Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Dvadeset petu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika¸ konstatujem da sednici prisustvuje 91 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je su sali prisutna 143 narodna poslanika. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika, obaveštavam vas da sam sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1, a zbog potrebe da izveštaje, koji su već duže vreme u proceduri u parlamentu, raspravimo i potencijalno usvojimo. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, za ovu Dvadeset petu posebnu sednicu Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu, utvrdila sam sledeći D n e v n i r e d: 1. Razmatranje Izveštaja o sprovođenu Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2018. godinu, koji je podneo Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, 25. marta ove godine, sa Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu; 2. Razmatranje Redovnog godišnjeg izveštaja Zaštitnika građana za 2018. godinu, koji je podneo Zaštitnik građana 19. marta ove godine, sa Predlogom zaključka nadležnog odbora i 3. Razmatranje Izveštaja o radu za 2018. godinu sa Izveštajem o sprovođenju Nacionalne strategije za borbu protiv korupcije u Republici Srbiji za period od 2013. do 2018. godine i Akcionog plana za njeno sprovođenje, koji je podnela Agencija za borbu protiv korupcije, sa Predlogom zaključka Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava od 13. juna ove godine i Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu od 17. juna 2019. godine. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika, obaveštavam vas da su pozvani da današnjoj sednici prisustvuju: Stanojla Mandić, zamenik Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, i Marinko Radić, generalni sekretar Službe Poverenika. Dobar dan i dobro došli. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno čl. 192, 193. i 238. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Izveštaju o sprovođenu Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2018. godinu, sa Predlogom zaključka Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu od 17. juna ove godine. Da li predstavnici predlagača, Stanojla Mandić, zamenik Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti i narodni poslanik Petar Petrović, predsednik Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, žele reč? Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi narodni poslanici, ja ću samo kratko par reči o radu Poverenika u prošloj godini. Nadam se da je Izveštaj koji je pred vama privukao vašu pažnju i da ste iz Izveštaja mogli da sagledate obim i kvalitet našeg rada u toku prethodne godine, ali istovremeno i stanje u oblasti slobodnog pristupa informacijama od javnog značaja i u oblasti zaštite podataka o ličnosti. Ja o tome ne bih mnogo govorila. Pre svega bih se osvrnula na Predlog zaključka o kome Narodna skupština danas razmatra. Mislim na Zaključak Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Dakle, Predlog zaključka se bazira na preporukama koje su sadržane u Izveštaju Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, i to je dobro. Ono što ipak moram da konstatujem da nije dobro, a to je što u Predlogu zaključka nema onih preporuka koje se odnose na oblast zaštite podataka o ličnosti, a to je jako važno pitanje, pogotovo što je ovo godina kada počinje da se primenjuje novi Zakon o zaštiti podataka o ličnosti od 21. avgusta ove godine. Dakle, jedna od preporuka Poverenika bila je da taj novi Zakon o zaštiti podataka o ličnosti, takav, kakav smo dobili krajem prošle godine, u mnogim segmentima je neprimenjiv zato što pojedini instituti nisu razrađeni i nisu prilagođeni našem pravnom poretku. Zakon jeste sledio evropske propise, novu evropsku regulativu u oblasti zaštite podataka, ali ih nije u dovoljnoj meri prilagodio našem pravnom sistemu i zato je jedna od naših preporuka bila da se razmotri mogućnost da se zakon doradi pre njegove primene. Te preporuke u Zaključku Odbora nema. Da je zaista potrebno da se zakon promeni, to potvrđuje i studija Evropske komisije koju smo dobili pre par dana od Ministarstva za evropske integracije u kojoj je rađena analiza usaglašenosti zakona sa opštom Uredbom o zaštiti podataka i Zaključak te studije je upravo takav da zakon treba doraditi. Druga preporuka Poverenika koju nisam videla u Zaključku Odbora za pravosuđe tiče se kapaciteta Poverenika. Poverenik je dobio značajne nove nadležnosti, nove poslove ovim novim Zakonom o zaštiti podataka o ličnosti. U samom Zakonu o zaštiti podataka o ličnosti je stajalo da kapaciteti Poverenika moraju se značajno unaprediti da bi se moglo odgovoriti na te nove poslove i zadatke. Nažalost, ni te preporuke nema u ovom zaključku Odbora, i to nije dobro. Zapravo, i sam Izveštaj Evropske komisije govori o potrebi unapređenja kapaciteta Poverenika. S tim u vezi je i činjenica da je Poverenik za ovu godinu dobio gotovo isti budžet kao i za prošlu godinu, što govori da nema prostora za nekim uvećanjem kapaciteta ovog organa. Ono što želim da kažem jeste da nije ovo samo izostanak ovih preporuka koje se tiču primene Zakona o zaštiti podataka o ličnosti, to nisu pitanja koja se tiču samo Poverenika. To su, pre svega, pitanja koja se tiču prava građana, ali u istoj meri i pitanja koja se tiču interesa privreda, jer svi oni koji posluju ili žele da posluju na našem tržištu, koji imaju klijente ovde ili nude robe i usluge, one kompanije na koje će se primenjivati novi Zakon o zaštiti podataka o ličnosti sigurno da treba da računaju na pravnu izvesnost i sigurnost u poslovanju na ovom tržištu. Zato mislim da je jako važno da se ovih nekoliko preporuka nađe u ovom zaključka, ali nažalost sada ih nema. Toliko za sada. Hvala vam.
Zahvaljujem, zamenici Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti. Da li želi reč predstavnik predlagača, narodni poslanik Petar Petrović, predsednik Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu? (Ne.) Da li izvestilac nadležnog odbora želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Mandić, očekivano je bilo kada je ovaj izveštaj Poverenika posle četiri godine nerazmatranja izveštaja godišnjeg o radu Poverenika stavljen na dnevni red, da ćete vi ovde da se pojavite. Vi ili niko, s obzirom na to da Srbija već od decembra meseca, posle isteka mandata Rodoljubu Šabiću nema svog Poverenika. Sada čujemo iz medija i podigla se velika prašina između naprednjačkog i sa druge strane Đilasovog tabora o tome ko će da bude novi Poverenik i već se iskristalisao taj predloga vladajuće koalicije, ali možda vi niste znali, poznat je stav SRS gospodinu Šabiću, SRS smatra da Srbiji nije potreban Poverenik. Onog trenutka kada je on osnovan kao, a trebao je da bude nezavisni državni organ sa nekom kancelarijom na petom spratu u Kralja Milana u potkrovlju, bez računara, bez telefona, možda vam je pričao gospodin Šabić ili ste zajedno sa njim bili tad u to vreme, bilo je jasno da od tog posla nema ništa i da je to samo na papiru i da je tadašnja dosovska vlast isto tako kao ova sada naprednjačka htela da se dodvori svojim mentorima iz EU i da po njihovom nalogu napravi jedan institut koji će da liči na nešto što postoji u tim zemljama, odnosno što je obaveza Srbije u tom procesu priključenja EU protiv čega je SRS. Mi smo i tada iznosili, a verovatno ste gospođo Mandić pratili zasedanje Narodne skupštine u decembru prošle godine, kada je Zakon o zaštiti podataka o ličnosti bio na dnevnom redu, da smo mi srpski radikali podneli preko 50 amandmana. To su bili amandmani koji upravo, kao što vi kažete, su trebali da definišu određene oblasti, ne samo pojmovne prirode, već i suštinske, kako će to da se štite građani od zloupotrebe njihovih podataka. I to ne samo da nije urađeno, već smo došli u jednu apsurdnu situaciju da će ovog vrelog leta 2019. godine, tačnije 21. avgusta, zakon otpočeti sa svojom primenom, a da mnoge stvari nisu raščišćene i da imamo ovakav izveštaj koji je u skupštinskoj proceduri, koji obiluje mnogobrojnim zloupotrebama od strane državnih organa. Mi smo ovde narodni predstavnici, poslanici mi sad moramo, ja ću početi tako, obraćamo se građanima koji možda apsolutno ne znaju ni šta je to o čemu mi pričamo i kakva su njihova prava po Ustavu, jer obično se takvi ljudi ne obraćaju, ja vama da kažem, verovatno imate iskustva sa ljudima koji hoće da zatraže to neko svoje pravo, a dođu, a ne znaju kako da trasiraju taj svoj put i onda ne znaju šta je to ta informacija. Kada bi se sada njima to ovako najjednostavnije objašnjavalo šta je to informacija od javnog značaja prema Zakonu o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, on mora da ispuni određene uslove, ta informacija, da bi ona bila od tog značaj. Ona može da bude jedina informacija sa jedne strane kojom raspolaže organ javne vlasti, a može da bude i informacija kojom raspolaže neko drugi, a da je u interesu građana, jer građani i po Ustavu Republike Srbije imaju pravo da o svemu što je važno za funkcionisanje društva, njihovog života, njihove porodice budu obavešteni. Ne samo ovaj zakon koji sam pomenula, već mnogi drugi zakoni koji su usvojeni u Skupštini u isto vreme ili možda posle ovog zakona o kome ste vi govorili, o kome ću ja najviše, upravo dovode do toga da građani nisu zaštićeni. Odmah posle usvajanja Zakona o zaštiti podataka o ličnosti usvojen je i Zakon o zdravstvenoj zaštiti Republike Srbije. Pratili ste to verovatno. Taj zakon apsolutno nije zaštitio građane u pogledu njihovih prava kako to Ustav i ovaj zakon nalaže. Pre toga je kolokvijalno rečeno Zakon o transplantaciji organa, on ima drugi, onaj ceo puni naziv, medicinski, usvojen u Skupštini. On takođe nije zaštitio građane od zloupotrebe od strane medicinskih ustanova i svih onih koji su želeći da se takav zakon donese u Narodnoj skupštini Republike Srbije ušli u proces da sutra, danas mogu da manipulišu sa organima preminulog iako on za to nije dao saglasnost i nije imao mogućnost, a onda da manipulišu sa članovima njegove porodice. Ovaj zakon nije zaštito ni preminula lica, to ste takođe, ja mislim, i vi ranije isticali, kao i gospodin Šabić. O tome smo veoma često govorili, čak je jednog dana celu ekspertizu oko izbornog procesa i zloupotrebe prilikom zakona koji je predlagao gospodin Ružić o elektronskoj upravi i jedinstvenom biračkom spisku, davala i koleginica Radeta. Kako to može da se manipuliše na samom biračkom mestu tog dana kada su izbor, a da je ne daj Bože neko izgubio zbog toga što mu je prestao život, to biračko pravo? Jednostavno mi dolazimo i u situaciju da se kao poslanici, ozbiljni ljudi, pred građanima sada koji nas prate, zapitamo zašto onda svi ovi zakoni kada je sve to farsa? Kad mi imamo situaciju da i dan danas mnoge ustanove, pojedinci, kompanije zloupotrebom obrade naših podataka svih građana Srbije, rade i funkcionišu nesmetano, a da oni za to nisu kažnjeni. S druge strane, imamo i tu apsurdnu situaciju da je Povereniku dato pravo da on reaguje po pritužbama građana i da traži najstrožije sankcije za institucije, za organe državne vlasti, za kompanije, a da se oni ogluše o to, je li tako? Čak i krivičnu odgovornost, je li neko krivično odgovarao što je zloupotrebio nečije podatke? Naravno da nije. Sad dolazimo do onoga što je suština, kako to da se uradi, a da funkcioniše? To nikako ne može ovim preporukama Narodne skupštine. Ako ste, vidim da ste bili na odboru, nije se ovde javio ni, odnosno predsednik odbora, ni ovlašćeni predstavnik, ovo je sve farsa. Ovo što piše u ovim zaključcima, u pet tačaka, gospođo Mandić, pa to je posao valjda redovni koji treba da radi Narodna skupština, a ne da se na ovako smešan način obavezuje. Narodna skupština kaže, poziva Vladu, evo tačku 2. da vam pročitam, da ne gubim vreme toliko na to, da u narednom periodu preduzme potrebne aktivnosti kako bi se omogućila efikasna primena načela, koju propisuje Zakon o zaštiti podataka o ličnosti, te da se donošenjem podzakonskih propisa obezbedi potpuno ostvarivanje prava građana na zaštitu podataka o ličnosti u skladu sa važećim propisima i međunarodnim standardima. Zar je potrebno da Narodna skupština, kao najviši zakonodavni organ, čiji jedan od glavnih stubova, pošto ima četiri svoja glavna stuba funkcionisanja, treba da bude kontrolna funkcija nad Vladom, sad treba da nagovara, da tera Vladu, da kojoj piše ovakva pisma, da Vlada i državni organi rade svoj posao? Znači da je u startu sve to pogrešno postavljeno i da od toga neće biti ništa. Pet poverenika da postoji, a mi smatramo ne treba da postoji ni jedan, već postoje prekršajni sudovi, viši sudovi, upravni sudovi koji treba da rešavaju ove sporove, jer paradoksalna je situacija u kojoj ste se i vi nalazili verovatno u mnogim slučajevima, da vi podnesete prijavu protiv nekog tog državnom organa, institucije, a da sa druge strane teče postupak pred višim sudom, je li tako, jel može da bude odluka suda drugačija nego što je vaš zaključak? Naravno da može. Šta će onda tu da se poštuje? Znači, ako polazimo od toga da sve grane vlasti u Srbiji rade svoj posao kako treba, Narodna skupština, Vlada Republike Srbije i sudska grana kao nezavisna grana društva, onda hajte da nateramo sudove da rade svoj posao i to je pravi primer za njih. Mi ćemo ovde danas pokušati da ukažemo građanima Srbije na sve opasnosti koje ih vrebaju. Mnogi znaju, mnogi ne znaju, ali da vam kažem nešto, mnogi tek saznaju kada dožive neku katastrofu, naročito u ovim visoko-tehnološkim, kako ih nazivaju, procesima, internet prevarama, zloupotrebe podataka od strane banaka, a naročito od ovih najvećih zelenaša i najvećeg zla koje je zahvatilo Srbiju, a to su javni izvršitelji. Javni izvršitelji, gospođo Mandić, potpuno neovlašćeno, iako su oni ustanovljeni zakonom, mi sada prikupljamo širom cele Srbije, evo i vas pozivam i vašeg saradnika da potpišete peticiju da se stavi van snage taj zakon i da se oni ukinu. Oni su potpuno bespravno prikupljali podatke, zato što im je zakon dao tu ulogu, obrađivali apsolutno sve podatke jednog pojedinca, koji je neki dužnik, čak i članova njegovih porodica, pa kada vam dođu i zakucaju na vrata oni znaju i koga imate u kući, i ko je zaposlen, i ko nije zaposlen, i ko prima koliku penziju. I građani tek onda, a naročito penzioneri, pa i oni sa minimalnim primanjima, kada dođu u situaciju da nemaju šta da prime, da im je taj zlotvor, ne znam kako da ga drugačije nazovem, od sudskog izvršitelja uzeo sve, jer je državni organ, dakle, neko je njemu dao te podatke, nije on sam mogao da sazna čiji je tekući račun taj i taj, koji mu je matični broj, gde on prima platu, dakle, taj građanin je nezaštićen, ostao je bez ičega. I kome on da se žali, da se žali kada mu dođu da ga isteraju iz kuće, iz stana, sa nekim nenormalnim dugom za neki dug koji je bio, eto, evidentan, ali koji je trebalo da se u redovnom sudskom postupku plati? Taj trend, kako bi ga oni nazvali, ovi što to primenjuju, toliko je uzeo maha da jednostavno ljudi ne znaju kome više da se obrate, ni šta da urade. Mi imamo slučajeve da su odbornici, evo, naši odbornici širom gradova Srbije, pa i poslanici postavljali pitanja raznim institucijama, organima državne vlasti. Na to nikada nisu dobili nikakve odgovore. Kako vi onda da očekujete da će vama to da daju? Mi kao poslanici u Skupštini svakog utorka i četvrtka na početku zasedanja imamo pravo da tražimo informacije, obaveštenja, pojašnjenja, po Poslovniku Narodne skupštine, od organa državne vlasti, ministarstava i svih onih drugih, što nam je potrebno da obavestimo građane, da im damo tu javnu informaciju, jer to je naša obaveza i da raskrinkamo neku malverzaciju, da zaštitimo pravo građana. Da li vi mislite da smo mi dobili neku normalnu informaciju i nešto što liči na to da smo mi postavili to pitanje? Pre nekoliko dana smo pročitali, ja mislim da je ukupan broj odgovora, od postavljenih pitanja preko 150 poslanika SRS, oko 30 pitanja ili 40 da su nam odgovorili. Mi smo pitali gospođu Mandić, između ostalog, kakav je ugovor potpisao neko iz vlasti, iako je to, kažu, prethodna vlast sa „Fijatom“? Jel i vas to možda zagolicalo? Jeste, i vi ste o tome govorili na vašim konferencijama za novinare. Jer to tišti svakog zaposlenog tamo. Da li će on sutra ili 21. avgusta, obično u avgustu idu na te godišnje odmore italijanske kompanije, da dobije otkaz, jer on ne zna šta piše u ugovoru i u aneksu ugovora? Pa, koliko je država platila za svako radno mesto? Mi smo došli, srpski radikali, do tih podataka da je to 11.000 evra, 10.000 za subvenciju i 1.000 evra za obuku, pa da oni ne plaćaju poreze i doprinose za svoje zaposlene u budžet Republike Srbije, da su povlašćeni u mnogim pogledima i da su oni koštali državu Srbiju preko milijardu i 200 miliona evra. Ko sad nama da da tu informaciju? Niko. Došao je ministar pre neki dan Siniša Mali, kaže – ja nisam bio ministar u to vreme, znate, ja nemam te podatke. A to su podaci koji se tiču direktno budžeta Republike Srbije. Postavljali smo još mnoga druga goruća pitanja za građane Srbije iz raznih oblasti, kompanija, zloupotreba. Šta je bilo? Evo, vi ste to jednim delom ovde na jednoj stranici obuhvatili, 24 sporne privatizacije, zašto to nije završeno. Jednostavno, nikada nismo dobili odgovor. Kad mi kao nosioci suvereniteta naroda koji je preneo na nas izborima, predstavnici građana, nismo bili u stanju da dobijemo te podatke, pa kako onda mislite da ćete u svemu što predstavlja zaista grubu zloupotrebu i ovakvih zakona kao što jesu, kao što je ovaj na snazi, vi da dobijete te podatke? Način na koji se vrši obrada podataka građana je takođe… A da, zaista, to ne stoji u vašem izveštaju, ali to mi srpski radikali znamo i pričali smo kada je donošen zakon. Znate, mi imamo sa druge strane Zakon o inspekcijskom nadzoru i mi srpski radikali ne da ga ne sporimo, nego smatramo da on baš treba da se primenjuje, a ne da svaki ministar dođe sa nekim zakonom i da izmišlja neku toplu vodu. Ako već imamo inspekcijski nadzor koji je pod patronatom Vladom Republike Srbije, kao najvišeg organa izvršne vlasti, onda neka inspekcijski nadzor radi svoj posao, jer u tu svrhu čak Vlada Republike Srbije za inspekcijski nadzor za određene oblasti može da obrazuje i komisiju. Ovako vi dolazite u koliziji, vi kao poverenik, odnosno vaš organ, donesete jedan zaključak i reagujete na jedan način, a Vlada Republike Srbije pošalje tu inspekciju tamo gde je nelegalna gradnja, tamo gde se dobijaju poslovi mimo tendera i onda oni kažu – ne, ne, niste vi u pravu, mi imamo ovakav zaključak, a vi to što ste napisali, to je nešto drugačije. Pa imamo situaciju da se na najgori mogući način ne poštuje princip javne nabavke i slobodne tržišne konkurencije. To vam je najsvežiji primer u slučaju izgradnje ovog auto-puta Preljina-Pojate, gde je ministar u Vladi Republike Srbije mimo svih zakona potpisala sa američkim ambasadorom Kajlom Skotom memorandum da će američka kompanija „Behtel“ da izgrađuje tu deonicu auto-puta, a zna se da su nekoliko godina pre toga, evo, i tu je živ i zdrav Milutin Mrkonjić, taj isti posao nudili Kinezi, odnosno kineska kompanija „Čajna roud end bridžis“ za 300 miliona evra manje. I gde je tu neka pravda? Kako će tu da se zaštite građani? Na tom primeru smo govorili, neće biti njihove zaštite. Prvo, njih niko nije ni za šta tu pitao ni konsultovao, drugo, ni dan-danas se ne zna koja je tačno trasa tog auto-puta i kako će u tom plavnom području gde je ljudima pre toga reka odnela njihova imanja da se izvrši neophodna eksproprijacija zemljišta, koliko će to da im se plati, ko će pre toga da nadoknadi njihovu štetu. Ništa, ništa nismo dobili kao odgovor. Jednostavno, bahata ministar Mihajlović se smeje, njoj je dobro, ona je dogovorila sebi neku proviziju u kafani ili u „Hajatu“ na svojoj slavi koju organizuje u hotelu sa Kajlom Skotom, a narod će da trpi i da ćuti i doći će taj neki novi poverenik koji je predlog trenutno vladajuće većine i on ništa neće moći da uradi. Kako će poverenik taj budući, koji će očigledno da postoji, jer mi sada nemamo dovoljno poslanika, i kada budemo u mogućnosti da vladamo, da promenimo sve te zakone koji su na štetu građana i te novotarije koje ne vode ničemu, kako će on da zaštiti individualna prava svakog pojedinca? Nikako. Zloupotrebe su moguće u zdravstvenom sistemu takođe Republike Srbije. Rekla sam na najdrastičnijim primerima kod ove eventualne transplantacije organa. I kako da se zaštite građani koji ne mogu da dobiju valjane informacije? Sa druge strane, njihov matični broj, njihove lične podatke uvidom u ličnu kartu, presretanjem, legitimisanjem od strane komunalnog policajca, znate za to da je usvojen pre neki dan taj zakon, komunalni sada milicioner može da zaustavi taksi vozilo, da traži sve njegove podatke, i onu legitimaciju i u kojem udruženju vozi, njegov matični broj, vozačku dozvolu. Pa jel to sme da radi neko, a da to nije policija? Naravno da ne sme. Kome građani da se žale? Nemaju kome da se žale. Imate situaciju da obrađuju podatke banke kod koje ljudi dolaze da otvaraju tekuće račune i da primaju platu na tekući račun, jer naročito oni, a uglavnom sad je to kod privatnika obaveza da primaju putem tekućeg računa. Oni ne samo da ne brišu te podatke, nego trajno ostaju kod njih, pa kad vas neko od njih pozove zbog nekog duga on zna i posle 10 godina, kao i ovi mobilni operateri koji je vaš matični broj, u kojoj banci primate platu i koje je stanje na vašem tekućem računu. Tako da gospođo Mandić, mi smatramo da najpre ovaj zakon, koji ste i vi pomenuli, mi smo podneli tada preko 50 amandmana, evo i završiću sa time, naročito zbog toga što se zakon mešao i odnose države i crkve, što je apsolutno neprihvatljivo, što je obavezao Srpsku pravoslavnu crkvu i druge tradicionalne zajednice da moraju da vode evidenciju na način kako je to zakonodavac predvideo. Smatramo da je i ovaj zaključak neprihvatljiv za SRS i da svi ovi zakoni treba da se stave van snage ili da se donesu novi kako bi se građanima zaštitila njihova prava po Ustavu Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18.00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese odluke iz dnevnog reda ove sednice. Da i još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da) Reč ima ovlašćena predstavnica poslaničke grupe SPS, narodna poslanica Marjana Maraš. Izvolite koleginice Maraš.
Zahvaljujem predsedavajući. Poštovani narodni poslanici, poštovana gospođo Mandić, ja bih na početku svog izlaganja podsetila na odredbe Zakona o slobodnom pristupu informacija od javnog značaja, da se uređuje pravo na pristup informacijama od javnog značaja kojima raspolažu organi javne vlasti, radi ostvarivanja i zaštite interesa javnosti da zna i ostvarivanja slobodnog demokratskog poretka i otvorenog društva. Ovim zakonom ustanovljen je i Poverenik za informaciju od javnog značaja, kao samostalan državni organ, nezavistan u vršenju svoje nadležnosti, a radi ostvarivanja prava na pristup informacijama od javnog značaja kojima raspolažu organi javne vlasti. Izveštaj o sprovođenju zakona iz delokruga svoje nadležnosti Poverenik podnosi Narodnoj skupštini i od početka rada 2005. godine Poverenik je Narodnoj skupštini u skladu sa zakonom podneo 14 izveštaja o primeni zakona koji su u njegovoj nadležnosti i 13 redovnih, jedan vanredan, a od tri izveštaja bila je rasprava i u plenumu. Izveštaj za 2018. godinu je 14 po redu godišnji izveštaj o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacija od javnog značaja i 10 je o sprovođenju Zakona o zaštiti podataka od ličnosti. Prema izveštaju Poverenika stanje i događaji u 2018. godini uključujući odnos nadležnih organa i njihovih predstavnika govore da je 2018. godina sa najviše izazova u radu Poverenika, za 14 godina njegovog postojanja, a u isto vreme i godina najobimnijeg rada. Situacija je takva da se pravo na slobodan pristup informacijama od javnog značaja u Srbiji danas dosta koristi, ali se jako teško ostvaruje bez delovanja Poverenika. Po oceni Poverenika stanje u ostvarivanju prava na slobodan pristup informacijama od javnog značaja i prava na zaštitu podataka od ličnosti od 2018. godini se ne može okarakterisati kao zadovoljavajuće. Radi zaštite prava Povereni je u 2018. godini izjavljeno mu je 3.346 žalbi, što odgovara prosečnom broju žalbi u poslednjih nekoliko godina, ali u odnosu na 2017. godinu broj žalbi je manji za 10%. Poverenik je u 2018. godini rešio oko 13% više žalbi u odnosu na 2017. godinu uključujući prenete, nezavršene žalbe iz prethodnih godina. Najveći broj žalbi u 2018. godini stoji u izveštaju, njih 1846, izjavljen je protiv ministarstva, drugih republičkih organa i organizacija u upravi, mada je broj zahteva u ovim organima bio značajno manji, to je ipak oko 200 žalbi više nego u 2017. godini. Pojava tzv. ćutanja uprave je prisutan i u 2018. godini i neznatno je manja u odnosu na 2017. godinu. Ona je prisutna jer organi vlasti kako se navodi u izveštaju u velikom broju slučajeva potpuno su ignorisali zahtev tražioca ili su dostavljali negativan odgovor bez argumentacije. Organi vlasti su u 2018. godini najčešće odbijali zahteve sa pozivom na tajnost informacija, zatim i na zloupotrebu prava i na povredu privatnosti. Neretko se dešavalo da organi odgovore da neraspoloženost zahtevanim informacijama što je moguće proveriti jedino u postupku nadzora od strane upravne inspekcije. Posmatrajući odnos broja slučajeva u kojima su tražioci ostvarivali pravo u odnosu na broj osnovanih žalbi zaključuje se da je pored brojnih prepreka u primeni Zakona o slobodnom pristupu i dalje visoki stepen efikasnosti delovanje poverenika iznosi oko 88,91%. U svom izlaganju bih se osvrnula na lokalnu samoupravu i na primenu ovog i u lokalnoj samoupravi i na to na šta smo se mi u lokalnoj samoupravi susretali. Od 2004. godine kada je stupio na snagu Zakon o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, ovaj mehanizam je u znatnoj meri bitno doprineo podizanju nivoa otvorenosti i transparentnosti u radu organa vlasi pa i lokalnih samouprava. Danas ću govoriti pre svega o primeni odredaba u opštini Vrbas. U našoj sredini opštinski organi su ovom pitanju pristupili kao pitanju ostvarivanja ljudskih prava. Na početku primene zakona najveći broj zahteva o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja podnosili su upravo građani, a kasnije, pa i protekle godine je najveći broj zahteva podnose pored građana organizacije civilnog društava, udruženja građana i pravna lica. Činjenica da se broj zahteva iz godine u godinu i kod nas povećavao, najveći broj zahteva u 2018. godini odnosi se na zahtev za dostavu informacija vezanih iz oblasti ekologije, javnih nabavki, finansiranje subjekata, finansiranje medija, sufinansiranje medijskih sadržaja na teritoriji opštine Vrbas. Za sve ovo vreme u našoj opštini nijedan zahteva za slobodan pristup informacijama od javnog značaja nije odbijen sa pozivom na tajnost informacija ili povredu privatnosti. Iako smo, naročito na početku primene zakona imali veliki broj zahteva koji su se odnosili na dostavljanje podataka o ličnosti, kao što su nacionalna pripadnost, porodični status i drugo. U takvim slučajevima uz prethodnu pribavljenu saglasnost, pisanu saglasnost lica na koju se podaci odnose i nakon dobijanja saglasnosti isti su dostavljeni podnosiocu zahteva. Jedan broj podnosioca nam se obraćao sa istim pitanjem tražeći da im se dostavi obimna dokumentacija. Ne želim ovde da kažemo da obilnost dokumentacije sama po sebi, nama nije bila razlog za ograničavanje ili uskraćivanje prava, ali želim da napomenem da na pripremi ovakvih odgovora angažovan je veliki broj izvršilaca i znatna materijalna sredstva. Naša opština ne naplaćuje troškove koji su predviđeni da mogu da se naplate i naknade za dostavljanje kopija i materijala po zahtevima. Iz godine u godinu broj zahteva za slobodan pristup informacijama od javnog značaja se povećava, kako sam rekla na izjavljene žalbe Povereniku po drugim aktima Poverenika smo postupali. Nije bilo ćutanja administracije po podnetim zahtevima jer su organi vlasti na zahtev tražioca ili poverenika dostavljali kopije dokumenata koji sadrže tražene informacije. Poseban doprinos u informisanju građana i jačanju transparentnosti u radu organa ostvaren je objavljivanjem informatora o radu organa lokalne samouprave u saradnji upravo sa službom Poverenika sačinjen je informator koji se redovno ažurira i koji građanima i drugi subjekti se daju informacije o radu organa lokalne samouprave. Ujedno u informator su navedene nadležnosti organa i putevi za ostvarivanje prava korisnika, a što je značajno uticalo i na podizanje nivoa transparentnosti, otvorenosti u radu organa i ostvarivanje preduslova za ostvarivanje koncepta uprave kao servisa građana i za dobijanje informacija od javnog značaja. Činjenica je da je donošenjem zakona, kroz angažovanje poverenika i drugih subjekata, došlo do značajne promene u transparentnosti i javnosti rada organa javne vlasti. Visok stepen efikasnosti u rešavanju zahteva slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, a što je rezultat zajedničkog angažovanja lokalne samouprave i poverenika. Služba naše lokalne samouprave ostvarila je i dobru i kontinuiranu saradnju sa službom poverenika u rešavanju podnetih zahteva. Pravo na slobodan pristup informacijama od javnog značaja se sve više koristi, a u rešavanju zahteva za slobodan pristup informacija od javnog značaja savetodavne aktivnosti poverenika su nam bile od izuzetnog značaja. U protekloj godini u našoj opštini broj podnetih zahteva za slobodan pristup informacijama od javnog značaja se povećao, a broj žalbi povereniku je smanjen. Smatramo da je neophodno da u narednom periodu, to su mi rekli ljudi koji se bave u lokalnoj samoupravi i koji su zaduženi i lica zadužena za informacije od javnog značaja, nastaviti sa obukom subjekata za primenu zakona, kako bi olakšali i njima rad, a kako bismo bili što transparentniji za građane. Poslanička grupa Socijalistička partija Srbije u danu za glasanje, zajedno sa zaključkom resornog odbora, podržaće predloženi izveštaj. Zahvaljujem.
Zahvaljujem koleginice Maraš. Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao predlagača akta, ja doživljavam nadležni odbor. Ja nemam ništa protiv da podnosioci izveštaja budu u sastavu predlagači, ali ako ste vi rešili da je izveštaj akt, a da je predlagač izveštaja predlagač akta, ja vam to neću braniti, da opet ne bi imali konfuziju kakvu smo imali 2013, 2014. godine. Dame i gospodo narodni poslanici, zašto je poverenik postao zaverenik? To je osnovno pitanje. Poverenik za informaciju od javnog značaja je dobio svog šefa pre 14 godina. Da podsetim, oni hoće da budu nezavisno regulatorno telo, oni hoće. Ja odgovorno tvrdim da zatečeno stanje u tim nezavisnim regulatornim telima i organima tipa poverenik zaverenik, zaštitnik zaštićenik, da je to bio samo rezervni sastav stranaka bivšeg režima. Ako je šef poverenika, ako je za šefa došla osoba koja je bila član tri političke stranke, recimo u istočnoj Nemačkoj, pardon u Nemačkoj posle ujedinjenja, takvoj osobi je bilo zabranjeno da se bavi uopšte politikom, a sigurno ne bi mogla da dođe u nezavisno regulatorno telo. Vi znate da pripadnici Komunističke partije u istočnoj Evropi su bili lustrirani. Ali, čovek je promenio nekoliko političkih stranaka. To je njegovo političko pravo, ali ja ne znam kako je on postao poverenik? Nikako. Kako je postao zaverenik, to znam. Zato što je došao iz partija bivšeg režima i kada se domogao funkcije nezavisnog regulatornog tela, on je tu funkciju grubo zloupotrebljavao. Posle ću navesti neke primere. Da li je on bio član Socijaldemokratske partije, neke Unije? Da li je poverenik bio na partijskoj listi izabran za narodnog poslanika? Jeste. Odgovor je da. Kakva je to onda nezavisnost ako ste bili član tri partije, ako ste preko jedne partije postali narodni poslanik, a onda se ta partija udružila sa još jednom srodnom partijom, pa su napravili treću partiju, a onda je postao potpredsednik Skupštine. Da li biste se vi gospodine Milićeviću sada kvalifikovali da budete poverenik? Hajte da vas izaberemo, bolja je plata, i vas gospodine Marinkoviću. I vas gospodine Marinkoviću, da li možete, vi ste potpredsednik Skupštine, narodni poslanik, da li možete vi da obavljate tu funkciju? Da li je to nezavisno regulatorno telo, ukoliko vi budete izabrani za šefa tog tela? Naravno, odgovor je ne. Ali, za vreme vladavine stranke bivšeg režima, oni su lepo rasporedili svoje stranačke kadrove, malo u sud, malo u zakonodavnu, izvršnu vlast, a i ta navodna četvrta grana vlasti regulatornih tela i tamo neke organizacije, ostatak su strpali tamo. Čak se sećam preporuke Borisa Tadića, da bi dobili što više para, kaže osnivajte udruženja, osnivajte, da bi mogao preko udruženja dopunski da finansira svoju političku stranku, a kroz nezavisna regulatorna tela da dobije na brojnosti članove. To je sigurno. Da li je bivši poverenik protiv koga je trotoar izveo veliku zaveru u gradu Beogradu, odskočio trotoar i napao bivšeg poverenika i vidi šta su uradili od njegovog grada. Pogledajte tu moralnu karakteristiku. Napijete glavurdu, sapletete se, onda kažete, skočio trotoar, udario me, vidite šta su uradili od mog grada. Pogledajte tu moralnu komponentu. Hajde idemo dalje. Vi ste potpredsednik Skupštine, sutra vas izaberu za ministra, budete ministar u Vladi Republike Srbije, zato što ste bili član jedne, dve, tri političke partije, koje su vas predložile za to mesto i zahvaljujući, što ste bili potpredsednik, poslanik Skupštine, čak ste stekli priliku i da glasate, da budete ministar, jer koliko se ja sećam, ima ovde poslanika još koji su bili svedoci tog čuvenog izbora. Pazite, narodni poslanik, član tri partije, potpredsednik Narodne skupštine i ministar u Vladi Srbije postane šef nezavisnog regulatornog tela. To je stvarno onako po žutoj meri, baš debeloj žutoj meri, jer kod njih je moglo sve. I onda, taj poverenik nazove određene narodne poslanike lupežima. Kaže, lažljivi lupeži, zato što su nešto pitali, a što se odnosilo na njega, komentarisao je predsednicu Narodne skupštine, grubo je napao, pojedine poslanike nazvao lažljivim lupežima. Nije li to neki politički aktivista stranke bivšeg režima. Kakav je to čuveni poverenik, šef nezavisnog regulatornog tela, kome nikada nije bilo dovoljno zaposlenih, i to da kažem? I sada on to kaže samo na osnovu toga što je jedan narodni poslanik pitao, da li je tačno da su zaštitnik i poverenik dobili 80.000 od čuvenih prijatelja Britanaca, čuvenih prijatelja Srba, da li su dobili za izradu modela zakona o uzbunjivačima, čini mi se, znači, iz oblasti gde oni jesu kao nezavisno regulatorno telo. Da li su i kako su podelili čuvenih 80.000 funti, a to je 100.000 evra? Pazite, ima izreka, kada se dve ribe na dnu mora posvađaju, morate pogledati iza prvog kamena, mora da postoji neki Britanac i od tada kreće ofanziva poverenika i zaštitnika, odnosno zaverenika i zaštićenika. Zaštitnik je štitio samo svoju veliku platu, a poverenik je bogami, zajedno sa zaštitnikom napadao vladajuće partije. To nisu radili, dok su vladali ovi žuti, stranka bivšeg režima, ali posle promene vlasti, pa posebno posle britanskih funti, njima se osladilo da napadnu vladajuću koaliciju. Da li je to to nezavisno regulatorno telo? Da li je onaj koji je naveo tačne podatke, je postao lažljivi lupež i postao politički targetirana, kako se to kaže, meta onoga ko ni slučajno to nije mogao da radi? Poverenik je meni podneo prekršajnu prijavu, navodno sam odao lično podatke, ne pominjući ni ime, ni prezime, ni broj bilo koje isprave, ni adresu, ništa. Ali, na osnovu izjave članova DS Poverenik, odnosno zaverenik je procenio da bi on mogao da podnese prekršajnu prijavu i pri tome se koristio lažnim dokazima. Ali gle čuda, nije on potpisao tu prekršajnu prijavu. Čini mi se da je dao nekom zameniku. I sada kod sudije za prekršaj samo sam zatražio da navodni prepisi tih tvitova budu dostavljeni sudiji za prekršaj na ono što je napisao u prijavi da postoje dokazi i dokumentuje dokaze. Pošto je deo tih dokaza izmislio, grubo izmislio i nije dostavio prekršajnom sudu došlo je do zastarevanja. A, onda gle čuda na njegovom tviter nalogu se pojavio dopis koji je zaveden kod Poverenika, a on više nije Poverenik. Znači ostatak te žute elite koji se plasirao lepo kod Poverenika, znači aktivisti, rezervni sastav DS je našao za shodno da doturi bivšem Povereniku odluku prekršajnog suda o zastarevanju, a do zastare je došlo jel nisu dostavili dokaze da je tačno ono što su u prijavi napisali, a koristili su se sa izjavom sa konferencije za štampu DS, onda se odjednom na njegovom tviter nalogu pojavio dokument iz povereništva. I kod Poverenika sada ja pitam za informaciju od javnog značaja? Ko će meni da dostavi informaciju od javnog značaja? Kako se to našlo, ko će da kontroliše kontrolora? Kako se to našlo na tviter nalogu bivšeg Poverenika, kad on više nije bio Poverenik? Zato što su njegove partijske kolege tzv. nezavisno regulatorno telo to njemu dostavili i pokušali da predstave to kao, evo vidite njega štiti prekršajni sud. A zašto nisu dostavili dokaze? Kad im to nije bile dosta onda su podneli krivičnu prijavu za istu stvar. Oni bi meni sudili po pet puta izgleda za istu stvar. Podneli su krivičnu prijavu, opet opisujući konferenciju za štampu DS bez dokaza ili kopije dokaza za koje tvrde da sam ja sačinio. Ako je takav bio Poverenik, a bio je, mene ne čudi što se ulicama saplitao i pokušao od tog svog samosaplitanja da napravi politički kapital za Đilasa i ekipu. Sada kada ja budem pitao Poverenika za informacije od javnog značaja. Znate kada ću dobiti odgovor? Na sveti nikad. Pitaću gde je registrovana, to je informacija od javnog značaja, gde je registrovana „N1“ televizija? Ona u kojoj Poverenik samo još što nije uneo krevet, onaj Poverenik o kome sam pričao, samo što nije uneo krevet i frižider. Ma ne izlazi. Pa se u klubu poslanika parkira, pa se tamo dogovara kako će da ide na „N1“ televiziju sa svojim saborcem, onim čuvenim što može dosta vina da popije, jel sa onog aerodroma, i kada se oni lepo dogovore, onda se to ovako ode na „N1“ televiziju i zapraši po vladajućoj koaliciji koja je kriva valjda i zato što se Amerikanci još nisu domogli Marsa. Ne razumem šta smo im sve uradili? Ja tvrdim da je ovo demokratska država i da je maksimalno poštovala nezavisno regulatornih tela. Samo smo odgovarali na njihove optužbe. Mi smo njih poštovali dok oni nas nisu poštovali. Šta ja da uradim da dobiju informaciju od javnog značaja, zašto Televizija Nova S nije registrova? Zašto je piratska? Zašto je formalno registrovana u Luksemburgu? Zašto se laže da ona reemituje program iz Luksemburga, kad luksemburški operator tvrdi da se takav program na srpskom jeziku tamo ne emituje. Šta će biti ako svi naši mediji požele da se lažno registruju i da nizašta ne odgovaraju? Vi ne možete da tužite Novu S ni N1, oni nisu registrovani kao elektronski mediji u Srbiji. Ne možete da ih tužite nizašta. Imam dopis njihovog advokata. Nismo davalac medijskih usluga u Republici Srbiji, njegovi klijenti ne možete da tužite taj mediji nizašta. Taj mediji ne plaća nikakvu naknadu za emitovanje. Taj mediji ne plaća ništa Sokoju. Ti mediji ništa ne plaćaju RATEL. Sve ono što domaće televizije plaćaju, ove lažne, piratske luksemburške televizije ili đilasovizije, šolakovizije koje su u vlasništvu Đilasa, Šolaka, Dejvida Petreusa bivšeg šefa CIA. Ko će meni da kaže kako je to Dejvid Petreus šef CIA bio vlasnik dvadesetine lažnih prekograničnih kanala? Ko će meni da kaže je to informacija od javnog značaja, jer pretplatnici plaćaju SBB pretlatu? Koliko „N1“ televizija, lažna prekogranična, registrovana u Luksemburgu, koliko ta „N1“ televizija dobija od „SBB“ mesečno? Domaći televizijski kanali koji koriste besplatno ne dobijaju ništa. Žive od reklama. Ne dobijaju ništa od „SBB“, a onda SBB pušta reklame na svojim lažnim prekograničnim televizija, protivzakonito, protiv Zakona o oglašavanju. Ko će meni tu informaciju od javnog značaja da doturi? Ko će da mi doturi informaciju od javnog značaja, koliko Nova S, koja je takođe registrovana u Luksemburgu dobija od SBB? Koliko se to para ispumpa? Kako je to „SBB“ u gubitku, a pokriva dva puta veće tržište od Telekoma, a Telekom pravi dobitak od 150 miliona evra i uplaćuje u budžet Republike Srbije? Ko će da mi odgovori da Teodorović čuveni akademik traži da se iz regularnog Telekoma pređe na „SBB“, koji ništa ne uplaćuje u budžet? Čovek koji prima platu iz budžeta traži da se pretplatnici odjavljuju iz Telekoma, državne firme, i da pređu na privatnu Šolakovog i Đilasovovog kablovskog operatera koji ne plaća ništa. Kako je to gubitaš od 2015. godine, u Srbiji vredeo 2,6 milijardi? Kakve su to trgovine? Da li tu ima pranja novca? Evo, ja postavljam Povereniku to pitanje, da mi kažu zašto te televizije nisu registrovane? Zašto dobijaju novac, a domaći ne dobijaju? Zašto puštaju domaće reklame? Da li je tačno da u Luksenburgu ne emituju te programe? Da li to radi 13 SVOD kanala? Da li to radi „Nova“? Da li to radi „N1“ Televizija? Da mi kažu da li oni stvarno misle da Ivan Ivanović reemituje svoju emisiju iz Luksenburga? Da to radi Olja Bećković, da su gosti u studiju u Luksenburgu? Evo, nek mi odgovori Poverenik za informacije od javnog značaja, neka mi kažu da li oni misle da Jugoslav Ćosić vodi emisiju iz Luksenburga? Da li sam ja dva puta na Novom Beogradu bio u njihovom studiju? Da li je Novi Beograd teritorija Luksenburga ili je to teritorija Republike Srbije u kojoj taj mediji trebi da bude registrovan kao i svi drugi? Da li Poverenik misli, da li misle i ostala nezavisna regulatorna tela da sve televizije na ovom tržištu treba da imaju jednake uslove? Zašto domaće kanale da kažnjavamo? Hajde, neka mi Poverenik, ubuduće u nekom drugom izveštaju to odgovori. I, molim vas, nemojte više da me zovete lažnim lupežom. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Rističeviću. