Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 98 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali 86 narodnih poslanika i da postoje Poslovnikom propisani uslovi za rad sednice. Podsećam narodne poslanike da se utorkom i četvrtkom, nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika, tok sednice Narodne skupštine odvija na osnovu člana 286. stava 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji kaže da izuzetno predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe pravo iz stava 1, da traži obaveštenja i objašnjenja iz stava 1. člana 286, može ostvariti na sednici Narodne skupštine usmeno, u jednom obraćanju u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Pitam, da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. Poslovnika Narodne skupštine? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska radikalna stranka već duže vreme postavlja isto pitanje u Narodnoj skupštini, ja ću to učiniti ovoga puta. Pitanje je za Vladu Republike Srbije. Pošto ovde sedi ministar u Vladi Republike Srbije, tim pre da iskoristim priliku da pitam Vladu Republike Srbije šta će da učini povodom zaštite jednog od najelementarnijih ljudskih prava, prava na život dr Vojislava Šešelja, koji se od 2003. godine nalazi u pritvorskoj jedinici Haškog tribunala i kome je u poslednja dva meseca drastično pogoršano zdravstveno stanje, pošto ima u kontinuitetu visok krvni pritisak, tahikardiju i aritmiju? Srpska radikalna stranka skoro dva meseca upućuje apel nadležnim državnih organima i obaveštava domaću i svetsku javnost da se u glavama pojedinih moćnika u Haškom tribunalu i onih koji stoje iza Haškog tribunala stvaraju ideje da bi u slučaju Vojislava Šešelja mogli da ponove isti scenario kao i u slučaju Slobodana Miloševića, a to je da na neki način ubiju onoga protiv koga nisu uspeli da dokažu ništa i koga drže u pritvoru već skoro osam godina. Apel SRS je apsolutno zasnovan na Ustavu Republike Srbije. Pre svega je zasnovan na članu 13. Ustava Republike Srbije, prema kome Republika Srbija štiti interese svojih građana koji se nalaze u inostranstvu, i zasnovan je na članu 32. Ustava Republike Srbije koji garantuje, između ostalog, svakom građaninu Republike Srbije da mu se sudi u razumnom roku. Želim da vas podsetim, gospodine Ugljanin, da se Vojislav Šešelj nalazi u pritvorskoj jedinici Haškog tribunala od februara 2003. godine, da će u februaru 2011. godine biti punih osam godina kako se Vojislav Šešelj nalazi u pritvoru, a da suđenje nije završeno. Da se to dešava u nekom engleskom, američkom, francuskom ili nemačkom sudu, verovatno bi taj sud bio raspušten. Neshvatljiva je nebriga države kada je u pitanju zdravstveno stanje Vojislava Šešelja. Mi tu nebrigu tumačimo tako što vi u Vojislavu Šešelju očigledno ne vidite građanina Republike Srbije, nego predsednika SRS. Mi od vas tražimo da u njemu vidite čoveka, da vidite građanina Republike Srbije, isto onako kako vidite i sve druge građane, i da preduzmete sve mere koje su u nadležnosti Vlade Republike Srbije i nadležnih resornih ministarstava da ustanu u odbranu prava na život Vojislava Šešelja. Moram da kažem da je Srpsku radikalnu stranku zabrinula izjava gospođe Nade Kolundžije koja je data u Narodnoj skupštini pre nekoliko dana i koja se otprilike svodi na sledeće: Vojislav Šešelj je dobrovoljno otišao u Haški tribunal, niko ga nije terao i šta mu mi sada možemo, ako i umre tamo, mi ga nismo terali, to je njegova borba, šta se nas tiče položaj Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu. Sada se postavlja pitanje, kakvu vi to poruku, gospodo iz vladajuće koalicije, šaljete preostaloj dvojici haških optuženika generalu Ratku Mladiću i Goranu Hadžiću – predajte se dobrovoljno, a šta će biti sa vašim životima, da li će vam biti dokazana krivica, da li će vam biti ugroženo zdravstveno stanje u Haškom tribunalu, šta je to nas briga. Mi smo imali često priliku da čujemo od predstavnika vlasti, tako je bilo i u slučaju Vojislava Šešelja, tako je i u slučaju preostale dvojice haških optuženika, da oni treba u Haškom tribunalu da dokažu svoju nevinost. Čuli ste za tu formulaciju, gospodine Ugljanin. Svuda u svetu tužilaštvo dokazuje krivicu, samo u slučaju Haškog tribunala onaj ko je optužen treba da dokaže da je nevin. Taj težak zadatak je Vojislav Šešelj obavio, dokazao je da je nevin, potpuno je razbio koncepciju tužilaštva i oba glavna tužioca Haškog tribunala, Karla del Ponte, evo i sada Serž Bramerc, doživeli su potpunu blamažu, jer za skoro osam godina nisu uspeli da dokažu nijednu tačku optužnice. Onda se neko dosetio – pošto nismo uspeli da dokažemo krivicu Vojislava Šešelja, hajde da mu pogoršamo zdravstveno stanje, hajde da ponovimo scenario kao u slučaju Slobodana Miloševića i da se na najelegantniji mogući način izvučemo iz procesa protiv njega. Molim vas, gospodine Ugljanin, vas i Vladu, da ne dozvolite da se desi još jedno ubistvo građanina Republike Srbije u Haškom tribunalu. (Predsedavajuća: Pet minuta.) Završavam. Vi možda ne možete da utičete na to kada će postupak protiv Vojislava Šešelja biti okončan, ali i te kako možete da preuzmete sve mere koje su u vašoj nadležnosti da zaštite život i i te kako ugroženo zdravlje predsednika SRS.
Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić.
Hvala, potpredsednice. Koleginice i kolege, moje pitanje će biti za ministra prosvete gospodina Obradovića. Već čekamo njegov odgovor na zatezanje oko akreditacije Internacionalnog univerziteta u Novom Pazaru, mada bi bolja adresa bio gospodin Ugljanin, ali ipak ćemo sačekati odgovor ministra prosvete. Moje pitanje se odnosi na dobre studente. Dobri studenti najavljuju za sutra protest nekoliko fakulteta u Beogradu. Protest je zbog onoga što smo vam govorili kad smo usvajali izmene Zakona o visokom obrazovanju, mislim da je bilo u junu. Taj je zakon kozmetički, ne rešava suštinu onoga što mora da reši jedan zakon, kao što je npr. obavezno usavršavanje, odnosno rad pred ispit i njegova proporcionalnost u odnosu na usmeni ispit. Te predispitne obaveze u principu su suština ili bi morale biti suština tih izmena. To nije regulisano. Sećate da smo vam govorili da treba smanjiti broj rokova kako bi se omogućilo da se studenti češće viđaju sa profesorima, da tako profesori dobiju bolji uvid u znanje studenata, da studenti lakše savladaju gradivo iz razgovora sa profesorima, da profesori i studenti imaju više vremena jedni za druge. Govorili smo vam, između ostalog, da mora da se reši finansiranje. I ovo sutra je posledica toga što jednostavno taj član 88, tako gumen kako je napravljen, to ne rešava. Šta se dešava? Opet neki dobri studenti, koji možda jedan ili dva ispita nisu položili, imaju 48 bodova, ne mogu da budu sigurni da neće morati da plaćaju školarinu. Ima čak fakulteta gde studenti koji su dali sve ispite, imaju 60 bodova, ne mogu biti sigurni da će biti na budžetu. Prošle godine ste imali nekakvo hibridno rešenje sufinansiranja, gde neki studenti nisu plaćali školarinu, nisu imali pravo na dom, plaćali su menzu, plaćali su polaganje ispita itd. Ovo mora da se reši, zato što je reforma obrazovanja, kao i reforma zdravstva, nešto što je suština sveukupnih reformi u ovom društvu, a nažalost, ništa se u tim oblastima ne dešava. To je naš stranački stav. Pre neki dan je ministar zdravlja gospodin Milosavljević priznao da je pre dve godine pogrešio, pa je vratio pravo doktorima na dopunski rad. Ovde tražimo od ministra obrazovanja da kaže kada će da promeni zakon, da bi svim studentima na početku godine bili jasni kriterijumi i da bi se njihov trud, ako daju redovno ispite, isplatio, tako da ne plaćaju školarine, odnosno da budu na budžetu. Jer, zaista, ovo rerangiranje i ovo što se dešava apsolutno destimuliše studente. Govorim o studentima koji uče i redovno daju ispite. Moraju da se utvrde jasni kriterijumi na početku godine, da student zna da će ako uči i ako polaže ispite biti na budžetu, tj. da neće plaćati školarinu. Zakon je toliko nedorečen. Pošto vi, kako da kažem, postala je praksa da usvajamo izmene zakona nekoliko meseci pošto je donet zakon... Onda, pošto je to već praksa, hajde da rešimo da se ne dešava svake godine pred školsku godinu ovo što će se dešavati sutra. Po zakonu, čak, od 2012. godine studenti sa 60 bodova, oni koji su apsolutno očistili godinu, neće biti sigurni da će biti na budžetu. Da ne bismo svake godine imali ove scene koje ćemo imati sutra, dajte da jednom to rešimo. Dobri studenti imaju pravo da budu na budžetu. Oni koji su loši, neka plaćaju, ali da se zna jasan kriterijum, a ne da to zavisi od novca. Na kraju krajeva, i Ministarstvo za omladinu i sport bi moglo da se angažuje oko ovoga, a ne samo mladi iz Liberalno-demokratske partije. Nisu nadležnost tog ministarstva samo navijači, huligani i sport, nego svi mladi. Svakako da nije dovoljno uzeti ili ukrasti slogan LDP-a „Mladi su zakon“, a ništa ne učiniti da se ovo pitanje studenata reši. Moramo hitno da razgovaramo, da se kriterijumi pojasne, da bude svima jasno i da se ne dešava ovo što će se desiti sutra. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
Poštovana predsedavajuća, ovih dana je izašlo u javnost istraživanje Grupe 484, koje kaže da je čak 24% mladih zainteresovano da ode iz ove zemlje; od toga, 33% ispitanika, onih koji imaju najviše obrazovanje, takođe je izrazilo želju da ode iz ove zemlje i to trajno ili na duži period. Kao razlozi za napuštanje zemlje navode se uglavnom loša ekonomska situacija i neuređen društveni sistem. Prema takođe objavljenim istraživanjima, procena je da je zemlju Srbiju tokom poslednje dve godine napustilo više od 30.000 ljudi, a od toga skoro 10.000 onih koji imaju najviše obrazovanje. Pre dve godine su pljuštala obećanja o boljem životu, većem standardu, 200.000 novih radnih mesta, većim platama, većim penzijama, nižim troškovima života, o životu koji ne može da čeka. Danas je Srbija na zadnjem mestu u Evropi po prosečnim primanjima. Danas je kvalitet života u Srbiji takođe najniži, od svih zemalja u Evropi, čak smo u tom neslavnom rekordu pretekli i Albaniju i Makedoniju, koje su bile najsiromašnije zemlje, sa najnižim kvalitetom života. Danas u Srbiji skoro trećina mladih ljudi želi da ode iz ove zemlje zato što nema nikakvu perspektivu. Pored potpune ekonomske besperspektivnosti i nemogućnosti da se normalno živi, ova vlast je učinila da za ove dve godine dobijemo i novi Zakon o informisanju, koji u značajnoj meri uskraćuje građanske slobode i javno izražavanje, pa danas možete u medijima da vidite samo ono što se dopada strankama na vlasti. Dobili smo i Zakon o elektronskim komunikacijama, prema kojem vlast može da prisluškuje onoga ko joj padne na pamet. Danas je u novinama izašla informacija – u „Presu“, naslov kaže „Srbija spušta rampu na granici“ – da će uskoro svi koji budu sumnjivi kao potencijalni azilanti u EU morati da odgovore gde i zašto putuju, koliko novca imaju, ali i da te svoje tvrdnje potkrepe dokazima. Ministar Dačić, ministar policije, najavljuje da će policajci na graničnim prelazima svakog ko im bude sumnjiv ispitivati gde putuje, koliko novca nosi, zašto putuje i koliko će se zadržati i svako ko im bude sumnjiv moraće da dokaže svoje tvrdnje. Pitam vas, odnosno pitam ministra policije, na osnovu kojih parametara će biti određivano ko je sumnjiv, a ko nije sumnjiv? Na koji način će moći da se sprovede ta zamisao da se ispituje ko odlazi u inostranstvo i zbog čega, koliko para nosi i koliko će tamo ostati? Pored svih mogućih uskraćivanja ekonomskih sloboda i sloboda na informisanje, sada ćemo imati, i pored slobodnog viznog režima, izgleda i uskraćivanje prava na slobodno kretanje, pa će vlast ograničiti svakog ko joj bude sumnjiv da pređe granicu. Smatramo da je ovo potpuno neprimerena stvar u zemlji koja se zove demokratska i tražimo da se ovakve stvari ne primenjuju, jer će potpuno urušiti ionako krhke slobode u zemlji, koje su narušene dolaskom ove koalicije na vlast. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam pitanje za Ministarstvo sporta. To je aktuelno pitanje, a trebalo je da bude deset godina unazad, a to je kada će Ministarstvo sporta uputiti Narodnoj skupštini u proceduru novi predlog zakona o sportu? Deset se godina, od tih demokratskih promena 2000. godine do danas, čeka na taj zakon. Mnogo toga smo u zemlji Srbiji promenili, mnogi su zakoni promenjeni; evo, krivični postupak nekoliko puta je bio u proceduri, sada je ponovo u proceduri jedan deo tog zakona, a zakon o sportu nikako ne dolazi na dnevni red. Kada god sam postavio pitanje za tih deset godina, koliko sam poslanik, šta je sa zakonom o sportu i kada će doći – evo, čekaj, videćemo. Svi ovde znaju, to ću javno reći, dva kluba, ne sportska društva, nego dva kluba, deset godina koče donošenje zakona o sportu u Srbiji. To su fudbalski klubovi Partizan i Crvena zvezda. Sada se bavimo problemom navijača, onim što oni rade na ulici, nasiljem itd., a u suštini se radi o navijačima dva fudbalska kluba koja sve lošije igraju fudbal. Mogli smo to da vidimo i prekjuče u Ligi šampiona, kako drugorazredni klub iz Portugala, Braga, „mlati“ našeg šampiona kao od šale. Ništa se ne dešava i ne rešava. Zašto? Zato što bi taj zakon trebalo da predvidi privatizaciju klubova i privatizaciju objekata. Svi znamo da je, recimo, ta dva objekta, stadione Crvene zvezde i Partizana, napravila država Srbija i naravno da bi država Srbija trebalo da ih privatizuje i da bi zakon tako trebalo da predvidi, i to je ono što je problem. Za to vreme, u savremenom svetu, kome težimo, jedan Arsenal odlazi sa „Vemblija“ i pravi novi stadion, „Emirates“ arenu, kome se svi divimo kad ga gledamo, koji je i sa bezbednosnog aspekta daleko bolji od starog „Vemblija“. Za to vreme, jedan mali klub u Engleskoj, a svi gledamo englesku ligu, Bolton, prodaje stadion u centru Londona i odlazi na periferiju gde pravi novi za mnogo manje para nego što je uzeo za prodaju starog, koji je sa bezbednosnog aspekta takođe mnogo bolji. Onda se čudimo što je „Premijer liga“ toliko bolja i što su utakmice „Premijer lige“ toliko bolje, a tamo em je sve privatizovano, em se na odgovoran način svi ponašaju, pa naravno da imaju i odgovornije navijače. Juče smo čuli vest da je Crvena zvezda održala sastanak sa svojim navijačima i dogovorila se da na famoznom derbiju, gde će dvadeset dvojica, koji jedva znaju da igraju fudbal, trčati na terenu, ne bude nemira. Pazite, dogovorio je fudbalski klub sa navijačima da do toga ne dođe, a vi ovde tražite ko je uzrok nasilja! Donosimo drakonske zakone i raspravljamo o tome. Ja ovo mogu da kažem čiste savesti zato što sam bio u fudbalu, bio sam potpredsednik jednog kluba koji je četiri puta igrao u Evropi, fudbalskog kluba Sartid u to vreme, danas je to Smederevo. Nikada nismo obrukali Srbiju. Lepo smo nastupali tada. Znam kakva je situacija. Optuženom za kriminal, kome nikako da se održi suđenje, Draganu Džajiću sam 2001. godine rekao da je upropastio Crvenu zvezdu i srpski fudbal i da zbog njega Crvena zvezda nikad neće igrati u Ligi šampiona; evo, deset godina kasnije, nije ni prišla Ligi šampiona, niti hoće dok se na ovaj način ponaša. Volimo da se slikamo pored sportista. Za to vreme vaterpolo reprezentacija diže kredit da bi išla na svetsko prvenstvo. Odbojkaši nemaju novac. Košarkaški savez nema novac da plati Dudu Ivkovića za rezultate koje postiže, ali su Crvena zvezda i Partizan, fudbalski klubovi a ne sportska društva, i dalje privilegovani. Zbog toga smatram, ako već hoćemo da rešimo problem, deo rešavanja svega onoga što nam se dešava jeste donošenje novog zakona o sportu. Još jednom postavljam pitanje ministarki – kada će uputiti novi predlog zakona o sportu Narodnoj skupštini? Zahvaljujem.