenje Višeg prekršajnog suda obuhvata i područje Prekršajnog suda u Tutinu. Vlada Republike Srbije nije prihvatila ovaj amandman, s obrazloženjem da ga ne prihvata iz istih razloga zbog kojih ne prihvata ni amandman narodnog poslanika Saše Dujovića. Vrlo je teško snalaziti se i vraćati se stalno unazad tim obrazloženjima da se amandman ne prihvata iz razloga kao onaj prethodni, pa kada dođete do njega, onda opet kao onaj prethodni i sve tako. Nekako nađoh taj amandman kolege Saše Dujovića. Vlada kaže da ne prihvata ovaj amandman budući da nisu prihvaćeni amandmani kojima se predlaže povećanje broja prekršajnih sudova. Suština i jeste da je ovaj amandman sled amandmana na član 2, pa sve dalje. Ne znam odakle vam ideja, kada je u pitanju Tutin, da bi se povećao broj prekršajnih sudova, kada u Tutinu postoji organ za prekršaje, rade dvojica sudija u tom organu za prekršaje. Imaju desetak zaposlenih, koliko znam. Svi oni ostaju bez posla, zahvaljujući tome što je vama neko rekao da bi prihvatanje ovog amandmana podrazumevalo povećanje broja prekršajnih sudova. Dakle, opet neozbiljnost, neodgovornost, a više puta sam skretala pažnju da bi predstavnik Vlade i Vlada, odnosno tamo neko od državnih službenika koji priprema ovo za Vladu, trebalo da vode računa da obrazloženja budu bar zdravorazumska, da ne moramo oko toga da lomimo koplja i da raspravljamo. Dakle, neophodno je da bude prihvaćen amandman na član 2. i, posledica toga, amandman koji sam podnela na član 7, jer se i jedan i drugi odnose na neophodnost postojanja Suda za prekršaje u Tutinu. Mnogo je razloga koje sam, kada sam govorila o amandmanima na članove 2, 3, 4, iznosila u korist tvrdnje da je neophodno prihvatiti ove amandmane, ali, nažalost, to očigledno ne stiže do svesti gospođe ministar, koja ovde predstavlja Vladu, pa ni činjenica da na tako maloj teritoriji opštine Tutin, siromašne opštine, postoji 99 sela. Zamislite 90 ljudi iz 99 sela, a najudaljenije selo je 41 kilometar udaljeno od sedišta Tutina. To su sela Boroštica i Bracak, sela do kojih ne može, maltene, da se dođe, pogotovo ne zimi. Vi ćete opet da kažete da član 7. ne podrazumeva da će ti ljudi negde dalje da putuju od svog mesta kada su u pitanju prekršaji. Podsećam, pre svega, zbog javnosti, zbog građana Tutina i ostalih građana, da vi niste prihvatili amandmane ni na članove 2, 3, 4. i 5, a evo sada i 7, verovatno nećete ni na član 9. To su sve amandmani kojima se mi iz SRS-a zalažemo da ovaj zakon i ovi zakoni ne daju negativan doprinos, odnosno da ne daju doprinos još lošijem i slabijem razvijanju već siromašne opštine Tutin.Zaista se postavlja pitanje, na koje niste još dali odgovor, gospođo ministar, kako će ti ljudi, koji će imati potrebu za uslugama suda za prekršaje, zadovoljavati te svoje potrebe, kako će da se obraćaju Veću za prekršaje, pogotovo na način koji ste predvideli za Viši prekršajni sud? Neko od kolega je govorio o kratkim rokovima zastarelosti kada su u pitanju prekršaji. To jeste tačno. Ne znam da li vam je shvatljivo da 2008. godine, u nekom zimskom periodu, kada padne sneg, ako se iz jednog sela u opštini Tutin pošalje pismo, ako uopšte imaju tamo poštanski šalter,to pismo ne može stići za tri, četiri ili pet dana do Tutina, a kamoli do Novog Pazara ili dalje, do Kragujevca, gde ste predvideli sedište Višeg prekršajnog suda. Možda je vama to nerazumljivo i neshvatljivo, ali verujte, to je istina. Tamo nema puteva, nema normalnog saobraćaja, nemaju više od jednom dnevno autobusku vezu sa sedištem svoje opštine, a kamoli dalje. Govorila sam vam više puta na koji način se prelazi ta razdaljina između Tutina i Novog Pazara, koja je svega 35 kilometara, ali je put takav da je za tih 35 kilometara potrebno sat i 15 minuta vožnje. Dakle, morali ste da vodite računa o svim tim činjenicama, kao i o činjenici da se iz Tutina narod iseljava i nije dobro, ne samo u Tutinu, nego i u svim opštinama iz kojih, inače, ljudi beže, da u takvim opštinama ostavljate još stotinak porodica bez hleba, odnosno najmanje toliko ljudi bez posla. Oni nemaju drugog rešenja nego da idu, da se sele, da se iseljavaju iz svojih kuća, da se približavaju Beogradu ili ne znam već gde. Neverovatno je, gospođo Malović, da vi nikako ne želite da razumete suštinu ovih problema, suštinu ovih amandmana. Nisu ovo amandmani koje smo podnosili reda radi, nisu ovo amandmani kojima smo na bilo koji način želeli da opstruišemo, odugovlačimo rad ovog parlamenta itd. Ne, ovo su amandmani koji život znače onim ljudima na terenu. Verujte, svakodnevno se čujem sa mnogo ljudi s teritorije opštine Tutin, svi podržavaju ove amandmane, očekuju da ćemo da vas ubedimo. Ali, očigledno, to s vama ne ide. Pokušavamo da ubedimo skupštinsku većinu. Videćemo kako će se pokazati u danu za glasanje. Ovo je već peti ili šesti put kako apelujem na savest narodnih poslanika koji su podneli amandmane – ne da ucenjuju Vladu, ne da ucenjuju Parlament, nego da glasaju u skladu s amandmanima koje su podneli, da glasaju za svoje amandmane, da glasaju protiv zakona u celini, ako ne budu prošli svi ovi amandmani. Teško je ovde izabrati koji je amandman potrebniji, koji je manje potreban. Najbolje je rešenje, definitivno, ako nećete da povučete zakon iz procedure, a reklo bi se da nećete – najbolji je onda amandman gospođe Milice Radović. Prihvatanjem tog amandmana bi se prevazišli svi problemi, do onog momenta dok se možda ne bi stekli neki bolji uslovi za nekakvu drastičniju reformu u pravosuđu. Sada, u ovoj godini ekonomske krize, socijalne bede, u svemu onome što nas čeka, zamislite malu opštinu Tutin, sa 100 do 120 ljudi koji će ostati bez posla, zato što vi, gospođo Malović, nećete da prihvatite amandmane SRS-a i kolege iz Tutina, o čijem amandmanu će sada govoriti gospodin Krasić.
Hvala.
U prilog ne samo ovom amandmanu, nego i intenciji svih narodnih poslanika koji su podneli amandmane na ovaj zakon, mora se još nešto reći, baš kada smo došli do Višeg prekršajnog suda. Ako se pogledaju odredbe koje govore o Višem prekršajnom sudu, ustanovljava se da te odredbe jako liče na odredbe o apelacionim sudovima; znači, za vas je to isto, potpuno isti šablon, ista logika. Vi ste, dakle, smanjili ukupan broj prekršajnih sudova, pravili ste potpuno isti šablon kao i kod osnovnih sudova, odnosno, umanjujući ukupan broj prekršajnih sudova, otvarajući pojedina odeljenja prekršajnih sudova u pojedinim mestima, a određena mesta potpuno izostavljajući od toga da imaju prekršajni sud na svojoj teritoriji. Pazite, priroda prekršajnog suda je da se bavi određenim deliktima. Taj delikt, kada je reč o prekršaju, to je protivpravno ponašanje koje iza sebe ima državnu sankciju. On nije krivično delo i drugačije se definiše od krivičnog dela, ali da bi prekršaj bio to što jeste, neophodno je da postoje određeni specifični rokovi. Zastarelost je drugačija u prekršaju nego u krivičnim delima i to upućuje na brzo odlučivanje. To znači da se u prekršajnom postupku mora doneti veoma brzo odluka i da rok za odluku po žalbi mora da bude, takođe, primeren, kako ne bi došlo do apsolutne zastarelosti. Kada je reč, dakle, o prekršajnom postupku i kada je reč o sudovima, prekršajnim sudovima koji će tek nastati, jer negde do 2010. godine se ne očekuje da budu, uopšte, a za sada su to organi za prekršaje, ne mogu da shvatim kakva vas je logika naterala da prepisujete celu logiku osnovnih sudova na sudove za prekršaje. To mi uopšte nije jasno. Pitam se, da li je ikome ovde jasno o čemu je tu reč? Kada se pogleda ovo odeljenje Višeg prekršajnog suda, ispada da postoje samo tri odeljenja jednog višeg prekršajnog suda, i to su odeljenja u Kragujevcu, Nišu i Novom Sadu. Znači, vi ovde ne vidite ništa drugo i govorite za koje područje prekršajnih sudova postoje ta odeljenja i ovamo, naravno, imamo šta sve podrazumevaju područja prekršajnih sudova. Verujte, ne znam kako ste to zamislili? Ne znam ko vam je radio ovu projekciju prekršajnih sudova i, uopšte, ulogu Višeg prekršajnog suda u ovoj instanci?! Meni se čini, ne da mi se čini, nego sam potpuno siguran da ovo neće da radi, i to je suština. Nije da nam se sviđa ili ne sviđa, ne što smo protiv ovoga, nego ovo u praksi neće dobro funkcionisati, budite uvereni. Argument ujednačenja prakse kod smanjenja broja sudova može da bude argument, ja to prihvatam, ali to u praksi neće da funkcioniše. Vi nemate nijedan jedini zdravorezonski argument zbog čega je ovo ovako urađeno. Potpuno isti prigovor trpi ovaj deo zakona, kao i onaj deo zakona kada je reč o osnovnim sudovima. Čak je kudikamo gore, ali se veća temperatura podigla oko osnovnih sudova, opštinskih sudova u zemlji, nego kada je reč o prekršajnim sudovima. U suštini, ove odredbe su kudikamo gore od onih. Da li je Tutin, ili nije Tutin itd., to je potpuno druga stvar. Problem je s Predlogom ovog zakona što niste izašli s opravdanjem strategije koja je u pitanju. Niste izašli s veoma jasnim obrazloženjem – zbog čega se stvara ovakva mreža uređenja sudova, kako prekršajnih, tako i ovih drugih i u čemu se ti kriterijumi razlikuju od područja do područja. Šta vas je nagnalo da određena područja zaokružite na jedan način, a druga na drugi način, kao, kada je bilo reči o osnovnim sudovima – zbog čega postoje, recimo, za Borski okrug, dva osnovna suda, a ima četiri opštine, jedan osnovni sud za Južnobački okrug, a ima 12 opština? Kada smo razgovarali danas u Prokuplju, pre podne, bilo je postavljeno isto pitanje, juče, naravno, i prethodnih dana. Dakle, vi nemate zdravorezonski odgovor na to pitanje. Jer, svakoj brojci koja bi opravdala neku logiku u onome što ste izneli mogu se suprotstaviti druge brojke. Kada nije u pitanju teritorija, veličina teritorije, ili prohodnost, onda je u pitanju broj predmeta pred sudom, i obrnuto. Znači, tu ne postoji nikakva konzistentnost. Zato vam tvrdim da je najbolje rešenje za predlagača ovog zakona, da bi se izbegli ovi konflikti i jedna, na kraju krajeva, vrlo duga, mučna rasprava, jer ona, svakako, nije laka, odnosno ova rasprava vodi jednom zdravorezonskom ubeđivanju jedne i druge strane – da se prihvate određena rešenja; to bi kudikamo išlo nekako. Bojim se da to ovde nije slučaj. Ovo se pretvara u jedno nadgornjavanje, s jedne i s druge strane, koje ne vodi ničemu. Mislim da je jedini pravilan rezon – da se ovaj zakon sada povuče iz procedure. To može da uradi Vlada Republike Srbije, da sedne sa stručnom javnošću, da se pogledaju analize i da se te analize otvore za javnost, i za stručnu javnost, i za narodne poslanike; da se sastane u par navrata Odbor za pravosuđe i da se to na miran način pogleda. Sasvim je moguć ovaj zakon u drugačijoj atmosferi, s mnogo manjim brojem amandmana, uvek će se neko buniti i napisaće neki amandman, dakle, da se usvoji, možda, i za mesec dana. To bi bilo jedino racionalno rešenje. Ovako se bojim da imamo pravo, a to ste doživeli od svake opozicione stranke, s ove desne strane, odnosno nije postojala samo jedna opoziciona stranka kojoj je palo na pamet da gusla s ovim svojim amandmanima, nego to čine sve opozicione stranke, pa čak i pojedini poslanici vladajuće koalicije, i to ne mali broj. Dakle, oni rade to upravo zbog toga da bi vam poslali vrlo jasnu poruku – ono što nije dobro napravljeno u startu, što trpi ovolike primedbe, najkorektnije je da se povuče iz procedure. To je jedino logično i racionalno rešenje. U suprotnom, videćemo. Nadgornjavaćemo se oko ovoga rečima, a videćemo posle i delom; kada dođe dan za glasanje, videćemo kako će ta stvar da se razvija. U svakom slučaju, ovo je prijateljski savet, koji ne ide ni protiv koga, nego u korist svih nas i u korist onih koji su nas birali, i jednu i drugu stranu – da se ovaj predlog zakona povuče i da se vidi koje bi to bilo racionalno rešenje i s kakvim bi se opravdanjima ta rešenja iznela pred Narodnu skupštinu. I ovi drugi zakoni su trpeli odgovarajuće primedbe, vi ste ih čuli, mi ne mislimo dobro o tome kako je to napravljeno, ali ovo, pravo da vam kažem, baš zvuči skandalozno. Ovo se na neki način mora rešiti. Ja vam sad predlažem jedan od najefikasnijih i najboljih načina da se ova stvar završi, a vi, kako god hoćete.
Reč ima poslanik dr Nikola Krpić.
Gospođo ministarka, koleginice i kolege, neću puno pričati o ovome što su već kolege prethodno rekle, ali moj glas je da, uz obrazloženje gospođe Vjerice Radete, kažem još samo nekoliko stvari. Sve što je ona rekla, stoji. Vidite, kada se govori o Tutinu, jednoj od najmanjih opština u Srbiji, gde su snegovi, smetovi i niske temperature sigurno oko pet meseci godišnje, kada se ne može ni sa kakvim prevozom stići do Tutina, izuzev na brdskom konjiću, bilo je problema kada se govorilo i o zdravstvu i o zdravstvenim problemima. Zamolio bih gospođu ministarku da porazgovara s gospodinom ministrom za zdravlje. Postoje odgovarajuća načela gde može da bude porodilište. Gospodin ministar Milosavljević nije hteo da to prihvati ovako, usmeno, kad smo razgovarali. Međutim, imao je rezona, bio je naš gost, odveli smo ga u Tutin i kada je video šta i kako, on je dozvolio, i to je jedini primer u Srbiji, da bude vanbolničko porodilište, iz prostog razloga što je nemoguće od Tutina do Pazara doći, što iznosi 30 km. Zamislite ako treba i više itd. Znači, ti ljudi tamo treba da žive. Tamo je 95% muslimanskog stanovništva i 5% ostalih. To je jedan razuđeni grad i trebalo bi, ukoliko možete vaš autoritet da iskoristite, da se ovo što je za Tutin predviđeno, ipak ostvari. Hvala lepo.
Hvala, doktore Krpiću. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Riza Halimi. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Radi javnosti, moram da kažem da se ovaj amandman odnosi na član 7. Predloga zakona koji reguliše odeljenja Višeg prekršajnog suda. Naravno, odnosi se na teritoriju opština Preševo i Bujanovac, za koje pokazuje interesovanje gospodin Riza, jer odatle dolazi, ali moram da vam kažem da se taj amandman principijelno ne razlikuje od drugih amandmana. I ovaj amandman sledi onaj prethodni amandman koji je gospodin Riza podneo na član 2. Predloga zakona, pa sada računa da ta dva amandman čine jednu celinu; prvi se odnosi na prekršajni sud, a drugi treba, ako se usvoji, da prati promenu i da se odnosi na odeljenje Višeg prekršajnog suda u Nišu, ali od toga, verovatno, neće biti ništa, pošto je ova većina već odlučila kako će da rešava ove amandmane. Uopšte, za ovu temu danas – organizacija svih ovih sudova, ja ću da se oslonim i na ovaj amandman, da bi postojala neka veza, kako gospodin Novaković ne bi imao problema s nekim drugim poslanicima posle mene, ali mora da se ukaže na Predlog budžeta za 2009. godinu. Molim vas, obratite pažnju šta je tu sve zapisano. Znači, u toku 2009. godine, biće postojeća organizacija pravosudnih organa, jer sve ovo što pričamo već nekoliko nedelja verovatno će početi da se primenjuje, po želji predlagača, tek 1. januara 2010. godine. Znači, u toku 2009. godine ide postojeća organizacija i sada, molim vas, obratite pažnju. Vrhovni sud sada ima 176 zaposlenih, računa se da će do kraja 2009. godine imati isto 176 zaposlenih. Republičko javno tužilaštvo ima 33 zaposlena, do kraja 2009. godine biće 33. Tužilaštvo za ratne zločine ima 28, do kraja sledeće godine imaće 28. Opštinski organi za prekršaje, to je neki pandan onome što smo danas i ovih dana nazivali prekršajnim sudom, nemoguće je doslovce da se upoređuje, samo kao orijentacija može da se koristi, znači, opštinski organi za prekršaje na teritoriji Republike Srbije sada imaju 2.057 zaposlenih, a do kraja sledeće godine biće 2.079, što znači 22 novih treba da se zaposli. Molim vas, s obzirom na to, kako rekoše – čuvajte radna mesta, i kako rekoše neki iz Vlade – došlo je vreme da se steže kaiš, ovde vidimo povećanje broja zaposlenih, a kako sam ja razumeo Mlađana Dinkića, danas je neko čitao njegov intervju, rečeno je da je potrebno da se smanji, uopšte, broj zaposlenih u državi. Ovde imamo povećanje i, samo da vam skrenem pažnju, ovde su oni vodili računa i o onima kojima će 2009. godine da prestane neka od ovih funkcija u okviru pravosudnih organa, pa će da se zaposle novi na tom mestu, ali ovde imamo još 22 nova zaposlena. Idemo dalje. Opštinski sudovi trenutno u Srbiji imaju 6.829 zaposlenih, do kraja sledeće godine imaće 6.865, što znači četrdesetak novih, uz činjenicu da će nekima da prestane sudska funkcija, da će na njihovo mesto biti neko izabran, još novih 40. Ovo sve pričam da biste shvatili kakva je besmislenost ove transformacije, jer će 2010. godine biti trend otpuštanja, smanjenja, tako ste rekli u obrazloženju predloga svih ovih zakona, da nova šema organizacije pravosudnih organa podrazumeva, čini mi se, negde ste rekli, oko 400 i nešto manje sudija. (Snežana Malović, s mesta: Sudske straže...) Doći ću do sudske straže, ona je na drugoj poziciji. Nemojte da se sekirate, nisam zaboravio. Znači, kod opštinskih sudova imamo povećanje. Ovde pričamo o broju zaposlenih, ja sam se ogradio, nisam rekao sudije, nego broj zaposlenih. Opštinska javna tužilaštva – 627, samo još jedan da se primi u toku sledeće godine. Okružni sudovi – 1.810, a do kraja sledeće godine 1.812. Okružna javna tužilaštva – 279, a do kraja sledeće godine 281. Veće za prekršaje, to je neki pandan svim odeljenjima, plus sedište ovog višeg prekršajnog suda, za sada, taj drugostepeni postupak, a i ova odeljenja i viši prekršajni rade drugostepeni postupak, imamo 91 zaposlenog i tu se ne menja ništa. Kod trgovinskih sudova, imamo trenutno 843 zaposlenih i neće ni tu da se menja do kraja sledeće godine. Viši trgovinski sud ima 72, toliko će biti i na kraju sledeće godine. Sada ide povećanje, to je nešto novo, s obzirom na onaj nulti sastav Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca; Visoki savet sudstva će da primi novih 50 zaposlenih, a Državno veće tužilaca će primiti 22. To je, otprilike, postojeća struktura zaposlenih, s tendencijom da to bude do kraja sledeće godine, i tu ćemo videti; od 12.845, biće na kraju 12.980, znači, 55 novih u okviru pravosuđa. Što se tiče postojećih opštinskih organa za prekršaje, pošto se oni ne menjaju, nastavljaju sledeće godine, oni će da potroše 2,4 milijarde dinara, a što se tiče Veća za prekršaje, ono će u toku 2009. godine potrošiti 174 miliona dinara. To je sada pandan ovoj temi, to sam malo proširio na opštinske sudove za prekršaje i Viši prekršajni sud. Viši prekršajni sud imaće sedište i još tri odeljenja, da se predmeti ne bi selili u Beograd, razuđeno. Ta logika je donekle, ne mogu reći prepisana, ali na sličan način kao što je karakteristično za drugostepene sudove. Smatramo da je ovo moglo potpuno drugačije da se uredi. Jutros smo imali prilike da čujemo da je nekoliko poslanika izašlo i da su rekli – ovi iz inostranstva prigovaraju našem pravosuđu i, kada prigovaraju, prevashodno misle na trgovinske sudove, jer, navodno, oni tu ne mogu da završe posao onom brzinom kako to oni žele. Moram da vam kažem da ta brzina kojom žele da završe posao u nekom od naših trgovinskih sudova nije ista kao u njihovoj matičnoj državi, tamo taj postupak duže traje. Oni kod nas uvek pričaju – turbo brzina, da bi završili posao s autoritetom – strani jezik, strana firma, a kasnije se ispostavi da je ta firma registrovana na nekom aerodromu, u nekoj slobodnoj zoni, samo ima strana imena, strane nazive, a ovi naši se plaše tih stranih imena i naziva, jer čim vide strano ime, još ako neko zavrne na engleski jezik kad uđe u sud, oni kažu – to je sto posto CIA, BIA, MIA. Pošto oni imaju apsolutni prioritet, sve se završava. Po tom kriterijumu je i ''Sartid'' otišao za 20 i nešto miliona, a država preuzela milijardu i nešto duga. Mislim da je to pogrešna argumentacija kojom se kritikuju naši sudovi. Međutim, ima jedna stvar, jedno današnje izlaganje je ovde bilo apsolutno neprimereno Narodnoj skupštini. Moram da vam skrenem pažnju da nigde ne piše u našim pravosudnim propisima da se ne sme kritikovati sud, sudije, tužilaštvo ili tužilac. Ako bi se to tako tumačilo, onda bi, praktično, izostala javna kritika i onda se ne zna gde to javnost može da kontroliše šta radi pravosuđe. Javnost je ovlašćena da kontroliše šta radi pravosuđe. Kad kažem – javnost, ne mislim samo na građane, novinare, poslanike, nego apsolutno na sve. Ne sme da se komentariše tekući sudski predmet, gde je u toku izvođenje dokaza, ili tek treba da se saslušaju neki svedoci, tek treba da se donese prvostepena presuda, tek treba da se završi žalbeni postupak, da se donese presuda po žalbi, ili, ako ide na vanredno pravno sredstvo, eventualno, kasnije, mada nema potrebe za vanrednim pravnim sredstvima. Zabrana komentarisanja, a podrazumeva se da komentarisanje može biti uticaj, traje do pravosnažnosti. Posle pravosnažnosti, sve podleže kritici. Danas smo imali prilike da slušamo jednog ovde, drži nam predavanja kako ne sme niko da proziva sudiju. Sme da se prozove sudija, ali kad se okonča neki predmet. Kad se okonča predmet, javnost to može da kritikuje. Ona ne može da promeni sudsku presudu, jer javnost nije u pravosudnom sistemu, nema taj autoritet, ali može da kritikuje, jer kad ne bi bilo te kritike, onda bi bila samovolja u sudu daleko veća nego što je u Vladi Srbije ili nekom drugom izvršnom organu. Čovek je počeo da se hvali kako je dobio neke škole ovde, drži neka predavanja i demonstrira apsolutno neznanje. Kad smo već kod toga, moram da vam skrenem pažnju da kritika javnosti dobija na svojoj težini ukoliko je, u priličnoj identičnoj pravnoj ili činjeničnoj situaciji, samo jedan sud, ili samo jedno veće jednog suda drugačije odlučilo nego u 99% slučajeva drugi sudovi. Onda tu nešto nije u redu. Javnost, s pravom, može da kritikuje, ali je problem druge prirode. Problem je što je tužilaštvo dužno da takvu informaciju koju dobija od javnosti mora da iskoristi i proveri da li je sve u redu u jednom takvom predmetu, da li ima elemenata nekog krivičnog dela u ovim slučajevima kršenje zakona od strane sudije. To je vrlo teško delo i vrlo teško je dokazivo, jer se, obično, sudije kriju iza tog svog imuniteta i iza svog prava da iznose svoje mišljenje, svoj pravni stav o nekom pravnom pitanju. Teško je pronaći tu tananu liniju, ali nesumnjivo je da je ta tanana linija prekoračena ukoliko 99% sudova za identičnu pravnu stvar odluči na jedan način, a samo jedan ili dva od 130 i nešto sudova, da svedem to na okružne, daleko manji broj tih sudova nađe da odluči na drugačiji način, suprotno od ostalih sudova, tim pre što je pre nekoliko meseci održano savetovanje na kome su tužioci i sudije dobili jedno vrlo kvalitetno tumačenje kako da primene odgovarajuće odredbe Zakona o lokalnim izborima, pre svega, mislim na čl. 46 do 56. Nakon savetovanja u okviru pravosuđa kako sudije ubuduće da primene tu odredbu, pošto se prvi put susreću s jednim takvim zakonom, 99% sudova odlučilo je na jedan način, a onda su se našla jedan ili dva, pod nekim uslovima neka bude i tri, okružna suda koji to potpuno drugačijeurade, suprotno od nečega za šta bi se moglo reći da je već sudska praksa. Kad su oni to odlučili, predmet je okončan, konačno završen, on može da se komentariše, jer nemate na šta da utičete, pošto je odluka već doneta. Zabranjeno je da se prethodno utiče, u fazi kad se donosi odluka, a kad je odluka doneta, ako izostane javna kritika, pogotovo u Narodnoj skupštini, koja je verovatno najobjektivnija, onda se postavlja pitanje – šta radimo? Zar treba da pišemo propise kako bi svi bili stranka u nekom postupku? To je nemoguća varijanta. Što se tiče konkretnog amandmana, verovatno će deliti sudbinu amandmana koji je isti podnosilac dao na član 2. Verovatno neće biti usvojen, ali ako se posmatra kao princip, potpuno je primenjen princip kao za Tutin, kao što je Kenan podneo za Priboj i ovi drugi... (Predsedavajući: Vreme.) ... amandmani koji su podneti za odeljenja Višeg prekršajnog suda. Hvala.