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da) Reč ima zamenik predsednika poslaničke grupe SNS, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo, narodni poslanici, kada raspravljamo o izveštaju koji podneo Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka od ličnosti od 25. marta 2019. godine, izveštaju koji se odnosi na 2018. godinu, ne možemo da se ne osvrnemo i na sadržaj koji smo mi kao narodni poslanici dobili u ovom izveštaju, ali i na istoriju odnosa i Kancelarije koja je dostavila ovaj izveštaj i bivšeg Poverenika lično, reč je o Rodoljubu Šabiću, sa Narodnom skupštinom, sa njenim odborima, sa drugim institucijama u državi i ne možemo da se ne osvrnemo, pre svega na ono što jeste predstavljalo snažan pečat na rad ove Kancelarije, odnosno ove institucije u prethodnom periodu, a to je naravno lično bivši Poverenik. Kada govorimo o ovom Izveštaju, o tim odnosima, mi ne možemo da se ne setimo, pre svega njega, njegovog ličnog odnosa i svega onoga što smo mi u ovoj sali, i ne samo u ovoj sali, ocenili mnogo puta kao apsolutno neprihvatljivo kada je reč o odnosu prema institucijama. Ova priča najverovatnije bi trebalo da započne tamo gde se otprilike završilo to njegovo delovanje na čelu institucije Poverenika. Negde, otprilike u tom periodu, to se okončalo jednom ovakvom slikom. Ovoga se vi sećate, o ovome je danas govorio i drugi narodni poslanik, poslanik Rističević. Slikom plasiranom u javnost na kojoj se vidi da je neko povređen, vidi se da mu je glava raskrvavljena, tu se nalazi jedan tendenciozni tekst koji glasi - Šta su napravili od mog rada. Na ovaj način se sugeriše da je neko predmet napada, da je neko bio izložen nasilju, takođe se sugeriše da to ima strašne veze sa devastacijom grada Beograda ili devastacijom na bilo koji drugi način. Ovo je slika, slika i prilika, one vrste odnosa koje smo mi u ovoj sali, ali još jednom, ne samo u ovoj sali, više puta naznačili kao apsolutno neprihvatljivo, uznemiravanje javnosti. Slanje ovakvih slika, uz tendenciozne poruke - vidite šta su mi uradili, vidite šta su uradili oni, a znate vi svi dobro koji, da bi se digla prašina, da bi se opet pokrenula neka hajka, a da bi se opet završilo, kao i svaki put kako su se završili ovi i ovakvi napadi - jasnim zaključkom da je čovek sam pao, lice ogrebao, a pokušavao da napravi i od toga političku priču, sebi novu platformu za obračun sa onima koje je projektovao za one s kojima mora da se obračunava svuda, na svaki način i na svaku temu. I ovo, ovakva slika, apsolutno je slika, i slika i prilika, svega onoga sa čim smo mi imali posla na temu odnosa prema Narodnoj skupštini gospodina Šabića. Njegov rukopis se vidi u ovom Izveštaju koji smo mi dobili. Njegov rukopis se vidi jasno, čim vi taj Izveštaj otvorite. Već na prvim stranama nailazite na sledeću ocenu, i to boldovano, da se dobro vidi, da nikome ne promakne - U poslednje četiri godine (2014-2017.) izveštaji Poverenika nisu bili predmet razmatranja u Narodnoj skupštini. "Nisu bili predmet razmatranja u Narodnoj skupštini". Ovo je, pre svega, kompletna neistina. Dakle, neću ja nikoga da iznenadim ako sada podelim informaciju sa građanima koji ovo gledaju, sa bilo kojim od prisutnih narodnih poslanika ili sa predstavnicima ove institucije, hodnik kojim se ulazi u ovu veliku salu ima ono proširenje koje se naziva centralnim holom. I sa leve i sa desne strane tog hola, i na nivou partera i na prvom spratu nalaze se odborske sale. Te se odborske sale nalaze u Domu Narodne skupštine. U tim salama zasedaju odbori kao radna tela Narodne skupštine. Kad se tamo raspravljaju izveštaji, a raspravljani su izveštaji, i to čak i u ovom tekstu piše, i 2014. i 2015. i 2016. i 2017. godine, u Narodnoj skupštini, na njenim radnim telima, i to čak i piše koji sve nadležni odbori su raspravljali na ove teme, to je raspravljala Narodna skupština, to su radila njena radna tela, to su radili narodni poslanici ove Narodne skupštine. I potpuni je nonsens da neko sada kaže kada bilo kog predstavnika bilo kog organa u državi predloži ili izabere skupštinski odbor - nije ga birala Narodna skupština. Kad neko predstavi izveštaj svoj, kaže - on nije imao prilike da govori pred Narodnom skupštinom. Dakle, ovo je kompletna neistina. Ali, to je, još jednom, i slika i prilika, poput ove sa kojom sam počeo, odnosa prema Narodnoj skupštini. I ne ogleda se taj odnos samo u tome. Lično je sam gospodin Šabić ne jednom, nego mnogo puta, ponavljao ovo - neće da raspravlja Narodna skupština o mojim izveštajima. Ovu neistinu je izgovarao javno. Čak se u ovom izveštaju koji ste vi nama dali, u ovom za 2018. godinu, jasno navodi da je više puta u razgovorima sa različitim stranim predstavnicima, što predstavnicima institucija, što nekim drugim akterima, potencirano upravo to da nije htela Narodna skupština da razmatra izveštaj. A ko se nalazi na onim silnim snimcima, jer su sve sednice tih odbora javne, baš kao što je javna i ova sednica ovde, da govori u ime poverenika o svojim izveštajima? Ko se nalazi na njima? Gde je to bilo? Da li su ti snimci emitovani u etar, što se kaže, uživo, pa je mogla svaka televizija koja je htela, ako hoće, kao baš i ovu sednicu danas, da ih emituje u svom programu? Naravno da jesu. Jel se nalaze i dan danas na sajtu Narodne skupštine? Naravno. Jel sve vrvelo od medija svaki put? Naravno. I šta sad to znači? Da se to desilo nije? Ne, pre će da znači da neko želi da takvu poruku pošalje, a onda izgleda da je izgovara i na sastancima sa različitim ljudima koji dolaze u Srbiju iz drugih zemalja ili iz drugih institucija. Odnos prema Narodnoj skupštini, bukvalno kroz reči Rodoljuba Šabića, ogleda se i kroz njegove ocene. Citiram: "Neće Narodna skupština, iako je to njena obaveza po zakonu i po Poslovniku, da razmatra moje izveštaje. Neće predsednica Narodne skupštine - direktno optužuje gospođu Gojković - iako je to njena obaveza po zakonu i po Poslovniku, da moje izveštaje razmatra". Još jednom - kompletna neistina. Drugo pitanje - kakve to veze ima sa onim što zakon reguliše da je uloga, nadležnost, delokrug rada poverenika ili Šabića? Kakve to veze ima? Nema nikakve. Dakle, to je apsolutno neutemeljeno, i u tom zakonu koji se pominje i u tom Poslovniku koji se pominje. Na temu odnosa prema Narodnoj skupštini, hajmo malo dalje. Da li je ili nije istina da je svaki put, ali apsolutno svaki put kada se Poverenik obratio nadležnom skupštinskom odboru, Odboru za administrativno-budžetska i mandatna pitanja, sa bilo kakvim zahtevom, sa bilo kakvom potrebom, da li je ili nije istina da je svaki put dobio saglasnost tog Odbora? Traži pomoć za svoj kadrovski plan - dobije saglasnost. Traži da mu se odobri nešto - dobije saglasnost, odobri mu se. Sve, ali apsolutno sve što je tražio, sve, apsolutno sve je dobio od tog odbora. I kakav mi dobijamo odgovor sa druge strane, kakav odnos Šabića prema Narodnoj skupštini? Kaže - nema odnosa, nema saradnje sa Narodnom skupštinom. A to tako, znači da nema saradnje kada ti se izađe u susret svaki put, kada svaki tvoj hir, svaka tvoja želja, budu uslišeni. Jel to znači da nema saradnje? Ili će ovo biti da je nešto drugo? Da je ipak opet neka politika, od koje je pokušavao da beži, ali nemušto i nevešto, svaki put. I na šta liči, da tako postavim pitanje, kad ti se svaki put izađe u susret i odbor ti odobri ono što tražiš, da ti kažeš, a to ste vi rekli u ovom Izveštaju ovde - Odluka nadležnog skupštinskog odbora o mogućnosti Poverenika da poveća broj zaposlenih, u skladu sa budžetskim sredstvima, je bez praktičnog značaja? Na šta ovo liči? Traži, dobije, a onda pošalje Izveštaj u kojem kaže - to ništa ne znači, za to me baš briga, to je bez ikakvog praktičnog značaja za mene. Ovo je drskost. Ta vrsta odnosa, pričam o odnosu prema institucijama, prema Narodnoj skupštini, prema njenim odborima, je apsolutno neprihvatljiva. I tu nije kraj. Mi bismo danas mogli da pričamo mnogo dugo na temu svih mogućih i nemogućih situacija i primera, kojima smo mogli lično da posvedočimo, a na temu ove vrste neprihvatljivog odnosa. Ali, gde u zakonu, u bilo kom pravilu, nek bude u nekom internom, institucije Poverenika, stoji pravo Šabića da on komentariše odluke skupštinskih odbora, pa da kaže - skupštinski odbor sme ili ne sme da donese takav i takav zaključak, ili sme ili ne sme, pazite, da se tako i tako izjasni glasanjem o nekom amandmanu? A on je to radio. On je javno u medijima davao sebi taj luksuz i taj prostor da iznosi ocene. Zamislite, skupštinski odbor odbio ovaj ili onaj amandman? Zamislite, skupštinski odbor ovoliko ili onoliko vremena raspravlja o amandmanima? Na šta to liči? Ima li bilo gde, u bilo kojoj odredbi zakona on pravo da te stvari komentariše i te ocene iznosi? Naravno da nema i tu je odgovor više nego jasan. Kada mi kažemo – to je politiko, mi kažemo iz tih razloga i to nikakve veze sa zakonom nema. To nikakve veze sa savesnim obavljanjem dužnosti nema. I nije problem samo odnos prema Narodnoj skupštini. Taj odnos, ta vrsta odnosa ogleda se u odnosu prema bilo kojoj državnoj instituciji sa kojom se gospodin Šabić nije slagao u bilo kom trenutku. Hoćemo li redom? Tužilaštvo na šta liči i kakve ovo veze ima sa zakonom i sa poslom kada Šabić kaže – Tužilaštvo je groteskno i tragikomično? Da li je njegov posao da ovu vrstu ocena daje, da ih plasira javno? To je uradio 27. aprila 2017. godine, da on ocenjuje Tužilaštvo na ovakav način. Dakle, ovo je ne samo ispod svakog nivoa i ukusa, ovo je apsolutno neprihvatljivo i to nije sve. Govorio je on i druge divne stvari baš za to Tužilaštvo. Između ostalog, čini mi se da je i karikatulno ili da su ti ljudi karikature. Agencija za borbu protiv korupcije, istom prilikom bizarna. To su njegove reči. Da li je to odgovarajući odnos prema institucijama ili će biti da je nešto drugo, pošto nema nikakve veze ni sa zakonom, ni sa njegovim poslom. Ovo je ocena o jednoj instituciji apsolutno neprihvatljiva. Ima Poverenik obavezu da obaveštava javnost, kao što ima obavezu da obaveštava Narodnu skupštinu, ali izgleda da zaboravlja šta to znači, da obaveštava on Narodnu skupštinu, a ne nju da ocenjuje i ne njoj da diktira i ne njoj da naređuje, a ponajmanje da je vređa. Javnost treba da obaveštavao o onome što mu je osnovni posao, a ne šta on misli, kako može bolje da uvredi Agenciju za borbu protiv korupcije ili Tužilaštvo. I ne sam njih, problem su i odnosi sa ministarstvima u sijaset prilika i to ne zbog toga što se neko ministarstvo dopada ili ne dopada da nešto čuje, nego zbog toga što opet nikakve to veze nema sa profesionalnim odnosom prema poslu. Problem je uznemiravanje javnosti. Problem je kada se sebi dozvoli takav luksuz da vi izgovorite nešto poput ovoga. Ovo je njegova ocena o radu Vlade – nema ničeg strašnijeg od bahatog neznanja u akciji. Dakle, Rodoljub Šabić je sebi dozvolio taj luksuz da na ovaj način komentariše Vladu. Vlada je bahato neznanje u akciji. Na potpitanje novinara, a uz neznanje pominjali ste i nemar, a i zle namere, da doda – da, u igri je kontinuirano svo troje. Kakve veze ima sa zakonom, kakve veze sa njegovim poslom ima da kaže da je Vlada primer, predstavnik bahatog neznanja, pa da to ne bude dovoljno, pa je to još i nemar i oličenje zlih namera. Zamislite, Vlada Srbije oličenje zlih namera. To je uradio 27.9.2018. godine. Ovo je, još jednom, politika, nije zakon, nije zakon i nije profesionalan odnos. Obračun sa političkim strankama i političkim predstavnicima, nosiocima funkcija, toga tek ima koliko hoćete. Šta kaže za ljude koji su pripadnici vladajuće stranke? Oni su na nivou prostih, svih argumenata lišeni, na nivou prostih. Onog momenta kada se obračunavao sa tužilaštvom zbog toga što tužilaštvo pokušava uporno da stavi do znanja da ono što se nalazi u profesionalnom dosijeu pripadnika Vojske Srbije jeste zaštićena informacija i mora takva da ostane i takva je, valjda, u celom svetu, šta god ko mislio i koliko god se neko trudio da zaštiti ovaj ili onaj interes, znamo koga je, onih ljudi koji pokušavaju da natovare na pripadnike Vojske Srbije nekakav žig izvršilaca ratnih zločina. Svako ima neki svoj interes da se različitim stvarima bavi, ali ne može da insistira preko Poverenika da mu se otvaraju vojni dosijei ljudi koji su časno nosili uniformu. Svaki put kada Poverenik traži tako nešto, a dobije od tužilaštva odgovor – ne možete to da tražite, on se na njih obruši, pa ih je nazivao, videli ste kako. A, onda kada kažu ljudi – ali, ne možeš tako da se odnosiš i ne možeš da insistiraš da se, na primer, objavi identitet tužioca koji obrađuje slučaj „Savamale“, jer time nekoga izlažeš opasnosti, onda on kaže – a, pa dobro, ko god to traži, on je tragikomičan, ko god tako kaže da ja nešto nisam u pravu i da ja nemam pravo, on je tragikomičan. Pa, kaže da je tragikomičan i predsednik Republike Aleksandar Vučić i predsednica Narodne skupštine. Kakve veze ovo ima sa zakonom? Kakve veze ovo ima sa bilo kakvim profesionalnim odnosom prema svom poslu? To je, još jednom, politika. Da je to politika, to ne mora da vam kaže niko od ljudi kojima se na ovaj i ovakav način bavio Rodoljub Šabić. To kažu oni ljudi koji su oduševljeni ovom vrstom njegovih nastupa i ovom vrstom njegovih ocena. „Vreme“ od 2. juna 2016. godine, kaže Šabić – zbog tih i takvih navoda, zajedno sa Jankovićem, Zaštitnikom građana u to vreme, predstavlja bekovski par građanskog društva. Oni su ponosni na ovu vrstu aktivnosti i ovu vrstu odnosa prema institucijama i Narodne skupštine i predsednika Republike i različitih ministarstava i predstavnika političkih stranka, a pre svega SNS, ponosni ljudi i kažu – oni su naš bekovski par. Oni u naše ime i za naš groš pumpaju kampanju protiv države i posebno protiv ljudi koji su politički predstavnici SNS. Oni kažu – ovo je politika. A, ova dvojica nekako su pokušavali da od tih ocena pobegnu, ali nisu se, znate, baš mnogo branili, pa se to na kraju završavalo otvorenim učešćem u političkim aktivnostima. Obračunavao se posebno sa narodnim poslanicima. Sve je apsolutno tačno što je rekao gospodin Rističević, apsolutno tačno. Za njega je dozvolio je sebi taj luksuz Šabić da izgovori da je lažljivi lupež. I to ne samo da je to izgovorio, nego je posle i potvrdio. Kaže – da, jesam, tačno je da sam nazvao Marijana Rističevića lažljivim lupežom. To nije bilo dovoljno, nego je onda rekao da je Aleksandar Martinović poltron i da mu ne treba verovati, jer nema, valjda, ljudskih kvaliteta. Da li znate zašto, da se podsetimo svi zajedno? Zato što smo ukazivali na to da je milion i tri stotine pedeset hiljada dinara u tom trenutku bilo potrošeno na različita putovanja i to je bila istina. Onda se Šabić branio, vikao – ne, ne, nije istina, za mene je samo 500.000, a milion i 300, to je za celu instituciju, nisam ja jedan isto što i cela institucija. Šta sad onda ispada? Nije Skupština samo ova sala ili jeste Skupština samo ova sala? Kada razmatraju skupštinski odbori, to radi Skupština ili ne radi? Kad putuje samo Šabić, to se računa ili kad putuju svi zajedno? Ali, da je iznos tačan u dinar, pa priznali su i on i ovi koji su uzeli da ga brane. Mnogo su ga dobro i uspešno odbranili, moram da priznam. „N1“, Beograd, 27.9. kaže – u stvari, jeste taj novac, ali nije na njegovo ime. Sam Šabić se na to nadovezuje i kaže – to je smešno, to što sam ja potrošio, kaže on. Priznaje za sebe 500 i nešto hiljada dinara, par hiljada evra. Kaže – to što sam ja potrošio, to je nekoliko puta manje u odnosu na ono što svaki narodni poslanik potroši na nivou jedne godine za službena putovanja. E sad, dame i gospodo narodni poslanici, razmislite vi svako za sebe, da li se vi osećate kao neko ko, tako kaže Šabić, potroši svake godine nešto što je red veličine desetak ili desetine hiljada evra? Znači, da bi ovih njegovih par hiljada koje sam sebi priznaje bilo nekoliko puta veće, vi potrošite svake godine desetine hiljada evra na službena putovanja. Svako od vas zna da li je to tačno ili nije. Ima li to nekog smisla? Ima li ovo nekog smisla? Opet, kakve to veze ima sa poslom, kakve to veze ima sa profesionalnim odnosom ili odnosom prema institucijama? Ovo je apsolutno čista politika, pored toga što je brutalna laž. Kada Šabić kaže – nije u redu da se govori da neko troši više nego što zaista troši, a tada brani sebe. Kaže - nije u redu zato što se time crta meta na čelo čoveka. Kad neko to pročita, kaže dalje Šabić, on bi mogao da dođe i da ispali metak. Šta onda znači ovo, na ovaj način optuživati narodne poslanike? Šta onda ovo znači? Jel onda onaj ko ovo kaže želi da se njima tako nešto dogodi? Apsolutno odbijam da prihvatim da je tako, ali ovo je sve samo ne ozbiljan i odgovoran odnos prema poslu. Kad smo kod tih troškova za koje se ispostavilo da su apsolutno tačni, ovaj izveštaj koji smo mi dobili obrađuje celu godinu i ovaj izveštaj kad se okrene tabela koja prikazuje troškove, ja sam eto baš poželeo da vidim šta bi sa tih milion i 300.000 dinara. Ovaj izveštaj kaže – od sredstava budžeta, troškovi putovanja dva miliona i 118.000 dinara. Znači, ne da je tačno, nego još i više, dva miliona i 118.000 dinara iz budžeta. Od stranih donacija nije se putovalo, ali jeste od neutrošenih sredstava iz prethodne godine još 370.000. Šta je ko slagao ovde? I ima li pravo da zbog toga što mu se ne dopada ovo stanje koje je sam stavio u izveštaj i poslao Narodnoj skupštini neko da kaže – ma vi ste poslanici lažljivi lupeži i poltrončine i vi trošite mnogo više nego ja? Ko je potrošio od narodnih poslanika mnogo puta više od ovoga što sam sad pročitao za jednu godinu? Kad pričamo o tim sredstvima, ocenio je tada kao apsolutno neprihvatljivo što su ukazivali narodni poslanici da je trošak za tu vrstu plasiranja političkih poruka od 200.000 dinara za kojekakve konferencije za štampu neprihvatljiv, i kaže – nemate vi pravo da to komentarišete, nije to tako. Ja opet uzmem ovaj izveštaj za 2018. godinu i pokušavam da vidim koliko se zapravo troši na slične svrhe. Ovde kaže – usluge informisanja milion i 176.000 dinara. Pa, jel to manje od 200.000 dinara? Milion i 176.000 dinara, ne bih rekao da je manje. Nije realizovan celokupni budžet. Mi smo i danas slušali kako muku muči Poverenik zato što nema dovoljno sredstava ili ljudi, a sve mu je odobravao nadležni skupštinski odbor. Ali, kaže – muku muči, nema dovoljno kapaciteta, sredstava. Jel ovde piše – nije realizovan budžet, nisu utrošena sredstva, pa ni za plate nisu utrošena sredstva? I što se nabavlja najskuplja, najmodernija moguća tehnika, u to neću da ulazim. Neka se kupi najbolje moguće, služiće instituciji, nije to ničije privatno i koristiće ga, ja se nadam, ljudi za dobre i pametne stvari. Sve hoću da razumem, i servere koji su vredni po par hiljada evra i rutere, ništa neću da komentarišem od toga, ali jednu stvar ne mogu da razumem i to bih mnogo voleo da mi neko objasni – kako i na koji način se objašnjava kupovina telefona „Epl ajfon“ crni, 180.000 dinara? Kakve to veze ima sa poslom? Šta to nije mogao na bilo kom drugom telefonu da uradi Poverenik ili neko ko radi kod Poverenika? (Predsedavajući: Zahvaljujem.) Samo, molim vas, još par sekundi, da završim. Dakle, to ne razumem. Čemu služi taj telefon? Kakvo je opravdanje za 180.000 dinara za ovako nešto? Na kraju, gde je ovo sad? Kome ovo služi i za šta to, a da je vezano za posao Poverenika? Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj čovek je sebi dozvolio i taj luksuz da kaže – Srbija se nalazi na crnoj listi FATF i zbog toga nam prete sankcije. Tu vrstu političarenja sebi je, koliko ja znam, u ovoj zemlji dozvolio još samo Vuk Jeremić, još samo Vuk Jeremić je to tim rečima izgovarao. Onaj koji se juče, prekjuče, videli ste to, hvalio i cerekao šta je sve radio Srbiji i Crnoj Gori. To je isto izgovori o Šabić. Kada sve to uzmete, vi ne možete da ne kažete – pa, to je politika. Završava se ova naša priča osvrtom na ovu fotografiju i stanje da nije od ovoga, naravno, bilo ništa, kao ni od ovih silnih uvreda i optužbi. Na kraju je Šabić sam rekao – neću ja da se odričem politike. Ništa nam novo nije rekao. Ići će da se bavi, kako reče, advokaturom. Da sve dolazi na pravo mesto i da ta vrsta politike ne može bez odgovarajućeg društva, na kraju nas je obavestio, kako drugačije, nego opet, preko Tvitera. On je danas davalac advokatskih usluga organizaciji CRTA, čiji lider, direktor, kako oni to zovu, evo ga ovde, stoji lepo rame uz rame sa Boškom Obradovićem, Vukom Jeremićem, Đilas Draganom ispred predsedništva kada su lomili ogradu, a onda jurišali na zgradu predsedništva, tada se obračunavali sa policijom. Dakle, to je ta vrsta društva. Ako je to tako, neka je tako, bar da se više nikakvog skrivanja ne igramo. Onaj ko hoće da se bavi politikom i ko hoće da se sa nama bar politički obračunava, slobodno nek to radi, ali nek se ne krije iza bilo koje institucije, neka ne pokušava da sebe predstavlja bilo kakvu žrtvu, a ponajmanje da se ne pita, kako reče to Šabić, šta su uradili sa njegovim gradom. Ako ga stvarno zanima, kod skupštinskog obezbeđenja ću da ostavim ovaj materijal u kome lepo piše šta se radi sa Beogradom, kako se razvija, kako napreduje, pa ako ga zanima da se sadržajem upozna, pronaći će da se Beograd baš kao i Srbija razvija, da Beograd baš kao i Srbija napreduje, da mi izgrađujemo svoju državu kao što izgrađujemo svoje institucije. Baš zato što nam je stalo da ih na taj način izgrađujemo i o ovome ćemo da se staramo na pravi način, a to znači, kao što ste čuli, sigurno i razumeli jako dobro, sve suprotno od onoga što je radio Šabić. Hvala vam.
Zahvaljujem. Obzirom da nema prijavljenih predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa, prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč, a povodom razmatranja Izveštaj o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacija od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2018. godinu. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić. Izvolite, kolega Zukorliću.
Hvala. Dame i gospodo, ideja zaštite podataka ličnosti kao ideja dostupnosti informacija od javnog značaja su veoma važne tekovine savremene civilizacije. Ono čemu ova zemlja teži kroz zakonsku regulativu, ali isto tako sa namerom da konačno da ta ideja i te tekovine postanu deo naše, pre svega, administrativne kulture i prakse, a ne samo jedna zakonska obaveza sa kojom suočavamo kroz prizmu, dakle, nužnosti... U tom pogledu želim pozdraviti sve ono što je do sada učinjeno, pre svega, na zakonodavnom planu i, kako sam više puta isticao, mi smo očito uhvatili korak donošenja dobrih zakona i koristeći sopstvena iskustva i iskustva drugih, ali svakako jasnu nameru i odlučnost ovog parlamenta, ali i svih ključnih političkih subjekata u ovome parlamentu u pogledu, dakle, ostvarivanja zakonske pretpostavke i zakonskih pretpostavki i za ove ciljeve, tako da tu su problemi minimalni. Međutim, zapravo je naša tema danas implementacija, odnosno sprovođenje ovih zakona. Tu se očito mora još značajnije poraditi. Ono što sam primetio, i to na samome terenu, više je primera gde imamo slučajeve nemogućnosti sprovođenja određenih zakonskih regulativa, odnosno razne opstrukcije u pogledu sprovođenja tih zakonskih regulativa, a bojim se da imamo i primere gde možda postoje i određeni detalji u zakonskoj regulativi u pogledu implementacije određenih zakonskih normi. Naš najsvežiji primer je ono što se prošle godine desilo sa konkursom za finansiranje medija na području Novog Pazara, gde smo imali, dakle, da informacije o tom konkursu nisu bile transparentno i javno dostupno. Sandžak televizija se obratila Zaštitniku i pokrenuta je određena procedura, utvrđene su nepravilnosti, izrečene mere, naloženo odgovornoj strani da sprovodi te mere. Dotična strana je ignorisala ili odbila sprovođenje tih mera i tu dolazimo do svojevrsne slepe ulice gde imamo već ranije izjašnjavanje određenih sudskih instanci, odnosno najviših sudskih instanci u pogledu nadležnosti, tako da imamo lepezu od osnovnog suda prema ostalim sudskim instancama koje su zaštićene od nadležnosti sprovođenja tih naloga i dolazimo u situaciju nemoći i ove institucije, ali i ostalih institucija, odnosno mehanizama predviđenih za implementaciju zakonskih regulativa. Dakle, definitivno, mi smo se na određenom prostoru suočili sa ovim pitanjem, ali ne radi se samo o rešavanju ovog problema. On će verovatno doživeti epilog kroz odluke Upravnog suda, i to je očito bio jedini pravni lek, ali u ovom slučaju se postavlja pitanje smisla postojanja mehanizma ove zaštite i kroz nemogućnost primene zakonskih regulativna, odnosno nedostatka mehanizma prinude za realizaciju, odnosno sprovođenje odluka, odnosno naloga koji su izrečeni. Dakle, intencija ovog izlaganja nije rešavanje ovog problema, već zapravo ovo koristim kao primer da ukažem na ovaj nedostatak. Primera imamo još puno i ne bih sada da trošim vreme na to, ali u svakom slučaju, preostaje nam kao parlamentu, ali i kao izvršnim organima da se pozabavimo ovim pitanjem. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Zukorliću. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. Nije prisutan. Reč ima narodna poslanica Vesna Ivković. Izvolite, koleginice Ivković.
Poštovani predsedavajući, poštovani gosti, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, za zaštitu prava na pristup informacijama od javnog značaja odgovoran je Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti. Kako mu i samo ime jasno ukazuje, to treba da bude neko od poverenja, neko kome je povereno da štiti ovo pravo i da se postara da se ono poštuje. On je neko ko posreduje između javnosti i pojedinca i organa vlasti. Drugim rečima, da bi građanima bilo jasno, ako potražite neku informaciju koja je u posedu ili pod kontrolom nekog organa javne vlasti i ne dobijete odgovor ili niste zadovoljni istim, onda ćete svoju žalbu uputiti upravo Povereniku. Ovaj naziv se odnosi i na ovaj nezavistan državni organ i na osobu na njenom čelu. Poverenik je nepristrasan, objektivan, branilac prava i nezavistan od svih drugih državnih organa. Zato i kažemo da je Poverenik nezavistan i samostalan organ. Funkcija Poverenika za informacije od javnog značaja kod nas je regulisan Zakonom o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja koji, između ostalog, uređuje i kako se bira Poverenik na čelu istoimenog organa. Ovaj nezavistan organ je zadužen da štiti pravo na slobodan pristup informacijama, a istovremeno i organ koji štiti pravo, privatnost podataka o ličnosti, malo zbunjujuće, pravo na javnost i pravo na privatnost, pravo da se koriste podaci o ličnostima građana koriste se samo u svrhe predviđene zakonom, a u druge svrhe isključivo uz prethodnu pribavljenu saglasnost građana o čijim podacima je reč. Prava na pristup informacijama od javnog značaja kojima raspolažu organi javne vlasti radi ostvarenja i zaštite javnosti da zna, i ostvarenja slobodnog demokratskog poretka i otvorenog društva, regulisano je Zakonom o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Informacije od javnog značaja, u smislu ovog zakona, u članu 2. jeste informacija kojom raspolaže organ javne vlasti, nastao u radu ili u vezi sa radom organa javne vlasti, sadržana u određenom dokumentu, a odnosi se na sve ono o čemu javnost ima opravdan interes da zna. Prava iz ovog zakona pripadaju svima pod jednakim uslovima bez diskriminacije, bez obzira na državljanstvo, prebivalište, pol, rasu, veroispovest, nacionalnu i etničku pripadnost. Istim zakonom je definisano i u kom slučaju tražiocu nije dozvoljen pristup informacijama od javnog značaja. Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti sprovodi dva zakona – Zakon o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakon o zaštiti podataka o ličnosti. U ovoj godini se navršava 15 godina od uspostavljanja institucije poverenika i kroz sve ranije izveštaje smo pratili rad i postignuća, kao i probleme sa kojima se ovaj nezavistan organ sreće. Poverenika bira Narodna skupština, kojoj je on dužan da podnosi godišnji izveštaj o svom radu. Iz izveštaja koji je pred nama, vidi se da je 2018. godina bila rekordna po obimu rada, odnosno po broju predmeta. Rešeno je preko 14.000 predmeta iz oblasti slobodnog pristupa informacijama od javnog značaja, ali i sektora zaštite podataka o ličnosti, jer se veoma često te dve funkcije ukrštaju i budu suprotstavljene. S jedne strane ste dužni da omogućite pristup podacima, ali ste isto tako dužni da zaštitite podatke o ličnosti, kako ne bi neopravdano bili dostupni na način koji vređa ličnost i zalazi u privatni život pojedinca. Činjenica je da se prema izveštaju koji je pred nama Poverenik sreće sa kadrovskim i materijalnim problemima koji usporavaju rad ove institucije i Poverenik stiče zabranu zapošljavanja kao jedan od ograničavajućih faktora, jer i za Poverenika, kao i za ostale budžetske korisnike važi maksimalan broj zaposlenih. Suština institucije Poverenika jeste da se građanima i organizacijama koji na lični zahtev ne dobiju odgovor koji su svi korisnici javnih sredstava obavezni da daju, svojim aktivnostima i zakonskim merama pomogne da pred nadležnim organima građani ostvare svoja prava. Poverenik se u suštini može posmatrati kao neka vrsta kontrolnog mehanizma javnosti rada, korisnika javnih sredstava bilo da su u pitanju lokalne samouprave, državni organi, javne službe ili drugi organi i organizacije. Zakonom je predviđeno da i lokalne samouprave imaju ovlašćena lica za davanje informacija od javnog značaja, a koje se tiču rada lokalnih organa i lokalnih službi što treba da poboljša javnost rada, organa lokalne samouprave i državnih organa, odnosno čitave javne uprave koja mora biti servis građana. Nažalost, dešava se da radi nekog ličnog interesa, građani, nevladine organizacije ili drugi tražioci informacija zloupotrebe to pravo, kao što se dešava da nadležni organi često izbegavaju da daju informacije od javnog značaja, koje se tiču njihovog rada. Očigledno je da ni 15 godina prakse nije još uvek stvorilo kulturu obavezu traženja i davanja informacija od javnog značaja. Tako da se tražilac i davalac informacija često posmatraju kao dve strane u sporu. Naravno, za ovakvim odnosom nema potrebe, jer Poverenik u svakom demokratskom društvu treba da bude institucija koja je medijator između građana i institucija sistema koji treba svojim radom da ublažava i rešava konfliktne situacije koje se odnose na traženje i raspolaganje svim informacijama od javnog značaja kojima se unapređuje javnost rada državnih organa, a time i kvalitet usluga koje državni organi i javne službe pružaju građanima. Pri tom, državni organi ne treba da na Poverenika gledaju kao na lovca njihovih grešaka, već kao na saradnika koji treba da doprinese stvaranju bolje saradnje sa građanima. Takođe, poverenik treba da u ostvarivanju svoje, zakonom utvrđene funkcije, da na primeran način ukazuje na probleme sa kojima se građani sreću u ostvarivanju svojih prava. Građani, Poverenik i državni organi su tri strane koje ne treba da budu u sukobu, već niz učesnika koje treba da doprinese s jedne strane ostvarivanju zakonskih prava građana, a s druge strane zakonitom radu državnih organa. Osvrnula bih se i na zaključak nadležnog odbora iz koga se takođe vidi da je za uspostavljanje pune uloge Poverenika neophodno izvršiti i određene izmene i dopune Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, što mi kao poslanička grupa SPS podržavamo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, koleginice Ivković. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Poštovani izvestioci, dame i gospodo narodni poslanici, vrlo su važni ovi izveštaji, vrlo su važni zakoni koji tretiraju ove dve kategorije, posebno Zakon o zaštiti informacija i ličnih podataka. Naravno, implementacija ovog zakona vrlo često zavisi od mesta gde se događaju zloupotrebe ličnih podataka. Sigurno je da u perifernim krajevima mnogo više imamo zloupotreba i mnogo manje reakcija i Poverenika i nadležnih institucija u pogledu kažnjavanja onih koji vrše takve zloupotrebe. Spomenuću slučaj iz 2018. godine, prilikom izbora za Bošnjačko nacionalno veće, kada je u samo jednom danu lista gospodina Ugljanina u sudu u Sjenici, bez da dovodi ljude, zloupotrebila nekoliko stotina ljudi, odnosno njihove lične podatke, kako bi overila i predala tu listu, iako smo mi podneli žalbu na to, jer to niti je fizički moglo da se uradi, niti je to uopšte bilo urađeno, jednostavno neko je zloupotrebio lične podatke određenih ljudi i na taj način predao takvu listu. Međutim, niti jedan državni organ nije se oglasio, niti ozbiljno tretirao ovakvu situaciju. To nažalost nije usamljen slučaj. Dakle, posebno kada su u pitanju predaje lista na različitim vrstama izbora, vrlo često imamo zloupotrebe podataka, a naročito u onim mestima gde se overe tih podataka vrše u sudovima, a ne kod institucije notara. Dakle, mi smo taoci takvog jednog ponašanja već tri decenije u nekim manjim sredinama, posebno Sjenici, posebno u Tutinu. Naravno, vrlo često imamo i zloupotrebe kada su u pitanju određeni mediji, ličnih podataka, recimo vrlo je interesantno da se digla velika hajka ovih dana zato što su Jugoslavu Ćosiću, kao navodno neki mejlovi probijeni. Mi smo prijavljivali, podnosili krivične prijave za bukvalno snimanje, lažiranje, krađu ličnih podataka određenih političkih funkcionera još 2016, 2017. godine, pa nikada ni jedan organ, iako postoje krivične prijave, nije na to reagovao, niti je na bilo koji način zloupotrebljavao iako se brutalno dešavalo da određeni politički centri moći, koji upravljaju određenim medijima baš na najrigidniji način zloupotrebljavaju lične podatke ili probijaju određene elektronske medije u kojima su podaci njihovih političkih protivnika. Naravno, svesni smo mi da je interes onih koji žive u centralnim delovima Srbije drugačiji, ali bi dobro bilo da i poverenik, pa i ostali organi podjednako tretiraju celokupnu državu Srbiju, jer ubeđen sam da se dogodilo nešto tako u Beogradu, da recimo neko zloupotrebi nekoliko stotina ljudi, lične podatke njihove, da bi overio neku listu na nekim izborima i da to bude, onako, vidljivo i golim okom, sigurno bi radili istražni organi, radili bi pravosudni i sudski organi, a ne bi ćutao ni Poverenik, niti Zaštitnik građana. Naravno, to se dogodilo u Sjenici, u jednom malom mestu i to se dogodilo na izborima za nacionalne savete. To je bilo u režiji gospodina Ugljanina, koji očigledno imao neku vrstu podrške, zaštite, ne znam ni ja koga, odnosno i to jeste deo onoga kada smo govorili juče, o korumpiranosti pojedinih delova sudskih i tužilačkih sistema. Još uvek nismo imali epilog, niti bilo kakvo javno oglašavanje po tom pitanju, ne verujemo ni da ćemo imati, ali zato skrećemo pažnju i pozornost i predstavnicima institucije Poverenika, ali i svim nadležnim državnim organima da bar u budućnosti takvih zloupotreba, posebno ličnih podataka, ne bude ili da ih bude u što manjoj meri, kako bismo jednostavno uspeli da imamo jednakopravni status svih građana i svih ljudi u pogledu zaštite njihovog ličnog identiteta i integriteta. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Fehratoviću. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić. Izvolite, kolega Atlagiću.
Poštovani potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, poštovana gospodo predstavnici ove veoma značajne institucije, dame i gospodo narodni poslanici, mi danas raspravljamo i diskutujemo o izveštaju, odmah da kažem na početku, u celini gledano, da smatram da je izveštaj jako dobar, uz eventualno određene zamerke. Koje su to zamerke? Mislim da u jednom delu provejava čak i malo politički ton. Verovatno to ima za posledicu pošto je Poverenik, hajde da kažemo bivši, gospodin Šabić, već i prilikom dolaska na tu funkciju zatekao zapravo jedno stanje gde je institucija Poverenika na neki način bila, kako reče i kolega Rističević, rezervna snaga bivšeg režima. Ja zaista to mislim, međutim, imajući još i u vidu da je gospodin Šabić bio član tri stranke u međuvremenu i potpredsednik Narodne skupštine, a bio je i ministar u Vladi Republike Srbije i zamislite kada dođe za Poverenika takva osoba. Međutim, kada sam već kod toga, dozvolite da kažem da je on dao jednu izjavu, ja ću citirati, citiram: „Vlast bi mogla da sruši i da postavi fasadnu instituciju Poverenika, funkciju Poverenika“, završen citat. Dakle, neće vlast srušiti tu instituciju Poverenika, gospodine Šabiću, već će sve učiniti da se ova institucija podigne na jedan veći nivo, kako bi još više postala samostalna, nezavisna državna institucija, odnosno organ i u svom radu, ali radi unapređivanja ukupnih demokratskih procesa u našoj zemlji, a sve zarad naših građana. Rodoljub Šabić, Poverenik za informacije od javnog značaja, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, proneverio je 15 miliona dinara iz budžeta Republike Srbije. To ne tvrdim ja, tvrdi Savet za monitoring, ljudska prava i borbu protiv korupcije, to je problem. Zato se on vrlo često javljao, ali nikada nije dao obrazloženje za ovu cifru. Šabić, umesto da objasni gde su ti silni novci, on je tvrdio da se protiv njega vodi hajka. Dakle, to mu je bio na neki način odbrambeni mehanizam. Čak ga je i njegov stranački nekada kolega, da kažem, hajde i koalicioni, Goran Ješić optužio zato što nije hteo da objasni gde su te pare. Savet za monitoring, ljudska prava i borbu protiv korupcije tvrdi da je Poverenik gospodin Šabić protivzakonito zapošljavao ovu instituciju Poverenika. Dakle, to su vrlo ozbiljne optužbe itd. Nadalje, tvrdio je da ga je neko napao u Sremskoj ulici, ako se sećate, odnosno da ga je neko drugi sapleo i da je razbio „tintaru“, što narod kaže, glavu da je razbio. Međutim, policija je utvrdila da nije bilo nikakvog napada. Zašto je onda on to rekao? Šabić je zloupotrebio ovaj događaj kako bi se vodila kampanja protiv države. To je suština. Vi ste informisani o izveštaju policije da nije bilo nikoga u blizini njega. Snimci su pokazali da mu niko nije bio u blizini. E sad, vidite, pitanje je kako se sapleo. Postoje, po meni, dva načina. Prvi je da se "nalizao", da se napio, narod to u žargonu kaže "nalizao se dobro" i drugi, zaista da se sam sapleo. Jer je on, ako ste videli na snimku, nosio mobilni, a osim toga on kad hoda zapinje nogu za nogu, narod to u žargonu kaže "trašulja". Dakle, drugog razloga zaista ne vidim i snimci su to pokazali. Znao je vrlo često da zloupotrebljava ovu funkciju. Dozvolite na kraju da kažem da nije to nikakvo čudo od gospodina Šabića, gledajući njegovu političku aktivnost pre nego što je došao na tu funkciju i gledajući njega i njegove kolege i koalicione partnere. Ništa oni nisu bolji iz ove koalicije sada Saveza za Srbiju, a ranije DOS-a. Šta o njima reći? Dozvolite na kraju ipak da kažem dve-tri rečenice o njemu i o njima, jer zajednički su radili. Dragan Đilas, šta reći o tom čoveku? U narodu zvani Điki mafija, sve je rečeno u tome, ta jedna reč sve govori. Vuk Jeremić, u narodu zvani Vuk potomak, koji je raznim koruptivnim radnjama oštetio budžet Republike Srbije za pozamašnu svotu, a inače je jedan od članova međunarodne bande lopova i prevaranata, a videli ste mu izjave unazad nekoliko dana za Srbiju i Crnu Goru, da ne ponavljam to. Janko Veselinović, jedan od vođa Saveza za Srbiju, u narodu zvani Janko stanokradica, taj nije imao obraza, nego je ukrao stan Milici Badži iz Obrovca u Ulici braće Kurjakovića broj 9, iako on nije bio izbeglica itd. Boško Obradović, bolje da o njemu ne govorim, poštovani građani Srbije, ali ja ću vas ipak podsetiti i stalno ću da vas podsećam, svaki put, izvršio je upad u RIK i napad na članice RIK-a. Je li tačno, gospodo narodni poslanici? Izvršio je upad u opštinu Pećinci, izvršio napad na dr Aleksandra Martinovića na sednici Administrativnog odbora, izvršio napad u kabinet predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, izvršio upad u policijsku stanicu u Guči, izvršio upad na novinarku "Pinka", pokušaj upada u REM, tražio, verovali ili ne, streljanje predsednika Republike i predsednice Vlade gospođe Brnabić i pokušaj upada u Predsedništvo Srbije. Svi ste, poštovani građani, videli da je to bila istina. Tražio je od vojske da izvrši državni udar, izvršio upad u RTS itd. Ovo što je tražio od vojske da izvrši državni udar spada pod Krivični zakonik Republike Srbije, članovi od 305. do 321, i čudi me šta državno tužilaštvo radi, a što ne pokreće postupak. Dušan Petrović, u narodu zvani Dule kravoubica, sve vam je jasno, bio ministar poljoprivrede, 500.000 krava ukupni fond Republike Srbije, 250.000 krava je naredio za godinu da se pokolje. Marinika Tepić, saradnica Šabića, zvana golubica preletačica, ona naveče legne u jednoj stranci, sutradan se probudi u drugoj stranci. Milojko Pantić, šta reći o tome, u narodu znani kao ludojko, ta moralna gromada, mrtav pijan vozio automobil, izazvao udes na Brankovom mostu, pobegao, poštovani građani, kako ste čuli, i vozio u suprotnom pravcu. Naravno da ga je milicija uhapsila, odvela na ispiranje. Za to je optužio, verovali ili ne, predsednika države, koga bi drugog. Bio sam u pravu kada sam na jednoj sednici u ovom visokom domu rekao da je Milojko Pantić, zvani ludojko, ispičutura, a to znači u prevodu - jedna obična pijandura. Sergej Trifunović, u narodu zvani Sergej pišoje, izjavio je bez stida i srama da će, citiram: "pišati po grobu Aleksandra Vučića", završen citat. O njemu je najbolje rekla njegova koleginica, ovo mi je najdraži citat, jer zaista Biljana Srbljanović govori o njemu, citiram: "Neoprani, lažljivi Sergej. E, to vam je taj vođa. Uvek bio podmukli lažov, uvek mi se ulizivao, bio zlatna medalja u uvlačenju u dupe, uvek lagao, uvek smrdeo, uvek se grabio za novac, obrok i piće. Nikada se nije pravo, uvek je varao kolege", završen citat, 20. januara 2019. godine. E, sada poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, dr Zoran Lutovac to je novi predsednik DS, narod ga već zove zalutovac. Znate zašto? Narod je procenio da on nije za politiku, a zaista i nije. On je dobar naučni radnik, a za politiku i ja mislim zaista da nije i narod mu je zaista dao sada, eto u narodu Zoran Lutovac zvani zalutovac. Na kraju dozvolite da kažem za ove proteste šta je rekao Nikola Kojo, glumac do kojega, ajde, ja ipak držim da je dobar glumac. On je 4. februara 2019. godine izjavio, citiram – ako protesti ne uspeju napuštam ovu zemlju, završen citat. Taj isti glumac Nikola Kojo je rekao 10. maja 2019. godine, znači samo tri meseca kasnije i objasnio zašto su protesti propali i ona kaže, citiram – ljudi polako shvataju da su im protesti od početka iz prikrajka vodili cenzus-lovci uz pomoć raznog polusveta, polu novinara i dela studenata koji su im verovali, završen citat. Molim uvaženog glumca pošto zaista, tvrdim da je čestit čovek, da napusti ovu zemlju, da realizuje svoj zadatak od 4. februara 2019. godine. I na kraju uvaženi gospodin Svetislav Basara za njih je rekao, koji je bio član DS, citiram – rekao je to 22. maja, gospodnje, 2019. godine, citiram DS je samoupravna interesna zajednica muljaroša i lopuža, završen citat. Upravo tako. Hvala.
Zahvaljujem, kolega Atlagiću. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić. Izvolite, koleginice Malušić.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvažena gospodo iz Kancelarije Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštite podataka o ličnosti. Mi danas razmatramo ovaj izveštaj o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaj i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti. Uvažena gospođo Mandić, ja sam očekivala od vas malo kompleksniji izveštaj. Ovaj izveštaj ima mnogo strana, pa sam mislila da ćete vi taksativno navesti šta ste to uradili. Vi to niste uradili, verovatno imate svoje razloge, pa ću ja da na svoj način interpretiram ovaj Izveštaj, pre svega ono što je uradila Republika Srbija, a uradila je mnogo, a onda i šta je uradio Poverenik za informacije od javnog značaja gospodin Šabić koji je sada u mirovini. Osnovna uloga Poverenika u skladu je sa Zakonom o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakonom o zaštiti podataka o ličnosti i njen cilj je da štiti, promoviše prava propisana ovim zakonom, kao i da sprovodi nadzor u pogledu zakonitosti obrade podataka o ličnosti koju vrše organi javne vlasti i svi drugi subjekti koji se bave obradom podataka o ličnosti. Deset godina nakon usvajanja Zakona o zaštiti podataka o ličnosti iz 2008. godine, naravno 2018. godine je takođe izglasan novi zakon i mi se ponosimo time. Sa stanovišta međunarodnog prava i međunarodnih odnosa usklađivanje nacionalnog zakonodavstva u oblasti zaštite podataka o ličnosti sa pravom EU predstavlja međunarodno – pravnu obavezu koju je Srbija prihvatila Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju. Od Srbije se kao i od drugih država koje imaju status kandidata za članstvo u EU očekuje da vodi spoljnu i unutrašnju politiku u skladu sa politikom i pravnim tekovinama EU, što je naša Republika sa našim predsednikom i učinila. Takođe, Srbija kao država članica Saveta Evrope učestvuje u kreiranju evropskog prava, ljudskih prava, a standardi ljudskih prava izraženi su između ostalog u presudama Evropskog suda za ljudska prava čime predstavljaju deo unutrašnjeg pravnog poretka kao opšte prihvaćena pravila međunarodnog prava. Moram da pročitam ovo, jer ovo pišu u Izveštaju i zaista za rad naroda moram da kažem šta to sve piše u ovom Izveštaju. Naravno, nisam ovlašćena, ali ću pričati kao narodna poslanica. Nekoliko godina unazad aktivnosti EU i Saveta Evrope su značajno intenzivirane u oblasti prava za zaštitu podataka o ličnosti. Republika Srbija je sve što se od nje traži s obzirom da smo mi zemlja pristupnica EU odradila, a sad da vidimo šta je odradio gospodin koji je do nedavno bio Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti. Pre svega Poverenik za informacije od javnog značaja gospodin Rodoljub Šabić, vodio je, nažalost, besomučnu kampanju protiv ministara, predsednika Republike, gospodina Aleksandra Vučića i predsednice Vlade Republike Srbije, gospođe Maje Gojković, a da se lažno predstavljao da je nezavisni državni organ. Šabić je politička ličnost. To ne bi trebalo da bude tako. Oglašavao se i ta ličnost se oglašavala povodom svih zakona i to na krajnje negativan način, nažalost, iskrivljavajući i falsifikujući ono što se dešavalo u Narodnoj skupštini. Gospodin Šabić je primio bez konkursa veliki broj ljudi u svoju službu, mimo zakona. Šabić je rekao da je on kao nezavistan organ nema obavezu da raspisuje konkurs za prijem u radni odnos, ali Zakon o državnim službenicima propisuje da postoji obaveza oglašavanja internog ili javnog konkursa. Nažalost, kod Šabića ne postoji dokaz o sprovedenom konkursu. Za zapošljavanje ljudi u službu Poverenika potrošeno je 33 miliona dinara državnog novca, a među sklopljenim ugovorima je i onaj sa suprugom dobavljača para Vuka Jeremića. Šabić je devet konferencija za štampu, kada je brutalno napadao ministre i poslanike i klevetao sopstvenu državu, znači, postoje inflagrantni dokazi, od toga ja prosto navodim šta je sve rađeno, potrošio blizu 208 hiljada dinara. Mislim da je za taj novac moglo da se uradi nešto mnogo kvalitetnije, da se nabavi oprema za klinike, da se neka škola snabde nečim umesto što je blatio Republiku Srbiju, ministre, vladu i gospodina Aleksandra Vučića. Čovek koga je ova Skupština izabrala navodno štiti informacija od javnog značaja i učini dostupnim građanima napadao je sopstvenu državu, vodio besomučnu kampanju protiv skoro svakog ministra, protiv predsednika Republike, predsednice Vlade, poslanika. Mislim, da to nije u redu i da se to više nikada neće ponoviti. Nezavistan državni organ je nezavistan državni organ i to treba da ostane. Setimo se samo 2017. godine kada je gospodini Šabić izjavio da masa građana, sada ne znam koji su to građani ali masa sigurno njih nije i da izvesni političari, misli na opoziciju žele da on istakne kandidaturu za 2018. godinu kad su bili gradski izbori i da se kandiduje kao gradonačelnik. Gospođo, obraćam se i gospodinu i gospođi, sukob interesa, vi ste ili u politici ili ste nezavistan državni organ. Mi smo birali tog gospodina ovde kao nezavistan državni organ. Tako nešto se zaista nikada ne sme dogoditi više. Setimo se samo gospodina Saše Jankovića koji je takođe zloupotrebio svoju funkciju i direktno iz nezavisnog državnog organa, jer je bio tada Zaštitnik građana otišao u politiku. Svi znamo šta se desilo sa njim, čak je napravio i svoju političku opciju, svoju političku stranku, da bi pošto je totalno propao, neslavno izašao potpuno iz politike. Svako ima pravo da učestvuje u politici. Mi smo slobodna i demokratska zemlja, sa tim se potpuno slažem, to se odnosi i na Šabića, ali to nema pravo da radi, nije imao pravo da radi, sad je u mirovini, sa mesta Poverenika za informacije od javnog značaja jer je to nezavisna institucija. Sigurna sam da se ovako nešto nikada više neće ponoviti. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik, Đorđe Komlenski.
Zahvaljujem, predsedavajući. Drugarice i drugovi, dame i gospodo, uvaženi zastupnici Kancelarije Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, zaista nije mi želja da upadamo u klopku i da današnji dan i svoj rad posvetimo liku i delu gospodina Šabića. Međutim, sav ovaj napor koje i moje uvažene kolege u prethodnim obraćanjima ulažu, jeste, podsećanje svih nas ovde u parlamentu, da kada budemo odlučivali o izboru novog Poverenika, sebi ne smemo da dozvolimo luksuz da napravimo grešku kakva se već desila. Naime, ja zaista ne znam šta se dešava sa ljudima u zemlji Srbiji, koji budu izabrani od strane parlamenta ili na neki drugi način, kako procedura propisuje, koji dobiju ovakvu odgovornu, značajnu funkciju, koja je važna za građane Republike Srbije, a onda zaborave zašta su izabrani, čega su se prihvatili i praktično svojim ličnim postupcima i svojim ličnim ponašanjem, urušavaju i rad kompletne kancelarije. Meni je potpuno jasno da Šabić nije bio sam u kancelariji, da postoji ogroman broj ljudi koji su ogromnu pozitivnu energiju uložili u rad tokom proteklog perioda, ali zaista zbog same koncepcije rada kancelarije u ozbiljnu sumnju i u ozbiljnu dilemu su dovedeni i njihovi rezultata rada, ponašanjem čoveka koji je koliko, ako se dobro sećam, decembra meseca bio na čelu te kancelarije. Praktično, nama je zadatak da kada budemo razmišljali o ovome što je bilo u proteklom periodu, još jedanput dobro ocenimo i procenimo ko će doći na mesto, gospodina Šabića, jer u ovom trenutku ne treba da postoji kontinuitet u radu Kancelarije za informacije od javnog značaja, odnosno Poverenika za informacije od javnog značaja, već mora da se napravi jasan diskontinuitet sa onim kako je to Rodoljub Šabić radio, pogotovo poslednjih nekoliko godina. O kom virusu, o kom problemu se radi, jer očigledno da ta neka vrsta virusa hara u zemlji Srbiji, kada je u pitanju prethodni Zaštitnik građana, pa se onda izgleda inficiralo i prenelo na Poverenika, je nešto što ne leči medicina, to mora da izleči ovaj parlament i odgovorna država, koja će takve greške koje je činila ranije prestati da čini. Meni lično jeste, zaista, prihvatljiv predlog o kojima već danima već razmišljam za novog Poverenika, mislim da taj čovek može da nastavi kontinuitet onoga što je bilo dobro u radu ove kancelarije, a da upravo napravi diskontinuitet u ponašanju kakav je imao gospodin Šabić, koji je ozbiljno narušio ugled, značaj same institucije, tretirajući je, kao da je to isključivo samo njegovo delo i isključivo samo njegova svojina, a ja verujem da se tako neodgovorno ne bi ponašao, čak ni prema svojoj privatnoj svojini. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić. Izvolite, kolega Miletiću.
Zahvaljujem se predsedavajući. Evo, ja bih kao poslanik i predstavnik i predsednik USS iz Svrljiga, kako kažem to je najlepša opština u Srbiji koja se nalazi pored grada Niša, to je najlepši grad u Srbiji, a izabran sa liste SNS i predstavljam u Skupštini Srbije, USS. Ja ću kao i do sada, kao i moje kolege koje su prethodno govorili o izveštaju za rad kancelarije Poverenika, da podržim sve ono što su rekli i mislim da puno stvari koje su rađene, rađene su ciljano, jer neko, ko nije trebao da se bavi politikom, bavio se politikom. Baš zbog toga mislim da to nije bilo primereno i baš zbog toga mislim da neke stvari u narednom periodu moramo raditi mnogo drugačije, jer kancelarija u kojoj je radio i koju je vodio Poverenik, gospodin Šabić, jeste u okviru svog zadatka bila vrlo bitna za sve građane u opštini Svrljig, za sve građane na teritoriju jugoistoka Srbija, za sve građane na teritoriji cele Srbije, baš zbog toga, što informacije koje građani nisu mogli da dobiju iz prve ruke, trebali su da dobiju iz kancelarije, ali dešavalo se to što se dešavalo. Poverenik za informacije je bio aktivan i politički davao podršku, napadao predstavnike, ljude koje je izabrao narod, ali sa druge strane, naši ljudi koji nisu imali prave informacije, a hteli da čuju te informacije, nisu dobijali. Mislim da period koji dolazi, period kada trebamo izabrati drugog Poverenika, ja ću glasati za ono šta mislim da je dobro, a to je da bude u interesu i radu svih naših građana, da sve informacije koje su potrebne da se čuju, da znaju i građani Svrljiga i tih malih sredina, kako sam malopre rekao, od svojih, koji tamo vode lokalne samouprave, a ne žele nešto da kažu, da ta informacije mora biti javna, transparentna i tu informaciju mora njima obezbediti, nama obezbediti Poverenik. Dakle, 2018. godine viđeno je u okviru izveštaja niz stvari koje su rađene, papir, što se kaže kod nas, trpi sve, ali suština svega toga jeste, 2018. godina je pokazala, a i prethodna 2017. godine, da je Poverenik za informacije bio veoma aktivan politički, što mislim da nije bilo primereno i mislim da to nikada više ne treba da se dogodi. Još jednom, ja ću kao predsednik USS i kao poslanik u Skupštini Republike Srbije podržavati sve one mere koje se tiču građana naših malih sredina, naših sela, naše poljoprivrede, jugoistoka Srbije i cele Srbije. Mislim da novi Poverenik mora biti sušta suprotnost sadašnjem, jer smo i u prethodnom periodu, i ja sam glasao za Poverenika Rodoljuba Šabića, kada je za to bilo potrebno i glasao sam sa ciljem da on radi za šta smo ga glasali. Mislim da nije zadovoljio potrebe svih nas, svih građana. Još jednom, novi Poverenik mora da radi u interesu svih građana i malih sredina za naša sela i da u svakom trenutku treba da zna sve ono što je potrebno, baš zbog toga što je transparentnost nešto što štiti interes svih nas koji živimo na teritoriji cele Srbije. Još jednom hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Predrag Jelenković.