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ne znam da li uopšte ima smisla da se ovako sastajemo i da postavljamo pitanja Vladi. Vlada nas nikada nije ispoštovala da pošalje svoje odgovore. Lično sam premijeru Cvetkoviću više puta postavio pitanje, jedno te isto, i ponavljam ga opet. Još nisam dobio odgovor. Šta je sa firmom „Nuba invest“, kako je dobila poslove bez tendera? Kako firma sa 3.000 evra, bez direktora, bez ijednog zaposlenog da dobije tako veliki posao, da bude nosilac, kompletno, jednog velikog sistema kao što je optika na Koridoru 10? O tome niko nije poveo računa, niti dao odgovor. Postavio sam drugo pitanje, veoma bitno – ko je ovlastio pravobranioca Republike Srbije da se u ime Republike Srbije odrekne akcija u „Zagrebačkoj banci“, koje su iznosile i do dve milijarde evra, i da se to prenese na privatne račune i na šifrovane račune pojedinaca? Postoji zvanični dopis o tome, potpisano od pravobranilaštva Republike Srbije. To pitanje sam postavio ministru Cvetkoviću i zamolio sam ga, ako hoće da mu dam i kopiju dokumentacije da bi se postupak pokrenuo, a do danas nisam dobio odgovor. Postavio sam niz drugih pitanja koja su veoma važna za Srbiju – kako su se sredstva od „Mobtela“ potrošila, kako sredstva od Robnih kuća „Beograd“ i sredstva od prodaje trećeg operatera u telekomunikacijama. Ni do danas nisam dobio odgovor. Više puta sam postavio jedno te isto pitanje. Prema tome, ne vidim razlog da postavljamo pitanja. Izuzetno cenim gospodina Ugljanina, drago mi je što je on danas ovde došao u ime Vlade, ali postavljati pitanje Vladi koja nema odgovore na sva škakljiva i nezgodna pitanja, mislim da više nema smisla, jer niko ne shvata kao obavezu da odgovori ovom parlamentu. Postavljamo pitanja o nizu drugih projekata koji su veoma važni. Postavio sam pitanje kako je moguće da Vlada Republike Srbije dozvoli da neki savet koji je stvoren kao savetodavno telo Vlade ugasi koncesiju koja je prošla skupštinsku proceduru i većinom glasova izglasana u ovom parlamentu. Da li je moguće da neki savet, koji je neko radno telo Vlade, koja ima pravo da napravi tih saveta koliko hoće, ugasi koncesiju bez ikakvog objašnjenja i povratne informacije, a ta koncesija je prošla proceduru u parlamentu, o njoj se vodila rasprava nekoliko dana i većinom glasova izglasana je u ovom parlamentu? Da li je neki savet važniji i jači od parlamenta Republike Srbije? Zašto sami ponižavamo svoje institucije? Postavio sam pitanje kada će parlament dobiti izveštaj Narodne banke Srbije, promenio se guverner. Nikada. Nismo dobili izveštaj o deviznim rezervama, koliko su smanjene, gde se nalaze, u kojim bankama se nalaze, koliko sada imamo deviznih rezervi i ko je ovlašćen da raspolaže tim deviznim rezervama. Naravno, ni na to pitanje nije nikada dat odgovor. Veoma važno pitanje, pitao sam kako je moguće da ministar Dinkić samovoljno krši Zakon o budžetu i raspolaže sredstvima kako on hoće, praveći neke svoje regionalne centre i trošeći milijarde iz srpskog budžeta? Ko ga je ovlastio za to? Ako smo mi u ovom parlamentu doneli Zakon o budžetu, da li on mora da se poštuje? On se može menjati samo kroz rebalans u ovom parlamentu, nikako Zakon o budžetu ne može menjati bilo koji pojedinac iz Vlade. Međutim, Vlada, sa svojih petnaest koalicionih partnera i grupacija koje, da Vlada ne bi pala, da se održi, čine međusobne dilove... Zato je Vlada izuzetno skupa. Popuštaju jedni drugima i niko ne sme da se dotakne veoma škakljivih tema. Postavio sam pitanje jasno i glasno – ko od funkcionera u Vladi ima preduzeća koja se vode na članove njihove najuže familije i da li radi sa državnim javnim preduzećima? Međutim, na to pitanje… Imenom i prezimenom, koji funkcioneri, koji koalicioni partneri imaju privatna preduzeća na članove svoje familije, na sebe i da li rade sa državnim javnim preduzećima i koliki promet prave, a posebno sa Javnim servisom RTS? Naravno, ni na to pitanje nisam dobio odgovor. Zato vas molim, gospodine Ugljanin, intervenišite kod premijera, ako dolazite, ako mi postavljamo pitanja, da se bar upristoje i da nam odgovore. Inače, ti su odgovori za nas veoma bitni.
Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži objašnjenje? (Ne.) Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštenje o pozvanim na sednicu: saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović pozvala da današnjoj sednici pored predstavnika predlagača Vuka Jeremića, ministra spoljnih poslova, i Sulejmana Ugljanina, ministra bez portfelja, prisustvuju i Mirko Stefanović, državni sekretar u Ministarstvu spoljnih poslova i Momirka Marinković, pomoćnik ministra spoljnih poslova. Prelazimo na zajednički jedinstveni pretres 3 - 6. tačke dnevnog reda – PREDLOZI ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA SA TURSKOM O UZAJAMNOM UKIDANjU VIZA, SA AZERBEJDžANOM O UKIDANjU VIZA ZA NOSIOCE DIPLOMATSKIH I SLUŽBENIH PASOŠA I SA BRAZILOM O UKIDANjU VIZA ZA NjIHOVE DRŽAVLjANE, KAO I ZA NOSIOCE DIPLOMATSKIH ILI SLUŽBENIH PASOŠA Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o 3, 4, 5. i 6. tački dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 170. a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 24 minuta; Poslanička grupa SPS - JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jedanput do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovim tačkama dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Donka Banović Poslaničku grupu DSS i narodni poslanik Zoran Krasić Poslaničku grupu SRS. Ukoliko bude još nekih obaveštenja o izboru ovlašćenog predstavnika ili predstavnice poslaničke grupe, molim vas da nam ih dostavite. Saglasno članu 170, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Turske o uzajamnom ukidanju viza, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Azerbejdžana o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša, Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Federativne Republike Brazila o ukidanju viza za njihove državljane i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Federativne Republike Brazila o ukidanju viza za nosioce diplomatskih ili službenih pasoša. Pre nego što pitam predstavnika predlagača, na osnovu člana 90. stav 2. i člana 87. obaveštavam narodne poslanike da će uobičajena pauza od jednog sata biti data u 16.00 časova, ukoliko dotle ne završimo rad u zajedničkom jedinstvenom pretresu, kao i da ćemo u slučaju da ne završimo do 18.00 časova nastaviti rad i posle 18.00 časova, na osnovu člana 87. Da li ministar Ugljanin želi reč? (Da.)
Uvaženi poslanici, Vlada je dala svoj konkretan predlog, vezano za sva tri sporazuma. To je sve u kontekstu našeg otvaranja prema svetu. Očekujemo da čujemo mišljenja poslaničkih grupa i svakako predlažemo da se ovi sporazumi usvoje.
Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa? Narodna poslanica Donka Banović. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, poštovane kolege narodni poslanici, kao što je rekla potpredsednik gospođa Čomić, mi u okviru ovog jedinstvenog pretresa razmatramo četiri različita sporazuma koja je Vlada Republike Srbije potpisala sa tri države. Svi znamo proceduru, da ti sporazumi dolaze u Skupštinu kako bi bili ratifikovani. Ovo je jedan od retkih jedinstvenih pretresa gde se prati logika da mogu da budu objedinjeni, praktično, to je sve ista materija, različiti su sporazumi, odnosno različito se vize ukidaju ili zadržavaju, za razliku od jučerašnjeg jedinstvenog pretresa gde smo imali objedinjene izmene Zakonika o krivičnom postupku i zakon o produžetku važenja putnih isprava. Juče smo pomešali žabe i babe. Danas razgovaramo o ova četiri sporazuma. Jedan je sporazum između Srbije i Azerbejdžana o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša. Dva su sporazuma potpisana između Srbije i Brazila. Jedan od sporazuma predviđa ukidanje viza za građane Brazila, a drugi je o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša. Praktično, prema ovim sporazumima građani Brazila neće morati da obezbeđuju vize za ulazak u Srbiju, a građani Srbije koji nisu nosioci diplomatskih i službenih pasoša će to i dalje morati da čine. Zatim, tu je i četvrti sporazum, koji je ministar inostranih poslova Srbije Vuk Jeremić potpisao sa ministrom inostranih poslova Republike Turske Ahmetom Davutogluom. Taj sporazum predviđa ukidanje viza za građane Turske i građane Srbije. Nema nikakvih viza ni za građane Turske, ni za građana Srbije. Građani neće biti u obavezi da pribavljaju vize za ulazak, izlazak, tranzitiranje, prolazak kroz zemlju i privremeni boravak u zemlji do 90 dana u periodu od šest meseci. Ukoliko građanin hoće da produži taj boravak, da je duži od 90 dana, onda je u obavezi da podnese zahtev određenom diplomatskom ili konzularnom predstavništvu. Inače, stupanjem na snagu ovog sporazuma, to će biti za oko 30 dana, prestaje da važi Sporazum iz 2001. godine, koji je bio potpisan između Republike Turske i tadašnje SRJ. Uz ovaj sporazum smo dobili i dva aneksa, Aneks 1 i Aneks 2. To su sastavni delovi Sporazuma. U Aneksu 1 je spisak važećih dokumenata za srpske državljane koji putuju u Tursku. Ako ste imali prilike da pročitate ove anekse, tu vidite da je predviđeno pet različitih putnih isprava, od diplomatskog pasoša do putnog lista. Kada su građani Srbije u pitanju, tu je pet takvih isprava. U Aneksu 2 je spisak važećih dokumenata za turske državljane koji putuju u Srbiju i tu imamo spisak od osam različitih dokumenata, počevši od diplomatskog pasoša, nemam sada vremena sve da nabrajam. Ono što se da primetiti... Mada, verovatno su te razlike nastale usled različitih nacionalnih zakonskih propisa; pretpostavljam da mi u Srbiji nemamo neke od ovih putnih isprava koje postoje u skladu sa turskim zakonodavstvom. Međutim, ono što čudi je – zašto na spisku važećih dokumenata za srpske državljane ne postoji privremeni pasoš? Sada, da je tu neko iz MUP-a, možda bi mogao i da mi objasni. Zašto? Zato što ljudi najčešće, tako je u praksi, dobijaju privremene pasoše ukoliko izgube pasoše u drugoj državi ili, ne daj Bože, budu pokradeni. Ne znam da li je neko od vas imao prilike da u nekoj državi ostane bez važećeg pasoša. Onda morate da idete u konzulat da bi vam oni izdali tu privremenu putnu ispravu. Na primer, nedavno je bilo u novinama da su učenicima iz srednje škole iz Subotice pokradene stvari, ali i pasoši. Naš konzulat je onda u Italiji morao da tim putnicima, odnosno đacima da privremene pasoše. To je jedno logično pitanje. Kada je reč uopšte o ukidanju viza između određenih država, to uglavnom jeste apsolutno pozitivna stvar. Tu je ministar Ljajić u svom kratkom objašnjenju ili obrazlaganju ovih sporazuma rekao da je to naše otvaranje svetu. Jeste, ukidanje viza je apsolutno, skoro uvek, veoma pozitivna stvar i za građane i za privredu. Pogotovo kada je Turska u pitanju, znamo koliko ima članova porodica koji žive i u jednoj i u drugoj državi, i da je Turska u poslednje vreme, i to s pravom, jedna od najpopularnijih turističkih destinacija. Ukidanje svih viza će zaista biti pozitivno i olakšaće život građanima. U obrazloženju ovog sporazuma predlagač je naveo dosta razloga zbog kojih je ovaj sporazum potpisan. Zbog građana ću, znam da ste vi čitali, samo da navedem neke. Ovaj sporazum je potpisan i prilikom njegovog potpisivanja se pošlo od dobrih i prijateljskih odnosa dve države i obostranih interesa za njihovo unapređivanje. Drugi razlog je da su obe države zainteresovane za izgradnju strateškog partnerstva. Naglašavam reči „strateško partnerstvo“. Dalje, žele da intenziviraju kontakte i saradnju na planu stabilizacije prilika u regionu. Naglašavam reči „stabilizacija prilika u regionu“. Jedan od navedenih razloga je takođe i unapređivanje bilateralnih odnosa i da dve države žele da se međusobno podržavaju na putu integracija ka EU. Tu ćemo jedni druge da podržavamo na putu ka EU. Takođe nas u ovom obrazloženju obaveštavate da su Republika Srbija i Republika Turska u 2009. i 2010. godini ostvarile značajan pozitivan razvoj u političkim odnosima. Da, pozitivan, ali za koga? Da li je taj razvoj, kako vi kažete, političkih odnosa u protekle dve godine bio pozitivan i za Srbiju? Stoji činjenica da su se lideri Srbije i Turske sreli mnogo puta i da se Turska sve snažnije politički angažuje na Balkanu. Stiče se utisak da nam je odjednom Istanbul (kad kažem nama, mislim Republici Srbiji), da su nam Istanbul ili Ankara mnogo bliži od Brisela ili Moskve. Podozrenje Srba prema namerama Turske na Balkanu je logično i višestruko opravdano. Podozrenje proizilazi iz istorijskog iskustva i kolektivnog sećanja. Sada će neko reći – ostavite to, to je davna prošlost, mi moramo svi da doživimo amneziju, to je bilo jako davno itd. Međutim, podsetiću vas i na neke događaje iz bliže prošlosti koji, hteli ili ne hteli, izazivaju podozrenje. Na primer, držanje i ponašanje Republike Turske tokom jugoslovenske krize i ratova devedesetih godina. Zatim, odlučno zalaganje Turske za stvaranje lažne države Kosovo i pomoć kosovskim Albancima da nam rasparčaju državu. Možda, recimo, jedno od poslednjih izlaganja u Savetu bezbednosti, kada je Srbija zajedno sa EU i Turskom podnela sramnu rezoluciju – posle ambasadora SAD je govorio ambasador Turske; ako ste to slušali, onda ste videli da je njegovo izlaganje zaista vrcalo od prijateljstva i brige za Republiku Srbiju i njene građane. Tako izgleda to strateško partnerstvo. Šta su još neki rezultati angažovanja Turske u poslednje dve godine? Podsetiću vas, mi sve ovo znamo, ali ovo pričam više zbog građana. Navešću samo par stvari. Sve su oni to čuli i znaju, međutim, od ove halabuke raznih nebitnih tema, koje prosto navlače maglu na neke jako važne stvari koje se dešavaju ispod žita, ne mogu ni da se sete šta se sve dešavalo. Ja ću da ih podsetim. Inače, opšti je utisak i kod građana da se Republika Turska nekako svrstala u red onih država koje vrše raznorazne pritiske na Srbiju, koji vrlo često izgledaju kao prave ucene. Nažalost, ova vlada svakoj uceni do sada je podlegla, tako da se građani prosto plaše šta će sledeće i kome obećati i šta će se desiti Srbiji. Ono što jeste evidentno, broj problema se nije smanjio i Srbija nije stabilnija. Sad vas podsećam na one razloge koje je Vlada navela za potpisivanje ovog sporazuma – kako smo sada mi strateški partneri i kako ćemo da radimo na stabilizaciji u regionu. Niti smo strateški partneri, mi smo očigledno poslušnici, a da je situacija stabilnija, nije. Na primer, došlo je do destabilizacije prilika u Sandžaku ili Raškoj oblasti, kako je ko zove. Tu je i ministar Ljajić, pardon, Ugljanin, izvinjavam se, koji jeste iz Novog Pazara i on jako dobro razume o čemu govorim. Tamo situacija nije stabilnija, tamo je situacija trenutno nestabilna. Međutim, tome je mnogo kumovala i nesposobna Vlada Srbije, koja je nekakvim pogrešnim odlukama, potpuno pogrešnom politikom, potpunim zanemarivanjem ekonomskog razvoja tog dela mnogo doprinela destabilizaciji tog područja. Na primer, mene je uplašilo kada sam pre neki dan pročitala jednu izjavu ministra odbrane gospodina Šutanovca, koji je rekao, citiram, „kako se u Sandžaku neće ponoviti kosovski scenario“. Zašto ministar Šutanovac uopšte govori o kosovskom scenariju kada govori o problemima u Sandžaku ili Raškoj oblasti, ako je sve tako idilično i ako Turska hoće da stabilizuje prilike? Mi sada imamo ministra iz Vlade Srbije koji kaže – tamo se neće ponoviti kosovski scenario. To nije normalno. Drugi primer koji hoću da navedem jeste da je Turska javnim i tajnim kanalima vršila veliki pritisak na Srbiju da donese Rezoluciju o Srebrenici. Pri tom, Turska ignoriše genocid nad Jermenima. Ministar inostranih poslova Davutoglu je par meseci pre izglasavanja u ovom domu Rezolucije o Srebrenici rekao novinarima koji su ga pratili na putu u Bugarsku, to smo mogli da pročitamo u novinama, da će se, citiram, „zahvaljujući turskom zauzimanju, Srbi izviniti zbog ubijanja Turaka u Srebrenici.“ To su njegove reči: „Turaka u Srebrenici“, citirala sam ga. Kasnije je Davutoglu takođe rekao, mada gospodin Jeremić to nikada nije opovrgao ni potvrdio, da se sa ministrom Jeremićem susreo čak jedanaest puta za pola godine da usaglase tekst Rezolucije o Srebrenici. Tako je srpska vlast sopstvenom narodu zalepila etiketu da je genocidan. Još jedan primer pritiska i ucena… (Predsedavajući Nikola Novaković: Gospođo Banović, izvinjavam se, moram da vas zamolim da u narednih četiri i po minuta, koliko vam je preostalo, sve ovo povežete sa tačkom koja je na dnevnom redu, a to su predlozi zakona o potvrđivanju sporazuma o uzajamnom ukidanju viza. Hvala.) Gospodine Novakoviću, u prvom delu sam govorila o predlogu, govorila sam o obrazloženju i sada komentarišem delove obrazloženja. Valjda može narodni poslanik da kaže šta misli o obrazloženju koje je dobio za određeni zakon od Vlade Republike Srbije. Ja sam u temi. Treći primer pritiska i ucena na Srbiju i na srpsko pravosuđe koji ću navesti jeste puštanje na slobodu Ilije Jurišića, koji je bio osuđen na 12 godina; odležao je tri i njegov advokat je praktično rekao da on nema obavezu da se pojavi na ponovnom suđenju. Završiću rečenicu. Izgleda da ovi „najevropljani“ u Srbiji Srbiju ne vode u evropske integracije. Evidentno je da se pridružio ostalim državama zapadnog Balkana i da Srbija ide u osmanske integracije. Ko čita literaturu iz ove oblasti videće analize da je u ovom trenutku začetak stvaranja nekakve balkanske unije, gde će glavnu reč voditi Republika Turska, tako da smo saznali da Evropa ipak ima alternativu – alternativa Evropi jesu osmanske integracije, tako da građani znaju. Ali, vi treba da ih obavestite, da im bude jasno.