Po Poslovniku, gospođica potpredsednica Nataša Jovanović, pa gospodin Jovan Palalić.
Gospodine potpredsedniče, javljam se po Poslovniku, zato što je to jedini način da dobijem, nadam se u najkraćem roku, odgovor od gospođe ministar i Ministarstva pravde, o slučaju o kome je pričao gospodin Krasić, a o čemu je danas, u više navrata, govorio i gospodin Jojić. Radi se o tome da tražim od vas da, kao nadležni ministar, a na osnovu, očigledno, najflagrantnijeg kršenja Ustava i Zakona o lokalnim izborima, zatražite odgovor od tog jedinog suda u državi Srbiji, Okružnog suda u Kragujevcu, na osnovu čega je doneo takve presude, na kojima čak piše – u ime naroda. U ime kog naroda da se gazi Ustav i Zakon, da se otmu mandati SRS-u, u Kragujevcu 10 odborničkih mandata, u Opštini Knić 5 i u Lapovu 3? Dakle, kolege iz DS-a, vama koji ste pravnici, i vama koji niste, mogu da dam na uvid ove skandalozne presude. Videćete i sami da sudije ta dva veća, koje predvodi taj kriminalac na čelu Okružnog suda, Miroljub Tomić, ismevaju zakon koji smo mi doneli. Oni na taj način ponižavaju i nas kao zakonodavnu vlast i kažu da neće da poštuju Ustav. Oni čak idu toliko daleko da odborniku koji je bio ovlašćen u slučaju Lapova, predsedniku srpskih radikala, gospodinu Zlatku Radiću kažu – hajde, vi sada nama u dopuni vaše žalbe. Gospođo ministar, to je zaista skandal, oni traže od gospodina Radića da napiše u žalbi, a lepo se pozvao na član 49. Zakona o lokalnim izborima. Da li on traži da se poništi odluka SO ili se žali zbog toga što je Skupština propustila da donese? Ja sam zamolila gospodina sekretara, i hvala mu na tome, da mi doda ovu zbirku propisa o lokalnim izborima. Organ za sprovođenje lokalnih izbora u gradu Kragujevcu, GIK, jednoglasno je, sa članovima iz DS-a, to je vaš vrsni pravnik u Kragujevcu, gospodin Goran Ivanović, koji je član kragujevačkog odbora DS-a, koji je bio nekada predsednik GIK i koji je rekao – ja ću sa dve ruke za ovo da glasam, utvrdio da su ostavke, ovlašćenja i ugovori koje je podneo SRS, odnosno moja malenkost kao ovlašćeno lice, validni, u skladu sa članom 49. Zakona. Sudu to, pošto Skupština grada Kragujevca, zbog tog dila Nikolića i Stevanovića, nije želela, a DS je rekao – pa, mi nećemo da rušimo naš koalicioni sporazum u Kragujevcu, ovi ''gejovci'' već znaju da su Stevanovićeve prišipetlje, čim sam vas spomenula, vašu stranku, zaboravih da ste vi iz tog miljea, nekako mi se ne uklapate u tu Dinkićevu sliku, oni su rekli – dobro, mi znamo da ste vi radikali u pravu, ali, eto. Molim vas, gospođo Malović, da hitno zatražite odgovor, jer o ovome ćemo da govorimo svakoga dana. Ne reaguje republički javni tužilac, a videla sam ga, pojavio se pre neki dan, dao je izjavu na državnoj televiziji, ne reaguje opštinski javni tužilac, ovo je jedino mesto u Srbiji. Kragujevac je mesto gde je zatvoren put svakom demokratskom procesu i onome što se zove izražena narodna volja na izborima.
Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko Malović, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, evo, u okviru rasprave o ovom predlogu zakona, nakon iscrpne diskusije u vezi s predlogom rešenja o sedištima privrednih sudova, sada raspravljamo o Višem prekršajnom sudu. Sasvim sigurno, koncept koji je ovde predložen u potpunosti potvrđuje sve one diskusije koje su ovih dana vođene o tome da je mnogo kontradiktornosti i mnogo nedoslednosti kada je u pitanju koncept svih vrsta sudova koji se definiše u ovom važnom predlogu zakona. Prva nelogičnost i odsustvo ozbiljnijeg obrazloženja od strane predstavnika Vlade jeste činjenica da je ovim zakonom predviđeno 45 prekršajnih sudova, a 34 osnovna suda. Mi smo, u okviru diskusije, više puta isticali i tehničku opremljenost i kapacitete koje imaju svih 138 opštinskih sudova, koji se sada svode na 34 osnovna suda. U isto vreme, diskutovali smo i o činjenici da je tu veliki broj opština sa jakim privrednim kapacitetima, s velikim brojem stanovnika, s velikim potencijalima razvoja i ukazivali smo na neke neopravdano izostavljene sa spiska opština koje imaju osnovne sudove, da bismo, u odsustvu ozbiljnijeg obrazloženja, videli da te iste opštine, jedan broj opština, tačnije, 11, imaju predviđene prekršajne sudove, kao što su Aranđelovac, Bečej, Bačka Palanka, Ruma, Trstenik, Lazarevac, Obrenovac, Mladenovac. To su opštine koje bi po ovom predlogu zakona trebalo da dobiju prekršajni sud. Kada se pitamo, gde je tu kriterijum i zašto te opštine nemaju osnovni sud, ne dobijamo nikakav odgovor, odgovor u smislu prijava predmeta, u smislu kvaliteta donošenja odluka, tehničkih uslova rada. Takva obrazloženja nismo od predstavnika Vlade dobili. U okviru diskusije, želim da istaknem da je ovo vrlo važan zakon, koji nema svoje aspekte samo kada je u pitanju pravosuđe, on je tu najvažniji i to je njegov osnovni razlog. On mora biti uklopljen u kompletnu sliku razvoja Srbije, u kompletnu strategiju države, kada je u pitanju razvoj pojedinih regiona i pojedinih opština, naravno, vodeći računa o zakonskim predlozima koji su već na snazi, kao što je Zakon o lokalnoj samoupravi. Suočavamo se s potpunim odsustvom kriterijuma, da imamo Zakon o lokalnoj samoupravi, koji je ovaj parlament usvojio u decembru prošle godine, 24 grada, pa onda imamo 45 prekršajnih sudova, 34 osnovna suda, 16 privrednih sudova, o čemu smo diskutovali ovde pre nekih sat i više, gde je, s jedne strane, obrazloženje Zakona o lokalnoj samoupravi bilo da se podstiče regionalni razvoj kroz jak privredni razvoj pojedinih gradova, a onda imamo činjenicu da osam gradova nema privredni sud. To su stvari o kojima je Ministarstvo pravde moralo da vodi računa, naravno, stavljajući kao prioritet pravosudne razloge i ulogu u pravosuđu, ali ne može se to odvojeno posmatrati od ukupne državne strategije ravnomernog regionalnog razvoja i razvoja pojedinih regiona. Nismo dobili ubedljivo obrazloženje od Vlade Republike Srbije zašto je ovakav koncept predložen i zašto su pojedini gradovi definisani u ovom predlogu zakona tako da jedni imaju osnovni sud, a drugi nemaju. Jedni imaju i osnovni i viši, nemaju privredni. Jedni imaju prekršajni sud, ali nemaju osnovni sud. Prosto, ne možemo da razumemo koji su to ključni argumenti i kriterijumi bili. Mi smo čuli samo nekoliko argumenata koji su, apsolutno, nedovoljni da bi se jedna ovako složena materija ovde raspravila. Možda su u pravu sve kolege koje su diskutovale ovde, iz opozicije, prvenstveno, ali i iz pozicije, da je bilo važnije sprovesti o ovako važnom zakonu ozbiljnu javnu raspravu, koja bi uključila, pored pravosudne javnosti, koja najviše sada kritikuje predložena rešenja, i javnost, koja se i te kako bavi ekonomskim i regionalnim razvojem pojedinih delova Srbije, pa i sociološku, pa i demografsku, svaku drugu analizu koja bi bila ovde uključena i koja bi iskazala kakve su posledice ovakvog zakona na ukupnu sliku pojedinih gradova. Činjenica da imamo 45 prekršajnih sudova, 34 osnovna suda, da je 11 sudova koji su izostavljeni sa spiska osnovnog suda dobilo prekršajni sud, ukazuje nam na ozbiljno odsustvo kriterijuma u donošenju ovog predloga zakona. U tu sliku uklapa se i predlog u članu 7. da postoje samo tri odeljenja Višeg prekršajnog suda. Ako smo već definisali da imamo 26 viših sudova i ako smo želeli da definišemo da je cilj da pojedine gradske celine postaju motori razvoja, mesto koje će uticati na ukupnu sliku razvoja pojedinih regiona, sada pojedine više prekršajne sudove, koji su dobro funkcionisali i imali dobre rezultate, ukidamo i svodimo ih samo na tri velika grada, kao što su Kragujevac, Niš i Novi Sad. Znači, ovo moje izlaganje ima za cilj da proširi sliku o posledicama primene ovog zakona sa terena pravosuđa. Ona ne može da se svodi na teren pravosuđa, ona ima mnogo krupniji, mnogo širi kontekst posmatranja posledica, u okvirima zakona, u mnogim regionima u Srbiji. Molim vas da, ne ulazeći u to kako će biti u danu za glasanje, razmislite, prvo, o svim amandmanima koje smo mi, kao poslanička grupa, i veliki broj opozicionih i pozicionih poslanika podneli, da uvažite argumente koje smo istakli, a, u krajnjoj liniji, ako svi ti, eventualno, prihvaćeni amandmani ruše kompletnu sliku i koncept koji ste ovde predložili, najbolje je rešenje da se ovaj zakon povuče iz skupštinske procedure. Ova rešenja ne mogu da se posmatraju odvojeno od državne strategije ravnomernog regionalnog razvoja, jer imamo najave od strane jednog ministarstva da ćemo, u donošenju predloga zakona o ravnomernom i regionalnom razvoju, imati sedam regiona. Pazite, kakvu će tek tu konfuziju stvoriti, 45 prekršajnih sudova, 34 osnovna suda, 26 viših, sedam regiona, 24 grada. Jednostavno, nikakva jasna slika, jasna državna strategija o tom pitanju u ovom trenutku u državi ne postoji. Tek ćete videti kako će izgledati predlog zakona o ravnomernom regionalnom razvoju i kakve će tek on imati koncepte i rešenja, koja nemaju nikakve veze s ovim sudovima. Pravosuđe je važna državna institucija i zato vas molim da ozbiljno prihvatite ovu našu analizu i ove naše argumente. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, kolege poslanici, građani Srbije, u sitne sate, ko zna koji dan po redu, borimo se da dokažemo nešto što nam se čini da je jasno i svim građanima Srbije, i stručnoj javnosti, i udruženju sudija, a bogami, i evropskim sudijama. Želim sve da podsetim ovde, a pogotovo gospođu ministar, da sam, kada smo dobili ovaj predlog zakona, razmišljao, budući da sam do skoro bio u vladajućoj koaliciji, iskreno govoreći, pošteno, da je ovo jedan od uslova, donošenje ovakvog zakona, na tzv. evropskoj mapi, na putu ka Evropi. Gledajući pismo koje nam je prevedeno i poslato od Društva sudija, vidi se da evropske sudije traže da se ovaj zakon povuče, da je ovaj zakon u suprotnosti s mišljenjem Venecijanske komisije. Govoreći danima o svim ovim amandmanima, za koje tvrdim da pojedinačno usvajanje nekih od njih ne može da popravi zakon, koji je u celini loš, govoreći i podržavajući kolegu Palalića, koji je pre mene govorio, gledajući broj prekršajnih sudova, osnovnih sudova, može se zapaziti da ovde ne postoje jasni kriterijumi – zašto neki grad i neka opština imaju jedan sud, a drugi nemaju. Želim iz najbolje namere, gospođo ministarko, da skupite hrabrosti, nije još kasno, da povučete ovaj zakon. Mnogo su važne stvari na dnevnom redu, budžet je u pitanju, trebaće dosta dana da se taj budžet usvoji. Od tog budžeta će mnogo građana Srbije zavisiti. Mi iz opozicije ćemo se truditi da ga popravimo, pošto već vidimo, posle nekoliko sati, da je on stvar kompromisa. Molim vas da skupite hrabrosti i povučete ovaj zakon. Ovaj zakon nije ni u čijem interesu, pa ni u vašem. Daću vam jedan primer na šta mi liči ovaj zakon i način na koji je donet u Skupštinu i koji će, ne dao Bog, biti usvojen. Pre nekoliko godina, kao pripadnik DOS-a, odnosno stranke koja je pripadala DOS-u, čini mi se da ste vi onda bili šef kabineta tadašnjeg ministra pravde, predložen je zakon o trgovinskim sudovima, a u gradu iz koga ja dolazim, a to je grad Čačak, ukida se odeljenje Trgovinskog suda. Jedna od odredaba zakona je da se ukida odeljenje Trgovinskog suda, gde ima 10.000 privrednih subjekata. Nije mi namera da hvalim Čačak i njegovu privredu, nego da vam kažem kako je opstao Trgovinski sud u Čačku. Ako niste do sada znali, evo, pred celom javnošću ću da vam kažem. Sarađujući s jednim starijim kolegom iz DSS-a i moleći ga da se to ne desi, da se neki amandman prihvati, da je nemoguće da odeljenje Trgovinskog suda u Čačku bude ukinuto, on me posavetuje, razgovarajući s tadašnjim ministrom pravde, da ja napišem amandman kojim se zadržava odeljenje Trgovinskog suda u Čačku. Kao što su svi Čačani pametni, a i ja pomalo na njih, napisao sam da se osniva trgovinski sud u Čačku. Niko nije ni gledao i tako je Čačak dobio Trgovinski sud. Niko nije gledao i to je usvojeno, na sreću građana i svih tih privrednih objekata. Kako vi predstavljate ovaj zakon, kako ste nam ga doneli, meni liči na to da ovo neko nije dobro analizirao, ni razmatrao, niti našao argumente i kriterijume po kojima imamo 34 osnovna suda, 40 i ne znam koliko prekršajnih sudova. Naveo sam vam samo jedno pismo koje sam dobio, a većinu pisama sam dobio od opštinskih odbora vladajućih stranaka, verujte mi na reč. Ako me neko natera, pročitaću to. Samo da vam kažem za Opštinski sud u Mionici, koji se ukida, još uvek traju ulaganja vašeg ministarstva, Ministarstva pravde, u zgradu. Postoji sud 120 godina. Jedan od ministara je tamo, to je jedna zgrada u starom srpskom stilu, renovirane fasade. Znate šta znači opštinski sud jednoj opštini, pa bila ona i tako mala kao što je Mionica. To mesto se po sudu prepoznaje. Tu ljudi idu da traže pravdu. Gde su tu ljudska prava? Gde je tu decentralizacija. Vi kažete da ljudi neće putovati. Nije istina. Putovaće po 50, 60 kilometara i to mora jasno da se kaže. Molim vas najiskrenije, onako bratski, još uvek nije vreme. Da vas odmorimo i da se vi odmorite, da idete kući, znamo zbog čega vas svi, verovali ili ne, ovde štedimo, hvala gospodu Bogu da je tako, povucite ovaj zakon i svi će biti zadovoljni, i vladajuća koalicija. Oni to očekuju, da vam kažem najiskrenije, i nadaju se da će neko biti pametan u Vladi da se seti konačno da ovaj zakon povuče, pa da idemo na tačku dnevnog reda – poverenje Vladi, da imamo što više vremena da usvojimo budžet, koji, u stvari, cela Srbija čeka. Hvala.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Siniša Stamenković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podneo Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne) Hajde da se koncentrišemo. Pitao sam i niko se nije javio. Samo mi recite ko se javio. Reč po Poslovniku ima gospodin Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika. Član 85, prvi stav, nemojte mi ovo računati, kaže – sednice Narodne skupštine na kojima se vodi rasprava o predlozima zakona, plana razvoja, prostornog plana, budžeta, završnog računa, Poslovnika, deklaracija, rezolucija, preporuka, odluka, zaključaka i autentičnih tumačenja akata, koje donosi Narodna skupština, održavaju se utorkom, sredom i četvrtkom, od 10 do 18 časova, sa prekidom od jednog sata. Gospodine predsedavajući, nije ni najmanje slučajno što je prilikom vašeg poziva da li se neko javlja povodom amandmana došlo do greške. Vi ste sami rekli da treba da se koncentrišemo. Postavljam jednostavno pitanje. Ovo što vi radite je protivno Poslovniku. Prvo, zna se koje je vreme rada Narodne skupštine. Imali su građani Srbije priliku da vide da smo, manje-više, najveći deo vremena danas raspravljali, u skladu s predlogom dnevnog reda, o amandmanima, da je rasprava bila dosta tolerantna, ali vi sami sebe dovodite u ovu poziciju u kojoj se Skupština Srbije nalazi, stisnuti problemima i brojnim zakonima koji treba da se usvoje u vrlo kratkom vremenu, a, objektivno govoreći, ne postoji nikakva mogućnost da do toga dođe. Mi smo upozoravali da vas očekuje budžet, da ćete zbog tog problema, koji niste uspeli da rešite na vreme, da predlog budžeta dođe 1. decembra, optužiti poslanike opozicionih stranaka da vas sprečavaju na putu ka Evropi, kako opstruišu rad Skupštine Srbije, kako vam ne dozvoljavaju da usvajate reformske zakone, a sve zarad dobrobiti građana Srbije. Upozoravam vas da ovo maltretiranje prekinete sada, jer su 22 časa najpristojnije vreme koje podrazumeva da se radi. Mi smo vam izlazili nekoliko puta u susret kada je dolazilo do prekida prenosa, pa su bili odloženi prenosi, zato što smo imali razumevanja. Možemo o nekim stvarima da se dogovorimo, ali postoje granice, morate to da razumete. Jednostavno, nasilje koje primenjujete neće proći. Vi možete to da testirate, ali imaćete prilike da i posle tog testa shvatite da je sve uzalud. U Narodnoj skupštini Republike Srbije, pre svega, treba da poštujete Poslovnik. Ukoliko niste spremni da poštujete Poslovnik, nemojte da očekujete to od poslanika opozicije. Zato ćemo mi od ovog momenta krenuti da raspravljamo po Poslovniku. Hvala.
Po Poslovniku, gospodin Miloš Aligrudić.
Član 85. govori o tome na koji način radi Narodna skupština i o vremenu rada. Znate li od koga ste videli da se to radi posle deset uveče? Od nas, od Demokratske stranke Srbije. Tada ste vi bili opozicija, to je bila prva vlada premijera Vojislava Koštunice. Tada se u nekoliko navrata, možda i više od nekoliko, radilo zaista posle deset uveče; u nekim situacijama smo radili do dva-tri ujutru. Tada je narod to voleo da zove ''vampirska sednica''. Razlika između tih vampirskih sednica, koje su bile u nekoliko navrata, radikali se dobro sećaju, jeste u sledećem – samo jednom smo probali, samo jednom u toku tog mandata, da to uradimo na silu, i tada nam to nije uspelo. U jednom trenutku, u neko vreme koje je daleko od razumnog, to je bilo negde oko dva ujutru, morali smo da prekinemo. Svaki drugi put kada smo to radili, to smo radili tako što je neko odlazio do, tada, šefa Poslaničke grupe SRS-a i pokušavali smo da se dogovorimo o načinu rada. To je bila tada najveća opoziciona grupa u Parlamentu. Iz tih razloga je bilo veoma značajno da se s takvom grupom dogovorimo o režimu rada. Iznosili smo razloge zbog čega treba da se stvari ubrzaju i tu smo negde, u par navrata, uspeli da postignemo neku vrstu prećutnog dogovora. Tako se dešavalo da smo uspevali da radimo na materiji koja je na dnevnom redu do dvanaest, ili jedan po ponoći, a u prošlom sazivu smo se dogovorili da prekinemo praksu takozvane vampirske sednice. Ako ćemo krenuti sada da ponovo otvaramo ''vampirske sednice'', nemam ništa protiv, ali to, pre svega, deluje ružno zbog građana Srbije i implicira jednu drugu stvar, implicira da su u pravu oni koji tvrde da je Parlament ''crna rupa'', a to tvrde oni iz Vlade Republike Srbije koje ste vi izglasali. Konkretno, mislim na Božu Đelića, koji sam, kao i njegove kolege iz Vlade Republike Srbije ne zaslužuju ni tako da se zovu, jer ono što Vlada nije uradila, odnosno ono što je uradila ne može se opisati, pošto ništa nije ni uradila, a ono što je trebalo da uradi, nije uradila. To je ta crna rupa u Republici Srbiji. To je ono što je veoma veliki problem. Imate problem da predsednik države zamenjuje premijera u svojim izjavama, izgovara nešto što nema nikakve veze s funkcijom predsednika države i stavlja se na čelo Vlade Republike Srbije, neformalno. To je ono što se dešava u zemlji Srbiji i dešava se i to da pojedini predlozi zakona iz Vlade nisu ni došli u Skupštinu Srbije da se razmatraju. Radi se o preko 30 predloga zakona koje mi videli nismo. Sam budžet, predlog budžeta, koji ste skarabudžili kako jeste, o tome ćemo raspravljati kada on dođe na dnevni red, došao je s normalnim zakašnjenjem, a da pri tom, za razliku od naše zajedničke vlade... (Predsedavajući: Vreme, gospodine Aligrudiću.) Završavam. Ne mogu da se porede ti razlozi. Prema tome, ja vas najlepše molim da okončamo ovu raspravu u relativno razumno vreme, po nekom ranije nepisanom dogovoru to traje maksimalno do deset sati, i da nastavimo sutra ujutru u deset. Ako to ne budete uradili, a nemate dogovor s opozicijom da se na ovaj način radi, u ovom režimu, onda zaista ne znam kako mislite da završite ovaj posao koji ste započeli. To, prosto, ne ide i moramo da vas upozorimo. (Predsedavajući: Trideset sekundi.) Nemojte reći da vam nismo to rekli. Izvinjavam se zbog kršenja vremena i hvala vam na upozorenju.
Gospodin Milan Nikolić, po Poslovniku. Gospodin Petković, izvinite. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, ja sam pre skoro mesec dana tražio odgovor od resornog ministra Vlade Republike Srbije na određeno pitanje. Danas bih postavio po drugi put ista pitanja, nadam se da će stići u narednih 30 dana. Pre više od mesec dana, postavio sam nekoliko pitanja, a odnose se, konkretno, na to koliko je dokumenata do sada traženo, a koliko je dokumenata stavljeno na raspolaganje Tužilaštvu Međunarodnog suda za ratne zločine u Hagu, i to od strane nekih državnih, da ne kažem, kompletno, svih državnih institucija, a naročito Nacionalnog saveta za saradnju s Haškim tribunalom, Specijalnog suda za ratne zločine, policije i ostalih institucija? Takođe, tražim odgovor na pitanje koliko je dokumenata stavljeno na raspolaganje odbrani Srba koji su optuženi pred tim istim Haškim tribunalom? Zahtevam da mi se odgovori i na pitanje koliko je do sada odbijeno zahteva Tužilaštva Haškog tribunala od strane odbrane optuženih Srba pred Haškim tribunalom? Zahvaljujem.