Hvala predsedavajući. Poštovane koleginice i kolege, Institucija Poverenika za informacije od javnog značaja je ustanovljena kod nas pre 15 godina i njen zadatak je bio između ostalog da radi, pre svega na podizanju svesti građana koji imaju pravo da dobiju traženu informaciju. Ova Institucija, pre svega, podrazumev sponu između organa vlasti i javnosti, da nastoji da svojim radom poboljša upravo tu komunikaciju, između javnosti kada je u pitanju transparentnost i dostupnost informacija koje su pod kontrolom nekog organa vlasti. S tim u vezi vrlo je važno da ovu Instituciju sačuvamo, jer na taj način čuvamo i tekovine demokratije, odnosno osnovne vrednosti demokratskog društva. S obzirom da je ova Institucija u službi građana koju očekuju da neko ko vrši vlast i da je na uvid podatke, ne samo o trošenju novca poreskih obveznika, već i slobodan pristup informacijama od javnog značaja, potrebno je dosta vremena, kako bi građani stekli poverenje, a pre svega naviku da se o određenim temama i određenim situacijama uopšte obraćaju Povereniku za informacije od javnog značaja. Unapređenje rada Poverenika, isključivo karakteriše nezavisnost, transparentnost i učešće javnosti, kao što smo čuli u toku dana, a u tom smislu i SDPS zalaže se za nezavisnost, profesionalnost i efikasnost ove institucije, zato što je važno da upravo stvorimo tu atmosferu, a pre svega jedan adekvatni pravni okvir u kome će ova institucija moći da radi nezavisno i pre svega, u interesu građana, svoj posao. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo, narodni poslanici, danas razmatramo Izveštaj o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacija od javnog značaja i Zakon o zaštiti podataka od ličnosti za 2018. godinu. Dobro je što se ovo napokon našlo na dnevnom redu, međutim, ovakvim zakonom, ovakvim predlozima koje imamo nećemo ni približno rešiti one probleme koje postoje u ovoj oblasti. Pogotovo ih nećemo rešiti ako se bavimo samo bivšim Poverenikom za informacije. Naravno, verujemo na reč predstavnicima vladajuće većine da je to sve tako što kažu za njega, ali jednostavno, onda tog čoveka treba procesuirati. Ali, dobro, ne želim da se bavim time. Da bi se video breg treba doći do njega. Da bi se videla planina treba se udaljiti od nje. Ako se vratimo ovih petnaestak godina unazad i pogledamo propise i zakone iz tog perioda, videćemo da ovakvog nečeg u tom vremenu nije bilo. Međutim, to što danas ima tih propisa, ne znači da su ljudi zaštićeniji, slobodniji i sve ostalo. Naprotiv, mislim da je situacija sasvim drugačija. Još je drevni grčki filozof Diogen govorio: „Da bi čovek živeo mora se naviknuti na dve stvari, na loše vreme i na ljudsku nepravdu“. Naravno, to su stvari sa kojima mora da se živi, dok je jedan drugi filozof govorio - da su retka bila ona vremena u kojima se smelo slobodno misliti, a još ređa vremena u kojima se mogu iznositi to što se misli. Iz tog razloga mnogo nam je važna istina i informacija da ljudi mogu doći do te istine, jer od ljudi koji ne znaju istinu samo su u nepovoljnijem položaj oni ljudi koji ne žele da znaju istinu i oni ljudi kojima se ta istina uskraćuje, odnosno kojima je zabranjeno da do te istine dođu. Na neznanju takvih ljudi zasniva se današnji svet. Ranije smo imali situaciju da je jezik bio jedan od najvažnijih, najsvetijih čovekovih sposobnosti. Međutim, kada je glavno sredstvo manipulacije… ljudima postala manipulacija svešću, kao što je to slučaj danas, onda je jezik došao u drugi plan i postao je drugorazredni instrument. Danas se najviše radi na onim tehničkim dostignućima koja omogućavaju manipulaciju ljudima i manipulaciju svešću. Jedna od takvih stvari na kojima se danas i te kako radi su recimo kvantni kompjuteri. Oni će biti u stanju da vrše proračune stotinama hiljada, pa i više puta nego što su to danas u stanju najsavremeniji kompjuteri, i ta tehnika, znači, takva komunikaciona sredstva, otvaraju neviđene, fantastične mogućnosti u ovoj oblasti, u oblasti kriptografije, a to je oblast kojom se upravo bavi ova naša današnja tačka dnevnog reda. Danas još uvek ni najmoćniji računari nisu u stanju da tako lako razbiju šifru tekućeg računa, deviznog računa, itd, ali kvantni kompjuteri, na kojima se i te kako radi, to će biti i te kako u stanju. Mi ne znamo dokle se došlo sa tom tehnologijom, ali imajući iskustva sa nekim prethodnim stvarima koje je čovečanstvo otkrivalo vrlo je moguće da to dana postoji. Znate, čovečanstvo je osuđeno da gleda ugašene zvezde, a ne one zvezde koje i danas sjaje. Kada se sa takvom tehnikom, takvim kompjuterima, tajnu kakvu poznajemo više neće biti moguća. Možda će biti moguća na nekom drugom nivou, ali u ovakvom sigurno neće. Sada su sve tajne sadržane u kodiranju, u brojevima, otiscima prstiju i ostalo. Naravno, te stvari radi računar. Kompjuter je tu samo jedno pomoćno sredstvo, najvažniji je algoritam koji taj računar koristi. Prema nekim saznanjima, proračunima, prema Murovom zakonu snaga računara udvostručuje se na svakih 18 meseci. Za otprilike nekih 10 godina imaćemo situaciju da računari, kakve danas poznajemo, da će to biti prošlost, da bukvalno neće postojati, ali će zato postojati u nekom drugom obliku i pratiće nas tiho i neprimetno i biće nevidljivi za ljudsko oko, kao što je nama nevidljiva električna struja, koju svakodnevno koristimo, i bez koje život nije moguć. Dalje, nije daleko dan kada će internet biti dostupan putem kontaktnog sočiva i kada se to desi onda ćemo sa osobom sa kojom razgovaramo biti u stanju da, da čitamo njegovu biografiju i sve druge podatke koji su vezani za njega lično i za njegov život. Čak, šta više, ako bude u pitanju osoba koja govori nekim drugim jezikom, moći ćemo odmah da imamo i gledamo ili simultan ili titlovani prevod. Ovo naravno govorim, jer bukvalno, danas se sve radi preko računara, pa čak i oni ljudi koji rade u ovoj Kancelariji zaštitnika građana, jednostavno i oni nisu svesni šta sve postoji i kakve sve mogućnosti postoje zahvaljujući tehnici. Recimo, ako bi nervne završetke ljudskih čula, ljudskog oka, ljudskog jezika i drugih organa povezali sa moćnim računarom i taj računar slao signale tim čulima koji imitiraju spoljni svet, spoljnu okolinu, čovekov mozak bi bio 100% prevaren. Bukvalno, čovekov mozak ne bi imao ni jedan promil šanse da se suprotstavi tome da shvati da je to jedna virtuelna realnost. Već sadašnji nivo razvitka sveta dozvoljava da se ovaj problem rešava, doduše, prvo u virtuelnom svetu, ali neke stvari i već i realnom. U doglednoj budućnosti, recimo reklame će uključivati informaciju koja će se slati direktno u ljudski mozak. Kada govorim o tome, u doglednoj budućnosti, to su stvari koje su bukvalno pred nama, možda se negde već sada dešavaju. Evo, recimo jedan američki naučnik je na ovu temu nedavno rekao - ako čovečanstvo bude imalo sreće, ove stvari će se deseti za nekih desetak, petnaest godina, a ako ne bude imalo sreće, desiće se već sa pet, šest godina. Znači, tu su mnoge stvari pred nama, tako da i o tome mora da se vodi računa. "Da bi se postupalo razumno, nije dovoljan samo razum", to je govorio Dostojevski. Različiti oblici informacije i izveštavanja stvaraju privid različitih informacija. Danas se, na primer, uporedo sa lažnim izveštajima i lažnim informacijama plasira i neka istinita tačna informacija, ali i informacija koja je izgubila svaki značaj. To se sve radi u cilju promene svesti ljudi, a svest ljudi se menja samo uvođenjem informacija. Ne postoji drugi način za promenu svesti. Da bi se ovome suprotstavili, mi moramo da imamo i istinu, da pokušavamo da na sve načine do te istine dođemo. Pošto vreme ističe, veća količina informacija, koje je danas na dohvat ruke čoveku, ne dovodi do veće mudrosti, nego naprotiv, dovodi do još većeg haosa, do veće zabune, gde se jednostavno te informacije ne mogu selektovati. Tako da, sve sam ovo govorio sa jednog drugog aspekta u odnosu na neke moje kolege koje su do sada pričali, ali čisto da znate šta sve čeka čoveka u budućnosti i to u bliskoj budućnosti, koju ćemo nadam se dočekati svi mi. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić. (Miladin Ševarlić: Ne.) Ne želi reč. Reč ima narodni poslanik Milimir Vujadinović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovane kolege i poštovani građani, mi danas raspravljamo o izveštaju Poverenika za informacije od javnog značaja, jednog nezavisnog regulatornog državnog tela. I sam sam se složio sa ovim dnevnim redom, međutim moram reći, pre svega i zbog vas i zbog građana Republike Srbije, da bih bio neiskren kada bih rekao da nisam imao duboko u sebi negde dilemu da li uopšte da se složim sa tim. Naime, taj izveštaj bi trebao da bude izveštaj jednog potpuno nezavisnog i apolitičnog tela, međutim na čelu tog tela se nalazila jedna duboko politička ličnost. Poverenik za informacije od javnog značaja je bio nezavisan od svega, osim od politike i političkih lidera pojedinih partija iz opozicije i osim novca koji je od tamo dolazio. To je čovek koji je u tom svom političkom delovanju iskoristio svaku priliku da napadne sopstvenu državu, pa čak i onda kada je pijan posrnuo i glavom udario u trotoar. Otuda i moja dilema da li uopšte zaslužuje jedna takva ličnost, da li jedna ovakva, pre svega, moralna karikatura zaslužuje da danas uopšte raspravljamo o njemu u ovom uvaženom domu. Znači, čovek koji je za svoj pad u pijanom stanju našao za shodno da optuži državu, čovek koji je, najblaže rečeno, za sumnjiva zapošljavanja u tom telu potrošio desetine miliona dinara, čovek koji je održavao bliske političke kontakte sa političkim liderima opozicije i sklapao ugovore sa firmama koje su, po pravilu, bile bliske tim političkim liderima. Dolazimo na kraju do zaključka da je, osim toga što je to telo bilo ozbiljno političko telo, bio jedan ozbiljan biznis klub. Te tvrdnje, doduše, mogu naći svoje uporište negde u prošlosti. Naime, Rodoljub Šabić se još 2001. godine kao funkcioner tadašnjeg DOS-a i funkcioner Socijaldemokratije Vuka Obradovića, 2001. godine za novac lažno optužio svog predsednika partije za seksualno uznemiravanje koleginica i, ponavljam, kao politička ličnost za novac lažno optužio svog predsednika partije. Naravno, pretpostavljate, sve te tvrdnje sud kasnije sud je opovrgao, uostalom kao što i današnje tvrdnje Rodoljuba Šabića može opovrgnuti svaki čovek u Srbiji. Znači, geneza i razvoj tog političkog i poslovnog potkupljivog delovanja Rodoljuba Šabića seže i decenijama unazad, pa prema tome možda i ne treba da čudi sve ovo što je danas njegovo ponašanje i što su njegovi stavovi. Kako smo godinama unazad bili u prilici da ispravljamo decenijske greške koje su nam ostavljene u amanet posle 2012. godine, budite sigurni da ćemo mi i ovu grešku ispraviti i da će nova ličnost, koja će doći na čelo tada zaista nezavisnog tela, biti i nezavisna i potpuno drugačija od onoga što je bio Rodoljub Šabić u proteklim decenijama. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Tatjana Macura. Izvolite. Ne želi reč. Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski. Reč ima narodni poslanik Ružica Nikolić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto je postala praksa ove vladajuće većine da sve zakone donosi pod pritiskom EU i da bi se dodvorila EU, u koju mi nikada nećemo ući, mi danas raspravljamo o izveštaju o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti. Podsetiću vas da u poslednje četiri godine izveštaji Poverenika nisu bili predmet razmatranja Narodne skupštine, iako je to suprotno zakonu i Poslovniku, kao i da smo tek prošlog meseca razmatrali različite izveštaje o kojima do sada nismo samo zato što su vas ovi iz EU na to naterali. Tako i danas imamo i Izveštaj Poverenika, koji se ne može pozitivno oceniti, ali svakako možemo pozdraviti to što danas ipak raspravljamo o tome što je Skupština počela da radi na način na koji je trebalo i do sada i što sada možemo da diskutujemo o svim sporazumima i informacijama i predlozima zakona na jedan kvalitetniji način. Kada je Zakon o zaštiti podataka o ličnosti u pitanju, on je potpuno usklađen sa evropskim regulativama i direktivom. Ono što smo vam mi, srpski radikali, ukazivali i na šta stalno ukazujemo kada je u pitanju prepisivanje propisa i zakona iz EU, upravo se dešava i sa ovim pomenutim zakonom, a to je neprimenljivost određenih zakonskih normi. Takođe smo vam prilikom donošenja ovog zakona ukazivali na mnoge nedostatke i predlagali zakonska rešenja kojima bi se sprečila svaka zloupotreba, ali smo i ukazivali na prevelika ovlašćenja Poverenika. Pravo na zaštitu podataka o ličnosti je zajamčeno Ustavom i to članom 42. koji određuje da se prikupljanje, obrada, držanje i korišćenje podataka o ličnosti uređuju zakonom i da je zabranjena upotreba podataka ličnosti izvan svrhe za koju su prikupljani. Znači, zakon je taj koji treba da spreči svaku zloupotrebu podataka sa kojom su građani suočeni. Ovde prvenstveno mislim na one podatke koji se prikupljaju putem interneta, na slučajeve i mogućnosti zloupotrebe putem različitih sajtova, društvenih mreža, jer je primetan porast kriminalnih aktivnosti usmerenih prema korisnicima. Privatnost korisnika je narušena objavom bilo kojih informacija na internetu, jer one automatski pripadaju kompaniji i ostaju sačuvani kada korisnik ugasi svoj nalog, ali upozoravamo i na razne povrede privatnosti, od uznemiravanja marketingom, bilo ekonomskim, bilo političkim, zatim davanje podataka različitim agencijama i slučajevima krađe tuđeg identiteta. Zloupotrebe najčešće vrše oni koji su zaposleni u institucijama, koji imaju pravo na formiranje određene baze podataka, ali ne i za njihovo nezakonito korišćenje. Zakonski okvir koji postoji je dovoljan i ustavna rešenja su vrlo precizna kada je u pitanje ostvarivanje ovih prava građana i Zakon o zaštiti podataka o ličnosti je taj koji treba da štiti građane od toga da neko ne zloupotrebi podatke o ličnosti, a ne Poverenik koji kao nezavisni organ ne treba ni da postoji. Ukoliko bi sudovi, tužilaštvo i drugi državni organi radili svoj posao kako treba, podaci o ličnosti bi bili zaštićeni, odnosno građani bi bili zaštićeni od svake namerne zloupotrebe i nezakonitog korišćenja ovih podataka. Pravo na pristup informacijama od javnog značaja ima svaki građanin Republike Srbije. Znači, pravo svakog građanina je da da bude obavešten o pitanjima od javnog interesa, a dužnost države i svih državnih organa je da o tim pitanjima građane obaveštava potpuno istinito i blagovremeno. Stanje u ostvarivanju prava na slobodan pristup informacijama od javnog značaja u prethodnoj godini nije baš bio na zavidnom nivou i uočeno je pogrošanje stanja u ovoj oblasti. Mi smo vam ukazivali da ovaj zakon predstavlja samo mrtvo slovo na papiru i da njegova primena ne dovodi do onoga što je valjda bila namera zakonodavca. Ono što je suština jeste da kada je donet ovaj zakon, očigledno nije bilo iskrene namere i pokazalo se u praksi da se baš i ne poštuje od strane izvršne vlasti. Takođe je primećena i selektivna primena ovog zakona, odnosno određenih zakonskih odredbi u zavisnosti od onoga ko traži informaciju. Članom 9. ovog zakona može se isključiti i ograničiti slobodan pristup informacijama od javnog značaja. Ovde često dolazi do zloupotreba. Mnogi organi prilikom pružanja odgovara podnosiocu zahteva za dobijanje informacija često se pozivaju na ovaj član, jer je u pitanju jedna zakonska šupljina i u mnogobrojnim slučajevima neograničeno može da se državni organ pozove da nije dozvoljen pristup tražiocu informacija zbog sigurnosti pravosuđa, bezbednosti i slično. U okviru ovog izveštaja se kaže da ovo pravo u Srbiji se koristi u velikoj meri, ali da se teško ostvaruje bez intervencije Poverenika. Tu se postavlja pitanje – šta to može da uradi Poverenik, odnosno koje informacije može da dobije Poverenik a ne bilo koji građanin Srbije? Ništa više ne može da uradi Poverenik od bilo kog građanina, jer je sam zakonski okvir dovoljan i potpuno je jasan, ali problem predstavlja to što je sistem loše postavljen i to što je Povereniku dato previše na značaju. Ukoliko bi državni organi radili svoj posao kako treba i kada ne bi ignorisali zahteve, građani bi do svih informacija i podataka koji su im potrebni lako dolazili. Čest je slučaj da se državni organi pozivaju na tajnost informacija i zloupotrebu prava i povreda privatnosti kako ne bi dostavili određene informacije koje nikako nisu tajna. Zatim, u istom ovom izveštaju navodite da u slučajevima u kojima su rešavane žalbe izjavljene Povereniku uspešnost intervencija merena stepenom dobijanja informacija u odnosu na osnovane žalbe je relativno visoka i da ona iznosi oko 89%. Sada vas pitam – koji se zaključak izvodi iz ovog podatka? Zbog toga što je veliki broj predmeta koje ima Poverenik i veliki broj zahteva, to ne znači da je Poverenik neophodan u dobijanju informacija, već to znači da institucije Republike Srbije rade sve lošije i lošije. Kao što sam već navela da svaki građanin ima pravo da od nadležnog organa zatraži određenu informaciju i da se Povereniku obraća tek onog trenutka kada u skladu sa zakonom državni organ ne odgovori i ne dostavi traženu informaciju onome ko je tu informaciju tražio. Mi nemamo razloga da instituciju Poverenika hvalimo, jer smatramo da kao takva i ne treba da postoji, jer u normalnoj demokratskoj državi poštovanje zakona je normalno. Smatramo da kancelarija ne treba da postoji i da nije u redu što ta kancelarija ima sve veći broj predmeta, jer to suštinski znači da državne institucije ne funkcionišu. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, po Poslovniku.
Zahvaljujem. Ukazujem na povredu člana 107, koji govori o dostojanstvu Narodne skupštine. Nije prvi put da se ovih dana u Narodnoj skupštini čuje kako mi poslanici SNS nešto moramo da uradimo zato što nam je to naredio šef delegacije EU u Srbiji. To jednostavno nije tačno. Postoje dva osnovna razloga zašto smo se odlučili da ova sednica izgleda ovako kao što izgleda, odnosno da se razmatra Izveštaj Poverenika za informacije od javnog značaja za 2018. godinu. Prvi razlog je krajnje formalne prirode, dakle, to što je to obaveza Narodne skupštine po Poslovniku. Dakle, mi, poštujući odredbe Poslovnika, razmatramo Izveštaj Poverenika za informacije od javnog značaja, kao što ćemo sutra razmatrati Izveštaj Zaštitnika građana, a u petak Izveštaj Agencije za borbu protiv korupcije. To je formalni razlog. Ima jedan mnogo važniji, suštinski, politički razlog i nema nikakve veze sa Semom Fabriciom, a to je da građanima Srbije u direktnom televizijskom prenosu dokažemo da se Rodoljub Šabić, kako mu se približavao kraj mandata, sve više pretvarao u klasičnog političara, što je u stvari i bio i to političara koji otvoreno nastupa, pre svega, protiv predsednika Vlade, tadašnjeg predsednika Vlade, a sadašnjeg predsednika Republike Aleksandra Vučića, protiv ministara, protiv poslanika SNS. I, na kraju, Rodoljub Šabić se od nekoga ko je trebao da bude Poverenik, ali Poverenik parlamenta, dakle Narodne skupštine, za informacije od javnog značaja, pretvorio u jednog pukog glasnogovornika Đilasovog Saveza za Srbiju. To je osnovni i glavni razlog zašto smo se opredelili da razmatramo izveštaj gospodina Šabića, jer ovo je suštinski izveštaj gospodina Šabića, iako ga je potpisala gospođa Mandić, koja je njegov zamenik. Inače, gospođo Mandić, uz svo dužno poštovanje, ja sam očekivao da ćete vi danas da razgovarate sa narodnim poslanicima, da odgovarate na njihova pitanja, da objašnjavate neke detalje iz vašeg izveštaja, pošto vidim da u izveštaju ima mnogo kritičkih tonova na račun Narodne skupštine o tome kako vas nismo pozivali, kako niste imali prilike da se obraćate vi i vaš tadašnji šef Rodoljub Šabić Narodnoj skupštini, kako niste imali prilike da putem Narodne skupštine obaveštavate javnost o problemima u vašem radu. Evo, vi ste danas ovde, vi ste dali jedno uvodno izlaganje onako prilično kratko i šturo. Požalili ste se da nemate dovoljno kapaciteta, i to uglavnom finansijski, što ja mislim da nije tačno, jer kao predsednik Administrativnog odbora sam uvek izlazio u susret, i ja i moj prethodnik Zoran Babić, kad god ste nešto tražili od Administrativnog odbora vezano za kadrovski plan, vezano za vaš budžet, nikada vam Administrativni odbor ništa nije odbio. To morate da priznate. Evo, danas vam se ukazala šansa da razgovarate sa narodnim poslanicima i onima koji su na vlasti, odnosno poslanicima koji podržavaju Vladu i poslanicima iz opozicije, ali vidim da vi uglavnom ćutite i čini mi se kao da jedva čekate da se ova sednica završi. Ova sednica će da se završi, to je nesumnjivo, odnosno ovaj današnji radni dan će da se završi, da budem potpuno precizan, ali neće da se završi tako što poslanici SNS, ako to već ne žele da učine neki drugi poslanici, neće do detalja da raskrinkaju lažnu ulogu Rodoljuba Šabića kao Poverenika za informacije od javnog značaja, a u stvari čovek koji se sve vreme bavio dnevnom politikom, vređajući na najgnusniji mogući način predsednika Republike, ministre u Vladi Srbije, narodne poslanike, pogotovo Marijana Rističevića, Vladimira Orlića, moju malenkost, Aleksandra Markovića i mnoge druge, što preko medija, što preko tvitera itd. Vlada Orlić je postavio pitanje šta će Rodoljubu Šabiću telefon od 180 hiljada dinara? Pa, isto kao i Saši Jankoviću, da tvituju u radno vreme, da nas naziva lažovima, lupežima, da smo bednici, da smo ne znam ni ja kakvi. Za to mu je trebao telefon od 180 hiljada evra. Ja sad vas pitam kao njegovog zamenika, pošto mu je prestala funkcija Poverenika, da li će on da vrati taj telefon, pošto ga je kupio zato što je obavljao dužnost Poverenika? Pošto više ne obavlja dužnost Poverenika, ono što zanima građane Srbije, a vidim da se vi žalite na to kako nemate dovoljno para za funkcionisanje službe Poverenika, a imate para da kupujete telefon za Šabića od 180 hiljada dinara, dakle, nas sve zajedno ovde, poslanike SNS, zanima da li će gospodin Šabić da vrati taj telefon, da li ga je možda vratio i zašto mu je baš bio potreban telefon od 180 hiljada dinara? Evo, ja kao predsednik poslaničke grupe imam telefon koji sad ne vredi, brat bratu, 100 evra, star je pet godina, a mogu sa ovim telefonom da obavlja sve najnormalnije kao i sa onim telefonom od 180 hiljada dinara. Dakle, ima mnogo pitanja na koja biste vi kao njegov zamenik i te kako trebali da odgovorite.
Kolega Martinoviću, smatram da nije bilo povrede člana 107. Ne mogu da utičem na diskusiju kolega poslanika. Da li želite da se Skupština u danu za glasanje izjasni? (Ne) Po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Najrađe bih replicirala, ali, evo, po članu 32. Čuli smo ovde pokušaj da se brani nešto što je nebranjivo. Činjenica jeste da je je Sem Frabricio i Nacionalni konvent za Evropsku uniju u kojem su, što je najstrašnije, između ostalih, bili predstavnici fonda Nataše Kandić i oni što organizuju "Merditu" i tako još te neke nevladine organizacije, pokrenule sve ovo vezano za, između ostalog, i za ove izveštaje tzv. regulatornih nezavisnih tela o kojima mi ovih dana raspravljamo. I nije to samo ovo vezano za današnji izveštaj, imali smo to i pre 15-ak dana, imaćemo i juče i sutra i verovatno još u nekom periodu, ostali su još neki koje nismo završili. Složila bih se ja sa tim da je Rodoljub Šabić, kao i Saša Janković, da su se bavili više politikom nego onim što im jeste posao, u skladu sa Ustavom i sa zakonom i da su se bavili politikom tako što su otvoreno bili na strani onog dela te tzv. građanske opozicije i da je čak jedan od njih bio i zvanično kandidat za predsednika Republike, ali se postavlja pitanje zašto ste vi i jednog i drugog birali? Mi srpski radikali smo pri prvom izboru i Saše Jankovića i Rodoljuba Šabića bili protiv izbora tih ljudi, uglavnom uz argumente koje vi pominjete sada, a vi ste i jednog i drugog reizabrali. Znači, vama su do pola valjali, a od pola ne valjaju. I tu se sad postavlja pitanje zašto je to baš tako? Ovi izveštaji jesu, po ovom predlogu zaključka o kojem će se glasati, očigledno je da ovo jeste u skladu sa onim što je ta Evropska komisija tražila od Narodne skupštine i tu zaista ne može ništa da se prigovori. Jeste to sa jedne strane dobro što su vas naterali da se i o ovome raspravlja, ali nama je, ja ponavljam, žao što vi niste slušali nas iz Srpske radikalne stranke. Mi tri i po godine pokušavamo da vam objasnimo da treba da se ponašate u skladu sa najboljim iskustvima parlamentarne demokratije. Ne mislimo mi da vi to ne znate, ali, jednostavno, to vam u nekom međuvremenu nije bio interes, sada se pojavio kao interes i evo sad razgovaramo na jedan drugačiji način i sednice se zakazuju na drugačiji način i to svakako jeste dobro, ali nama nekako ostaje žal da ste to uradili zato što vas je naterao Sem Fabricio, zato što niste slušali ili one među vama koji to znaju, ili nas, koji smo vam to potpuno otvoreno govorili. Dakle, nemojte da pokušavate sada da nam objasnite da ste vi, evo baš danas raspravljamo o tome zato što ste vi hteli i zato što je to poslovnička obaveza i zato što je to zakonska obaveza. Bila je i svih prethodnih godina, pa se o tome nije raspravljalo. Zakonska obaveza, ustavna obaveza, poslovnička obaveza je da Narodna skupština raspravlja i usvaja završni račun budžeta. Toga nije bilo od 2000. godine, odnosno bilo je jedanput. Što niste prihvatili tu ustavnu, zakonsku i poslovničku obavezu? Siniša Mali, ministar finansija je rekao da je pripremljeno 10 izveštaja, da ćemo ih dobiti u Skupštini, ali, evo, čekamo. Za sada je ovako. Hvala.
Smatram da nisam prekršio Poslovnik po navedenom članu. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne) Po Poslovniku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Gospodine Arsiću, član 27. Gospođa Radeta nije u pravu. Mi ovaj izveštaj nismo stavili na dnevni red zato što nam je bilo ko to naredio. Vi znate da je EU od nas tražila da uvedemo sankcije Rusiji, pa to nismo uradili. Kad nismo uveli sankcije Rusiji, zar možete da poverujete da neko može da nas natera da stavimo na dnevni red sednice Narodne skupštine izveštaj Rodoljuba Šabića? Dakle, mislim da je iz same te činjenice potpuno jasno da Srbiji, poslaničkoj grupi SNS i našem predsedniku Aleksandru Vučiću niko, pa niko ni iz EU ne može da naređuje. Gospođo Radeta, ima jedna druga stvar na kojoj vi i vaša poslanička grupa insistirate i sa pravom insistirate, a ja o tome u Izveštaju za 2018. godinu nisam pročitao ni jednu jedinu reč. Govorim o Izveštaju Poverenika za informacije od javnog značaja. U julu 2019. godine navršava se četiri godine od kako je u Potočarima pokušan atentat, odnosno pokušano ubistvo tadašnjeg predsednika Vlade, a sadašnjeg predsednika Republike Aleksandra Vučića, koji je otišao u Srebrenicu, koji je otišao u Potočare da oda počast ljudima koji su stradali u Srebrenici 1995. godine. Svi se slažemo da se tamo desio zločin. Ne slažu se svi oko kvalifikacija tog zločina, ali da sad ne ulazimo u to. U Izveštaju za 2018. godinu nema ni jedne jedine reči i sad je moje pitanje za gospođu Mandić - kako je moguće da Poverenika za informacije od javnog značaja nije zanimalo nešto što je, ne od javnog, nego od opštenacionalnog, od državnog značaja? Znate, kad neko pokušava da vam ubije predsednika Vlade, to ne da je informacija od javnog značaja, to je prvorazredna, nacionalna i opštedržavna, opšte nacionalna informacija. O tome u Izveštaju za 2018. godinu nema ni jedne jedine reči. Dakle, to je jedan od razloga zašto hoćemo da se raspravlja o Izveštaju Poverenika za informacije od javnog značaja, i to ceo dan danas da se raspravlja, ne da se raspravlja forme radi do pauze u dva, u dva idemo da ručamo i posle toga idemo kući. Ceo dan ćemo da raspravljamo o Izveštaju Poverenika za informacije od javnog značaja. Dakle, mene zanima kako to, a ja ću vam navesti kad dođe red na mene da govorim po spisku narodnih poslanika, kako to da Rodoljuba Šabića zanima kako su zaposleni policajci, odnosno određeni građani Republike Srbije u MUP-u Republike Srbije, a rade na KiM? Pa ga zanima kako smo nabavili helikoptere, pa ga zanima kako smo nabavili avione, pa ga zanima… a uvek ga zanima nešto što je jako osetljivo za državu Srbiju i za bezbednost države Srbije. Pa ga zanima „Savamala“, pa ga zanima Siniša Mali, pa ga zanima doktorat Siniše Malog, pa ga zanima kako je Siniša Mali zaposlio neke ljude u svom kabinetu. Sve to ga zanima. Ali, zamislite, Rodoljuba Šabića ne zanima ko je hteo da ubije njegovog predsednika. Valjda je to i njegov predsednik. Znate, kad je neko predsednik Vlade, on je predsednik Vlade Republike Srbije. Kad je neko predsednik Republike, on je predsednik svih njenih građana, i onih koji su za njega glasali i onih koji za njega nisu glasali. Ali, Rodoljuba Šabića to apsolutno nije zanimalo. Nas iz SNS, a verujem i većinu građana Srbije, verujem i vas, zanima ko je hteo da ubije Aleksandra Vučića kada je 2015. godine bio u Potočarima. Da mi ne izbegavamo te neke lagane izraze koji ne znače ništa, da se tamo desio neki incident, da je bila jedna neprijatna situacija. U Potočarima su 2015. godine, po mom mišljenju, hteli da ubiju Aleksandra Vučića. Pitanje za Poverenika za informacije od javnog značaja – kako to da za njega to nije informacija od javnog značaja? Kako to da se ne pita ko stoji iza pokušaja atentata i pokušaja ubistva Aleksandra Vučića? Kada je rulja od nekolik stotina ljudi krenula na jednog čoveka i da nije bilo njegove hrabrosti, njegove prisebnosti, čoveka koji nije sagnuo glavu pred tom razularenom ruljom, i da nije bilo hrabrosti tih nekoliko momaka iz njegovog obezbeđenja, i da nije bilo hrabrosti i pribranosti nekoliko policajaca iz MUP-a Republike Srpske, pitanje je šta bi bilo sa Aleksandrom Vučićem u Potočarima 2015. godine. Toga u izveštaju nema. Ja mislim da je to važnije da znaju građani Srbije, nego da li je Siniša Mali, navodno, plagirao ili nije plagirao svoj doktorat i koga je zaposlio u svom kabinetu. Videćete, kad budem govorio o izveštaju, 88, nije mi bilo teško da izbrojim, 88 upita jedne advokatske kancelarije preko Poverenika za informacije od javnog značaja Rodoljuba Šabića, upućeno MUP Republike Srbije, kako su određeni građani Republike Srbije zaposleni u MUP-u Republike Srbije, a rade na KiM. Zar vam to pitanje nije tendenciozno? Da li treba da ostavimo naš narod na KiM na cedilu? Ko odgovoran, ko onaj ko misli dobro državi Srbiji uopšte dolazi na ideju da postavi takva pitanja? Ajde postavite takva pitanja, pošto se ovde stalno neki pozivaju na EU, ajde postavite to pitanje u Velikoj Britaniji. Ajde postavite to pitanje u Francuskoj. Ajde postavite to pitanje u Nemačkoj ili u Hrvatskoj postavite to pitanje. Nema šanse. Britanci neće da otvore do kraja arhivu iz Drugog svetskog rata. Mi smo sve naše na izvolite. Onda se nađe Rodoljub Šabić koji napada rođenu državu. Kaže – ne daju mi ovi iz Ministarstva odbrane podatke kako su nabavljeni helikopteri i kako su nabavljeni avioni. A, nije ga zanimalo kako je Dragan Šutanovac pretapao te iste avione i tenkove u „Železari“ u Smederevu. Nije ga zanimalo kako su sprovođene privatizacije dvehiljaditih godina. Nije ga zanimalo bogaćenje Dragana Đilasa. Ne Dragana Đilasa kao pojedinca, kao građanina, nego Dragana Đilasa kao javnog funkcionera. Dragan Đilas se nije obogatio kao građanin. On kao građanin je imao za viršle i za sendvič i za hamburger, ali on se čovek obogatio kao političar. Najpre kao direktor Narodne kancelarije, izmišljene, koja po Ustavu nije postojala, pa onda kao ministar u Vladi Srbije, pa na kraju kao kradonačelnik grada Beograda. On je tad stekao sve te silne milione i sve one hiljade kvadrata stambenog i poslovnog prostora kojim raspolaže. Ali, ja u ovom izveštaju ne vidim da je to zanimalo Rodoljuba Šabića. Rodoljuba Šabića je isključivo zanimalo nešto što je važno za bezbednost Republike Srbije i tu je izgleda ciljno gađao, ne bi li otkrio nešto što bi moglo da ugrozi bezbednost države Srbije. Kad sam ga ja pitao dokle će da radi za strane obaveštajne službe, jer nemoguće da ta pitanja postavlja zato što mu je to palo na pamet, a da mu to neko nije rekao da pita, onda me je nazvao, i to je list „Danas“ objavio, da sam lažljivi lupež, da ja lažem da on radi za strane obaveštajne službe. Kog građanina Srbije koji je dobronameran, koji misli dobro državi Srbiji, zanimaju detalji o tome kako smo mi nabavili helikoptere i avione? Svaki građanin Srbije koji je dobronameran, on je srećan da Srbija ima više aviona nego što ih je imala 2012. godine, da ima više helikoptera i vojnih i policijskih, da imamo više tenkova, da imamo jaču vojsku, da imamo jaču policiju. Bezbednija nam je država, bezbedniji nam je narod, bezbednija su nam deca. Običnog građanina ne zanima detalj oko toga kako je taj avion iz Rusije ili Belorusije, ili taj helikopter, došao u Beograd na aerodrom u Batajnicu. Ali, to baš zanima Rodoljuba Šabića. Ne zanima ga ko je hteo da ubije Aleksandra Vučića, ali ga zanima Savamala, ali ga zanima kako zapošljavamo ljude u MUP-u, a rade na KiM, ali ga zanima Siniša Mali, ali ga zanima „Beograd na vodi“, znači sve one teme na kojima je pokušao politički da poentira Dragan Đilas, Vuk Jeremić, Boško Obradović, ovi iz ove raspale DS i njima slični. Zbog toga, a ne zbog tog Sema Fabricia koga se u Srbiji niko ne plaši i po čijem naređenju niko ništa ne radi. Nas, poslanike SNS i građane Srbije, zanima zašto je Rodoljub Šabić stavio u izveštaj ovo što je stavio, a nije stavio nešto što je po našem mišljenju mnogo važnije i za državu i za građane?
Reč ima gospođa Mandić. Izvolite.
Hvala. Najpre, odgovoriću vezano za razmatranje izveštaja i za ovu konstataciju iz izveštaja, da Narodna skupština, da smo rekli u izveštaju da Narodna skupština nije razmatrala izveštaje Poverenika. Molim vas, zarad istine i zarad građana, ako ste to već govorili, trebalo je pročitati celu rečenicu, koja kaže da Narodna skupština u plenumu razmatrala samo tri izveštaja Poverenika od podnetih 13 redovnih i jednog vanrednog izveštaja. To su činjenice. Tu smo naveli za koje godine, za 2010, 2012. i 2013. godinu, što znači da u poslednje četiri godine, od 2014. do 2017. godine izveštaji nisu bili predmet razmatranja u plenumu u Narodnoj skupštini. (Vladimir Orlić: Jel tako piše? Niste pročitali, pročitajte.) To je, ja to čitam iz izveštaja, da. (Vladimir Orlić: Pročitajte.) Molim vas, ja sam pročitala to iz izveštaja. Dakle, to je naš zaključak, šest izveštaja Poverenika, od ukupno 14, razmatrano samo na nadležnim odborima ili jednom od odbora Skupštine, a pet izveštaja nisu uopšte razmatrani. Dakle, nisu ni na odborima, ni u plenumu Narodne skupštine. (Vladimir Orlić: Jel znate šta ste sada rekli?) Molim vas, treba pročitati ceo kontekst i razumeti šta smo rekli, šta smo želeli da kažemo. Dakle, da je Narodna skupština razmatrala izveštaje Poverenika, imala je prilike da pita sve ovo što je danas upućeno na adresu gospodina Šabića, da njemu uputi ova pitanja. Zaista, nije korektno da kada govorimo o radu institucije, govorimo isključivo o liku i delu gospodina Šabića. Zato vas molim i očekujem da ovde razmatramo pitanja koja će zaista doprineti boljem stanju i u oblasti slobode pristupa informacijama i u oblasti zaštite podataka, a u izveštaju smo dosta toga naveli šta nije dobro i u jednoj i u drugoj oblasti. Govorili smo o tome da je jako veliki broj žalbi osnovan, što govori da organi vlasti nisu postupali po zahtevima građana. Govorili smo o tome da se povećava procenat rešenja Poverenika po kojima ograni vlasti ne postupaju i da je to zabrinjavajuće, da je to posledica toga što neki mehanizmi koji su predviđeni zakonom u praksi ne funkcionišu, a oni se odnose na obezbeđenje, izvršenje rešenja Poverenika i oni su u nadležnosti Vlade. O tome već govorimo u nekoliko izveštaja, zapravo te sve preporuke i konstatacije se ponavljaju. Dakle, to je što se tiče razmatranja izveštaja. Druga primedba je bila, dakle, iznete su optužbe, i to ozbiljne optužbe, o zloupotrebi nekakvih sredstava od strane institucije Poverenika. Zapravo, pozivano je na nekakav članak i navode nevladine organizacije Saveta za borbu protiv korupcije iz Trstenika. Ja vas molim, u izveštaju imate konstataciju u vezi toga. Dakle, Državna revizorska institucija je radila reviziju kompletnog budžeta Poverenika i nije našla nijednu jedinu nezakonitost u trošenju budžetskih sredstava Poverenika. Druga revizija koja je rađena prošle godine, a to je projektna revizija, vezano za trogodišnji projekat Vlade Kraljevine Norveške, gde nije nađena nijedna jedina nepravilnost i gde je svaki dinar opravdan i obrazložen za šta je potrošen i treća vrsta kontrole, a to je interna revizija koja funkcioniše u našoj instituciji. Dakle, to što se tiče zloupotrebe sredstava, to zaista moram da kažem da su to proizvoljne informacije i potpuno netačne. To su zapravo potvrdili ovi nadležni organi. Govorili ste o tome zašto slučaj „Potočara“ nema u izveštaju, a pominjali ste neke druge slučajeve. Dakle, Poverenik nije taj koji određuje šta će građani da traže od organa vlasti i zbog čega će građani da izjave žalbu Povereniku. Poverenik postupak isključivo po podnetim žalbama i on po žalbama, ako su osnovane, donosi rešenje i daje nalog da se informacije učine dostupnim. Ako takve žalbe nema, on se takvim slučajem po službenoj dužnosti ne bavi, jer ne postoji takvo zakonsko ovlašćenje. Zbog toga takvih i još nekih slučajeva koje ste pominjali nema u izveštaju. Govorilo se ovde o nezakonitom zapošljavanju. Ja vam odgovorno tvrdim da institucija Poverenika nijednog jedinog saradnika nije zaposlila mimo zakona. Opet ste se pozivali na nekakav članak Saveta za borbu protiv korupcije iz Trstenika. Radilo se o prijemu na određeno vreme bez konkursa u vreme kada konkurs nije bio obavezan za prijem na određeno vreme. Nakon toga, nakon promene zakona nijedan jedini službenik nije primljen bez konkursa. Do tada prijem je vršen u skladu sa zakonom. Eto, to su neki odgovori na pitanja koja sam ja razumela da su upućena Povereniku, jer zapravo više konstatacija je bilo na račun gospodina Šabića. Ja nisam njegov punomoćnik i ne bih da se na to osvrćem. Ako ima nekakvih pitanja koja se tiču rada institucije, ja sam raspoložena da na svako odgovorim. Hvala vam.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović, pa Vjerica Radeta, pa Vladimir Orlić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, opet kažem, uz sve dužno poštovanje gospođo Mandić prema vama kao dami, ali vi nama na mnoga pitanja niste odgovorili. Prvo, niste nam odgovorili na pitanje kakva je sudbina mobilnog telefona od 180.000 dinara i šta će Rodoljubu Šabiću telefon od 180.000 dinara. U vreme kada država štedi, kada narod štedi, Rodoljub Šabić koji svakoga dana preko Tvitera, a vi ste tome svedok, vodi kampanju protiv Aleksandra Vučića, od državnog novca sebi kupuje telefon od 180.000 dinara. Verovatno da bi, kao što je to radio i Saša Janković, tvitovao u radno vreme. Drugo, ne možete vi kao zamenik Rodoljuba Šabića da kažete – to pitajte Rodoljuba Šabića, ja sam samo njegov zamenik, ja nisam njegov zakonski zastupnik ili nisam njegov punomoćnik. Vi ste bili i još uvek ste zamenik Poverenika za informacije od javnog značaja. Vi delite istu odgovornost kao i Rodoljub Šabić. Vi ste zajedno radili na svim ovim poslovima i u najmanju ruku to što ste sada rekli je i politički, a pogotovo pravno neumesno i neutemeljeno. To je isto kao kad bih ja sada rekao, ja sam predsednik poslaničke grupe SNS, Aleksandr Vučić je nešto rekao i vi dođete u Skupštinu i pitate me – a šta je Aleksandar Vučić time hteo da kaže? Ja kažem – pa nemam pojma, nema veze što sam ja predsednik poslaničke grupe, pitajte Aleksandra Vučića. Pitamo vas. Vi ste zamenik Rodoljuba Šabića. Na kraju krajeva, vi ste potpisnik ovog izveštaja, nije Rodoljub Šabić, i mi sa vama vodimo razgovor, mi sa vama hoćemo dijalog. Kažete, o tome će nešto više moj uvaženi kolega Orlić da govori, da ja sad ne otvaram tu temu o tome kako niste pozivani u Narodnu skupštinu i kako niste imali prilike da diskutujete sa narodnim poslanicima. To jednostavno nije tačno. Ali nešto drugo hoću da kažem. Uvaženi građani Republike Srbije, ovaj izveštaj Poverenika za informacije od javnog značaja ima tri dela – centralni deo, to je izveštaj, onda imate rezime izveštaja i na kraju imate pregled rešenja Poverenika donetih u 2018. godini. Šta možemo da vidimo iz ovog pregleda, a vi gospođo Mandić recite da ja nisam u pravu? Najmanji je broj građana, dakle, običnih građana, ako mogu tako da kažem, običnih građana, dakle, ljudi od krvi i mesa koji su tražioci neke informacije. Evo ko su vam u najvećoj meri tražioci informacije i u ime koga ste vi tražili informacije, inače, u velikom broju slučajeva bezbednosno vrlo osetljive po Republiku Srbiju: novinar CINS-a, novinar CINS-a, novinar CINS-a, novinar KRIK-a, Nezavisni policijski sindikat Srbije, Sindikat policije „Sloga“, novinar CINS-a, novinar KRIK-a, 88 rešenja po zahtevima jedne advokatske kancelarije, a vezano za zasnivanje radnog odnosa određenog lica u MUP-u Republike Srbije na Kosovu i Metohiji, 88 od jedne iste advokatske kancelarije. E, ovo je sve advokatska kancelarija. Evo, građani Srbije, ko je sve tražio informacije preko Rodoljuba Šabića: Fond za humanitarno pravo, Fond za humanitarno pravo, Fond za humanitarno pravo, Fond za humanitarno pravo, Fond za humanitarno pravo, Fond za humanitarno pravo, Fond za humanitarno pravo, Fond za humanitarno pravo, Fond, Fond, Fond, i to sve za delovanje pojedinih pripadnika Vojske Srbije na Kosovu i Metohiji 1999. godine. A vi mi, gospođo Mandić, recite da to nije tendenciozno i da nije slučajno. Novinar KRIK-a, novinar CINS-a, novinar KRIK-a, novinar Insajdera, novinar N1, Radio Slobodna Evropa, novinar BIRN-a, novinar N1, novinar Istinomera, novinar Nedeljnika „Vreme“, novinar CINS-a, novinar KRIK-a, novinar Insajdera, novinar BIRN-a, novinar CINS-a, Transparentnost Srbija. To su organizacije u čije ime ste vi tražili informacije. Ovde kad bismo sad hteli da se bavimo pukim prebrojavanjem, najmanje je građana kao tražilaca informacije od javnog značaja. Vi ste, u stvari, i to građani Srbije treba da znaju, da mi prestanemo da govorimo ovim nemuštim jezikom koji niko živi ne razume. Vi ste u stvari bili služba i ekspozitura raznih cinsova, krikova, birnova, birodija, Nataše Kandić, Nemanje Nenadića itd. koji su, u stvari, tražili od nadležnih državnih organa, u najvećem broju slučajeva, to ponavljam, bezbednosno vrlo osetljive podatke. Ono što se iz ovog vašeg izveštaja vidi, kako se približavao kraj mandata Rodoljuba Šabića, tako se povećavao broj onih koji su tražili informacije koje su bezbednosno vrlo osetljive po Republiku Srbiju. Na kraju krajeva, ne možete da me ubedite, vi gospođo Mandić niste u dečijem zabavištu, mi smo ipak koliko-toliko ozbiljni ljudi, nemoguće da se Rodoljub Šabić kao Poverenik za informacije od javnog značaja, kao državni organ, pazite mi ne govorimo o Rodoljubu Šabiću kao građaninu, to da li on voli da popije ili da ne popije, pa se smandrljao i udario glavom o pločnik, ja se time ne bavim, ali Rodoljub Šabić je državni organ, navodno nezavisni državni organ, koliko je nezavistan to se vidi iz ovog izveštaja. Ali nemoguće da jedan državni organ se ne upita, javno da se upita, pa ko je hteo da ubije drugog državnog organa? Jel, predsednik Republike takođe državni organ? A Vučića su hteli da ubiju u Potočajima, videli ste valjda one snimke. Nije ono bio, neko mu prišao pa rekao – e, ti si četnik, ti si velikosrbin, ti si ovakav, ti si onakav, ne, rulja od nekoliko stotina ljudi krenula na jednog čoveka, ne sa namerom da ga linčuje, da ga ubije. Da ubije predsednika Vlade i nikom ništa. To nikog ne zanima. Nemoguće da vas CINS, BIRN, Fond za humanitarna prava, nemoguće da vas Nataša Kandić nije pitala ko je hteo da ubije predsednika Republike. Ona žena ima tako osetljivo srce za ljudske žrtve, ma koje nacionalnosti pripadao, da je to prosto neopisivo, pa makar se taj čovek zvao i toliko o njoj omraženi Aleksandar Vučić. Sada ću vam pročitati, kada bude došao na mene red, šta je Fond za humanitarno pravo tražio od vas da vi pitate Ministarstvo odbrane, šta su radili pojedini građani Republike Srbije na Kosovu i Metohije 1999. godine? Pa, šta su mogli da rade? Evo, sad, hajde da pričamo zdravo razumski, šta su mogli da rade? Pa, da brane državu i da brane srpski narod na Kosovu i Metohji, pa nisu išli dole da kampuju, pa nisu išli dole da prave roštilj. Nisu išli dole da razapinju šator ko ovi ispred predsedništva Srbije. Išli su da brane srpski narod, išli su da brane teritorijalni integritet Srbije. Od koga da ga brane? Od šiptarskih terorista, od NATO-pakta, od regularne vojske Albanije. Da li ste vi svesni o čemu mi govorimo? Vi banalizujete stvari. Najvažniji problem je Hercegovačka ulica i Sava mala. Nije, nego ovi upiti koji su tendenciozni, koji idu na to da sruše bezbednosni sistem Republike Srbije. Vi ste se zapitali šta je stotinu i nešto građana Republike Srbije radilo na Kosovu i Metohiji u vreme NATO agresije 1999. godine? Borili se na Paštriku, borili se na Juničkim planinama, a neki ovde sede, ne vidim generala Delića, branili državu Srbiju, u vrlo teško vreme. Vi sada očekujete, eto vi ste došli u Narodnu skupštinu, hajde sada malo da pričamo o tome kako je Siniša Mali zaposlio nekoliko žena u svoj kabinet. Hajde da pričamo i o tome, ali hajde da pričamo i o tome kako je moguće da vi postupate isključivo po nalozima i po zahtevima CINS-ova, BIRN-ova, transparentnosti, Birodija, Nataše Kandić i koje kakvih drugih koji ne misle dobro. Po mom mišljenju, ja se sada ograđujem, neću da govorim da je to mišljenje SNS, ali govorim u svoje lično ime, kao narodni poslanik, koji ne misle dobro državi Srbiji. Ja ne mislim da misli dobro državi Srbiji onaj ko od vas traži da pitate Ministarstvo odbrane kako smo nabavili helikoptere, kako smo nabavili avione, kako smo nabavili tenkove, šta je radio određeni građanin, mislim građanina, pa zna se šta je bio, bio je oficir, hajde da se ne lažemo, Vojske Jugoslavije na Kosovu i Metohiji 1999. godine. Šta je mogao da radi? Šta je mogao da radi u to vreme pukovnik Delić? Šta je mogao da radi general Lazarević? Šta je mogao da radi general Pavković? Šta je mogao da radi 1999. godine na Kosovu i Metohiji, nego da se bori protiv udruženih zlikovaca, onih iz vazduha i onih sa kopna. Šta je mogao da radi? I da se bori. U 2018. godini imate toliko upita Fonda za humanitarno pravo, a vi gospođo Mandić opet recite da to nije slučajno, ja u slučajnosti u politici ne verujem. Ja sam možda glup čovek ili nisam dovoljno inteligentan, ali neko životno iskustvo me naučilo, nema slučajnosti u politici ili je ima jako malo. Nemoguće je da se u 2018. godini pojavi toliko upita, bolje rečeno da Fond za humanitarno pravo se pojavi kao tražilac informacija, a vi brže bolje reagujete na desetine njihovih zahteva o tome šta su radili pojedini oficiri tada Vojske Jugoslavije, danas Vojske Srbije na Kosovu i Metohiji 1999. godine. Dakle, kada uzmete i saberete, pa vi ste najmanje postupali po zahtevima građana, najmanje. Vi ste bili u službi raznih nevladinih organizacija. Vi ste bili u službi tobožnjih nezavisnih novinara. Vi ste bili u službi Fonda za humanitarno pravo i vi ste time bavili. Vi ste se time bavili i time ću da završim ovaj deo svog izlaganja. U 2018. godini kada su se pojavili zahtevi i kada je Republika Srbija bila izložena jednoj baržnoj vatri, što spolja, što iznutra, kad smo počeli da slavimo i da se sećamo tih slavnih dana junačke borbe Vojske Jugoslavije i MUP-a Republike Srbije na Kosovu i Metohiji 1999. godine. Kada smo prestali da se sramimo generala Lazarevića. Kad je prestalo da nas bude sramota zbog onoga što je radio general Pavković. Kad nas prestalo da nas bude sramota šta je radio u to vreme pukovnik Delić. Kada nas je prestalo da bude sramota što smo se junački borili na Košarama, na Juniku i tako dalje, na Paštriku. Sad vi meni hoćete da kažete, ma nema to nikakve veze, a evo, baš sad, ovih dana, Šiptari pošto Nebojši Pavkoviću krajem 2019. godine ističe dve trećine kazne, iako mislim da ne znam za šta je optužen i zašta je osuđen, jer ne vidim da je zločin braniti svoj narod, ističe mu dve trećine kazne krajem 2019. godine. Sada Šiptari traže, zamislite Ramuš Haradinaj traži, čovek koji je u svojoj knjizi priznao da je klao, da je vadio oči živim ljudima, on traži da se direktno iz zatvora general Pavković isporuči njemu, velikom borcu za ljudska prava i slobode. Vi sada ovde sedite, ovako mudro ćutite, kao o čemu sad priča ovaj Martinović, bitna je Sava mala, bitan je Siniša Mali, šta ima još u ovom izveštaju? Čime ste se još bavili? E, da, ono što je za vas jako bitno. Novinar BIRN-a vas pita, zamislite, pa nije bitan ni ovaj Pavković, ni Kosovo, ništa nije bitno, nego jako je bitno to što vas novinar BIRN pita, kako su radno angažovani narodni poslanici, funkcioneri Vladimir Orlić, Aleksandar Martinović, Darko Laketić, neki Milorad Jerkan, Rade Grbić, Goran Reljić, Predrag Čanović, Ivan Bošnjak u Visokoj medicinskoj školi strukovnih studija u Đupriji. Znači, to zanima građane Srbije, kako ja kao doktor pravnih nauka mogu da predajem jedan pravni predmet. To zanima građane Srbije, ali građane Srbije po vama ne zanima ko je hteo da nam ubije predsednika? Vas ne zanima ko i zašto traži informacije o delovanju Vojske Jugoslavije na KiM. Pa, piše Marko, evo uzmite izveštaj, pa pročitajte, ja sam ga detaljno čitao, on ima tri dela. Imate izveštaj, rezime izveštaja i pregled rešenja Poverenika. Kada saberete pregled rešenja Poverenika, u dve trećine slučajeva CINS, BIRN, KRIK, Nataša Kandić, „Transparentnost Srbije„ itd. To sve u 2018. godini. A, ti što dobacuješ imaćeš priliku da kažeš svoje mišljenje. Evo, dva sata je bliži ti se vreme ručku, nemoj da dođeš gladan na nastavak sednice, kada si gladan slabo ti mozak radi. Nije mi pri ruci nikakav sendvič da ti dam, tako da, idi dole u restoran.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta. Pa, narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Ova rasprava, me za početak navodi na, eto potrebu da pred javnošću kažem da, mi srpski radikali, zaista imamo milion razloga da budemo ponosni na svoju doslednost i na ono što radimo u politici. Mi smo od početka rekli, Poverenik ovakav kako je koncipiran, državi Srbiji, nije potreban. Vi ste nasledili Poverenika i funkcijom i imenom i prezimenom, i jedno i drugo ste nasleđe prihvatili i potvrdili i tada vam je sve to bilo dobro. Ovo što smo malo pre čuli i potpuno je tačno ovo što je, gospodin Martinović, nabrajao, ko je sve podnosio zahteve Povereniku i kome je Poverenik obezbeđivao te podatke. Pa, ako postoji razlog koji je u prilog našoj tvrdnji da ovakva funkcija nema nikakvog smisla u državi Srbiji, onda je to upravo to. Što će nama Poverenik, ko god da je u pitanju, koji će obezbeđivati podatke, prvo pitanje je koliko su to uopšte podaci od javnog značaja, pitanje čak i deo ovoga što ste vi govorili, gospodine Martinoviću, bez obzira šta ste želeli da se obratite gospođi Mandić, možda je bolje da se neke stvari ne iznose u javnost. Pre svega, govorim u interesu države, to nam je valjda svima ovde glavni i osnovni interes. Pominjali ste, to što se desilo Aleksandru Vučiću, u Srebrenici i zašto nije reagovao Poverenik. Neću tu, naravno da se suprotstavljam, rekli ste, evo pošto je sutra taj dan, kada se u Potočarima obeležava taj zločin, koji se tamo desio. Ja sada pozivam sve narodne poslanike da, bar sutra svi stavite ovaj bedž, koji mi nosimo, gde piše „U Srebrenici nije bilo genocida“. To bi trebalo da uradi i Poverenik i njegova kancelarija. Kažete, nisu vas naterali, ovi iz Evrope, da raspravljamo o ovim izveštajima, jer da mogu da vas nateraju, naterali bi vas da uvedete Rusiji sankcije. Hvala Bogu da to niste uradili i iskreno se nadamo da nikada nećete, ali mi vas evo pozivamo, već tri i po godine da date diplomatski status Rusima, u humanitarnom srpsko-ruskom centru u Nišu. Kažete da je neka rulja, ne neka, nego zaista jeste napala Vučića, u Srebrenici, tada kada je bio, naravno prvo nije trebalo da ide, ali svakako to nije razlog da ga bilo ko napadne i ne možete očekivati da se o tome na bilo koji način izjasni taj Rodoljub Šabić, zato što je on, recimo i vi to znate, gospodine Martinoviću, bio deo rulje koja je čekala Vojislava Šešelja, kada su hteli da ga linčuju, posle te petooktobarske revolucije, ispred one tamo zgrade skupštine. Dakle, takav neko ne može imati osećaj za reagovanje, ovo o kojem ste vi govorili. Ali, vi od decembra ili mi, kako god, nemamo nikoga na ovoj funkciji tog poverenika. I sada ja pitam, šta se čekalo od decembra do sada, ako ova funkcija zaista treba, a mi tvrdimo da ne treba, i ovo je prilika da lepo kažete, nećemo više poverenika, neka to bude povod i ovaj izveštaj, i ovaj prethodni poverenik, kako god, jer dokazano je, ako od decembra do sada, evo polovine jula, je moglo da se funkcioniše, bez poverenika, onda valjda može i ubuduće. Gospođa Mandić je pokušala ovde da kaže nešto vezano za ovaj izveštaj, ali postoji nešto gospođo Mandić, što vi kao neko ko predstavlja taj izveštaj ili bilo ko, to govorimo i ministrima, vi ne možete sa poslanicima da razgovarate na neki svađalački način. Vi kažete, niste vi zastupnik Rodoljuba Šabića, niste, vi ste njegov blizak saradnik bili puno godina, bili njegov zamenik, ali ovi što vas sada kritikuju, su vam omogućili da vi sada budete vršilac dužnosti, faktički, tog poverenika. Ali, delo, lik i delo, kako kažete Rodoljuba Šabića, ne znam kakvo mu je delo, nešto ga nije pokazao, znamo mi njega mnogo godina, ali mi ovde imamo pravo kako vi kažete, da napadamo, a mi kažemo da kritički govorimo o svakom čiji izveštaj ovde raspravljamo, mi smo Narodna skupština. Prosto, naša nadležnost je i da kontrolišemo i da skrećemo pažnju, i da kažemo kritički ono što mislimo da kažemo, i mi ne mislimo ništa lično, protiv bilo koga od vas, kada kažemo da ovaj poverenik ne treba da postoji. Ja mislim da se i vi sa tim slažete. Šta je to državi Srbiji dobro urađeno, zato što ne znam koliko godina imamo poverenika, da li od toga građani Srbije bolje žive, da li je neko ubrzao sudski spor ili upravni postupak, zato što ste vi nešto reagovali, da li se išta pozitivno desilo i jednom pojedinačnom građaninu Srbije? Kaže kolega Martinoviće, nabraja tamo Fond za humanitarno pravo, transparentnost itd, sve te organizacije koje su poznate u Srbiji, po antisrpskom delovanju. Dopalo se to nekome ili ne, ali jesu. I one zaista tako i deluju. Znači, Poverenik je radio za njih, a gde je u Izveštaju to za koliko građana je radio Poverenik? Znate, ako je Poverenik radio u najvećem broju slučajeva za te organizacije, to je dokaz više da građanima, da državi Srbiji, da narodu u Srbiji, takva funkcija ne treba. To je, ponavljam naš stav SRS, od samog početka. Postoji samo jedna ta tzv. nezavisna institucija, predviđena Ustavom, a sve ono što nas Ustav ne obavezuje, stvar je političke ocene i procene da li hoćemo ili nećemo da imamo u Srbiji. Sve ove organizacije, koje je gospodin Martinović nabrojao a za koje ste vi kao poverenik radili , sve te funkcije, organizacije, nevladine organizacije, su te koje forsiraju postojanje vaše funkcije i ostalih tzv. Nezavisnih regulatornih tela, predstavnici svih tih organizacija su bili kao deo tog konventa, zamislite Nataša Kandić, deo nacionalnog konventa, EU, koji su ovde sedele, pred kojima su se ispovedali najviši državni funkcioneri i tu je sada taj nesklad. Dakle, moraju ovi iz vlasti da kažu ili sve ovo ili bar većina, ili ovo konkretno, što jeste intencija EU, Srbiji ne treba, i mi to nećemo, kao što bez pardona funkcioneri EU, ili pojedinačno država članova EU, kažu džaba vam je, razapnite se, Srbija ne može u EU, jer proširenja nema. Hajde, evo prilike, korak po korak, vi gospodo iz vlasti, da raskrstimo sa ovom funkcijom, da kažemo da nam poverenik više ne treba i da to bude vaš početak odbijanja naloga EU. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Pravo na repliku. Izvolite.