Hvala. Reč ima ministar.
Zahvaljujem se poslanici Donki Banović na jednom iscrpnom obrazloženju ovog predloga zakona. Mogu da kažem da smo mi kao Vlada imali u vidu tekući život. Kao što znate, naši turisti putuju u Tursku, studenti putuju, bolesnici se leče u najsavremenijim klinikama u Turskoj. Ovaj zakon ima za cilj samo da pomogne građanima koji već koriste svoja prava, svoje mogućnosti i istražuju nove mogućnosti, da to rade na mnogo lakši način. Istina je, ako se vratimo, ima tu nekih razloga, ima nekih ranijih dugova, neraščišćenih računa, međutim, što se tiče pitanja dostojanstva naših građana, imamo u vidu da je naše dostojanstvo najviše povređeno time što naši mladi ljudi ne rade. Turska je među dvadeset najrazvijenijih zemalja u svetu. Što se tiče izgradnje infrastrukture, treća je u svetu. Mi želimo da iskoristimo njene mogućnosti, posebno u vreme naše poslovne saradnje, odnosno slobodne trgovinske razmene sa Rusijom, Belorusijom, zemljama CEFTA, da pomognemo i da omogućimo, da zainteresujemo turske investitore da ulože svoj novac ovde i da koriste tu dijagonalnu kumulaciju porekla roba, da njihov novac dovedemo ovde, uposlimo naše mlade ljude, da ti mladi ljudi počnu da rade, zarađuju i da steknu hrabrost, da se žene, udaju i formiraju svoje porodice, da sprečimo odlazak mladih ljudi iz nerazvijenih opština u razvijene. Iskreno da vam kažem, kao kopredsedavajući Komisije za ekonomsku saradnju sa Turskom imam mnogo razgovora na svim nivoima i vidim da nisu ni oni mnogo zainteresovani, njihov politički vrh, za sklapanje tih sporazuma. Ali, život ide ka tome. Ako već imamo od 1. septembra, ako je stupio na snagu Zakon o slobodnoj trgovini, mi smo imali obavezu da omogućimo tim našim budućim strateškim partnerima, kada ulože svoj novac u Srbiju, bilo milion ili sto miliona evra, da dođu bez čekanja na aerodromu ili da ne budu vraćeni sa aerodroma. Znači, predlog naše vlade jeste u susret životu. Druga stvar, kada govorimo o svim tim političkim pitanjima, mi dajemo ekonomski odgovor na sve političke probleme. To je pokušaj. Svakako, mi smo tu da uvažimo vaše mišljenje, ipak vi ste predstavnici naroda, vi ste poslanici i ja ću svaki vaš predlog preneti Vladi. Hvala.
Hvala, ministre. Reč ima gospodin Zoran Krasić, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SRS. Molim, prijavite se. Budite ljubazni, očigledno je da nam je sistem rovit.
Znam zašto sistem ne radi, gospodine Novakoviću, ali šta vredi, ako vam kažem, ode i desna patika detetu. Gospodine Ugljanin, pošto ste se prihvatili vrlo teškog intelektualnog posla da prenesete Vladi ono što poslanici misle, preporučio bih vam da uzmete stenogram posle ovoga, nemojte da se mučite, a sve ću da objasnim koji su stavovi Srpske radikalne stranke. Meni je drago što ovde ima predstavnika našeg Odbora za spoljne poslove, doajena i doajenki, bilo bi dobro da naša javnost sazna kakva je to spoljna politika. Gospodine Ugljanin, mi danas pričamo o spoljnoj politici Vlade Republike Srbije povodom četiri tačke dnevnog reda koje se tiču viza za građane, za diplomate i za one koji imaju službene pasoše. Želim da skrenem pažnju na početku da je celokupna ova materija regulisana i međunarodnim ugovorima i međunarodnim konvencijama. Postoji jedna Bečka konvencija od pre pedeset-šezdeset godina koja reguliše te stvari. Osnovni principi Povelje UN jesu da se razvijaju mir, dobrosusedski odnosi, saradnja, kako se ne bi dešavali neki međudržavni konflikti sa nesagledivim štetnim posledicama, a svakako, to su oružani sukobi, rat, razaranje itd. Znači, celokupno međunarodno javno pravo je u stvari međunarodno pravo, i tu smo završili. Znači, svi imamo obavezu da doprinosimo stvaranju mira, razvoju dobrih odnosa i uopšte razvoju planete Zemlje. Zašto kažem da mi danas pričamo u stvari o spoljnoj politici Vlade Republike Srbije? Zato što sad u konkretizaciji tih osnovnih načela Povelje EU, onoga što je napisano u našem Ustavu možemo da cenimo kakva je ta politika. Gospodine Ugljanin, na nekoliko mesta u Ustavu Republike Srbije se pominje Kosovo i Metohija kao svetinja. Čak se i predsednik Republike kao organ, ne kao pojedinac nego kao organ, zaklinje na vernost Ustavu i, ako treba, ima i da prokrvari, ali da sačuva po svaku cenu Kosovo i Metohiju u sastavu Republike Srbije. Ispod toga ne može da se ide. Sad, da li ćete da kažete da je to crvena linija, žuta linija, plava linija, zelena linija, uopšte me ne interesuje taj dugin spektar boja linija, već ono što je napisano u Ustavu Republike Srbije. Gospodine Ugljanin, u razvoju odnosa između država, kad se radi o tim bilateralnim odnosima, svaka država se rukovodi sa dva principa. Kad su u pitanju ovi vizni režimi za građane, za državljane, vodi se računa o tome da novouspostavljeni režim treba da omogući građanima da ostvare neke svoje potrebe, pa to može biti turističko putovanje, poseta rođacima, može biti, što vi rekoste, lečenje; ja proširujem to pa kažem nova tehnološka dostignuća, razvoj ekonomskih odnosa. Kako to, gospodine Ugljanin, da tumačim? Da mi prodamo našu robu njima, da od njih uzmemo samo ono što mi nemamo, a radi se o tehnologiji, da izvozimo našu kulturu, da izvozimo naš jezik itd. Znači, rukovodimo se našim interesima, mi kao obični građani, a oni koji su na vlasti i vrše je četiri godine (nije bitno kao su došli, legalno verovatno) na prvo mesto stavljaju interese naroda koji živi ovde, a onda svoje lične interese. Postoji jedna kategorija, kaže se ovako – sa nekom državom smo u prijateljskim odnosima, sa drugom državom nismo u baš tako prijateljskim odnosima, imamo neke otvorene teme. Što bi rekao organ zvani predsednik Republike – složili smo se oko pitanja oko kojih se ne slažemo. Znate, to je vrhunski filozofski domet te takozvane realne politike. Zašto vam ovo pričamo? Mi danas imamo na delu SSP. Znate, nije to taj SSP koji je pre dve godine ratifikovan. Mi imamo srpsku socijalnu politiku. Ona se zasniva na principu – proglasi čoveka huliganom, pošalji ga u zatvor, imaće tamo besplatan hleb, vodu i hranu. Jer, očigledno, vi iz budžeta ne možete da vodite aktivnu socijalnu politiku. Imamo taj SSP, kao, srpska spoljna politika; SSP, otprilike, ta spoljna politika se zasniva na jednom principu koji kaže – biće nam dobro i biće nam još bolje; ima ona izreka – kad dođu Nemci, ima ona druga izreka – biće nam bolje kad dođu Turci. I tako možete da ređate, poruka je ista. Neće nam biti ništa bolje, ukoliko sami ne učinimo ono što je neophodno. Sa strane ne može da nam dođe ništa bolje. Pošto se u ovom dnevnom redu nalazi jedan sporazum sa Republikom Turskom, sada bismo morali malo da pogledamo naše potrebe i šta su naši interesi. Ja ne sporim da ljudi idu na letovanje u Tursku, i ako idu; pretežno idu u onaj egejski deo, gde je nekada bila Grčka, gospodine Ugljanin, do 1922. godine, a tada se desilo jedno od najvećih etničkih čišćenja. Da li se sećate toga, ne kao učesnik, nego kao učenik? To smo mi učili u školi. Samo da vas podsetim, Češme, čini mi se, šest hiljada ljudi je došlo iz Sarajeva, čak tamo postoje mesta koja imaju naše nazive, Tuzla, Foča, Ilica, ne znate to? Ja to znam sve, bio sam tamo, lepa mesta. U znak sećanja, proterani Grci su sa ove druge strane dali ono „novi“, pa imamo novi Marmaris, novi ovaj, novi onaj. Znači, to je bilo jedno od najvećih etničkih čišćenja dvadesetih godina, preseljenje stanovništva. Da li se sećate da se između 1915. i 1920. godine desilo nešto što se u teoriji zove genocid? Gospodine Ugljanin, nemojte da verujete Zoranu Krasiću, molim vas, verujte Švedskoj, Urugvaju, Kipru, Ruskoj Federaciji, Grčkoj, Libanu, Belgiji, Francuskoj, Italiji, Vatikanu, Švajcarskoj, Argentini, Kanadi, Slovačkoj, Holandiji, Poljskoj, Venecueli, Nemačkoj, Litvaniji, Čileu, i za dlaku nije prošlo u SAD ove godine. Dakle, milion i po ljudi. Kakve to veze ima sa ovom tačkom dnevnog reda? Gospodine Ugljanin, Turska je 18. februara 2008. godine priznala nezavisno Kosovo. To znači da su oni imali spremljenu izjavu priznanja, verovatno dan pre toga, znači, na dan proglašenja nezavisnog Kosova. Kada sam vam pomenuo Jermene, to je nekih četrnaest provincija koje za jermenski narod imaju isti značaj kao Kosovo i Metohija za srpski narod. Samo da vas podsetim da je ove godine jedan naš državljanin otišao tamo 15. marta i u Jerevanu, gde se nalazi spomenik, napisao izjavu, ja bih rekao izjavu u ime svih nas – postali smo žrtve istog zločina. Ja razumem da Turska ima interesa da se ukinu vize, jer dosadašnji vizni režim sa Turskom je bio: sletite na aerodrom, date deset evra, oni vam udare pečat i završena je cela vizna kombinacija. Zašto su oni to uradili? Nema više vize sa Grcima, oni žele da budu turistička velesila. Slažem se, Turci vode pametnu turističku politiku, pametnu monetarnu politiku, oni se hvale, Grci su „pukli“ onog momenta kada im je evro ušao u platni promet. Oni drže svoju liru, vode računa o svojim interesima i ja to poštujem. Ja poštujem i njihovo nastojanje da se ukine viza da bi što više naših ljudi išlo tamo da letuje. Ali, mi moramo da imamo neki odraz državne politike. Ova država treba da neguje prijateljske odnose sa državama koje uvažavaju naše interese, počev od onih iskonskih, pa do ovih današnjih. Ne možete vi samo da date primat ekonomskim interesima, imaginarnim interesima Republike Srbije. Ne vidim ispunjenje nijednog interesa Republike Srbije. Turska je prva koja je priznala nezavisnost, odnosno, prva je bila Kostarika, druge su Sjedinjene Američke Države, treća je Francuska, četvrti Avganistan (tamo gde se pravi droga), peta je Albanija i onda Turska. Znači, 15% teritorije se nama uzima, Turci kažu – dobro je. A naša spoljna politika ide tamo zato što su Amerikanci rekli Turcima da budu most između Bosne i Hercegovine ili, da budem precizniji, rukovodstva koje se nalazi u Sarajevu i Republike Srbije, jer mi imamo obavezu da otoplimo odnose sa nekim okruženjem. Otapajte ih koliko god hoćete. Turska je prva povikala da postoji genocid u Srebrenici i Turska ne dozvoljava nikome da donese odluku da je 1915. godine bio genocid nad Jermenima. Koji je to aršin? Milion i po ljudi! Oni vode računa o svojim interesima. Ja nisam toliko nerazuman u politici da kažem da Turci treba sami sebe da osude. Ne, to je njihova politika. Ali, zašto onu politiku koju oni vode ne bismo vodili i mi? U centar svoje spoljne politike stavljaju svoje odnose. Znači, i preko viznog režima, koji nesumnjivo daje koristi, to moram da kažem, ukidanjem. To je tendencija danas, da se ukinu vize itd. Negde, a negde to nikad neće biti tendencija. SAD, Velika Britanija, Škotska i neke druge države su jednostavno (koliko je to realno, strah od terorizma, ili nije, nije ni bitno) napravile zavesu. Čuli ste šta je gospođa Merkel rekla pre nekoliko dana. Uhvatili su je kamermani sa tri prsta, malo je bezveze fotografija, ali u Nemačkoj je već godinu dana tzv. koncept „bavarske domaćice“, gde jednostavno Nemci kažu da su na prvom mestu njihovi interesi. Oni kažu ovako – ima nekih koji tu žive trideset godina pa se nisu asimilovali u nemačko društvo, i dalje ne znaju nemački i došli su samo da primaju socijalnu pomoć. Znate, to imaginarnim humanistima, onim planetarnim isterivačima pravde deluje skaradno, ali to je odraz borbe za suverenitet jedne teritorije. Da li vidite kolika nepravda postoji u tom međunarodnom pravu? Da smo mi ovde izglasali zakon da se skinu feredže, verovatno bismo bili bombardovani. Neke zemlje 'ladno donesu to, i svi mirni. Ne znam koji standard mi primenjujemo. Evo još jednog primera: obratite pažnju na ove sporazume koji su potpisani sa Brazilom. Brazil je prijateljska država srpskog naroda. Piše: sastavljeno na srpskom, portugalskom i engleskom. Nema brazilskog jezika. Nemaju oni Crnogorce. Znate, kada mi sa Crnom Gorom nešto pravimo, kaže – na srpskom i na crnogorskom. Vidite o čemu se radi. Vidite kako se neki principi poštuju, oni su univerzalni. Koji je kod nas princip? Drži fotelju. Nemoj da mi držiš fotelju, a ja ću da brljavim sve i svašta i sve će biti proevropsko, sve će biti Ujedinjene nacije itd, itd. Evo, na dva primera sam pokazao tu nedoslednost Turske kada je u pitanju Srbija kao država, da se razumemo: po pitanju genocida ili onoga što neko naziva genocid, kako hoćete to tumačite, i po pitanju Kosova i Metohije. Kosovo i Metohija je pitanje nad svim pitanjima za nas. Neko se ne slaže sa tim, neko misli da je to naduvano, da je to neka priča, da je to poziv na istoriju, da je to san, svašta ljudi mogu da kažu, ali za našu republiku, za ovaj narod je važno Kosovo i Metohija. Pazite, da su ovi turski predstavnici koji su učestvovali u pregovorima bili malo inteligentniji oni su mogli Vuka Jeremića da nateraju da osudi i sve turske žrtve tokom Kosovskog boja, a pošto je ovim našima zinulo za pare oni bi verovatno doneli i rezoluciju da osudimo Miloša Obilića i Cara Lazara. Znate, oni ne razmišljaju svojim mozgom. Tu postoje fajlovi, hop, uključi, huligani, srpska socijalna politika, svi u zatvor, tamo imate hleb i vodu. Srpska spoljna politika – prihvati sve, samo da donesu pare. Sada moram da vam skrenem pažnju, ja mislim da se ovde krije nešto drugo. S obzirom na to da sa nekoliko država ovde postoji, pre svega mislim na Tursku, mogućnost da nosioci diplomatskog i službenog pasoša po ubrzanoj proceduri, bez viza mogu da pređu, bez neke velike procedure, ja mislim da se ovde pravi rezervna varijanta za bekstvo pojedinih ministara. Znači, više nema administrativne procedure. Kad bude gusto... Znate, nekad je bilo: „Kad je teško - Čović“. Sad, kad je teško – Turska. Zapali tamo, biće zaštićen, to sam siguran. Kad ovo kažem ne mislim na vas, da me pogrešno ne razumete, mislim na ove druge koji su oho-ho, odavno ministri. Znate koje su sve laži prolazile kroz Srbiju? Besplatne akcije od 1000 evra, a ono 1.700 dinara. Devalvirao evro kod njih. Da vam ne pričam dalje. Pa, 200.000 ljudi ćemo da zaposlimo, a oni otpuste 200.000 ljudi. Sad je došlo, otprilike, vreme za naplatu. Vidite, ne može više da se laže. Ne može više imaginarno nešto da se stvara. Samo bih vam skrenuo pažnju, B 92 info, to znači Beograd 92, pozovi policiju, ima onaj Info, to je BIA, ima emisiju „Euronews“. Znate li kakve lepe priloge daju o EU? Kada pogledate te priloge, svakome ko to bude gledao ruši se bilo kakva želja da pomisli o Evropskoj