Hvala. Reč, po Poslovniku, ima potpredsednica Narodne skupštine, gospođica Nataša Jovanović, pa gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Novakoviću, pošto smo sada prešli da radimo na ovim ozbiljnim pitanjima koja muče građane Srbije, pošto građani gledaju Drugi program Radio televizije Srbije i prenos Narodne skupštine, tražim odgovor, po članu Poslovnika 226, od nadležnih organa Republike Srbije, mislim, inspekcijskog nadzora Ministarstva za vodoprivredu i poljoprivredu, a tiče se nove mafije u Srbiji, koja se zove ''šoder mafija''. Vi ovde imate neke ''šoder'' poslanike, odnosno neke koji predstavljaju, kao s one humorističke ''Šoder liste'', navodne političke ličnosti, ali ovo je pitanje ozbiljno, a tiče se šljunka, peska koji se eksploatiše u tokovima reke Drine i Zapadne Morave. Naime, prošle nedelje su na području opštine Čačak, meštani MZ Mrčajevci, Mršinci i Katrga, što je, inače, selo mog porekla, gospodin Markićević kaže da je i njegovo, mada smo mi zemljaci, pa nećemo sada to da svojatamo, kao i meštani cele opštine Ljubovija, protestovali zbog činjenice da republički inspekcijski organi ništa ne rade da spreče tu mafiju, koja eksploatiše šljunak i pesak iz ovih rečnih tokova, i ne samo to, nego se potpuno obrušuju oranice, čitave njive, pa tako ni gospodin Munjić, ni gospodin Markićević, ni moja porodica, više nemaju određene hektare, ili are uz tok te reke. Nismo ni mi bitni u ovoj situaciji. Bitni su drugi kompleksi zemlje. Vi krenete i kažete, aha, to je moja dedovina, sada idem malo da prošetam do reke Drine, ili do Zapadne Morave, pa vidite da nema onoga što vam je ostalo u nasleđe. Kako? Neko je kopao i došao s bagerima. To nije onaj petooktobarski bager, da se razumemo, to su neki drugi iz ove, zaista, organizovane mafije, koja zgrće ogromne pare, a ljudi gube svoja imanja. Ne samo to, ta erozija rečnog korita, znaju ljudi koji se bave tim poslom i tom strukom, predstavlja veliku opasnost u svakom smislu. Mislim da bi država Srbija trebalo ozbiljno time da se bavi i nadležno ministarstvo. Prema tome, postavljam pitanje republičkim organima, jer time su se bavile i vlast u Ljuboviji, i vlast u Čačku, gde smo mi koalicioni partneri sa NS-om, DSS-om i SPS-om – kako će to prirodno bogatstvo, bogatstvo naše zemlje Srbije, da se zaštiti a da se neko enormno ne obogati? Gospodin Todorović je pokrenuo sve ove slučajeve, a naročito ''aerodromsku mafiju'' i Bojana Krišta. Bavićemo se ozbiljno tim pitanjem, ne samo u ove dve opštine, nego na području svih opština koje gravitiraju obalama i Drine i Zapadne Morave, pa i Velike Morave. Doći ćemo, u to budite sigurni, do podataka ko tu mafiju štiti. Ako mislite da su to neke male pare, da je to nešto sitno, grdno se varate. To je ogroman novac, šleperi, kamioni prolaze i zbog toga su, opet ponavljam, meštani MZ Katrga, Mršinci i Mrčajevci i cele opštine Ljubovija protestovali u proteklih mesec dana, tražeći da država tome stane na put. Kako ovde otimate poslaničke mandate, tako svojom nebrigom otimate ljudima oranice i njive, a ne štitite seljaka i činite sve da mu se položaj oteža. Drago mi je da ovde, u sali, vidim kolege koji to s odobravanjem prate, jer ovo je pitanje i tema koju prvi put pokrećemo; moraćemo ovim ozbiljno da se bavimo u narednom periodu. Hvala i izvinite što sam prekoračila vreme.
Hvala vama. Po Poslovniku, gospođa Vjerica Radeta.
Gospodine potpredsedniče Narodne skupštine, vi ste malopre prekršili član 104. Poslovnika, a dva puta uzastopno član 100. Član 104. ste prekršili, jer ste povredili dostojanstvo Narodne skupštine kada ste pretrčali preko dva amandmana, a narodni poslanici SRS-a su se javljali da govore o tim amandmanima. Posle toga, kolegi Ljubiši Petkoviću niste znali ime. Šta to govori? Govori o tome da ste vi, očigledno, premoreni, da ne možete više da se koncentrišete i da bi bilo dobro da pozovete, recimo, gospođu Čomić, koja bi, u međuvremenu se odmara, mogla da nastavi da predsedava. S obzirom na to da ste vi, gospodine Novakoviću, proveli vikend na Divčibarama o državnom trošku i tamo pravili zakon o Narodnoj skupštini, očekivala sam da ste se odmorili, nadisali svežeg vazduha i da ćete bar vi moći da izdržite noćas da komunicirate s narodnim poslanicima, pošto bi trebalo, ono što je vaša sledeća povreda, da vodite računa o članu 100. stav 3. Poslovnika. Stav 3. člana 100. kaže da je predsednik Narodne skupštine dužan da da objašnjenje kada se narodni poslanik obrati u vezi s povredom Poslovnika. Vi ste već imali tri narodna poslanika koja su govorila o povredi Poslovnika, a da li to čujete ili ne čujete, baš vas briga, vi prozivate sledećeg koji podigne Poslovnik. Ne možete tako, gospodine Novakoviću, da vodite sednicu Parlamenta. Nije u skladu ni sa članom 27. Ako ste u stanju da to radite u skladu s Poslovnikom, hajde da nastavimo da radimo. Ako niste i ako Gordana Čomić nije tu, onda lepo da se raziđemo, pa da sutra od 10 časova nastavimo rad o amandmanima, onako kako bi i trebalo i kako je normalno da se radi. Ako mislite da ćete iscrpljivanjem narodnih poslanika da dođete do nekog vašeg cilja, pogrešili ste. Vreme od tri minuta je isteklo, pa, čućemo se još.
Hvala. Gospodinu Petkoviću sam se izvinio. Mislim da je on moje izvinjenje prihvatio. Što se tiče amandmana, pre nego što ste se javili, pokušao sam da se izvinim svim narodnim poslanicima, jer stvarno nisam video da se iko javio za reč. Kada sam hteo da se vratim na amandman, da ga pročitam iz početka, gospodin Todorović je dobio reč po Poslovniku i tog momenta, jednostavno, nemam drugu mogućnost nego da, prema redosledu javljanja, dajem reč narodnim poslanicima. Tumačenja oko ''šodera'' i drugih pitanja, stvarno nisam vlastan, što bi rekao gospodin Marković, da dajem. Svakako ćemo insistirati da pitanja budu upućena nadležnim ministarstvima, pa će svako ko ih je postavio dobiti odgovor. Izvolite, gospođo Radeta.
Gospodine Novakoviću, nisam zadovoljna odgovorom koji ste dali. Tražim da se u danu za glasanje Narodna skupština izjasni o povredi Poslovnika. Očekujem da će sve moje drage kolege iz SRS-a insistirati da se u danu za glasanje glasa o povredi Poslovnika. Evo, to kažu i gospođica Nataša Jovanović, Dragan Todorović i Ljubiša Petković, koji su se već javljali, a ostali će već da kažu ako su nezadovoljni. Mi do sada jesmo bili, pa izvolite, u danu za glasanje, izjašnjavajte se o povredama Poslovnika.
Hvala. Svakako, Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o povredi na koju ste ukazali. Reč da govori o povredi Poslovnika ima narodni poslanik Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 226. i molim vas da mi zaustavite vreme, jer ću da citiram Poslovnik. "Narodni poslanik ima pravo da traži objašnjenja i obaveštenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika". Ovih 45 sekundi mi nećete računati. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto je šef Poslaničke grupe načeo temu kriminala i korupcije na aerodromu u Beogradu i pošto je Skupština nekoliko dana raspravljala o gomilama prekršaja i o neverovatnom kriminalu, Bojan Krišto je, kao što znate, avionom, pre jedno nedelju dana, zbrisao za Dizeldorf i odande mu se gubi svaki trag. Danas se Bojan Krišto, pošto mu je neko garantovao da neće biti uhapšen, pojavio na aerodromu u Beogradu, zaključio radnu knjižicu, protiv njega krivična prijava nije podignuta, nije uhapšena lopuža, i otišao je, više se neće pojavljivati na aerodromu u Beogradu. To što je Bojan Krišto u crno zavio Aerodrom Beograd, izgleda, više nikoga nije interesovalo. Uostalom, znali smo da će se tako desiti kada je njegov šef, stranački šef, počeo onako zdušno da ga brani –mlad, pametan, radan, vredan, jedino ne reče da ima onoliko lepljive prste. Dame i gospodo narodni poslanici, Bojan Krišto je samo jedna crtica na ogromnom rabošu koji se zove kriminal vladajuće koalicije. Bojan Krišto je samo jedan koga smo iščačkali i naterali vas da ga primorate da odstupi od funkcije i da više ne pljačka. Nema javnog preduzeća, nema preduzeća, nema ničega čega ste se vi dokopali a da nije zavijeno u crno. Raspravljanje o korupciji i kriminalu ćemo nastaviti i sigurno ćete već na sednici povodom budžeta... Mislio sam da je ovoliko oduševljenje mojim izlaganjem, a ono, došla gospođa Gordana Čomić. Pošto mi se onih 50 sekundi ne računa, jer sam citirao, pitam direktora Agencije za privatizaciju, pitam ministre, pitam predsednika Vlade – da li je moguće da se još jedna neverovatna pljačka sprema, vezana je za privatizaciju ''Geneksa''? Da vas podsetim, prvo je bilo 40 miliona evra, pa je drugi tender bio na 23 miliona, pa se pojavio, znate ko – Miki Kostić, "MK komerc", bio je vaš direktor, ''žutog preduzeća''. Pošto je isteklo vreme, izvinjavam se za ove dve sekunde, javiću se ponovo po Poslovniku.
Želi da govori o povredi Poslovnika narodni poslanik Tomislav Ljubenović i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Izvolite.
Javljam se po čl. 225. i 226. Stanje u pravosuđu u Jablaničkom okrugu odavno je poznato Vrhovnom sudu Srbije i Ministarstvu pravde i, naravno, ništa se ne preduzima, jer dosovska vlast štiti svoje kadrove u pravosuđu i koliko god su lojalni dosovskoj vlasti, moći će da kradu budžet, odnosno sve građane Srbije. Ovakve sudije treba da štite i garantuju ljudska prava i imovinska prava. Da je to tako, citiraću vam jedan konkretni slučaj, slučaj Medveđe. Sudija Opštinskog suda za prekršaje u Medveđi Snežana Radović, u prekršajnom postupku protiv Petrović Radoslava iz Vrapca, za prekršaj iz člana 226. stav 1. tačka 1) Zakona o osnovama bezbednosti saobraćaja na putevima, a na osnovu čl. 84-118, 232. i 235. Zakona o prekršajima i člana Zakona o izmenama Zakona kojima se određuju novčane kazne za privredne prestupe i prekršaje, "Službeni glasnik Republike Srbije'' broj 101/05, donosi dana 26.04.2007. godine rešenje. ''Okrivljeni Petrović Radoslav, od oca Radovana, po zanimanju nekvalifikovani radnik, nezaposlen, rođen 24.06.1933. godine u Vrapcu, sa mestom prebivališta u Vrapcu, odgovoran je što je dana 25.04.2007. godine, u vremenu od 13,30 do 15,00 časova i od 16,00 do 17,15 časova, na seoskom putu u Vrapcu, izvršio blokadu puta, na taj način što je preko istog preprečio, odnosno zakovao jedno stablo drveta dužine oko šest metara i debljine oko 10 santimetara, na visini od 80 santimetara.'' Hoću da konstatujem da je deo površine zauzeo i zaštitio ovog puta svoju imovinu, a da sud radi po ovoj konstataciji koju sam u prethodnom slučaju rekao. Okrivljeni je dobio novčanu kaznu od pet hiljada dinara. Pošto je iz prigraničnog područja sa Kosovom, slabijeg je imovinskog stanja, čovek je morao da odleži kaznu zatvora od deset dana. Mislim da sam po ovoj osnovi i u prethodnom slučaju dosta pričao, kada je u pitanju zakonodavna i sudska vlast u Jablaničkom okrugu. Imamo i druge organe koji na krajnje neprimeren način reaguju, a to je upravo izjavio i Petrović Radoslav, da je 13.03.2007. godine, dok je boravio u svojoj kući, u svojoj avliji, došao policajac Vučković Novak, sa još dva policajca službenika, i tom prilikom uputio reči pretnje njegovoj supruzi, Petrović Jelisaveti, i sinu, Petrović Ratku, da će oni videti svoje kada ih budu našli. Znači, i u ovom slučaju se vidi na koji način dosovski predstavnici dominiraju i sprovode vlast u sredinama nad nemoćnim i siromašnim stanovništvom.
Govorite tri minuta i 30 sekundi.
Hvala.
Poštovani narodni poslanici, ima ukupno 12 narodnih poslanika koji su se prijavili da govore o povredi Poslovnika Narodne skupštine. Među njima je dvoje predsednika poslaničkih grupa, tako da sada dajem reč narodnom poslaniku Milošu Aligrudiću. Posle njega, reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija.
Bilo bi potpuno nedosledno od mene da sam vam dobacio s mesta i rekao da nisam tražio reč po Poslovniku, pa koristim ovu priliku da vam kažem da ste prekršili član 27, jer ne vodite sednicu kako treba. Uopšte nisam tražio reč po Poslovniku. Ne znamko vam je to zapisao .
Narodni poslaniče, izvinjavam vam se. Spisak koji je napravio sekretar Narodne skupštine je sledeći: Zoran Krasić, Dragan Stevanović, Miloš Aligrudić, Nataša Jovanović, Vjerica Radeta, Momir Marković, Zoran Krasić, Dragan Stevanović, Momir Marković, Radiša Ilić, Nada Kolundžija. Rekla sam da vidim prijavljeno dvoje predsednika, predsednicu i predsednika poslaničke grupe, i to je bio osnov, jer ste prijavljeni na spisku kao predsednik Poslaničke grupe pre predsednice Poslaničke grupe Za evropsku Srbiju, Nade Kolundžije, koja ima reč. Reč ima Nada Kolundžija. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, pozivam se na članove 101, 103. i 104. Molim vas da sačuvamo dostojanstvo Narodne skupštine. Pozivam sve poslanike da se pridržavamo člana 103, koji kaže da su poslanici dužni da se pridržavaju dnevnog reda. Poslednji poslanici koji su govorili, teško bi se moglo reći šta bi, uopšte, moglo da se definiše kao dnevni red. Zaista vas molim i tražim da se u danu za glasanje izjasnimo o tome da je narodni poslanik Ljubenović prekršio Poslovnik, a sve poslanike – da svojim ponašanjem, ali i poštovanjem Poslovnika, radimo ono za šta smo ovde. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Hvala vam. Osnov je uredu. Ja se pozivam na član 27, jer smatram da vi ne vodite sednicu kako treba. Sada govorim o malopređašnjoj povredi Poslovnika koju ste učinili. Ne možete opravdati kršenje Poslovnika time što je neko ostavio spisak ispred vas u kome stoji ime narodnog poslanika koji se, navodno, javio za reč. To opravdanje ne služi ničemu, da ga pokazujete pred kamerama, neki spisak koji imate, što Veljko Odalović nije precrtao nečije ime, nekog ko je već govorio, to nema smisla. Ono što vi radite sve vreme, a to je ono na šta sam pokušao da ukažem, to ćete verovatno i večeras raditi, ne možete da se oduprete, to je nagon, to je jače od vas – vi volite da polemišete s narodnim poslanicima koji sede u klupama. To obavezno radite. Kada neko nešto dobaci, ili ga opomenete, ili ga kaznite – dobro, to je u redu, ali onda polemišete s njim. Onda oni koji gledaju prenos, to sam već ranije govorio, čuju samo vas kako razgovarate sami sa sobom. Oni ne čuju ove ljude koji sede u klupama. To ste i ranije radili. Da bih to izbegao, javio sam se, iako ste me prozvali, da bih pokušao da objasnim za ovom govornicom da se nisam tada javio za reč povodom povrede Poslovnika i da ste me džabe prozvali. Jer, da sam pokušao da s vama komuniciram iz poslaničke klupe, ili bih dobio opomenu, ili kaznu, ili biste vodili monolog u sledećih pola sata, pa ne bi ljudi znali o čemu se radi. To je suština. Potom, oduzevši mi reč, vi ste zapravo sami prekršili odredbe Poslovnika, pa sam sada morao ponovo da se javim, inače se ne bih javio. O tome se radi. S druge strane, upozorili smo vašeg prethodnika, predsedavajućeg, kada je reč o članu 27, a ne radi se samo o članu 27, nego i o članu 85. To da se radi do 22 časa, to je neka konvencija. Dogovorili smo se i rekli smo da to tolerišemo. To je bilo sto puta na sastancima šefova poslaničkih grupa. Ponavljam još jednom. Mi smo do sada, u pretprošlom sazivu, kada ste vi, draga gospođo, bili pripadnik opozicije u ovom parlamentu, u nekoliko navrata, rekao bih, više od nekoliko, radili do kasno u noć i prevalili sate posle ponoći. Jednom smo probali to da uradimo bez dogovora s opozicijom i tada smo loše prošli. Naravno, da se kajemo, zato što smo izgubili silno vreme i sutradan se zbog toga nije radilo po dnevnom redu. U mnogim drugim slučajevima smo radili i kasno uveče, tako što smo u pojedinim situacijama, kada je to bilo jako značajno, pregovarali s najvećom opozicionom strankom u tom trenutku, da radimo do kasno uveče po amandmanima, koji su tekli nekim redom, da bismo uhvatili neki rok, jer nam je neki rok zbog nečega isticao. Neki put nismo imali razumevanja, češće nismo, a neki put, u nekim situacijama smo imali tu vrstu razumevanja, ne da se pusti i da se ne radi po amandmanima, nego da se radi po amandmanima, pa makar zaglavili do kasno uveče. Onda smo u prošlom sazivu imali dogovor da se ne ide na „vampirske“ sednice. To smo izbegli i bilo je neko nepisano pravilo da se radi do 22 časa. Može da se proba da se radi i posle 22 časa, ali ta proba zahteva jednu predradnju, a to je dogovor s opozicionim strankama, koji mora biti smislen i mora se videti koji je rezon da se baš večeras radi do ponoći, jedan ili dva. Mora biti neki rok za nešto koji ističe neposredno, da bi to svakome bilo jasno, pa … (Predsedavajući: Tri minuta i 30 sekundi.) … bih na svoje kolege uticao da to ide brže. Hvala i izvinite što sam prekršio vreme.
Nema povrede člana 27. Vi ste izjavili da niste tražili reč. Izrekli ste neistinu da polemišem s narodnim poslanicima. Ja samo poštujem Poslovnik, onako kako je zapisano. Kada se narodni poslanik javi da želi da govori o povredi Poslovnika, dužan je da obrazloži u čemu se povreda sastoji, a predsedavajući je dužan da, nakon toga, da objašnjenje ako smatra da do povrede nije došlo. Nije vam oduzeta reč, zato što je status oduzete reči narodnom poslaniku kome je to izrečeno – prvo upozorenje, pa prva opomena, druga opomena i onda oduzimanje reči, kao mere kazne, tako da nema povrede člana 27. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na član 27. i na član 85. Verujem, gospođo Čomić, pošto ste vi izuzetan poznavalac Poslovnika, i to ne samo pukog tumačenja Poslovnika, nego razumete i duh Poslovnika, što bi se reklo – šta je pisac hteo da kaže, da ćete se složiti s ukazivanjem na kršenje Poslovnika koji se vrši u Skupštini Srbije. Između ostalog, član 27. kaže da se predsednik, ili predsedavajući Narodne skupštine, stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine. Vodite računa o ovom vremenu u koje citiram. Član 85. kaže, ponavljam,pošto niste bili na početku, kada je krenulo upozorenje za kršenje Poslovnika, prvi stav: ''Sednice Narodne skupštine na kojima se vodi rasprava o predlozima zakona, plana razvoja, prostornog plana, budžeta, završnog računa, Poslovnika, deklaracija, rezolucija, preporuka, odluka, zaključaka i autentičnih tumačenja akata koje donosi Narodna skupština, održavaju se utorkom, sredom i četvrtkom, u vremenu od 10 do 18,00, sa prekidom od jednog sata''. Sada se pozivam na četvrti stav, gospođo Čomić, obratite pažnju, koji kaže: „Izuzetno, predsednik Narodne skupštine može odlučiti da se sednica Narodne skupštine održi i drugim danima“, ovo je taj drugi dan, to je ponedeljak, kod nas je to već praksa, ponedeljak i petak, „odnosno da Narodna skupština produži rad i posle 18,00 časova, ukoliko za to postoje opravdani razlozi, koje predsednik saopštava narodnim poslanicima“. Ubeđen sam, gospođo Čomić, da ćete morati da prihvatite jednu činjenicu, uzmite, između ostalog, stenogram. Predsednik Narodne skupštine, u vreme kada je produžena sednica Narodne skupštine, rekla je – u skladu s Poslovnikom, ali nam uopšte, nijednog jedinog momenta, nađite u stenogramu jedno slovo da je poštovala Poslovnik i navela opravdane razloge zbog čega se produžava sednica preko 22 časa. Vi morati razumeti jednu stvar, može da se dogodi da se sednica produži posle 22 časa, ali, upozorili su vas neki poslanici, stvarno mora da se navede koji je to opravdani razlog. Vi to niste uradili. Kako mislite da kršite Poslovnik, da sprovodite nasilje nad opozicijom? Vas ima više, prirodno, zato ste pozicija … (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) Odbite mi ono vreme kada sam citirao, preko 55 sekundi, stvarno sam gledao na sat. Kako mislite to da radite? Da vas podsetim da ste brutalno zgazili Ustav, zato što niste u vreme vanrednog zasedanja zakazali sednicu Skupštine Srbije, s rezolucijom koju je predložilo 108 poslanika, sada kršite Poslovnik. Sada, na svaki mogući način, gledate da zloupotrebite svoju većinu, ali morate shvatiti onu Njegoševu – kome zakon leži u topuzu, tragovi mu smrde na kršenje Poslovnika. Molim vas, gospođo Čomić, da mi date objašnjenje i pozivamda se Skupština, u danu za glasanje, izjasni o mojim zahtevima za povredu Poslovnika.
Nema povrede člana 27, kao ni člana 85. Obrazloženje koje ste istakli, o dogovoru između predsednika poslaničkih grupa, odnosno kada se u 16 časova da obaveštenje da ćemo raditi nakon 18 časova, na osnovu dogovora predsednika poslaničkih grupa, radi se ili do 20, ili do 22 časa. Za danas takvog dogovora nema. Predsednici poslaničkih grupa su, po mojim informacijama, obavešteni od predsednice Narodne skupštine, gospođe Slavice Đukić-Dejanović – da danas radimo do okončanja rasprave u pojedinostima, a o 6. tački dnevnog reda, gde trenutno raspravljamo o pojedinostima na član 7, o amandmanu koji je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Citiranje člana 85, 1, 4. i 5. stava, bilo je već predmet pozivanja na kršenje Poslovnika. Kada se produžava radno vreme, da li se predsednica eksplicitno pozvala, uvidom u stenogram možemo to utvrditi, to ne mogu da tvrdim, ali radi se o pozivanju na član 85, stav 5 – da se radi nakon 18 časova, a do okončanja rasprave. (Dragan Todorović, s mesta: Reklamirao sam stav 4.) U primeni je član 85. stav 5, a stav 4. koji ste vi reklamirali nije u primeni, u proceduri ove sednice, i ne može biti kršen. Dakle, radimo do okončanja rasprave u pojedinostima. Nijedno pravo, za koje narodni poslanici smatraju da ga imaju, neće biti uskraćeno, i nijedno pravo neće biti zloupotrebljeno tokom ovog noćnog rada sednice. Za povredu Poslovnika javio se narodni poslanik Miloš Aligrudić. Izvolite.