Hvala. Gospođo Mandić, drago mi je što ste se uključili u ovu raspravu. Moram da vam kažem, nije mi drago zbog načina na koji ste to uradili maločas kada ste sa mnom polemisali, dakle ja sam to pitanje pokrenuo, da li jesu ili nisu Izveštaji koje je dostavljao Poverenik Narodnoj skupštini bili raspravljani u Narodnoj skupštini? To je pitanje. Počeli ste odgovor rečima – nije tako, navedeno u našem Izveštaju. Nismo mi to zamerili, nego smo zamerili da nije raspravljano u Plenumu. Pa ste rekli da nisam dobro pročitao i da ćete pročitati vi. I niste pročitali iz dva ili tri pokušaja precizno, ali ste se vraćali na taj tekst, pa na kraju zaključili, sada ću da vam kažem šta ste vi izgovorili, čime ste zaključili kako stvari stoje - od 2014. godine do 2017. godine, nisu uopšte raspravljani ti Izveštaji u Narodnoj skupštini, ni na Odborima, ni u Plenumu. To je bio vaš zaključak. Znači, još jednom i ja ću sada vaš Izveštaj da čitam, ako imate tekst slobodno pratite da ja nešto ne pogrešim slučajno. Strana 8. sekcija 2. prvi pasus, ja sam rekao, to je ovo boldovano, podebljano da se dobro vidi. Ta rečenica u vašem Izveštaju glasi ovako – Narodna skupština razmatrala je u Plenumu samo tri Izveštaja u Plenumu, samo tri Izveštaja Poverenika, 2010, 2012, 2013. godine, što znači da u poslednje četiri godine, 2014. do 2017. godine Izveštaji Poverenika nisu bili predmet razmatranja u Narodnoj skupštini. Tačka. To je cela rečenica. Ja na to kažem – neistina. Ja kažem neistina, jer jesu bili razmatrani na Odborima Narodne skupštine. Jesu, gospođo Mandić vi kažete da jesu, vi kažete da je tačno što ja govorim sada. Na istoj ovoj strani osam, idite slobodno na dno strane, jer vidite kako vam glasi fusnota 3. sada ću i to da vam pročitam, celo. Izveštaj za 2014. godinu, razmatrali su Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, Odbor Narodne skupštine, Odbor za kulturu i informisanje, drugi Odbor Narodne skupštine, Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova, treći Odbor Narodne skupštine. Tri Odbora su razmatrala Izveštaj za 2014. godinu, to piše u vašem Izveštaju. Ovo, što ja kažem da su neistine i da je to lično tvrdio Šabić, po raznim medijima u više navrata, to jesu njegove reči i ja kažem - ovo ja vidim kao njegov rukopis. Ali, tačno je, vi ste potpisali ovaj Izveštaj o kome mi pričamo sada. Dakle, ovo je nešto oko čega mi treba da se razumemo. Ajmo dalje. Izveštaj Poverenika za 2015. godinu. Dakle, ista ova strana, isto mesto na koje sam ukazao, razmatrali su Odbor za pravosuđe državnu upravu i lokalnu samoupravu. Jel to Odbor Narodne skupštine? Jeste i dalje, i 2015. godine, kao što je bio 2014. godine, kao što je i danas, Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova, da li je to Odbor Narodne skupštine, i 2014 i 2015. i koju god hoćete godine, pa evo i ove 2019. godine? Izveštaj Poverenika za 2016. godinu razmatrao je samo, verovatno je to malo za vas, ali Odbor za ljudska i manjinska prava i ravnopravnost polova, a 2017. godinu, opet samo Odbor za pravosuđe državnu upravu i lokalnu samoupravu. Samo ili ne samo, Odbor Narodne skupštine, 2014, 2015, 2016, 2017. godina, i na sve to da dobijemo mi kao narodni poslanici rečenicu – ne, nisu razmatrali ni Odbori ni Plenum. Ovo je vaš Izveštaj. Pre svega, ja hoću vama da pružim priliku da se ispravite, da kažete lepo, pošteno da čuju svi građani Srbije koji ovaj prenos prate, šta je istina. Samo jedna može biti i mi svi znamo da jesu svi ovi Odbori ovako kako ste vi napisali razmatrali taj Izveštaj. Ja vam kažem, to znači da jeste Narodna skupština o tome odlučivala. To znači to. Ja vama hoću da pružim priliku da vi sada kažete - jeste tako je ili da kažete da ste nešto pogrešili kada ste ovaj Izveštaj ovde pisali. Ne može biti tačno jedno, drugo, treće i peto i sve u isto vreme. Dakle, Narodna skupština jeste to razmatrala i jesu to radna tela Narodne skupštine. Druga stvar, mi smo postavili ovde pitanja - zašto se nekim temama nije bavio Rodoljub Šabić? I, dobili odgovor – nije, zato što on može da se bavi nekom temom. To ste nam vi sada kazali. Samo ako neki zainteresovani građanin tu temu pokrene, samo tako i isključivo tako. I ne može da pita ništa što mi smatramo važnijim ni za državu ni za njene institucije, ni za predsednika Republike, ako to nije pokrenuo niko kao temu, kao zainteresovani građanin. E, sad mene zanima, pošto je Rodoljub Šabić nastupao sa pozicija poverenika 15. novembra 2018. godine, tada je i dalje bio na funkciji, jel tako? Imam ja ovakvih pitanja više, ali ajmo jedno po jedno, jer hoću da ovo razjasnimo. U intervjuu za "Vreme" on daje sledeći komentar, preporuke GREKO i tzv. kako je on to rekao - crna lista FATF nije istina da je Srbija na bilo kakvoj crnoj listi FATF, u bilo kom trenutku, ali on o tome priča i kaže - to je upozorenje. Dakle, to što se nešto Srbiji prebacuje, zamera, to je upozorenje takvog intenziteta da, čak ni sankcije nisu isključene. Dakle, ja sam ovo nazvao običnim političarenjem. Ja sam samo još Vuka Jeremića čuo da kaže - Srbija je na crnoj listi FATF i zato će nema uvesti sankcije. Mi svi znamo šta to znači, itd. Videli smo 1990. godine, i kako izgleda živeti pod sankcijama. Dakle, samo tog čoveka sam čuo, nikog više da je sebi dozvolio tu vrstu luksuza da ovakve stvari izgovara i da na taj način plaši narod. I, ja kažem, evo ja vidim takve reči od strane Rodoljuba Šabića, i ako vi nama kažete da su zainteresovani građani ti koji iniciraju teme i da samo kad zainteresovani građani neku temu pokrenu, mene zanima da li vi imate na bilo koji način evidentirano da je neki zainteresovani građanin tražio od Rodoljuba Šabića da on da svoje mišljenje o lisi FATF, da ga karakteriše na taj način. I, odakle, ja to posebno ne razumem, odakle ideja Rodoljubu Šabiću da on ocenjuje da li Srbiji preti ili ne preti ekonomski embargo, jel to proističe iz ovog zakona koji reguliše čime se on bavi kao poverenik? Ne bih rekao. Da li to ima neke veze sa njegovom nadležnostima, stručnošću, bilo čim? Ne bih rekao. Za ovo sam rekao, ovo je čista politika. Mene zanima, pored ovoga što sam zamolio da mi odgovorite za istinu, jesu li ili nisu odbori razmatrali vaše izveštaje i 2014, 2015, 2016 i 2017. godine? Dakle, da li je slagao Šabić kada tvrdi da Skupština nije o tome odlučivala, da se nije izjasnila? Da mi, takođe kažete koji tačno član zakona koji reguliše rad Poverenika daje njemu pravo da on ocenjuje da li Srbiji prete ili ne prete sankcije? Da na taj način plaši narod, iako to kao tema rezultat nekog zvaničnog obraćanja zainteresovanog građanina, molim vas da nas sve upoznate sa tim kada se to i na koji način dogodilo. Rekao bih da odgovor znam unapred i malo mi je važnije da čujem odgovor na to pitanje, nego na ono pitanje zašto "IPhone X" od 180.000 dinara, ali ako nađemo vremena, ne bi bilo loše i na to da potražimo, bar neku vrstu odgovora, ja bih vam bio zahvalan.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Arsiću. Hteo sam da odgovorim gospođi Radeti na njene reči koje su bile upućene meni. Gospođa Radeta je pitala - kad već nismo zadovoljni radom Rodoljuba Šabića, zašto ga nismo razrešili. To pitanje su mnogi postavljali i nije to bilo pitanje samo vezano za Rodoljuba Šabića, mnogi su se pitali zašto kada je 2012. godine, SNS preuzela vlast u Srbiji, nije smenjena Zagorka Dolovac, Republički javni tužilac, zašto nije smenjen Saša Janković, zašto nije smenjen Rodoljub Šabić, zašto nisu smenjeni mnogi drugi funkcioneri koji su izabrani za vreme bivše vlasti. Zato što smo hteli da u Srbiji uvedemo jednu novu političku kulturu, a to je da konačno prekinemo sa tim političkim revanšizmom. Vi se sećate vrlo dobro, kao što se sećam i ja, šta se u Srbiji dešavalo posle 5. oktobra 2000. godine, i šta su radili ljudima koji su pripadali kako su oni tada govorili iz DOS Miloševićevo-radikalskoj vlasti ili crveno crnoj koaliciji. Pa, sećate do kojih su granica bestijalnosti išli kad su pretili da će da šišaju go glave, to ni SS nisu radili. Dakle, da će da šišaju do glave decu bivših funkcionera SRS, SPS, JUL, itd i da ih tako javno obeleže kao decu onih koji su vršili vlast do 2000. godine. Mi iz SNS smo odlučili da se tako više u Srbije ne postupa. Teško nam je bilo. Da li mislite da bi nam bilo mnogo neuporedivo lakše da smo, uslovno rečeno, imali svog Poverenika za informacije od javnog značaja, da smo imali svog, opet pod znacima navoda, Republičkog javnog tužioca, da smo imali svog Zaštitnika građana? Bilo bi nam lakše, ali onda bi ljudi rekli – pa, ovi su isti kao ovi iz DOS-a, preuzme se vlast i onda se vlast tretira kao plen i onda počistite sve ove koji su bili pre vas. Mi smo pokazali da Srbijom može da se upravlja, da Srbija može ekonomski da napreduje, finansijski da napreduje, vojno da jača, da diplomatski jača njen kapacitet, iako smo zadržali na pojedinim važnim funkcijama ljude iz bivše vlasti. Ja mislim da je to velika zasluga i Aleksandra Vučića i SNS što smo uveli jedna novi model, demokratski model političkog ponašanja, koji do tada u Srbiji, jednostavno, nije postojao, pogotovo nije postojao u vreme DOS. U vreme DOS, znači posle 5. oktobra 2000. godine, oni su porušili do temelja sve institucije koje su zauzeli i koje su osvojili, neke legalno, većinu nelegalno. Da vam ne pričam kako su vređali ljude, kako su ih ponižavali, kako su pravili spiskove za likvidaciju. Ja mislim da su ćerku, ispravite me ako grešim, Milovana Bojića ošišali do glave. Ispravite me ako grešim. Znači, vrhunskog lekara, vrhunskog kardiohirurga, dete su ošišali do glave. Neko bi rekao da sada mi koji smo bili na neki način žrtve tog šišanja do glave i tih pretnji da će nas šišati do glave, treba da sada mi šišamo do glave. Ne, nećemo nikoga da šišamo do glave. Nećemo mi da primenjujemo te SS-ovske i gestapovske metode. Nećemo mi ko Boško Obradović, Dragan Đilas i Vuk Jeremić da pretimo ljudima - ne smete da izađete iz kuće, mi ćemo da vas blokiramo. Ne sme da izađe Aleksandar Vučić iz predsedništva Srbije, biće blokiran kamionima i bagerima. Ne sme Vojislav Šešelj da izađe iz vozila zato što ga čeka Boško Obradović. Ma, mi sa tom praksom hoćemo da prekinemo. Mi nećemo tako da se ponašamo. Pa, nas ima toliko, i građana Srbije koji podržavaju Aleksandra Vučića ima toliko, kada bismo hteli tako da se ponašamo, pa ne Boško Obradović, nego svi oni zajedno ne bi mogli da mrdnu iz svog stana, ali mi nećemo da budemo isti ko oni. Pa, mi nećemo da budemo isti ko što su bili oni koji su mitraljezima došli na vlast 5. oktobra 2000. godine. To je razlog zašta nije smenjen ni Saša Janković, ni Rodoljub Šabić ni mnogo drugi. Da li je to bila greška ili nije bila greška sa naše pozicije, nekoga ko je hteo da izgradi drugačiju političku kulturu, mislimo da nije bila greška. Vi mislite da jeste, u redu, to je vaše pravo. Ja imam nešto drugo važno da kažem, a odnosi se na izlaganje gospođe Stanojle Mandić. Ona kaže da nije bilo nikakvog nezakonitog zapošljavanja, a pogotovo nije bilo političkog zapošljavanja u službi Poverenika za informacije od javnog značaja. Gospođo Mandić, zaista sam se detaljno pripremao za ovu sednicu i pronašao sam jedan mejl, koji je… nije sada bitno kako se zove taj čovek, on je predstavnik neke organizacije koja se zove „Pravda za tate i tata je roditelj“. On je uputio preko mejla pitanje službi Poverenika za informacije od javnog značaja, a da li znate ko je odgovorio na taj mejl? Odgovorio je Bojan Maršićanin, koji je u to vreme imao funkciju savetnika Rodoljuba Šabića. Ko je Bojan Maršićanin? Sin Dragana Maršićanina, u to vreme predsednika Narodne skupštine Republike Srbije, a Rodoljub Šabić je bio potpredsednik Narodne skupština. Nemam ja ništa protiv Bojana Maršićanina, možda je on čovek vrhunski stručnjak. Nemam ništa protiv ni što je nečiji sin, da ne mislite da ovo govorim iz bilo kojih malicioznih razloga, ali, znate, gospođo Mandić, ne možete da dođete u Narodnu skupštinu kao da ste došli pred decu koja su juče počela da se bave politikom. Neki od nas se bave politikom dosta dugo, neki od 1990. godine, Maja Gojković je od 1990. godine u politici. Mirčić je od 1990. godine u politici, Nataša Jovanović, Petar Jojić itd. Marko Atlagić je bio ministar još u Vladi Republike Srpske Krajine. Ne sede ovde ljudi koji su juče počeli da se bave politikom. Sada ste vi došli u Narodnu skupštinu i kažete – ma, ne, lažu to ovi naprednjaci, kakvo političko zapošljavanje. Sin Dragana Maršićanina zaposlen je kao savetnik Rodoljuba Šabića. Dragan Maršićanin je bio predsednik Narodne skupštine, a Rodoljub je bio potpredsednik Narodne skupštine. Vi nam sada kažete nije bilo političkog zapošljavanja? Bilo je i toga je bilo koliko hoćete. Ja sam naveo sam jedan od primera. Hajde da se ne lažemo, kao što je služba Zaštitnika građana Saše Jankovića postala leglo najljućih političkih protivnika Aleksandra Vučića, tako vam je isto bio slučaj i sa službom Poverenika za informacije od javnog značaja. Svi najveći mrzitelji Aleksandra Vučića gde će? Kod Rodoljuba Šabića. Gde će? Kod Saše Jankovića. Gde će? U pojedine sudove. I onda se mi pitamo kako dođemo u situaciju da policija obezbedi sve moguće dokaze, na primer, protiv Kosmajca, a sud pusti Kosmajca i kaže – nema dokaza. Dakle, neke stvari u Srbiji ne funkcionišu na normalan način zato što se tako ne radi ni u jednoj ozbiljnoj državi. Vi sada ne možete da kažete da Rodoljub Šabić nije delovao kao političar. On je najmanje delovao kao Zaštitnik građana u postupcima gde su bitne informacije od javnog značaja, a najviše je delovao kao klasičan političar. On nije mogao da se oslobodi toga da je došao na političku scenu Srbiju kao političar DOS-a. On je, zapravo, od 2000. godine kao ministar, odnosno najpre kao poslanik, pa kao potpredsednik Narodne skupštine, pa kao ministar, pa na kraju kao Poverenik za informacije od javnog značaja, sve vreme bio političar. On je samo za ovo vreme dok je bio Poverenik navukao na sebe masku tobože nezavisnog organa, da se Vlasi ne dosete, a kada uzmete izveštaj, posebno ovaj treći deo izveštaja, potpuno je jasno, kao na dlanu se sve vidi, za koga je u stvari Rodoljub Šabić radio. Ono što sada mene zanima, meni je jasno za koga je radio, koliko je para za to dobio, jer ne možete da me ubedite, da pitate državu kako su nabavljeni helikopteri i avioni, šta je radilo na stotine oficira Vojske Jugoslavije na Kosovu i Metohiji, a da to radite pro bono, besplatno, zato što ste mnogo savestan čovek. Ja se sećam Rodoljuba Šabića iz vremena kada je učestvovao u neviđenoj hajci na generala Vuka Obradovića, kada je izmislio onu seksualnu aferu zbog koje je Vuk Obradović i preminuo, da se ne lažemo. Njega je srce izdalo zato što je čovek, bez obzira što je bio u DOS-u, ali je bio general, bio je ozbiljan čovek, bio je pametan čovek, bio je obrazovan čovek, bio je, ako se ne varam, najmlađi general u JNA. Mislim da je postao general u 33. ili 34. godini. Čoveka su oterali u grob tako što su izmislili seksualnu aferu. Ko? Onaj Slobodan Orlić, pa one što su plakale u Narodnoj skupštini itd. i među njima Rodoljub Šabić. Oterali čoveka u grob. Ako je iko valjao u tom DOS-u, ako je iko bio iole čestit čovek i imao neke dobre namere da uradi sa državom Srbijom, bio je Vuk Obradović. I, pazite, još jednu stvar, da vas podsetim i na to. Vuk Obradović je bio na čelu veoma važne komisije, koja je trebala da utvrdi zloupotrebe u određenim državnim organima i javnim preduzećima. I, čim je čovek došao do nekih škakljivih podataka o ljudima iz vrha DOS-a, onda su mu izmislili tu tzv. seksualnu aferu. To je ona afera, on vozi auto, pa levom rukom glavu žene skreće u određenom pravcu, itd, da ne budem ja sad degutantan, ali to je istina. I, Rodoljub Šabić je u tome učestvovao. Sad odjedanput Rodoljub Šabić u 2018. godini, u 2017. godini, u 2016. godini, onako presamiti ruke i kao – ja sam apostol, ja sam nedodirljiv, ja sam nezavisan, šta priča ovaj Rističević, šta priča ovaj Orlić, šta priča ovaj Martinović, to su lupeži, to su bitange, ovaj Marko Atlagić, on profesor univerziteta, on je niko i ništa, ja sam svetac, meni ne sme niko ništa da kaže, kakve pare sam ja dobio od Britanaca, ne sme niko da me pita šta će mi telefon od 180.000 dinara. Vlado, daj mi svoj telefon. Evo, ovo je telefon zamenika predsednika poslaničke grupe. Ovo je „Nokia“ ciglica, Vjerice. Pa, ovo ni deca više ne koriste. Ovo moje ćerke od 13 godina, sad kad bi im doneo, rekle bi – tata, mi ne znamo šta da radimo sa ovim. Ovo ne vredi dve, tri hiljade dinara. Ovo je telefon čoveka koji je stavljen na stub srama zato što kao doktor elektrotehničkih nauka predaje informatiku na Visokoj medicinskoj školi u Ćupriji. To je vas zanimalo. Time ste se vi bavili. Čovek nosi telefon koji više ni deca ne nose. Ja imam telefon, evo ga, pet godina, od 2014, „Samsung“ sa dve kartice, smešan telefon. Time ste se vi bavili. I, sad kad vas pitam - šta će Rodoljubu Šabiću telefon od 180.000 dinara, e, ne smete to da pitate, on je nezavisan organ. Sve je rađeno po zakonu. Pređite prekoputa u predsedništvo kod Aleksandra Vučića. Nek vam čovek pokaže svoj telefon, malo bolji od telefona Vladimira Orlića, malo bolji. Ali, to vas nije zanimalo. Vas su zanimale, i ja stojim iza toga, posebno u 2018. godini, stvari koje mogu bezbednosno da naškode Republici Srbiji, posebno srpskom narodu na Kosovu i Metohiji, posebno Republici Srpskoj i to ste radili, ne kažem vi lično, ali to je radio Rodoljub Šabić, to ste radili vrlo, vrlo tendenciozno i zbog toga morate da trpite kritiku narodnih poslanika. Ovo nemojte da shvatite lično. Niko protiv vas ne vodi lični rat, ali nemojte sa druge strane da očekujete da ćutimo dok se u Srbiji vodi neviđena hajka i kampanja protiv Aleksandra Vučića, protiv Nebojše Stefanovića, protiv Aleksandra Vulina, protiv svih, protiv narodnih poslanika SNS, samo zato što podržavamo politiku predsednika Republike Aleksandra Vučića. Ja ću, gospođo Mandić, da vam pročitam, pošto se ovih dana vodi neviđena kampanja protiv Nebojše Stefanovića i o tome kako je stekao diplomu na Megatrendu, ko je sve predavao na Megatrendu - Boris Tadić, Vuk Jeremić. Megatrend organizovao kurs za 24 aktivista DS kako se vodi politička kampanja. Član Fiskalnog saveta Vladimir Vučković, takođe iz nezavisne institucije, vanredni profesor na Megatrendu. Kako je to u to vreme sve bilo u redu? U to vreme je sve bilo čisto. Megatrend je bio super univerzitet. Boris Tadić tamo držao predavanja, Vuk Jermić držao predavanja, Snežana Malović, držala predavanja, organizovali profesori Megatrenda kurs za aktiviste DS. Tad je sve bilo zakonito. Tad je sve bilo čisto. Kad je Nebojša Stefanović rekao – e, hajde sad malo da se pozabavimo kako je Dragan Đilas došao do skoro dve hiljade kvadrata stambenog prostora i do 500 miliona evra, onda odjedanput e, ova diploma sa Megatrenda ne valja ništa, a valjala je u vreme Borisa Tadića, a valjala je u vreme Vuka Jeremića, a valjala je u vreme Snežane Malović, a valjala je u vreme kada je Megatrend organizovao kurs za ove iz DS. Dakle, nešto tu nije u redu. Tu su dvostruki aršini. I mislim da i Poverenik za informacije od javnog značaja time bi trebalo da se bavi. Ali, vi se time niste bavili. Vi ste se bavili nekim drugim temama koje su za građane Srbije važne, ali ste se vi tim temama bavili na politički i tendenciozan način. To je ono što je problem u vašem izveštaju.
Reč ima gospođa Maja Gojković. Izvolite.
Na listi sam kao govornik. Razmišljala sam da li da se javim ili ne. I, zahvaljujem se zaista kolegama Martinoviću, Orliću, poslanici Vjerici Radeti, što su malo podigli nivo diskusije o današnjoj tački, njih sam slušala, izvinjavam se, možda ste i vi nešto dobro komentarisali, što ste podigli malo nivo diskusije o ovom delu javnosti Srbije veoma značajnoj potrebi da parlament Republike Srbije u plenumu raspravlja o izveštaju Poverenika. Drago mi je da su poslanici zaista ozbiljno proučili ovaj izveštaj i da to nije postala puka formalnost da bi mi upisali jedan plus u našim agendama koje imamo da smo ispunili preporuke Izveštaja Evropske komisije, nego zaista, ovo je jedna dobra diskusija o radu Poverenika Rodoljuba Šabića i njegovih saradnika. Ono što se izgubi najčešće sa jedne strane kada nam se nešto traži da uradimo, a to je da raspravljamo o izveštaju, nekako je počelo da se podrazumeva da poslanici Narodne skupštine Republike Srbije nemaju prava da kritikuju, nego pretpostavljam da kada su tražili od nas i preporučivali da raspravljamo o izveštaju, da je to trebalo da se uradi sa prećutnom saglasnošću i da ne kažemo baš ništa kao predstavnici građana Srbije o tome šta oni misle o radu Poverenika za 2018. godinu, jer nema boljeg demokratskog sistema još izmišljenog na planeti zemlji nego izbori. Na izborima građani Srbije izaberu svoje predstavnike i mi smo tu da u njihovo ime kažemo šta oni misle o vašem radu. Tu nema nikakve ljutnje. Vi to morate da shvatite, da smo mi u stvari glas tih građana. Često kada se priča o radu Poverenika, stalno postoji nekakva maska da Poverenik jedini u ovoj državi radi u ime građana Srbije koji mu se obraćaju radi pristupa određenim informacijama, koje hajde da verujemo da nisu mogli da dobiju na neki drugi način, redovan način, pa da im je neko to odbio, pa onda tako ispadne kao da drugostepeni organ Poverenik to traži. Morate da se naviknete na to, mi predstavljamo određeni broj građana, ogroman, jer je SNS vladajuća stranka, ne zato što je sama to htela, nego zato što su nam poverenje dali građani da vas pitamo o svemu. Dakle, od nas se zahteva da mi ovde pitamo baš sve. Hvala gospodinu Martinoviću što je vrlo hrabar poslanik u današnjim vremenima u Srbiji i što često postavlja pitanja na svoju štetu. Zašto kažem to, pod znacima navoda, na svoju štetu? Danas prosto ima neko uvreženo mišljenje u javnosti da ako kritikuješ nekoga, i to određeni sloj našeg društva koji tvrdi da je intelektualna elita, ti moraš da budeš spreman na to da ćeš ti sutra proći u najboljem slučaju kroz toplog zeca, da ćeš biti okarakterisan da si neprijatelj slobodnog mišljenja u ovoj državi, a baš suprotno radiš, razvijaš to slobodno mišljenje i govoriš ono što misle tvoji birači, ti sam, tvoja stranka, tvoja okolina, okruženje. Prosto mu se divim koliko je uporan, jer mislim da su neki od nas i malo ustuknuli. Znate šta, ovde je bilo strašno kritikovati, pitati bilo šta Poverenika Šabića. Sutradan biste dobili saopštenje iz njegove Kancelarije da ste protiv ove institucije i provukli bi vas onako određeni mediji kroz linč i ubeđena sam da ćemo tako sutra u najvećoj meri ili već danas u određenim elektronskim medijima i proći zato što, eto, imamo nekakvu hrabrost da i dalje u ime građana nešto pitamo. Ono što nikada nisam dobila odgovor, bila sam strašno kritikovana i napadnuta od gospodina Šabića, nije mogao da se zaustavi nekoliko dana u kritici, on kritikuje rad jednog poslanika. Šta se dešava u poslednje vreme? To predstavnici građana Srbije treba mnogo da se zamisle. Ja ću vama postaviti to isto pitanje – kolika je plata Poverenika za informacije na današnji dan? To interesuje građane Srbije, koje predstavlja SNS. Je li to neka tajna? Vidim da ovde ima različitih pitanja, vrlo malo građana, a mnogo, mnogo različitih pravnih lica na temu gde ko radi, kako, gde, ko je zaposlen, a sada mi ne smemo da pitamo Poverenika. Tako je bilo, ako se sećate, prošli put kada smo razgovarali ovde u prisustvu gospodina Šabića. To je bilo nešto strašno. Ja sam se kajala jedno mesec dana što sam uopšte postavila takvo pitanje, jer nije lako biti poslanik koji ima građansku hrabrost da pita te neke ikone modernog doba u Srbiji stvari koje bi vas pitala i moja komšinica, moji rođaci, prijatelji. Sad da izađem na ulicu, kad bi rekli šta vas interesuje, sigurno bi rekli plata, iznos plate, jer najčešće smo mi podložni kritici, poslanici ove Skupštine, kolike su naše plate, koliko košta hrana u restoranima, u menzi ovde u parlamentu, da li putujemo, to je u redu. Kad mi to pitamo Poverenika koga smo izabrali, to je onda izgleda tabu tema. Ne interesuje me plata, interesuje me vaša plata, prosek plata uopšte u povereništvu koje vi predstavljate. Mislim da to nije strašno. Ubeđena sam da to interesuje Milorada Mirčića i moje uvažene kolege koje su iza mene, samo nisu stigle to da vas pitaju. Gospodin Šabić je izabran 2004. godine. Od 2004. do 2019. godine zaista impozantan broj godina. Drago mi je da je uspeo nekako da napravi otklon. On je bio ministar, koliko ja znam, pre toga u Vladi Republike Srbije, pa je bio potpredsednik parlamenta, tako je obavljao političke funkcije i onda on sigurno ima razumevanja za nas koji smo ponosni što smo političari i ponosni što postavljamo prava pitanja u ime građana naše države. Nikada nije postavio pitanje rasprave i razmatranja izveštaja Poverenika dok god se nije promenila vlast kojoj je on pripadao. Znači, do 2012. godine je bilo sasvim normalno, sasvim u redu da se ne raspravlja izveštaj u plenumu. Znate kada se prvi put raspravio izveštaj i u odborima i uplenumu? Čini mi se, 2013. ili 2014. godine. Do tada, tajac od strane Poverenika Šabića. Nije ni pitao, nije ga ni interesovalo. Nekako mu je dobro bilo u njegovom okruženju i kako on sad da pita jednog Borisa Tadića, s kojim je bio zajedno u vlasti, kad će moj izveštaj doći. Ne, SNS je sa svojim koalicionim partnerima prvi put ovaj izveštaj razmatrala u odborima, a zatim i u plenumu. Znači, to mi je pitanje šta je sa izveštajima od 2004. do 2013. ili 2014. godine? Kako je to onda prolazilo? Kome ste se žalili? Gde se nalaze te preporuke da ih mi ovde razmotrimo? Kako ranije nije bilo kritike ni van granica naše države? Ovde u našoj državi je to, prosto, bilo nevidljivo, a i Poverenik kao institucija, po mom načinu razmišljana i građana, građani bi bili mnogo srećniji da on nije neka rokenrol zvezda, kako je to… (Milorad Mirčić: Narodnjak.) Da, da, ili narodnjak, potpuno svejedno, ko šta voli. On je postao jedna estradna ličnost kod nas, vrlo poznata. Ja ne znam nijednog poverenika u Evropi da ima takav status prepoznatljivosti, pažnje, medija. Građani bi bilo mnogo zadovoljniji da je to neko ko je potpuno posvećen svom poslu, a ko nema potrebu za učestvovanjem i kreiranjem neke uloge sveca, koji prvi put čuo sad da se neko bavi politikom, on je neki nedodirljiv, kome ne smeš nikakvu kritiku da uputiš, nikakvu kritiku. Evo, ja vam kažem, mi ćemo doživeti danas toplog zeca, ko god je neko nešto spomenuo i pitao. Ukupan broj, znači, novac me interesuje, onako, obično, volim da poredim platu sa nama ovde u parlamentu. Mi smo stalno pod kritikom, pa da vidimo koliko Poverenik, koliko mi. Mi donosimo zakone. Znate li kolika je naša odgovornost? Ogromna. Ovde sede ljudi koji donose zakone i kreiraju kako će da izgleda život običnih građana. Tvrdim vam – mnogo veća od Poverenika. Vi radite negde u kancelariji, pritužbe, žalbe, prikupljate informacije, izuzetno poštujem vas i vaše kolege, to da se razumemo, ali očekujemo da neko poštuje ovde i nas koji smo izabrani od građana direktno i da se i sa nama sa uvažavanjem komunicira, jer, kažem pravo mesto gde imate slobodno mišljenje je upravo ode u parlamentu. Nemojte da se ljutite kada mi ne aplaudiramo na sve, nego hoćemo prave odgovore i želimo pravu suštinsku raspravu o ovom izveštaju. To ne znači da ga mi nećemo usvojiti. Možda hoćemo, možda nećemo i to je takođe sloboda poslanika. Ne moramo mi ama baš ništa. Mi odgovaramo samo građanima Srbije na sledećim izborima, ali ne moramo mi ništa. Naša je dobra volja da glasamo ili da ne glasamo po političkoj proceni naših poslaničkih klubova, pa i onda ima slaganja ili ne slaganja među nama samima. Ukupan broj koji ste nam prikazali je 382 rešenja. To bi bilo u redu. To je neki prosek. Ne znam kako je u Evropi. Ne znam kako je u Italiji, Francuskoj. Jednostavno, to su neki tihi, nevidljivi ljudi, nisu zvezde i ne mogu da poredim koliko oni imaju potreba građana. Moram da primetim da ovde ima vrlo mali broj od 382 baš fizičkih lica, vrlo mali broj. Uglavnom su to različite nevladine organizacije. Da navedem neku, a da me sutra ne zaboli mnogo glava kada počnu da pucaju ovako u mom pravcu, pa pucaće svakako. Da, dobro vi kažete. Onda redom – CINS, KRIK, par građana, Nezavisni policijski sindikat Srbije, to je isto sve u redu, pa opet CINS, KRIK, Sindikat policije „Sloga“. To je Martinović primetio, a ja to nisam ni primetila, da ste vršili uslužnu delatnost za jednu advokatsku kancelariju. Nikad se nisam toga u praksi setila šta sve može Poverenik da pomogne u poslu. Svaka čast kolegi što se toga setio i zato ima uspešnu dugotrajnu… Ja ga izuzetno poštujem i hvala mu što nam je ukazao put kako to može lepo da se radi, ali i sve vezano za angažovanje MUP Republike Srbije na teritoriji naše južne pokrajine KiM. Impozantna zbirka podataka. Svaka čast. Dalje, Fond za humanitarno pravo, u ime građana, verovatno, ko je predstavljaju oni, Crta se obraća VBA, Fond za humanitarno pravo sve Ministarstvu odbrane. Toliko ima koliko hoćete. Ima jedna interesantna, ne znam Martinoviću da li ste to videli, ne pozivam vas na repliku nego čini mi se u vašoj opsežnoj diskusiji, da kolega Martinović i Orlić nisu primetili nešto. Šta npr. interesuje jednog građanina, mislim obrhvan je bio prosto bolom i zabrinutošću oko organizacije, zaista velelepnog i grandioznog skupa SNS u Kombank areni. Prvi put čujem da se neki građanin zainteresovao oko organizovanja skupa političke stranke u državi SNS u ovom slučaju, pretprošle godine, i onda Poverenik mu nešto pomaže u vezi toga. Trebali ste otvoreno nas da pitate. Mi bi vam sve podatke vama i tom građaninu anonimnom dali. Nije nikakav problem. Mi organizujemo skupove skoro svaki dan, jer smo najbrojnija i najveća politička stranka u ovoj državi. Ali ne znam, želela bih da vidim kako to danas rade i organizuju te skupove po istom ovom principu, da mi dostavite informacije kako organizovan skup ispred Narodne skupštine Republike Srbije. Kolege kaže jedan od nula pet, jedan od pet, svejedno mi je. Nemaju organizatora, oni vrlo često ne prijavljuju te svoje skupove, što je takođe izgleda u skladu sa zakonima Republike Srbije i pravnom državom kojoj oni teže, prosto da nam ukažu put. Ali, svejedno prvi put vidim tako nešto da se time bavi Poverenik. Čini mi se da u jednom predmetu ima i kršenja ljudskih prava. Nadam se da je taj predmet na pravi način i urađen. Kaže – Pištaljka se obraća vama da vi pomognete oko prikupljanja informacije, a upućen je zahtev specijalnoj bolnici „Sveti Vračevi“ Beograd. Iskreno se nadam da niste ulazili zadirali u ljudska prava pacijenata koji imaju mentalne probleme, jer ovde se traži da dostavite informaciju u vezi kliničkih ispitivanja lekova, određenih, na odeljenju za psihijatrijska oboljenja. Kako to da dostavite ako ne koristite podatke iz kartona obolelih ljudi. Mene bi taj predmet 345 broj veoma, veoma interesovao. Tu se zadire u ljudska prava. Ne znam na šta je mislila ova organizacija Pištaljka. Svašta ovde ima. Jedan onako gorak ukus u ustima. Podržaću ja, nije nikakav problem. Imam i cenzolog verovatno. Grejanje Pančevo, Vojvođansko istraživački analitički centar, BIRN. Sve je uglavnom oko Vojske, oko delovanja Vojske, Ministarstva unutrašnjih poslova. Kao neki almanah prikupljanja podataka za nekog, za te organizacije koje su i tražile. Ne mislim ništa iza toga. Pokušavam da ne dobijem smrtnu kaznu kada budu određivali ko od nas će koliko dobiti, nego blažu, jer sam između redova objašnjavala. Ali, to je moj posao. Građani Srbije zahtevaju od mene da budem aktivna i da pitam poverenike kada imamo njihov izveštaj da nam objasne svoje delovanje, polože račune. Hoću da vas podstaknem, verovatno ćemo uskoro izabrati novog Zaštitnika, da vas podstaknem da se stvarno okrenete nadležnostima koje imate definisane u zakonu. Moram da biram reči uvaženi kolega. Nadležnostima koje imate definisane u zakonu, da se stvarno okrenete običnim građanima koji imaju određene probleme svakodnevne u dobijanju nekih informacija koje su važne za njihov život, za njihova delovanja, a da se manete, kao jedna važna regulatorna institucija politike. Nije svrha bila donošenja zakona i izbora i prvog i sledećeg i nekih narednih poverenika da budu deo političkog delovanja protiv SNS, protiv građana koji slobodno misle, protiv velikog dela građana Republike Srbije koji slobodno na izborima iskažu svoju volju protiv predsednika države. To ne treba da radi poverenik. Poverenik treba da radi sasvim, sasvim neke druge stvari. Nas nemojte da sprečavate da mi otvoreno diskutujemo i govorimo o vašem izveštaju i izveštajima koje ćemo imati u naredna dva dana. Nadam se da će vam se uskoro obratiti i novinar, jel novinar ili uticajni tviteraš gospodin Nebojša Krstić. Jer vi kažete ovde, rekli ste samo građani koji su vam se obratili. Molim vas da pogledate intevjue, sada bivšeg Poverenika Šabića gde on govori da on je reagovao i kada primeti nešto u medijima, kad se javnost zainteresuje za nešto, znači, ne znam tu je negde na pola puta ste vi kao njegov blizak saradnik i on. Znači sigurno ste primetili da je već nekoliko puta ukidan tviter nalog gospodina Nebojše Krstića. Ja ga ne branim. On je član DS i ako želi neka ostane tamo, nego čisto ako govorim tu o pravima građana, malo da branimo i one koji nisu naši istomišljenici. Da, da li je bio ministar, stvarno ne znam, ali moram da reagujem na pojavu kada mu četiri puta neko vodi akciju i ukidaju uporno njegov društveni nalog, da li na tviteru ili gde se već oglašava, ne znam tačno, nemam ja vremena za to. Ali, recimo, ovo je interesantno, i poslednji linč koji doživljava profesor Kirjaković, čini mi se, apsolutno nismo istomišljenici on i ja, ali sam primetila takođe u delu diskursa našeg društva koji smatra da su samo oni u pravu, da samo njih svi treba da uvažavaju i da slušaju, da profesor Kirjaković prolazi kroz jedan medijski linč određenog dela našeg društva koji su samoprozvana elita, koja je sebi dala za misiju da nas sve ovde koji se ne slažemo sa njima prosvetili, natera da mislimo kao i oni i očigledno da imaju problem sa iznošenjem drugačijeg mišljenja i u parlamentu i u medijskoj sceni. Tako da, određeni ljudi ovde kada nešto kažu što se ne slaže ovim vašim korisnicima vaših usluga, moraju da doživljavaju linč i da prolaze u najboljoj mogućoj reči, kroz toplog zeca, ili da odu kući, da dobro razmisle o sebi, o sudbini svoje porodice. Znate, to je jedan vrlo uticajna grupa ljudi u našem društvu, koja nas vraća u neka jednopartijska vremena i to vrlo mutna, vunena vremena u kojima su ljudi bili izolovani po logorima i po zatvorima zato što su drugačije mislili. Molim vas da se posvetite i ovim slučajevima iako vam se građani nisu obratili za pomoć. Hvala.