uniji. Fantastičan prilog o proterivanju Roma iz Pariza, molim vas, sa pasošem Evropske unije! Francuzi proteruju Evropljane. Španija se digla na noge zato što su zamrzli plate u javnom sektoru. Vidite u Francuskoj, rekli su – dižemo granicu sa 60 na 62 godine, a onu krajnju sa 65 na 67. Privatni, javni sektor, studenti, čak i srednjoškolci preventivno kažu – moramo da izađemo da bismo spasili naša prava. Angela Merkel kaže – kulturni projekat, multikulturni projekat EU, kraj, završeno. Znate, morate u tom otvaranju... Rekli ste, ova četiri zakona su u funkciji otvaranja. Kakvog otvaranja? Da se otvorimo kao konzerva, pa na izvol'te? Valjda je osnovni zadatak svih predloga zakona koji se donose ovde radi ratifikacije nekih sporazuma da se verifikuje naša spoljna politika? Samo molim da niko ne tumači da ja imam nešto protiv ovih država. Ne, ja imam protiv spoljne politike Republike Srbije. Siguran sam da su predstavnici ovih država sa kojima ste zaključili sporazume, to je od maja meseca ove godine, vodili računa o svojim interesima. Turci su rekli – ako nema više viza za Srbe kod Grka, skidamo i mi vize, da bismo zgrabili turiste. Normalan rezon, potpuno normalan rezon, ali, gde su našiinteresi? Da li možemo da kažemo – dobro, uvažavamo vaš interes, ali bi bilo dobro, gospodo iz Turske, da u UN kažete da je Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije, to nama mnogo znači, nama predstavnicima vlasti u Republici Srbiji. Pa vi da izađete i da kažete – gospodo iz Turske, prekinite tu priču o Srebrenici, meni kao Sulejmanu Ugljaninu znači da vi Turci kažete – dosta, nećemo više o tome, da bi narod glasao za mene, da biste se vi bavili politikom. Ne, ja ne prozivam vas, ja razumem vaše interese, ali imam problema sa onim Cvetkom koji vodi državu. Njega baš briga za državu, baš ga briga za granice, bitna je fotelja, da se smeška; obožava ga Hilari Klinton, i hajde da menjamo odela prema Bi-Bi-Siju, daj crveni natpis, daj crvenu kravatu, daj ovo, gledaj ga, dobar i fin. Srpska spoljna politika – SSP, baš nas briga; srpska socijalna politika – svi u zatvor, imaćete hleba i vode, a onda ćemo da proglasimo i našu decu huliganima.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Bajram Omeragić, zamenik šefa Poslaničke grupe manjina.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, poštovani narodni poslanici, najpre želim da izrazim zadovoljstvo jer je konačno Vlada Republike Srbije prihvatila da uzajamno sa Republikom Turskom ukine vize, s obzirom na to da činjenice idu u korist našeg interesa. Stotine hiljada naših turista i poslovnih ljudi čekaju u ogromnim redovima. Kao što znate, aerodrom u Istanbulu je, posle Frankfurta i londonskog, jedan od najposećenijih. Tamo se formiraju kilometarski redovi da biste tu izvadili vizu, prošli. Ovo je, da kažem, kraj patnje naših građana. Podaci kažu da stotine hiljada naših građana posete Istanbul, Antaliju, Izmir i druge delove. Ovaj sporazum je jako bitan i zbog drugih stvari, a to je zato što imamo brojnu dijasporu u Turskoj. Ovaj će sporazum motivisati njih da češće dolaze u ovu zemlju. Mi u Turskoj ostavljamo stotine miliona dolara kao turisti. Posle ću govoriti o deficitu koji imamo sa Turskom u robnoj razmeni i u turističkim uslugama. Interes države Srbije je da dovedemo turske turiste u našu zemlju, da i oni ostave milione dolara, kao što mi ostavljamo u Turskoj. Izuzetno sam zadovoljan zbog činjenice da je ovaj predlog zakona došao od Bošnjačke liste, kao liste koja učestvuje u Vladi Republike Srbije, i da je konačno prihvaćen naš predlog za koji smo se zalagali u više mandata u ovom parlamentu. Kada se govori o nekoj zemlji, o ukidanju viza, imali smo govornike koji su ovu temu proširili na temu strateške spoljne politike države Srbije, koja se odnosi na prethodni period, na sadašnji, a i na neku vrstu projekcije naše spoljne politike za budućnost. Radi javnosti, moramo da kažemo par reči sa kim mi to ukidamo vize. Ukidamo sa zemljom koja je danas 14. zemlja u svetu po ekonomskom razvoju, članica je G 20. Da vam kažem podatak da je bruto društveni proizvod Republike Turske 593.000.000.000 dolara. Koliko je to uređena zemlja, koliko je to zemlja koja je krenula evropskim putem pokazuje činjenica da u Turskoj posluje danas 14.500 stranih firmi, 80% su iz EU. Danas Turska izvozi u vrednosti od 111 milijardi dolara, 57% izvoza je u države Evropske unije. Ta Turska, sa tog istoka, takva kakva jeste u intonaciji mnogih poslanika, danas ima gotovo 60% izvoza u tu zapadnu Evropu, gde mi hoćemo da uđemo. Znate da je Turska kandidat za EU. Sledeći podatak je da su samo u poslednje dve godine zapadne firme otvorile u Turskoj 3.000 preduzeća. Što se tiče istorije, postoji jedna maksima koja kaže da se istorija uči ne radi prošlosti, nego radi budućnosti. Mi bismo mogli danas da držimo ovde tirade o tome šta je ko kome pre 500 godina bio na ovoj teritoriji. To treba da rade istoričari, naučni instituti, akademije. Šta kaže današnja stvarnost? Današnja stvarnost kaže – kad Barak Obama dobije izbore u Americi, druga destinacija gde ode je Ankara. Zašto on tamo ide, ta najveća svetska sila? Ide da se sastane sa predsednikom Gulom i Taipom Erdoganom, sa liderima koji vode modernu Tursku u EU, državu koja je za samo sedam godina dostigla ekonomski razvoj kakav se posle Kine ne pamti u bližoj ekonomskoj istoriji. Imate sledeći podatak, gospodo: danas, kada svet grca u ekonomskoj krizi, imate 5,9 stopu privrednog rasta Republike Turske. Uz Tursku, imate i Kinu. Zamislite tu Tursku, takvu o kakvoj govore pojedini poslanici, da ona ima takav privredni rast! Da li država koja je neuređena, koja nema regulisane neke odnose, ne prati neke evropske principe može da napravi takvu industriju da izveze 60% svojih proizvoda u EU? Dabogda da mi doživimo da 60% naših proizvoda izvozimo u EU. Nadam se da smo kroz ovu saradnju koju smo imali poslednjih par godina, a to je nešto što nismo imali poslednjih trideset godina – predsednik Tadić i predsednik Abdulah Gul sreli su se više od pet puta, gospodin Jeremić jedanaest-dvanaest puta sa ministrom Davutogluom, da ne nabrajam ostale ministre, naravno, uz inicijativu koja je došla od Bošnjačke liste i predstavnika Bošnjačke liste u Vladi Republike Srbije gospodina Ugljanina – na tom planu pokrenuli neke inicijative koje ovu zemlju vode u normalizaciju odnosa sa ovom vrlo važnom zemljom. Vi znate da se ovih dana naši bolesnici leče u Turskoj, mi letujemo u Turskoj, ali se upitajmo zašto ta Turska, koja je isto bila u Rumuniji i Bugarskoj tamo gde je bila pre 500 godina, u Bugarskoj i Rumuniji zapošljava 30.000 ljudi, a kod nas zapošljava par stotina ljudi (imamo investiciju od „Hajnekena“ ili „Efesa“). Naš je interes da navike proizvođača iz Turske u razmeni sa našim proizvođačima, u ekonomskoj saradnji podignemo na viši nivo. Reći ću vam jedan podatak. Kao predstavnik ovog parlamenta boravio sam skoro u Turskoj, sto kilometara južno od Istanbula, gde imate industrijsku zonu koja ima 280 fabrika. Dve fabrike imaju tehnologiju vrednu trista miliona dolara. Budžet fonda za razvoj, imali smo skoro izveštaj, gospodo draga, koji podržava industrijsku proizvodnju u ovoj zemlji je sto miliona evra. Toliko, radi reda veličina, sa kim mi danas ukidamo vizni režim. Što se tiče spoljne politike naše zemlje, Bošnjačka lista utiče u Vladi i u parlamentu da se naša politika iz devedesetih godina nikada ne ponovi, da se nikada ne ponovi politika izolacije, nego politika aktivne kooperacije. Da vas podsetim na još jedan podatak koji je za nas zabrinjavajući, a pokušavamo da sa turskim kompanijama to ispravimo. Kada je bila bivša Jugoslavija, znate da smo radili od Maroka do Indonezije: naš „Komgrap“, „Rad“, „Filip Kljajić“, PKB, ne znam koje sve firme; milijarde dolara smo zarađivali u Iranu, Maroku, u ostalim svetskim prestonicama, naročito govorim o državama Magreba i delu muslimanskog sveta; gradili smo im brane, železničke pruge, aerodrome, vojne objekte, ulagali u poljoprivredu. Danas znate katastrofalne podatke za našu privredu. Govorim to da bih vas obavestio da danas Turska... Od Maroka do Indonezije njihove kompanije imaju poslove vredne više od 120.000.000.000 dolara. Naš je interes, to je bilo naše tržište, koje smo izgubili ranih devedesetih godina vodeći autističnu spoljnu politiku, politiku koja nije mogla da se prepozna u svetu, koja nije prepoznavala prijatelje. Mada, postoji jedan diplomata čija je rečenica ostala u istoriji diplomatije, a glasi: „Ne postoje večiti prijatelji i večiti neprijatelji, postoje samo večiti interesi“. Ovde je bilo mnogo priče o tome da li je Turska nekog priznala, nije priznala. Da vas podsetim, dragi moji narodni poslanici, Bošnjačka lista je inače poznata po tome da se zalagala za opstanak države Srbije i Crne Gore. Smatrali smo da nema velikih ekonomskih, političkih, racionalnih, nacionalnih i bilo kojih drugih razloga da se raspadne jedna takva država. Bili smo, moram da kažem, u tom smislu dosta usamljeni. Naravno, čuli smo u ovom parlamentu da je Rusija nama izuzetno prijateljska zemlja, koja neće učiniti na međunarodnom planu ništa loše, što ne misli Srbija. Ali, gospodo, da vas obavestim, Rusija je među prvima priznala nezavisnu Republiku Crnu Goru. Zašto to, pored svih izliva naših emocija? Prema tome, tu vrstu retorike o tome ko je kome prijatelj, to je savremena diplomatija napustila poodavno. Danas u svetu ne postoji ta vrsta emotivnog prijateljstva, pozivanja na neka istorijska prijateljstva, već postoje interesi, a mi smo mala zemlja i dužni smo... Bošnjačka lista se uvek zalagala za to da sa Rusijom imamo najbolje moguće odnose; i sa Rusijom, i sa Turskom, i sa Amerikom, i sa EU i sa svim zemljama na planeti Zemlji. Mi smo mala zemlja i moramo da sarađujemo sa svima, moramo da sarađujemo sa svima. Naravno, sa demokratskim zemljama, zemljama koje uvažavaju neke principe i principe UN. Spomenuo sam Rusiju, Bošnjačka lista smatra da je i ovaj nivo odnosa sa Rusijom nizak… (Predsedavajući: Gospodine Omeragiću, izvinjavam se, moram da vas podsetim na obavezu iz člana 106. da govorite o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Otišli smo i u Rusiju, obišli smo dosta toga po svetu, a mi u suštini hoćemo samo da ukinemo vize, da potvrdimo sporazume sa Turskom, Azejrbedžanom i Brazilom. Dakle, ima i drugih velikih država na dnevnom redu.) Hvala. Samo sam u najavi spomenuo zato što su prethodno poslanici ovu raspravu o bezviznom režimu pretvorili u pledoaje za neku novu spoljnu politiku naše zemlje. U tom smislu sam iskoristio nešto što je rečeno pre mene. Izneću komparaciju za dve zemlje za koje različito smatramo da su nam više ili manje prijatelji. Samo komparacije radi, poslednji susret Putin - Erdogan, rezultat tog susreta, gospodo draga, iznosi petnaest milijardi dolara, posao vredan petnaest milijardi dolara. Danas je Turska u Rusiju investirala 28 milijardi dolara. Ne smeta joj uopšte Rusija. Danas Turska kaže da joj je Rusija veliki prijatelj. Ja to ovde ponavljam: i Rusija i Turska. Što se tiče ovog sporazuma, gospodo, nama ovaj sporazum omogućava da građani Republike Turske upoznaju našu zemlju, investiraju, kao što su investirali u Rusiju, Bugarsku, Rumuniju. Evo, još jedan podatak: Turska je prošle godine od ukupno 25 milijardi dolara svojih investicija van granica Turske oko pet i po milijardi investirala u Saveznu Republiku Nemačku. Znači, po nama, ovaj sporazum treba da motiviše turske biznismene, građane Turske, našu dijasporu u Turskoj da krenu sa investicijama prema našoj zemlji, da zaposlimo desetine hiljada ljudi, da ostvarimo još bolju komunikaciju, produbimo naše balkanske odnose. Zemlji koja ima razvijenu privredu odgovara stabilnost, odgovaraju joj dobrosusedski odnosi, uređeni odnosi. Kada pričamo o tome šta je nekada neko nekome značio pre 500 godina, nas istorija uči (završavam, predsedavajući), 1945. godine, posle milion nastradalih u Drugom svetskom ratu, u ratu između Francuske i Nemačke, milioni mrtvih... Samo četiri godine posle rata seli su predstavnici Francuske i Nemačke i rekli – istorija u institute, istorija na univerzitet, a mi stvaramo početke Evropske unije, unije kakvu ne pamti istorija političkog života. Hoćemo da uđemo u tu Evropsku uniju, a ljudi su samo posle četiri godine... Podsetiću vas još na odnose dve zemlje koji objašnjavaju malo svetsku politiku: jedna strašna stvar koja je izbačena negde krajem četrdeset i neke godine, u jednoj dalekoj zemlji, tamo ljudi još danas boluju od toga... Za samo četiri godine Sjedinjene Američke Države su napravile od Japana svog najvećeg prijatelja, za samo četiri godine; ne prijatelja, nego najrazvijeniju zemlju na svetu, sa kojom su ratovale pre samo tri ili četiri godine. Znači, nas istorija ne uči da se pozivamo na dobre primere. Ako hoćete da se pozivamo na loše primere, imate loših primera. Treba da gledamo u budućnost, budućnost pripada dobrim odnosima. Vlada Republike Srbije je krenula sa ovim bezviznim režimom. Ovde imamo i Brazil, pored Turske. Dobro znate da je sledeća svetska sila, uz Brazil, i Indija. Bošnjačka lista pozdravlja ovaj sporazum sa Brazilom, kao što pozdravljamo sve sporazume, kao što smo pozdravili i sporazum sa Rusijom, i sa Belorusijom i sa svim zemljama, a razlog je da otvorimo našu zemlju, naše kapacitete, naš turizam i da u toj razmeni imamo pozitivan bilans sa drugim zemljama. Ovaj sporazum o bezviznom režimu će omogućiti državi Srbiji da okonča pregovore o „Jatu“. Da vas upoznam da je Turska nacionalna avio-kompanija ovih dana, već devedeset i više posto, završila svoje pregovore sa „Lotom“, poljskom avio-kompanijom, koju će kupiti. Zakupila je četiri aerodroma na Balkanu. Kompanija „Turkiš erlajns“, danas kada postoji svetska kriza u aviosaobraćaju, ostvarila je bruto dobit u prošloj godini od 1.600.000.000 dolara. Radimo na tome da turske kompanije kroz „Jat“... I, da vas podsetim, mi smo kao Bošnjačka lista učinili puno da naš IMT krene u saradnju sa „Hemom“, čuvenom turskom firmom koja proizvodi traktore. Oni već sklapaju i izvoze traktore u treće zemlje. Zato vas pozivam, u ime Bošnjačke liste i grupe poslanika manjina, da prihvatimo ovaj sporazum, jer će on imati dalekosežne pozitivne posledice po našu zemlju, našu ekonomiju i olakšaće život građanima Turske i Srbije i doneti stabilnost u naš region. Hvala.