Smatram da je povređen član 85. ovog poslovnika. Jer, vidite, u stavu 5. koji ste maločas naveli se kaže: "Predsednik može produžiti rad Narodne skupštine i posle 18,00 časova, i to samo do završetka rasprave u načelu, odnosno pojedinostima, o započetoj tački dnevnog reda". Taj stav objašnjava koliko se tačaka dnevnog reda može preći ukoliko se radi posle 18, i samo to. Taj stav se samo time bavi. Prethodni stav 4, to smo već ranije pričali, nego to ne vredi s vama, kaže, odnosno objašnjava kada se radi. Dok stav 5. govori šta se radi posle 18 časova, prethodni stav govori kada se radi. Prethodni kaže: "Izuzetno, predsednik Narodne skupštine može odlučiti da se sednica Narodne skupštine održi i drugim danima'', znači, osim utorkom, sredom i četvrtkom, ''odnosno da Narodna skupština produži rad i posle 18,00 časova, ukoliko za to postoje opravdani razlozi, koje predsednik saopštava narodnim poslanicima". Podrazumeva se da je to, valjda, ovde, a ne po hodnicima ili po kabinetima. Koji su to opravdani razlozi, kao što je moj prethodnik ukazao, mi čuli nismo. Možda ih ima – čuli ih nismo. Znači da je predsednik Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine, svejedno, prekršila odredbu člana 85. Poslovnika, a i vi ste je samim tim prekršili, zbog toga što po njenom ovlašćenju vodite sednicu u ovo vreme. Samim tim se član 27. Poslovnika krši, to je više nego očigledno. Šta se tu dešava? Šta bi to bili važni razlozi, opravdani razlozi – ostaje da nagađamo. Da li je to zbog toga da se ova sednica što pre završi, da bi došao budžet na dnevni red? To možda može biti opravdan razlog. Ali, vidite, vi na dnevnom redu imate zakone po hitnom postupku, koji stupaju na snagu 1. januara 2010. godine. Umesto da ste rešenje našli u skladu s Poslovnikom, da povučete one zakone koji trpe enormne primedbe, kao što je zakon koji je upravo na dnevnom redu, da ga povučete iz procedure i skratite ovo vreme, ne bi li smo raspravili budžet Republike Srbije, vi istrajavate na tome, da jedan potpuno neprimeren, skandalozan zakon ostane u raspravi, koji je izazvao na desetine i desetine amandmana, o kojima valja dobrano raspravljati, sto amandmana i ne znam koliko, da biste vi nama sada objašnjavali kako postoje uslovi iz stava 5. člana 85 – koji govori samo o tome šta se raspravlja ukoliko se radi posle 18 sati. To govori stav 5, a ne kada. Stav 4. govori – kada i koji uslovi treba da budu ispunjeni. Kaže da predsednik razloge mora da saopšti, kao što je uslov da se saopšti produženje rada do 16 časova. To je jedan uslov, materijalni uslov. Drugi materijalni uslov je da se kaže koji su opravdani razlozi za to produženje. Ova dva uslova je Poslovnik kumulativno postavio, moraju se oba ispuniti da bi došlo do produženja rada posle 18 sati. Čak ste u prekršaju bili onog sekunda kada ste, posle 18 časova, nastavili rad. Po kuloarima u Skupštini Srbije je tekla rasprava, pustio se glas o tome da će se raditi večeras do 9. Jednostavno, ljudi su se opustili, smatrali su da će sve biti gotovo do 9 časova. Onda smo shvatili da vi, zapravo, imate nameru da radite do okončanja tačke, jer se uvek to tako kaže. Svaki put kad se radilo posle 16, uvek se reklo – do okončanja tačke, pa se zaključi rasprava negde do 9 sati, ili u 8, zbog prenosa, i nastavi se sutra.
Tri minuta i 30 sekundi. Nema povrede člana 85, ponavljam. U primeni člana 85, stav 5. obavezuje predsednicu, ili predsedavajućeg Narodne skupštine da pre 16 časova obavesti narodne poslanike da će se raditi posle predviđene satnice od 18 časova, ali samo do završetka tačke koja u tom trenutku bude na dnevnom redu. Pre 16 časova je ispunjen taj uslov. U 18 časova, na dnevnom redu je bila rasprava u pojedinostima i radićemo do okončanja rasprave u pojedinostima 6. tačke dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, pozivam se na član 85. stav 4. Molim vas koncentrišite se. Imam poverenja u vas da ćete, ukoliko stvarno budete nepristrasno tumačili Poslovnik, doći do vrlo jednostavnog zaključka. Nemojte, molim vas, da se pozivate na stav 5, 6. itd. i na neke članove Poslovnika na koje uopšte nisam ukazivao. Ja verujem da vi to možete, ali pod jednim uslovom, da budete nepristrasni. Mislim da je vaša uloga na tom mestu da budete nepristrasni. Još na jednu stvar hoću da vam skrenem pažnju. Gospođo Čomić, malopre je gospođa Kolundžija izašla i tražila je s ove govornice da se u danu za glasanje utvrdi da je gospodin Tomislav Ljubenović prekršio Poslovnik, zato što, po mišljenju gospođe Nade Kolundžije, da se razumemo, to je njeno pravo, nemam ništa protiv, u svom izlaganju nije bio dovoljno precizan koji član Poslovnika je prekršen, ili nije precizno izneo od koga traži obaveštenje itd. Ne možete primenjivati dvostruke aršine, stvarno nema smisla. Najbolje je, pozovite redarsku službu, ili ove u patikama i trenerkama – pokupe, izbace napolje i završite posao. Ali, da to građani vide. Ako tražite od poslanika opozicije da budu precizniji, da budu konkretni, onda morate, gospođo Čomić, i vi. Znači, sada se koncentrišite. Radi se o članu 85. stav 4, koji kaže: "Izuzetno, predsednik Narodne skupštine može odlučiti da se sednica Narodne skupštine održi i drugim danima, odnosno da Narodna skupština produži rad i posle 18,00 časova", to je ovaj slučaj i sve je jasno do sada, pratite me pažljivo, gospođo Čomić, "ukoliko za to postoje opravdani razlozi, koje predsednik saopštava narodnim poslanicima". Sada smo došli do ove najvažnije, najbitnije stvari vezane za član 85. ovog poslovnika. Kaže – ako postoje opravdani razlozi, koje predsednik saopštava narodnim poslanicima. Gospođo Čomić, mi vas upozoravamo, pre 16 časova, kada je predsednik Skupštine produžio rad sednice, nijednom jedinom rečju ili rečenicom nije se pozvao na ovaj član i rekao: "produžavam sednicu Skupštine Srbije, dok se ne završi tačka dnevnog reda", pa da onda kaže: "zato što sutra dolazi Solana, dolaze ovi iz EU''. Svi čekaju da vide da li ste spremni da krenete u Evropu, drže štoperice i mi moramo da pokažemo da smo zreli, spremni da u Evropu krenemo. Možda bismo, zbog tih i tih, ili nekih drugih razloga, prihvatili. Ovako, gospođo Čomić, nažalost, ne vašom krivicom, nego samo lojalnošću stranci kojoj pripadate, vi kršite grubo Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije. Oprostite za nešto malo prekoračenja vremena.
Član 85. stav 4. na koji se pozivate da je kršen nije u primeni, nije predmet procedure. Radni dan se produžava kao i svaki dan, na osnovu člana 85. stav 5. (Dragan Todorović, s mesta: Mislio sam da ćete me razumeti.) Ja sam vas razumela i svaki pokušaj da se vežu stav 4. i stav 5. člana 85, prosto, ne stoji, zato što se oni odnose na različite situacije. Dakle, trenutno smo u radu sednice, zato što je na osnovu člana 85. stav 5. radni dan produžen do okončanja rasprave tačke koja je bila na dnevnom redu u 18 časova. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, naravno, pozivam se na čl. 101, 103. i hoću samo da citiram prvi stav člana 103 – govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu. Smatram da oni koji se pozivaju na Poslovnik da bi govorili o stvarima koje nisu na dnevnom redu, zapravo, grubo krše ovu odredbu Poslovnika, zloupotrebljavajući činjenicu da je istina da smo produžili rad. Jedino što je tačno jeste da smo rad produžili, i vi to jako dobro znate, jer smo na sastanku šefova poslaničkih klubova govorili o tome, jer imamo rokove, imamo obaveze, jer ovu sednicu razvlačite, takođe, zloupotrebljavajući Poslovnik, beskrajno dugo, jer su sati i sati zloupotrebljeni da bi se govorilo o stvarima koje, apsolutno, nisu na dnevnom redu. Mislim da nemamo potrebu da uveravamo građane šta, zapravo, znači ovo što vi radite, oni to jako dobro vide, ali ono što je naša obaveza, to je da vam to ne dopustimo, u skladu s Poslovnikom. Dakle, mi tražimo samo da se poštuje Poslovnik. Ovo nije prvi put da je sednica produžena i mi ćemo je svaki put produžiti kada imamo rokove da završimo posao koji je u interesu građana Srbije, jer parlamentarna većina je zadužena da poštuje dostojanstvo ove skupštine, da poštuje nadležnosti i ono što su obaveze Narodne skupštine. Mislim da ne postoji mogućnost da parlamentarna manjina prigovori da nema dovoljno prostora. Sav prostor za ovom govornicom, svih ovih dana i sati, iskoristila je čak ne parlamentarna manjina, već jedna parlamentarna grupa, a to je Srpska radikalna stranka. Ako mislite da možete da ucenjujete, onda imate problem s razumevanjem sopstvene pozicije. Mi smo spremni da damo maksimalan prostor, koji, u skladu s prethodnim dogovorima, ide i izvan onoga što je tačka dnevnog reda, ali ne možete zaustaviti parlamentarnu većinu da završi posao koji jeste u interesu građana Srbije.
Primedba da je kršen član 103, odnosno da poslanici koji dobijaju reč u raspravi o pojedinostima ne govore o dnevnom redu jeste primedba na koju, nažalost, moram negativno da odgovorim, zato što je za 15 minuta, koliko svaki poslanik... (Dragan Todorović, s mesta: Molim da se u danu za glasanje izjasnimo da li je Nada Kolundžija prekršila Poslovnik). Narodni poslanici, imate primedbe što prenosim ono što dobacujete iz sale, pokušavate da nas 72 ovde vodi sednicu, a to nije moguće. Od nas 72, samo jedno može da vodi sednicu i ja vas molim da smo tu saglasni. Dakle, član 103, koji govori o obavezi da narodni poslanici govore o dnevnom redu, jeste jako tolerantno tumačen u svakom od posebnih izlaganja, i to se može videti iz stenograma. Čuvajući i štiteći pravo poslanika da sopstvenim stilom argumentuje odbranu amandmana, ili komentar tuđeg amandmana, nije izricana ni mera upozorenja za kršenje člana 103, niti je bilo koji poslanik opomenut da se ne drži tačke dnevnog reda. Što se tiče članova 101. i 104, član 101. je bio korišćen u proceduri onda kada je bilo koji narodni poslanik tražio repliku, a član 104, koji govori o izricanju opomena, danas nije bio u primeni i to je moje objašnjenje zašto nema povreda izrečenih po članovima koji su citirani. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Vi ste upravo prekršili član 27. Poslovnika, a ja sam u pređašnjem javljanju rekao da volite da polemišete s poslanicima koji sede u poslaničkim klupama, da izgovarate niz rečenica koje su neka vrsta polemike, s nekim koga ljudi koji prate prenos Narodne skupštine ne mogu ni da čuju. To ste maločas uradili. Dovoljno je samo da se setite svojih reči, onoga što se desilo pre nepunih dva minuta, i videćete da sam bio u pravu, a meni ste izneli primedbu da to tumačim pogrešno. Vidite da to radite. Žagor u sali, dobacivanje narodnih poslanika, pogotovo ako su ona upućena vama, kao predsedavajućem, nisu dopuštena stvar i tu ću se s vama složiti. Ko god od nas to uradi, čak i ja ako to poneki put uradim, prekršio sam Poslovnik, ali postoje određene mere kojima vi raspolažete. Možete da ih upotrebite kroz usmenu opomenu narodnom poslaniku na koga ukazujete, ali te neke paušalne primedbe – vi, neki poslanici, i dalje rečenice komentara na ono što ste čuli iz poslaničkih klupa, to nije korektno i nije dobro. Najlepše vas upozoravam, a rekao sam vam još pre par nedelja, kada smo polemisali o povredi Poslovnika na ovu temu, da, barem kada ste vi u pitanju, nikada neću propustiti da izgovorim šta mislim o tome kako vodite sednicu, pogotovo kada kršite odredbe Poslovnika, bez obzira na to prema kome ste to učinili, prema kom od 248 narodnih poslanika, vas i mene izuzimam. Tako vam i ovaj put ukazujem na to da jeste prekršili i povredili Poslovnik, načinom vođenja sednice, kada je reč o članu 27. Pažljivo iščitajte te odredbe, pažljivo iščitajte sve druge odredbe koje referiraju na samo vođenje sednice, davanje i oduzimanje reči, komunikaciju s narodnim poslanicima, i ako to dobro pogledate, videćete da postoji izvesna doza nekorektnosti, katkad i kršenja Poslovnika, kada je reč o načinu na koji predsedavate. Kada je reč o ovome drugome, neću se javljati za reč da polemišem s gospođom Kolundžijom, nemam potrebe, žena je ovo korektno rekla, s dobrim delom toga se i slažem, samo mislim da je na pogrešnu adresu to upravljeno. Jednostavno, opozicija ne može biti kriva za nerad Vlade i vladajuće koalicije i za njihovo nedostavljanje zakona u Skupštinu na vreme. Mi smo u obavezi, prema ovom istom poslovniku, da radimo po zakonu i da podnosimo amandmane i o njima raspravljamo, s izuzetkom toga da se neki put dešava da stvari izađu iz okvira onoga o čemu se raspravlja, ali, kao što neko ovde reče, reč ''parlament'' znači odgovoriti – parlare, a to znači da neki put ovde valja diskutovati i nešto što možda i nije na dnevnom redu, a što valja raspraviti zbog interesa javnosti i građana, a neki put i po onom osnovu koji, zapravo, stoji u članu 226.
Nema povrede člana 27. Podsećam vas, kada tražite reč, da ne možete da dobijete reč s obrazloženjem da želite da govorite i o povredi člana 27. i kratku repliku. Zahvaljujem na sugestijama da se striktno primenjuje Poslovnik i obaveštavam vas da će način, za koji imamo prećutni dogovor, primene Poslovnika trajati dalje, sve dok taj prećutni dogovor ne bude sasvim brutalno prekršen bilo s koje strane. Duboko verujem da je izricanje kazni najgora stvar koja može da se uradi u Parlamentu i dešava se samo ako se ne ostavlja nikakav drugi prostor, tako da se na vašoj sugestiji da na svako kršenje Poslovnika, s mesta na kojem sedim, reagujem merom iz Poslovnika, zahvaljujem, ali ne, hvala. Ubeđena sam da nas 73 prisutnih, a nas 250 ukupno, umemo da prepoznamo zajednički interes, da ova skupština radi i da se ova sednica odvija normalnim tokom. (Dragan Todorović, s mesta: Ja sam verovao u vas.) S pravom, s pravom ste verovali u mene. (Dragan Todorović, s mesta: To ću ja da zaključim, a ne vi.) Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Zbog prećutnog dogovora da predsednici poslaničkih grupa imaju prednost, morate se odlučiti, da li da važi ili da ne važi prećutni dogovor? Da važi. Izvolite, narodni poslaniče.
Molim vas, u cilju poštovanja člana 27, zbog koga se ponovo javljam za reč, opet smo bili svedoci vaše polemike s narodnim poslanicima koji sede u klupama... [[Isključen mikrofon]]
Narodni poslaniče, u dva izlaganja ste naveli da polemišem s narodnim poslanicima. Ja to ne činim. Dobijate reč da govorite o povredi Poslovnika i ja sam u obavezi da vam dam objašnjenje kada tvrdim da član Poslovnika nije povređen i dajem vam upozorenje da pažljivo birate kvalifikacije koje se odnose na bilo koga, pa tako i na predsedavajućeg. Izvolite.
Hvala vam na ovim primedbama. Upotrebiću drugi izraz. Maločas ste imali neku verbalnu repliku s gospodinom Todorovićem, koji sedi u drugom redu, tako da su narodni poslanici čuli vas, šta ste njemu rekli, ali nisu čuli ono što je on vama rekao. To je ono što sam hteo da vam kažem. To je upravo ono na šta sam ukazivao da se u načinu vođenja sednice mora izbeći. Ako postoji ta potreba, treba dati reč gospodinu Todoroviću, da nam kaže šta je imao da nam kaže, pa da čujemo i taj vaš odgovor, kako bi to imalo nekog smisla. Kako će se to, kroz odredbe Poslovnika, sprovesti, vi vodite računa o tome, ali verujte mi da zaista nije dobro da se vodi, to kolokvijalno kažem, polemika. Ne mislim ništa ružno, nemojte to tako da razumete i nemojte se zbog toga braniti, nema potrebe. To sam naveo zbog toga da bih skrenuo pažnju na to da vi imate pravo da objasnite da li postoji, prema vašem tumačenju, povreda Poslovnika na koju se ukazuje, ili nema te povrede Poslovnika. Ako vam neko dobaci ili nešto kaže iz poslaničke klupe, ne zalažem se da rigorozno primenjujete Poslovnik, nego vam kažem da su to mere koje stoje na raspolaganju, ali ako smatrate da je jedna od mera da vi izgovorite niz rečenica, ili jednu rečenicu, kao neku vrstu razgovora s poslanikom koji sedi u poslaničkim klupama, to nije korektno postupanje. Na to vam ja ukazujem. Ne vidim razloga da se zbog toga ljutite. Ono što možete da uradite, čak ne moramo ni da glasamo u danu za glasanje za ovo, bez obzira na to šta vi sada rekli, ne treba da se ljutite, nego treba da prestanete to da radite. Tu bih, kao narodni poslanik, bio veoma srećan, a, pretpostavljam, i veliki broj narodnih poslanika, zato što bi se na taj način uvelo i sa naše strane malo više reda u postupanju. Hvala vam.
Pre nego što dam objašnjenje, da dam objašnjenje i narodnim poslanicima. Monitor sistem, kojim se reguliše govornica, odnosno vreme, trenutno je van funkcije, tako da ne isključujem sat za govornicom, ali će sekretar beležiti vreme, da ne bi nijedan narodni poslanik, koji u međuvremenu bude govorio, bio uskraćen za svoja tri minuta, ili 15 minuta. (Dragan Todorović, s mesta: To ne dolazi u obzir. Nemamo poverenja u to.) Objašnjenje za izrečenu meru povrede Poslovnika je da ja ne polemišem i nemam pravo, nego imam dužnost, po članu 100, da vam dam objašnjenje ako smatram da član Poslovnika na koji se pozivate nije povređen. S obzirom na to da vidim, po reakcijama narodnih poslanika, da nemaju poverenja da će vreme biti mereno od strane sekretara Narodne skupštine, dajem pauzu od 10 minuta da se elektronski sistem dovede u funkciju, da ne bi bilo nikakve sumnje, poštujući svačije pravo iz Poslovnika Narodne skupštine, da predsedavajući vodi sednicu ne kršeći nijedan član Poslovnika. U 23.12 časova nastavljamo rad današnje sednice. [[Posle pauze, 23.10]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Obaveštavam narodne poslanike da je sistem u funkciji. Pitam da li još neko želi reč u raspravi u pojedinostima na član 7? Narodni poslanik Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić bila je pauza od 12 minuta, a ne od 12 dana. Niste valjda zaboravili gde smo stali. Dakle, reklamiram član 85. i molim gospodina Odalovića, sekretara Narodne skupštine, diplomiranog pravnika, da vama, gospođo, koja nemate pravničko znanje, a očigledno niste naučili ni Poslovnik, objasni da stavovi 4. i 5. člana 85. Poslovnika moraju da se primenjuju istovremeno. Ne može samo da se kaže – predsednik može produžiti rad Narodne skupštine i posle 18 časova, i to samo do završetka rasprave u načelu, odnosno pojedinostima o započetoj tački dnevnog reda. Ovo može biti samo posledica prethodnog stava, koji kaže – izuzetno, predsednik Narodne skupštine može odlučiti da se sednica Narodne skupštine održi i drugim danima, što je danas, odnosno da Narodna skupština produži rad i posle 18 časova, ukoliko za to postoje opravdani razlozi, koje predsednik saopštava narodnim poslanicima. Čuli ste večeras više puta od kolega poslanika upozorenje da nisu ispunjeni uslovi iz stava 4. člana 85. Ja ću sada, gospođo Čomić, da vas podsetim, nisam sigurna da li ste bili u sali, čak verujem da niste, ali, bez obzira na to da li jeste ili niste, dešavalo se ovako. Pre 16 časova, Slavica Đukić-Dejanović je rekla, u skladu sa članom 85. stav 4 – produžavamo današnji rad. Ja sam je s mesta pitala – do koliko sati? Ona je rekla – u 18 časova imamo konsultacije sa šefovima poslaničkih grupa i tada ćemo da se dogovorimo. Gospođo Čomić, insistiramo da, u skladu sa članom 27, vi koji se trenutno starate o primeni Poslovnika, u narednih nekoliko minuta, možda deset, najviše, koliko je potrebno, donesete i pročitate narodnim poslanicima deo stenograma koji se odnosi na ovo što sam malopre rekla, a ovo je, bukvalno, citat. Dakle, insistiramo da pogledamo stenogram, da ga zajedno pročitamo, da vidimo ko je u pravu. Nije bilo produženja sednice u skladu s Poslovnikom, nije bilo ni dogovora sa šefovima poslaničkih grupa, tj. dogovor nije postignut, a to je kao da ga nije ni bilo. Ako ćete vi da primenjujete pravno nasilje, ako ćete i dalje da kršite Poslovnik, mi smo tu, radićemo, ali videćemo kome će da dosadi. Ako hoćete da se završi ono što je na dnevnom redu, onda izvolite, da radimo kao sav normalan svet, ne da noćas celu noć pričamo o Poslovniku, pa da nam gospođa Kolundžija, koja upravo ulazi, drži predavanja, ali o njenom predavanju ću u narednom javljanju, jer mi je upravo proteklo vreme predviđeno Poslovnikom.
Nema povrede člana 85, stava 5. Činjenica da nije postignut dogovor s predsednicima poslaničkih grupa ne spada u kršenje Poslovnika, spada u poštovanje prećutnih ili postignutih dogovora. Pošto dogovor o tome da danas radimo do okončanja nije postignut s predstavnicima opozicionih stranaka, mislim da je vrlo jasno rečeno da smo mi spremni da radimo do okončanja rasprave u pojedinostima. (Vjerica Radeta, s mesta: To niko nije rekao.) Ja vas obaveštavam da radimo do okončanja rasprave u pojedinostima o ovoj tački, a na osnovu člana 85. stav 5. i podsećam vas da je vreme od 20, ili 22 časa dogovor između predsednika poslaničkih grupa. Danas nije postignut dogovor između predsednika poslaničkih grupa da li će to biti 20, 21, 22, 23 ili 24 časa, koliko god to bilo, ako se predsednici poslaničkih grupa dogovore o tome dokad se radi. Pošto takvog dogovora nije bilo, obaveštavam vas da ćemo večeras raditi do okončanja rasprave u pojedinostima, a na osnovu člana 85, kako je najavljeno pre 16 časova, da se rad sednice, satnica sednice nastavlja do okončanja tačke koja je u tom trenutku u raspravi. Možemo da nastavimo s povredama Poslovnika. Možemo da se vratimo i na dnevni red. Mogu da vam kažem da bi za Skupštinu bilo bolje da se postigao dogovor predsednika poslaničkih grupa, ali, po mojim informacijama, nije i ovo je način na koji ćemo raditi. Narodni poslanik Dragan Todorović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, pozivam da pažljivo pročitate član 85. stav 4. Izuzetno je važno da to pažljivo pročitate i da postupite u skladu sa zahtevom poslanika Vjerice Radete, da uzmete stenogram, i sve će se razrešiti. Jednostavno, ne možete da primenjujete dva aršina kada je u pitanju Poslovnik. Jedan aršin, kada su u pitanju poslanici opozicije, a drugi, kada vama to odgovara, kako ćete da tumačite i da radite po Poslovniku. Molim vas, ponovo vam skrećem pažnju – stav 4. člana 85. je vrlo precizan i jasan i obavezuje predsedavajućeg, preko toga ne može da se pređe. Da ne citiram ceo stav, samo ću vam reći, kaže – može da se produži rad i posle 18 časova, ukoliko za to postoje opravdani razlozi, koje predsednik saopštava narodnim poslanicima. Gospođo Čomić, apelujem na vas da uradite ono što je najjednostavnije, donesete stenogram i kažete – gospodo poslanici, vi opstruišete rad Skupštine Srbije. Predsedavajući je, na osnovu stenograma, u 16 časova rekao – postoje opravdani razlozi da današnju sednicu produžimo dok se ne završi tačka koja je na dnevnom redu, pa onda da navede koji su to razlozi. Može bilo koji. Uopšte ne bih ulazio u to, da li vam se žuri u Evropu, na blagajnu, kući, nije uopšte bitno. Ali, mora da postoji taj razlog. Gospođo Čomić, kad neki poslanik ovde izađe da reklamira Poslovnik i iznese neki problem, ali to ne uradi onako kako propisuje određeni član na koji se pozvao, vi ste tu vrlo precizni, neću da kažem neku težu reč. Ukoliko se to ne radi u skladu sa članom Poslovnika na koji se poslanik pozivao, vi ste ili izricali opomenu, ili, češće, upozoravali da to nije u skladu s Poslovnikom itd. Zašto to sada izbegavate da uradite, kada ste u pitanju, ne mislim vi lično, nego predsednik Skupštine, koji je dužan da se drži ovog poslovnika? Molimo vas, dajte nam stenogram, da se pročita kako je tačno u 16 časova Slavica Đukić-Dejanović rekla da ćemo danas raditi. Hvala vam lepo.