Hvala, gospođo Gojković. Reč ima Stanojla Mandić. Izvolite.
Pokušaću da odgovorim na neka pitanja koja smo čuli. Ja se najpre izvinjavam zbog tog tona, ako je on zaista delovao takav, ja po prirodi niti sam takva osoba, niti se bavim politikom. Prosto, možda sam spontano reagovala, kao profesionalac, na neke stvari za koje sam smatrala da ne stoje. U to ime se izvinjavam. Na pitanje za koga radi Poverenik, da li radi za građane ili radi za Fond za humanitarno pravo, CINS i ostale, evo, to najbolje možete da vidite na strani 41 Izveštaja. Tu smo rekli - od ukupno 3.974 rešene žalbe samo u oblasti slobode pristupa informacijama od javnog značaja, dakle, rešavano, Poverenik rešavao kao drugostepeni organ, žalbi građana je bilo 2.660 ili 66,94%. Dakle, najveći broj žalbi jesu upravo žalbe građana. Tu su dati i podaci koliko su zastupljeni novinari, koliko sindikalne organizacije, predstavnici političkih stranaka, organi vlasti, privredni subjekti i ostali. Dozvolite mi da se podsetimo ne samo ove 2018. godine, o kojoj govorimo, nego i u ranijem periodu, i sami znate da su i sada vladajuće političke stranke bile takođe korisnici ovog instituta, slobodnog pristupa informacijama od javnog značaja, kao što su i sada neke opozicione stranke i to je nesporno. Dakle, nema tu diskriminacije i Poverenik mora da rešava po bilo čijoj žalbi koja mu je izjavljena. Mislim da je samo pogrešno izveden zaključak na osnovu ovog spiska koji ste vi pominjali, pregleda rešenja, a koji je sastavni deo Izveštaja. Dakle, radi se o pregledu neizvršenih rešenja. Na strani 40. Izveštaja imate podatak da je Poverenik od ovih 3.900 i nešto žalbi u 1.004 slučaja naložio prvostepenom organu da se informacije dostavi javnosti, a u oko 1.890 slučajeva je obustavio postupak, jer je organ to uradio sam, kad je saznao za izjavljenu žalbu, u 436 slučajeva je poništio rešenje i vratio na ponovni postupak, ili je poništio rešenje zato što nije bilo osnova za njegovo donošenje. Dakle, tu su precizni podaci kako je Poverenik postupao. Onih 300 i nešto rešenja, radi se o slučajevima u kojima informacije nisu dostavljene javnosti, odnosno gde organi vlasti nisu postupili po rešenju i to stoji u naslovu tog pregleda. Dakle, nismo mi birali da li ćemo tu da prikažemo ove ili one, to je prosto taj spisak rešenja koja su ostala neizvršena. Bilo je pitanje vezano za platu Poverenika. Plata Poverenika je utvrđena Zakonom o slobodnom pristupu informacijama i jednaka je plati sudije Vrhovnog suda. Ona nominalno iznosi 207.508 dinara. Plata Poverenika znate da je manja i od plate Zaštitnika građana i od plate direktora Agencije za borbu protiv korupcije i od plate Državne revizorske institucije, itd. Ne želim to da poredim, ali, eto, to je taj podatak. Taj podatak je javno dostupan, objavljen je u Informatoru o radu koji se nalazi na sajtu Poverenika. Govorilo se o tome da mi nismo ranije isticali da izveštaji nisu razmatrani pre 2014. godine. Ja vas molim, pogledajte, sve naše izveštaje imate na sajtu Poverenika. U svakom izveštaju ćete naći tu konstataciju, da su izveštaji razmatrani samo na odboru ili nisu uopšte i da li su ili nisu razmatrani na plenumu i da je to neophodno. Dakle, na sajtu Poverenika sve izveštaje od početka pogledajte. (Vladimir Orlić: Šta piše u Izveštaju?) U ovom izveštaju piše to što piše. Evo, pročitaću ponovo rečenicu - Narodna skupština je razmatrala u plenumu samo tri izveštaja Poverenika, i to za 2010, 2012. i 2013. godinu, što znači da u poslednje četiri godine, od 2014. do 2017, izveštaji Poverenika nisu bili predmet razmatranja u Narodnoj skupštini. Iz čega se zaključuje da se govori o razmatranju u plenumu. Dalji sled pojašnjava koji su odbori i kada razmatrali, u kojoj godini, ovo što je narodni poslanik čitao i to je sve tačno. Ja se izvinjavam ako je ta rečenica nejasna. Možda je trebalo ponovo na kraju rečenice da ponovimo - u plenumu, ali lično mislim da je sasvim jasno, jer na početku kaže: "Narodna skupština je razmatrala u plenumu". Znači, govorimo o plenumu. Ako je bilo nejasnoća, ja vam kažem, spremna sam da se izvinim, ali dalji tekst Izveštaja zaista vrlo jasno i konkretno govori koji je izveštaj na kom odboru razmatran i kada. Govorili ste da sam ja rekla da nije bilo političkog zapošljavanja. Ja sam govorila da zaista nije bilo zapošljavanja mimo zakona, nisam pominjala političko zapošljavanje. Tačno je da je gospodin Bojan Maršićanin bio jedan period kraći zaposlen u službi Poverenika, ali je napustio, nažalost, mogu da kažem slobodno nažalost, službu Poverenika i sada radi na visokoj poziciji u kompaniji „Telenor“, kao stručnjak za zaštitu podataka. On je bio primljen po konkursu. Pa i ta kompanija ima lica zadužena za zaštitu podataka o ličnosti i ima poseban centar zapravo koji se bavi, čitavu službu koja se bavi tim pitanjima. Bilo je pitanje, pominjano je jedno rešenje koje se tiče kliničkog ispitivanja, ili tako nešto, i opaska da li je Poverenik tu vodio računa o pristupu naročito osetljivim zdravstvenim podacima. Naravno, kada su u pitanju informacije od javnog značaja, nikada Poverenik nije naložio objavljivanje nekih informacija koje su poput ovih zdravstvenih podataka, dakle, i ako se objavljuju ove informacije, one se objavljuju anonimizovano, znači bez imena i prezimena na koga se odnose, jer se ovde radilo o statističkim podacima, a ne konkretno o osobama na kojima je vršeno ispitivanje. Tako da nema bojazni da mi ne vodimo računa, imajući u vidu da smo mi zaštitnik i jednog i drugog prava i jako vodimo računa o tome da balansiramo odnos između ova dva prava i da cenimo da li postoji pretežni interes javnosti u korist jednog ili drugog prava. Pitali ste za telefon, bilo je pitanje za telefon Poverenika. Nijedan zaposleni nije napustio službu Poverenika a da nije vratio opremu sa kojom je zadužen. To se odnosi i na gospodina Šabića i to se možete uveriti lično u dokumentima o vraćanju opreme. Ne znam da li sam ostala dužna još na neko pitanje da odgovorim. Kada smo govorili o tome za koga radi, da li za građane ili, kažem, pominjali ste te neke organizacije, pomenula sam podatak koliko je učešće građana u žalbama. Što se tiče oblasti zaštite podataka o ličnosti, zapravo lica koja traže zaštitu su sve građani, a to izraženo u brojkama iznosi preko 4.700 predmeta koji se odnose na zaštitu podataka o ličnosti, to možete videti iz izveštaja. Dakle, pretežno se bavi zaštitom prava građana. Bilo je pitanje, da je bilo izjave Poverenika da je on reagovao na osnovu saznanja, itd. U oblasti slobodnog pristupa informacijama, ono što sam ja rekla, on isključivo deluje po žalbi, kao drugostepeni organ, a u oblasti zaštite podataka o ličnosti on može da deluje, zato što tu ima ovlašćenja da vrši nadzor, on deluje na osnovu saznanja da je došlo do povrede zakona. Dakle, tu može da deluje i po službenoj dužnosti, verovatno se radi o nekakvom slučaju, gde je saznao na ovaj ili onaj način, dakle i reagovao po službenoj dužnosti. To je samo u oblasti zaštite podataka o ličnosti. Nadam se da sam vam odgovorila na sva pitanja, ako nisam, spremna sam i dalje da odgovaram.
Hvala. Povreda Poslovnika, Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 107. – dostojanstvo Narodne skupštine. Narodna skupština obrazuje radna tela. Radna tela razmatraju izveštaje, ali, izveštaj o svom radu i o nadzoru, recimo nad ministarstvima, mi na odborima razmatramo, ne rad samo nezavisnih regulativnih tela, već i ministarstava i o tome sačinjavamo izveštaj u ime Narodne skupštine i to dostavljamo predsedniku Narodne skupštine, koji taj izveštaj dostavlja svim narodnim poslanicima. Zašto vi mislite da ste izuzetak? Dakle, zaključak koji mi usvajamo je zaključak Narodne skupštine na osnovu izveštaja Odbora. Zašto vi mislite da izveštaj moramo da sastavljamo na plenumu? Izveštaj se sastavlja na sednici radnog tela, odbora koji je nadležan za vaš rad. Taj izveštaj se prosleđuje predsedniku Narodne skupštine. Predsednik Narodne skupštine taj izveštaj nadležnog Odbora distribuira svim narodnim poslanicima, što je slučaj i u vašem radi, i nema nikakve potrebe da se vaš izveštaj razmatra u plenumu. Dakle, mi sada razmatramo izveštaj nadležnog Odbora koji se bavio vašim radom, ali vi mislite da ste vi jedini, pa, po tom Narodna skupština koja razmatra izveštaje svih ministarstava, svih uprava, svih javnih preduzeća, pa mi ne bi mogli da stignemo pet godina da uradimo sve te poslove u plenumu, zato i postoje radna tela, a to gospodin Orlić i gospodin Martinović i gospođa Vjerica sigurno znaju bolje nego ja. Dakle, za vas je nadležan Odbor, kao što je, recimo, Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu nadležan za ministarstvo i mi o njihovom radu sačinimo izveštaj, dostavimo predsedniku Narodne skupštine koji taj izveštaj dostavlja svim narodnim poslanicima. Vi bi hteli da bude posebni, em ste posebni po platama, primanjima, automobilima i svim drugim privilegijama, e sad bi da budete posebni, da se baš vaš izveštaj mora razmatrati u plenumu. Hvala.
Hvala.
Ne tražim da se glasa.
Dobro. Hvala. Reč ima gospođa Maja Gojković, odmah iza nje Vjerica Radeta. Izvolite.
Samo niste mi odgovorili na jedno vrlo važno pitanje – šta je sa izveštajima Poverenika od 2004. godine, pa do godine o kojoj smo raspravljali na odborima i plenumu, jer prva godina je, sami ste rekli, 2013. ili 2014. godina. Znači, nema traga uopšte da je u javnosti bilo polemike i Rodoljub Šabić se nije žalio uopšte što mu parlament Republike Srbije ne razmatra izveštaje. To mi niste odgovorili. Vi ste opet rekli ono što smo čuli i što ima u Izveštaju Evropske komisije i što oni koji pomažu da se donesu takvi izveštaji stalno spočitavaju, iako u Poslovniku nema odredbe da mi moramo nešto u plenumu da raspravljamo, nego odbori treba da raspravljaju izveštaje svih organa u ovoj državi, pa i nezavisnih i regulatornih tela. Ovo je pravi način da mi raspravimo. Ne možemo mi da pomazimo po glavi svakoga po narudžbini. Mi moramo da raspravljamo. Ovo je rasprava, ne samo salve pohvale nečijeg rada. Znači, šta je sa tim izveštajima? Zašto nije bilo primedbi što se ne usvaja? To su mandati i mandati poslanika, jedno tri mandata od kako je Rodoljub Šabić bio prvi put izabran. Kako se sada odjednom pojavio problem, kad mi jesmo raspravljali izveštaje, i u odborima i u plenumu? Imali smo pauzu i to sa opravdanim razlogom. Gospodin Šabić i gospodin Saša Janković su ovde sebi dozvolili da ustanu i da napuste raspravu ovde u plenumu i pokazali koliko oni uopšte poštuju Narodnu skupštinu Republike Srbije, nas poslanike koji ovde predstavljamo građane Srbije. Time su pokazali da ih baš briga za te građane Srbije, tim gestom, da ustanu i da izađu napolje. Neko ih je nešto pitao, dobili su ili nisu dobili reč, ne shvatajući šta je Narodna skupština Republike Srbije i šta je poslanik. Možda baš ta mala plata od 207 hiljada dinara i te privilegije društvene, da ste vi neko ko ne sme da bude kritikovan za svoj rad, malo daje na toj osionosti, mi smo iznad, a vi ste tu nekakvi poslanici, može se i bez vas, osim u danu izboru, jer tako ih postavljamo na neku funkciju. Zato ste se tako i ponašali prema nama. Sami smo krivi, mi smo to pomalo svi i dozvolili, tim udvorištem nekakvim, da li su sada tu neki ljudi koji su iznad parlamenta, iznad građana Srbije, da ne smeš prosto ništa da kažeš, ništa da pitaš, zato što će te mašinerije samleti, medijski i društveno, naravno. Niste mi odgovorili. Nisam zadovoljna sa odgovorom, jer ste vi odmah prešli na godinu o kojoj jesmo raspravljali i na ovaj period, a ništa, ništa mi niste rekli – zašto izveštaji nisu raspravljani od 2004. godine do 2013. godine i gde se nalaze primedbe Poverenika i zahtevi za tako nečim. Drugo, možemo da raspravljamo o izveštajima Evropske komisije iz tog perioda, jer nismo mi postali kandidati za EU 2018. godine, jel tako, nego znam da se i prethodna vlast, barem verbalno, trudila da nas ubedi da smo na putu ka EU. I Šabić je na tom putu i zato me interesuje gde su te primedbe, gde su ti izveštaji, zašto nije raspravljano? Vrlo jasno. Vi sigurno imate podatke, kao što su vam pripremili ove podatke, raspravljalo se samo 2014. godine. Jeste, evo ispravljamo tu katastrofalnu grešku. Zbog nas ovde raspravljamo i zbog građana Srbije koji su zainteresovani za vaš rad, ali, takođe, građane Srbije interesuje šta je sa ovim silnim izveštajima iz perioda 2004, 2012, 2013. godine. Možda to treba retroaktivno isto da ovde raspravimo. Sa zadovoljstvom ćemo dati kolegama da vidimo da li se naše mišljenje, mišljenje građana slaže sa izveštajima iz tog perioda koji su, verovatno, puni pohvala u odnosu na vlast DS i njihovih partnera. Hvala.
Hvala, gospođo Gojković. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Ovaj i ovakvi izveštaji zaista jesu inspirativni za narodne poslanike jer ne može se nikada govoriti usko o onome što je napisano u izveštaju, s obzirom na nadležnosti ovih organa, konkretno danas ovog Poverenika, ali nekako nema se utisak da se baš radi u okviru zakona i da je Poverenik radio ono što bi trebalo da mu je osnovna obaveza. To što se reaguje na zahtev građana ili pravnih lica, to jeste jedan deo posla. Ali nas zanima kako je moguće da za ovoliko godina koliko je recimo Šabić bio Poverenik da nije donet nijedan zakon za koje je Poverenik proceno da bi trebalo bar neku odredbu ispitati, njenu zakonitost i ustavnost pred Ustavnim sudom. Mi smo iz SRS podneli nekoliko zahteva za ispitivanje, utvrđivanje zakonitosti ustavnosti odredaba nekih zakona, interesantno je da Poverenik, recimo, nije imao potrebu bar da reaguje, da kaže - e, dobro je, pridružujemo se ovome što su podneli radikali, ili mislimo da ovo nije dobro, bilo šta na tu temu. Jednostavno to govori da je ova funkcija Poverenika apsolutno politička. Devedeset šest obraćanja u javnosti je imao Poverenik, on na to ima pravo i to nije sporno, ali kakva je suština tih obraćanja, 460 građana se pogrešno obratilo Povereniku, zato što nisu znali da je taj problem koji oni imaju u nadležnosti nekog drugog. Da je u tih 96 obraćanja javnosti, Rodoljub Šabić, malo brinuo o tim građanima, pa da je ponešto rekao i šta je njegova nadležnost, da je pozvao građane da se u takvim i takvim situacijama obraćaju Povereniku, onda verovatno ne bi bilo ovih 460 pogrešno upućenih zahteva. Šta želimo da kažemo? Činjenica jeste, i to ne može niko da spori, da je Rodoljub Šabić, na ovu funkciju postavljen kao čovek iz politike, biće tako i sa sledećim. Mi srpski radikali stalno pozivamo vlast, i one prethodne i ove, da ne budu licemerni, da kažu – da, evo hoćemo ovu funkciju i mi postavljamo čoveka u kojeg imamo poverenja. Taj čovek se ne ubere na grani. Naravno da ima neke veze i sa tom strankom, odnosno sa vladajućim strankama, i da prosto, jeste čovek iz politike. Pogotovo kada je u pitanju Šabić, koji je evo, govorile su kolege bio, govorile su kolege, i potpredsednik Skupštine, i ministar, i ne znam koje sve funkcije imao, jedan od perjanica DOS-a, bio je, kad ih je bilo ne znam koliko, bio je u onoj, na dan petooktobarske buldožer revolucije bio je na onoj bini, itd. On je apsolutno čovek iz politike. U tih svojih 96 obraćanja do smene vlasti, do smene dosmanlija od strane naprednjaka, on je u tim prvim godinama, ovo se naravno odnosi na ovaj izveštaj, a tako je bilo i prethodnih godina, on je u svojim obraćanjima javnosti uglavnom hvalio vlast, i onda govorio s kim ima najbolju saradnju, ko dostavlja podatke, ko ne dostavlja itd. Kad su onda na vlast došli oni kojima on nije pripadao onda je on počeo da napada vlast, onda niko iz vlasti nije bio dobar, i niko maltene nije dostavljao Povereniku podatke itd. To je to što nas samo učvršćuje u stavu da Poverenik ovako zamišljen, prosto ne može, evo možda to treba u nekim drugim državama, ali Srbija nije zrela za tako nešto. Ne možemo, mi nismo politički zreli za tako apsolutno nezavisan neki organ. Osim toga, šta će nam. Izvinite, vi ako radite dobro svoj posao kod tog Poverenika na toj funkciji, vi ste te poslove mogli odlično da radite i u okviru nekog ministarstva ili nekog drugog državnog organa i da zaista društvo ima koristi od vašeg znanja i od vašeg iskustva. Mi imamo i ministarstvo i sudove i tužilaštva itd, znači, sve nadležne organe koji su mogli raditi ovo što, kao, radi Poverenik. Bilo je ovde i pominjanje Vuk Jeremić, i Boris Tadić, šta su oni govorili, šta su oni radili itd, da sad ne prepričavamo sve to o njima. Ja preporučujem celokupnoj javnosti a i kolegama poslanicima „Vikiliks mi javlja“, drugi deo, knjiga dr. Vojislava Šešelja, verujte do detalja, i mi smo još tada govorili i o Vuku Jeremiću, i o Borisu Tadiću, o njihovim vezama sa američkom ambasadom i ambasadorima, o tome kako se Vuk predstavljao ovde u javnosti na jedan način, kako se izvinjavao posle predavanja na FPN predstavniku američke ambasade koji je sedeo među studentima kao publika, kako je rekao - izvini znaš, ja moram ovako javno, a ti znaš da smo Boris Tadić i ja promoteri NATO politike u Srbiji itd. Pa sada da ne prepričavam 1000 je strana, toplo preporučujem, uzmite sve drage kolege, pre svega vi, pa pročitajte biće vam lakše i u političkoj borbi. E sada, gospodine Martinoviću, moram zaista ovako lično da vam se obratim, ja sam skoro sigurna da vi niste mislili baš ovako kad ste se obraćali nama, da kada ste objašnjavali da vi naprednjaci niste hteli da budete revanšisti, da vi ne zagovarate lustraciju, itd. da niste mislili da mi srpski radikali to jesmo? Nekako čini mi se, odnosno takav utisak može da se stekne, pa ja sada samo da mi raščistimo, mi nismo za revanšizam. Mi nismo za lustraciju. Mi smo za krivičnu odgovornost svakoga ko svoj posao nije obavljao u skladu sa zakonom, ko je u toku obavljanja posla, izvršio krivično delo. To je vrlo prosto i jednostavno, i u tom smislu mi pozivamo stalno sadašnju vlast, jer pričate koliki je kriminalac Đilas, koliki je kriminalac Vuk Jeremić. Hajde, da vidimo javno, da evo svi odavde pozovemo nadležne organe da provedu postupak i da na kraju znamo koliko je ko od njih zaista kriv koliko je ko ukrao, koliko se za određenu krađu ide u zatvor, koliko će ko dobiti zatvora itd. Zašto vi to ne možete da uradite? Prvo, jer nema političke volje, a drugo, nije, ne bi bio ni revanšizam, ni lustracija da ste smenili državnog tužioca. Ne znam koji su to vaši, kažete neki novi, principi demokratije, nešto što ranije nije viđeno. Nismo mi mislili da ste vi trebali da dođete, aha danas smo pobedili, sutra smenjujemo Zagorku Dolovac, ne , vi trajete na vlast 7 godina. Zagorku Dolovac, za 7 godina živ čovek ni čuo ni video nije. Da li ta žena uopšte postoji izlazi iz svog stana, jel ona nešto radi, i toliko toga bi imala da radi, to morate da se složite i prihvatite. Mi u tom smislu kažemo, dakle, do nekog momenta da vi ste je zatekli, neka je, ako će da radi, a ako neće da radi, fala, doviđenja. Isto je i sa drugim funkcionerima, jer nismo mi rekli da je trebalo ni onog Sašu Jankovića, ni ovog Rodoljuba Šabića, isto prvi dan na sednici Skupštine gde ste vi imali većinu, smeniti. Ne, nego kada je došao na red njihov reizbor, a reizabrali ste i jednog i drugog, onda je trebalo da kažete, e gospodo, vi ste do sada radili tako, tako i tako, a mi mislimo da to nije dobro. Vaš izveštaj ukazuje da više ne možete vršiti ovu funkciju, isuvišno je sada se žaliti da su oni demonstrativno napustili sednicu Skupštine. Dakle, oni opet izabrani. Napustili sednicu Skupštine i vi ih opet birali. Dakle, to ukazuje na nešto drugo, upravo ono što je gospođa Maja Gojković rekla, što je gospodin Martinović, pokušao da negira. Dakle, radi se po nalozima te Evropske komisije. Oni su tražili te ljude, oni su tražili sada izveštaje o njihovom radu. Ali evo, mi nemamo ništa protiv da se raspravlja, zašto da ne. Vi ste hteli neki novi vid demokratije, pa niste nikoga hteli da smenjujete, pa najbolje da ste onda ostavili i ministre, što niste i ministre ostavili, pa da vidimo tu demokratiju na izborima promeni, i vlast ništa ne menja. To nije normalno, znate. Ako neko izađe na izbore i dobije toliku podršku koliku ste vi dobili, normalno je da promenite, ponavljam, ne da lustrirate, ne da menjate, ljudima dajete otkaz, ali postoje određene funkcije u državi, koje su apsolutno vezane za vlast i to mora tako da se radi, jasno i glasno, otvoreno narodu kaže i to vam sigurno niko ne bi ni zamerio. Ovde je, rekla bih u jednom delu, čak banalizovana priča, pričalo se o telefonima itd. Nije sporno, bar što se nas tiče, da Rodoljub Šabić ima telefon, čak i od 180.000 dinara, koliko li, nama je samo sporno da li je taj telefon kupio svojim parama ili je kupljen iz kase poverenika. To jeste sporno. Ne treba se ni kolega Orlić sad hvaliti tim nekim starim telefonom, svi mi imamo ove moderne telefone, kako sada da kažemo narodni poslanik ne može kupiti pristojan telefon. Nemojte da nam kaže narod - šta pričate vi ljudi. Pričali smo i o plati poverenika. Kad se pričalo o plati Zaštitnika građana, tada smo predlagali vladajućoj većini da kada dođe njihov Zaštitnik, a došao je, da onda pokažu lepo da su oni pre njih bacali pare i da Administrativni odbor smanji platu. To sad isto tražimo i za ovog novog poverenika koga će birati. Ako je ovome velika plata bila tih 207.000 ili koliko, neka je Administrativni odbor smanji, jer je to nadležnost Administrativnog odbora. Bilo mi je interesantno kad ste i vi, gospođo Mandić nabrajali da je plata Poverenika manja od plate Zaštitnika građana, od plate državnog revizora, nabrojali ste četiri pet funkcija, gde ste rekli da je plata Poverenika manja od tih funkcija, ali niste rekli da je duplo veća npr. od plate narodnog poslanika, od plate predsednika Vlade i od plate ministara, pa skoro duplo veća i od plate predsednika države, ne duplo, ali prilično veća. Taj problem zaista postoji i nadamo se da će Administrativni odbor ispraviti te greške, bar u onom delu gde je Administrativni odbor nadležan. Hvala.
Hvala, koleginice Radeta Reč ima dr Vladimir Orlić. Pravo na repliku. Izvolite.
Hvala, još jednom [[Vjerica Radeta: Da li je to replika zbog telefona?]] Nije, gospođo Radeta, usko vezano za ovo što ste vi govorili, nego za odgovore koje sam dobio malopre od gospođe Mandić. Nekoliko stvari. Prvo ste, gospođo Mandić, potvrdili moje reči, je li tako, kada sam pročitao ovde? Na kojim je odborima sve razmatran izveštaj Poverenika 2014, 2015, 2016. i 2017. godine, vi ste potvrdili da sam dobar podatak dao, između ostalog to je podatak koji se nalazi u vašem izveštaju. Smatram da smo time rešili svaku nedoumicu na temu da li jeste ili nije raspravljano o tom Izveštaju. Ja sam reagovao, da vas podsetim, zato što ste vi rekli – nije bilo ni na odborima, ni u plenumu. Verujem da je tu reč o zabuni. Dakle, utvrdili smo definitivno kako stvari stoje. Jeste raspravljano na odborima. Gospođo Mandić, to dakle znači da jeste raspravljano u Narodnoj skupštini. Da li se oko toga razumemo? Odbori su radna tela Narodne skupštine. Da dođe u odborsku salu na sednicu odbora da raspravlja o svom izveštaju, gospodin Šabić je dolazio u Dom Narodne skupštine u odborsku salu u Domu Narodne skupštine, pred radno telo Narodne skupštine, kojim predsedava neki od narodnih poslanika, čiji su članovi i zamenici članova narodni poslanici, kojima se i obratio onda kada je Izveštaj poslao u Narodnu skupštinu. E, zato ti ljudi i raspravljaju o tom izveštaju i o tom izveštaju raspravljaju svi drugi zainteresovani narodni poslanici, i o tom i o svakom drugom. Isto ovako kao što mi radimo danas, samo je prostorija veća, postavljaju pitanja, kaže sa čim se ne slažu, kaže dodatno obrazloženje. To je Narodna skupština i sve se to radi javno. Ako je suština brige Šabiću bila da li će ili neće javnost moći da pročita ili čuje ili sazna za njegove ocene koje su, još jednom, ponavljam, u zaprepašćujućoj meri političke i u zaprepašćujućem broju političke. To je sve Narodna skupština i javnost sve to zna i uvek bude puno novinara razno-raznih, recimo i ovih koji su mu hvalospeve pisali. Šta je sada tu sporno? Onome što sam ja reagovao to je pitanje odnosa Poverenika prema Narodnoj skupštini. Kada Poverenik kaže, a on je mnogo puta govorio – nije Narodna skupština raspravljala o mojim izveštajima, mi na to moramo da reagujemo. Kad se to nađe u izveštaju koji, zamislite sada, Narodnoj skupštini pošaljete, piše - nije Narodna skupština raspravljala. Izvinite, mi na to moramo da reagujemo. To je pitanje elementarnog poštovanja. Na kraju ko koga bira. Da li Narodna skupština bira tog poverenika? Da li toj Narodnoj skupštini Poverenik izveštaje podnosi ili obrnuto? Da li on komanduje Narodnoj skupštini i kaže – sad morate da stavite na plenum, jer ja nisam zadovoljan i pri tom slažem, niste ni raspravljali o njemu. Jesmo, ali hoće on malo drugačije. Ja sam u svom uvodnom izlaganju danas rekao – to nikakvog smisla nema, pošto ste ponudili izvinjenje. Za nešto treba da se čuje izvinjenje Narodnoj skupštini, treba zbog tog odnosa, zbog potrebe da se istina govori i da se pokaže odgovarajuće poštovanje. Zbog tog odnosa, verovatno smo mi u sijasetu prilika do sada slušali upravo strane, pa evo, Evropske komisije ili drugih ljudi koji su predstavnici EU na bilo koji način. Zašto vi ne raspravljate u Narodnoj skupštini? Svaki put ja ne mogu da se čudu načudim kako ljudima da objašnjavamo svaki put isto. Pa, raspravljamo. Da li je bilo prošle godine na Odboru? Sad je meni jasno, onda neko dođe i kaže – e znate šta, oni ne raspravljaju o mom izveštaju i niko ne bi mogao da pretpostavi da taj čovek tako flagrantno neistine izgovara. Izgleda je u tome razlog nekih šumova ne vezi i nerazumevanja koje mi imamo. Dakle, za to činjenično stanje koje smo sad mi utvrdili ovde, koje ste vi potvrdili, ja smatram treba da se čuje jedno izvinjenje Narodnoj skupštini, mnogo važnije izvinjenje građanima. Dakle, u njihovom interesu treba da radimo i mi i Poverenik koga bira Narodna skupština, kao i onaj Zaštitnik građana koga bira Narodna skupština i koga god hoćete drugog. Ti građani su slušali teške neistine, brutalne neistine i uvrede i Narodna skupština, kada pričamo o odnosu prema njoj, zaslužuje izvinjenje zbog toga što sebi da za pravo Šabić da komentariše da li odbor sme ili ne sme da usvoji neki amandman, da li treba ovoliko ili onoliko da raspravlja o nekom amandmanu? To se u ovom Izveštaju nalazi, o ovom o kom mi raspravljamo na ovoj sednici danas. Neću ja čuti odgovor razuman i razložan odakle mu pravo da na taj način postupa jer svi znamo, i vi i mi znamo, da se u zakonu to pravo ne nalazi, da to nije nešto što se može smatrati profesionalnim odnosom, to je hir, to je lični stav, ali to je još jenom, ne prihvatljivo. Da li treba Narodna skupština, pitam, da prima naređenja od Šabića, ili kako god se prezivao Poverenik? Odgovor je jasan, naravno da ne. Odakle ovakav odnos? Odakle ocena da nije dobra saradnja ili odnos sa Narodnom skupštinom? Pitam lepo, pitam još jednom, da li je tačno ili nije tačno da je Administrativni odbor svaki put izašao u susret onome što je tražio Poverenik na temu vaših kadrovskih potreba? Kaže - jeste, ali to nema nikakvog efekta ili koju ste formulaciju upotrebili pošto volimo danas da čitamo stvari precizno, ali bez praktičnog značaja. Dakle, donesu ljudi odluku koju ste tražili, vi kažete - Dobro, ali to je bez značaja. Ja mislim da je ovo neprihvatljiv odnos. Još jednom, ako pričamo o tome kakav odnos treba da gajimo i šta zaslužuje, zahteva izvinjenje. Drugo, da se na taj način korektan odnos naše strane vrati da predsednik Administrativnog odbora čuje od tog Šabića - "ti si đubre lažljivo" ili poslanik Rističević. To su verovatno stvari za koje bi izvinjenje, a morao da uputi, pre svega, sam Šabić lično. Ja ne očekujem od vas da to uradite umesto njega. On lično, danas umesto njega verovatno ona njegova nevladina organizacija za koju sada radi ili neko od ovih koji sa rukovodstvom te organizacije zajednički mitinguju, Tadić, Đilas, Jeremić, Obradović, nije važno. Možda oni pre, nego vi, treba da govore o toj vrsti kulture i jezika svog kooperanta, partnera. Ono što se tiče odnosa institucije prema instituciji, to je stvar koju mi treba da raspravimo danas. Što se pitanja da se izvinjenja upute onima koju su uvređeni i koje se lagalo, to je pre svega pitanje izvinjenja javnosti. Telefon, gospođo Radeta, ja sam i pomenuo, zato što se on nalazi u ovom Izveštaju. Kad se on nalazi u ovom Izveštaju među onim sredstvima koja su nabavljena iz budžeta, to onda znači nije kupljeno za privatan novac, ni Šabiću, ni bilo kome drugom. To je ustanova, institucija, kancelarija, služba platila od onih para koje su iz budžeta dobijene, o kojima je odlučivala, opet, ova Narodna skupština i to je narodni novac. Kada ja kažem da ne mogu da razumem da se u isto vreme žale da kao nemaju dovoljno razumevanja od strane Narodne skupština i odbora, koji im sve odobrava, a vraćaju mu tako što ih vređaju na najodvratniji mogući način. Sve se odobrava, svuda se izlazi u susret, a oni kažu - ali mi nemamo dovoljno i neko nas ovde neće da shvati, neće da podrži itd, a onda potroše 180 hiljada dinara na jedan telefon. Ja nisam mogao da ne pitam čekajte, ljudi, a zašto? Evo, neka znamo da je ostao taj telefon u kancelariji, neka ga sada koristi neko drugi ili niko, nije važno, neka je tamo, sve je to uredu, moje je pitanje bilo zašto uopšte 180 hiljada dinara za telefon jedan? Nisam se ja hvalio ovim, gospođo Radeta. Ja samo ne krijem da ovo imam, koristim i da odlično radi. Ja ne razumem zašto ovakav jedan telefon ili sličan nije mogao da upotrebi Šabić ili ko god, nego je, umesto toga, morao 180 hiljada dinara narodnih para da potroši i onda kaže - nemamo dovoljno para za osnovne potrebe, niko nas ne razume i uskraćuju nam se sredstva? Zašto ne ovakav jedan ili sličan? Bilo je i boljih od ovoga, nije sporno, ali telefon je telefon. Kakve veze sa poslom Poverenika ima potreba da se ima najnoviji mogući telefon od 180 hiljada dinara? Moguće da od te plate, za koju kažete da je skromna, je mogao da se kupi isti takav, ali nije. Nije i iz budžeta je to plaćeno. Otuda moje pitanje. Da li za to treba neko da uputi izvinjenje? Možda samo ako sledeći put ponovo kaže - mi nemamo dovoljno para. Ne možete da kažete da nemamo dovoljno para, a na ovakve stvari da se troši. Još jednom, ja nisam čuo zbog čega se troše? Šta je razlog? Da li je postojao neki posao vezan usko za ono što treba da obavi iz svog delokruga Poverenik i mogao je samo tako, tim telefonom? Bojim se da znamo odgovor svi. Što se tiče različitih potpuno neprimerenih ocena, koje sam ja nazivao političarenjem i nastaviću to da radim iz očiglednih razloga, moje pitanje direktno je bilo - da li zainteresovani građanin treba da pokrene temu da bi se Šabić sa njom bavio? Tako sam ja razumeo prethodno obrazloženje. Sada kažete ne, verovatno je saznao na ovaj ili onaj način, citiram vas, Šabić, pa je reagovao po službenoj dužnosti, kada su te neke zanimljive teme u pitanju. Saznao na ovaj ili onaj način, pa reagovao po službenoj dužnosti? Kada kaže da nam prete sankcije, kakva je to službena dužnost, kakva je to služba, kakve to veze ima sa bilo kakvim ozbiljnim poslom? Nema tu ni službe, ni dužnosti, a da ima veze sa zakonom i sa onim što zaista jeste posao Poverenika. Znamo svi, nije ga nikakav građanin zainteresovao, niti je on to saznao na ovaj ili onaj način, čovek se bavio političkom kampanjom i davao političke izjave koje hajde što su potpuno neumesne i potpuno u rangu koještarija… Da li su nama uvedene sankcije? Evo, hajde da li neko zna da li u prethodnih godinu dana bilo nekog embarga protiv Srbije? Odgovor potpuno očigledan. Mi smo i govorili pre godinu dana - nemojte da plašite ljude tim stvarima, govorili ovim drugima, ovim Jeremićima, koje smo pomenuli malo pre. Znate već o kakvim je ljudima reč i kako su se sve lepo hvalili, kako su se iživljavali nad Srbijom i kako im je lepo bilo, ali taj nivo diletantizma u politici stoji iz reči - e sada ćemo mi da dobijemo sankcije. Ja kada tako nešto vidim da dolazi iz usta Poverenika, ja ne mogu da ne zapitam šta je ovo, odakle ovo? Dakle, nema obrazloženja i ako treba da se uputi izvinjenje, još jednom, građanima zbog toga što ih je neko plašio, a Šabić ih je ovim plašio, to izvinjenje treba da se čuje. Ako o izvinjenjima pričamo. Znate kome još? Svima drugima koji su trpeli uvrede koje sam vam danas citirao - i Agenciji za borbu protiv korupcije, čuli ste uvrede, različitim ministarstvima, Vladi, predsedniku Republike Aleksandru Vučiću, predsednici Narodne skupštine, gospođi Gojković. Sve su vam to bile situacije koje predstavljaju Šabića u svojstvu čoveka koji nastupa sa pozicije Poverenika. Svuda je među tim intervjuima, izjavama itd. bio predstavljen kao Poverenik. U tom svojstvu, u tom kapacitetu on ovakve stvari izgovara? Pa, onda ta izvinjenja treba uputiti. Ja neću da vas pitam koji se to zainteresovani građanin javio, pa je na taj način primorao Šabića da reaguje po službenoj dužnosti i da kaže na temu Vlade Srbije da nema ničeg strašnijeg od bahatog neznanja u akciji, to vam je Vlada Srbije. Znači, Vladu Srbije da nazove bahatim neznanjem u akciji, pa onda još to u dodatnom odgovoru na pitanje novinara produbi na nemar i zle namere. Da neko sebi dozvoli da kaže – Vlada Srbije je bahata u neznanju i ima zle namere i nemarna je, to je direktna uvreda. To nema nikakve veze sa službenom dužnošću, to nema nikakve veze sa zakonom, niti sa zainteresovanim građanima. Za te stvari izvinjenje mora da se uputi. S obzirom da je to činio u ime institucije koju ovde danas predstavljate vi, vi razmislite ima li potrebe da vi u tom smeru reagujete. On bi svakako morao lično. Što se tiče odnosa prema građanima i ministarstvima, jeste li ili nije Šabić, takođe u periodu dok je bio na funkciji, 25. novembar 2016. godine, gledam reči koje je razmenio sa Ministarstvom građevinarstva. Dakle, da li jeste ili nije opet građane plašio, javnost uznemirio pričama da postoje sporne stvari i mogućnosti zloupotrebe u Zakonu o stanovanju za koji je prethodno dao saglasnost i zbog toga reagovalo ministarstvo i reklo – ovo je nekorektno? Izjasnili ste se pozitivno i onda naknadno izašli u javnost, a ne nama se obratili sa pričom – ovde su moguće zloupotrebe, da se ljude uznemire, uskomešaju, šta li, verovatno da slično reaguju kao što se očekivalo da će neko reagovati kada vidi onu fotografiju, da vam je ne podižem ponovo – razbijeno lice, krv ide niz obraz, insinuacija da je neko nekog napao, neku štetu napravio, Beograd uništio, na čoveka nasrnuo. Dakle, da li se takva vrsta reakcije javnosti očekuje i prvi i drugi put? Ministarstvo građevine nije zaslužilo tu vrstu tretmana, ja mislim, i zbog toga, ako pričamo o tome kome treba uputiti izvinjenje i zbog čega, mislim, recimo, ovom ministarstvu zbog ovoga u ovom slučaju. Ja ću vam dati možda još dva, tri primera, jer nema smisla da mi ceo dan pričamo o ovome, jer ovoga toliko ima. Toliko ima da mi zaista možemo čitav dan na to da utrošimo, ali, recimo, Ministarstvu odbrane. Ministarstvu odbrane takođe zato što je opet Šabić, samo ovo je bilo u maju 2018. godine, bukvalno reagovao službeno insinuacijom da će Ministarstvo odbrane zloupotrebljavati lične podatke ljudi sa njihovih privatnih mobilnih telefona. Sećate se toga? Dobili ste zvanično obrazloženje Ministarstva odbrane. Nikome to na pamet palo nije. Ne postoji bilo kakav logičan razlog zašto bi neko zbog toga što je bilo kakvu instrukciju u vidu naređenja pronašao ili bilo šta slično, mogao da zaključi - neko je hteo sada da zloupotrebljava privatne podatke ljudi, ali očigledno je i ovde namera bila da se uznemiri javnost, da se građanima pošalje poruka – e ovde se nešto strašno dešava, ja ću to da sprečim, ja, Poverenik lično. Ako mislite da treba da se uputi izvinjenje nekoj instituciji, recimo, ovom ministarstvu bi trebalo zbog toga i takvog poteza. Ministarstvo unutrašnjih poslova, da li je to bilo prošle godine, zbog tvrdnji da se policija pojavila na vratima Poverenika, da to predstavlja neku vrstu potpuno neprihvatljivog pritiska, da se ispostavi da policije nikakve uopšte bilo nije. Nikakve policije uopšte nije bilo, pripadnika MUP-a. Dakle, jedna gruba neistina koja opet treba da služi da se ta javnost uznemiri, opet da se pošalju propagandne poruke i to nije posao, to nije zakon, to nije institucija. To je, još jednom da znate, političarenje. Ministarstvu unutrašnjih poslova treba se i zbog toga obratiti, sa molbom da se uvaži izvinjenje, ako već pitate kome treba. Ministarstvo pravde. Ministarstvu pravde, kome je izgleda ponajviše bila upućena ona potpuno neukusna i neumesna konstatacija o nekom bahatom neznanju, a na temu zakona koji se pripremao i za koji je Šabić bio zainteresovan veoma lično. Želeo je da njegov predlog, možda su i drugi iz kancelarije vaše u tome učestvovali, ne znam, u pripremi tog predloga, ali da njegov predlog, tako kako ga je on napisao, bude usvojen u Skupštini. Ništa drugo da ne dolazi u obzir. I zbog toga Ministarstvo pravde koje se bavilo pripremom predloga, prošli ljudi kao bosi po trnju. Slušajte sad ovo. Da li je tačno ili nije tačno da je Šabić dobio od tog Ministarstva pravde poziv, kulturno, ljubazno, kako dolikuje i kako priliči, da bude član radne grupe, da učestvuje u radu Radne grupe za izradu Nacrta zakona o zaštiti podataka o ličnosti, da na taj način, ako želi, da svoj doprinos, iznese ideje, kaže sve što mu je na srcu, a da je on to odbio, rekavši – to bi bio sukob interesa? Bio bi sukob interesa da ja u tome učestvujem, s obzirom da sam ja Poverenik? Sad, pazite ovo, napada se ministarstvo zbog toga što nije usvojilo onaj predlog koji je on napravio, kako ga je on napisao, a to onda nije sukob interesa kada on napravi ceo predlog, a pri tom, nećeš da budeš član radne grupe zato što ti ne pada na pamet, ispod ti je nivoa, zaboga, da sa drugim ljudima tu nešto deliš posao i da se još neko pita pored tebe, da ti još nečije mišljenje moraš da uvažiš ili da neko odlučuje o tvom, jer je to sukob interesa, a nije kada napišeš sam sve. Ta vrsta opet medijskog obračuna sa Ministarstvom pravde preko medija zaslužuje, ako već se nudi neko izvinjenje, zaslužuje jedno - izvinite. Nije to bilo korektno, nije to imalo smisla. Neću da vas pozivam da se izvinjavate EU, mada vidim da je Šabić oštro reagovao i bio vrlo nezadovoljan i zbog činjenica da je EU, odnosno one institucije koje su se angažovale prilikom pripreme ovog predloga zakona o kome sam pričao pre par sekundi, na kraju dala saglasnost, odnosno rekla da podržava da se ono što je bilo pripremljeno kao finalna verzija na kraju i nađe u ovom plenumu za kojim je očigledno neko čeznuo, smatrajući ga ne znam kakvom pozornicom, mada vidi se kako na ovoj pozornici, ako je pozornicom smatraju, može da se prođe kada se ovakvim izveštajima i ovakvim stvarima i sadržajima bave. Ali, i oni su prošli loše i za njih je rekao da su ne znam kakvi, razočarani itd. Pošto vidim da nestrpljenje dostiže određeni nivo, možda je vreme za predah. Ja sam hteo da na samom kraju kažem sledeće – nama je u interesu da gradimo ozbiljne institucije. Nama je u interesu da ono što predstavlja dobar interes naroda podržimo sa svoje strane i kao što smo činili, omogućivši da svi neophodni traženi kapaciteti budu obezbeđeni, kao što smo činili svaki put kada je bilo kakva pomoć Narodne skupštine tražena da u susret izađemo, tako mi hoćemo da imamo instituciju, dakle, Poverenika za informacije od javnog značaja podataka o ličnosti, koja propisno, kvalitetno, visoko-profesionalno obavlja svoj posao. I sa njom mi apsolutno hoćemo da imamo dobru komunikaciju, da sarađujemo na najbolji mogući način. Pre vas, u prethodne dve nedelje kroz ovu salu prošli su predstavnici različitih nezavisnih institucija, organa, tela. I bilo nam je važno da od svakoga od njih čujemo kakvu su saradnju imali sa Narodnom skupštinom. Nama je do dobrog razumevanja stalo, jer je reč o zajedničkom poslu, o poslu koji predstavlja dobrobit građana Srbije. To hoćemo da radimo, to hoćemo da u našoj zemlji stvorimo i zbog toga mi ove stvari kritikujemo. Naša je obaveza da privatni interes zaustavimo da dominira nad onim što treba da bude interes građana, da političarenje u instituciji koja treba da bude sve samo ne politička, zaustavimo jer je to suprotno interesu građana, a i zakonu, ako ćemo o zakonu da govorimo. Na kraju krajeva, da li će se zbog takve vrste našeg odnosa naljutiti neki Fond za humanitarno pravo, neki Krikovi, Birnovi, Birodi, da li će teškog srca pogođeni da ostanu Vuk Jeremić, sa svojom ekipom koja je, znate već šta radila Srbiji i Crnoj Gori, Dragan Đilas sa njegovih 500 miliona evra po prepunim džepovima i računima firmi i ovi ostali, to nas apsolutno ne zanima i ne pogađa. Mogu oni za sebe da misle koliko god hoće da su neka vrhunska elita, da su od nas deset puta lepši, bolji, pametniji, pa zbog toga nešto više vrede. Nas takvi nikada nisu plašili, nas takvi nikada obeshrabrili nisu. I zbog toga ćete sa naše strane uvek da sretnete samo odlučnost i jedno uporno insistiranje da se poštuje zakon, da rade institucije, da se čuva interes ovog naroda, ovog naroda kom valjda svi pripadamo, bez obzira koliko neko sebe smatrao vrednijim i boljim od nas koje smatra krezubim sendvičarima i znate već to sve na pamet, samo zbog toga što, eto, on je tako rešio, pa sam smatra ili možda zbog toga što ima 20 ili 30 puta skuplji mobilni telefon nego mi. Hvala lepo.
Hvala dr Orliću. Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski, replika.
Zahvaljujem. Očigledno da moja diskusija nije bila ili dovoljno jasna, mada ja mislim da jeste i to zaključujem iz odgovora koji je sublimiran davala gospođa Mandić, a ujedno, sad vidim i od kolege Orlića da neke stvari nije na najbolji način razumeo i shvatio. Pa, jedna, samo jedna od štetnih stvari je odluka koju je doneo bivši Poverenik za informacije od javnog značaja jeste rešenje koje je doneto na osnovu Zakona o zaštiti podataka izrečeno Ministarstvu pravde i državne uprave zabrana kojom je zabranjeno objavljivanje podataka o ličnosti stranaka i drugih učesnika u postupcima pred sudovima. Sam gospodin Šabić je izjavio da je postupak nadzora otvoren po službenoj dužnosti a na osnovu više prijava u kojima mu je ukazivano na nedozvoljen obim obrade podataka o ličnosti koja se vrši u okviru internet portala sudova Srbije. Ovo sam pročitao da ne bi bilo zabune, jer ovo su citati dela izjave, koji je bitan za dalje objašnjenje. Naime, građani Republike Srbije su imali mogućnost da provere preko portala sudova sve dok gospodin Šabić nije doneo zabranu, da proveri da li se protiv nekog vodi krivični postupak, da li je učesnik u parničnom postupku bilo fizičko lice, bilo pravno lice. Gospodin Šabić, kako po sopstvenom priznanju kaže, na osnovu urgencije onih čija su se očigledno imena nalazila na tom portalu, se odlučio da po službenoj dužnosti zabrani Ministarstvu pravde da te podatke objavljuje. Sad ja pitam – da li je slučajnost da je zabrana objavljivanja ovih podataka, koja je potpuno nelogična, jer sudski postupci su javni, osim u tačno određenim slučajevima? Znači, svako od nas može za vreme radnog vremena suda da uđe u sudnicu, da otprati suđenje, bez ikakve najave, bez posebnih dozvola. Znači, nema tajnosti protiv koga se vode postupci i ona je potpuno obezbeđena što se toga tiče. Ispred samih ulaznih vrata u sudnicu piše protiv koga se vodi postupak, ako je u pitanju krivični postupak, a ako je parnični postupak, ko su učesnici u tom parničnom postupku, bilo da su sudovi iz redovne nadležnosti ili privredni sudovi. Šta je u stvari istina u svemu ovome? Apsolutno sam siguran da su ti pojedinci koji su inicirali gospodina Šabića imali žestok interes da se spreči objavljivanje podataka o onima protiv kojih se vode, recimo, krivični postupci za prevaru zbog prodaje gomile duplih stanova po Beogradu. Znači, do tog momenta običan građanin je mogao da uzme i da izvrši proveru da li onaj od koga hoće da kupi stan je pod udarom zakona zbog krivičnog dela prevare ili se vodi parnični postupak protiv njega upravo zato što je taj stan pod sporom ili iz nekih drugih razloga. Na čiju štetu je direktno ovo rešenje doneto, a očigledno u potpunoj suprotnosti sa mnogim zakonskim propisima koji regulišu javnost suđenja? Čak je i suprotno Ustavu, slažem se, kolega Jojiću. Prema tome, ovo je odgovor, gospodine Orliću, na vaše pitanje. Gospodin Šabić je navodno po službenoj dužnosti, po pravu nadzora zaštitio kriminalce, prevarante, lopove i one koji su to mogli nadalje da koriste da građane Srbije oštete prodajući im stanove po ko zna koliko puta ili da ih dovedu u zabludu. Ovim je onemogućio svakog poštenog preduzetnika da ne uđe u posao sa nekim protiv koga se vode postupci zbog raznoraznih prevara, privrednih prestupa, krivičnih postupaka ili parničnih postupaka. Ovde nije za ovako nešto dovoljno izvinjenje. Hvala.
Hvala. Reč ima Stanojla Mandić. Izvolite. (Petar Jojić: Replika. Kolega je meni direktno odgovorio.) Gospođa Mandić je dobila reč. Samo da joj dozvolimo da nastavi. (Petar Jojić: Samo minut da odgovorim.) Kolega Jojiću, već sam dao reč gospođi Mandić. Daću vam reč, podrazumeva se, imate pravo. Nemojte da brinete. Izvolite, gospođo Mandić.