Hvala, gospodine Omeragiću. Razumeli smo. Reč ima narodni poslanik gospođa Vjerica Radeta. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo, malopre smo između ostalog čuli, a čuli smo zaista svašta... Jutros sam imala neku informaciju da su zatvoreni neki delovi grada, ali nismo kao poslanici imali informaciju da predstavnici Turske danas govore u parlamentu. Govor poslanika Srpske radikalne stranke nazvan je – pledoaje za novu spoljnu politiku. Dakle, nije to nikakva nova spoljna politika. Ono što govorimo je politika Srpske radikalne stranke, koja se, i kada je u pitanju unutrašnja i spoljna politika, ne menja dvadeset godina. Tako će ostati do kraja i kao takvu će je građani Srbije, sasvim izvesno, prepoznati kao jedinu i pravu i spoljnu i unutrašnju politiku za sve građane Srbije. Ovde imamo četiri predloga sporazuma: između vlada Republike Srbije i Turske o uzajamnom ukidanju viza, pa o ukidanju viza za nosioce diplomatskih i službenih pasoša sa Azerbejdžanom i dva sporazuma sa Brazilom - jedan je ukidanje viza za njihove državljane, a drugi ukidanje viza za nosioce diplomatskih ili službenih pasoša. Naravno, treba da se govori i pojedinačno o svakom predlogu sporazuma, ali ne vidim zašto smeta da se govori uopšte o stavovima političkih partija kada je u pitanju spoljna politika, jer ovi predlozi sporazuma govore i o aktuelnoj spoljnoj politici. Nisam baš razumela zašto mi treba da budemo srećni i zadovoljni zbog činjenice da je Turska 14. zemlja po dohotku u Evropi. Ne znam zašto mi u Srbiji treba da budemo srećni i zadovoljni zato što je stopa privrednog rasta u Turskoj, ne znam koliko, nešto neverovatno visoka. Zašto bi nas bilo briga što je Turska postigla neviđen ekonomski razvoj? Zašto bi nas bilo briga što dve fabrike u Turskoj vrede 280.000.000 dolara? Nešto što bi, verujem, većina građana Srbije volela da čuje jeste da smo mi ovde mogli da kažemo: naša spoljna politika je izdejstvovala to da je Turska država koja nije priznala Kosovo i Metohiju; da je Turska država koja nije naterala Borisa Tadića da se u ovom parlamentu srpski narod proglasi genocidnim zbog zločina u Srebrenici, koji naravno nije genocid. To je valjda ono što treba da budu motivi da se mi zalažemo za bilateralne odnose svake vrste sa nekom zemljom u Evropi i u svetu. Rečeno je malopre ovde da jezik savremene diplomatije ne podnosi emocije. To je rečeno u najvećem emotivnom naboju, bar sam tako razumela. Možda nisam dobro razumela, ali mi se baš tako učinilo. Jezik savremene diplomatije i svih diplomatija mora i treba da bude jezik koji govori o interesima; kada smo mi u pitanju, poslanici ovog parlamenta, isključivo o nacionalnim interesima Srbije i interesima svih građana Srbije. Nažalost, naše iskustvo sa Turskom ne govori u prilog tome da se Turska na bilo koji način zalaže za bilo kakav interes građana Srbije, za dostojanstvo građana Srbije i ove države, naprotiv, sve suprotno od toga. Zato mi mislimo da ovaj sporazum o uzajamnom ukidanju viza sa Turskom apsolutno nije u interesu građana Srbije i države Srbije, već isključivo u interesu Turske. Ako je ovo zamena za 15% teritorije države Srbije, odnosno Kosovo i Metohiju, onda to nama srpskim radikalima ne treba, a uvereni smo da to ne treba ni većina građana Srbije, ogromnoj većini. Ovde smo čuli o ekonomskom napretku Turske, a mi tvrdimo da je ovo ukidanje viza samo u interesu još većeg napretka Turske. Naravno, rekla sam na početku, baš nas briga kakav je ekonomski napredak Turske; nismo mi za princip „da komšiji crkne krava“, ali jesmo za princip da nama i našim građanima bude bolje. Zašto je ovo u interesu Turske? Zato što će ovaj bezvizni režim samo značiti povećanje broja turista u Turskoj, turista iz Srbije. Nije bilo davno, pre nekoliko meseci hvalio se Boris Tadić da će u toku letnje sezone, u toku turističke sezone građani Srbije moći da idu u Hrvatsku samo sa ličnom kartom, bez pasoša. Kome je on tada učinio uslugu? Građanima Srbije, koji pre sezone i posle sezone ne mogu da idu u Hrvatsku bez pasoša i bez vize, a u toku turističke sezone mogu da idu samo sa ličnom kartom? Zaista je neverovatno na koji nas način sve ponižavate i omalovažavate! Omalovažavate nas na svakom koraku, kada je u pitanju spoljna politika. I, naravno, ne samo spoljna. Da li je nekoga iz Vlade Republike Srbije, iz režima, sramota zbog ovoga što su danas neke novine pisale, recimo, da je Vlada Srbije poklonila opštini Ćićevac ukraden automobil i da je delegacija opštine Ćićevac u Sloveniji privođena, zadržavana u pritvoru itd. zato što su se dovezli državnim mercedesom, koji ne znam koliko košta i koji je ukraden? Pitanje je, ko je lopov? Nadamo se da će i to jednog dana da se istraži. Ne ovaj konkretan slučaj, nego uopšte pitanje ko je lopov, ko je kriminalac, ko je huligan. Mnogo se vi hvališete kako ste spremni da se uhvatite u koštac sa kriminalom, sa huliganima itd. Pozivamo vas, uradite to jednom do kraja. Da li mislite da vam neko veruje da ste bili ozbiljni kada ste se uhvatili, kako Tadić reče, u koštac sa kriminalom? Uhvatiste neke kriminalce, a gde je Šarić, kada su u pitanju narkodileri? Naravno, ne smete da dirate u vrh zato što ćete doći do vrha državne vlasti. Ovo i te kako ima veze sa današnjim dnevnim redom, jer želimo da govorimo i da skrenemo pažnju građanima Srbije kako je naša spoljna politika sve samo ne spoljna politika u interesu građana Srbije. Zato sam namerno spomenula Šarića. Pomenuću i Stanka Subotića i Radulovića. Pitam se da li ga još neko pamti, osim onih nekada zaposlenih u „Ce marketu“ koje je ojadio, malih akcionara itd? Naravno, koliko je ojadio državu, to ćemo valjda jednog dana takođe da saznamo. Spomenuću i Ejupa Ganića. Sve to i te kako ima veze sa našim „divnim“ bilateralnim odnosima sa tim državama koje na svakom koraku pokazuju da ih Srbija ne interesuje, koje nas na svakom koraku omalovažavaju, ali nažalost, uz pristanak vlasti, režima iz Srbije. Ne bi nama bio problem to što oni pokušavaju da nas omalovaže zato što oni to hoće, nego je naš problem što se predstavnici našeg režima nude da izigravaju ponižene u svim, ne samo u zemljama EU, nego i šire. Da li nam treba... Govorimo o ukidanju viza sa Turskom, Azerbejdžanom i Brazilom. Mi srpski radikali ćemo pohvaliti to što ćemo uspostaviti bezvizni režim i sa Azerbejdžanom i sa Brazilom zato što su te zemlje pokazale da su prijatelji Srbije. Svaka država na svetu koja nije priznala Kosovo i Metohiju je prijatelj Srbije. Svaka država koja je priznala Kosovo kao državu je krvni neprijatelj države Srbije i u obavezi smo da se na takav način ponašamo prema tim državama. Mi u ovom parlamentu moramo to da žigošemo, moramo to javno da kažemo i moramo da upozorimo režim da ne smeju prijateljima da smatraju države koje su nam otele 15% teritorije. O kakvom mi bezviznom režimu sa bilo kojom državom u svetu govorimo kad funkcioneri države Srbije ne mogu da odu na Kosovo i Metohiju, kad Bogdanović, ministar za Kosovo i Metohiju, koji je rođen na Kosovu i Metohiji, ne može tamo da ode? Sećate li se, pre nekoliko meseci, kad su ga zaustavili predstavnici KFOR-a kako je jadno i ponizno pred njima rekao – ali, čekajte, ja valjda mogu da uđem, ja sam rođen ovde, nisam došao iz Šumadije ili iz nekog drugog dela Srbije. Takav ministar je jedan od ministara u Vladi Republike Srbije i jedan od onih koji vode spoljnu politiku države Srbije. Šta ćemo da kažemo o onom koji je po Ustavu zadužen za spoljnu politiku, o Borisu Tadiću? Šta da kažemo o tom čoveku koji je na inauguraciju srpskog patrijarha, u srpsku zemlju Kosovo i Metohiju išao hrvatskim avionom? Da li je to sebi smeo da dozvoli predsednik države Srbije? Mi tvrdimo – nije. On sebe može da ponižava koliko god hoće, ali nema pravo i ne sme da ponižava državu Srbiju i građane Srbije. Zato mi o tome govorimo i zato ćemo o tome da govorimo javno, da podsetimo građane Srbije kakav režim vlada Srbijom i da podsetimo građane Srbije koliko je ovom režimu stalo do građana Srbije. Podsetiću vas, nekima verovatno i naša današnja diskusija zvuči kao jeres, ali podsetiću vas da ste nas isto tako popreko gledali kad smo govorili o beloj šengen listi, o vizama itd. Posle godinu dana, mi sad ponovo možemo da kažemo – da, građani Srbije, srpski radikali su bili u pravu kad su o tome govorili. Zašto to tvrdimo? Naravno, ni tada nismo imali ništa protiv te bele šengen liste, ali smo tvrdili da nikome u Srbiji od toga neće biti bolje. Oni koji su mogli da putuju, putovali su i pre te šengen liste, putuju i danas. Oni koji nisu mogli ranije, ne mogu ni danas. Ilustrovaću to primerom. Navalili su građani Srbije, kao, bezvizni režim, bela šengen lista, i pohrlili da uzimaju ove nove pasoše, s kojima mogu da pređu u neku drugu državu bez vize. Čekali su redove, plaćali takse, dolazili u pet sati ujutru da bi došli na red, a sad, to je proverljiv podatak, mogu da ga postavim i kao poslaničko pitanje, da tražimo od Ministarstva unutrašnjih poslova da odgovori pa da se svi poslanici upoznaju sa tim, dajte da vidimo koliko je urađenih, gotovih pasoša u podrumima stanica policije po Srbiji? Zbog čega? Zato što građani Srbije nemaju interesa da odu da preuzmu pasoše. Zatrčali su se, mislili su da to nešto znači. Međutim, kad su shvatili da to zapravo ne znači ništa, ne trebaju im ti pasoši; napravili su ih i eno ih kako stoje po podrumima, službenici zapinju o njih po policijskim stanicama. To je to što ste vi postigli vašom spoljnom politikom. Danas pišu novine, a sinoć je to bilo u elektronskim medijima, da se zbog lažnih azilanata dovodi u pitanje bezvizni režim sa Belgijom. Između ostalog, kaže se da iz Srbije stiže više zahteva za azil nego iz Somalije. Naravno, taj azil se, i u ovom slučaju kao i u februaru, dobrim delom zloupotrebljava, i to je opet odraz spoljne politike Srbije, otvaranjem žarišta na jugu Srbije, u Bujanovcu i Preševu, u Raškoj oblasti, Vojvodini itd. To i te kako ima veze i sa ovim dnevnim redom i uopšte sa spoljnom politikom Srbije. Ali, ovde je Mirko Cvetković objasnio da „veliki broj građana Srbije koji traži azil neće ugroziti bezvizni režim jer oni ne traže azil iz političkih, već iz ekonomskih razloga“. To je ono što smo vam mi pričali i što vam ponavljamo. Mogu građani Srbije da putuju, moći će da putuju i u ove tri zemlje o kojima danas govorimo, kao što mogu i u skoro sve zemlje EU bez vize, ali mogu da idu kao turisti, mogu da idu na ograničeno vreme u posetu, ali ne mogu da dobiju ono što su očekivali, ono o čemu ste ih vi lagali. Vi ste sve vreme građanima Srbije pričali – kada odemo na belu šengen listu svi će moći tamo da idu i da tamo žive, borave, rade, da bi živeli bolje. Ne mogu, i to građani danas znaju. Nažalost, ni u Srbiji ne mogu da žive, zato što je i u Srbiji sve više otkaza, sve više ljudi na ivici egzistencije. Upozoravamo Vladu Republike Srbije, upozoravamo režim da se okani toga da čini usluge nekome izvan Srbije. Neka čini usluge građanima Srbije, neka se omoguće normalni uslovi za život građana Srbije, a onda će svako putovati tamo gde se kome putuje. Hvala.