Nema povrede člana 85. Stenogram sednice Narodne skupštine, danas, 8. decembra, vreme 15,05 – 15,15: "PREDSEDNIK: Htela bih da vas obavestim da ćemo raditi duže od 18.00 časova, u skladu sa članom 85. Poslovnika, i da zamolim šefove poslaničkih grupa da u 18.00 časova, zasedanje će trajati, imamo jedan dogovor, vezano za aktivnosti naše, poslovničke i poslaničke, u narednim danima. (Vjerica Radeta, s mesta: Do kada večeras?) Dogovorićemo se i o tome na sastanku. Zato i molim da u 18.00 časova šefovi poslaničkih grupa ili njihovi zamenici budu na sastanku kod mene, da se dogovorimo." Dogovor koji se, inače, s vremena na vreme, s manje ili više uspeha, postizao između predstavnika poslaničkih grupa, nije postignut i primenjujemo član 85. i radimo do okončanja rasprave u pojedinostima, tačke koje je u 18 časova bila na dnevnom redu. Nijedno od vaših prava, kad kažem vaših, znači, narodnih poslanika, neće biti uskraćeno, ali nijedno pravo neće biti zloupotrebljeno. Narodni poslanik Zoran Krasić nije bio u sali u vreme kada smo počeli i to je bio razlog da ga ne prozovem, nego da pitam ko želi reč u raspravi o pojedinostima, na šta je zamenica predsednika Poslaničke grupe rekla – niste valjda zaboravili da ćemo raspravljati po Poslovniku, nije to bilo pre 12 dana, nego pre 12 sati. Ne mogu jače da vam dokažem moju obavezu, pre želju, nego obavezu, da sva prava koja želite da iskoristite zaista i imate. Način na koji sam počela je takav samo zato da bi svi poslanici koji su na spisku za izricanje povrede Poslovnika bili u sali, zbog toga što bi redosled, da sam prozvala bilo kojeg od poslanika, podrazumevao da ide na kraj liste. Da ima nade da vas u to uverim, mogla bih to da dokazujem, ali vi imate vaša prava koja su nepovrediva. Svih 250 poslanika. Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Meni je žao što moram da vam kažem da je moje nepovredivo pravo povređeno. Nije za smeh. Budite vrlo ozbiljni. Svakome se garantuje da radi u toku dana osam sati. Ako poslodavac to ne poštuje, onda inspekcija rada dođe i kazni ga. Mi smo sada u prilici da ne možemo da obavestimo inspekciju, a ako bi inspekcija i došla, ne znamo koga da kaznimo. Hoću da vam kažem da postoji veliki problem između člana 27. i člana 31. Kolizija je u tome što kada se lice iz člana 31. mnogo uživi u ulogu iz člana 27. imamo ovu situaciju, koja nam liči na onu kada su glasali iz Bodruma, glasali iz Soluna, preko noći hapsili ljude, bez bilo kakvog naloga, bilo kakvog rešenja. Moram, zbog gledalaca, koji se obično u ovo vreme pripremaju da idu da spavaju, jer su preko dana završili sve ono što su planirali, da kažem da ovde nije u pitanju tvrdoglavost, niti je tuk udario na luk. Ovde se radi o vrlo ozbiljnoj stvari. Nema tu neke isprazne upornosti i inata, mada je to naša nacionalna karakteristika. Ovde se radi, pre svega, o sledećem – neko je, s leve strane, zaključio, a to su Miki Rakić, Boris Tadić i onaj Vukadinović iz BIA-e, da treba dodatno omalovažiti Narodnu skupštinu, kako ona nije sposobna da se dogovori, čak, ni o radnom vremenu, da bi se građanima smučilo sve što se vezuje za Narodnu skupštinu, a kada se ta situacija desi, onda je – što gore, to bolje. Za koga? Za ovu trećinu leve strane. Naravno da mi ne želimo da učestvujemo u toj podvali. Samo da vam skrenem pažnju, i ovih dana je 20 do 30 amandmana dnevno bilo na dnevnom redu i nikakvih problema nije bilo. Radilo se i do 20 časova, ako Treba, i do 22. Postojao je taj, ako bih mogao da kažem, parlamentarni dogovor i nešto normalno za rad. Međutim, sada je situacija potpuno obrnuta. Za još, otprilike, pola sata, Euleks je okupirao Kosovo i Metohiju, po nalogu Borisa Tadića, Vuka Jeremića, bez obzira na onih šest tačaka. Istovremeno, jedan mangup se šeta po Hrvatskoj, uz policijsku pratnju hrvatske vojske, odnosno policije, obilazi srpske krajeve i demonstrira svoju veliku brigu i to da krvari za Srbima bilo gde da se nalaze. Ovo je najobičnija manipulacija, poštovani građani Republike Srbije, ovo je demonstracija primitivizma, prostakluka i anticivilizacijskog ponašanja nekih ljudi koji su se otuđili od parlamentarne većine, izdigli se iznad parlamentarne većine, pokušavajući da dezavuišu ovu raspravu, ali ovaj naš poslovnik nam omogućava da pričamo o tome ko prodaje drogu, ko prodaje nacionalne interese, ko finansira koju stranku. (Predsedavajuća: Tri minuta i 30 sekundi.) Izvinjavam se.
Nema povrede člana 27, a ni člana 31, koji se odnosi na zaduženje koje ima potpredsednica Skupštine, a mislim da smo objasnili na koji način se staramo o radnom vremenu. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Naravno, član 27. Vidite, pre vrlo kratkog vremena, pročitali ste iz stenograma šta je predsednica Narodne skupštine rekla kada je govorila o produženju rada posle 18 časova i šta je dobacila narodna poslanica Vjerica Radeta, a šta je, opet, predsednica Narodne skupštine odgovorila na to. Verujem da ste to precizno pročitali. Došli smo do toga da je bio i jeste prekršen član 85. stav 4. ovog poslovnika, što se jasno videlo iz ovoga što ste vi pročitali, jer tu lepo stoji – izuzetno, predsednik Narodne skupštine može odlučiti da se sednica Narodne skupštine održi drugim danima, odnosno da Narodna skupština produži rad i posle 18 časova, ukoliko za to postoje opravdani razlozi, koje predsednik saopštava narodnim poslanicima. Dakle, jasno je bilo da predsednik Narodne skupštine nije saopštila narodnim poslanicima koji su opravdani razlozi, pa se jedan od dva kumulativna uslova da bi se rad produžio posle 18 časova nije ispunio. To što smo nastavili da radimo i posle 18 časova nema veze s tim, ima veze s nečim što se zove elementarna pristojnost. Čuvši da je rad produžen posle 18 časova, mi smo to prihvatili kao činjenicu, s obzirom na nešto što je do sada bilo regularno. Dakle, nije se kršilo neko razumno vreme, koje je ranije bilo opšteprihvaćeno, to je nekih 9 ili 10 sati uveče. To što nije postignut dogovor između šefova grupa i predsednika Narodne skupštine o tome do koliko će se tačno sati raditi i što se onda može tumačiti, po vama, da će se da raditi do beskraja, odnosno do okončanja tačke, pa makar to bilo i za pet dana, uopšte nije bitno. To, prvo, nije tačno tumačenje Poslovnika, to nije ispravno tumačenje, na to ćemo se vratiti kasnije, kada dođe čas. Sada vam kažem, ima ona stara, narodna – čega se pametan stidi... Znate, kada ne postoji dogovor, time se implicira da postoji osionost na strani vladajuće većine. Znači, vi ste priznali nekoliko stvari do sada. Priznali ste da je prekršen stav 4. člana 85, priznali ste da je na delu osionost vladajuće većine, u nedostatku dogovora s opozicijom, kada je reč o režimu rada; ne pričam ni o čemu drugom, niko ovde sad ne ruši Vladu, niti dovodi u pitanje vladajuću većinu, nego se radi o osionosti u radu. Osionost rada nije kategorija iz Poslovnika i ja ću se tu s vama složiti, pošto unapred znam šta ćete reći, ali to je nešto što građani Srbije treba da čuju, to je nešto što mora da bude jasno svima. Da nema te osionosti, ili da je ta osionost izostala u ovom nedogovoru, a nedogovor je loša stvar sama po sebi, dogovor je dobra stvar, da je to izostalo ili došlo do nekog dogovora, ili da se radilo u granicama nekog razuma večeras, onda verovatno, priznajem odmah, ne bismo sada ni ukazivali na povredu stava 4. člana 85, iako je nesumnjivo bilo, nego bismo to prećutali, iz razloga korektnosti ... (Predsedavajuća: Tri minuta 30 sekundi.) Citirao sam odredbe samo, izvinite. To je to za sada, pa ćemo posle nastaviti.
Narodni poslaniče, kada ukazujete na povredu Poslovnika, onda vas molim da ukažete na tu povredu, a ne na kršenje nepisanih ili prećutnih dogovora i pravila. Dakle, ako ćemo se pozivati na povrede Poslovnika, onda vas molim da obrazložite povredu Poslovnika, jer vi smatrate da je prekršen Poslovnik zato što nije poštovano nešto što ne piše u Poslovniku, a to je dobar običaj i predsednice Narodne skupštine Slavice Đukić-Dejanović, i prethodnog predsednika Olivera Dulića, i predsednika Predraga Markovića, da se na sastancima s predsednicima poslaničkih grupa postigne dogovor o tome do koliko se sati radi. Pošto takav dogovor nije postignut, ne radi se o kršenju Poslovnika, radi se o volji, legalnoj i legitimnoj, predsednika poslaničkih grupa opozicije da ne žele da postignu dogovor. Pošto je član 85. jasan, mi radimo posle 18 časova, do završetka rasprave u pojedinostima, ili načelu, u ovom slučaju, u pojedinostima, tačke koja je u 18 časova bila na dnevnom redu, o čemu je predsednica Narodne skupštine, a po pročitanom stenogramu, obavestila na vreme, između 15.05 i 15.15 časova, poslanike Narodne skupštine. Narodni poslanik Dragan Todorović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo poslanici, gospođo Čomić, verujem da možete u ovih par rečenica koje ste pročitali da opravdate ili da pronađete to što tvrdite. Ukoliko ne možete, možemo to da razumemo, ipak je već ovo vreme odavno odmaklo, ne možete više da se koncentrišete, verujete u nešto da je bilo, ali ovde to ne piše. Evo, gospođo Čomić, ja ću biti vrlo precizan i zamoliti vas da saslušate stenogram: "Htela sam da vas obavestim da ćemo raditi duže od 18.00 časova, u skladu sa članom 85. Poslovnika, i da zamolim šefove poslaničkih grupa da u 18.00 časova, zasedanje će trajati, imamo jedan dogovor, vezano za naše aktivnosti, poslovničke i poslaničke, u narednim danima", da ne čitam dalje. Postavlja se pitanje, gospođo Čomić, da li je u ovom delu predsednik Skupštine naveo da ćemo raditi do završetka tačke dnevnog reda? Ako vi ovde to nađete, hajde da radimo, ljudi moji, ali nije. Znači, nije navela. Kaže – dogovorićemo se i o tome na sastanku, zato i molim da u 18 časova šefovi poslaničkih grupa, ili njihovi zamenici, budu na sastanku kod mene, da se dogovorimo. Pazite, otišli smo na taj dogovor, nismo uspeli da se dogovorimo, a predsednik Skupštine je bila u obavezi da, u skladu sa članom 85, i da to stoji u stenogramu, gospođo Čomić, ne da vi verujete da je to Slavica Đukić rekla, nego da piše u stenogramu da postoje opravdani razlozi, pa da navede jedan jedini opravdan razlog. I mi, šta da radimo, Poslovnik je takav kakav jeste, može taj razlog da bude opravdan ili ne, ali mora biti naveden. Molim vas gospođo Čomić, zbog građana Srbije, a i zbog nas poslanika ovde, pošto čitate kako piše, da pročitate gde je u ovom stenogramu navedeno – do završetka tačke dnevnog reda, plus, koji su to opravdani razlozi zbog čega treba da radimo do završetka tačke dnevnog reda. U protivnom, ovo je sve besmisleno, stvarno nema smisla da se na ovakav način ponašate i da terorom većine pokušate da sprovedete neki vaš naum. Oprostite, molim vas, na ovom produženju, ali se nadam da sam upravo toliko potrošio na citiranje. Hvala vam veliko.
Kada pažljivo pročitate stenogram, vidite da nema povrede na koju se pozivate. Član 85. stav 5. je u primeni zato što nije postignut dogovor predsednika poslaničkih grupa. Da je među predsednicima poslaničkih grupa postignut dogovor o satnici, onda bi taj dogovor o satnici važio i on nema nikakve veze s Poslovnikom i bilo kojim članom Poslovnika Narodne skupštine. Ima veze s međusobnim odnosima parlamentarne većine i parlamentarne manjine u Narodnoj skupštini. Pošto taj dogovor nije postignut, onda je u primeni član 85. stav 5. Poslovnika, po kom je Narodna skupština obaveštena da će Skupština danas raditi i nakon 18 časova, a do okončanja rasprave. (Vjerica Radeta, s mesta: Gde piše to?) Na ponovljena pitanja – gde piše, još jedanput čitanje stenograma: "Htela bih da vas obavestim da ćemo raditi duže od 18.00 časova, u skladu sa članom 85. Poslovnika, i da zamolim šefove poslaničkih grupa da u 18.00 časova, zasedanje će trajati. imamo jedan dogovor, vezano za aktivnosti naše, poslovničke i poslaničke, u narednim danima. Vjerica Radeta, s mesta – do kada večeras? Dogovorićemo se i o tome na sastanku, zato molim da u 18.00 časova šefovi poslaničkih grupa ili njihovi zamenici budu na sastanku kod mene da se dogovorimo." I vi, kao i ja, imamo informaciju da dogovor o satu, a nakon rada produženog posle 18 časova, predsednici poslaničkih grupa nisu postigli. Prema tome, u primeni je član 85. stav 5 – da se radi do okončanja rasprave u pojedinostima o tački 6. Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. Izvolite.
Čl. 27. odnosi se na predsedavanje Narodnom skupštinom, 104. na nešto što, zapravo, ne zaslužuje repliku, nego ovako oštru reakciju u smislu člana 104. Kada interpretirate ono što sam rekao maločas, to više nije pogrešna interpretacija zbog toga što se nismo dobro razumeli. U to ne mogu da verujem. To činite namerno i time me vređate. Šta ste zapravo uradili? Rekli ste da ne mogu da se pozovem na nedostatak dogovora među šefovima poslaničkih grupa kao na povredu Poslovnika. To je neverovatno. Na to se nisam ni pozvao. Pozvao sam se na povredu stava 4. člana 85. Poslovnika, a govorio sam o nedostatku dogovora, osionosti vladajuće većine i nepoštovanju nekih elementarnih pravila igre, koja s Poslovnikom nemaju veze, to sam naglasio, samo da bih opisao situaciju u kojoj smo se našli, a to sam učinio zbog toga da bi bilo ljudima jasnije, jasnija sama povreda na koju ukazujem. Šta je povreda? Povreda je, a moram to da vam ponovim, to je, zapravo, ono na šta ukazujem, da predsednica Narodne skupštine, pre 16 časova, kada je rekla da će se raditi nakon 18 časova, nije uradila najmanje dve stvari. Prva stvar, nije rekla koji su to razlozi, koji su to opravdani razlozi, kako stoji u stavu 4. člana 85, jer je to morala reći. Kada to nije izgovorila, nije navela opravdane razloge. Samim tim, nisu ispunjeni uslovi za produžetak rada. Ono što sam ovde objašnjavao ima veze s tim, na posredan način. Rekao sam da se mi ne bismo, niti bih se ikada javio da govorim o ovoj povredi Poslovnika, prećutao bih tu činjenicu, kada bi ona, kako to pravnici kažu, konvalidirala, da je bilo korektnosti u međusobnim odnosima nakon toga. Vi ukazujete sami na to, govoreći o ovome što znate da je bilo, što su vaša saznanja, na sastanku šefova poslaničkih grupa, da je ta korektnost izostala, pa sada, navodeći da je ta korektnost izostala, smatrate da treba da se slobodno, junački, krši odredba stava 4. člana 85. ovog poslovnika. To nije normalno. Na to sam ukazao. Zato smatram da ste povredili član 104, jer ne mogu da verujem da nakon ovolike diskusije o povredi ove odredbe člana Poslovnika vi niste razumeli ovo o čemu govorimo. Nego, šta radite? Namerno izvrćete reči vaših kolega poslanika koji izađu da govore o povredi Poslovnika za ovom govornicom, tumačite ih pogrešno, ne bi li se stekao utisak kod onih koji gledaju ovaj prenos da smo rekli nešto drugo u odnosu na ono što jesmo. To nije korektno i to nije fer. Inače, član 27. je povređen, zajedno s odredbom člana 85, na šta sam vam lepo ukazao citirajući ponovo deo ove odredbe. Smatram da to mora da se uvaži. Nisu ispunjeni kumulativni uslovi iz člana 85. da se radi posle 18 časova. Da je bilo korektnosti u postupanju, verovatno bismo na to zažmurili. To je ono o čemu sam govorio. Kada govorim o povredi Poslovnika, tačno sam vam citirao odredbu i dao obrazloženje zbog čega smatram da je ova odredba povređena i da mi, zapravo, više ne možemo ni da radimo večeras.
Nije povređen ni član 27, ni član 104, ni član 85. stav 5, a o čemu možete da tražite da se izjasnimo u danu za glasanje, mislim na ovo poslednje. U danu za glasanje ćemo se izjasniti o zahtevu narodnog poslanika Miloša Aligrudića da je prekršen član 85. stav 5. Narodni poslanik Dragan Stevanović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se malopre, ali, dobro, okolnosti su bile takve. Reklamiram povredu člana 104. Poslovnika o radu Skupštine i smatram da je član 104. povredila gospođa Nada Kolundžija, predsednik Poslaničke grupe ZES. Nekako je ono što je izrekla ostalo u senci rasprave o tome da li je danas bilo reči o tome da sednicu treba da nastavimo u ove kasne sate ili ne. Naime, gospođo Čomić, javio sam se, takođe, u kontekstu ove vaše rečenice da svi imamo nepovrediva prava. Gospođa Kolundžija je u svom izlaganju, odnosno drugom izlaganju za ovom govornicom, večeras rekla da neće da dozvoli skupštinskoj manjini da je zaustavi u naporima da radi u interesu građana. Za nas bi, gospođo Kolundžija, i za sve građane ove države bilo najbolje da malo prestanete da brinete o ovim građanima. Potpuno vas razumem što ste nervozni. Pitaću vas, pošto brinete o građanima, kada vam je budžet došao u Skupštinu? Kažite to. Došao je s koliko dana zakašnjenja. Pitaću vas, gospođo Nado Kolundžijo, ko je kriv što ovakav nakazan zakon ima ovoliko amandmana? Da li predstavnici manjine, ili predstavnici Vlade i vlasti? Ko je kriv što, posle osam godina, sve ono što niste uradili hoćete da uradite za dva-tri, pet ili šest meseci? Nije kriv niko drugi do vi koji sedite na toj levoj strani. Potpuno razumem vaš bes i vašu srdžbu, ali mi nismo dužni to da trpimo. Mislim da bi trebalo da budete odmereni kada izlazite za ovu govornicu i da nam ne delite lekcije, kao đacima. To možete na poslaničkom klubu, neće vam niko uzurpirati to pravo, niko vam to neće osporiti. Objektivno, mi to od vas ne zaslužujemo, u ime Poslovnika kojim se trudite da se vladate, očigledno, neuspešno. Gospođo Kolundžija, vama niko ne brani da budete žrtve nesposobne i neodgovorne Vlade, budite to. Bes koji je kod vas prisutan zbog toga, mi koji pripadamo skupštinskoj manjini nismo dužni da trpimo. Ukazujući na povredu Poslovnika s vaše strane, molim vas da nas više ne omalovažavate, da ne dajete sebi za pravo da se ponašate tako bahato, drsko. Mi to nismo dužni da trpimo. Što se tiče Vlade, Vladine skupštinske većine, koliko ste efikasni, evo, govori samo ovaj poslednji zakon. Završiću, gospođo Čomić. Mi smo našu opredeljenost da budemo konstruktivni danas pokazali dok je to bilo razumno i normalno vreme. Posle osam, odnosno 10 časova, niko normalan vam ne bi dao za pravo da radite to što radite.
Narodni poslaniče, da je u izlaganju narodne poslanice Nade Kolundžije bilo povrede člana 104. izrekla bih joj upozorenje ili opomenu. Pošto se to nije dogodilo, da li želite da se u danu za glasanje izjasnimo o vašoj primedbi? (Da) Molim da se u danu za glasanje Skupština izjasni o primedbi narodnog poslanika Dragana Stevanovića. Narodni poslanik Momir Marković želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, bez obzira na primedbe predsedavajuće, grubo je prekršen član 85. danas. Gospođo predsedavajuća, sad ću da citiram stavove člana 85, uzmite to u obzir. "Sednice Narodne skupštine na kojima se vodi rasprava o predlozima zakona, plana razvoja, prostornog plana, budžeta, završnog računa, Poslovnika, deklaracija, rezolucija, preporuka, odluka, zaključaka i autentičnih tumačenja akata koje donosi Narodna skupština, održavaju se utorkom, sredom i četvrtkom, u vremenu od 10.00 do 18.00 časova, sa prekidom od jednog sata." Stav 4. člana 85. kaže: "Izuzetno, predsednik Narodne skupštine može odlučiti da se sednica Narodne skupštine održi i drugim danima". Dakle, izuzetno se danas radi, u odnosu na Poslovnikom propisano radno vreme, odnosno radne dane, ponedeljkom. Zatim se kaže: "odnosno da Narodna skupština produži rad i posle 18.00 časova'', znači, izuzetno, može ponedeljkom i posle 18 časova, ''ukoliko za to postoje opravdani razlozi, koje predsednik saopštava narodnim poslanicima". Danas je, izuzetno, ponedeljak, umesto utorak, sreda i četvrtak, izuzetno, posle 18 časova, nije određeno dokle i nije nam predsednik Narodne skupštine obrazložio zašto ćemo raditi posle 18 časova. U međuvremenu, od poslanika vladajuće većine ostalo je 14, odnosno 15 poslanika i dva posmatrača. Gospođo predsedavajuća, član 85. Poslovnika je grubo prekršen, ukazuju vam narodni poslanici sve vreme, od 10 časova, do ovog trenutka, i nisu uspeli da vam kažu, evo, za koji minut će biti do danas, jer počinje novi radni dan.
Nema povrede člana 85. Mislim da je u toku sednice objašnjeno. Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Da) Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o zahtevu narodnog poslanika Momira Markovića o kršenju člana 85. stav 5. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku, na osnovu člana 226. Kao narodni poslanik, imam pravo na obaveštenje i objašnjenje, u ovom slučaju, od Agencije za privatizaciju, a potrebna su mi objašnjenja da bih mogao da ostvarim funkciju narodnog poslanika. O čemu se radi? U pitanju je sudbina 700 radnika ''Srpske fabrike stakla'' iz Paraćina. Da bih vas podsetio, pre dve godine, ''Srpska fabrika stakla'' je prodata kupcu iz Bugarske za samo 100 hiljada evra. Međutim, dve godine se navršava 16. februara i 700 radnika ''Srpske fabrike stakla'' je upućeno na prinudni odmor, na plaćeno odsustvo. Sprema se velika pljačka radnika ''Srpske fabrike stakla''. O čemu se radi? Radnici su prinuđeni da potpišu blanko sporazum o prestanku radnog odnosa u ''Srpskoj fabrici stakla'' AD Paraćin i da im se zasnuje radni odnos u nekoj sporednoj firmi u ''Srpskoj fabrici stakla''. Tražim od Agencije za privatizaciju da mi da objašnjenje, kao narodnom poslaniku, da bih mogao to objašnjenje da prenesem uplašenim radnicima ''Srpske fabrike stakla'', o tome da li se sprema njihova pljačka, jer će na osnovu kupoprodajnog ugovora, ukoliko im prestane sporazum sa ''Srpskom fabrikom stakla'' i ako više ne budu u radnom odnosu, izgubiti pravo na otpremnine. Radnici su verovatno slušali predsednika Republike, koji im je savetovao da brane svoja radna mesta. Međutim, svuda su naišli na zatvorena vrata. U lokalnoj samoupravi, inspekcija rada ne reaguje, niko nije reagovao iz Ministarstva za rad i socijalna pitanja. Ovom prilikom su grubo prekršena radnička prava po kupoprodajnom ugovoru sa bugarskim kupcem. Dakle, tražim odgovor od Agencije za privatizaciju o pitanju kršenja radničkih prava u ''Srpskoj fabrici stakla''. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, pozivam se na član 85. stav 6. Dobro slušajte, siguran sam da ste vi čist logičar i da ćete bez problema moći da dođete do zaključka šta piše u ovom poslovniku i šta se htelo ovim stavom člana 85. On je vrlo jednostavan: "O produženju sednice posle 18.00 časova, predsednik je dužan da obavesti Narodnu skupštinu najkasnije do 16.00 časova na dan održavanja sednice za koji predlaže produženje rada". Siguran sam da možete sve, apsolutno sve, ali pazite, gospođo Čomić, nemojte, molim vas, da me izneverite ovaj put, stvarno polažem nade u vas. Znači, kaže ovde: "na dan održavanja sednice za koji predlaže produženje rada". Ako se svi slažemo da je Poslovnik mislio na današnji dan, ponedeljak, podrazumeva se da to ne može da bude utorak, sreda, četvrtak, jer to bi, otprilike, moglo da znači – vi krenete u ponedeljak, kao što smo danas krenuli, a onda predsednik Skupštine kaže – produžavamo rad, ipodrazumeva se – sve dok vama odgovara, dok ne postignete cilj koji imate nameru da postignete. Molim vas, pošto imate vremena, taj dan ističe, evo, ovo je zvaničan sat, koji je usklađen, sećam se da smo imali problema zbog sata u Narodnoj skupštini Republike Srbije, imate prilike da pratite da ističe dan ... Gospođo Kolundžija, saslušajte, pomognite gospođi Čomić, doveli ste je u neprijatnu situaciju. Znači, ističe dan za koji je bilo moguće da produžite sednicu i molim vas da čitate kao što piše i da tumačite na logičan način. Stvarno verujem da ćete vi to uraditi, ili, u protivnom, da usvojimo jedno pravilo koje će važiti i ubuduće – kad krene sednica Skupštine Srbije, ona će da traje dok vi ne kažete – fajront. Molim vas, postupite ovako sa članom 85. stav 6 – radni dan za koji je produžena sednica je završen. Mi se već nalazimo 17 sekundi u utorku. Danas treba da počnemo radni dan u 10 časova, pa ga vi ponovo produžite, nije problem, ali jučerašnji radni dan je završen. Hvala veliko. Gospodo poslanici, možemo da idemo kući.