Samo da se vratimo još jednom, a pominjano je zašto nismo govorili o razmatranju izveštaja od 2005. godine, pa do 2014. godine. Ja sam odgovor dala na to, ali potrudiću se još jednom da ponovim. Dakle, u svim tim izveštajima je ukazivano na to i u svakom narednom izveštaju je ukazivano na to da izveštaj nije razmatran u plenumu, i to piše u svakom tom izveštaju koji je objavljen, koji je dostupan na našem sajtu. Znači, možete da se uverite. Dakle, nijedna vlast nije blagonaklono gledala na instituciju Poverenika od 2004. godine pa na ovamo i svi ti izveštaji, onako kako vi sada govorite da su kritizerski, da kritikuju vlast itd, su bili u tonu da govore o povredi zakona, da govore koje institucije su kršile zakon. Prema tome, nije tačno da se to odnosi samo na ovu aktuelnu vlast, uvek se to odnosilo, znate. Evo, uverite se lično, pogledajte te izveštaje, kojim tonom su pisani, svi izveštaji pratili su slučajeve u kojima nije postupljeno, koji ugovori nisu učinjeni dostupnim, koje informacije nisu činjene dostupne javnosti itd. Znači, ne samo u ovim izveštajima. Ova konstatacija vezano za saradnju sa Narodnom skupštinom i ova konstatacija u izveštaju da je saglasnost odbora na broj zaposlenih u službi Poverenika bez praktičnog značaja. To je i pojašnjeno u izveštaju. Ja ću pokušati još jednom da objasnim. Zašto je bez praktičnog značaja? Zato što Ministarstvo finansija daje saglasnost na kadrovski plan Poverenika i ako ne dobijemo saglasnost, kao što nismo dobijali te godine, mi nismo mogli da zaposlimo nijednog čoveka. Prema tome, zato ta odluka Administrativnog odbora nije imala praktični značaj, jer nismo mogli da je sprovedemo, a na drugoj strani je ograničen budžet. Znači, ako dobijemo saglasnost na kadrovski plan, onda ne dobijemo dovoljno budžetskih sredstava ili obrnuto, tako da iz tih razloga, administrativnih, praktično je ova saglasnost ostajala. Administrativni odbor je imao razumevanje i uvek je tu saglasnost davao, ali je bila uslovljena raspoloživim budžetskim sredstvima i zbog toga ona nije mogla biti realizovana. Inače, što se tiče druge saradnje, ako apstrahujemo ovo pitanje razmatranja izveštaja, mi smo očekivali i zato sam ja rekla da je ta saradnja mogla biti kvalitetnija upravo u toj zakonodavnoj funkciji parlamenta. Zato što smo mi jako puno bili u situaciji da dajemo mišljenja na zakone koji ste vi razmatrali i usvajali. Nekada su te teme bile jako osetljive, kao što je Zakon o DNK registrima itd, gde smo posebno pisali pisma poslaničkim grupama i skretali pažnju na neke važne stvari. To smo radili, recimo, i kada je donošen novi Zakon o zaštiti podataka o ličnosti, konkretno na član 40. koji je bio jako problematičan, i to se uspostavilo sad, i to kažu u ovim studijama koje su radili eksperti iz naše pravne struke, iz sudijske struke i ova studija koju smo dobili pre dva dana od Ministarstva za evropske integracije, koju sam pomenula na početku, i ona eksplicitno kaže – posebno je istaknuto da član 40. zakona nije u skladu sa opštom uredbom i policijskom direktivom, kao ni sa praksom Evropskog suda za ljudska prava i Evropskog suda pravde itd. Ono što smo mi isticali jeste da to nije u skladu sa našim Ustavom i zato smo očekivali da parlament ima više razumevanja i da prihvati takve sugestije Poverenika i da mi ne bi dolazili u situaciju da sutra podnosimo predloge za ocenu ustavnosti. Bilo je pitanje zašto ne podnosimo predloge. Podnosimo ih. Da je ta saradnja bila kvalitetnija i da su više uvažavani ti neki stavovi i mišljenja i sugestije Poverenika, ne bi bili u situaciji da podnosimo ove predloge za saradnju. Recimo, predlog za ocenu ustavnosti na prethodni Zakon o zaštiti podataka je odmah usvojen praktično nakon donošenja tog zakona 2008. godine, a to bi bilo nepotrebno da je vlast isto tada, odnosno da je parlament imao sluha na ono što smo mi ukazivali, da spreči da se tako usvoji. Bojim se da će i sada isto biti sa članom 40. i još nekim odredbama. Govorilo se i o odnosu sa nekim ministarstvima. Pominjano je Ministarstvo odbrane, Ministarstvo pravde, građevine itd. Ministarstvo odbrane i slučaj da je Poverenik reagovao vezano za upotrebu privatnih telefona zaposlenih u Ministarstvu. Poverenik jeste reagovao po prijavi sindikata iz Ministarstva i u tom smislu je dao upozorenja zato što je imao informacije da će se pri ulasku u određene prostorije ostavljati telefoni i šifre pristupa tim telefonima. Dakle, dao je upozorenje da se ne smeju podaci o ličnosti sadržani u telefonima koristiti van saglasnosti onih o čijim podacima je reč, odnosno o čijim telefonima je reč. Ministarstvo je uvažilo upozorenje Poverenika i povuklo to saopštenje sa sajta. Mislim da tu nije bilo nikakvog nesporazuma. Bila je još jedna prijava sindikata nakon izvesnog vremena. Proverili smo i utvrdili da ti navodi ne stoje, jer je Ministarstvo postupilo u skladu sa upozorenjem Poverenika. Pominjano je Ministarstvo građevine i slučaj Zakona o stanovanju. Mi jesmo upozoravali zato što smo imali jako veliki broj prijava građana koji su se prosto uplašili tih budućih ovlašćenja upravnika zgrada, da li će oni obrađivati njihove podatke, da li će cinkariti ko izdaje stanove itd. U vezi sa tim smo skretali pažnju da se podaci o ličnosti mogu obrađivati isključivo na osnovu zakona ili drugog valjanog pravnog osnova, saglasnosti lica itd. Prema tome, naše pitanje je bilo – da li je svrsishodno da svi ti podaci koje upravnici zgrada treba da obrađuju, da li je to nužno, potrebno? Svaka obrada treba da se svede na neophodne podatke. U vezi sa Ministarstvo pravde i donošenjem Zakona o zaštiti podataka o ličnosti, generalno kada su u pitanju radne grupe koje obrazuju Ministarstva i koja obrazuje izvršna vlast, Poverenik nikada nije formalno bio član ni jedne grupe, ali je zato učestvovao i odazivao se na poziv svakog ministarstva da da svoje mišljenje i da da svoje sugestija i da pomogne da se dođe do boljeg propisa. Nekada je to prihvatano, nekada nije. Tako da, zaista ta primedba ne stoji. Niti je tu bio nekakav rat u smislu da li će pobediti sad predlog Poverenika ili ne znam, model zakona koje je predložilo ministarstvo, pa nama je svima stalo da dobijemo što bolji zakon. Apsolutno se nije radilo o tome da li jedan ili drugi, nego da se dobije zakon koji će biti u interesu građana. Što se tiče portala sudova. Dakle, nije Poverenik zabranio portal sudova, zabranio je obradu određenih podataka zato što nije postojao zakonski osnov za obradu tih podataka. Naš Ustav jasno kaže da se obrada podataka o ličnosti može vršiti samo ako je to propisano zakonom, ako postoji valjan, znači pravni osnov i to je jedini razlog zbog čega smo mi morali da reagujemo. Da li je to korisno ili nije korisno, to je sada drugo pitanje. Ali, ako se smatralo da je to potrebno, onda je trebalo u zakonu koji uređuje rad sudova, propisati to i onda Poverenik sigurno ne bi reagovao i ne bi preduzimao takve mere, kao što je slučaj sa Zakonom o prekršajima ili mnogim drugim zakonima gde se propisuje takav osnov. Mislim da sam na većinu pitanja uspela da odgovorim. Hvala.
Hvala. Gospodin Petar Jojić, naravno, kao što sam i rekao. Izvolite.
Dame i gospodo, uvaženi Komlenski, kao pravnik i kao dobar advokat, vam je rekao da je javnost pre svega suđenja Ustavom zagarantovana, a osim toga odredbom člana 42. Ustava Republike Srbije je propisano, zajamčena je zaštita podataka o ličnosti, prikupljanje, držanje, obrada i korišćenje podataka o ličnosti uređuje se zakonom. To je ovaj zakon po kome postupate. Zabranjena je i kažnjiva upotreba podataka o ličnosti izvan svrhe za koju su prikupljeni u skladu sa zakonom. E, ono što je kolega vama ukazao, Komlenski, to jeste, osim, zapamtite ovo, ovo je Ustav koji kaže – osim za potrebe vođenja krivičnog postupka ili zaštite bezbednosti Republike Srbije na način predviđen zakonom. Ako ste vi Ministarstvu pravde zabranili da objavi podatke protiv koga treba ili se vode ili su vođeni krivični postupci, vi ste izašli iz okvira vaše nadležnosti. To su zloupotrebe. I, ako ste se bavili poslovima, onima o kojima je govorio prof. dr Aleksandar Martinović, zapamtite imate krivične odgovornosti i javni tužilac mora da ovo proveri i da ima u vidu, a o tome malo kasnije ako mi dozvolite. Bio sam prinuđen samo da vam ukažem da je Ustav propisao da osim u krivičnom postupku, moguće da budu objavljeni podaci o kriminalcima, tajkunima, lopovima, pljačkašima, izdajnicima protiv države i naroda.
Hvala, kolega Jojiću. Sa vašim govorom ćemo i završiti ovaj deo rada. Određujem sada pauzu u trajanju od sat vremena. Sa radom nastavljamo u 17.00 časova. Hvala. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Zvonimir Đokić. Izvolite, kolega Đokiću.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi predstavnici institucije koja se zove Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, poštovani narodni poslanici, dok razmatramo Izveštaj o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2018. godinu koji je podneo Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti još 25. marta 2019. godine, ne mogu da se ne otmem nekim utiscima. Prvo, sve bi, po mom mišljenju, bilo drugačije i sve bi verovatno bilo u redu da je Rodoljub Šabić radio svoj posao i da se pored svog posla nije istovremeno bavio i politikom. Nije nikakva novost za građane Srbije da se poput bivšeg lažnog Zaštitnika građana Saše Jankovića i uvaženi Rodoljub Šabić, koji je uvažen, to moram reći, uglavnom samo u onom krugu korisnika društvene mreže Tviter koje nije blokirao, jer sve neistomišljenike je blokirao, pa je ostao učauren u jednu grupu svojih istomišljenika, među njima je bio uvažen. Dakle, Poverenik za informacije od javnog značaja Rodoljub Šabić se pored svog posla bavio jeftinim političarenjem, paušalnim i tendencioznim ocenama stvarnosti i umesto da radi svoj dobro plaćen posao, organizovao je nekakve ankete, kvizove, zabavu na društvenim mrežama. Imao sam i lična iskustva sa njim, nažalost negativna. Veoma često na tim istim društvenim mrežama oduzimao je pravo govora i slobodu mišljenja svim građanima sa kojima se nije slagao, jednostavno ih blokirao. Znači, neistomišljenici sa njim nisu mogli dugo da budu u polemici. On je čak dozvolio sebi jednom prilikom, a možda i više, ali jednom prilikom sigurno, da zabranjuje predsedniku Srbije Aleksandru Vučiću da odgovara na novinarska pitanja, pa se i na taj način, umesto svojim poslom, bavio politikantstvom, koristeći se jeftinom demagogijom. Takvim postupcima samo je urušavao, poput svog prijatelja bivšeg lažnog Zaštitnika građana Saše Jankovića, nezavisne institucije države. Po mom dubokom uverenju, to nije posao Zaštitnika građana, a nije posao ni Poverenika za informacije od javnog značaja. Druga stvar, čijem utisku ne mogu da se otmem, o kojoj se ovih dana govori, a koja me strašno interesuje, ne samo mene, vidim i veliki broj drugih građana, je koje su to škole završili ovi koji napadaju Nebojšu Stefanovića i koje su to oni diplome dobili, tj. kakve su to njihove diplome. Ko im je dao te diplome? Ko je njima preneo ta znanja sa kojima su oni uspeli da državu Srbiju, Republiku Srbiju dovedu gotovo do bankrotstva, gotovo do propasti? To su sve ljudi poput Dragana Đilasa, Vuka Jeremića i njihovih sadašnjih pulena Boška Obradovića, Sergeja Trifunovića itd. Mene sada kada govorimo o ovoj temi strašno interesuje, jer smatram da su to prave informacije od javnog značaja, koje to diplome oni imaju, ko im je dao te diplome, koje su to fakultete i škole završili i da su tako uspešno u vreme dok su bili na vlasti i vladali Srbijom doveli državu gotovo do propasti. Kako su uspeli tako veliki stručnjaci sa diplomama da pokradu milione evra, da unište hiljade fabrika, da zgrnu milione na marketingu žute tranzicione pljačke Srbije, da ostave bez posla stotine hiljada radnika, da zaduže Beograd, da dovedu Srbiju gotovo do bankrota, da pokradu sve što se moglo pokrasti? Gde su stekli te diplome? Ko su im bili profesori? Ko ih je tome naučio? E, te informacije od javnog značaja mene i građane Srbije i te kako ovih dana interesuju, strašno nas interesuju, a ne privatni politički stavovi Rodoljuba Šabića, ali o tome ćemo svakako ovih dana više govoriti, biće prilike. Što se tiče Nebojše Stefanovića, onoga koga oni napadaju ovih dana, na kraju ću reći jednu stvar, Nebojša Stefanović je za njih, za Dragana Đilasa Nebojša Stefanović je Nikola Tesla, Dragana Đilasa koji ima, koliko ja znam, diplomu nekakvog inženjera mašinstva. Evo, i ja sam bio, i to pazite, u vazduhoplovstvu, ja sam završio Vazduhoplovno-tehničku vojnu akademiju, kolege smo na neki način, on ima 500 miliona evra, ja sam kao bivši oficir i dalje podstanar. Ili Vuk Jeremić, koji je još od srednje škole na neki način bio vođen u svojoj karijeri. Profesor mu je bio Boris Tadić. Kasnije je diplomirao teorijsku eksperimentalnu fiziku na Univerzitetu u Kembridžu, a onda pet godina kasnije magistrirao državnu administraciju na Harvardu. Pa narod strašno interesuje ko ga je vodio kroz karijeru. Ko to još iz srednje škole nekoga vodi kroz karijeru, da jednoga dana postane, zamislite, ministar inostranih poslova, pa i više? O novcu koji dobija ćemo još razgovarati. Sergej Trifunović, glumac, završio Fakultet dramskih umetnosti i umesto da bude prezent kulture, on je tipičan primer nekulture. Srećom se on pojavio, inače bi Boško Obradović bio… Ili Boško Obradović, eto, i on je četvrti iz te ekipe. Završio je Filološki fakultet, diplomirao na srbistici, čovek bi rekao – kulturan čovek, lepo vaspitan itd, on je oličenje nevaspitanja. Među narodnim poslanicima vlada mišljenje da nema ni osnovno kulturno vaspitanje. Pa nek dođe ovde neka me demantuje. Možemo da pričamo na tu temu, i tako dalje. Mislim da ćemo ovih dana i te kako sa pažnjom slušati, pokušati da dođemo do saznanja kako su oni stekli svoje diplome, kako su sa tim diplomama i sa tom stručnošću uspeli da Srbiju u vreme dok su bili na vlasti dovedu gotovo do propasti. Hvala na pažnji.
Hvala, kolega Đokiću. Reč ima Dubravka Filipovski. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Pažljivo sam pročitala izveštaj Kancelarije Poverenika za informacije od javnog značaja i slušala jutros vaše obraćanje, gospođo Mandić, u uvodnom delu. Za mene su, kada je u pitanju Kancelarija Poverenika za informacije od javnog značaja ključne dve stvari. Prva je, potpuna depolitizacija te institucije i drugo, vratiti tu instituciju građanima. Izveštaj je nesumnjivo sa političkom konotacijom čiji je osnovni cilj da se predstavi da vladavina prava u Srbiji nije na nekom nivou, da institucije Srbije ne sarađuju u dovoljnoj meri sa Kancelarijom Poverenika za informacije od javnog značaja i da ignorišu i odbijaju vaše preporuke. Čak i sa osudom da Skupština Srbije nije razmatrala vaše izveštaje. Tačno je da nije zadnjih nekoliko godina ali 14 izveštaja je razmatrano i razmatra se i ovaj izveštaj. Odmah da vam kažem da izmene zakona koje ste jutros pomenuli po mom mišljenju ne treba da budu sporne, ako se formira radna grupa, ako se konsultuju sve relevantne institucije, ako se organizuje adekvatna javna rasprava i svi akteri mogu da kažu svoje mišljenje, to ne treba da bude sporno i zbog toga što su to i preporuke evropskih institucija. Dakle, po mom mišljenju izveštaj je suviše kritičan. Možda je on po vašem mišljenju realan, po mom nije, jer on ne ocenjuje, nije samokritičan i u njemu nema informacija ni kako je trošen novac Poverenika za informacije od javnog značaja ni kako su neki ljudi zapošljavani, a opet se slažem sa vama da kapaciteti te institucije treba da se povećavaju. Imala sam i lično jedno neprijatno iskustvo 2009. godine, znači još pre deset godina, sa Poverenikom Šabićem kada sam ga lično pozvala zbog ugovora koji je tadašnji Telekom potpisao sa RTS-om i sve neke dileme sam još tada u svojoj glavi odstranila da će on reagovati i tada mi je bilo jasno da on ima svoje političke favorite i da se ta kancelarija koristi za njihovo ili zataškavanje ili njihovo protežiranje. Ključni momenat za mene bio kada je u pitanju gospodin Šabić, kada se on na neki način indirektno kandidovao sa te pozicije za, odnosno bio je kandidat za gradonačelnika u jednom trenutku. Sticajem okolnosti i kritika javnog mnjenja odustao je od toga i kulminacija svega je bila po isteku njegovog mandata kada je objavio svoju sliku da je bio napadnut u centru grada, pa kada nije prošlo, od toga je odustao. Znači, očekujem od vaše institucije da pojačava kapacitete, da radi svoj posao. Očekujem od novog Poverenika i od svih vas koji ste u Kancelariji profesionalnost i stručnost, jer je institucija nezavisna institucija Poverenika za informacije od javnog značaja i te kako potrebna Srbiji, ali na jedan pravi način. Zahvaljujem.
Hvala, gospođi Filipovski. Reč sada ima narodni poslanik Petar Jojić.
Hvala vam. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo gosti, kada pogledate istorijat od Drugog svetskog rata ko je mogao da obrađuje i sakuplja podatke o građanima, podsetiću vas da je to pre svega bila OZNA, to jeste Odeljenje za zaštitu građana i naroda. Posle toga, osniva se Uprava državne bezbednosti, posle prerasta u Službu državne bezbednosti, a potom u Resor državne bezbednosti kao jedan od dva resora bezbednosti pri MUP i to resor državne bezbednosti i drugi resor javne bezbednosti. Kao poznavalac tih službi u kojima sam dugo radio mogu da vam kažem da ovi podaci koji su prikupljani i obrađivani mogli su da budu korišćeni isključivo u državne svrhe. Diskutabilno je pitanje da li je bilo i zloupotreba, moguće je, ali svi ti podaci koji su prikupljani na taj način bili su prikupljani na jedan bezbedniji način i sa njima se nije moglo trgovati. Kada je u pitanju zakon i izveštaj Poverenika, zakon je naslovljen, Zakon o zaštiti podataka o ličnosti. Sada, ako je to Zakon o zaštiti podataka o ličnosti kakve veze ima sa avionima, helikopterima, tenkovima i sa drugim državnim institucijama. Nema nikakve veze. Ukoliko je tačno to da su one institucije i oni zumbuli tražili podatke od Poverenika, a da su te podatke dobijali od Poverenika treba proveriti i uporediti njihov zahtev i sa izveštajem i obaveštenjem šta glasi u tom obaveštenju ili izveštaju podnosiocu zahteva. Da li ima tu zloupotreba? Ukoliko je takvih slučajeva bilo, kako je rekao dr Martinović, onda se postavlja pitanje, da li se na ovaj način ugrožavaju interesi nacionalne bezbednosti i odbrane zemlje. Kao narodni poslanik SRS sa ostalim poslanicima SRS, tražim da se ukine Poverenik za zaštitu podataka o ličnosti. On nama nije potreban. Rezultati i posledice koje mogu da proizađu su nesagledive. Ne kažem gospodo vi što sedite ovde, uvažavam vaše prisustvo ali je neko mogao te podatke da proda, da prikuplja podatke, a ti podaci su od interesa za nacionalnu bezbednost države. Tada mogu nastati nesagledive posledice. U Zakonu o zaštiti podataka o ličnosti u članu 1. je propisano – ovim zakonom se uređuju uslovi za prikupljanje, obradu podataka o ličnosti, prava lica o zaštiti. Dakle, ono što se odnosi na podatke o ličnosti. Poslove zaštite podataka o ličnosti ko vrši? Poverenik. Ovde nema vršilaca dužnosti Poverenika. To ne propisuje ni zakon, ne propisuje ni Ustav. U članu 2. je propisan cilj zakona. Da se podsetimo, neće biti suvišno. Cilj ovog zakona je da u vezi sa obradom podataka o ličnosti svakom fizičkom licu obezbedi ostvarivanje zaštite prava na pravičnost i ostala prava i slobode i privatnost. Sada vas pitam ponovo ono što je rekao gospodin Martinović, ima li ovo neke veze ako je ovo norma zakonska sa avionima, sa helikopterima, sa Savamalom ili sa bilo čime drugim? Nema nikakve veze, ima samo sa podacima o ličnosti. U članu 3. toga zakona stav 1. tačka 3) propisano je - Obrada podataka se vrši, je svaka radnja preduzeta u vezi sa podacima kao što su: prikupljanje, beleženje, prepisivanje, umnožavanje, kopiranje, prenošenje, pretraživanje, razvrstavanje, pohranjivanje, razdvajanje, ukrštanje, obezbeđenje u određene svrhe, čuvanje, prilagođavanje, otkrivanjem putem prenosa i na drugi način činjenje, postupkom, prikrivanje, izmeštanje, itd. Organ vlasti je prema odredbi ovoga zakona dužan, to znači, državni organ autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave i drugi organi javnoga značaja koji mogu da se bave ovim poslovima. Podaci na koje se ovaj zakon ne primenjuje, to je obrada u istorijske i statističke svrhe. Sad jedno pitanje za vas, gospodo - da li je Fond za humanitarno pravo tražio od vas podatke u istorijske i naučno-istraživačke svrhe? Nisam siguran da će to biti. Pre će biti da su ti podaci traženi da se iskoriste, a nije isključivo da se predaju i stranim obaveštajnim službama. Obrada sa pristankom. Imate obradu podataka sa pristankom i obradu podataka bez pristanka. Onaj ko daje pristanak da se obrađuju njegovi podaci, on mora da da izjavu, ta izjava mora biti overena, ranije kod suda a sada mora biti overena kod javnog beležnika. On tu izjavu može da opozove u svako vreme. Obrada podataka od strane organa državne vlasti. Organi državne vlasti vrše obradu podataka u cilju zaštite interesa države i naroda i oni vrše obradu po zakonu. Jedino što se može postaviti pitanje, ja ne znam da li imate taj podatak, da li ste imali zahteve od agencija za prikupljanje podataka od strane agencije detektiva? Da li ste možda imali takve podatke da detektivska agencija traži podatke i da li se njoj dostavljaju ti podaci? (Predsedavajući: Hvala, gospodine Jojiću.) Ukoliko se ti podaci dostavljaju, ipak treba proveravati.
Hvala, gospodine Jojiću. Reč ima dr Aleksandar Martinović. Pravo na repliku. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Marinkoviću. Hteo bih samo malo da se osvrnem na ono što je rekao moj uvaženi kolega Jojić. Ja se sa jednim delom njegovog izlaganja slažem, a sa jednim delom se ne slažem. Ne slažem se sa onim delom gde kaže da Republici Srbiji Poverenik za informacije od javnog značaja nije potreban. Ja mislim da jeste potreban, ali Poverenik koji će da radi svoj posao u skladu sa Ustavom i zakonom. Nama ne treba Poverenik kakav je bio Rodoljub Šabić. Nama treba poverenik koji će da radi one poslove koji su propisani zakonom i ništa više od toga. Ono što takođe želim da kažem, na početku ovog izveštaja imate, gospodine Jojiću, jednu veoma zanimljivu, na stranici 13, konstataciju Poverenika. Kaže - pet organa vlasti je odbilo da Povereniku dostavi zatraženu dokumentaciju radi uvida. Jedan od navedenih slučajeva se odnosio na postupak po žalbi novinara protiv Ministarstva odbrane Republike Srbije u vezi sa informacijama o vrednosti nabavke određenih helikoptera i aviona od Ruske Federacije i Republike Belorusije. U tom postupku Ministarstvo ni na tri puta ponovljen zahtev Poverenika nije dostavilo na uvid tražene dokumente. Ministarstvo je Poverenika najpre uslovljavalo da obrazloži svoj zahtev za uvid i uputi Ministarstvo u postupak ostvarivanja uvida u tražene dokumente u vezi sa čim je Poverenik ukazao Ministarstvu na ovlašćenja koja ima na osnovu člana 26. Zakona o slobodnom pristupu, itd, informacijama od javnog značaja. Dakle, vrlo je simptomatično da se Poverenik bavi nečim što duboko zadire u bezbednost Republike Srbije. Ima jedan važan zakon koji mislim da ovde danas nije pomenut, a to je Zakon o tajnosti podataka. Taj Zakon o tajnosti podataka je donet 2011. godine i on stepenuje određene podatke kao tajne, kao državnu tajnu, kao strogo poverljivo, poverljivo i interno. Manje-više, to je regulativa koja postoji u svakoj državi. Ni u jednoj državi na svetu, ni u jednoj državi u Evropi, niko sem ovlašćenih organa Vojske, Ministarstva odbrane, predsednika države, odnosno šefa države kao vrhovnog komandanta oružanih snaga, nema pravo uvida u tu vrstu podataka. (Predsedavajući: Vreme.) Završavam. Ono što je moje pitanje - zašto Rodoljuba Šabića baš toliko zanima kako je to Vojska Srbije uspela da obezbedi avione i helikoptere iz Ruske Federacije i Republike Belorusije? Kao što me zanima i zašto je Rodoljub Šabić toliko insistirao, a to imate u ovom trećem delu Izveštaja, ja sam izbrojao 11 zahteva Fonda za humanitarno pravo, pored onih 88 zahteva jedne advokatske kancelarije o tome pod kojim uslovima su određeni građani Republike Srbije zaposleni u MUP-u, a rade na teritoriji KiM, imate 11 zahteva Fonda za humanitarno pravo, gde se Fond za humanitarno pravo, čitaj Nataša Kandić, obraća Rodoljubu Šabiću u vezi sa podacima o oficirima ili bivšim oficirima i podoficirima tada Vojske Jugoslavije o njihovom kretanju i aktivnostima na KiM 1999. godine? To su, takođe informacije koje su bezbednosno veoma osetljive i naše pitanje na koje nismo uspeli, evo ceo dan da dobijemo odgovor - zašto je to zanimalo? Ja razumem da je to zanimalo Natašu Kandić i vi razumete iz kojih razloga, ali zašto je na tome toliko insistirao Rodoljub Šabić? Dakle, on zna šta su ti ljudi mogli da rade na KiM 1999. godine, da kao oficiri brane državu od agresija. Ali, u 11 slučajeva Rodoljub Šabić insistira na tome da se za taksativno navedena lica navede šta su tačno radila, gde su boravila, kojim aktivnostima su se bavila na KiM 1999. godine. To se sve dešava u 2018. godini, kada Nataša Kandić, što takođe nije slučajno preti otvaranjem krivičnog postupka protiv bivšeg načelnika generalštaba, Ljubiše Dikovića, koga Albanci na KiM, zajedno sa njom optužuju da je, navodno, vršio zločine na KiM. Znači, nije dovoljno to što je bivša vlast isporučila Haškom tribunalu, generala Pavkovića, generala Lazarevića, generala Sretena Lukića, generala Vlastimira Đorđevića zbog navodnih zločina na KiM, nego sad treba da proširimo krug lica. Sad je za zločine na KiM, po mišljenju Nataše Kandić odgovoran i Ljubiša Diković, bivši načelnik generalštaba vojske Srbije, i sad treba proširiti dalje krug lica, ne bi li se nekako stvorio utisak i u domaćoj i u stranoj javnosti da je za dešavanje na KiM, zapravo odgovorna Srbija, kao što je izjavio Vuk Jeremić za "Špigl" u 2008. godini, da je u stvari, Slobodan Milošević preko vojske i policije vršio zločine nad albanskim stanovništvom nad KiM i da je zbog toga NATO intervencija, odnosno NATO agresija bila opravdana. Na tom fonu su svi ovi zahtevi Fonda za humanitarno pravo i vi ste potpuno u pravu. Nije Fond za humanitarno pravo ove podatke tražio ni iz istorijskih, ni iz naučnih razloga, već iz političkih razloga ne bi li se dalje širio krug lica u Republici Srbiji navodno odgovornih za zločine nad Albancima na KiM. Veliko je pitanje da li će na ovome da se stane. Ja lično mislim da neće i da će kampanja protiv časnih oficira Vojske Srbije da se zaustavi. Nadam se da će novi Poverenik za informacije od javnog značaja imati u vidu svoje ustavne i zakonske nadležnosti i ne samo Zakon o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, nego i Zakon o tajnosti podataka, jer smo mi jedina država za vreme bivšeg režima, za vreme DOS-a, koja je sve svoje arhive, sve svoje podatke koji su nosili odgovarajuću oznaku poverljivosti stavili na tacnu, što je masovno zloupotrebljavano, pre svega u Haškom tribunalu, ali Boga mi i od strane vojnih stranih obaveštajnih službi.
Hvala, dr Martinoviću. Pravo na repliku ima Petar Jojić. Izvolite.
Dame i gospodo, u pravu ste, gospodine Aleksandre. Međutim, na put se mora stati. Kako stati na put Fondu za humanitarno pravo i Nataši Kandić? Da javni tužilac preduzme odgovarajuće mere. Do njega je dopro glas koji su motivi i njena interesovanja i koje su njene radnje, koje su radnje konkretno vezane za bezbednost države i ne može se više to tolerisati. Da se ona bavi time kako je Srbija organizovala, pre svega, zaštitu svoga stanovništva, suverenitet i bezbednost svoje države, ona nije ovlašćena. To pravo niko njoj nije dao. Da Poverenik traži od nadležnog resornog ministarstva Vlade Republike Srbije kako je i na koji način i od koga država Srbija u interesu zaštite svoje teritorije i svoje celovitosti i odbrane i jačanja snaga odbrane nabavila avione i drugu opremu, to ne spada u njenu nadležnost i ona za to mora odgovarati. Poverenik mora da vodi računa koje zahteve on prihvata, koje odbacuje, jer on je ovlašćen. Ako se podnese zahtev koji nema opravdanog interesa, onda nemamo tu šta da razgovaramo, vraća se to u toalet papir, to što ona traži. Prema tome, nadam se da će novi Poverenik da se uozbilji, da shvati šta je država i koji su interesi Republike Srbije, jer više se ovo ne može tolerisati. Izlaziti iz okvira odredaba ovog zakona je prekoračenje ovlašćenja i zloupotreba službenog položaja, za šta se odgovara. Ne možemo više tolerisati. Crvena linija, a u ovoj državi, vidite, te strukture su, pre svega, produžena ruka stranih obaveštajnih službi. S druge strane, bivši režim, kao što ste rekli, i vojne i bezbednosne podatke, sve su dali i predali NATO paktu i stranim obaveštajnim službama. Oni koji se zalažu za razbijanje Srbije i otežavanje njenog položaja ne zaslužuju pravnu zaštitu. Oni moraju da snose sankcije. Prema tome, Zaštitnik građana, ja ga molim neka uzme Ustav Republike Srbije, ko bude izabran, i neka uzme Zakon o zaštiti podataka o ličnosti i samo da se drži tih okvira. Sve drugo ukoliko taj novi Zaštitnik, odnosno Poverenik bude radio drugačije, izašao je iz okvira Ustava, izašao je iz okvira zakona i, prema tome, on mora da snosi posledice.
Hvala, kolega Jojiću. Pravo na repliku, dr Martinović. Izvolite.
Slažem se, gospodine Jojiću, skoro sa svim što ste rekli, samo jedna mala dopuna. Pomenuli smo Zakon o tajnosti podataka. Poverenik za informacije od javnog značaja je taj zakon potpuno izgubio iz vida i vi ste potpuno u pravu kada ste rekli da je on u više navrata zloupotrebio svoj službeni položaj. U članu 9. Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja stav 1. tačka 3 - Organ vlasti neće tražiocu omogući ostvarivanje prava na pristup informacijama od javnog značaja ako bi time ozbiljno ugrozio odbranu zemlje, nacionalnu ili javnu bezbednost ili međunarodne odnose. Dakle, ne samo da Zakon o tajnosti podataka brani da se neovlašćenim licima dostavljaju ovi podaci, nego i sam Zakon o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja u članu 9. jasno kaže da takvi podaci ne mogu da se daju ako bi se na taj način ozbiljno ugrozila odbrana zemlje, nacionalna, odnosno javna bezbednost ili međunarodni odnosi. Potpuno prenebregavajući odredbu člana 9, Rodoljub Šabić uporno insistira na tome i u ovom njegovom izveštaju on u tom trećem delu, gde pominje slučajeve u kojima organi vlasti nisu postupili po zahtevu Poverenika, navodi 88 zahteva jedne advokatske kancelarije o građanima Republike Srbije koji su zaposleni u MUP, a rade na Kosovu i Metohiji i 11 zahteva Fonda za humanitarno pravo o boravku i kretanju pojedinih oficira i podoficira Vojske Jugoslavije na Kosovu i Metohiji tokom 1999. godine. Ja se potpuno slažem sa vama da je to flagrantno kršenje ne samo Zakona o tajnosti podataka, nego i zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. Inače, ja sam bio zajedno sa nekim svojim drugim kolegama pre nekoliko godina, to je bilo još u prošlom mandatu, u Maloj sali se održavala sednica Odbora za kontrolu službi bezbednosti, gde su zajedno Saša Janković i Rodoljub Šabić po sopstvenoj inicijativi, odnosno po službenoj dužnosti tražili od Ministarstva odbrane, od BIA, od VBA nešto što ni jedan razuman čovek ne bi tražio – raspored jedinica Vojske Srbije na određenim delovima teritorije Republike Srbije, a posebno na onim delovima teritorije Republike Srbije koji su rubni sa administrativnom linijom prema Kosovu i Metohiji. Oni su do bele pene, što bi rekao narod, tražili od direktora VBA i od ministra odbrane, tada je ministar odbrane bio Bratislav Gašić, da im se dostavi raspored jedinica, koja jedinica se nalazi na kom delu teritorije Republike Srbije, a posebno su insistirali na onim jedinicama Vojske Srbije koje su raspoređene u reonu administrativne linije prema Kosovu i Metohiji. Ne samo da su tražili koje su jedinice, nego brojni sastav tih jedinica, s kojim oružjem raspolažu. Ja nisam mogao da verujem. Direktor VBA nije mogao da veruje da u državi Srbiji dva državna organa, jedan Zaštitnik građana, a drugi Poverenik za informacije od javnog značaja na Odboru za kontrolu službi bezbednosti traže takvu vrstu podataka. To se ni u jednoj ozbiljnoj državi ne radi. To je atak na nacionalnu bezbednost, pogotovo imajući u vidu stanje na Kosovu i Metohiji. Pri tome, nemojte da zaboravite, gospodine Jojiću, taj isti Saša Janković, koji nam je solio pamet o svojim pravima, o tome kako je on ugrožen, kako mu nadležni državni organi ne dostavljaju sve potrebne informacije, kako je blokiran u svom radu, sve vreme svoga mandata, to možete da proverite preko MUP, imao je na prednjem staklu automobila, inače, imao je službeni automobil A6, audi A6 automatik, na prednjem staklu automobila, ja nisam mogao da verujem kad su mi ljudi pričali, onda kad sam video shvatio sam da je to zaista istina, znači, na prednjem staklu automobila, što bi rekao narod na šoferšajbni, imao je papir na kome je stajalo da to vozilo sa registarskim oznakama tim i tim, koje koristi Zaštitnik građana Saša Janković, policija ni pod kakvim uslovima na može da zaustavi na putu, ni jednom putu u Republici Srbiji, bio on lokalni, regionalni, magistralni, autoput. Može čovek da vozi 250, 300 na sat, može da gazi ljude, policija to vozilo ne sme da zaustavi. Čovek je imao to na prednjem staklu automobila. Znači, to je bahatost neviđenih razmera. Tog istog Sašu Jankovića su nametali, ako se sećate, gospodine Atlagiću, Aleksandru Vučiću da ga imenuje za predsednika Vlade. Znači, mi smo imali dva čoveka koji su navodno bili nezavisni državni organi, u stvari su radili direktno protiv interesa države Srbije. I em što su radili protiv interesa države Srbije, em se bahatili. Ovaj vozio audi A6, verovatno se i Rodoljub Šabić vozio u službenom automobilu slične marke, ako ne i u istom. Ovaj je vozio automobil koji policija nije smela ni pod kakvim uslovima da zaustavi, jer Bože moj, vozi se njegovo veličanstvo Saša Janković, a Rodoljub Šabić kupuje telefon od 180 hiljada dinara. Onda se zapitate, čekajte, da li je moguće da su to ljudi koji svaki dan po tviteru napadaju narodne poslanike, ministre, predsednika republike i shvatite da su u pitanju licemeri, da su u pitanju ljudi koji jedno govore, a na sasvim drugi način se ponašaju. Zamislite, gospodine Jojiću, da vi i ja se vozimo u automobilu u kome stoji obaveštenje policiji da se to vozilo ne sme zaustaviti. Zamislite da tražimo, evo, ja, kao predsednik poslaničke grupe, od generalnog sekretara Narodne skupštine da mi kupi telefon, Srđane, hajde, molim te, kupi mi telefon od 180 hiljada dinara, hajde, kupi mi. Ne pada nam na pamet. Ti ljudi, oni su to radili, što bi rekao narod, mrtvi hladni. Mi smo sa takvim ljudima imali posla. Dakle, zadatak i aktuelnog Zaštitnika građana i zadatak novog Poverenika koga ćemo, nadam se, izabrati u najskorije vreme, je da se strogo drže svojih nadležnosti koje su propisane Ustavom i zakonom, i da Zaštitnik građana nikad ne bude novi Saša Janković, kao što ni novi Poverenik nikad ne sme da bude ono što je bio Rodoljub Šabić.
Hvala, dr Martinoviću. Pravo na repliku, Petar Jojić. Izvolite, gospodine Jojiću.
Dame i gospodo, gospodine Martinoviću, ako je 5% tačno ovo što ste vi naveli, onda je morao javni tužilac odavno da reaguje. S druge strane, postavlja se pitanje - zašto taj auto nije zaustavljen i zašto vozač nije isključen iz saobraćaja? To je krivo Ministarstvo unutrašnjih poslova, jer na to ima ovlašćenje. Nema u Zakonu o bezbednosti saobraćaja te odredbe u kojoj kaže da neko može na šoferšajbnu da zalepi etiketu i da kaže – e, ovo vozilo ne sme niko da zaustavlja, vozi se taj i taj. To u zakonu ne piše, nigde. Ove podatke što su traženi, gospodine Martinoviću, obratite pažnju šta želim reći, molim vas, podaci koji su traženi konkretno za raspored jedinica Vojske Srbije na jugu Republike Srbije predstavljaju špijunsku aferu. To je špijunska delatnost, gospodine Martinoviću, jer to se nije prikupljalo u humanitarne svrhe. To se prikuplja u špijunske svrhe, da se predaju podaci neprijatelju Srbije, moguće i šiptarima, Albancima i da ne nabrajam drugima koji mogu to da iskoriste da oslabe teritorijalnu celovitost Republike Srbije i njenu bezbednost. Sigurno je da je imalo mesta da javni tužilac reaguje. Žao mi je što nije reagovao, a ni sada nije kasno, jer upravo Poverenik ima podatke, ko je tražio te podatke. E, taj mora da dođe da odgovara, da odgovori na pitanje pred tužiocem u istrazi ili pred većem sutra nadležnom za suđenje u krivičnom postupku, da odgovori na pitanje u koje svrhe je on tražio te podatke o rasporedu jedinica Vojske Republike Srbije. Javni tužilac mora ovog trenutka da ovo čuje, da zatraži od Poverenika sve zahteve i da dobije podatke o tome u koje svrhe je taj te podatke koristio i da se pronađu ti podaci autentični, da li je ostavio fotokopiju ili je stranoj obaveštajnoj službi predao. Prema tome, gospodine Martinoviću, SRS, ja kao narodni poslanik SRS tražim da vladajuća koalicija odmah o ovome obavesti Republičkog javnog tužioca, da Republički javni tužilac zatraži sve zahteve koji su podneti od tih, da kažem, neću da ih nabrajam ni ko su, ni kakvi su, ali svi koji su podnosili zahtev a nisu imali ovlašćenja, niti potrebe i nisu dokazali opravdani interes za te podatke i te informacije, moraju da budu optuženi za špijunažu, makar u pokušaju, ali se postavlja pitanje gde su ti podaci završili. Ne mogu da stavim primedbe gospodi iz ove institucije, jer na njih se ovo ne odnosi, odnosi se na šefa koji je po zakonu jedini ovlašćen da se stara o podacima, a onda traži podatke o jedinicama, pa on mora da završi u zatvoru.
Hvala, kolega Jojiću. Imaćete priliku opet, verovatno. Pravo na repliku, dr Aleksandar Martinović.
Zahvaljujem. Pa, evo, gospodine Jojiću, da se nadovežem na ono što ste rekli vezano za tužilaštvo, samo jedno malo podsećanje. Dakle, 27. septembra 2018. godine Rodoljub Šabić u svojstvu Poverenika za informacije od javnog značaja naziva Vladu Srbije bahatim neznanjem u akciji. On daje intervju za list „Novi magazin“ i, između ostalog, kaže – Republičko javno tužilaštvo je podnelo 46 tužbi protiv Poverenika. Dakle, da ne mislite da tužilaštvo baš ne zna ništa šta radi Poverenik. Republičko javno tužilaštvo je podnelo 46 tužbi protiv Poverenika, a kaže Rodoljub Šabić – indikativno je da je praktično u svim slučajevima poništavanja rešenja Poverenika reč o informacijama koje su vezi sa sumnjama u izvršenje ratnih zločina pre dvadesetak godina. Sad, pazite, o čemu se ovde radi? Ovde se Rodoljub Šabić stavlja u službu Fonda za humanitarno pravo i nekoga ko istražuje ratne zločine, naravno, srpske, koji su se desili pre dvadesetak godina. U kom zakonu piše da je to posao Poverenika? Ni u jednom. Međutim, on je čovek smatrao da mu ne može niko ništa, da je on potpuno neograničen, da može da radi šta mu je volja i on se čovek bavio istraživanjem srpskih, navodno srpskih ratnih zločina koji su počinjeni pre dvadesetak godina, a to znači u Hrvatskoj, u BiH i na Kosovu i Metohiji. Kada povežete ovaj intervju, koji je dat u 2018. godini, sa činjenicom da je u toj istoj 2018. godini Fond za humanitarno pravo u jedanaest slučajeva preko Poverenika za informacije od javnog značaja, a to znači Rodoljuba Šabića, tražio informacije o kretanju, boravku i aktivnostima oficira i podoficira Vojske Jugoslavije na KiM 1999. godine, onda vam je potpuno jasno da je reč o jednoj aktivnosti koja je direktno bila usmerena protiv bezbednosnih interesa države Srbije, a posebno srpskog naroda koji je ostao da živi na KiM. Dakle, mi smo sa takvim ljudima imali posla. Još jednu stvar da vas podsetim, a koju sigurno znate. Svojevremeno je Saša Radulović o tome javno govorio da mu je Saša Janković, bivši Zaštitnik građana, tražio da pristupi, odnosno da uđe u Pokret slobodnih građana, da napravi koaliciju sa Pokretom slobodnih građana zato što Pokret slobodnih građana i DS imaju, po rečima Saše Radulovića, paralelnu, tajnu obaveštajnu službu koja radi mimo zvaničnih obaveštajnih organa Republike Srbije - BIA, VOA i VBA. To su bile reči Saše Radulovića. Znači, Saša Janković i Rodoljub Šabić su od države Srbije tražili podatke za koje su unapred znali da ne mogu da ih dobiju i onda kad ne dobiju te podatke, onda su od toga pravili afere kako navodno državni organi sa njima neće da sarađuju. To je radio Saša Janković, to je radio Rodoljub Šabić. Rodoljub Šabić se pre nekoliko minuta oglasio na Tviteru, ne znam da li preko onog telefona od 180.000 dinara ili na neki drugi način, gde kaže da je opasno ono što mi naprednjaci tražimo u Narodnoj skupštini, a to je da tužilaštvo ispita kako je BIRODI, ta navodna istraživačka kuća, došao do podataka da su birači SNS uglavnom pripadnici starije populacije, znači stariji od 65 godina života, i da su slabo pismeni. Povodom toga, Aleksandar Vučić danas je objavio autorski tekst u "Politici" i kao što vidite skočilo je, što bi rekao naš narod, kuso i repato na Aleksandra Vučića, kako je on smeo da kaže da u Srbiji postoji neka kvazi elita, a zaista postoji. Ja sam samo pitao kako je BIRODI, kako je bilo ko mogao da utvrdi strukturu biračkog tela bilo koje stranke kada je pravo glasa u Srbiji po Ustavu i zakonu tajno? Ne zna se ko je za koga glasao. Kako BIRODI može da zna za koga sam ja glasao? Kako BIRODI može da zna da za Vučića glasaju stariji od 65 godina života i polupismeni ljudi? Da ne govorimo o onim drugima koji su vređali otvoreno te ljude da ne umeju da izgovore neku reč zato što su šlogirani u glavu, zato što su mentalno retardirani, zato što žive u mahalama itd. O čemu se ovde radi, u stvari, gospodine Jojiću? Zbog slabosti te tzv. građanske opozicije, a to je u stvari bivši režim, oni su u svoja kola upregnuli sve moguće štampane i elektronske medije u Srbiji. Upregnuli su u svoja kola bili i Sašu Jankovića i Rodoljuba Šabića i sve je to bila jedna ista politička družina, koja je imala zadatak da se bori protiv vlasti Aleksandra Vučića i pri tome nisu birali apsolutno bilo kakva sredstva, napadajući i Aleksandra Vučića kao političara ali i Aleksandra Vučića kao sina, kao oca itd. (Predsedavajući: Hvala.) Dakle, radi se o jednoj veoma opasnoj pojavi. Oni koji kukaju i plaču nad time da nema medijskih sloboda u Srbiji imaju na raspolaganju sve moguće medije, imaju televiziju N1 koja 24 časa vodi kampanju protiv Aleksandra Vučića. Imaju na raspolaganju „Danas“, imaju na raspolaganju „Vreme“, imaju na raspolaganju „Nin“, imaju na raspolaganju pitaj Boga, evo ovaj novi magazin, „Nedeljnik“ itd. Imaju na raspolaganju sva moguća i nemoguća štampana i elektronska sredstva javnog informisanja koja 24 časa vode kampanju protiv Aleksandra Vučića, protiv Vlade Srbije, protiv ministara u Vladi Srbije, protiv narodnih poslanika i na kraju krajeva vode kampanju protiv države Srbije i sve vreme kukaju i plaču kako navodno ne postoji sloboda medija u Srbiji. Sada je trenutno glavni na udaru, i o tome ćemo da pričamo malo kasnije, Nebojša Stefanović zato što je pre dva dana na konferenciji za novinare javno rekao da će početi policija da prikuplja dokaze o tome odakle Đilasu preko 1.600 kvadrata stambenog prostora i kako je mogao od 2004. do 2014. godine, dakle za deset godina, da zaradi 500 miliona evra. Tog dana je krenula besomučna kampanja protiv Nebojše Stefanovića i o tome kako on navodno ima lažiranu diplomu Megatrend univerziteta, a na tom Megatrend univerzitetu predavanje držali Boris Tadić, Vuk Jeremić, Snežana Malović, profesori sa Megatrend univerziteta svojevremeno obučavali aktiviste DS. Tad je sve bilo u redu. Tad je sve bilo po zakonu. Tada nije bilo nikakvih problema. Na tom Megatrend univerzitetu su se školovali i mnogi kadrovi DS i svih drugih stranaka koje su nastale iz DS, ali sad je nastao problem kada je Nebojša Stefanović javno rekao da se kreće u akciju prikupljanja dokaza o imovini Dragana Đilasa, sad je odjedanput sporna diploma Nebojše Stefanovića. Godine 2014. i 2015. je bio sporan doktorat, sad je sporna i diploma, za sedam dana biće sporna i osnovna škola. Samo nemojte da dirate u imovinu Dragana Đilasa. Sve može, i da kažete da ćete j majku Srbiji i Crnoj Gori, da se smejete i da tražite preko ambasadora Srbije i Crne Gore u Moskvi prostitutke po moskovskim hotelima, da obezbeđujete 29 soba na Svetom Stefanu. Sve je to super i sve je to u redu. Sve je to evropski i sve je to po demokratskim standardima. Kada dirnete u pitanje u koje ne sme da se dirne ni pod kakvim uslovima – odakle Đilasu tolika imovina, tog momenta kreće besomučna kampanja preko N1 televizije, preko brojnih štampanih medija, preko političkih stranaka kojima gospodari Dragan Đilas i u to se uključuju tzv. nezavisni organi: Saša Janković, Rodoljub Šabić itd. (Predsedavajući: Hvala.) Dakle, radi se o jednom veoma organizovanom poduhvatu da se potkopa legalna i legitimna vlast Aleksandra Vučića i SNS.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli smo podatak od strane gospodina Martinovića, a koji se odnosi na podnetih 46, koliko sam razumeo… Gospodine Martinoviću, da li je podneto 46 tužbi? Gospodine Martinoviću, izvinjavam se, nisam dobro razumeo, vi rekoste da je podneto 46 tužbi protiv Poverenika Šabića? (Aleksandar Martinović: Tužbe u upravnom sporu.) Sad se postavlja pitanje reakcije suda. Koji je rezultat na sudu? Ko im je sudio? Ko je postupao po tim tužbama? Kako su one završene? Da li su bile odbačene ili su još uvek negde u fiokama stoje? Gospodine Martinoviću, s obzirom da se radi o podacima visokog stepena tajnosti, ovde mora država da reaguje. Organi države moraju da reaguju i BIA i MUP, jer je došlo do povrede zakona, došlo je do zloupotreba i to grubih, najgrubljih zloupotreba. Pa, zamislite u jednoj demokratskoj državi Srbiji, da ima takvu instituciju koja direktno radi protiv svoje države i da država ne preuzima nikakve mere, radi svoje zaštite. To ne može više da se toleriše. Ministarstvo unutrašnjih poslova, ima pravo da odmah, bez odlaganja, po zakoniku o krivičnom postupku podnese krivičnu prijavu zbog zloupotreba i otkrivanja tajni, povrede Zakona o tajnim podacima, povrede Zakona o vojsci Republike Srbije. Prema tome, ovo ne može da se završi samo na ovoj diskusiji i raspravi u ovom parlamentu. Mora da dođe do procesuiranja onoga koji treba da odgovara pred sudom, da građani Srbije znaju koji je njegov bio interes, koji je motiv i gde je te podatke koristio. Svaki organ kome se bude obraćao Poverenik, a nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije i sa Zakonom o zaštiti podataka o ličnosti, mora biti odbijen i ne može se po njemu postupati. Ovo što ste vi izneli danas, ovolike podatke, koji se odnose na špijunažu prvog stepena, mora da se stane na put i odmah, bez odlaganja treba postaviti Poverenika i toj instituciji omogućiti da radi u skladu sa Ustavom i zakonom. Hvala.