Iskorišćeno je sedamnaest minuta od vremena poslaničke grupe. Poštovani narodni poslanici, ne pročitah iz scenarija obaveštenje da je, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika, do otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa prijavu za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnela samo Poslanička grupa SRS i da je gospođa Vjerica Radeta bila prva prijavljena prema redosledu. Drugi je gospodin Dragan Stevanović, kome dajem reč. Izvolite. Posle njega ima reč gospodin Aleksandar Martinović, gospođica Jovanović, pa vi, gospodine Krasiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja ću iskoristiti ono što ste vi, gospodine Novakoviću, u jednom nezvaničnom razgovoru rekli meni, a to je da se u Skupštini u principu vodi debata, a ne dijalog. Ja se sa vama slažem potpuno i to što ste mi rekli naročito ću iskoristiti sada u ovom svom obraćanju poslanicima i javnosti. Ne bih želeo da se bilo šta što ću izreći shvati kao povod za dijalog sa jednim od poslanika vladajuće većine koji je danas ovde govorio i koji je u principu izneo stavove koji su više bili podrška, predstavljanje, ili kako već to da nazovem, neke druge ili treće države, a ne države u čijem parlamentu sedi, čiju je Vladu podržao i zbog čega na neki način on predstavlja, i ono što govori, zvaničnu politiku i stavove države. Takođe, drago nam je što smo u dve trećine njegove priče prepoznali stavove Srpske radikalne stranke. U tom kontekstu, ja vas sada pitam, gospodo iz vlasti, šta fali državama Alžiru, Maroku, Tunisu i svim onim koje ste pobrojali? Ali, kad se pozivate, bez mere, na te države, hajde, pohvalite se, kao predstavnik vlasti, trgovinskim bilansom sa tim državama u periodu u kom ste vi na vlasti. Kako nemate meru? Služite se svim i svačim kako biste neki svoj politički interes, koliko god on veliki bio, predstavili ili ovde branili. Ova vlada se hvalila da je posle dvadeset godina prvi put srpska privreda izašla na sajam privrede u Alžiru. Ko je zbog toga kriv? Da li je SRS? Krivi ste vi koji podržavate Vladu i koji niste slušali Srpsku radikalnu stranku koja vam uporno i kontinuirano deset ili dvadeset godina govori gde ekonomski interes ova država treba da nalazi. Vi onda izađete i kažete – 51% izvoza ide u EU, ostalo su zemlje CEFTA, tu oko nas, 20% otpada na sve ostalo. Onda vas SRS pita – a koliko ukupno izvoza u ove države učestvuje u BDP, i vi kažete, oborene glave – 19%. Sad vi nama postavljate pitanja šta fali tim državama. Kakve veze one imaju sa Turskom? One nisu Turska, one su Alžir, Maroko, Libija, Irak, Iran, koji zaista jesmo gradili. Mi vas pitamo, zašto danas nismo dole? Nismo, zato što, gospodine Omeragiću, podržavate Vladu koja ima potpuno drugačije političke ambicije, koju taj svet ne interesuje, koja nam je diplomatska i konzularna predstavništva pogasila u dve trećine država koje ste naveli. Mi ih pitamo – zašto je to tako? Ali, vi podržavate tu vladu. Zahvaljujući vašim glasovima, ovaj gospodin sedi u toj vladi. Nemojte nama ta pitanja da postavljate i nemojte da dovodite u istu ravan sporazume sa Brazilom i sa Turskom. Mi se zalažemo za to da Srbija intenzivira svoje odnose sa Brazilom, da mnogo toga što je u Brazilu uspostavljeno prenese ovde, jer su se modeli ekonomske, socijalne zaštite i svega ostalog tamo pokazali kao efikasni i uspešni. Pitamo vas, zašto to nije ovde? Tu su odgovori, a ne ovde kod nas. I, nemojte njihove interese da poistovećujete sa interesima Turske na Balkanu. Njihovi politički interesi nisu isti. Recite prost odgovor ovim ljudima koji nas slušaju i gledaju, zašto kasni „Južni tok“? Koji je glavni opstruktivni element u započinjanju realizacije tog projekta? Turska, kao eksponent Amerike, zbog nafte, i vi to dobro znate. Kakvi su vam uslovi bili postavljeni za projekat od svega trideset miliona dolara za realizaciju putne infrastrukture u Raškoj oblasti? Oni će da daju izvođače, oni će da odrede posebnim ugovorom kakve će biti kamate itd. Oni su nam odredili šta su naši infrastrukturni prioriteti, a ne država Srbija! U našim odnosima sa Turskom, gospodo iz vladajuće većine, vi ste problem, vi koji nemate i ne poznajete granice servilnosti, fleksibilnosti i popustljivosti. To što se u ovom trenutku vaš stranački i politički interes identifikovao sa turskim, to je neki drugi problem. Objektivno je problem u vama. Ne treba nama Turska za prijatelja, nama Turska treba za partnera. Kada vas neko tretira i doživljava kao partnera, onda ste u istoj ravni. Ne treba mi Turke da pomažemo, treba da pomažu oni nas. Gospodo, na pedeset miliona evra izvezenih u Tursku, Turska ovde izveze sto dvadeset i nešto miliona. Sve ove liberizacije neće nama doneti ni sreću ni efekte, doneće njima, jer će im olakšati da svoje pozitivne ekonomske odnose i poslovanje sa nama unaprede. Vi ste problem, zato što u tim odnosima ne prepoznajete šansu da dižete ekonomiju ove države. Šta je odnos? Kakav odnos? O kakvoj dijaspori vi sada pričate? Koga ste pozvali iz te dijaspore da dolazi ovde da ulaže i investira? Vama je udarna vest na televiziji – ministar iz Vlade otvorio trideset radnih mesta. To je nešto čega ministar treba da se stidi, jer mu petsto radnika dnevno ostaje bez posla. Mi smo doživeli da nam to budu udarne vesti na televiziji. Da li znate, gospodo, da ćete sada uvesti hiljadu tona lešnika iz Turske za konditorsku industriju, koju ste vi uništili, nismo mi, od mleka, pa nadalje? Konditorsku industriju, koja može da bude jedna od nosećih privrednih grana ove države, doveli ste u poziciju da uvozimo iz Turske sve. Doveli ste ih u poziciju u kakvoj jesu, na staklenim nogama, zato što ste liberalizovali i omogućili da sve iz Turske u toj oblasti dolazi ovde. Šta smo dobili recipročno? Nismo dobili ništa. Dok ste vi na vlasti, nećemo dobiti ništa. Dok ste vi tu gde jeste, rukovođeni takvim manirima i principima, niko ovu državu za partnera neće prepoznati. Nemojte, gospodo iz vlasti, da se koristite Rusijom da nas odobrovoljite za odnose sa Turskom. Baš nas briga kakve odnose oni imaju. Nikada se Rusija u odnosima sa bilo kime neće ponašati servilno, kako se vi ponašate u odnosima sa Turskom, sa EU, sa Hrvatskom, sa Crnom Gorom i sa svima ostalima, i sa Šiptarima sa kojima nameravate da uđete u pregovore. Pitate nas, zašto Crna Gora? Zašto podržavate predsednika koji podržava njen evropski put? Šta podrazumeva evropski put Crne Gore? Podrazumeva da srede demarkacije, da srede svoje granice. Danas Crnogorci pregovaraju o državnim granicama Republike Srbije sa Šiptarima, koji nemaju veze sa Srbijom, koji su teroristi, kvazidržava! Vi pitate nas šta mislimo o tome, a vi podržavate Vladu koja na indirektan način urušava teritorijalni integritet i suverenitet ove države. Duva vam vetar u leđa. To ne može tako. Ovi sporazumi, nažalost, dok god je ova vlada takva kakva jeste, nikakav ekonomski i politički efekat ne mogu za Srbiju da obezbede. Da li znate koliko je srpskih turista ovog leta bilo samo na severu Grčke? Bilo ih je sedamsto hiljada. To je samo sever Grčke, a da ne govorim o područjima Atine, Lefkade, Zakintosa itd. Neka je svako ostavio po deset evra, vizna liberizacija nas je ove godine samo sa Grčkom toliko koštala. Koliko smo živog novca izneli iz Srbije? Sada vi pitate nas zašto mi nećemo da budemo prijatelji sa Turskom. Hoćemo. Hoćemo da budemo partneri sa svima, ali sa svima koji poštuju formu međunarodnog prava i koji poštuju sve ono na šta Srbija ima pravo po međunarodnom pravu, po međunarodnim konvencijama, poveljama itd. Ne može nešto za njih da važi, a za nas da ne važi. Da zatvaramo oči pred tim činjenicama, ne, nećemo. Vi možete da ćutite koliko hoćete i možete da nas ubeđujete da je subota u sredu. Jednostavno, mi to da prihvatimo nećemo. Prema tome, nemojte nama da postavljate pitanja na koja vi dugujete odgovore građanima Republike Srbije. Srpska radikalna stranka dr Vojislava Šešelja je uvek govorila sa kime treba da se sarađuje i gde svoj interes treba da prepoznajemo. Nemojte vi tome da nas učite. Nađite meru koji ćete minimum političkih interesa ovde da promovišete i da branite. Nemojte to da radite na štetu i na uštrb interesa Republike Srbije, na način koji će urušavati dostojanstvo ovog doma, doma u kom sedimo svi i u kojem smo svi ravnopravni. Hvala.
Iskorišćeno vreme od vremena poslaničke grupe je deset minuta i četrdeset pet sekundi. Izvinjavam se, nisam razumeo gospodina Omeragića da je ostao i kao prijavljeni govornik na listi, pa sad ima, izvinjavam se, gospodine Martinoviću, reč. Izvolite.
Bezvizni režim sa Turskom će koristiti ovoj zemlji. On će podstaći našu robnu razmenu. Smatramo da će turisti iz Turske dolaziti kod nas u mnogo većem broju. Što se tiče komentara koliko nas ide na more u Grčku ili u Tursku, upravo se Bošnjačka lista zalagala da idemo na more u Srbiju i Crnu Goru, ali velika sila je priznala Crnu Goru, pa više mora nemamo, što se toga tiče. Što se tiče „Južnog toka“, da vas obavestim, taj sporazum… (Predsedavajući: Izvinjavam se, gospodine Omeragiću, da li ste se vi javili za repliku ili da govorite?) Ne, nisam, ali jako je bitno jer u tome učestvuje Turska. (Predsedavajući: Da vam ne čitam ponovo šta je na dnevnom redu i da vas upozorim na obavezu iz člana 106.) Dobro. Tema su, spomenuo sam, i Brazil, i svi sporazumi koje je u ovom parlamentu podržala Bošnjačka lista, i sporazum sa Rusijom, sporazum sa Kinom, sporazum sa većinom zemalja sa kojima je naša spoljna politika procenila da treba da razvijamo odnose; sporazum koji smo postigli i ratifikovali u ovom parlamentu, vezano za trideset miliona dolara za rekonstrukciju puteva u Srbiji, konkretno relacija Tutin - Novi Pazar - Sjenica. Ako pročitate sporazum koji imamo sa Kinom, gospodo draga, i ovaj most koji će se praviti, ovih dana počela je, završava se projektna dokumentacija, videćete da je kineska firma dobila taj posao. Da vas podsetim, rekonstrukcija železnice, ruska vlada je dala kredit; ovde smo slušali gospodina Medvedeva, ja sam mu aplaudirao u ime Bošnjačke liste, pozdravio kredit koji nam je obećao Medvedev. (Predsedavajući: Oprostite, ali moram ponovo da vas podsetim, ni Rusija, ni Kina, ni odnosi sa njima nisu na dnevnom redu, nego sporazumi sa Turskom, Azerbejdžanom i Brazilom o međusobnom regulisanju viznih režima.) Gospodine predsedavajući, možda to izgleda kao replika, ali zato sam se i prijavio da govorim. Oni su samo to spomenuli, ja sam imao nameru da govorim o tome, međutim, njih niko nije prekinuo kada su spominjali ove sporazume. Prema tome, pravilo koje važi za one koji su spomenuli mora da važi za govornika koji podseća da su oni o tome govorili. Pravnici to vole da kažu – audiatur et altera pars. Kolega Martinović to zna. To sam spomenuo zato što je to praksa, ako vam neko da kredit, to su tzv. vezani aranžmani: zato turska firma radi to, zato što nam je dala kredit; zato se ruska firma bavi železnicama u Srbiji, zato što nam je Rusija dala kredit; Kina nam je dala kredit, pa zato kineska firma pravi taj most iz Zemuna. Prema tome, to su poznati aranžmani. Što se tiče bezviznog režima, Bošnjačka lista smatra da je od izuzetne važnosti da što pre počne da funkcioniše ovaj sporazum. On će omogućiti najpre našim građanima da lakše ulaze u Tursku i da se našim građanima otvori tržište od sedamdeset miliona stanovnika. Ako tu uzmemo i turkofonske zemlje, koje imaju više od pedeset-šezdeset miliona stanovnika, nama se otvara još šire tržište. Naše je da kao zemlja podignemo svoje privredne kapacitete, da razvijemo privredu. Govoreći o turskoj privredi samo sam hteo da govorim o tome sa kim mi to ulazimo u ovaj sporazum i da je to interes države Srbije. Republika Turska ovde nema nikakvog zagovornika, ima građane Srbije koji žele da sarađuju i sa Rusijom, i sa Kinom, i sa Madagaskarom, i sa Brazilom i sa svima ostalima. Nikada u ovom parlamentu nisam govorio kada je bio gospodin Medvedev ili neko drugi, aplaudirao sam kao i vi, pozdravljao sve sporazume sa Rusijom i sa bilo kim, pa mislim da nije korektno da govorimo da ovde Republika Turska ima zagovornike. Imam još jedan razlog, a to je da govorim i u svojstvu predsednika parlamentarne Grupe prijateljstva sa Turskom. U tom svojstvu, kao predstavnik srpskog parlamenta, bio sam dužan da se informišem šta je danas Turska u privrednom smislu, šta je danas Turska u diplomatskom smislu i šta je danas Turska na Balkanu. Mislim da bi bilo loše za srpski parlament da ima predsednika jedne parlamentarne grupe, a da on ne zna sve ove podatke i da ne radi na razvijanju dobrih odnosa sa tom zemljom, a da je predsedavajući jedne takve grupe. Kao predsednik ove grupe zalagao sam se za to da se što pre dođe do ovog sporazuma. Upravo ovih dana smo imali poslovni tursko-srpski forum, gde smo čuli naše privrednike, čuli smo u poslednje četiri godine da naši privrednici zahtevaju od naše vlade i našeg parlamenta da što pre dođe do tog bezviznog režima, da im olakšamo ekonomsku komunikaciju sa Turskom. Građani Srbije imaju interesa da u Srbiju dolazi što više biznismena. Da li su oni iz Australije, iz Amerike, iz Engleske, iz Južne Afrike, iz Alžira, građane Srbije zaista to mnogo ne zanima, jer novac, investicije nemaju ni boju, ni miris. Investicije otvaraju radna mesta. Zato sam spomenuo podatak da je Republika Turska prošle godine investirala 25.000.000.000 dolara izvan Turske. Zašto mi u tih 25.000.000.000 nemamo ništa? Upravo građani Srbije očekuju da od tih 25.000.000.000 u budućnosti bude par milijardi u našoj zemlji. Jer, ako danas Turska kod naših suseda Bugara i Rumuna ima blizu 30.000 zaposlenih u 1.500 firmi koje rade u Bugarskoj i Rumuniji, postavlja se pitanje kako je to Turska pre 500 godina bila isto i u Rumuniji i u Bugarskoj, a tamo ima 30.000 radnih mesta za Bugare i za Rumune? Slažem se sa kolegom da je činjenica da se mi slikamo sa 30 novih radnih mesta. Upravo to potvrđuje moju diskusiju da treba da se slikamo sa 30.000 novih radnih mesta, i pomoću investitora iz Rusije i iz Srbije. Ne da se slikamo, nego da radimo i da imamo investicije koje će zaposliti naše građane, jer smo u dosta teškoj ekonomskoj situaciji. Smatramo da će ovaj bezvizni režim biti dobra poruka, onako kako su mi to preneli srpski biznismeni koji danas rade sa Turskom i žele da rade u budućnosti. Hvala.