Član koji ste citirali je bio u primeni danas između 15.05 i 15.15, kada ste obavešteni o produžetku. (Dragan Todorović, s mesta: To je bilo juče.) Ističe poslednji minut ponedeljka, 8. decembra. Dakle, nema povrede člana Poslovnika. Obavešteni ste o produžetku između 15.05 i 15.15 na dan održavanja sednice. (Dragan Todorović, s mesta: Danas je utorak.) Narodni poslanici, član 85. st. 5. i 6. osnov je po kome danas radimo. Narodni poslanik dobacuje da je sreda. Ako želite da gubimo vreme na povrede Poslovnika da bismo jedni drugima dokazali da možemo da se iscrpljujemo u raspravi, to je vaše pravo i ono je nepovredivo. Dakle, član 85. stav 6, na koji ste sepozvali, razumevajući da ne može da se prenosi na drugi datum, glasi: "O produženju sednice posle 18.00 časova, predsednik je dužan da obavesti Narodnu skupštinu najkasnije do 16.00 na dan održavanja sednice, što se dogodilo u ponedeljak, 8. decembra, po stenogramu, između 15.05 i 15.15. Sada smo u sednici koja je, na osnovu toga, produžena. Produžena je na osnovu člana 85. stav 5, a do okončanja rasprave u pojedinostima o tački dnevnog reda koja je bila na dnevnom redu u 18 časova. Reč ima narodna poslanica Nada Kolundžija. Želi da govori o povredi Poslovnika. Član 100. stav 1.
Pozivam se na član 103, koji obavezuje narodne poslanike da govore o tačkama dnevnog reda. Želim samo da kažem da član 85. stav 6. govori, zapravo, o tome da o produženju rada predsednik ili predsedavajući nije obavezan da obavesti dan ranije, nego u tom danu, do 16 sati. To je potpuno jasno. Ovaj pokušaj nove dovitljivosti, pokušaj da se nađe novi izgovor da ne bismo radili po dnevnom redu, potpuno je besmislen.
Narodna poslanica nije istakla povredu Poslovnika i nije povređen Poslovnik u članu 85. stav 6. Dakle, obaveštenje predsedavajući daje do 16 časova na dan održavanja sednice i obaveštenje koje je dato, zbog toga što nije postignut nepisani dogovor između predsednika poslaničkih grupa, jeste, član 85. stav 5 – da radimo do okončanja rasprave u pojedinostima, a po 6. tački dnevnog reda koja je u 18 časova, u ponedeljak, 8. decembra, bila na dnevnom redu. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Član 27. vas obavezuje da primenjujete odredbe Poslovnika, kao i odredbu člana 85. stav 6, stav 5, stav 4, stav 3, stav 2, stav 1, iz prostog razloga što je danas 9. decembar, a produženje rada se odnosilo na 8. decembar. Vrlo jednostavno ću vam dokazati da nije moja koleginica Nada Kolundžija u pravu, niti ste vi u pravu kada, prvo, zlonamerno citirate deo odredbe, a ne pročitate je do kraja, pa ću ja pročitati do kraja odredbu. "O produženju sednice posle 18.00 časova, predsednik je dužan da obavesti Narodnu skupštinu najkasnije do 16.00 časova na dan održavanja sednice", a ovo ste izostavili: "za koji predlaže produženje rada". Po vama bi ispalo da vreme produžetka rada može trajati beskrajno. Teoretski, ako bismo ovako raspravljali o povredi Poslovnika, mogli bismo do Nove godine, a to nije moguće, jer je danas novi radni dan – 9. decembar. Nemoguće je drugačije tumačiti. Znate li zašto se dešavalo da radimo i posle 12 časova? Podsetiću vas na to kada već govorite o dogovorima koji su propali. Dešavalo se da radimo i posle ponoći. Dešavalo se da opozicija svojevremeno zažmuri na to i ne iznosi ovu primedbu, iz razloga korektnosti, jer je postizan dogovor da se nešto završi. Vi se sada hvalitetime da nije postignut nikakav dogovor. Izvinite, ako je to neko umeće, ako je to veština vladajuće koalicije, da ne postiže nikakve dogovore s opozicijom, onda izvolite trpeti posledicu striktnog poštovanja Poslovnika. Poslovnik se, istini za volju, nije striktno u ovom delu poštovao, čak, ni u vreme naše vladajuće većine, kada smo mi bili zajedno, ili, pre, kada ste vi bili opozicija, a mi bili s nekim drugim strankama na vlasti, zato što je opozicija nas tolerisala u određenim slučajevima i nije iznosila ovu primedbu. Mi ovu primedbu s pravom ističemo sada, kada vidimo da nema tolerancije. Izvinite, to što ste vi zaboravili da je potrebno da u Narodnoj skupštini postoji komunikacija s poslaničkim grupama i da se iznosi dogovor oko ovakvih stvari, ne znači da mi treba da trpimo ovde posledice nesporazuma čiji je vinovnik vladajuća koalicija, jer ima većinu.Naravno, to ne znači da sada mi treba, za uzvrat, da kažemo da je sve u redu i da nema kršenja Poslovnika. Ima. Lepo piše i još jednom citiram: "O produženju sednice posle 18.00 časova, predsednik je dužan da obavesti Narodnu skupštinu najkasnije do 16.00 časova na dan održavanja sednice", to je ovo što ste vi rekli, "za koji predlaže produženje rada". Do viđenja, to je bio 8. decembar. Naravno, najkasnije do okončanja tačke. To je smisao stava 5. ovog člana.
Nema povrede člana 85, ni stava 5, ni stava 6. Da li želite da se u danu za glasanje Skupština izjasni o tome? (Da) Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o primedbi koju je na kršenje člana 85. izneo narodni poslanik Miloš Aligrudić. Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, jer želi da govori o povredi Poslovnika, i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Javljam se na osnovu člana 226. Poslovnika koji uređuje rad Narodne skupštine Republike Srbije. Gospođo Čomić, želim da vam zahvalim zbog korektnog političkog stava, zato što konačno vidite da opozicija ne opstruiše rad zloupotrebljavajući članove Poslovnika, nego koristeći pravo koje garantuje Poslovnik. Danas je 9. decembar, dame i gospodo, građani Srbije, danas je dan kada je Euleks protivpravno instaliran na celokupnoj teritoriji KiM-a. Danas je dan kada je zaista odgonetnuta enigma šta se to zapravo dešavalo iza zatvorenih vrata, vezano za pregovore državnog vrha države Srbije. Danas smo, takođe, saznali da sudbinu prognanih, nestalih i ubijenih, onih čijim su se organima šiptarski teroristi poigravali, nikada nećemo saznati. Danas je, takođe, dan kada narod u Srbiji svedoči o potpunoj samovolji vladajuće većine. Danas je, takođe, dan kada u državi Srbiji pola miliona ljudi živi ispod minimalne granice siromaštva. Danas je, takođe, dan kada državljani Srbije treba da vide na delu vlast u Srbiji. Ovo je potpuna tiranija, primer tiranije vlasti nad opozicijom. Ono što bi trebalo, o čemu bi trebalo ovaj parlament da raspravlja, jeste sledeće. Nama nisu potrebni izbori, zato što je vaš državni projekat – razbijanje opozicije u Srbiji. Izborna volja je na najdrastičniji mogući način prekrajana nekoliko meseci posle izbora. Dakle, mi bi trebalo da raspustimo Parlament u kome ne postoje ministri vlasti – koji će govoriti o recesiji koja nam se sprema 2009. godine. Nama, zaista, ne treba parlament u kome nećemo dati platformu za pregovore i vođenje politike, parlament koji će se ovako igrati. Recite nam samo – kog momenta smo danas, ili prethodnih dana, svi prestali da budemo ljudi? Šta je smisao? Da li je smisao da korektnim amandmanima popravimo potpuno pogrešne zakone, ili smo izgubili ono što su nam građani na izborima dali, a to je – pokušaj uvođenja pravne države u Srbiju, poboljšanje svakodnevnog života čoveka u Srbiji. Šta je smisao ovoga? Mi možemo ovako da teramo do jutra. Ali, mi dajte jedan razlog, jedan jedini razlog zašto se krši Poslovnik, zašto smo radili danas, odnosno juče, a bio je ponedeljak? Ubedite me, jer je van razumne sumnje. Izvinjavam se za ovo prekoračenje, ali nisam završila misao.
Narodna poslanice, ja vas molim da definišete zahtev za objašnjenje. Vi ste se javili po čl. 225. i 226. i niste uputili nikome nikakav zahtev za objašnjenje.
Jeste, upravo tako. Evo, tražim od predsednika Narodne skupštine, s obzirom na to da nije prisutna, tražim od vas sledeće objašnjenje. Dajte mi jedan racionalni razlog čemu ovo divljaštvo u Skupštini? Šta je svrha ovoga rada, kada više niko ne može racionalno da rasuđuje? Recite mi, po kom osnovu ste vi svi, poslanici vladajuće većine, prekršili član 60. koji garantuje normalne uslove rada? Vi ovde ljudima, koji su prešli čak i 50. godinu života, derogirate zdravlje. Meni ga derogirate, kojoj je ono narušeno. Dakle, mi ćemo zaista morati ovde, koristeći prava i međunarodnih institucija, da se borimo za osnovna ljudska prava. Dakle, tražim objašnjenje.
Narodni poslanik Milan Dimitrijević želi da govori o povredi Poslovnika. Dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Narodnoj poslanici Marini Raguš, mislim da je dato objašnjenje u toku isticanja povrede Poslovnika. Dakle, Skupština je trenutno u radu, bez povrede Poslovnika.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Član 104. U prethodnom jednom izlaganju, šef Poslaničke grupe Za evropsku Srbiju, gospođa Nada Kolundžija, grubo je povredila dostojanstvo Narodne skupštine. Dakle, gospođa Nada Kolundžija je rekla kako mi razvlačimo ovu sednicu. Gospođo Kolundžija, nekoliko dana raspravljamo o jednom zakonu koji nema nikakav smisao, o jednom zakonu koji ima 19 članova i 134 amandmana. Ko je te amandmane pisao? Da li ih je pisala samo opozicija, ili su pisali i poslanici vladajuće koalicije? Da li su i oni razvlačili ovu sednicu? Nisu? Na šta ste onda mislili, kako mi to razvlačimo sednicu? Drugo, prilikom vođenja sednice gospodina potpredsednika, u dva navrata poslanicima opozicije nije data reč po amandmanu. Jel mi to opet razvlačimo sednicu? Posebno mi iz DSS-a, kada ne dobijemo da mi govorimo o amandmanu? Dakle, šta vi hoćete od nas? Da izađemo iz sale, jel vam to cilj? (Dragan Todorović, s mesta: Pošto su vas isterali iz sale, hoće ponovo.) To ste jedanput uradili. Hoćete ponovo da uradite to? Recite to javno. Izađite, pa kažite to. Dakle, ne dajete mi ni da radimo po dnevnom redu. Upozoravam vas na kršenje Poslovnika, objasnim u čemu je kršen Poslovnik, i – šta očekujete vi od nas? Da izađemo iz sale i da pustimo da vi divljate ovde? E, pa to nećemo uraditi .
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Uz najbolju volju, ja nisam u sposobnosti da ovo ispunim. To je stav 2. člana 100, koji podrazumeva davanje objašnjenja narodnom poslaniku Milanu Dimitrijeviću, jer uopšte nisam razumela na čega se on poziva kao na povredu Poslovnika. Imaćete priliku. Upozoravaju me – "na šta". Jeste, na šta se poziva. Tako ćete imati priliku da po istom osnovu ponovo kažete, zbog toga što nisam uspela da razumem – ni koji član, ni na šta se pozivate i nisam u mogućnosti da vam dam objašnjenje da li je ili nije povređen član Poslovnika. Mogu da izvršim uvid u stenogram ili da dobijete ponovo reč povodom toga. Izvinite za čekanje, ali je takva situacija, teškoće sa sporazumevanjem.
Nema problema. Ponedeljak dugo traje, dočekaćemo još. Ovo je najduži ponedeljak u istoriji čovečanstva. Član 104. Ovakvi, ali i cela skupštinska većina, koalicija koju predvodi DS, narušavaju dostojanstvo Narodne skupštine. Ne morate da mi objašnjavate, kada prođu moja tri minuta, ako se ne slažete s tim. Možete odmah to da stavite u dan za glasanje. Naime, građani Srbije, ovde se opozicija ponovo optužuje za opstrukciju, iako redovno radi po amandmanima, koje je podnosila, inače, i vladajuća većina, na zakon za koji u ovom trenutku ne postoji većina da bude izglasan, odgovorno tvrdim. Do ovog trenutka se ne zna da će taj zakon uopšte biti izglasan. S druge strane, poslanici DS-a jedu čokoladne kolače u ovom trenutku, ''medeno srce'', koje im deli poslanik koji se šeta po sali. Ako to nije narušavanje dostojanstva Narodne skupštine, ne znam šta je. Za to vreme, od leta do sada, zvanični podatak, u Srbiji su (gospodine, nije vas sramota da delite čokoladne kolače), plate pale za 50 evra u odnosu na to kolike su bile u Srbiji u septembru. Umesto obećanih 200 hiljada novih radnih mesta, vi sada obećavate odbranu radnih mesta i tražite od nas da ovde budemo s vama solidarni, da radimo po Poslovniku. Jednostrano ste doneli odluku da primenjujete Sporazum, zamrznuti, o stabilizaciji i pridruživanju i Trgovinski sporazum sa EU. Smanjujete 10% carinu za automobile i tako smanjujete budžet Republike Srbije. Onaj ko ima 18.000 evra da kupi automobil, taj ima i 20.000 evra da ga kupi. Ujedno, najavljujete da ćete tri puta povećati taksu za registraciju automobila, pa će onaj ko ima "stojadina" ili "juga" morati da plaća 20 do 30.000 dinara. Znači, da biste se ponovo dodvorili EU, koja nam stalno drži zatvorena vrata, kakao kaže vaš predsednik danas, vi ponovo udarate na najsiromašnije. To najavljujete da ćete uraditi kao Vlada – da biste punili budžet. Jer je privredni rast, sa 7,5%, koliko je bio 2006. godine, pao na ispod 3%, koliko je sad. Nećemo se smiriti dok ta vlada ne padne, a ne budete li došli u pamet, pogledajte šta se dešava u Atini. Nećete dugo trajati ako nastavite na ovaj način da radite, zamislite se dobro.
Narodni poslaniče, nema povrede člana 104, niti je sadržaj vašeg izlaganja obrazloženje člana Poslovnika koji je povređen. Narodna poslanica Gordana Paunović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, dragi građani Srbije, ako nas gledate, a nadamo se da gledate i da vidite haos koji se dešava u Narodnoj skupštini, opstrukciju koju vrši vladajuća koalicija. SRS radi samo po Poslovniku i uvek će raditi samo po Poslovniku. Javljam se po članu 226. i tražim obaveštenje od Ministarstva za Kosovo i Metohiju. Dan je adekvatan, a situacija na Kosovu i Metohiji od danas će biti još teža, nadam se da se neće ponoviti Račak, a etničko čišćenje Srba se obavlja na najbrutalniji način. Moje pitanje se odnosi na Ministarstvo za Kosovo, odnosno upućeno je ministru za Kosovo – šta će gospodin Bogdanović da učini povodom situacije koja se desila u selu Kriljevo, u Kosovskoj Mitrovici, povodom misteriozne smrti bračnog para Bogdanović? Bračni par Bogdanović, Stanica – 74 godine, i Stanko – 77 godina iz sela Kriljevo u okolini Kosovske Kamenice, pronađeni su 5. decembra 2008. godine mrtvi u svojoj kući u kojoj su živeli sami. Supružnici koji su bili jedini Srbi u pomenutom selu bili su okruženi sa 300 albanskih kuća. Ubijeni su, najverovatnije, pre nedelju dana, kako tvrde predstavnici Srba. Kosovska policijska služba tvrdi da se radi o dve prirodne smrti. Rodbina ne veruje u tvrdnje Kosovske policije i smatra da kosovska policija želi da prikrije istinu o zločinu. Boban Jevtić, predsednik opštine Kosovska Kamenica tvrdi da je od očevidaca saznao da su u kući pronađeni tragovi krvi i da se radi o bezdušnom zverskom ubistvu dvoje starih Srba, koje su počinili Albanci. Sličnog je mišljenja i Dragan Nikolić, načelnik Kosovsko-pomoravskog okruga, koji je izjavio da je bračni par Bogdanović ubijen i da ni kosovska policija, ni međunarodni tužilac, nisu dozvoljavali ni rodbini ni predstavnicima Srba da uđu u kuću. Tela su prebačena u Prištinu, kako bi bila izvršena obdukcija. Leševi Bogdanovića su doneti u Korminjane, selo u blizini Kosovske Kamenice, u plastičnim kesama i bez patološkog nalaza. Rodbina ne želi da preuzme tela bez patološkog nalaza i bez objašnjenja UNMIK-a. U selu Kriljevu su bile i izvršne jedinice Euleksa. Da li je to slučajnost, ili namerno, da su se u vreme ubistva tu nalazile i jedinice Euleksa, po saznanjima iz dnevnih listova, čime bi se mogao označiti početak rada ove misije?! Još jednom postavljam pitanje – da li je moguće da se Rača ponavlja ili se i dalje nastavlja, na najgrublji mogući način, etničko čišćenje Srba?
Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na to da je na noćašnjem dnevnom redu treće smene rada Narodne skupštine rasprava u pojedinostima o jednom od predloga zakona iz seta pravosudnih zakona, na osnovu članova 225. i 226. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, a zbog vršenja funkcije narodnog poslanika, potrebno mi je da budem obaveštena o pitanjima vezanim za rad Saveta za borbu protiv trgovine ljudima. Želim da znam koje mere preduzima ovaj savet, jer su izuzetno zabrinjavajući podaci koji govore o broju žrtava trgovine ljudima i krijumčarenja ljudi. Podaci govore da je periodu od 2004. do 2005. godine, ilegalnim kanalima, vršeno prebacivanje ljudi, za šta je podneto ukupno 66 krivičnih prijava, 52 zbog trgovine ljudima i 14 zbog nedozvoljenog prelaska državne granice. U toku 2006. godine, podneto je 37 krivičnih prijava protiv 84 lica za krivično delo trgovine ljudima. Među identifikovanim žrtvama ima i maloletne dece. Prema procenama Međunarodne organizacije za migracije, približno 12% od ukupnog broja žrtava trgovine ljudskim bićima čine deca. Potrebno mi je obaveštenje – da li su okončani sudski procesi pokrenuti zbog ovih krivičnih dela, naročito procesi u kojima su žrtve maloletna lica? Ovo obaveštenje tražim od ministra pravde, s obzirom na to da je ona trenutno ovde, ali podjednako i od ostalih ministara, članova Saveta za borbu protiv trgovine ljudima, ministra unutrašnjih poslova, ministra zdravlja, ministra omladine i sporta i ministra rada i socijalne politike. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, želi da govori o povredi Poslovnika i ima reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, vi ste povredili čl. 31. i 27. Poslovnika, i vi, a i predsednik Skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, koja me nije obavestila, a bila je u obavezi, da će te vi u utorak da predsedavate u 00.30 po ponoći, a izneli ste da je još uvek ponedeljak. Ovo je, kao što reče kolega Šormaz, najduži ponedeljak. Drugo, na osnovu člana 85, koji ste prekršili u svim stavovima, što je više puta apsolvirano ovde, vi i dalje uzurpirate to mesto predsedavajućeg, iako je ovo, praktično, neformalni rad i građani to treba da znaju. Dakle, sve ovo sada što se dešava je, u stvari, neformalno skupštinsko zasedanje… [[isključen mikrofon]]
Narodna poslanice, upozoravam vas da ne možete u toku redovnog rada sednice zvati zasedanje neformalnim i nazivati me uzurpatorom na mestu predsedavajućeg, odnosno potpredsednice Narodne skupštine, jer je to kršenje člana 104. Upozoravam vas da se takvim izrazima i takvim govorom ne koristite za govornicom Narodne skupštine. Ova sednica nije neformalna, mi nismo nikakva neformalna grupa i ne možete omalovažavati Narodnu skupštinu, niti izricati takve stavove.
Gospođo Čomić, inače, htela sam da obavestim narodne poslanike, to je ono što se ne čuje u prenosu zato što vi isključujete mikrofon, da sam bila prinuđena da u trenutku pre nego što se javim ovde, sednem na mesto u prvoj klupi, zbog toga što, a to ne čuju ni poslanici, a ni gledaoci skupštinskog prenosa, vi kršite Poslovnik na taj način što mene onemogućavate da na mestu s vaše desne strane pratim skupštinsko zasedanje kao potpredsednik, zato što vičete i u razgovoru sa sekretarom Narodne skupštine govorite ono što nije pristojno da se kaže za narodne poslanike, a to je da mi ne možemo vas da prevarimo, kao deca, da ćete vi s nama da se terate. Mogu ja i tri, četiri… [[isključen mikrofon]]
Narodna poslanice, ne možete izricati neistine za govornicom Narodne skupštine. Izričem vam prvu opomenu.
Hvala najlepše. Ja sam već saglasna s onim što ste vi uradili kršeći Poslovnik, što građani Srbije vide, takođe, potpisali odluku Administrativnog odbora, kojim je predsedavao potpredsednik, jer je to jedino i moguće, gospodin Konstantinović, jer mi nemamo predsednika Administrativnog odbora, legitimnog… [[isključen mikrofon]]
Narodna poslanice, upozoreni ste, pa je izreknuta opomena. Sada izričete stav da Narodna skupština nema predsednika Administrativnog odbora. Poslednji put vas upozoravam da me ne primoravate i da mi ostavite prostora za normalno vođenje sednice, jer ne smatram da je izricanje mera opomene način na koji može da se odvija dobra saradnja. Molim vas da primerite svoj govor članovima Poslovnika Narodne skupštine.
Gospođo Čomić, solidarišem se s vama, kao potpredsednik Skupštine, vidim da vas je stigao umor. Ako dozvolite, mislim da će to za vas da bude interesantno, da vam pročitam poruku koja mi je upravo stigla za vas, a zamolili su me građani Srbije da vam je prenesem, ako dozvolite ... [[isključen mikrofon]]
Narodna poslanice, izričem vam drugu opomenu i molim vas da, u primerenom tonu, za govornicom Narodne skupštine, bez najave čitanja poruka s mobilnog telefona, privedete svoje obrazloženje kršenja bilo kog člana Poslovnika kraju. Izvolite.
Tražim da se Skupština izjasni u danu za glasanje da ste prekršili čl. 27, 31, 85, 104, 103. i 101. Poslovnika i molim da to uđe u zapisnik. Ponovo se prijavljujem po Poslovniku, za kasnije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Svi narodni poslanici koji žele da govore o povredi Poslovnika su na spisku.
Gospođo Čomić, opet član 27, mislim da ga znate napamet i da ne treba da ga citiram, da ne bih onemogućio brzi ulazak u EU, a vi ćete da se potrudite da shvatite da staranje o primeni Poslovnika ima svoj duh, ne mislim na Sveti duh, nego na cilj te odredbe. Moram da vas upozorim da ste u korišćenju neke argumentacije, ili nekog obrazloženja, zašto je danas utorak a nije sreda, prekršili neke logičke zakone. Rekli ste, da je kojim slučajem postignut prećutni dogovor između predsednika poslaničkih grupa, mi bismo mogli Poslovnik i da primenimo. Međutim, napravili ste veliku grešku. U potpunosti podržavam tu vašu upornost i taj stil primene Poslovnika, nema nikakvih problema, na to smo već navikli, ali vam skrećem pažnju da, na način kako primenjujete Poslovnik, pokazujete da ne poštujete propise. Morate da znate, ako se radi duže od osam časova, da je i to produženje vremenski ograničeno. Moram da vam skrenem pažnju, gospođa Malović je trudnica. Trudnicama je zabranjeno da rade noću, pogotovo u trećoj smeni, a mi se nalazimo osam metara ispod zemlje. Samo vam skrećem pažnju da uzmete u obzir, kada utvrđujete duh neke norme, da i o tome vodite računa. Moram da obavestim građane Republike Srbije da je ovaj svojevrsni performans u režiji DS-a, ili Mikija Rakića, Borisa Tadića i ovog Vukadinovića, to je društvo manuelnih radnika, ideolozi se nalaze na drugom mestu. Građani Republike Srbije bi, ukoliko postoji ovaj prenos, nešto mi ne zvuči da postoji, morali da znaju da je ovo osmišljena operacija i ona je sastavni deo nečega što smo se dogovorili oko Euleksa. Priča o Euleksu sada dobija na svojoj težini. Treba da se omalovaži Republika Srbija. Danas Euleks na KiM-u, u režiji DS-a, ne bi bilo nikakvo iznenađenje – sutra i u vašem stanu. Ovo je primer kako se degradira, omalovažava i uništava država. Zamolio bih vas da u danu za glasanje konstatujete da ste izvršili povredu, ali bih vam preporučio da se u danu za glasanje konstatuje da način koji ovde reprezentuje gospođa Nada Kolundžija predstavlja tešku povredu Poslovnika.