Hvala, kolega Jojiću. Pravo na repliku, dr Martinović. Izvolite dr Martinoviću.
Zahvaljujem se, gospodine Marinkoviću. Uvaženi, gospodine Jojiću, ja vas samo upućujem na stranicu 11 Izveštaja Poverenika, mislim da će vam biti jasno o čemu se radi. Radi se o tome da je Republičko Javno tužilaštvo podnelo tužbe, u upravnom sporu, dakle Upravnom sudu i na stranici 11 ovog Izveštaja kaže se, da je u Upravnom sudu u 2018. godini podneta 101 tužba protiv rešenja Poverenika, od čega su 49 tužbi, izjavili Republički Javni tužilac i drugi organi vlasti, a 54 tužbe su izjavili tražioci informacija. Posle toga, imate ovaj jedan deo koji je veoma zanimljiv. Sada ću ga ja pročitati, zanimljiv je i za vas, kao mog kolegu, narodnog poslanika, a posebno je zanimljiv za građane Srbije. Kaže - odluke Poverenika koje je Upravni sud poništio i vratio na ponovno odlučivanje, osim u jednom slučaju, odnose se na predmete u kojima je žalilac Fond za humanitarno pravo, protiv Ministarstva odbrane, u kome su tražene informacije o profesionalnom angažovanju pojedinih pripadnika Ministarstva odbrane u Vojsci Jugoslavije, tokom sukoba na Kosovu 1999. godine, kao i o njihovom statusu danas, odnosno kretanju u službi, u Vojsci Srbije, ukoliko su još aktivni. Mislim da ovim rečima neki poseban komentar nije potreban. Možda bi gospođa Mandić, mogla da nam objasni o čemu se ovde radi, meni je ovde apsolutno sve jasno. Ovde je Rodoljub Šabić bio eksponent Fonda za humanitarno pravo, eksponent Nataše Kandić, koja se interesovala za to šta su radili profesionalni pripadnici Ministarstva odbrane i Vojske Srbije tokom sukoba na Kosovu 1999. godine. Ja sam danas lepo rekao, srpski, šta su mogli da rade, da rade svoj posao oficira, podoficira i vojnika, da brane Srbiju na KiM od NATO agresije, od šiptarskih terorista iz OVK i od regularne vojske Albanije, koja je napadala teritoriju Republike Srbije na onim graničnim prelazima, odnosno karaulama kao što je Košare, Juničke planine itd. Paštrik. Dakle, šta su ti ljudi mogli da rade. Ali, sada nije dovoljno to što smo kao država isporučili Haškom tribunalu ljude koji su branili državu za vreme NATO agresije. Sada nije dovoljna glava generala Lazarevića, nije dovoljna glava Nebojše Pavkovića, nije dovoljna Sretena Lukića, nije dovoljna glava Vlastimira Đorđevića. Nije dovoljno što se Vlajko Stojiljković, čovek koji se ubio ovde ispred ove zgrade 2000. godine, jer nije hteo da trpi tu sramotu da ga takve bitange isporučuju Haškom tribunalu. Znači, sve to nije dovoljno. Sada idemo dalje. Ovome nema kraja. Za neke ljude nema kraja, nije dovoljno što ste vi sve to uradili, tj. bivši režim. Kada kažem bivši režim to je uradio Vojislav Koštunica, to je uradio Velja Ilić i Boris Tadić. Sećate se Velje Ilića. On ima ovde svog šefa ili zamenika šefa poslaničke grupe. Pazite ljudske mizerije, taj čovek koji svakog dana drži neke "ju tjub" konferencije za novinare i pljuje po Aleksandru Vučiću, sećate se sigurno toga, on je nudio oficira vojske i policije da se, jel tako Marko? (Marko Atlagić: Tako je.) Da se dobrovoljno predaju Haškom tribunalu, a on će im kao ministar kupiti novu Škodu "oktaviju". Jel se sećate toga? Pa to je bruka i sramota. To se nigde na belom svetu nije dešavalo. Ministar nutka bivšeg oficira Vojske Srbije, odnosno Vojske Jugoslavije i MUP da dobrovoljno ode u Hag, a onda će on o trošku Ministarstva njegovoj porodici da kupi novu Škodu "oktaviju". Sretena Lukića u pidžami iz bolničke postelje odveli u Haški tribunal. Kažu - dobrovoljno se predao. Generala Zdravka Tolimira, bolesnog čoveka. Isto su radili i sa Ratkom Mladićem, bolesnim čovekom koji nije sposoban da učestvuje u suđenju, nije sposoban da prati suđenje. Čovek je imao ko zna koliko moždanih udara, jel tako gospođo Mandić, kažite mi ako nisam u pravu. Zdravka Tolimira, 2007. godine uhapse u Beogradu, prebace ga čamcem preko Drine i kažu - uhapšen je na teritoriji BiH i iz BiH, ako se ne varam helikopterom iz Tuzle, bolesnog čoveka, Zdravka Tolimira odvedu u Haški tribunal. Eto, to su radili. To je radio Vojislav Koštunica, to je radio Velimir Ilić, to je radio Boris Tadić, to je radio Vuk Jeremić, to je radio Dragan Đilas, to su ljudi koji nam danas drže lekciju o patriotizmu. Oni danas znaju kako se brani KiM, oni danas znaju kako se brane interesi Republike Srpske. Sve znaju, kada su sve živo upropastili. Što to nisu znali 2004, 2007, 2008, 2010, 2011. godine, kada su radili sve te stvari. Bogatili se ljudi. Vlado, ajde molim te nađi mi onaj intervju u "Špiglu". Nisam mogao da verujem. Jel znate šta je Vuk Jeremić rekao novinaru "Špigla" vezano za Ratka Mladića? Kaže - pitanje dana kada će čovek biti uhapšen, mi smo raspisali nagradu od milion evra da će dobiti onaj ko nam dostavi informacije o tome gde se nalazi Ratko Mladić. Jel znate ko je to još radio? Pre Vuka Jeremića i pre Borisa Tadića to su radili Nemci, to je radila Nemačka komanda Srbije 1943. godine. Sećate se sigurno vi gospodine Jojiću, evo tu je istoričar Marko Atlagić, list „Novo vreme“, koji je izlazio u Beogradu, u julu 1943. godine, objavljuje dve fotografije. Komunisti su posle rata jednu fotografiju odsekli. Znači, dve fotografije, na jednoj fotografiji je lik Josipa Broza Tita, na drugoj fotografiji je lik generala Draže Mihajlovića. I, kaže se – 100 hiljada rajh maraka u zlatu dobiće onaj koji dovede živog ili mrtvog Josipa Broza Tita, odnosno Dražu Mihajlovića. Znači, od 1943. godine, od nemačke okupacije, evo ovaj se čudi što je došao sa ručka, dakle, od 1943. godine do 2008. godine nikome nije palo na pamet da ucenjuje u novcu srpske glave. To su radili Nemci za vreme okupacije i to su radili Boris Tadić i Vuk Jeremić. (Predsedavajući: Hvala.) Evo završavam, samo malo gospodine Marinkoviću. Evo ga, kaže Jeremić – na raspolaganju imamo milion evra, odnosno u dolarima to je milion, skoro milion i po dolara obećali smo za informacije o tome gde se nalazi Mladić. Evo ga, intervju „Špigl“ iz januara 2008. godine. Od 1943. godine do 2008. godine nikome nije palo na pamet da u novcu, u zlatu raspisuje ucenu za srpske glave. To je radio nemački komandant Srbije general Paul Bader i to su radili Boris Tadić i Vuk Jeremić. Sram ih bilo i sram bilo sve one koji ih danas podržavaju. Sram ih bilo za sve što su uradili državi Srbiji. Onda se čudite što se Vuk Jeremić smeje sa onim Roćenom, kaže - j… majku smo Srbiji i Crnoj Gori. Jeste, svaka vam čast, veliko ste delo uradili. A, vi građani Srbije, koje nazivaju krezubima, starima, glupima, bolesnima, da živite po mahalama itd, uzmite se u pamet, setite se šta su ti ljudi radili i kada dođu izbori 2020. godine, dobro razmislite kome ćete dati svoj glas, da li Aleksandru Vučiću ili ovima koji su raspisivali ucene za živo srpsko mesto.
Hvala, dr Martinoviću. Pravo na repliku ima Petar Jojić, pa gospođa Mandić se javila za reč. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo, ovo što reče gospodin Martinović, zabrinjava. Zabrinjava, jer sada dolazimo do saznanja o tome koliko ima Srbija neprijatelja i na kojim frontovima neprijatelji rade i u čijem interesu. Vidite, ja bih kao pravnik sa nekim skromnim iskustvom mogao da shvatim da je bilo 46 krivičnih prijava, a ne ovo u upravnom postupku za poništenje odluke. Međutim, očigledno da su državni organi bili veoma blagi Republike Srbije. Mnogo su tolerisali neprijateljima Srbije da rade to što rade. Kada je bilo isporučivanje Haškom tribunalu, pa sigurno je da je Vojislav Koštunica jedan od najvećih neprijatelja Srbije kada je isporučio 40 generala i 40 političara i na kraju isporučen je i predsednik Republike, Slobodan Milošević, jedini primer u svetu, da bi mešetari došli na vlast. Gospodine Martinoviću, imam veliku zamerku, što se kasni od strane Ministarstva pravde za izradu Zakona o poreklu imovine? Ovo što se govori o profiterima, tajkunima i kriminalcima, a ne preduzima se ništa, ne donosi se Zakon o poreklu imovine, to je propust države Republike Srbije. Vidite sada šta rade Amerikanci, vrše pritisak preko ovih domaćih izdajnika, da se reši pitanje Bitići. Braća Bitići došli u redove OVK, naoružani i obučeni da ubijaju Srbe i sad Amerikanci traže da se pronađe izvršilac i da bude osuđen. Amerikanci vrše pritisak na pravosuđe Republike Srbije tako da je pet generala i visokih oficira MUP-a penzionisano i optuženo zbog paljenja američke ambasade. Sutra počinje to suđenje i jedan sam od branilaca toga generala. Prema tome, videćete kako će se taj postupak voditi, da li će biti pravedan i pravičan. Mislim da država mora da preduzme mere protiv neprijatelja koji rade protivno interesima države Srbije.
Hvala, kolega Jojiću. Reč ima gospođa Mandić. Izvolite.
Hvala. Ja bih pokušala da pojasnim, zaista su iznete prilično teške optužbe u smislu zloupotrebe položaja itd, od strane institucije Poverenika i da malo pojasnim ovlašćenje u vezi sa tim i u vezi sa primenom Zakona o tajnosti podataka. Dakle, stvara se pogrešan utisak da je Poverenik taj koji pribavlja dokumenta koji su klasifikovani kao državna tajna i da ih onda prosleđuje kome on hoće. Zapravo, radi se o zakonskom ovlašćenju propisanom članom 26. Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, po kome Poverenik može zatražiti kada ima dilemu, kada treba da utvrdi da li je žalba osnovana, da li se radi o takvoj informaciji koju treba ili ne treba dati javnosti, da na osnovu uvida u taj dokument utvrdi te činjenice i odluči po žalbi. Dakle, zato mu je potrebno to ovlašćenje. To ovlašćenje se zasniva upravo na bezbednosnim sertifikatima koji zaposleni u službi, koji dolaze u dodir, koji rešavaju te predmete imaju i koji su dobili do Saveta za nacionalnu bezbednost. Prema tome, svi ti ljudi su prošli bezbednosne provere i dobili odgovarajuće sertifikate koji rukuju sa tim dokumentima. Dakle, u praksi se događalo kada zatražimo takav dokument, primera radi od Ministarstva odbrane zatražen je dokument o reviziji koje je vršila budžetska inspekcija, najpre je uskraćen pristup tom dokumentu sa obrazloženjem da se radi o klasifikovanom dokumentu, ne sećam se da li je strogo poverljivo ili državna tajna, ali je nakon zahteva Poverenika da se dostavi na uvid da bi se videlo da li zaista ceo dokument treba uskratiti javnosti ili neki deo može da se da. Ministarstvo odbrane je dostavilo dokument i onda smo shvatili da u njemu zapravo samo dva, tri podatka treba zaštiti, a to su neki podaci o vrstama naoružanja koja su nabavljana. Tako smo i u radili i Ministarstvo odbrane i tadašnji ministar Aleksandar Vučić je deklasifikovao taj dokument, skinuo oznaku tajnosti i učinio dostupnim javnosti. Takav je postupak propisan i Zakonom o slobodnom pristupu informacijama i Zakonom o tajnosti podataka. Inače, služba Poverenika vrlo dobro zna kako se postupa sa tajnim dokumentima i vrlo dobro zna uredbe koje su u vezi sa tim donete, koje uređuju proceduru zato i striktno poštuje sve te procedure. Pominjano je takođe da se krši član 9. Zakona o slobodnom pristupu informacijama i da se kaže da će se informacije uskratiti kada bi se davanjem te informacije ugrozila nacionalna ili druga bezbednost, odbrana zemlje itd. To je tačno. To piše u tom članu 9, ali pre člana 9. postoji član 8, koji kaže da nijedan taj izuzetak nije automatski i ne vodi automatski do uskraćivanja, do ograničenja prava na pristup informacijama, nego se upravo vaga koji je interes pretežniji, da li treba u interesu odbrane zaštititi tu informaciju, uskratiti tu informaciju ili ne, i tako se postupa u praksi. Ovo što se tiče predmeta koji su navedeni u izveštaju Poverenika, tačno je da je Upravni sud našao da u tim predmetima nije dato dovoljno argumentacije za takvu odluku i vratio je na ponovni postupak. Nije rekao ni da su te odluke nezakonite, ni da je Poverenik doneo pogrešnu odluku, ali je vratio na ponovni postupak i Poverenik će ceniti te stavove, što je dužan po zakonu da se drži stavova Upravnog suda u daljem postupku. Eto, mislim da sam na neki način odgovorila na ove komentare vezane za zloupotrebu.
Hvala, gospođo Mandić. Reč ima dr Aleksandar Martinović. Izvolite, kolega Martinoviću.
Pre svega, da vam kažem iskreno, ja bih voleo da sada ovde umesto vas sedi Rodoljub Šabić, ne zato što ja ne volim da polemišem sa vama, nego sada ispada da svu krivicu za loš rad Rodoljuba Šabića treba da preuzmete vi, ali sad šta da radim, vi ste zamenik Rodoljuba Šabića, pa sad morate da trpite i kritike. Pre svega, gospođo Mandić, ovde se radi o tome da je Rodoljub Šabić tražio od nadležnih državnih organa informacije za koje je unapred znao da po članu 9. ne može da dobije. Znači, on je unapred znao da ne može da dobije određenu informaciju i onda kada ne dobije tu informaciju, onda je pravio veštačke afere o tome kako državni organi sa njim neće da sarađuju. To isto je radio i Saša Janković i to vi vrlo dobro znate. E, sada ja vas nešto da pitam, ali nemojte da se uvredite i nemojte da ovo shvatite lično. Jel imate vi pandan u Hrvatskoj? Jel postoji tamo neki poverenik za informacije od javnog značaja? Postoji. A jeste li čuli da nekad hrvatski poverenik za informacije od javnog značaja traži od njihovog Ministarstva odbrane da mu dostave raspored jedinica, koliko tenkova imaju, koliko imaju aviona, kako su nabavili helikoptere itd? Jeste li čuli nekada za to? Ja u životu nisam čuo. Ja sam to čuo da samo u Srbiji to zanima Rodoljuba Šabića. Kako to da ne zanima hrvatskog poverenika za informacije od javnog značaja? Kako to da ne zanima nekog vašeg pandana u Makedoniji, odnosno da kažemo u Severnoj Makedoniji, to im je sada zvaničan države? Kako u Sloveniji? Evo, to je jedna zemlja koja je nastala na razvalinama bivše Jugoslavije. Jel imate vi tamo nekog pandana? Imate. Pa, ja nisam nikad čuo da slovenački poverenik za informacije od javnog značaja traži od Ministarstva odbrane Slovenije da mu se dostave ovi podaci koje traži Rodoljub Šabić. Kako je to samo Srbija do te mere specifična, da sad Poverenika za informacije od javnog značaja baš toliko zanima čime raspolaže Vojska Srbije, kako je nabavila avione i helikoptere od Ruske Federacije i od Belorusije, a recimo vaše hrvatske kolege ne zanima kako su im Amerikanci obezbedili helikoptere, ako se ne varam, marke „Apač“ i tenkove i određena artiljerijska oruđa. Njih to ne zanima, zato što znaju da je to u interesu Hrvatske. Rodoljuba Šabića zanima zato što zna, ako se obelodane ti podaci, da će time biti ugrožena nacionalna bezbednost Srbije. Ali šta njega briga? Šta njega briga za državu Srbiju? Jeste li vi ikad čuli da slovenački, hrvatski ili bilo koji drugi poverenik za informacije od javnog značaja tvituje u radno vreme, da narodne poslanike naziva idiotima, kretinima, lažovima, lupežima itd? Ja nisam čuo. To je samo Rodoljub Šabić radio. Nemojte mi reći, gospođo Mandić, da Rodoljub Šabić nije imao nikakve veze sa Natašom Kandić i sa proširivanjem kruga lica koji treba da dođu pod optužnicu za navodne ratne zločine na Kosovu i Metohiji. Ja vam skrećem pažnju na intervju koji je dao general pukovnik Ljubiša Diković "Novostima" od 30. juna 2019. godine. Na pitanje novinara "Novosti", na sredini mandata, pojavile su se vesti da ste osumnjičeni za najstrašnije ratne zločine i da optužnica samo što nije podignuta. I kaže general Diković, to je priča koju malo ko zna: "Tada su general Pavković i Lazarević dobrovoljno otišli u Hag", a znamo kako su dobrovoljno otišli, "pozvan sam u Kancelariju haškog tužilaštva u Beogradu i predloženo mi je da ih optužim da su zločinci. Odmah sam im rekao: "Tako nešto iz mojih usta čuti nećete. Nisu naređivali zlodela, već kako da se branimo. Da jesu, rekao bih, a kada nisu, prvi da vam kažem - neću". To je bila uvodna epizoda. Tada su me uveravali kako znaju da sam "divan" komandant, da sam pomagao Albancima, ali odluku nisam promenio". E sad, ova epizoda ima svoj nastavak, kaže general Diković. "Mojima kod kuće sam saopštio da je verovatno to kraj moje vojničke karijere. Međutim, ispostavilo se da su mi dali ovi iz Haškog tribunala drugu šansu. Naime, dobio sam poziv da se zbog navodnih ratnih zločina javim u Bajinu Baštu, gde me je, na iznenađenje, čekala Nataša Kandić, gle čuda". A Nataša Kandić, odnosno njen Fond za humanitarno pravo se u izveštaju Rodoljuba Šabića pominje u 11 slučajeva. Dakle, "u Bajinu Baštu gde me je, na iznenađenje, čekala Nataša Kandić sa svojim timom. Ovoga puta su hteli da okrivim Momčila Perišića, jer sam kao komandant graničnog bataljona prema Bosni i Hercegovini od 1992. do 1994. godine, kako su rekli, morao da znam da je prebacivao trupe Vojske Jugoslavije u Bosnu i njoj sam rekao da baš ništa ne znam, a i ona mi je rekla kako sam bio dobar oficir i džentlmen i da bi trebalo da to znam. Kada sam postao načelnih Generalštaba usledila je tužba da sam u ratu organizovao zločine protiv civila". Sad vi meni, gospođo Mandić, ne meni, građanima Srbije, meni je sve jasno, odavno mi je sve jasno, ali građanima Srbije objasnite kakva je veza između Rodoljuba Šabića, Kancelarije Haškog tribunala u Beogradu i Fonda za humanitarno pravo. Znači, to je trougao koji je veoma, veoma, što bi rekli Hrvati ovim svojim novogovorom – znakovit. Znači, tu neka veza mora da postoji. Znači, Rodoljub Šabić, Fond za humanitarno pravo, Kancelarija Haškog tribunala u Beogradu. Znači, nisu dovoljni Pavković, Lazarević, Lukić, Đorđević, Mladić, Tolimir, svi drugi, da ih ne nabrajam, mnogi su nažalost već i upokojeni, neki su nažalost na putu da budu upokojeni, neki su ubijeni u Haškom tribunalu kao Slobodan Milošević, jer nisu adekvatno lečeni, i sad treba krug da se proširi. Ko je bio prvi sledeći na udaru? General pukovnik Ljubiša Diković, načelnik Generalštaba Vojske Srbije, zato što je u vreme rata na Kosovu i Metohiji, odnosno u vreme NATO agresije bio na Kosovu i Metohiji. I to je bio krajnji cilj Nataše Kandić i Rodoljuba Šabića, da se krene dalje sa optuživanjem srpskih oficira za navodne izmišljene zločine na Kosovu i Metohiji. Zašto? Da bi se opravdala NATO agresija, da bi se nastavilo tamo gde je stao Vuk Jeremić 2008. godine, koji je rekao u intervjuu „Špiglu“ – ma nije kriv NATO pakt, NATO pakt je izvršio intervenciju zato što je Slobodan Milošević sa svojim trupama vršio zločine nad albanskim stanovništvom. I tu politiku nastavljaju Rodoljub Šabić i Fond za humanitarno pravo i na udaru se našao general pukovnik Ljubiša Diković, koji je optužen da je učestvovao u vršenju zločina na Kosovu i Metohiji. (Predsedavajući: Hvala.) O tome se radi i stvari su vrlo jednostavne. ali ono što je sramotno za Rodoljuba Šabića, a i za vas koji ste za sve ovo znali, jer ne verujem da za ovo niste znali, to je da je Rodoljub Šabić svesno postao eksponent Nataše Kandić i Fonda za humanitarno pravo u lažnom optuživanju časnih srpskih oficira koji su branili otadžbinu te teške 1999. godine na KiM. Ja vam kažem, gospođo Mandić, to nisu radili ni vaše slovenačke kolege, a i tamo je bilo zločina nad vojnicima JNA krajem juna i početkom jula početkom 1991. godine, to nije radio vaš hrvatski kolega ili koleginica, a bilo je mnogo i premnogo zločina u Hrvatskoj i nad pripadnicima JNA i nad civilima srpske nacionalnosti. To nije radio ni vaš makedonski kolega ili koleginica, a i tamo su bili oružani sukobi između policije Makedonije i šiptarskih terorista koji su okončani onim tzv. Ohridskim sporazumom kojim je de fakto Makedonija podeljena na dva dela na makedonski i albanski.
Hvala dr Martinoviću. Povreda Poslovnika Đorđe Komlenski. Izvolite kolega Komlenski.
Zahvaljujem predsedavajući. Dozvolili ste povredu člana 107. uz svo dužno poštovanje kolegi Martinoviću, koji je ovde na jedan fin način hteo da objasni nešto. Mislim da se u Skupštini ovde zarad dostojanstva ovog doma stvari moraju nazivati pravim imenom, pa se ne može tako tretirati ono što je Rodoljub Šabić tražio kao informaciju od vojske otprilike kao neka prekogranična saradnja sa Poverenikom za informacije od posebnog značaja Republike Hrvatske ili nekih drugih zemalja koje uopšte nisu dobronamerne prema Republici Srbiji jeste da mi ovde imamo prekogranične kanale koji rade za iste te službe, strane, rade ovde šta hoće, a mi iskreno rečeno, ne znam zašto im to gledamo kroz prste. Ali, ovakve stvari ukoliko se uvažio ono što je kolega Jojić predložio Tužilaštvo pronađe da ima elemenata saradnje i da je ovo traženo zbog interesa drugih jasno i svesno se zove jednom prostom rečju u srpskom jeziku – izdaja.
Hvala kolega Komlenski. Da li želite da se Narodna skupština izjasni u danu za glasanje. Ne, hvala. Nastavljamo rad po spisku. Reč ima gospodin Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, pa potpuno se pridružujem inicijativi da se Tužilaštvo pozabavi svim ovim navodima koje smo čuli u prethodnih nekoliko sati, a kada govorio o izveštajima Poverenika za informacije od javnog značaja, o kojima danas raspravljamo, ne mogu, a da ne istaknem zadovoljstvo što će Skupština uskoro izabrati novog Poverenika za informacije od javnog značaja. Zašto je ovo važno? Zato što smo imali Poverenika koji je u toku svog mandata potpuno zaboravio da na čelu jednog samostalnog državnog organa, a kome je zakonima Republike Srbije, važećim zakonima, određena nadležnost, određena delatnost i počelo je otvoreno da se bavi politikom i čak da prednjači u svim onim hajkama i kampanjama koje su vođene protiv Aleksandra Vučića, narodnih poslanika, Vlade Srbije i SNS. Pripadam onom delu javnosti koji nikada nije ni poverovao u to da je Rodoljub Šabić nezavistan, nepristrastan i objektivan u vršenju svog posla zato što je reč o čoveku koji je praktično celu svoju karijeru izgradio upravo pomoću politike i političkih stranaka. Koliko god se on trudio da se prikaže kao nekakav nezavisan stručnjak, kao nekakav ekspert, činjenica je da je on decenijama da se bavio jedino i isključivo politikom. Još u Vladi Ante Markovića je bio funkcioner, ako se ne varam sekretar za zakonodavsto u Vladi Ante Markovića. Pa, je onda bio osnivač one socijaldemokratije, pričali smo o tome danas, socijaldemokratije Vuka Obradovića. Posle je izdao tog Vuka Obradovića sa ostalima, kada su mu oteli stranku. Pa, je onda bio istaknuti član Socijaldemokratske partije, pa je bio narodni poslanik čak potpredsednik Narodne skupštine, pa je bio ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu. I, sad sve ovo ako nisu političke funkcije, onda ja stvarno ne znam šta su političke funkcije, čak izrazito visoke političke funkcije. Onda je preko noći postao stručnjak, nezavisni ekspert, rešio čovek – više nisam političar, sada sam stručnjak. Sada kao tako stručan može da napada koga god hoće, može da napadne ko mu god padne na pamet, on ga kritikuje optužuje, a zloupotrebljavajući svoju funkciju on je bio spreman čak i na neke brutalne uvrede prema neistomišljenicima i uglavnom je to vršio preko Tvitera. Voleo je čovek najviše da tvituje u radno vreme. Svojevremeno sam nekoliko poslaničkih pitanja postavio, po kom zakonu Šabić ima pravo da se bavi dnevnom politikom, pri tome pričamo o periodu dok je još bio Poverenik za informacije od javnog značaja. Nikad mi nije odgovorio, umesto odgovora dobijao sam samo uvrede. Gore od mene je ipak prošao šef poslaničke grupe SNS, Aleksandra Martinović koji je dobio salvu najbrutalnijih mogućih uvreda, poput, bedni, lažljivi lupež i tako dalje. Da li je popio malo više tog dana ili ne, u svakom slučaju to je napisao. Kaže Šabić – Martinović je bedni, lažljivi lupež, svesno i namerno laže i prostački vređa, zato ću javno da ga nazovem bednim, lažljivim lupežom, eto mu povoda da me tuži ako se usuđuje. To su njegove reči u vreme dok je bio Poverenik za informacije. Prošle godine 2. oktobra, kaže – građani Srbije, đavo je odneo šalu, ovaj, tu misli na gospodina Martinovića, operetsko opskurni lik je šef poslaničke stranke naše države. To je on rekao, šef poslaničke stranke, nije znao da ne postoji poslanička stranke. Dakle, to je on rekao. A zašto? Ovo je ključ svega, zato što se Aleksandar Matinović tada drznuo da pita gde su pare, kako to Rodoljub Šabić troši državni novac. Zamislite, poslanik se drznuo da radi svoj posao, interesovao se za način trošenja državnog novca, što je osnovni posao narodnog poslanika. I, nije dobio odgovor, ali je dobio salvu uvreda. Zato svoj govor bi završio, zbog prekoračenja vremena, želeo bih za sam kraj da kažem, nadam se da će budući Poverenik za informacije od javnog značaja biti sve ono suprotno od Rodoljuba Šabića, da će raditi sve ono što Rodoljub Šabić nije radio i da neće raditi sve ono što je Rodoljub Šabić uradio. Zahvaljujem.
Hvala, kolega Markoviću. Reč ima narodni poslanik, Andrijana Avramov.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, instrumenti predviđeni Zakonom o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja u svrhu kontrole zakonitosti rada organa javne vlasti. Danas je pred nama na dnevnom redu izveštaj o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama što je od velikog značaja za naše građane, posebno kada su u pitanju slučajevi spornih privatizacija koje su se dešavale tokom vladavine tzv. demokratske vlasti. Kako izgleda zloupotreba privatizacije? Naime, još od dosovs-kog režima u Srbiji je sprovedena kriminalna pljačkaška privatizacija sa katastrofalnim posledicama po privredu i celo društvo. Novi vlasnici su uzimali velike kredite od banaka i umesto da novac ulažu u razvoj preduzeća i rast osnovne delatnosti izvlačili su i preko svojih ofšor kompanija i doveli privatizovane firme na rub propasti. Nažalost sa njima i veliki broj radnika i dobavljača. Došlo je do uništavanja imovine, nisu bile isplaćene minimalne zarade, radnici nisu imali povezan radni staž niti overene zdravstvene knjižice. Ključni problem je bio u samom Zakonu o privatizaciji po kome je tada sve bilo moguće i apsolutno ništa nemoguće, u zavisnosti od toga ko kupuje i sa kim je napravljen dogovor. Imovina je višestruko potcenjivana, nije bilo nikakve kontrole porekla novca. Finansijski izveštaji nisu imali nikakve veze sa stvarnim stanjem firmi. Nije bilo nikakve smislene kontrole poslovanja nakon privatizacije. Ogroman problem je bio to što nije postojao jasan popis i procena sve imovine, zatim popis svih obaveza, komercijalnih i poreskih obaveza za doprinose uključujući i ugovornu poresku i zakonsku zateznu kamatu. Pored svega toga postojao je i veliki broj nerešenih imovinsko-pravnih odnosa, uključujući i veliki broj parnica koje su bile u toku. Na našu žalost, veliki broj firmi je privatizovan sa ovim problemima. Zbog celokupne situacije nije se postavljala obaveza kupca da izmiri dugovanja, što je ozbiljno ugrozilo nedužne radnike, pre svega, razvoj naše privrede i našoj državi umesto prosperiteta donelo dugoročni i teško rešiv problem. Na našu sreću i sreću naših građana Srpska napredna stranka uspela je da na čelu sa našim predsednikom, gospodinom Aleksandrom Vučićem, i kolegama poslanicima, usvoji Zakon o privatizaciji i Zakon o stečaju još 2014. godine. Novi zakon predviđa da se svim radnicima poveže radni staž i isplate sve zaostale zarade. Predviđena je jasna kontrola ispunjenosti ugovora nakon privatizacije, obaveza usklađenosti finansijskih izveštaja sa zakonom i uvedene su nove i korisne metode privatizacije, pre svega za naše građane i našu državu Republiku Srbiju. Naglasila bih važnost Svetske banke koja podržava ovaj novi zakon. Naš predsednik Aleksandar Vučić vodi računa o interesu naše države i o interesima poverilaca. Važno je da smo pronašli način i sistem koji je primenjiv i štiti interese, pre svega naših građana i države, a problematične državne kompanije više ne opterećuju budžet, što je jako važno Novi zakon o privatizaciji je uveo red i stvorio vrednost naših domaćih kompanija. Zahvaljujući primeni navedenih rešenja uspeli smo da prodamo RTB Bor, Železaru Smederevo i mnoge druge na način na koji bi to uradile sve uređene države u svetu. Dovesti ova preduzeća u red nije nemoguća misija, naš predsednik gospodin Aleksandar Vučić je to dokazao. Uspeli smo da privučemo nove investicije, da zaposlimo naše građane da rade u zdravim i normalnim uslovima. Suficit u budžetu iznosi preko 200 miliona evra. Srbija se finansijski i ekonomski, uprkos taksama i brojnim teškoćama fiskalno oporavlja i ubrzano razvija. Imamo novca da pomognemo našem narodu i oporavljamo našu privredu. U poslednjih šest godina urađeno je mnogo dobrih i bitnih stvari za Srbiju i posebno sam ponosna na ekonomske reforme. Iz minusa i zatečenog haotičnog stanja smo ušli u visoki plus. Smanjujemo javni dug velikom brzinom na mesečnom nivou. Nezaposlenost naših građana je smanjena sa 26% na 11%, a plate i penzije rastu. Pre svega, to smo uspeli zahvaljujući našim građanima, njihovoj veri u teške reforme i zahvaljujući našem predsedniku, gospodinu Aleksandru Vučiću, koji nije izgovorio laka i lažna obećanja. Hvala na pažnji.
Hvala koleginice Avramov. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević.
Zahvaljujem gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predstavnici Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, za razliku od Aleksandra Vučića koji je izjavio, citiram – spreman sam da branim pravo svakog čoveka u ovoj zemlji, postoje i oni koji su bili ili su još uvek na funkcijama i čija je dužnost da se na isti način ponašaju, ali to ne čine i pored toga što im zakon na to ukazuje na nedvosmislen način. Pogodićete, i ja ću govoriti o Rodoljubu Šabiću, nekadašnjem Povereniku za informacije od javnog značaja. On je dobar primer šta poverenik ne bi trebalo da radi. Zloupotreba te funkcije u čak dnevnopolitičke svrhe je ozbiljna stvar koja se njemu zamerala. Nije dobro kada je neko bio političar i onda preko noći postane nezavisni stručnjak. Sa pravom se postavlja pitanje da li neko ko se isključivo bavio politikom, bio ministar, narodni poslanik, potpredsednik Narodne skupštine može zaboraviti svoju političku pripadnost i u obavljanju svoje nove funkcije Poverenika odnositi se prema svima na jednak način. On sam nam je pokazao da to nije moguće. Svakodnevno je zloupotrebljavajući svoj položaj i funkciju učestvovao u dnevnoj politici i bavio se temama koje nikako ne bi smele da budu u delokrugu rada Poverenika. Pri tome se otvoreno stavio na stranu političke opcije. Naravno, oni su to iskoristili za slanje političkih poruka Aleksandru Vučiću i SNS i, kako to kod njih već funkcioniše, Šabić je kao njihov poslušnik redovno napadao članove i funkcionere SNS po njihovim direktivama. Podsetiću vas da je tako organizovao i učestvovao u verbalnom šikaniranju šefa poslaničke grupe SNS Aleksandra Martinovića, iznoseći najstrašnije uvrede da bi se to pretvorilo u svojevrsni linč na društvenim mrežama. Zašto? Samo zato što je Aleksandar Martinović postavio pitanje kako se troši državni novac. Šta, takozvani Poverenik, Šapić radi da bi opravdao svoju platu? Vrlo brzo smo dobili odgovor na to pitanje. Dakle, za više od 200.000 dinara mesečno, on je uglavnom tvitovao, visio na društvenim mrežama, bavio se politikanstvom i pljuvačinama i zloupotrebljavao svoj položaj. Tak je to radila DOS-ovska vlast, tako su oni birali ljude, pa su i njega tako izabrali za poverenika dva puta. Tako, umesto da poverenik Šabić sprovodi zakonom predviđene aktivnosti koje se, na primer odnose i na afirmisanje prava učešćem na predavanjima i na tribinama, a i na obukama, on je učestvovao na stranačkim tribinama i u političkim emisijama. Prema tome, zbog svega što sam ja navela, dobro je što na dnevnom redu imamo Izveštaj o sprovođenju zakona, o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2018. godinu, jer je potrebno ukazati na manjkavosti u radu prethodnog poverenika kako bi se u skladu sa tim unapredio rad ovog nezavisnog državnog organa. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Žarić Kovačević. Reč ima Studenka Kovačević.
Zahvaljujem, gospodine Marinkoviću. Dame i gospodo, narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pravo da vam kažem, meni ovaj izveštaj gospodina Šabića liči na jedan opozicioni bilten. U uvodnom delu gde je Šabić dao svoju uvodnu reč, shvatate da je udario u kuknjavu kako nije mogao da radi, kako nije imao saradnju, što je u nastavku demantovano u delu gde se navodi da je dobio sve što je tražio. Tu neozbiljnost, gospodina Šabića, mogli smo da potvrdimo i pre par meseci kada je u medijima pisalo o njegovoj povredi koju je zadobio kada je u alkoholisanom stanju pao i udario glavom o trotoar, a pokušao da to prikaže kao napad. Sreća, te su neke sigurnosne kamere snimile kako je pao, pa tako povređen pravio selfije, jer su gospoda Đilas i gospodin Trifunović i ostala ekipa odmah krenuli sa zloupotrebama i taj pijani pad hteli da prikažu kao atentat na Šabića i da za to okrive vlast. Ko se služio ovakvim trikovima? Šta to govori o bivšem režimu i kako mi znamo da Vučić radi prave stvari za Srbiju? Upravo po tome što je njima toliki trn u oku, nemoćna opozicija sastavljena od kojekakvih licemera koje narod neće, a sa druge strane građani Srbije Vučiću daju ogromnu podršku. Znate, Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti bi trebalo da bude, pre svega, nepristrasan, da objektivno brani prava da bude nezavistan i ne sme tražiti niti primati naloge, i uputstva za svoj rad od drugih organa ili lica. U slučaju gospodina Šabića nije se ni potrudio da deluje da ispunjava bilo koji od ovih navedenih uslova. Jedini podao koji je radio sa mesta poverenika, jeste bavljenje politikom, a sve o trošku građana Srbije. Skoro 200 miliona budžetskih para, a kada vidimo šta je sve kupovano, i ajfoni i nameštaj, a od silnih putovanja gospodina Šabića građani Srbije nemaju apsolutno nikavu korist. Rodoljub Šabić sa mesta Poverenika nije služio građanima Srbije i to se jasno vidi iz njegovog sopstvenog izveštaja, on je služio dnevnom listu „Danas“, nedeljniku „Nin“, listu „Vreme“ tu su i CINS, KRIK, BIRN, „Insajder“ i, naravno „N1“. Svi ovi mediji su direktno protiv vlasti, to svi znaju. Šabić im je služio da preko njega dolaze do informacija, a često su tražili informacije čije bi pojavljivanje u javnosti moglo ugroziti i Nacionalnu bezbednost. Dakle, istekom mandata Rodoljuba Šabića, prekinuta je zloupotreba državne funkcije, Poverenika za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka od ličnosti. Apsolutno podržavam inicijativu kolega da se Tužilaštvo pozabavi ovim slučajem. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice Kovačević. Sada reč ima dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Evo, na samom kraju današnje rasprave, bar u ovom delu koji se odnosi na prijave za reč, moram da vam kažem da zanimljive komentare dobijamo od ovih medija, koji, po pravilu, zastupaju one interese o kojima ste danas govorili vi, uvažene kolege narodni poslanici, a koji ne mogu baš da se poistovete sa interesima države Srbije, naprotiv. Vidim da je upravo jedna od udarnih vesti na Televiziji N1 da je predstavnik Šer fondacije Krivokapić izjavio da danas nije imao ko da brani ovaj izveštaj, da danas nije imao ko da obrazloži stavove Rodoljuba Šabića, odnosno Poverenika. Eto, gospođo Mandić, vi danas, Bogu hvala, živi i zdravi ovde odgovarate na pitanja, dajete svoje procene, tumačenja, dodatna objašnjenja, a oni ljudi kažu nema nikoga da sučeli stavove sa nama narodnim poslanicima. Inače, reč je o ljudima koji dolaze iz kruga potpisnika onog, moram da kažem, genijalnog zajedničkog saopštenja, da ne sme da se dozvoli da jedan odbor u Narodnoj skupštini, zamislite, glasanjem donosi odluku na temu koga će podržati za narednog Poverenika. Zamislite, glasanje, demokratsko glasanje i javno na odboru od strane narodnih poslanika, to je neprihvatljivo? To vam je slika i prilika onog stava pristupa te tzv. samoproglašene i umišljene elite. Dakle, ne mogu predstavnici naroda, ne može ni sam narod da govori šta i kako smatra da treba i ne može da se donosi odluka kada je reč o narodu i njegovim predstavnicima, nego ti neki ljudi, koji smatraju da su oni bogom danu da odlučuju o svemu, oni treba da se pitaju, bez obzira koliko glasova imali, odnosno nemali na bilo kojim izborima. Pored toga što je zaista za raspravu zastupanje interesa Fonda za humanitarno pravo, ali i kojekakvih drugih nosilaca zanimljivih interesa, poput ovog BIRN-a, ja sam i njih video među onima koji su potpisnici različitih zahteva iza kojih je stao Rodoljub Šabić. Inače, neka me neko ispravi ako grešim, ali šef, lider tog BIRN-a, Slobodan Georgijev je autor one čuvene rečenice koju je sam izgovorio, sam sebe snimio, pa onda preko tog čuvenog tvitera još je objavio. Snimao je simpatizere i članove SNS i izgovorio rečenicu – sve ćemo mi vas u logore i onda je to okačio da se pohvali. Dakle, to je ta tzv. elita i to je ta smoproglašena elita, koja prezire narod, koja ne može da podnese narod iz jednostavnog razloga, što narod te ljude, zbog toga što su ti ljudi takvi ljudi, ne podržava i ne pada na pamet narodu za takve ljude da glasa i da im daje u ruke moć koju su brutalno zloupotrebljavali u vremenima iza nas, u vremenima koje jako dobro pamtim i tom narodu drali kožu s leđa i nipodaštavali ga, kao što to rade danas i potcenjivali ga kao što to rade danas i sve najgore mu mislili i činili, kao što rade danas, a tek kao što bi radili ako im se samo prilika ukaže. I na te stvari je ukazao u svom današnjem autorskom tekstu i predsednik Republike Aleksandar Vučić. Vidim da se danas, u pravu je gospodin Martinović, uzibretilo i kuso i repato da na to reaguje, pa je to uradio lično i Đilas Dragan, poznati tajkun, najpoznatiji po toj zloupotrebi moći, ali raznorazni drugi ovde u holu Narodne skupštine, i Živković Zoran. Svi su oni govorili o tome kako nešto strašno pogrešno ima u navodima Aleksandra Vučića, a nema ničega do onoga što narod zaista misli i što je pokazivao svaki put kada smo ga za mišljenje pitali, a pita se zna se gde. Pita se narod na izborima. Opet su nešto pokušavali u svom dobropoznatom maniru klasičnih podmetačina, prljave propagande i kleveta da pričaju o koje kakvim diplomama drugih ljudi po sistemu – mi elita imamo lepši papir za diplomu nego vi i zbog toga je naša prava, dobra i originalna, a vaša ne valja ništa. Samo ne znam zašto, ako je to sve tako, Đilas Dragan kada sretne nekog profesora sa mašinskog fakulteta, čiju diplomu ima, pogled obara i u pod gleda? Verovatno se on seća koliko je dobra i kvalitetna, koliko je zaslužena svaka njegova ocena, pa i ta njegova diploma, ali to je više pitanje za njega. Što se tiče Republike Srbije, svaki je građanin ove zemlje jednako vredan. Svaki građanin u ovoj državi je jednako pozvan da se pita, da glasa i da odlučuje i baš zbog toga što je to tako mogu da ponavljaju Jeremić i ova njegova ekipa, koja je znate šta već radila majci Srbiji, time se hvale i na račun toga se silno zabavljaju i cerekaju. Citiraću vam njegovog visokog oficira Gajića – u Srbiji da pobedimo na izborima Aleksandra Vučića ne možemo, jer postoji 60% funkcionalno nepismenih ljudi. To oni o nama misle o ljudima koji za Aleksandra Vučića glasaju misle i oni će uvek biti oni koji njega podržavaju i zbog toga mi moramo da preuzmemo vlast na drugi način. Zbog toga ulica, zbog toga linč, zbog toga nasilje, zbog toga prevrat i duge cevi. Pošto sve to tako lepo misle, narod to tako lepo čuje i tako dobro razume i zbog toga narod kad god se pita moći će glasno, jasno, ubedljivo, kao i nikada do sada, da kaže - ne hvala takvima, sa takvima posla ne želimo da imamo, daleko vam lepa kuća. Hvala najlepše.
Hvala doktore Orliću. Pošto na listama poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo da govori? Reč ima narodni poslanik Branimir Jovanović.
Hvala, predsedavajući. Poštovani predsedavajući, poštovani predstavnici Poverenika za informacije od javnog značaja, koleginice i kolege, kada govorimo o izveštaju Poverenika za informacije od javnog značaja, odnosno o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i sprovođenju Zakona o zaštiti podataka o ličnosti, želim najpre da istaknem da je važno da uzmemo u obzir da ova jedna institucija mora da radi i da poštuje četiri principa, a to su pre svega nezavisnost, transparentnost, polje javnog i depolitizacija. Za SDPS veoma je važno da svaka institucija u ovoj zemlji bude nezavisno, naročito jedna ovakva kao što je Poverenik za informacije od javnog značaja i važno je da ovakva institucija bude efikasna i da profesionalno i odgovorno radi svoj posao. Dobro je što danas raspravljamo o ovom izveštaju i mislim da smo mogli čuti različita mišljenja i različite stavove. Mogli smo čuti i određene kritike i zamerke od strane predstavnika Poverenika za informacije od javnog značaja, ali isto tako smo mi narodni poslanici dobili reč da ocenimo ovaj izveštaj, ali i da kažemo nešto o radu samog Poverenika. Idealno bi bilo kada bi plod ovakve rasprave bio to da iskristališemo jedno mišljenje i da damo smernice koje bi bile dobre za budući rad Poverenika za informacije od javnog značaja. Naš posao, posao narodnih poslanika jeste da donosimo zakone, odnosno u ovom konkretnom slučaju da stvorimo jedan pravni okvir u okviru koga bi i ova institucija radila, radila nezavisno, u interesu građana. Mi smo krajem prošle godine usvojili novi Zakon o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja. To je bilo u novembru mesecu i on će za nekih mesec i više dana stupiti na snagu. Smatram da smo time doprineli da se proširi nadležnost Poverenika za informacije od javnog značaja i to je samo jedan od načina da se unapredi rad ove institucije. Takođe, ja kao član Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja mogu da kažem da je Poverenik kod nas uvek nailazio na otvorena vrata, da smo izlazili u susret, da smo davali pozitivna mišljenja. Recimo, poslednji put navešću kada je traženo odobrenje o maksimalnom broju zaposlenih u ovoj instituciji dali smo pozitivno mišljenje na predlog Poverenika i to je bio jedan od načina da i mi na pozitivan način utičemo u radu ove institucije. Poverenik po definiciji treba da bude nepristrasan i objektivan u odbrani prava svih građana. Zato je i propisano da se on bira na mandat od sedam godina, da to trajanje mandata se ne preklapa sa mandatom zakonodavne vlasti, ni sa mandatom izvršne vlasti, ali ono na čemu insistiramo uvek jeste da Poverenik mora da radi u okviru zakona i u okviru Ustava i da na kraju, ko god bio Poverenik, kada odlazi sa te funkcije da ne govorimo o imenu i prezimenu, nego jednostavno da govorimo o njegovom radu i da prosto ime i prezime u tom slučaju ne budu važni, nego da iza njega ostane jedan konkretan rezultat. Uloga institucije Poverenika u prethodnom periodu bila je, između ostalog, i edukativna, jer je Poverenik imao i jedan zadatak, da radi na podizanju svesti građana što se tiče onih oblasti gde građani imaju pravo da traže određene informacije. Podaci iz ovog izveštaja i pokazuju da je vremenom, od 2004. godine pa do danas ojačala institucija Poverenika, ali i svest građana. Na primer, tokom 2005. godine Poverenik je imao 438 podnesaka, a prošle godine, 2018. godine, taj broj je bio 13.591. Ne možemo više ni govoriti da je ova institucija u povoju, jer ona, jednostavno, postoji skoro deceniju i po. S druge strane, treba vremena da ona dostigne jedan nivo gde će zaista biti u funkciji zadovoljenja potreba građana. Pored toga, potrebno je još vremena da građani učvrste poverenje, da steknu naviku i da se upoznaju u kojim situacijama imaju pravo da se obraćaju Povereniku za informacije od javnog značaja. Drugi važan princip koji želim da istaknem jeste princip transparentnosti, posebno za nas iz Socijaldemokratske partije Srbije i smatramo da je normalno da građani žele da znaju na koji način neko vrši vlast u njihovo ime i na koji način neko troši novac svih poreskih obveznika. To je jedno legitimno pitanje. Građani treba da budu informisani i o radu organa vlasti na svim nivoima, počevši od republičke, pokrajinske i lokalne. Transparentnost kao jedan od principa dobre uprave podrazumeva da državni organi, ali i građani, mogu lako da vide ko i na koji način donosi i sprovodi odluke. Ona je važna jer doprinosi većem nivou odgovornosti nosilaca funkcija, pod brojem jedan, a broj dva, ona je na neki način i brana potencijalne korupcije. Kada govorimo o podeli vlasti, uvek govorimo o podeli na zakonodavnu, izvršnu i sudsku vlast. Ja moram da pomenem teoretičara "Politike" Hanu Aren, koja je uvela još jednu kategoriju, a to je kategorija polje javnog. To je, kako je ona nazivala, neformalna grana vlasti i mislim da Poverenik za zaštitu informacija od javnog značaja treba ovde da ostvari jednu ulogu i mislim da će u narednom periodu, ko god da dođe na to mesto, zapravo trebalo bi da vodi ovu instituciju ka tom putu, jer, jednostavno, smatram da se rad Poverenika dobrim delom oslanja upravo na ovo polje javnog, jer je on veza između građana i državnih organa i bez njega i ovaj pojam gubi jedan potpuni smisao. Ono što moram takođe da istaknem to je da ne smemo da dozvolimo da se institucija Poverenika politizuje, ni na koji način, bilo da ima politički uticaj na ovu instituciju, bilo da ova institucija ima neke političke primese. I ne smeju problemi u radu institucije da se prenesu na politički teren i da budu, na primer, deo nekih svakodnevnih političkih obračuna. Upravo treba, još jednom ću da ponovim, da se oslonimo na principe koje sam rekao na početku, a to su nezavisnost, transparentnost, depolitizacija i polje javnog. Jer, koncept pristupa informacijama od javnog značaja temelji se na principu da se u demokratskom društvu građanima na taj način omogućava da u javnom životu i na neposredan način, putem izbora ili posredno, putem upravo ovog učešća u javnom životu, mogu da utiču na kreiranje odluka koje se direktno njih tiču. Za kraj, podsetiću da je pravo na pristup informacijama od javnog značaja deo osnovnog prava na izražavanje i sastavni deo univerzalne Deklaracije o ljudskim pravima iz 1948. godine. Najpre je Švedska 1766. godine donela jedan zakon koji se odnosi na ovo pravo o pristupu informacijama, a onda su skoro dva veka kasnije to učinili Finska i SAD. Ovo sam naveo kao primer, opet da pokažem da smo mi mladi u ovoj oblasti i da je važno da svi zajedno radimo da bismo doveli ovu instituciju na jedan nivo koji ima, pod broj jedan, neosporan autoritet u odnosu na sve državne organe, a pod broj dva, da uživa poverenje svih građana. Hvala.