Zahvaljujem. Predviđeno vreme je isteklo. Reč ima gospodin Stevanović, s obzirom na kreativno tumačenje i širinu zahvata u ovoj temi, koja je inače vrlo suvoparna. Izvolite, gospodine Stevanoviću.
Sa vama se, gospodine Omeragiću, potpuno slažem oko nekih stvari. Zaista bih voleo da je srpsko more zvanično, doveka ću ga priznavati kao srpsko more, i u Budvi, i u Ulcinju i u Herceg Novom; imamo mi mora u Karinskom zalivu i još negde, ali daće Bog da se nekad stvore uslovi da se tamo vratimo. Hteo bih da se osvrnem samo na nekoliko stvari. Ne može vizna liberalizacija da unapredi robnu razmenu, to mogu da urade carine, akcize, carinski odnosi, odnosno carinska politika. Ali, neka bude da će komunikacija poslovnog sveta, turskog i srpskog, da unapredi tu robnu razmenu. Odgovori koje treba da nam da vlast jesu: zašto mi tamo na tržište od sedamdeset miliona građana izvozimo u vrednosti od pedeset miliona, a Turska na tržište od sedam miliona građana izveze sto pedeset miliona? To su pitanja. Mi tražimo odgovor na tako nešto. Nema potrebe da nas ubeđujete da je potrebno da se u Srbiju investira ne dve, ne tri milijarde, svih dvadeset pet milijardi. Zašto ih nema? Zato što smo neuređena država, zato što imamo kriminal i korupciju, zato što imamo neuređene imovinske odnose, zato što nemamo plansku dokumentaciju, zato što imamo gomilu problema. Evropska komisija, ne SRS, institucija gde nas vi vodite, pod znacima navoda, Evropska komisija će napisati šta su sve problemi sa kojima se ova država suštinski suočava. Zato što niko od tih investitora koji su potrošili dvadeset pet milijardi ne može da prepozna pravnu i finansijsku sigurnost u ovoj državi. Meni nije drago da o tome govorim zato što je to moja država, ali ambijent, poslovni, pravni, finansijski, u ovoj državi pravi ova vlada. Zato, ne Turci, neće niko da dolazi da investira. Zato imamo problem u budžetu, deficit takav kakav imamo, zato što nemamo direktnih stranih investicija. Dok god se budete tako nonšalantno ponašali u vlasti, ova država će ostati i bez investicija i bez ekonomskog napretka, niti ćemo moći da u perspektivi očekujemo nešto drugačije i bolje. To je bila samo moja ideja. Lepo je primiti dvadeset pet milijardi, ali nacionalni interes ove države nema cenu. Postoje granice preko kojih SRS nikada neće preći. Politički interes Turske ovde nije čist i vi to dobro znate. Pravljen je put Novi Pazar - Sarajevo. Eto poruke, pa neka drugi razmišljaju zašto je tako. Ovde njihov interes nije čist i država to mora da prepozna, i nije dobronameran. Kada bi država to prepoznala, naš odnos sa njima bio bi potpuno drugačiji, a oni bi nas uvažavali mnogo više kao partnere, nego sada. Hvala.
Morate da se prijavite svaki put, gospodine Omeragiću.
S obzirom na to da sam spomenut i da sam čuo jednu stvar od mog kolege – da postoje putevi, saobraćajna infrastruktura koja nema dobre namere. Turske firme ovih dana pregovaraju o tome, kompanija „Makjol“ pregovora ovih dana i potpisala je predsporazum o gradnji 72 kilometra autoputa Beograd - južni Jadran. Da turska firma „Makjol“ uđe da gradi puteve, sa lošim namerama, sa Petrom Petrovićem, Draganom Jovanovićem, Markom Markovićem, koji živi u Budvi, Bijelom Polju ili Podgorici, mislim da je to zaista problematično sa stanovišta racionalne logike. Prema tome, činjenica je da „Kolin“, turska firma, isto pregovara ovih dana o aranžmanu sa Vladom Republike Srbije, da u saradnji sa „Eksim bankom“, koja bi pratila njihov rad... Vi dobro znate, za Koridor 11 dobili smo sredstva iz evropskih fondova, zaduženje, i budžetska sredstva oko par stotina miliona. Turska se pojavila da sa više stotina miliona finansira, kreditira Republiku Srbiju, da gradi Koridor 10. Smatram da treba da pozdravimo ovu činjenicu. Opaska jedna, ja sam spomenuo da je država Srbija i Crna Gora imala more…
Vreme. Zahvaljujem, gospodine Omeragiću, razumeli smo. Ovim smo završili razmenu korisnih podataka. Namere su prilično... Molim vas, nemojte dobacivati, budite ljubazni, poštujte disciplinu ovog doma. Gospođo Vjerice Radeta, nemojte dobacivati, ljubazno vas molim. Reč ima Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, neću reći ništa novo ako kažem da je osnovni princip u međunarodnim odnosima princip reciprociteta. Mislim da je Srbija jedina država u svetu gde ima političara koji kažu – dobro, nema veze što je neka država priznala kao novostvorenu državu jedan deo naše državne teritorije, šta to ima veze da mi ekonomski i finansijski sarađujemo sa tom državom. Sumnjam da bi takav stav imala Francuska da joj neko okupira i prizna kao nezavisnu državu Korziku. Sumnjam da bi takav stav imala Nemačka da joj neko okupira i prizna kao nezavisnu državu Bavarsku, ili Velika Britanija da joj neko otme Vels. U Srbiji ima dosta političara i praktično je to mejnstrim u političkoj misli vladajuće koalicije – nema veze što nama neko narušava suverenitet i teritorijalni integritet, mi sa tom državom treba da uspostavljamo odnose kao da se ništa nije desilo. Sada se postavlja pitanje, koja je cena te saradnje? Meni je žao što se u raspravu o ovim sporazumima uključio samo gospodin Omeragić ispred vladajuće koalicije. Time uopšte ne želim da potcenim gospodina Omeragića kao nekompetentnog sagovornika, nego mislim da je ovo pitanje za stranku koja je vodeća u vladajućoj koaliciji, a koja je zaista trebalo da da neke važne odgovore, ne samo Srpskoj radikalnoj stranci, nego svim građanima Srbije. Dakle, nije ništa sporno u želji da se sarađuje sa nekom državom na ekonomskom planu, ali se postavlja pitanje koja je politička cena te saradnje. Ja moram da podsetim i gospodina Omeragića i poslanike vladajuće koalicije koji će glasati za ratifikaciju sporazuma sa Turskom da Srbiju i Tursku opterećuju brojni događaji iz naše davne prošlosti. Neću o tome, postoji nešto što je mnogo važnije. Ne znam da li vam je poznato, gospodine Omeragiću i vama gospodo iz vladajuće koalicije, iz drugih političkih stranaka, da je jedanaest turskih aviona učestvovalo u NATO agresiji na SRJ 1999. godine. Za SRS to nije beznačajan podatak. Postavlja se pitanje, zbog čega Turska insistira da ekonomski ulaže samo u pojedine delove Srbije? Otkud turski interes da investira u Rašku oblast i kako to da su se problemi u Raškoj oblasti pojavili nakon što je potpisana tzv. Istanbulska deklaracija i nakon što je Boris Tadić, bez da je pitao građane Srbije i Narodnu skupštinu Republike Srbije, maltene Republiku Srbiju stavio pod međunarodni protektorat Turske i izabrao Tursku da ona štiti naše političke i ekonomske interese prema trećim zemljama? To su neka vrlo zanimljiva pitanja, na koja mi do danas nismo dobili nijedan odgovor. Nije problem u Turskoj, već je problem u nama. Mi smo juče vodili jednu raspravu o tome da su najveći problem države Srbije huligani i tzv. navijačke grupe. Ja uopšte ne umanjujem značaj problema koji država Srbija ima kada su ove stvari u pitanju. Apsolutno, niko iz SRS ne opravdava bilo kakav oblik političkog ili fizičkog nasilja, uvek smo bili protiv toga, ali koristim ovu priliku da podsetim gospodina Omeragića, sa kojim danas vodimo vrlo živu i argumentovanu raspravu, i sa njegove i sa naše strane, ali i poslanike iz vladajuće koalicije, pre svega poslanike Demokratske stranke, na jedan dokument koji je vrlo važan za vladajući koaliciju. To je izveštaj Evropske komisije o Srbiji za 2010. godinu. Prosto neverovatno, kada uzmete taj izveštaj, tamo nećete naći ni na jednoj stranici da je ključni problem države Srbije divljanje navijača. Tamo su apostrofirane, ako sam ja dobro razumeo, tri stvari koje sprečavaju brzu integraciju Srbije u EU. S jedne strane, visok stepen korupcije. Jedna smo od najkorumpiranijih država u svetu i na tom planu sve DOS-ovske vlasti od 2000. godine su pale na ispitu. Drugi problem je problem reforme pravosuđa, koja očigledno nije dala nikakve pozitivne efekte. Sudovi su preopterećeni. Plate sudskog administrativnog osoblja su mizerne i o tome govori ovaj generalni štrajk. Sudovi su neefikasni, da ne govorim o tome da se nalaze pod velikim političkim pritiskom. Kao treći problem u izveštaju Evropske komisije navodi se to što vlast u Srbiji nije donela zakon o restituciji imovine. Srpska radikalna stranka je protiv toga da se izvrši restitucija imovine, jer smatramo da je to i u političkom i u ekonomskom smislu štetan potez. Sve ovo vam govorim da bih vam pokazao da ova fama koja već jedanaest dana kruži Srbijom, kako su navijačke grupe glavni problem u državi Srbiji, jednostavno nije tačna. Država Srbija se suočava sa mnogo većim problemima, o kojima vlast ćuti. Mi smo već jedanaesti dan pod teškom medijskom artiljerijom. Sve je u državi Srbiji super, sve ekstra funkcioniše, nikakvih problema nemamo, još samo nekako da rešimo to pitanje da li će se odigrati derbi između Crvene zvezde i Partizana i državom Srbijom će da poteku med i mleko, ali to nije tako. Bilo bi dobro da je tako, ali, i na vašu i našu žalost, nije tako. Vratio bih se sad malo i na ono što je rekao gospodin Ugljanin, da treba da se otvaramo prema svetu. Znate, veliki engleski filozof Frensis Bekon izrekao je jednu sjajnu misao o srednjovekovnoj metafizici i rekao: „Srednjovekovna metafizika je bila sjajni sistem ideja, veličanstveni, vrlo duboki, ali taj sistem ideja ima samo jedan problem - ne daje nikakve praktične rezultate.“ Otprilike, to isto može da se kaže i za politiku DOS-a od 2000. godine. Sve je to super, saradnja sa svetom, korak napred, vizna liberalizacija, SSP, beli šengen, ali, gospodo, kad podvučete crtu ispod svega toga, i u političkom i u ekonomskom smislu Srbija od svega toga ima samo štetu. Navedite mi jednu zemlju, vodeću zemlju EU koja je danas prijateljska prema Srbiji. Naravno, ako izuzmemo ove slatkorečive izjave koje se daju pred televizijskim kamerama, kako smo mi lider u regionu, kao, oni pružaju obe ruke za saradnju itd. Ali, ne vidim da je državi Srbiji išta bolje od tih izjava. Da ne govorim o tome da je većina, zapravo da su dve trećine članica EU priznale nezavisnost Kosova i Metohije, da nam se pojavio problem u Raškoj oblasti. Nije se pojavio od juče, naravno, ali ovih dana je eskalirao. Priče o tome da Srbija ulazi u EU čim malo pooštrimo ovo krivično zakonodavstvo i sredimo ove navijačke grupe i pojedine nevladine organizacije, odmah sutra ulazimo u EU, to jednostavno, gospodine Omeragiću, nije tačno. Što se tiče jednog takođe važnog problema, o kojem vlast u državi Srbiji ćuti, EU menja neke ključne stavove, za koje vi verujete da predstavljaju njen sistem vrednosti. Ne znam da li ste čuli, u stvari, verovatno ste čuli, pošto je to bila vest dana u nedelju, kada se gospođa Angela Merkel u Nemačkoj obraćala omladini svoje partije rekla je nešto... Da je to rekao neko iz SRS ili, ne daj bože, iz neke druge opozicione stranke, bio bi proglašen za klerofašistu. Žena je mrtva hladna, što bi rekao naš narod, izjavila – nema šanse da više bilo ko dođe kao imigrant u Saveznu Republiku Nemačku ako ne zna nemački jezik. Otvoreno je priznala da je koncept multikulturne Nemačke i multikulturne Evrope propao. Zašto vam sve ovo govorim? Zato što zemlje članice Evropske unije očigledno počinju da razmišljaju isključivo o svojim interesima, kako političkim tako i ekonomskim. U Evropskoj uniji, gospodo iz vladajuće koalicije, nema ni altruizma, nema ni solidarnosti, nema ni ljubavi, nema ni idealizma, postoji čist i ogoljen interes. To je možda sebično, to možda nije lepo, nije prijatno, ali je tako. Sada se postavlja pitanje, ako vodeće zemlje članice EU vode računa isključivo o svojim interesima, zašto to ne radi država Srbija? Kako je moguće da neko može da glasa za ratifikaciju bilo kakvog sporazuma sa državom koja ne samo da je formalno priznala Kosovo i Metohiju, nego afirmiše tu tzv. kosovsku nezavisnost u međunarodnim odnosima?! Turska je praktično preuzela na sebe da bude neko ko će da afirmiše novonastalu republiku Kosovo. Da li je to za vas problem? Za Srpsku radikalnu stranku jeste. Ako mi ne budemo cenili naše interese, i političke i ekonomske, izvinite, ko će da ih onda uzima u obzir? Apsolutno niko. Gospodin Omeragić se, u želji da argumentuje svoje stavove, pozvao na primer Ruske Federacije. Izvinite, meni se to ne čini mnogo logičnim. Crna Gora nije bila autonomna pokrajina u sastavu Republike Srbije, nego je bila jedna od federalnih jedinica, najpre u SRJ, pa onda u državnoj zajednici SCG. Kosovo i Metohija jeste još uvek, po Ustavu RS i po Rezoluciji 1244, autonomna pokrajina u sastavu Srbije. Apsolutno nema nikakve veze to što se desilo sa Crnom Gorom sa onim što se dešava sa Kosovom i Metohijom. Ruska Federacija nije priznala Kosovo i Metohiju i ma koliko vi umanjivali značaj tog njenog čina, to je za Srbiju od izuzetne važnosti. Gospodin Dragan Stevanović je na vrlo lep način pokazao, nemamo mi ništa protiv saradnje, u ekonomskom smislu, ni sa Rusijom, ni sa Kinom, ni sa bilo kojom zemljom van kruga zemalja EU. Ne da nemamo ništa protiv, apsolutno smo za. Mi smo za to bili i 1991, 1995. i 2010. godine, ali nije se promenila ekonomska politika SRS, nego se promenila ekonomska politika vladajuće koalicije. Vi ste shvatili, posle dvadeset godina, da ne možete da dobijete ekonomsku utakmicu sa EU. Zato ste se okrenuli Rusiji i Kini. Zato što ste shvatili da jedino sa tim zemljama mi možemo da ostvarimo neku ekonomsku i trgovinsku saradnju koja će biti pozitivna za Srbiju. Naravno, oni koji nas slušaju sada će da postave pitanje – kakve sve to veze ima sa vizama? Ima velike veze. Ovih dana, zapravo od 10. oktobra u Republici Srbiji je stvorena slika o tome da će odmah biti ukinute bele šengen vize zato što se desilo divljanje u Beogradu i u Đenovi i da pojedine zemlje u EU ozbiljno razmišljaju o tome da Srbiju skinu sa te takozvane bele šengen liste. Međutim, juče je Republiku Srbiji obišla agencijska vest da, kada su u pitanju vize, problem nisu navijači Zvezde i Partizana, nego sve veći broj građana Srbije koji beže glavom bez obzira u treće zemlje, pre svega u zemlje EU, zato što u Republici Srbiji ne vide svoju ekonomsku i socijalnu perspektivu. To je problem o kojem treba da raspravlja srpski parlament, a ne da glavno pitanje u Srbiji bude da li ćemo zabraniti „Obraz“ i da li ćemo zabraniti „Alkatraz“. Uzgred budi rečeno, „Alkatraz“ teško da možete da zabranite, jer nije registrovan. To samo govori o tome koliko oni koji govore o tome apsolutno ne poznaju materiju. Dakle, država Srbija, gospodo iz vladajuće koalicije, ima neke mnogo, mnogo ozbiljnije probleme nego što su oni sa „juga“ ili ovi sa „severa“, nego što je ova ili ona navijačka grupa, ali se vi sa tim problemima ne suočavate, vi od tih problema bežite. Izgleda apsurdno, ali je istinito: da nije ove i ovakve, ma šta mi o njoj mislili, Evropske komisije, teško da bi u domaćim medijima iko prozborio o tome koji su suštinski problemi Srbije. Ali, nekako Evropska unija, ma koliko da se vi njoj dodvoravate, ma koliko da hiljadu puta na dan kažete da ste za EU, ne propusti priliku da vama, velikim evropejcima, lupi vruć šamar. Vama bi verovatno odgovaralo da u svakom izveštaju Evropske komisije stoji da su glavne prepreke na putu Srbije u EU Ratko Mladić, Goran Hadžić, „Alkatraz“, „Ultra bojs“, „Obraz“, „Srpske dveri“ itd., ali toga tamo nema. Tamo se govori o korupciji, o neefikasnom pravosuđu, o tome da mnoge, tobože nezavisne, institucije ne funkcionišu, da ih vi dezavuišete itd. To su zapravo pravi problemi sa kojima se država Srbija suočava. Završavam, da bi i moje kolege imale dovoljno vremena da kažu nešto o ovoj tački dnevnog reda. Dakle, podržavamo ratifikaciju sporazuma sa svim onim državama koje su prijateljske prema nama, koje Srbiju doživljavaju kao ravnopravnog partnera u međunarodnim odnosima, ali ne možemo da podržimo ratifikaciju sporazuma sa Turskom zato što Turska pokazuje iz dana u dan da nije suštinski prijateljska prema Srbiji, priznala je Kosovo i Metohiju i ne poštuje suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije. To ne znači da mi mrzimo Tursku, nego da volimo Srbiju.