Nema povrede Poslovnika. Više puta je objašnjeno da je tok sednice na osnovu člana 85. stav 5, a u danu za glasanje će se Narodna skupština izjasniti o vašoj primedbi. Narodni poslanik Milorad Buha želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se zbog člana 27. i dužan sam upoznati predsedavajuću Skupštine s odredbama Zakona o radu, kao jednog sistemskog zakona, koji je ograničio radno vreme i predvideo prekovremeni rad. Svaki čovek ima određene radne, psihofizičke i zdravstvene sposobnosti, ali u određenom vremenu. Tako je zakonodavac predvideo redovno radno vreme i prekovremeni rad. Šta kaže Zakon o radu? U članu 53. Zakona o radu zakonodavac je predvideo sledeće – na zahtev poslodavca, zaposleni je dužan da radi duže od punog radnog vremena. Znamo da je redovno radno vreme osam časova, a za produženo radno vreme kaže – samo u slučaju više sile i iznenadnog povećanja obima posla i u drugim slučajevima kada je neophodno da se u određenom roku završi posao koji nije planiran. U stavu 2. piše – prekovremeni rad ne može da traje duže od osam časova nedeljno, niti duže od četiri časa dnevno po zaposlenom. Znači, više od 12 časova ne može se raditi. Mi smo sada ušli u petnaesti sat. Zakonom, čl. 274, predviđena je novčana kazna. Kaznom od 600.000 do milion dinara kazniće se za prekršaj poslodavac sa svojstvom pravnog lica ako zaposlenom odredi prekovremeni rad suprotno odredbama ovog člana, odnosno člana 53. Zakona o radu. Moramo upozoriti da se u ovom slučaju radi o drastičnom kršenju Zakona o radu. Svaki čovek ima određene zdravstvene sposobnosti, radne sposobnosti, koje se mogu eksploatisati u određenom vremenu. Ne možemo raditi duže od 12 časova. Prema tome, vodite računa o ovome, ne daj bože da se bilo kome šta desi. Hvala vam.
Narodni poslaniče, zadužujem sekretara Narodne skupštine da sa vama, u najkraćem mogućem roku, obavi razgovor u kom će vam pružiti informacije o tome u kakvom su statusu narodni poslanici, jer primedbe koje ste izneli ne stoje, ali imate pravo na pravu informaciju o pravima i obavezama narodnih poslanika i sekretar Narodne skupštine dužan je da vam pruži tu informaciju. Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Najpre, molim stručne službe, odnosno, to je trebalo vi, gospođo Čomić, da uradite, da u skladu sa članom 121. dođu da izvade kartice, odnosno da resetuju kartice poslanika koji nisu tu.
Narodna poslanice, pozivate se na odredbu člana koji definiše obavezu narodnih poslanika da se identifikuju pri ulasku, pri čemu se vaša kartica ne nalazi u sali do ovog trenutka. Ja vas molim da se vratite na mesto i javićete se ponovo. Nemate reč. Molim službu Narodne skupštine da uđe u salu i sve kartice koje, eventualno, stoje u identifikacionim jedinicama uklone i da ih ostave na pultu ispred sale. Dakle, primena članova koji se odnose na našu obavezu da se identifikujemo elektronskim sistemom za glasanje odnosi se na sve narodne poslanike. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Znam da umor čini svoje kod mnogih ljudi, ali kod vas očigledno ne. Vi ste i umorni i neumorni – isti. Vi permanentno kršite član 27. ovog poslovnika, koji upućuje na poštovanje drugih odredaba Poslovnika. Maločas je narodni poslanik izašla i primetila da se nalaze određene identifikacione kartice u jedinicama, odnosno da neke nisu u jedinicama, ali da sistem pokazuje prisustvo narodnih poslanika, što je neregularno. Ako postoji išta što je tehnički problem, ako je išta važan tehnički razlog, to je bio maločas taj razlog. Vi ste prekinuli izlaganje narodnog poslanika na pola, oterali s govornice, da biste kasnije uradili ono što je, zapravo, narodni poslanik od vas i tražio. Neverovatno. Obećao sam vam još pre dve nedelje da ću uvek reagovati na vaše drastično kršenje Poslovnika kada je reč o načinu vođenja sednice. To ste i maločas uradili. Na stranu sve ovo drugo o čemu smo pričali. Dakle, sada sam izašao samo zbog ovoga i verujte mi da ste na ovaj način grubo prekršili vaša ovlašćenja iz člana 27. i ostalih članova Poslovnika, jer imati ovlašćenje da nešto radite ne znači zloupotrebljavati ta ovlašćenja na štetu vaših kolega.
Narodni poslaniče, vrlo pazim na to kako se primenjuje Poslovnik, sa željom i nadom da će primena Poslovnika biti od koristi svima nama. Narodna poslanica Vjerica Radeta je tražila da se poštuje odredba Poslovnika koju sama ne poštuje, jer nijedan poslanik od redova 2. do 9. nije ispoštovao član Poslovnika koji nas obavezuje na identifikaciju u elektronskom sistemu za glasanje. To je mera iz Poslovnika koju moram da primenim. Narodni poslanik Dragan Todorović želi da govori o povredi Poslovnika i ima reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Čomić, pozivam se na član 121, na član na koji se pozvala i gospođa Vjerica Radeta kada vas je upozorila da skupštinske službe treba da prođu salom i da utvrde jednostavnu činjenicu da vas vaši poslanici dovode u problem, odnosno da vas obmanjuju, tako što polako izvade karticu, a na ekranu stoji ovo žuto polje kao da se nalaze u sali. Sada, kada pogledate s vaše desne strane, u drugom redu, imate tamo obeleženo žuto, kao da neko sedi pored Vjerice Radete, a ja mogu da vam pokažem da se kartica Vjerice Radete nalazi kod mene. Umesto da postupite po upozorenju ...
Narodni poslaniče, da li to znači da vaša elektronska kartica nije u registrovanom elektronskom sistemu za glasanje? Ako nije, molim vas da se vratite na mesto i da se registrujete. Ako hoćemo da poštujemo Poslovnik, moramo ga poštovati svi zajedno. Sa mesta sa kog ste ustali se vidi. (Dragan Todorović, s mesta: Zašto ovo radite?) Zato što želim da zajedno poštujemo Poslovnik Narodne skupštine. (Dragan Todorović, s mesta: Mene nećete iznervirati, budite bar pošteni do onih granica.) Potpuno sam saglasna s potrebom da se poštuju svi članovi Poslovnika Narodne skupštine. Ako mi pokažete karticu narodne poslanice Vjerice Radete, tako dokazujući, demonstrirajući da je ona ipak registrovana u elektronskom sistemu, a vi dobijate reč, onda mi ne ostavljate prostora nego da nikome ko nije registrovan ne dam reč. Sve vreme dok izričete povrede Poslovnika, svi poslanici dobijaju reč. Poslanik koji nije registrovan u sali, ne može dobiti reč. Narodni poslanici koji nisu registrovani, ne učestvuju u davanju kvoruma. Nikada i nikako nismo učestvovali u održavanju kvoruma prebrajanjem. Dakle, ako se narodni poslanici koji se ne registruju elektronski, na osnovu člana Poslovnika koji se odnosi na obavezu da se, kada uđe, narodni poslanik registruje, ne računaju u kvorum, onda ne mogu dobiti ni reč; ako nisu prisutni pri utvrđivanju kvoruma, onda nisu prisutni ni za davanje reči. (Vjerica Radeta, s mesta: Gde to piše?) Ja vas molim da se registrujete elektronski, s primedbama – gde to piše. Jer, da bi izlaganja narodnih poslanika bila u stenogramu, mora biti registrovan narodni poslanik u elektronskom sistemu Narodne skupštine. To nam je svima poznato i nije potrebno je da oko toga pravimo raspravu. Narodna poslanica Nada Kolundžija želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovana predsedavajuća, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, zaista ne vidim smisla u tome da se izađe za ovu govornicu i da se iznosi neistina. Dakle, potpuno je nerazumljivo zašto je potrebno, kao da kamera ne snima i kao da građani ne mogu da vide da to što govorite nije tačno. Onoliko nas je koliko je evidentirano u sali i ono što je pitanje potpunog besmisla, jeste koji je to broj, zbog toga što ne postoji radni kvorum. Kada bi postojao radni kvorum, vi biste mogli da postavite pitanje da li ima kvoruma za rad, ali kvorum za rad ne postoji. Onoliko poslanika, što se tiče parlamentarne većine, koliko je u sali, toliko je evidentirano u sali, za razliku od vas koji sedite a niste evidentirani.
Narodni poslanik Miloš Aligrudić želi da govori o povredi Poslovnika.
Član 104. U suštini, ne volim ove debate, zato me i vređa to ko je tu prisutan, ko nije prisutan itd., i uglavnom to izbegavam. Hajde, istini za volju, šta je gore? Da budete prisutni u sali i da radite, pa makar ne bili evidentirani, ili da ne budete prisutni u sali, da vam ostane identifikaciona kartica na mestu, što smo svi videli da je tačno?
Narodni poslaniče, Poslovnik ne propisuje šta je bolje a šta je gore. Poslovnik propisuje obavezu svih nas da se identifikujemo u elektronskom sistemu za glasanje, ulaskom u salu. Obavezuje nas da nosimo svoju poslaničku karticu sa sobom. Tokom današnjeg i jučerašnjeg rada, ogroman broj poslanika koji nije bio registrovan u sali dobijao je reč i to se smatralo, isto, prećutnim dogovorom. U trenutku kada narodna poslanica, koja nije registrovana u sali, izriče povredu Poslovnika drugog narodnog poslanika, koji čini isti prekršaj kao ona, to je granica koja se ne prelazi u primeni Poslovnika, za izricanje povrede Poslovnika, i svima nam je to jasno. Narodni poslanik Milan Avramović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu člana 27: ''Predsednik Narodne skupštine vrši poslove predviđene Ustavom, predsedava sednicama Narodne skupštine, stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine, stara se o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela Narodne skupštine i vrši i druge poslove predviđene zakonom i ovim poslovnikom''. Citiram član 60. Ustava Republike Srbije: ''Svako ima pravo na poštovanje dostojanstva svoje ličnosti na radu, bezbedne i zdrave uslove rada, potrebnu zaštitu na radu, ograničeno radno vreme, dnevni i nedeljni odmor, plaćeni godišnji odmor, pravičnu naknadu za rad...'' Pozivam se na član 104. Poslovnika, dostojanstvo Narodne skupštine, u skladu sa članom 60: ''Narodni poslanici su dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Narodni poslanici su dužni da se jedni drugima obraćaju s uvažavanjem. Nije dozvoljeno korišćenje uvredljivih izraza, kao ni iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica''. Dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa čl. 225. i 226, postavljam pitanje nadležnom ministarstvu – koji parlament u Evropi i u svetu radi u ove sate, radi u tri smene? Koji parlament, i s kojim razlogom, drži poslanike povodom predloga zakona koji će stupiti na snagu tek 2010. godine? Citiram član 19. predloženog zakona, zbog građana Srbije: ''Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku Republike Srbije", a primenjuje se od 1. januara 2010. godine.'' Kao što su rekle prethodne kolege, osam metara smo ispod zemlje. Već je 9. 12. 2008. godine. Mi smo počeli rad 8. 12, u 10 časova pre podne. Molim vas, predsedavajuća, da primenite član 98. Poslovnika, koji kaže, u stavu 2 – predsednik Narodne skupštine može odrediti pauzu u radu sednice Narodne skupštine da bi se izvršile potrebne konsultacije ili pribavilo mišljenje. Stav 3 – predsednik Narodne skupštine prekida rad Narodne skupštine i u drugim slučajevima, ako to Narodna skupština zaključi. Kako mislite da pozitivno ocenjujemo vaš zakon, da aktivno učestvujemo u donošenju antikorupcijskog zakona, u ove sate, u ovo vreme, u ovim uslovima, pa izađe jedan poslanik i hrani svoje kolege, kako bi izdržao što ništa ne radi, a od nas očekujete da radimo i da obrazlažemo svoje amandmane? Postavlja se sada jednostavno pitanje – ko koči donošenje ovog zakona i ko vrši opstrukciju? Molim vas da se u danu za glasanje izjasnimo svi o povredi svih ovih članova koje sam naveo. Hvala.
Poslanik Momir Marković želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 104. je grubo prekršen, povređeno je dostojanstvo Narodne skupštine, jer smo sada videli da su stručne službe bar dvadesetak kartica ovde ugasile. Ja sam dve ili tri lično ugasio. Izvučena je kartica polako i ime ostalo. Vlasnik kartice je otišao. Uostalom, dame i gospodo narodni poslanici, da vas podsetim, Neda Arnerić je iz Bodruma tako glasala. Ona se u Bodrumu kupa, a ovde je ostala kartica. Novaković, kako se zvaše, iz Novog Sada, iz Soluna je tako glasao. Tako je prošao Zakon o radu, tako je prošao izbor guvernera Kori Udovički. Dame i gospodo narodni poslanici, došli smo dotle da nas teror vladajuće većine primorava da moramo da ih prebrojavamo svakih 10 minuta, da vidimo koliko je njih otišlo, a koliko je kartica ostalo. Gospodine Milivojeviću, ako imate nešto da kažete, izađite za ovu govornicu, jer se odavde ne čuje da li pričate ili ispuštate neartikulisane krike, a reći ću vam na šta sam mislio kada priđem tamo. Hvala.
Narodni poslanik Petar Jojić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Da li ste registrovani u sali, elektronskim sistemom za glasanje? Molim vas. Zahvaljujem.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, javljam se po Poslovniku, i to na osnovu člana 225, a pre svega na osnovu člana 226, i zatražio bih obaveštenje koje je izuzetno bitno za građane Srbije. Koristim priliku, pošto je neprekidno, više dana, prisutan ministar pravde Republike Srbije, da postavim pitanje i zatražim obaveštenje. Molim vas, stvar je vrlo ozbiljna i tiče se velikog broja građana Republike Srbije. To pitanje sam postavljao više puta, ponavljam, jer se radi o tome – koje je radno vreme sudova u Srbiji? I pored toga što sam pre desetak dana postavio to pitanje, očigledno, nema nikakvih promena, jer sudovi rade od 7.45 do 13 časova. Rade samo, izgleda, pet sati, ili pola radnog vremena. S obzirom na to da veliki broj građana na to ima primedbe, a da vi imate pravo, kao ministar, jer vršite nadzor nad sprovođenjem sudskog poslovnika, molim vas da date obaveštenje, jer za to postoji više razloga. Gospođo predsedavajuća, isto tako, tražim jedno obaveštenje. Da li će predsednik Zakonodavnog odbora, gospodin Ratković, zakazati sednicu Zakonodavnog odbora, na kojoj Zakonodavni odbor treba da da autentično tumačenje primene Poslovnika, pre svega, odredaba člana 85. stav 6, u konkretnom slučaju, kada je u pitanju rad Narodne skupštine posle 18 časova? S obzirom na to da je ovde došlo do nejasnoća, predlažem i tražim da Zakonodavni odbor zakaže sednicu i da da autentično tumačenje da li je povređen ili nije povređen Poslovnik, jer Zakonodavni odbor ima na to pravo. Hvala.
Pozivajući se na član 27, dakle, po članu 158, predlog za donošenje autentičnog tumačenja zakona može da podnese ovlašćeni predlagač zakona. Ako Zakonodavni odbor oceni da je predlog opravdan, sačinjava predlog autentičnog tumačenja i dostavlja ga podnosiocu predloga i Narodnoj skupštini. Ako Zakonodavni odbor oceni da predlog nije opravdan, o tome obaveštava podnosioca predloga i Narodnu skupštinu. Narodna skupština odlučuje o predlozima Zakonodavnog odbora iz stava 2. i 3. ovog člana. Ako Narodna skupština ne prihvati stav Zakonodavnog odbora da autentično tumačenje nije opravdano, zadužiće Zakonodavni odbor da sačini predlog autentičnog tumačenja. Dakle, odnosi se na predlog za donošenje autentičnog tumačenja zakona, drugog propisa i opšteg akta koji je donela Narodna skupština, kao i pitanja jedinstvene zakonodavne metodologije. Na osnovu člana 158. i na osnovu člana 45, na predsedniku Zakonodavnog odbora je da u razgovoru i daljim konsultacijama sa vama zakaže sednicu na kojoj će podnosioc Poslovnika podneti zahtev i ući ćemo u proceduru za tumačenje. Izvinjavam se na jezičkim greškama, kaže se podnosilac. Zahvaljujem narodnoj poslanici Vjerici Radeti, ali mislim da smo se narodni poslanik Petar Jojić i ja razumeli oko realizacije njegovog zahteva prema radnom telu za koje je predsedavajući zadužen. Narodni poslanik Dragan Todorović je prvi tražio reč da govori po Poslovniku, pa narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na član 27, gde se kaže da se predsednik Narodne skupštine stara o primeni Poslovnika Narodne skupštine, i pozivam se na član 104. Poslovnika. Gospođo Čomić, poslanik Vjerica Radeta i ja smo pokušali da vas uverimo da ovaj sistem nije savršen. Nažalost, tehnički sistem nije odgovarajući i dozvoljava određene greške. Upozorili smo vas da je moguće da ne budete tu, a da se na ekranu prikazuje kockica na kojoj stoji kao da se neko nalazi tu, kao što je moguće i obrnuto. Evo, po cenu da mi ponovo isključite mikrofon, ja bih zamolio gospodina Aligrudića da se pomeri. Vidite, u mojoj poslaničkoj jedinici nalazi se moja kartica, koja je stavljena, tamo je i ona Vjerice Radete, ali na ekranu ne vidite da je to polje označeno kao da se nalazim u sali. Nažalost, gospođo Čomić, vi ste dozvolili, odnosno došli ste u situaciju da vas vaši poslanici navedu da ponizite ovu skupštinu i sebe, na neki način, zato što pristajete na ove stvari koje se dešavaju. Nije to toliko ni strašno, niti je to neki prekršaj, jednostavno, kao poslanici opozicije, gledamo da ukažemo na neke stvari koje se dešavaju; nikome neće pasti glava zbog toga. Ali, ono što vi radite, govori o vašem karakteru, da ne prezate ni od čega, u stanju ste sve da uradite kako biste pokazali da radite ispravno. Sećam se, nije to tako davno bilo, kada je bilo glasanje iz Bodruma. Sećate se i vi, gospođo Čomić, kako su neki vaši poslanici, ne samo ovde u sali, nego i na televiziji, objašnjavali kako je, u stvari, Neda Arnerić bila u Skupštini Srbije, kako je glasala iz drugog ili trećeg reda, pa su neki vaši sadašnji koalicioni partneri prikazivali kako ste vi tada prevarili građane Srbije, kako ste falsifikovali glasanje, zato što Neda Arnerić nije bila u Srbiji, nego u Bodrumu, pa ste falsifikovali i avionske karte, a to govori, gospođo Čomić, o stranci kojoj vi pripadate. Razumem vašu lojalnost, ali nemojte da dovodite sebe u situaciju da na ovakav način sprečavate da se ukaže na kršenje Poslovnika, na zloupotrebu Poslovnika i da onaj ko ukazuje na to bude kažnjen, a da oni koji to zloupotrebljavaju, maltene, prođu kao ljudi koji su uspeli da nadmudre i vas i nas. Hvala vam veliko što mi niste oduzeli reč.
Narodni poslaniče, u ovoj skupštini svi su poslanici moji, ja nemam vaših i naših poslanika. Molim službu Narodne skupštine da dođe odmah u salu i da proveri signalizaciju u elektronskim jedinicama za glasanje na drugom mestu, jer je očito da sistem nije savršen. Narodni poslanik iznosi ocenu da nekoga krivim. Ne krivim nikoga i ponavljam, svi su poslanici ovde moji, pokušavam, zajedno s vama, da primenjujem Poslovnik Narodne skupštine u svim njegovim odredbama. Nadam se da su vaše ocene o karakteru bile upućene u množini, a ne meni lično, pošto za ova četiri mandata svoju poslaničku karticu nosim sa sobom, stavljam je i čuvam, smatrajući da je to obaveza svakog narodnog poslanika. Reč ima narodni poslanik Miloš Aligrudić, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč. Izvolite.
Dakle, u članu 27. je propisano šta radi predsednik Narodne skupštine, pa da vam ne čitam sve to, pročitaću jedan od poslednjih ovih stavova – vrši i druge poslove predviđene zakonom i Poslovnikom, što implicira da mora i raditi u skladu sa zakonom. To znači, mora poštovati i druge zakone. Narodnu skupštinu predstavlja predsednik Narodne skupštine, a radom stručnih službi rukovodi generalni sekretar Narodne skupštine. Mislim da je naš kolega poslanik, gospodin Buha, malo bio promašio temu kada je govorio o Zakonu o radu, jer taj zakon o radu, velika je diskusija, ali sam skloniji tome da se ne odnosi neposredno na narodne poslanike, kada je reč o ovom vremenu, prekomernom, u kome mi radimo. Veći je problem s ministrima, to je već bliže logici, ali znate kako, ne bi bilo ove sednice Narodne skupštine večeras, u nedoba, suprotno odredbama Poslovnika, da nam ne pomažu u našem radu ljudi koji su zaposleni u Narodnoj skupštini. Te ljude zapošljava generalni sekretar Narodne skupštine, u skladu sa Zakonom o radu. Da li mislite da imamo neke druge kadrove i neke druge ljude koji će sutra u deset sati da dođu da pomažu u nastavku, pretpostavljam, ove sednice? Ne znam kako ćete započeti zasedanje sutra u deset, hoćete li imati kvorum od 84 prisutna, ako ova sednica, po vašem tumačenju, beskrajno traje, do okončanja, kako se ovamo kaže, tačke koja je na dnevnom redu? To je posebno pitanje, o tome ćemo kasnije još da razgovaramo, o tim finesama. Ali, ovde se postavlja pitanje, i sad ga postavljam, u smislu člana 226, da mi predsednik Narodne skupštine, pre svega, odgovori, a vi kao predsedavajuća. U ovom trenutku sam shvatio da smo, zapravo, ušli u jednu kolotečinu koju je predsednica Narodne skupštine odredila, premda mislim da ste vlasni da ovaj cirkus prekinete. Mislim da ste vlasni da u ovom trenutku kažete – u redu je, ovi argumenti su izneti, oni stoje i u ovom trenutku nema uslova za dalji rad, nego ćemo nastaviti danas, u deset sati, onako kako to Poslovnik predviđa. Imamo stenografkinje, imamo ljude koji se bave tehnikom ovde, koji ovde rade. Te osobe koje beleže sve ovo o čemu mi govorimo, rade u određenim ciklusima, smenjuju se, jer taj posao nije moguće raditi duže vreme na koncentrisan način; postoje propisi o tome kako se to čini, da u to ne ulazim. Da li vi očekujete da te ljude ovde zadržimo do šest ujutru, da biste vi ispoljili svoj hir, kao vladajuća većina, a kršeći odredbe Poslovnika? Mislim da to nije moguće. Najlepše vas molim, ne u ime narodnih poslanika, nas su građani birali na našim izbornim listama da zaslužimo sve, pa, ako treba, i sedenje četiri dana bez spavanja. Postoje ljudi koji nisu obavezni da to trpe, ne samo da nisu obavezni, nego ste vi, ne mislim vi lično, gospođo Čomić, nego se obraćam funkciji predsednika Narodne skupštine i generalnog sekretara, koga je izabrala ova skupština, dužni da ovo o čemu govorim poštujete. Zaista vas molim da ovog trenutka ovu šaradu prekinete, ako ni zbog čega drugog, ono u ime tih ljudi, i da normalno nastavimo rad sutra, u 10 sati.
Narodni poslanik Zoran Nikolić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Povrede koje ste izneli nisu načinjene, a objašnjenja su već data.