Hvala, gospodine Jovanoviću. Da li se još neko javlja za reč? Reč ima Tatjana Macura. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Molim vas da me izvinite što neću ustati dok govorim, jer to obično činim, ali sam ukočena i nadam se da mi ne zamerate. Današnja rasprava bi trebalo da se vodi o izveštaju Poverenika o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti. Međutim, nekoliko sati u toku rasprave mi smo imali prosto utisak sa ove strane plenuma da se radi o izveštaju službi bezbednosti. S tim u vezi ja apelujem na kolege koji sede prekoputa da u budućem radu Narodne skupštine prosto ne zloupotrebljavamo plenarna zasedanja za obračun sa političkim neistomišljenicima, bez obzira da li su oni delovi političkih organizacija ili nezavisnih institucija, kao što je slučaj sa gospodinom Rodoljubom Šabićem, o kojem je najviše bilo reči, iako se nije raspravljalo konkretno o radu i o liku i delu gospodina Rodoljuba Šabića, već je trebalo da se raspravlja o Godišnjem izveštaju o radu čitave jedne kancelarije u čijem radu učestvuje gotovo 80 ljudi. Prosto, imali smo takav jedan fin izveštaj ispred nas, mogli smo da se držimo više nego dovoljno teme koja je na dnevnom redu. Pohvalila bih, u isto vreme, i namere Narodne skupštine da se u poslednjih, pa gotovo mesec dana, raspravlja o izveštajima nezavisnih institucija. Poslednjih mesec dana raspravljali smo o Izveštaju Državne revizorske institucije, Izveštaju Fiskalnog saveta, Komisiji za zaštitu konkurencije. U toku ovog zasedanja raspravljaćemo o godišnjem Izveštaju Poverenika za zaštitu informacija od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, o godišnjem Izveštaju Zaštitnika građana i o Izveštaju Agencije za borbu protiv korupcije. S tim u vezi, s obzirom da se jako dugo ovo nije nalazilo na plenarnom zasedanju, ja bih pohvalila nameru predsednice Skupštine da se ovo nađe na dnevnom redu Skupštine. Kao što već rekoh, drago mi je što posle četiri godine imamo na dnevnom redu Skupštine Izveštaj Poverenika za zaštitu informacija od javnog značaja. Imali smo nekoliko puta u toku ovog mandata prilike da o ovim izveštajima raspravljamo na odborima, ali ja i dalje mislim da jeste važno da se o ovim izveštajima raspravlja i u plenumu, kako bi građani dobili u potpunosti informacije o tome šta jeste posao jedne nezavisne institucije kakva je ova i uopšte šta jeste posao svih drugih nezavisnih institucija, jer, prosto, suženost rada u okviru odbora i nedovoljna pažnja javnosti, čini mi se da, s tim u vezi, prosto onda javnost nema konkretne informacije čime se ove institucije bave. Godinu 2018. obeležiće, nažalost, to što je bio otežan rad, na neki način, Poverenika za zaštitu informacija od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, s tim u vezi što se, evo, kao što smo mogli i da vidimo, u toku ovog plenarnog zasedanja mnogo više bavilo javno mnjenje likom i delom nekoga ko je prvi među jednakima u okviru ove institucije, nego što se bavilo konkretno poslom koji obavlja sama institucija i nadležnostima koje ona ima. S tim u vezi, izostala je i nekako saradnja između Narodne skupštine i Kancelarije Poverenika, i to ne samo u onom delu koji se tiče rasprave o godišnjem Izveštaju Poverenika, već je prosto izostala saradnja i kada su u pitanju mišljenja na određene zakone koje treba Skupština da usvaja, a na čije smo se mišljenje, makar mi, poslanici sa ove strane sale, jako često pozivali. Obeležilo je 2018. godinu i ćutanje uprave u nekom manjem procentu nego što je to bio slučaj u 2017. godini, ali ja bih opet sada zastupala stav Stranke moderne Srbije i stav moje poslaničke grupe, čini nam se da je to u neku ruku nedopustivo, ne u neku ruku, nego da prosto jeste skandalozno i negde bih pronašla da je uzrok svega toga upravo izostanak lične odgovornosti vršioca javnih funkcija, bez obzira da li se oni nalaze na funkcijama na nivou države, lokalne samouprave ili javnih preduzeća. S tim u vezi, onda se prosto stiče jedan utisak da oni ne osećaju dozu odgovornosti koju bi trebalo da osećaju vršeći ove funkcije u interesu građana i onda olako pristupaju tome da javnost ne upoznaju dovoljno sa informacijama koje jesu u interesu njihovom, pre svega mislim na sam rad države, lokalnih samouprava ili javnih preduzeća, pa onda, na kraju krajeva, i ono što, čini nam se, najviše pogađa građane, a to je upotreba budžeta, način na koji se raspoređuju sredstva unutar budžeta. Neću nabrajati, da kažem, pojedinosti iz vašeg izveštaja. Imali smo dovoljno prilike da se upoznamo tokom današnjeg dana. Ja bih samo izvukla neke, odnosno pokušala sam da izvučem tokom ove rasprave nešto na šta bih volela da skrenem pažnju i što mislim da jeste važno da javnost zna čime ste se vi bavili. To su karakteristični slučajevi koji se tiču izigravanja prava na pristup informacijama od javnog značaja. Pomenuću neke od slučajeva koji jesu i u vašem izveštaju pomenuti. To je slučaj javnog preduzeća novinske agencije „Tanjug“, slučaj projektnog finansiranja medijskih sadržaja na nivou grada Beograda i slučaj Radiodifuznog preduzeća „RTV Pančeva“. Neću ulaziti u pojedinosti, kažem, već su kolege iz pojedinih poslaničkih grupa o ovome govorili. Zatim, slučajevi koji se odnose na trošenje javnog novca koji nam se čine da su možda i najzanimljiviji. Čini mi se i da niko nije upoznat sa slučajem kupovine novogodišnje jelke u Beogradu. Zatim, rekonstrukcijom sedam malih hidroelektrana, slučaja izbornog jemstva. Zatim, vi ste u vašem Izveštaju napomenuli slučajeve koji su karakteristični za privatizaciju, a od kojih se posebno izdvaja slučaj privatizacije PKB i slučaj 24 sporne privatizacije, koje nas već decenijama unazad prate. Zatim, uskraćivanje i otežan pristup informacijama koje se odnose na zakonitosti rada organa javne vlasti. Među njima, najpoznatiji, čini nam se, slučaj iz izborne noći 2016. godine. To je slučaj „Savamale“. Zatim, slučaj izgradnje nelegalnog objekta na Pančićevom vrhu. To je slučaj koji je i danas itekako aktuelan i slučaj nekadašnjeg gradonačelnika Beograda, danas ministra finansija, Siniše Malog. Jedna stvar jeste zanimljiva u ovom izveštaju pored mora statističkih podataka koje ste vi izneli i koji u velikoj meri jesu zabrinjavajući u odnosu na to kojim kapacitetima vi raspolažete, a sa kolikim brojem slučajeva se u praksi susrećete, jeste nešto što se nalazi na samom kraju ovog izveštaja i nalazi se jako lepo raspoređeno u dokumentima na sajtu Poverenika, a to je broj neizvršenih rešenja po organima vlasti, kojih ukupno u ovom trenutku, odnosno zaključno sa Izveštajem za 2018. godinu, ima 382. Ono što je posebno zabrinjavajuće jeste što u tome prednjači gotovo polovina ovih neizvršenih rešenja na strani ministarstva. Odmah za njima su i organi i organizacije u lokalnoj samoupravi, zatim drugi republički organi i organizacije, lokalna javna preduzeća, organi u oblasti pravosuđa i republička javna preduzeća. Dakle, jako veliki broj neizvršenih rešenja je ovde u pitanju i čini nam se da prosto, kad pogledamo koja je struktura ne reagovanja, jeste alarm za koji treba da se zabrinemo mi, pre svega, kao narodni poslanici koji vrše kontrolu izvršne vlasti. O ovome svemu bilo je i reči u Izveštaju o napretku Srbije od strane Evropske komisije. Nekoliko stvari jeste stavljeno, da kažem, na račun Kancelarije Poverenika, a to jeste kašnjenje sa izborom Poverenika i upravo ovi primeri koje jesam navela, a to je ne odazivanje na poziv javnosti da imaju uvid u informacije koje jesu za njih značajne, kao i ne transparentnost u radu državne, lokalne samouprave i javnih preduzeća. Što se stranke Moderne Srbije i moje poslaničke grupe tiče, to jeste pitanje za koje treba da se, takođe, upali alarm. Neko od kolega dobacuje, ali ne znam da li ima nekih pitanja sporednih. Dakle, gospođo Mandić, vi ste imali kratko izlaganje povodom godišnjeg izveštaja i rekli ste da vam se ne dopada to što su zaključci Odbora u neku ruku manjeg obima nego što su zaključci koji se nalaze, odnosno preporuke koje imamo od strane Poverenika. Neke od ovih preporuka se iz godine u godinu ponavljaju i vi ste ih na kraju ovog izveštaja, s obzirom da ste i vi potpisnica ovog izveštaja, svrstali u dve grupe: preporuke koje idu na račun Narodne skupštine i preporuke koje idu na račun Vlade Republike Srbije. Prva preporuka tiče se, ja ću ih ponoviti zarad javnosti, a možemo ih zajedno prokomentarisati ukoliko vi imate želju, Narodne skupštine i kaže da blagovremeno do stupanja na snagu ovog zakona, što je uskoro, Zakona o zaštiti podataka o ličnosti, on bi trebalo, s obzirom da smo ga nedavno i usvojili, da stupi na snagu 21. avgusta 2019. godine, da se usvoje i predlozi koje ste vi uputili do samog stupanja na snagu. Dakle, predlozi izmena i dopuna ovog zakona da se usvoje do samog stupanja na snagu ovog zakona, kako bi on prosto bio primenljiv i u praksi. Zatim, da se bez odlaganja usvoji Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja, koji je pripremljen u saradnji i u skladu sa sugestijama Poverenika u tekstu koji bi doprineo unapređenju prava koje zakon uređuje. O trećoj i četvrtoj stavki danas u stvari mi raspravljamo. To su da nadležni odbori razmatraju Izveštaj Poverenika za 2018. godinu i upravo imamo raspravu danas što se tiče plenarnog zasedanja. Zatim, da se obezbedi stalni nadzor nad sprovođenjem svojih zaključaka raspoloživim mehanizmima kontrole nad radom Vlade Republike Srbije, odnosno izvršne vlasti, insistirajući na odgovornosti za propuste u radu organa vlasti. To je upravo ona statistika koju sam napomenula od 382 neizvršena rešenja. Dakle, meni se čini da smo mi tu malo kao narodni poslanici zakazali i da smo mogli mnogo bolje da vršimo kontrolu nad radom, kako državne, lokalne samouprave i javnih preduzeća. Zatim, da nadležni odbori i stručne službe Narodne skupštine prilikom usvajanja zakona s dužnom pažnjom razmotre stavove Poverenika u pogledu usklađenosti, kao i mogućih efekata tih zakona na ostvarivanje prava na pristup informacijama od javnog značaj i prava na zaštitu podataka o ličnosti. Moram da kažem da se bar poslanici, što se tiče opozicije, jako često rukovode vašim mišljenjima i jako često sugerišu na to na šta vi ukazujete. Žao mi je što se te odredbe ne usvajaju, pa ćemo onda biti prinuđeni da u neko dogledno vreme ponovo vršimo izmene zakona, iako smo to mogli da uradimo u prvom momentu. Kao poslednju preporuku Narodnoj skupštini, vi ste rekli da blagovremeno i adekvatno pruži punu podršku Povereniku kao samostalnom državnom organu koji je nezavistan u vršenju svoje nadležnosti. Moj utisak kao poslanice je da ovo jeste tako. Što se tiče predloga upućenih Vladi Republike Srbije, prve dve odredbe, čini mi se, da jesu, da ih ne ponavljam sada, u vezi sa preporukama koje ste uputili Narodnoj skupštini. Zatim, treća preporuka mi se čini da je jako zanimljiva za javnost. Kaže da u skladu sa sopstvenim obavezama propisanim Zakonom o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja uspostavi adekvatan mehanizam obezbeđenja i izvršenja konačnih izvršnih i obavezujućih rešenja Poverenika, kao i efikasniji nadzor nad sprovođenjem ovog zakona. Ova komplikovana rečenica u suštini sugeriše Vladi da poštuje zakon. Dakle, vrlo je jednostavna preporuka koju vi upućujete i meni se čini da bi to trebalo da bude nešto što je prihvatljivo. Zatim ova četvrta preporuka je da u skladu sa sopstvenim obavezama, propisanim Zakonom o zaštiti podataka o ličnosti, utvrdi strateški plan procesa usaglašavanja sektorskih zakona u odnosu na zaštitu podataka o ličnosti. Da ne nabrajam sve, da ne odlazim toliko u širinu sa ovim preporukama. Čini mi se da je sedma preporuka jako važna, a to je da Vlada Republike Srbije i nadležno ministarstvo obezbede adekvatne uslove i finansijska sredstva za nesmetan rad Poverenika kao nezavisnost i samostalnog organa, naročito u odnosu na proširenje nadležnosti ovog organa utvrđenim novim Zakonom o zaštiti podataka o ličnosti i zbog rastućeg obima postojećeg posla, čije neblagovremeno izvršenje proizvodi troškove sudskog spora na teret budžeta. Stranka moderne Srbije nedvosmisleno se zalaže za osnaživanje nezavisnih institucija među kojima prednjači institucija Poverenika. Dakle, mi mislimo da nije tek tako neprimereno izdvajanje veće količine sredstava u budžetu za narednu kalendarsku godinu, s obzirom na obim poslova koje ste vi opisali u godišnjem izveštaju, koje ste u vašem kratkom izlaganju naveli. Dakle, posla je sve više, ljudi je sve manje i prosto moramo, ukoliko želimo da imamo transparentan rad državne uprave, javne uprave, da ulažemo u isti. Za kraj je nešto što sam u suštini htela da kažem na početku. Međutim, ova rasprava je otišla u nekom neprimernom toku, pa sam to ostavila za kraj. Dakle, Zakon o pristupu informacijama od javnog značaja Skupština je usvoji u novembru 2004. godine. Na svoju dužnost je 22. decembra 2005. godine stupio gospodin Rodoljub Šabić. Reizbor je bio negde u 2011. godini i bio je na toj dužnosti do 2018. godine. Vi ste mu se, čini mi se, pridružili negde u aprilu 2005. godine, ako me sećanje ne vara. Ja bih rekla da je to jedan tim koji svih ovih 15-ak godina, uz neka adekvatna proširenja, kako su uslovi dozvoljavali, radi na osnaživanju i na jačanju praktično institucije Poverenika. Šta mi je zanimljivo? Tragom ovog godišnjeg izveštaja malo sam zavirila i u neke prethodne izveštaje o kojima, nažalost, Skupština nije raspravljala. Kad kažem zavirila, mislim na one mnogo ranije izveštaje i našla sam jednu zanimljivost, a to je prvi izveštaj koji se nalazi na vašem sajtu, a okačen je 3. novembra 2005. godine. Zarad javnosti ću reći koji je problem ima institucija Poverenika i koja nema veze sa ovom vlašću, već ima veze sa svim vlastima pre toga, sa kojim se sve problemima susreće, nekad je to izraženije, nekad je manje izraženo, ali ova institucija svakako trpi jako velike pritisak. Prva rečenica, znači obraća se gospodin Šabić tadašnjem predsedniku Odbora za kulturu i informisanje gospodinu Aleksandru Lazareviću, kaže ovako: „Po mojoj oceni u primeni Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja evidentne su pojave koje ukazuju na ozbiljne probleme i koje samim tim zaslužuju pažnju Narodne skupštine. Izveštaj koji vam predstavljam u prilogu posledica je navedene ocene“. Zašto je ovo važno? Zato što je ovo bio izveštaj koji se tiče rada navedene institucije Poverenika tek nekoliko meseci, i to kaže da smo mi imali otpor prema ovoj instituciji 2005. godine kada je ona uspostavljena, a da je nažalost, i makar iz ove rasprave možemo da zaključimo ako nismo imali dovoljno primera u javnom prostoru u toku 2018. godine, dakle, da vidimo da zaista institucija Poverenika trpi izuzetno velike pritiske, političke, javne, svakakve i da jeste pravi izazov odoleti takvoj vrsti pritisaka. Zaključiću da u našem društvu jeste neophodno prosto podigne na neki način podigne kultura poštovanja javnosti na pravo da ima pristup informacijama od javnog značaja i da na adekvatan način zagovaramo poštovanje podataka o ličnostima i da to jednostavno, mora da bude nekako naš zadatak, posebno nas u Narodnoj skupštini koji o ovome imamo priliku da razgovaramo i sa građanima, makar ovako u direktnom prenosu, s obzirom da jako mali broj građana prati rad odbora, ali je i vaš zadatak da odolevate pritiscima raznih vrsta i u budućnosti. Ja sam kao jedna od predlagača, odnosno moja poslanička grupa je imala tu sreću da ispred naše poslaničke grupe predložimo kandidatkinju Nevenu Ružić, koja dolazi iz Kancelarije Poverenika, i tada sam upoznajući se sa njenom radnom biografijom upoznala se ko u stvari čini kancelariju Poverenika, i zaista mi je velika čast i zadovoljstvo da li ću se nekoj budućnosti naći kao članica Narodne skupštine ili ne, da takav imate izbor stručnjaka na nivou jedne nezavisne institucije. Ono što će biti izazov u stvari ispred vas u budućnosti jeste da zadržite kontinuitet u radu. O tome smo jako mnogo razgovarali na Odboru na kom smo raspravljali o potencijalnim kandidatima za naslednika nekadašnjeg Poverenika. Da, biće izazov i za vas i sve dosadašnje zaposlene, i za onog kandidata kojeg će verovatno Narodna skupština izabrati. Dakle, ja vam želim puno sreće u radu. Što se mene tiče unazad tri godine čitam vaše izveštaje, svi su vrlo precizni, vrlo detaljni i drago mi je što odolevate svim pritiscima.
Hvala, koleginice Macura. Da li se još neko od narodnih poslanika javlja za reč? (Ne.) Onda mi preostaje da se zahvalim svim narodnim poslanicima. Izvinjavam se, evo ga u sistemu Đorđe Komlenski. Izvinite kolega Komlenski.
Glasati za ovaj izveštaj ili ne glasati ostaće dilema da li ovo treba da ostane trajno kao jedna vrsta udžbenika kako Poverenik za zaštitu informacija ne treba da radi i kao jedno dobro uputstvo i nama da moramo mnogo ranije da reagujemo kada uočimo propuste u radu, na jedan mnogo odgovorniji način, a to je tražeći i smenjujući one koji svoj posao ne rade kako treba i ne rade u interesu Republike Srbije, nego ga, danas sam čvrsto uveren posle ove diskusije, rade u interesu nekih drugih kojima Srbija nije na srcu i koji Srbiji ne žele dobro. Kako drugačije objasniti da Poverenika više zanimaju informacije koje su interesantne za strane obaveštajne službe i za poverenike nekih drugih susednih zemalja, kada je u pitanju raspored vojnih jedinica i one stvari koje su bitne za bezbednost Srbije, nego što ga interesuju informacije koje su važne za obične građane. Kako to da reaguje i po službenoj dužnosti zabranjuje objavljivanje imena na portalu suda, na osnovu inicijative prevaranata i kriminalaca i time štiti njihove interese i direktno onemogućava građanima Republike Srbije da provere s kime sklapaju poslove, od koga kupuju stanove, s kime ugovaraju poslovnu saradnju i time im pričinjava direktnu štetu? Da nema jednog aršina pokazuje i to što nikakva inicijativa, pa ni po službenoj dužnosti ga nije naterala da zatraži informacije o tome kako je Predrag Stevanović u vreme gazdovanja opštinom Trstenik od Miroslava Aleksića, koji je inače ogroman poreski dužnim, dobio monopol na uvođenje gasifikacije, dobio priliku da ono što je već imao izgrađeno bez ikakve dozvole naplati ponovo od građana opštine Trstenik i da može da legalizuje. Zašto nikada nije pitao tog Aleksića zašto je Stevanović omogućio sticanje profita i opštinu Trstenik zadužio za 100 miliona dinara na ime kupovine četiri kontejnerske gasne centrale i 12 kondenzovanih gasnih blokova. Zašto nikad nije tražio informaciju o radu Fonda za unapređenje resursa građana, koji je osnovao Aleksić sa svojom ženom i tastom i poslovanje ove nevladine organizacije sa Nacionalnom službom za zapošljavanje, u kojoj je tast prešao posle da radi i prelivao ogroman novac iz Nacionalne službe za zapošljavanje u ovu nevladinu organizaciju. To ga nije zanimalo. Nije ga zanimalo, a moram tražiti razloge zašto ga to nije zanimalo. Očigledno ga je ova vrsta preko granične saradnje mnogo više zanimala. Mnogo ga je više zanimalo kako da izađe u susret Gvozderčevim sledbenicima, proverenim korupcionašima koji finansiraju zemlje koje finansiraju džihad i islamske teroriste, nego što ga je interesovalo da postupa po zahtevima običnih građana, prvenstveno njima izlazi u susret. Ako je tačno, a proveravao sam, da najveći broj ne postupanja po rešenjima i zahtevima Poverenika je upravo iz najosetljivijih sektora u Vladi Republike Srbije, a to su iz ministarstava koja su zadužena za bezbednost, onda moram da im čestitam na tome što su bili dosledni i rizikovali da odgovaraju i da se protiv njih pokreću i prekršajni i krivični postupci, da se protiv njih pokreće hajka preko graničnih kanala, preko onih koji ne žele dobro Srbiji i to je ono na čemu budući Poverenik za zaštitu informacija mora da vodi računa, da ne dođe u takvu situaciju da ugrožava bezbednost Republike Srbije zarad nekih svojih sopstvenih ličnih, ružnih interesa, a ovaj izveštaj, ako i budemo glasali za njega, će biti samo dobar udžbenik i dobar pokazatelj kako ne treba raditi ovaj posao. Hvala.
Hvala kolega Komlenski. Reč ima Đorđe Vukadinović. Izvolite. Samo da znate, više neću ni prema kome biti tolerantan pošto sam bez problema mogao da zatvorim sednicu. Nema smisla, nije kolegijalno. Izvolite.
Zahvaljujem. To kažite kolegama drugim, ja sam kolegijalan, nisam čak imao ni nameru da se javljam. Mislim da je sve jasno više ili manje iz ove celodnevne rasprave zbog izveštaja. Prvo, hteo sam javno predstavnicima ovde prisutnim iz kancelarije Poverenika, kažem ono što sam rekao i u raspravi na Odboru za kulturu. Zato nema potreba da nešto previše dužim i širim, u osnovi sam zadovoljan i pozitivnim sam ocenjivao rad te institucije. Pri tome, nisam nikada preterivao i bio euforičan u pogledu pohvala. Siguran sam da je bilo i propusta i bar nešto od onoga što se ovde čulo, verovatno ima i osnova za zamerke, ali oprostite, koliko sam shvatio, kancelarija reaguje po onim zahtevima koji idu prema njoj. Dakle, niste vi ti koji ste primarno odgovorno zato što je, ne znam, jedna grupa pitača i jedna vrsta informacija možda bila dominantnija u odnosu na druge. Dakle, to je dosta kvalitetan rad ove institucije i tu odgovornost prvog čoveka, kako i odgovornost, tako i zasluge prvog čoveka te institucije ne može da bude ne pomenuta, što ne znači da nije bilo, kao što rekoh, propusta i da nešto nije moglo bolje. Ono što je posebno važno i zbog čega hoću da kažem i po malo pozovem i prozovem kolega sa druge strane, da prosto razmisle, makar u sebi, ako ne javno, ovde da polože račun, kako će oni nakon svega što su govorili danas ovde, nakon svih kritika, uvreda, kleveta, na račun pre svega same institucije i njenog prvog čoveka, gospodina Šabića, kako će sada da glasati, a glasaće i svi znamo da će glasati za ovaj izveštaj? Dakle, prosto ovo je jedan, ali nažalost ne jedini, ne prvi primer vrišteće nedoslednosti, jedne, kako bih rekao, da ne otvaramo preveliki krug replika, mada će ih verovatno biti, gotovo licemerja, da se šest, sedam sati najstrašnije kritikuje i kleveće rad te kancelarije i tog Poverenika, a onda se glasa za taj izveštaj. Zašto? Zato što je taj izveštaj i glasanje za taj izveštaj, on će ići negde dalje, i biće pozitivno vrednovan u nekim evropskim telima, kao što je i u ostalom rad same kancelarije Poverenika jeste pozitivno vrednovan i u ocenama Evropske komisije i znam pouzdano da su se neki ministri i neki ljudi iz vlasti, Vlade hvalili, između ostalog i time, kako ta kancelarija dobro radi, kako napreduje, a sa druge strane za domaću javnost, za publiku, za biračko telo slušamo najstrašnije kritike, i rekao bih, strašne stvari, paralele, ne znam, sa fašizmom, sa Hitlerom, sa nacistima i sve ono što smo mogli da čujemo tokom ove višesatne debate, da ne govorimo o kolateralnim prozivkama političkih protivnika, odsutnih ili prisutnih. Dakle, to može da prođe jednom, dva puta, pet puta, deset puta, ali posle toga gubite kredibilitet i u očima tih evropskih tela, kojima ćete se obratiti glasajući za ovaj izveštaj. Jer, zbilja, ja znam da moje kolege sa leve strane neće glasati, oni smatraju da ta institucija ne treba ni da postoji, nemam ništa protiv, mogu i da ih pomenem, to su radikali, dakle oni su kritikovali, oni smatraju da ta institucija, da taj Poverenik ne treba iz razloga koje su navodili. Ali, vaše kritike, diskusije, pre svega gospodina Martinovića, ali i niz drugih, su bile oštrije, gore, duže, malignije, malicioznije, kako god hoćete, prema instituciji, prema ličnosti gospodina Šabića, čak i od kolega radikala, a vi ćete posle toga glasati. Onda budite dosledni, onda glasajte protiv ili pređite na ovu stranu, ne bi vam bio prvi put gospodine Martinoviću da promenite stranu, pa da onda osvojite protiv. (Narodni poslanik, Aleksandar Martinović, dobacuje.) Smirite se kolega Martinoviću. Dakle, opet je bilo neumesnih komentara, opet ste pominjali sendviče i to više puta, ručkove, ko je ručao, ko nije ručao. Nemojte se previše ljutiti. Evo, vidite, i sada ne možete da ćutite pet minuta da istrpite kritike, dobronamerne kritike.
Dobro, nastavite slobodno.
Predsedavajući, tek o vašem ponašanju bi se moglo razgovarati, ali nećemo sada, s obzirom da ste dopuštali replike od po osam i deset minuta. Svi znaju, poslanička replika traje dva minuta. Lepo je dopustiti da se završi misao, neka traje i dva i po minuta, da se završi rečenica, vi ste kolegi Martinoviću tri, četiri puta za redom omogućavali replike od osam, štopovao sam, osam i po, deset, deset i po minuta. Znači, umesto dva, deset i po. To je prosto samo ilustracija kako se radi ovde u parlamentu i onda se čudite što nema nekih poslanika. Iako, kada smo već kod toga i kada smo i kod njih, ja mislim da je bilo fer i da bi bilo fer da su došli, pogotovo oni koji su godinama unazad hvalili instituciju Poverenika, imali samo reči hvale za rad gospodina Šabića, da su došli i ovde ponovili neke pohvale i branili ga od, rekao bih, neosnovanih napada. Ali, to je sada njihova politička procena i njima na dušu i na savest. Dakle, vi koji ste ga kritikovali i sada i ranije, vi ste svoje kritike ponovili, ja u vezi sa tim ne mogu ništa da vam zamerim, ali mogu da zamerim ako vi sada posle svega ovoga što ste radili, što ste izrekli danas, glasate za ovaj izveštaj. To će biti samo zbog toga da biste mogli, kao prosto se legitimisati kako biste i dalje na reformskom, evropskom putu poštujete nezavisnost institucija, a sa druge strane… (Narodni poslanik, Aleksandar Martinović, dobacuje.) Smirite se gospodine Martinoviću, zašto ste tako nervozni? (Aleksandar Martinović: Nisam nervozan.) Ne pitate, mislim dobacujete. Da predsedavajući radi svoj posao…
Gospodine Martinoviću, nemojte molim vas, pustimo kolegu Vukadinovića da završi svoj govor. Nastavite kolega Vukadinoviću.
Da predsedavajući radi svoj posao, vi biste dobili već opomenu, oduzeta bi vam bila reč više puta, bili biste kažnjeni, ali naravno da se to neće dogoditi. (Aleksandar Martinović: Bio bi streljan da si ti bio na vlasti.) Ne biste bili streljani, gospodine Martinoviću, ja bih vas branio, verujte mi i braniću vas ako dođe taj trenutak i ja budem em živ, em nešto se pitao u ovoj zemlji. Bilo kako bilo, dakle… Evo, vidite kolege, i kako vi očekujete, više puta i ja moram konstatovati da je predsednica Skupštine i rukovodstvo Skupštine pokazalo jedan napor da se urede ove sednice, da se zakazuju odvojene tačke, da se ne spajaju tačke, da se unapred zakazuje, da se ostavi vremena poslanicima da se upoznaju sa materijalom. Dakle, bilo je tu dosta, formalno gledano, a na tragu ovih primedbi i kritika Evropske komisije, da se tim kritikama izađe u susret. Formalno se izašli, ali način kako vi to doživljavate ili bare, pardon, većina ili dobar deo ili jedan deo poslanika vladajuće većine, kako to sprovodi i ono što demonstrirate ovih dana, prosto pokazuje da vi možete formalno, institucionalno neke stvari ispoštovati, ali vi ne možete ili nećete ili ne želite da stvarno shvatite šta znači parlamentarna demokratija, šta znači da se čuje drugačije mišljenje, čak i kada je to mišljenje umereno i kada nije militantno formulisano. Vi ste opet ovu raspravu, ovih dana pretvorili u neku vrstu streljačkog voda, da ne kažem stuba srama za vaše političke protivnike, pominjući besomučno, desetinama puta imena ljudi koji ne sede u ovoj sali i koje zapravo, možete usput nekoga od njih pomenuti, nemaju nikakve veze sa tačkama dnevnog reda. Vi ste u sredu pomenuli gospodina Đilasa 28 puta, plus još tri puta pod imenom Điki mafija i 28 puta pod imenom Đilas. Jeremić je bio svega 15 puta. Zato ste se sledećeg dana popravili, pa je Đilas bio pomenut čak 82 puta u toku jednog dana, Jeremić svega 7.
Kolega Vukadinoviću, izvinjavam se, ako mi samo dozvolite, ja mislim da vi niste, vi predstavljate sebe u parlamentu, narodni ste poslanik, diskutujemo o veoma važnoj temi, zaključku Poverenika i ja mislim da nema potrebe da na taj način, niste vi advokat ni Dragana Đilasa, niti bilo koga. Onda kažete, što imate reakciju sa druge strane. Mislim, normalno je, možete pričati koliko god želite, imate pravo, niko vas ne diskriminiše, pogotovo ja, i to vrlo dobro znate. Tako da vas molim, dajte da dostojanstveno završimo ovu sednicu. Izvolite, govorite koliko god želite.
Neću ja nedostojanstveno završiti ovu sednicu i mislim da dostojanstvo ove sednice narušavano satima unazad načinom kako je vođena rasprava o jednoj važnoj, osetljivoj i delikatnoj temi. Svaki put sam mogao, poštovane kolege, da se javim i da po Poslovniku reklamiram, svaki put kada ste deset i devet minuta replicirali gospodine Martinoviću i još vam je malo. Koliko vam treba gospodine Martinoviću? Vi radite po principu gluvog glamočkog kola, otprilike vi stalno ponavljate kao neku mantru, onako iste napade, iste kletve, iste klevete i onda računajući dve stvari, ili ćete rasterati publiku, što vam je primarni cilj, rasterati ljude koji gledaju ove prenose, a oni koji ostanu, otprilike da ćete im isprati mozak i onda ih uveriti u istinitost onoga što kažete. Deset puta ili sto puta ponovljena laž postaje istina, gospodine Martinoviću. Dakle, osnovane su primedbe i sigurno je moguće kritikovati rad kancelarije Poverenika i ličnosti i neke njegove poteze, ali to šta je on radio i šta je tvitovao dva, tri, četiri meseca nakon što mu je prestala funkcija je potpuno nerelevantno, nebitno za ovu sednicu i za ovu raspravu. Vi ste namerno pomešali datume, pa ste njegovu repliku, odnosno njegov tvit ili komentar iz meseca marta, stavili kao da je otprilike on tad još bio u funkciji, a nije bio. Dakle, da bismo dostojanstveno raspravljali, da bismo mogli da se složimo oko nečega oko čega se ne slažemo, a to nam je potrebno, da bismo mogli tragati za elementima konsenzusa, što nije lako u ovoj zemlji i u ovoj Skupštini i u ovom narodu, onda vas molim i prijateljski vam preporučujem i savetujem, pokušajte da smognete snage da čujete i ono što vam se ne dopada. Ja verujem da možete, ako se potrudite, kao što je predsednica pokazala da može uz malo truda da se napravi mesto za različite tačke dnevnog reda, da se unapred zakazuju sednice, da budu odvojene tačke i da se ostavi mnogo ili dovoljno prostora za raspravu, dakle, hajde i vi onda se potrudite, ako hoćete i ako vam je stalo da izađete u susret izveštajima Evropske komisije i nekih tela. Dakle, ne zbog tih tela, ne zbog te Evropske komisije, nego zbog nas samih, zbog političke klime i odnosa u zemlji. Zar ne vidite koliko se valja mržnja ulicama, medijima, ovim skupštinskim klupama? Jednom ste preterali, jednom ste na neki način isterali ili naveli deo poslanika da napusti skupštinu. Ja sam podržao solidarno taj bojkot. Shvatio sam da ima razloga i smatrao sam da ima razloga da se on na neki način i prekine i da se po nekim tačkama… (Aleksandar Martinović: Po tački dnevnog reda.) Polako, gospodine Martinoviću, koliko su vaše tačke, vaše rasprave imale prava. (Aleksandar Martinović: Hajde malo pričajte o Izveštaju.)
Uvažene kolege, na samom smo kraju sednice, ja ću morati da dajem opomene, izvinjavam se, i to pogotovo saborcima iz većine. Molim vas da ne dobacujemo kolegi Vukadinoviću. Kolega Martinoviću, molim vas. (Aleksandar Martinović: Neka govori o tački dnevnog reda.) Završite, kolega Vukadinoviću. Izvolite. Nastavite.
Ne moram ja nastaviti, gospodine Marinkoviću, ali sam ja mogao ne doći i ne reći ovo. Smatram da je važno i nije teško, kao što vas nije mrzelo da drugačije zakazujete ove sednice, potrudite se da bar malo formalno ispoštujete načela parlamentarne demokratije. Vi to, gospodine Martinoviću, ili nećete ili ne možete. Između ostalog, to je poštovanje kolega koji drugačije misle. Kao što sam ja, bez obzira šta mislim o nekima od vas, ne o svima, dakle, ipak pokušavam da koliko-toliko kulturno, uljudno razgovaram, čak i sa onima koji to verovatno ne zaslužuju. Ali, vi niste pokazali tu vrstu korektnosti prema čak i prisutnim predstavnicima institucije koja je danas na dnevnom redu, a pogotovo ne prema odsutnom gospodinu Šabiću. Izveštaj je, dakle, korektan, primeran, jedan od boljih izveštaja koje smo ovde gledali i mislim u tom smislu se vidi da ga radi i priprema tim koji je ozbiljan i koji zna svoj posao. Vi ste uspeli, a glasaćete za taj izveštaj, da ne kažete nijednu pozitivnu reč i stvar. Samo je doslovno jedan kolega poslanik skupštinske većine, i to ne iz vaše stranke, rekao nešto dobro i možda jedna koleginica je rekla nešto umereno neutralno. Svi drugi ste zapravo pljuvali najstrašnije i instituciju i ličnost Poverenika. Ja ga ne branim. Ja samo smatram da važnost teme i važnost institucije i, hajde da budemo pošteni, delikatnost te institucije i svako ko dođe, i to sam rekao i novoizabranom, odnosno i novopredloženom vašem kandidatu, dakle, za kog sam rekao da je korektan, ja zaista ne mogu imati i primedbi velikih na njega i na njegovu biografiju, ali će biti pod velikim pritiskom i pre svega vašim pritiskom, pritiskom od strane većine. I svako bi bio, i svako bi bio, jer on mora da miri vatru i vodu u nazivu same institucije. U nazivu ima dve dimenzije, sa jedne strane je sloboda, dostupnost informacija i sa druge strane je zaštita podataka o ličnosti. Dakle, to zahteva jednu delikatnost, zahteva jednu osetljivost, jedan osećaj koji nije lak i koga nije lako primeniti u svakoj konkretnoj situaciji. Kako sprečiti koliziju i konflikt, interes javnosti ili dela javnosti za dostupnost nekih informacija i sa druge strane za potrebu da se tu ne pretera, kao što se često preteruje. Plašim se da naša javnost, naše javno mnjenje ide iz jedne u drugu krajnost i da se klacka u njoj da je sve tajna i da sve bude tajna ili do toga da sve bude na izvol`te. Zato je važna institucija, zato je važna ličnost, zato je važan taj tim koji je gospodin Šabić, reći ću i završavam time, nije mi iz oka ispao, nije mi ni rod ni pomoz bog, niti se lično niti politički nešto znamo. Mislim, dosta je učinio za postavljanje te institucije na svoje noge. Ta institucija je postala prepoznatljiva, cenjena, hvaljena. Da li je, kažem, bilo grešaka, sigurno je bilo, ali mislim da je vrlo važno da se ne… (Aleksandar Martinović: Hajde navedi neku grešku.) Ako bude prilike, a mislim da će biti. (Aleksandar Martinović: Imaš priliku.) Polako, polako, gospodine Martinoviću. Tražite repliku, pa ću vam reći. Dakle, hoću da kažem i želim to i onome ko dođe na mesto gospodina Šabića da nastavi taj timski rad, da se greške i propusti, ako ih je bilo, a bilo ih je svakako, koriguju, a i da nastave da se protive pritisku ili da odolevaju pritisku pre svega naravno vlasti, ali i drugih interesnih grupa i centara koji takođe na neki način su u toj instituciji Poverenika tražile zaleđe, oslonac i na neki način tražile mogućnost da ta institucija radi posao za njih i da odrađuje posao za njih. Dakle, važna institucija, nisam za njeno ukidanje, kao što nisam bio ni za ukidanje komunalne policije, tako nisam ni za ovo, ali je odgovornost na vama i vašem timu i sad sa novim kapitenom koji će doći, pretpostavljam, za nekoliko dana utoliko veća, pogotovo što imate ovakvu klimu u društvu, u javnosti, pa i u Narodnoj skupštini, kako ste uostalom mogli danas da vidite, i koja nažalost nije incidentna, jer se plašim da postaje naša svakodnevica. To je što se tiče institucije. Što se tiče ovih naših rasprava i polemika, one će se nastaviti, na vašu sreću, bez vašeg prisustva. Hvala.
Hvala, kolega Vukadinoviću. Pravo na repliku ima dr Vladimir Orlić. Izvolite, dr Orliću.
Evo zbog čega. Ni oni sami više ne znaju jel jesu ili nisu u bojkotu, jel selektivno ili neselektivno, zato što ovo ovako, bukvalno identično, izgleda od početka ovog saziva. Kad kažu da su u bojkotu i kad kažu da nisu u bojkotu, isto ovako rade. Nema ih ceo božji dan, do 19.15 časova predveče. Šta su radili? Kud su se šetali? Jel to pena od kapućina ili pena od piva? Apsolutno me ne zanima. Ali onda dođu u 19.15 i nama koji smo ceo dan ovde i koji raspravljamo o dnevnom redu, onome što jeste predmet rasprave, sole pamet i onda oni pričaju – a šta ćemo mi da kažemo, a šta ćemo mi da glasamo? Pritom, pojma nemaju u Narodnoj skupštini, pojma nemaju o tome šta je tema, pojma nemaju o sadržaju Izveštaja, a nemaju pojma ni za šta hoćemo mi ili nećemo da glasamo, pa da nauče nešto. Mi ćemo da se izjasnimo o zaključcima koje je predložio skupštinski odbor. Nećemo mi da glasamo za izveštaj ovaj ili onaj, nego ćemo o tim zaključcima. Ali ne zna onaj ko klima glavom, jer da zna, tako bi rekao malopre. Ali ne zna ništa, pa ne zna ni to. Druga stvar, što se pominje ili se ne pominje onaj ko nije tu? Hajmo kontra pitanje. Jel im prihvatljivo da svaki dan besomučno od jutra do mraka po milion jedan put pričaju o Aleksandru Vučiću i baš ih briga da li je tu ili nije tu, u stvari baš im odgovara što im u tom momentu nije blizu, jer su onda onako malo hrabriji, bolje se osećaju. Jel isto tako ovih dana usta ispiraju Nebojšom Stefanovićem? Jel ih mnogo pogađa pitanje da li je taj čovek tu ili nije tu? Pa pre će biti da su mnogo hrabriji kada stoje sami pred onim mikrofonima sa kojima vode dijalog, u stvari monolog, a koji im služe onako kako smo mi objasnili danas da im služe, i dnevni listovi i nedeljni listovi i kojekakve televizije, što ovdašnje, a pre će biti zagranične i vangranične. I sa tim društvom, u takvom okruženju oni su mnogo hrabri i jaki. Mi da vodimo razgovor sa, šta je rečeno, Vukom Jeremićem kad bude tu. Pa Vuk Jeremić ovih dana nije nigde, nije nigde, jer se zavukao u mišju rupu. A zavukao se u mišju rupu jer ne može ljude u oči da pogleda, ne može da objasni svoje reči, šta su on, Boris Tadić, Dragan Đilas, kompletna žuta ekipa iz onog preduzeća DS radili, po sopstvenom priznanju, svojim rečima Srbiji i Crnoj Gori, e, zbog toga ne može nikog u oči da pogleda, pa ga nešto nema, kažu da je na nekom moru sada u Turskoj. On je na tom putu. A pitanje je na kom smo mi putu. Mi smo na istom putu na kom smo od onog momenta kada smo počeli da se bavimo politikom, istom tom putu. Evropski put, za informaciju ovoga što pita, što se čudi, su objasnili ti njegovi kompanjoni. Jesmo li pre neki dan čitali njihove reči, kaže – za nas je priča o evropskom putu, za njih, uvek bila samo dobra priča i dobar mehanizam da mi na nekim izborima pobedimo. Mi se time nikada nismo bavili i nas to ne zanima. Šta njih zanima? Opet su sami rekli, a mi pročitali te njihove reči, pa evo da se podsetimo. Zanimali su ih upravni odbori, zanimali su ih devizni računi, zanimali su ih milioni koje su stavili na te račune, zanimao ih je luksuzan život, nova odela i skupi automobili. (Predsedavajući: Hvala, dr Orliću. Privodite kraju.) Poslednja rečenica, gospodine predsedavajući. Hitler i fašizam su njihova slika i prilika, njih koji smatraju da smo mi manje vredni, da smo bića niže vrednosti, pa između ostalih i ovoga što tvrdi da smo mi ljudi koji su preživeli šlog, udareni u glavu, ne znamo da pričamo i ne umemo prezime Aleksandru Vučiću da izgovorimo, toliko smo mi niža bića. To je njihov fašizam i njihov hitlerizam. A da mi menjamo stranu, na šta je malo pre pozvao Aleksandar Martinovića? Pa, neka se obrati sebi, kada već od svega što govori i misli polazi od sebe, Aleksandar Martinović za njegovu informaciju nikada nije trgovao svojim nacionalnim osećanjima, a ko je ovde beše bio Vlah za malo mandata i malo para i malo ćevapa u restoranu.
Hvala, doktore Orliću. Sada pravo na repliku ima Đorđe Vukadinović. Izvolite, gospodine Vukadinoviću.
Predsedavajući do tri po minuta je govorio prethodnik.
Izvolite, imate i vi toliko vremena.
Hvala. Nadam se da mi neće trebati. Dakle, znam o čemu se ovde radi u vidu elektronsku evidenciju se može videti koliko sam bio prisutan, ali to je manji deo ove skupštinske većine, ove se služi mesecima ili godina od početka ovog saziva. Direktne neistine, kažem, laži i manipulacije, računajući da ljudi ne znaju ili ne mogu da provere razne stvari i to se stalno radi. Prvo, danas sam praktično ceo dan bio ovde i u sali, dakle, ovako i da nisam, ja sam gledao vas gospodine Martinoviću i gospodine Orliću, gledao sam vas jutros sve vaše replike, sva vaša izlaganja, a i ovde sam bio više nego dovoljno, više od polovine vaših poslanika gospodine… (Aleksandar Martinović: Gde si bio? Odakle si me gledao?) Gospodine, više od polovine ili dve trećine vaših poslanika koji su ovde, ali ima važnijih stvari od toga, dakle i da nisam i da sam došao, niste to rekli gospođi Macuri, niste problematizovali zato što je došla i ne treba da problematizujete. Vaši poslanici su mnogo manji od mene ovde bili prisutni. (Aleksandar Martinović: A gde su tvoji?) Dakle, znam o čemu se radi, vrlo pažljivo sam pratio, vrlo pažljivo sam pročitao ovaj izveštaj. S druge strane, kada su neke teme koje nisam siguran ili smatram da nisu od velike važnosti za građane Srbije ili ja prosto nisam dovoljno vešt u njima, ja onda i ne uzimam reč. Dakle, kada uzmem reč samo govorim o onome što dobro poznajem ili što sam dobro proučio i o čemu sam se dobro raspitao za razliku od kolega, od nekih kolega iz vladajuće većine koji govore uvek istu mantru, sastave samo od pohvala na račun Vlade i predsednika. Nije važno koji je kontekst, važno je samo da se pljuju politički protivnici i da se hvali i veliča vođa. Što se tiče odsutnih, kritike na račun odsutnih ili prisutnih protivnika, ne znam da li ste primetili, ja sam manje više šta sam imao rekao sam u lice Aleksandru Vučiću i zato sam došao i vratio se u ovaj dom. Ne govorim iza leđa, čak i vas ovde kada ne moram ne uzimam često u usta i govorim i pokušavam da govorim principijelno. Kako sam rekao i gospođi Brnabić, koliko sam mogao u onih sedam ili osam minuta koliko sam imao na raspolaganju kada je bila Vlada. Dakle, meni to ne možete spočitati, gospodine Orliću, da ja iza leđa nešto radim. Nisam naravno menjao nikakva nacionalan opredeljenja niti bilo šta drugo, vaš je lider, ako ćemo već tako reći, mada pokušao sad da ga ne uzmem u usta, ali on je menjao svoja ideološka uverenja, vi ste menjali, gospodine Martinoviću svoja uverenja i to više puta, ali ne radi se o tome, poštujte instituciju u kojoj sedimo. Niko nije savršen, niko nije bezgrešan, ali ja vam ponovo kažem, molim i apelujem, smanjimo malo količinu strasti, ili postajemo smešni i očajni. Kolektivno, verujte mi u očima ljudi koji to gledaju onako površno i sa strane ili još gore postajemo zarazni i onda će oni tako da se dele i ostrašćeno svađaju i možda biju po ulicama, a to nikome ne može da bude cilj pogotovo kada imamo zemlju koja je u poziciji u kojoj jeste Srbija sa svim problemima koje ima i ekonomskim i političkim. U to ime, apelujem i završavam time, smanjimo malo količinu negativne energije, ne da bi se voleli i grlili već zato da bismo mogli da tražimo onoj minimum konsenzusa koji je možda moguć među nama. Hvala vam.
Hvala, kolega Vukadinoviću. Pravo na repliku ima dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Ja pogledam na sat, vidim prošlo sedam uveče i kažem, evo kad je čovek došao. A dobijem kao odgovor - ne, ja sam vas gledao. Znači, učestvuje u radu Narodne skupštine narodni poslanik koji, na primer, sedne u neki prestonički kafić i odatle može da nas gleda, na to se ovo svede, jel tako? Ja kažem, šta je onda greška u peni od piva i u peni od kapućina? Jel nešto pogrešio Aleksandar Vučić kad kaže - pa, eto, to je slika i prilika ovih što bi hteli sa nama da se nešto obračunaju, da nas razvlače po ulici, da nam upere dugu cev u glavu, znamo već čime prete i šta javno govore. Gledao preko televizije, ali samo do pola pet, jer onda počinje tenis. Nije mogao da gleda dalje, zbog toga i ne zna šta je na dnevnom redu i kako glasi ono o čemu ćemo mi da se izjasnimo, nego je došao ovde da nešto nauči, verovatno, mada tvrdi da zna. Dobro se raspitao i kaže - mnogo je hrabar, nikad ništa ne radi nikome iza leđa. E, pa sad, stvarno ne znam. Koliko se ja sećam, onog momenta kada je izašao iz prostorija Demokratske stranke ovde na Terazijama, to je bilo pre godinu ili dve, tog momenta je ostao bez mesta u Demokratskoj stranci Srbije. Pa je onda Jovanović morao da objašnjava koliko je stotina hiljada dinara mesečno traženo od njega, pa je on rekao - ne, to tako neće moći. Ali, to je bilo nakon konsultacija, ovde, na Terazijama. To je ona čuvena kancelarija Demokratske stranke na kojoj više nema natpisa Demokratske stranke, zato što je sad natpis Dragan Đilas. A natpis Dragan Đilas je, i to na temu ko se kojim putem kreće, zato što oni koji se kreću putem para, oni završe kod njega i pod njegovom firmom. Kako ta kancelarija, tako i cela ta strana koja po ceo božji dan sedi u kafićima, nas malo gleda ili nas ne gleda i kažu - postajemo smešni. Nema ništa smešno, ali ništa smešno u tome kada narod Srbije potcenjujete, kad ga nazivate krezubim, nepismenim, nikakvim, kad mu derete kožu s leđa, kad ga u broju od 600 hiljada duša izbacujete na ulicu da ni za hleb nema, kad mu zadužujete decu i upropašćujete budućnost. To je sve, samo ne smešno. Ko je čime trgovao? Niko od nas ovde nije bio kandidat na… (Predsedavajući: Hvala.) Da završim rečenicu. … manjinskoj listi vlaške nacionalne manjine. A mislite da se ne zna ko jeste? Pa, zna se dobro. Jel mislite da se ne zna zašto? Pa, zna se i to - iz istih razloga zbog kojih mi vidimo i trpimo ovakvo ponašanje kao i u ovom sazivu, za malo mandata, za malo više para, a za pokoji ćevap, ni to ne dođe loše.
Hvala, doktore Orliću. Ja bih da završim sednicu. Razlike su ovde nepremostive. Na osnovu člana 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem jedinstveni pretres. Nastavljamo sa radom po narednoj tački sutra u 10 časova. Hvala svima. [[Sednica je prekinuta u 20.00 sati]]