Imam dva pitanja i jednu konstataciju. Prvo pitanje jeste da utvrdimo koji je danas dan. Nije lepo da skupštinska većina tvrdi da je još uvek ponedeljak, a da ja ostanem u manjini, tvrdeći da je utorak. Zamolio bih predsedavajućeg da nam kaže koji je današnji dan? Dakle, očekujem od vas odgovor, gospođo Čomić, pošto ste u 12.15 tvrdili da je još uvek ponedeljak. Vrlo mi je važno da mi na to odgovorite, da bih mogao da se pozovem na određeni član Poslovnika. Nije lepo da se branite ćutanjem, nije vam ni svojstveno. Dobro, pošto smo ovu temu apsolvirali, skupštinska većina je ostala u manjini, danas je utorak, da vas informišem i da vas obavestim. Drugo pitanje koje imam za vas – da li ćete nam dozvoliti pauzu za ručak između dva i tri sata? Ponovo se branite ćutanjem, gospođo Čomić. Treća konstatacija, da li ste primetili da je, pre jedno pola sata, izvesni poslanik vladajuće većine uneo ovde punu kesu kikirikija, semenki, kokica, leblebija i ovde ih delio? Sada želim da se pozovem, dakle, to je član 106. stav 7 – opomena se izriče narodnom poslaniku, a znamo već ove poznate stavke, tu ste i vi veoma vični, ali, u stavu 7 – ako drugim postupcima narušava red na sednici ili postupa protivno odredbama ovog poslovnika. Da li je u redu da se ovde unosi kesa s hranom? Pazite, tu postoji dilema, ne znam da li je taj poslanik delio to poslanicima, ili je prodavao, da ne kažem preprodavao. Ako je prodavao, moramo utvrditi po kojoj ceni je to uradio. Nisam primetio da je izdavao fiskalne račune. Onda nije u redu da se, dok neko radi ovde, poslanici izlaze i zalažu se da radimo po amandmanima, pa i po Poslovniku, jer smo primorani, neko bavi trgovinom i da zarađuje na muci narodnih poslanika. To, stvarno, nije u redu. Dakle, na prvo pitanje ostali ste nemi, na drugo ste, takođe, ostali nemi i nemate šta da odgovorite. Ne krijem svoje zadovoljstvo što sam uspeo da vas ostavim nemu, to je veliki uspeh. Mislim da mi je prvom to pošlo za rukom, tako da je to sjajan podatak. Potrudićemo se da ostanete nemi, ali ta vaša ćutnja, zapravo, govori da ste vi naročito skloni da maltretirate narodne poslanike. Sada je već 1.15 časova, ne dajete pauzu za ručak u dva sata, teraćete nas da radimo ne znam koliko. To, apsolutno, nema smisla. Ovde su kolege poslanici, sada govorim ozbiljno, ukazivali i na potencijalne zdravstvene probleme koje narodni poslanici mogu imati. Nije normalno raditi po 16 sati u kontinuitetu. Pred nama je sutrašnji dan. Predlažem i skupštinskoj većini i vama, dajte jednu kratku pauzu do 10 ujutru i da onda nastavimo normalno rad. Hvala.
Narodni poslaniče, niste izrekli na koji član se, u suštini, vaše izricanje povrede odnosi. Član 106. je član koji definiše u kojim uslovima se izriče opomena i on predstavlja diskreciono pravo predsedavajućeg. Vaši pokušaji da uspostavimo dijalog predstavljao bi slučaj polemike, što je predsedavajućem zabranjeno. Upućujem vas na članove Poslovnika koji definišu kome je dozvoljeno da prekida govornika, narodnog poslanika za govornicom Narodne skupštine. Dakle, predsedavajući može da prekine vas, ali se dijalog između govornika i predsedavajućeg ne može voditi ni u jednom slučaju, niti je predviđeno Poslovnikom. Narodni poslanik Ljubomir Kragović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu lana 100. stav 1.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, čl. 233, 234, 235. i 236. Naime, da bi narodni poslanici znali, kažu, neki novi članovi, da bi građani znali, čitaću članove. Član 233. kaže – odredbe ovog poslovnika primenjuju se u radu Narodne skupštine u slučaju ratnog stanja, neposredne ratne opasnosti ili vanrednog stanja, ukoliko ovim poslovnikom i drugim opštim aktima Narodne skupštine nije drugačije određeno. Član 234 – predsednik Narodne skupštine, u slučaju ratnog stanja, neposredne ratne opasnosti ili vanrednog stanja... [[Žagor u sali]] (Dragan Todorović, s mesta: Ovo stvarno nema smisla.) Naime, o čemu se radi... (Dragan Todorović, s mesta:Kakve su ovo psovke i uvrede? Ovo nema smisla.) [[Žagor u sali]]
Poslaniče, da li ostajete pri tome da ima povrede članova Poslovnika koji se odnose na rad Narodne skupštine za vreme ratnog stanja, neposredne ratne opasnosti i vanrednog stanja?
Da, ostajem pri tome.
Molim vas da nastavite.
Želim da vam kažem... (Dragan Todorović, s mesta: Da li je moguće da poslanici psuju i da vređaju, da li vi hoćete...)
Narodni poslaniče, da li ostajete pri tome da izreknete povrede člana Poslovnika koji se odnosi na rad Narodne skupštine za vreme ratnog stanja, neposredne ratne opasnosti i vanrednog stanja? Da li ćete nastaviti?
Da, ali nemojte ovo vreme da mi uzmete u obzir.
Naravno da neću. S obzirom na to da ne koristite vreme, moram da vas pitam, da li ostajete pri povredi? Izvolite. (Dragan Todorović, s mesta: Stvarno hoćete da dovedete do incidenta. Samo vi terajte.)
Ostajem pri tome i pokušaću da vas ubedim. [[Žagor u sali]]
Narodni poslaniče, da li ostajete pri tome da izreknete povrede, želite da govorite o povredi Poslovnika?
Želim, ali da napravite malo reda ovde, jer ne mogu da govorim o povredi Poslovnika dok se dva poslanika sukobljavaju i vređaju. [[Žagor u sali]] (Iz sale: Samo jedan.)
Molim narodne poslanike da kolegi Ljubomiru Kragoviću omoguće da govori o povredi članova Poslovnika koji se odnose na rad Narodne skupštine za vreme ratnog stanja, neposredne ratne opasnosti i vanrednog stanja. Narodni poslanik Ljubomir Kragović pozvao se na članove iz ovog poglavlja Poslovnika Narodne skupštine i očigledno nije u mogućnosti da govori, tako da sam primorana da nekoliko puta pitam da li ostaje pri povredi Poslovnika? (Da) Molim sve druge narodne poslanike da zauzmu svoja mesta i da, poštujući odredbe Poslovnika Narodne skupštine, saslušaju s dužnom pažnjom narodnog poslanika Ljubomira Kragovića. Upozoravam vas sve da će svako dobacivanje biti kažnjeno opomenom. Molim poslanike da saslušaju kolegu Ljubomira Kragovića. Izvolite, kolega poslaniče, izvinite za prekide, ali ne govorite i zbog toga moram da vas pitam da li ostajete pri tome da želite da govorite o povredi Poslovnika?
Naravno da želim, zato sam se i javio, jer je naša država u neposrednoj ratnoj opasnosti. Želim da vam to obrazložim, ali vaše kolege iz ovog ''žutog preduzeća'' prave toliku buku da mi ne dozvoljavaju da vam kažem ono što želim. Da vas obavestim da je ova ''diplomatska pobeda'', navodna rekonfiguracija UNMIK-a i dolazak misije Euleks prevara. Srpski narod u državi Srbiji je prevaren, a ispaštaće srpski narod na KiM-u. Misija Euleks je došla. Od danas više nema uniformisanog pripadnika policije UNMIK-a. Njima je naređeno da skinu uniforme i da mogu da šetaju po Srbiji, tj. po KiM-u, samo u civilu. Šta to znači? To znači da srpski narod nema adekvatno obezbeđenje na KiM-u. Da odete sada u Mitrovicu, u Gračanicu, u Štrpce, naići ćete na tajac; tamo nema šetnje, nema građana, nema kafića, nema restorana. Svi sa zebnjom očekuju današnji dan. Ta naredba koja je došla od strane nekog od moćnika iz međunarodne zajednice, da se raščine i skinu uniforme svi pripadnici UNMIK policije, stvorila je veliku zebnju kod srpskog naroda na KiM-u. Stvoren je jedan vakuum, prostor u kome šiptarski separatisti i teroristi mogu slobodno da deluju. Nema ko da zaštiti srpski narod. Zato sam citirao član 233. koji govori o neposrednoj ratnoj opasnosti. Ako nisam u pravu, valjda ova država ima Ministarstvo policije, ima Ministarstvo odbrane, ima bar jednog čoveka, pripadnika svog, na KiM-u koji želi ove moje informacije da potvrdi, pa stoga tražim i od MUP-a i od Ministarstva odbrane, kao i od Ministarstva inostranih poslova, da reaguju, jer nama je govoreno da će biti rekonfiguracija UNMIK-a, a ne da će se raščiniti UNMIK, da neće postojati UNMIK. Danas nemate nijednog policajca pripadnika UNMIK policije u uniformi. Znate li vi šta to znači za srpski narod na KiM-u? Šta se smeješ, ajvane jedan, moram tako da ti kažem? [[Žagor u sali]] Da su tvoja žena i tvoja deca dole, ne bi se smejao, nego bi bio začuđen i namršten. Uozbilji se malo, saslušaj, u opasnosti je 100 hiljada Srba dole. Nije ovo zezanje. Kako te nije sramota? Stoga tražim da svi organi, sve institucije države Srbije, odmah održe sastanak i da pozovu predstavnike, i gospodina Zanijerija i gospodina Kermabona, i da tu sramnu odluku povuku, da dozvole pripadnicima UNMIK policije da vrše svoju funkciju u skladu sa Rezolucijom 1244 Saveta bezbednosti UN. Hvala vam.
Reč ima narodna poslanica Marina Raguš, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, hvala. Javljam se na osnovu člana 104. Poslovnika, koji reguliše rad Narodne skupštine Republike Srbije. Zaista bih želela da poslanik opozicije, odnosno iz DSS-a, izađe za ovu govornicu i kaže šta je gospodin Srđan Milivojević rekao i da time utvrdimo šta je, zapravo, bio cilj ove torture i ovog nečovečnog rada. Evo, odričem se svog prava, kolega, ali javnost u Srbiji treba da zna kako se ponaša vladajuća većina. Istog momenta odlazim s ove govornice i molim sve one koji su se prijavili posle mene da se opet prijave, a kolege iz DSS-a – da izađu ovde i kažu narodu u Srbiji kako se gospodin Srđan Milivojević ponaša i da li mi treba da znamo da se nama bliži "Sablja", drugi deo, i da će nas uskoro sve, verovatno, kazniti smrću, streljanjem, samo zato što razotkrivamo osnovnu volju vladajuće većine u Srbiji. Hvala vam za tu količinu hrabrosti za koji minut.
Narodni poslanik Milan Dimitrijević želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo predsedavajuća, pošto niste prošli put razumeli šta sam hteo da kažem, polako ću, natenane, da vam objasnim o čemu se radi. Šef Poslaničke grupe Za evropsku Srbiju se pozvao na član 103. koji govori o tome da poslanik govori o onome što je na dnevnom redu. Ja sam za to i nemam ništa protiv toga. U jednom trenutku, o amandmanu je govorio šef Poslaničke grupe DSS-a Miloš Aligrudić, pet ili šest minuta. Posle toga su se javila dva poslanika DSS-a, koji nisu dobili reč po istom amandmanu, jer je predsedavajući prešao na drugi amandman, ne gledajući ko se javio za reč. Ista situacija se ponovila i kada je o amandmanu govorio predstavnik SRS-a i kada je gospodin Petar Jojić zatražio reč. Dakle, vi se pozivate na član 103, a taj isti član kršite, ne dajući da govorimo po dnevnom redu. Dakle, to je bio razlog mog obraćanja. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, narodni poslaniče. Izvinjavam se, zaista nisam razumela prvi put. Svaka poslanička grupa ima 15 minuta da iskoristi za raspravu o amandmanu u pojedinostima. Ukoliko se desilo da je, dok sam ja predsedavala, bilo previda dignute ruke kad se već prešlo na sledeći amandman, mogu samo da se izvinim i da predložim da se o tome izjasnite u danu za glasanje. Tok sednice je takav da se ne možemo vraćati u raspravu o prethodnom amandmanu. Ponavljam da za narodnog poslanika koji je, previdom predsedavajuće, izgubio onoliko svojih minuta koliko ima, ili se kasnije javio, nema načina da se vraćamo na prethodni amandman. Narodni poslanik Vladan Jeremić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, kako rasprava odmiče, sve sam više uveren da ono o čemu smo govorili, a vezano je za reklamiranje člana 85. Poslovnika o radu Narodne skupštine, dobija na snazi. Jedna stvar je očigledna. Dakle, da je bilo nekakvog dogovora, verovatno bi se prećutno radilo van odredaba Poslovnika. Ali, pošto nije bilo dogovora, onda smo morali ovde, kao narodni poslanici u Skupštini, da se jasno pridržavamo odredaba Poslovnika. Druga stvar, vezano za ovaj član, jeste član 19. Predloga zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, jer opravdanje da je nešto izuzetno opravdano, čime se produžava radno vreme Skupštine, apsolutno ne stoji, pošto bi, kao što smo čuli, ovaj zakon počeo da se primenjuje tek od 1. januara 2010. godine, a od tog datuma smo još uvek daleko, mada je očigledno da postoji veliki napredak u radu, bar kada je u pitanju trajanje samih sednica. Pravi razlog je, čini mi se, taj da je vladajuća većina, predvođena poslanicima Za Evropsku Srbiju, napokon shvatila pogubnost predloženog zakonskog rešenja. Čuli smo u nekoliko navrata – 19 članova predloženog zakona, 124 predložena amandmana, a mnogo nelogičnosti, mnogo apsurdnih stvari tokom ove rasprave u Skupštini. Vlada je odbijala i predloge koji su dolazili od strane skupštinske većine. Videćemo kako će se sve ovo završiti. Siguran sam da je jedina namera bila da nas, prihvatanjem činjenice da je zaista reč o izuzetno lošem rešenju, vladajuća većina, na sebi svojstvene načine, a jedan od takvih je i ovo što nam večeras priređuje, ne samo nama, nego i građanima Srbije, onemogućava u našoj nameri da iskreno radimo po predviđenim tačkama dnevnog reda. Kada sam se već javio, hoću da istaknem da sam pre nekih dva meseca ukazivao na neke nelogičnosti koje se dešavaju u SO Mladenovac. Kada se, recimo, sabere broj onih koji glasaju za i protiv određenih odluka, taj broj biva veći od broja ukupnog broja odbornika, a nekih novih detalja, u istom maniru, bilo je i na poslednjoj sednici SO. S obzirom na to da je moje vreme isteklo u ovom javljanju, o tome ću nešto kasnije, tako da me već evidentirate.
Narodni poslaniče, jasno je, tokom isticanja povrede Poslovnika, rečeno da radimo na osnovu člana 85. stav 5, zato što nije bilo dogovora predsednika poslaničkih grupa, te se direktno primenjuje član 85. stav 5, tako da to nije novost koja je otkrivena u međuvremenu. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Gospođo Čomić, to je član 27. Poslovnika Narodne skupštine. Preuzimam veliki rizik, jer ne znam kako ćete da reagujete na ove reči koje ću da izgovorim. Ali, ovo je skandalozni način vođenja sednice Narodne skupštine, zbog toga što većina u Narodnoj skupštini želi da zavede jedan totalitarni sistem u Srbiji i onda se ne biraju sredstva. Stvarno se ne biraju sredstva. Ova rasprava o pravosudnim zakonima je, manje ili više, išla vrlo dobro, ali sam vam u ponedeljak pre podne najavio da, što se tiče teritorije KiM-a, sledi Euleks, sa svim ovim posledicama o kojima je pričao gospodin Kragović. Sasvim je očigledno, vrlo dobro znam, pošto sam ''stečajni upravnik'' DS-a, da je došao nalog da se napravi svojevrsni cirkus u Narodnoj skupštini. Videćete jutros kakva će biti izdanja novina, kakva će biti lavina optužbi na teret Narodne skupštine, a krivac za sve ovo je preko puta, to je Boris Tadić. Oni su u nedelju imali vrlo lošu sednicu Glavnog odbora. Samo se vi smejte, Srbija strada kada se vi smejete i kada pobedite. Ovo je izazvana situacija da bi se skrenula pažnja sa vrlo crnih stvari koje se dešavaju srpskom narodu – Euleks na KiM-u, nezaštićeni Srbi, Vučić u Republici Srpskoj Krajini, u pratnji hrvatske policije, tamo nešto, kobajagi, štiti, a to je osmislio Miki Rakić, Boris Tadić i onaj Vukadinović, jer te bezbednosne službe rade za strance. Vi ste nas naterali da ostanemo ovde i da reklamiramo povrede Poslovnika, kako bismo svojom upornošću dokazali šta radite. Samo da vas podsetim, odraz primitivizma je glasanje iz Bodruma, odraz prostakluka je glasanje iz Soluna, odraz necivilizacijskog ponašanja – isporuka Slobodana Miloševića, akcija "Sablja", prodaja naših banaka, "Sartida" za 20 i nešto miliona i uništavanje. Zato smo ovde, da sprečimo. Ne možemo toliko da sprečimo, ali da građani vide o čemu se, zapravo, radi. Pre nekoliko dana sam vam rekao – vodite računa, u tom oportunizmu prema SRS-u, idete u izdaju, a danas ste to i dokazali.
Nema povrede člana 27. (Marina Raguš, s mesta: Mi se odričemo prava na reklamiranje Poslovnika, samo da bi gospodin Željko Tomić rekao kako nam je povredio dostojanstvo poslanik DS-a. Umalo nije došlo do tuče između dva poslanika. Mi se odričemo u njegovu korist.) Narodni poslanici me informišu da ne žele da govore o povredi Poslovnika, odnosno da su spremni da narodni poslanik Željko Tomić dobije reč, bez obzira na to što nije prijavljen, a želi da govori. Narodni poslaniče, niste prijavljeni da sada dobijete reč. Molim vas da se saslušamo s malo više strpljenja, naš je zajednički posao i zajednički interes da, tokom ove sednice, Poslovnik Narodne skupštine bude primenjen u svim svojim delovima. Dakle, narodni poslanik Željko Tomić nije sada na redu da dobije reč, a želi da govori o povredi Poslovnika. Predlog je da on sada dobije reč, a da poslanici koji su se javili da govore o povredi Poslovnika govore posle njega. Narodni poslanik Željko Tomić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Poštovana predsedavajuća, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, naravno, dostojanstvo Skupštine, član 104. Ali, gospođo Čomić, ovo se vas najviše tiče, indirektno, a direktno, nekog drugog koga ću malo kasnije spomenuti. Kada vas je gospodin Zoran Nikolić s ove govornice nešto pitao, vi ste odbili u tom momentu da mu odgovorite. Često se događa, kada vam poslanici s mesta nešto dobace, ili vas pitaju, da vi uspostavite dijalog s njima, iako to predstavlja, realno, kršenje Poslovnika. To je u redu i mi to razumemo. Vi kršite Poslovnik i to je činjenica.Međutim, zanimljivo je da čujete ono što vam dobacuju narodni poslanici, pogotovo opozicija, i, dok na to reagujete, niste čuli najvulgarnije psovke koje je izrekao gospodin Srđan Milivojević poslanicima, pretežno, DSS-a, odnosno opozicionim poslanicima. To je čulo više od pola sale, i reagovalo, ali to ne čuje predsedavajući i ne može da reaguje. Svi ovde prisutni to znamo. Ako je ovaj parlament ''crna rupa'', onda ste vi, gospodine Milivojeviću, crna rupa crne rupe. Ovo što ste večeras uradili je neoprostivo, ispod svih moralnih normi, bilo kakve vrste vaspitanja. Tu nema ničega što može da vas opravda. Ako ćemo da se psujemo i vređamo, da li ćemo da pređemo i na sledeći korak? Hoćemo li da se bijemo? Šta ćemo da radimo – hoćemo li, kao u Tajlandu, da se tučemo? Tu nemate nikakve šanse. Nemate nikakve šanse ni u uvredama, ali nećemo da vređamo i pokušavamo da održimo minimum dostojanstva. Vi ste taj koji najviše vređa dostojanstvo ove skupštine, svojim neumesnim dobacivanjima i, večeras, konačno, najvulgarnijim psovkama. Šta mislite, da ćemo to da trpimo? Neću da kažem šta, ne dozvoljava mi, odnosno, ako sam imalo vaspitan, to malo vaspitanja mi ne dozvoljava da citiram šta je rekao, ali nećemo to trpeti, ni na koji način. Zato apelujem i na predsedavajućeg da, kada sluša i kada vodi dijalog s poslanicima, sluša i vas kada bezočno psujete narodne poslanike. Šta mislite, vi ste opsovali i da će na tome da se završi? Vi ste crna rupa crne rupe. Ovo nije crna rupa, ali vi jeste. Hvala vam.
Narodni poslaniče, ja sam vodila jedan dijalog sa narodnom poslanicom Marinom Raguš i zato ste vi dobili reč. Ja razgovaram s poslanicima koji mi se obraćaju s pitanjem ili s pokušajem da u toj komunikaciji nađemo rešenje koje je potrebno za sve nas. S obzirom na to što ste izjavili, narodna poslanica Nada Kolundžija želi reč. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, potpuno shvatam da je atmosfera u ovoj skupštini ušla u onu fazu u kojoj svi treba da preuzmemo odgovornost i da kažemo da na tako nešto ne želimo da pristanemo, da želimo da izgradimo ovde odnos koji će biti dostojan ove institucije. Ja se izvinjavam ako je bilo koji narodni poslanik iz moje poslaničke grupe uvredio bilo koga. Mi ne želimo to da radimo i dopuštam da se u nekim trenucima ta komunikacija pretvori u nešto što, možda, nije na nivou koji bismo svi ovde želeli da izgradimo. Predlažem da prekinemo ovaj rad i da nastavimo sutra, jer, očigledno, ne postoji spremnost da nastavimo da radimo po amandmanima, što jeste bio naš cilj kada smo produžili ovaj rad i jeste bio naš cilj da završimo posao zbog kog smo ovde. Ali, ako to postaje besmisleno, onda mislim da treba naći izlaz iz toga, tako što ćemo prekinuti i sutra nastaviti, iskreno verujem, u skladu s Poslovnikom i u skladu s onim što jeste dnevni red i što jeste obaveza ove skupštine da uradi, poštujući rokove i obaveze koji ima. Hvala vam.
Na osnovu izlaganja narodnog poslanika Željka Tomića i objašnjenja Nade Kolundžije, izričem opomenu narodnom poslaniku Srđanu Milivojeviću i zahtevam da se izvini za kršenje člana 104. Poslovnika narodne skupštine. Izvolite, Srđane Milivojeviću.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ja sam samo odgovorio istim rečnikom koji je meni bio upućen s desne strane. Ako je to nekoga uvredilo, ja mu se izvinjavam.
Narodni poslaniče, ja vas upozoravam na poštovanje člana 104. i članova koji regulišu ponašanje poslanika Narodne skupštine, to obavezuje sve nas. Moja želja je da uputite izvinjenje, lično, posle predsednice Poslaničke grupe, i da svi zajedno razumemo da je i to moguće u Narodnoj skupštini, da jedni drugima uputimo preoštre reči i da se nakon toga izvinimo. Drago mi je da se gospođa ministarka vratila da nastavi rad. Ima reč narodni poslanik Dragan Todorović. Želi da govori o povredi Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, potpuno je razumljivo da posle ovakvog radnog dana može da dođe i do nekih problema. Ja sam siguran da to nije namerno. Mi se u toku rada, dosta se dugo poznajemo, šalama i malo oštrijim rečnikom obraćamo jedni drugima. Možda nekome, u jednom momentu, što bi se reklo, neke kočnice otkažu i dođe do određenih problema. Taj problem se rešio. Ja sam siguran da niko od nas to ne želi. Taj problem se rešio tako što se gospođa Nada Kolundžija, u ime Poslaničke grupe, izvinila. Sada, objasnite mi, gospođo Čomić, molim vas, na osnovu kog člana Poslovnika ste vi Srđana Milivojevića pozvali da se on lično izvinjava? To je njegova lična stvar – da li hoće ili neće. Aman, gospođo Čomić, kako se to ponašate? Na šta to liči? Pa ovo je, stvarno, neverovatno. Pa, vi ćete sada redom, kako vam padne na pamet – ajde, izvini se ovome, idi mu kupi kafu, donesi mu burek. Na šta ovo liči? Ovo je, stvarno, neverovatno. Jeste smešno, ali je, stvarno, neverovatno do čega vi dovodite ovu skupštinu i poslanike. Stvarno nema smisla. Moguće je da u Poslaničkom klubu radite što god hoćete, ali ovim ponižavate vaše poslanike. Vodite računa kako se ponašate. Nemojte sebe da dovodite u takvu situaciju. Molim vas, navedite mi po kom članu ste postupili?
Po članu 27 – staranje o redu Narodne skupštine. Narodna poslanica Marina Raguš je tražila da narodni poslanik Željko Tomić dobije reč da bi rekao o kakvom se skandaloznom događaju radi, a koji se dogodio za vreme sednice Narodne skupštine. Starajući se o redu, po članu 27, a uvidom u stenogram izlaganja narodnog poslanika Željka Tomića, došlo je i do reakcije narodne poslanice Nade Kolundžije. Starajući se o redu, imam prava da pozovem i narodnog poslanika Srđana Milivojevića da uputi izvinjenje, i to je ono što se dogodilo. Opomena koja mu je izrečena, izrečena je zato što je, na osnovu izlaganja narodnog poslanika Željka Tomića i predsednice Poslaničke grupe, bilo očigledno da se dogodio incident koji, na osnovu člana 106, podrazumeva izricanje opomene narodnom poslaniku. Da sam čula ili videla, ja bih to učinila i bez toga da se među poslanicima razmenjuju preoštre reči. Narodni poslaniče Jadranko Vukoviću, da li ostajete pri tome da želite da govorite o povredi Poslovnika? Ako završavamo rad, odustajete, ako nastavljamo rad, ostajete. Pošto je očigledno da ne želimo da radimo po dnevnom redu i da želimo da govorimo samo o povredama Poslovnika, onda za danas završavamo rad i nastavljamo sutra, u 10 časova, odnosno danas, u 10 časova. Hvala vam.