Hvala. Reč ima gospođica Jovanović Nataša.
Gospodine Novakoviću, dame i gospodo narodni poslanici, u okviru ovih ratifikacija sporazuma koji su danas na dnevnom redu, ja ću da potenciram jedan koji moje kolege do sada nisu; pomenule su ga, naravno, uz pravljenje poređenja sa nekim od onih koje ću da pomenem, kao što je ovaj sa Turskom. Govoriću, zbog vas kolega narodnih poslanika i zbog čitave srpske javnosti, a pre svega zbog prijateljske Federativne Republike Brazil, o sporazumu sa Brazilom. Naime, 20. juna ove godine dva ministra spoljnih poslova su potpisala Sporazum o ukidanju viza za građane Brazila koji dolaze u Srbiju, i to je sjajna vest za Brazil zbog činjenice... Eto, danas sam saznala taj podatak da dva miliona Brazilaca poseti države Evrope svake godine kao turisti. Dakle, jedan bračni par je pošao na svoje bračno putovanje u Srbiju pre nekoliko dana. Oni su pomislili, kada su pročitali pre nekoliko meseci u brazilskoj štampi, da je ovaj sporazum ratifikovan, a kada su došli na surčinski aerodrom, naravno, imali su neprijatnosti jer to nije učinjeno. Današnji dan će biti veliki u unapređenju odnosa naše dve zemlje. Evo, kada se pomisli na Brazil, mi svi pomislimo na leto, plaže, na karneval u Riju, na dobar fudbal, na Pelea, Klea itd. Međutim, kao odgovorni ljudi, mi danas moramo da građane Srbije, a SRS to potencira već dugi niz godina, upoznamo sa mogućnostima intenzivne ekonomske i privredne saradnje, pre svega političke, sa velikim Brazilom; zovu ga „južnoamerički džin“, ima preko dvesta miliona stanovnika. To je zemlja koja na tom delu kontinenta i te kako brani interese Srbije, zalaže se za poštovanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta naše zemlje i, nažalost, zemlja sa kojom nemamo gotovo nikakvu ekonomsku saradnju, pa je tako prošle godine izvoz iz Srbije u Brazil bio svega 700.000 dolara. Možete li da zamislite da je to manje nego što košta neka od ovih agencija čiju ste produkciju izvršili unazad deset godina. Kad rezimiramo, vidimo da je naš sportski ambasador Dejan – Rambo Petković najbolji „izvozni proizvod“ Srbije u Brazil. Kao što je najbolji „izvozni proizvod“ Brazila u Srbiju Kleo, koji je nedavno dobio srpsko državljanstvo i izjavio da želi da igra i da brani boje naše reprezentacije. Zašto je to tako? Pa, zbog neozbiljnosti i servilnosti države i pre svega, a o tome je najviše danas govorio gospodin Martinović, kao i gospodin Krasić na početku ove rasprave, zbog politike uslovljavanja, ucenjivanja od strane Amerike i zapadnih sila, koju vi bespogovorno izvršavate. S druge strane, zbog toga što Brazil ima jednu od najvećih ekspanzija ekonomije u svetu, o njega se danas u strateškom partnerstvu otimaju i Vašington i Brisel. Mi smo obavešteni da je ova delegacija ucenjivača, na čelu sa Jegerom, iz Međunarodnog monetarnog fonda doputovala u Srbiju. Reče malopre koleginica Radeta, počeće pregovori u ponedeljak, ali valjda su ovo pripremne faze, da pogledaju, uoči rebalansa budžeta, sve stavke, sva konta i kada dođu pred vas, gospodine Ugljanin (dobro, vi ste ministar bez portfelja, ali valjda vas nešto tamo pitaju), kada dođu pred Vladu i kažu – ovo može, ovo ne može, precrtaju vam i tačno vam navedu šta možemo da trošimo i koliko, koliko ćete da date penzionerima, ovih bednih pet hiljada dinara, kao da je to najveći spektakl koji je mogao da se desi. A, obećali ste im 75% od prosečne zarade, da će biti visina penzija, i tako ih prevarili u maju mesecu 2008. godine i prevarom došli na vlast. Ali, kada govorimo o prijateljskoj zemlji Brazilu, danas želim da promovišem, pre svega, politiku SRS, koja je jedini način oporavka i izlaska Srbije iz duboke ekonomske i političke krize, a to je intenzivna saradnja sa zemljama BRIK grupe (znači, Brazil, Rusija, Indija i Kina); jedan od nosilaca je Brazil. Brazil ne samo da je zemlja koja ima ogromno ljudstvo, nego je i u teritorijalnom smislu peta, na čitavoj planeti Zemlji, zemlja po veličini. Ono što je najvažnije od svega je izjava koju je dao njegova ekselencija Dante Koeljo de Lima 30. maja ove godine, znači opunomoćeni ambasador Federativne Republike Brazila u Srbiji, prijatelj srpskog naroda, slobodno mogu da kažem i naše SRS, koji je rekao da Srbija uopšte ne koristi potencijal koji Brazil danas ima kao vodeća ekspanzivna ekonomska sila, ako hoćete i politička, u svetu. Ovaj podatak o bednih 700.000 dolara izvoza je samo jedan u nizu promašaja, a kada vam budem rekla da Brazil ima 240.000.000.000 deviznih rezervi, koje svakoga dana rastu sve više i više i da Brazil pozajmljuje novac Međunarodnom monetarnom fondu, da bi, s druge strane, Srbija zaduživala sebe i grcala pod oštrom i neumoljivom Jegerovom palicom i MMF-a, onda se svako normalan zapita gde je tu razum, gde je tu logika. Zašto ne dobijamo novac i ne sarađujemo sa onima koji su nam iskreni prijatelji, koji nas brane svuda, koji se zalažu u UN za poštovanje teritorijalnog suvereniteta i integriteta naše zemlje? Zbog toga što su vas na vlast 5. oktobra automatskim puškama i pučem koji je finansirala američka administracija doveli upravo Amerika i zapadne sile, a Brazil je uvek bio na stanovištu, kao i sve prijateljske zemlje ovog sveta, da mi moramo sami da uređujemo naše odnose i da poštujemo politiku svih drugih. Za razliku od Vašingtona, za razliku od Evropske unije, koja nam otima Kosovo i Metohiju, koja indukuje ovakve procese kao što je tendenciozno tursko ulaganje samo u staru Rašku oblast, Brazil i druge zemlje koje poštuju Povelju UN i međunarodno pravo uvek smatraju da su poštovanje suvereniteta, poštovanje međunarodnog prava i dobri diplomatski odnosi ključ svakog rešenja. Ne znam kako vi mislite... Jutros smo čuli Borisa Tadića, koji je kreator sveukupne politike, koji je preuzeo svu vlast u Srbiji, koji je neprikosnoveni vladar svega, koji je izjavio kako ćemo mi otpočeti, a on nema nikakav mandat za to, nekakve tehničke pregovore sa šiptarskom stranom iz Prištine. Kakve tehničke pregovore? O čemu da razgovaramo kada pitanje statusa nije rešeno? Odnosno, rešeno je po Ustavu naše zemlje; on se zakleo ovde, položio zakletvu koja je po Ustavu za predsednika Srbije obavezujuća. S druge strane, kaže da će pregovarati, za početak, o rešavanju pitanja nestalih lica. Evo, gospodin Veljko Odalović, koji je generalni sekretar Narodne skupštine, predsednik je Komisije za nestala lica, pa neka on kaže Narodnoj skupštini zašto mi ne dobijemo taj izveštaj, ili bar Odbor za Kosovo i Metohiju, kako se ta pitanja rešavaju. Nije rešeno pitanje 400 leševa Srba koje su Šiptari najzverskije pobili 1999. godine i posle 2000. godine na Kosovu i Metohiji, čija se umorena tela i dalje nalaze u Prištini. Zašto Dik Marti, koji je izvestilac Saveta Evrope, do današnjeg dana nije podneo izveštaj o tome, a dat mu je mandat pre dve godine? Upravo zbog pritiska velikih sila, pre svega zemalja EU, a dve trećine njih je priznalo tu šiptarsku tvorevinu. Neverovatno je kako ova vlada nema sluha i kako ne želi da čuje glas i predlog ne samo nas kao opozicije, nego nas koji istinski vidimo muku naroda. Znam da ovde ima onih, juče reče Čedomir Jovanović, koji su zauzeti kopanjem bunara, pravljenjem vila na brdu, na Glediću itd., ili onih koji su u tesnoj vezi sa tajkunima i kriminalcima, pa šta ih briga, sednu u automobile (i Milutin Mrkonjić je rekao, to je čak bila scena i utisak nedelje istoimene emisije, da je nekoga morao tamo da čeka ne znam koliko sati), voze skupe automobile, limuzine, šetaju se, ne vide narodnu muku. Ali, znate, kada ja ili moje prisutne koleginice ili neko od kolega ode na pijacu u Beogradu, u našem gradu gde živimo, mi doživljavamo da nam ljudi otvaraju novčanike, kao što se meni desilo u Kragujevcu na Krstovdan ove godine da mi jedna vremešna Kragujevčanka sa suzama u očima pokazuje da u notesu ima samo 150 dinara, a živi od te bedne penzije od koje mora da plati skupe lekove itd. Moramo da uvozimo sve u Srbiju zato što su naše fabrike uništene i propale. One koje rade... Ovo je tačan podatak, dobili ste i vi, gospodine Novakoviću, i svi narodni poslanici brošuru Unije poslodavaca Srbije; pogledajte tabelu „Tehnološka zaostalost Srbije“, da ne bude – našli radikali neke podatke koji nisu tačni. Poslali ljudi narodnim poslanicima. Verujem da vi iz Demokratske stranke to ne gledate, mislili ste da su neke šarene strane, pa baš vas briga, ali na tabeli 7 lepo piše: najmlađa mašina u fabrici u Srbiji... Gospodine Novakoviću, vi ste bili predsednik Odbora za privatizaciju, znate kako je pljačka tekla, od Vlahovića pa nadalje. Zna gospodin Novaković zato što je predsedavao Odboru, gde su dolazili ljudi, dok vam neko nije rekao, gospodine Novakoviću… (Predsedavajući: Istina je, ali tema nije privatizacija.) Vi ste pametan čovek, niste vi za džabe to što jeste. Shvatićete da je najmlađa mašina u Srbiji iz 1990. godine, za proizvodnju bilo čega, a najstarija iz 1971. godine. Za razliku od nas, Brazil, tako je rekao njihov ministar ekonomije, ne da mora da stabilizuje ekonomsku politiku, nego se boje, kako on kaže, pregrevanja. Ne znaju ljudi šta će sa tolikim kapitalom i ekspanzijom svoje privrede. Oni šećernu trsku (to je inače najmasovniji posao koji Brazilci rade) prerađuju u etanol, što je zamena za benzin. Taj energent je, po rečima njegove ekselencije, nešto što takođe može da bude za Srbiju dobar proizvod. I mi imamo mnogo toga da izvezemo tamo, što se tiče naših prirodnih i privrednih resursa, ali ko da radi, u kojim fabrikama, kada su svuda ključevi i katanci, kako reče ovaj jedan što je odbegao odavno i kada ljudi … Smeju se moje kolege, jer, neverovatno, ali uvek moram svega da se setim. Gospodine Novakoviću, vi vrlo dobro znate da i vas moram da podsetim na ono što vi namerno zaboravljate. Što se tiče te saradnje, što se tiče ukidanja viza, pored toga što pozdravljamo ovo što se dešava danas sa ratifikacijom sporazuma sa Brazilom, mislimo da naša država treba, da se vratim na jedan deo priče gospodina Stevanovića i gospodina Martinovića, da indukuje procese koji se tiču ratifikacije i brzog ukidanja viznog režima za naše građane, recimo, kada je Egipat u pitanju. Egipat je prijateljska zemlja i treba da podstičemo naše državljane da idu tamo gde nas lepo dočekuju, gde su cene pristupačne za naše ljude, gde će sa osmehom da nam kažu da smo dobrodošli u tu prijateljsku zemlju. Zašto da ne ubrzamo i takav proces? Jer, Egipat je zemlja koja u poslednje tri godine predsedava u okviru nesvrstanih, a vi se setite nesvrstanih kada imamo glasanje u Generalnoj skupštini UN o Rezoluciji o Kosovu i Metohiji. Kada je bila poslednja Rezolucija o Kosovu i Metohiji Tadić je SMS porukom Jeremiću promenio tekst i doživeli smo debakl i katastrofu. Bolje da uopšte nije išao tamo i bolje da se uopšte ništa nije plasiralo u Skupštini, nego to što nam se desilo. U svakom slučaju, jedini način da se naša zemlja oporavi, što je programsko opredeljenje SRS, jeste da sarađujemo sa zemljama BRIK grupe, gde je Brazil jedna od vodećih sila, da imamo stabilnost u svakom smislu i da nastojimo da što više stranih investicija naših prijatelja privučemo. Ako je naš doprinos tome da bar nekoliko stotina hiljada građana Brazila u dogledno vreme privučemo da kao turisti dođu u našu prelepu Srbiju ili da investiraju, svakako je ratifikacija ovog sporazuma dobar početak. Hvala vam.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Preostalo vreme je osam minuta i dvadeset sekundi.
Gospodine Novakoviću, hteo sam da vas kritikujem zbog ove primene Poslovnika, pa sada neću da vas kritikujem da ne bih dobio opomenu, međutim, meni je neprijatno da Bajru Omeragića prekidate dok priča o ovoj temi. Diskusija, zahvaljujući Bajri, ide baš pravim tokom, dobijamo kompletne podatke o tome kakva je spoljna politika Republike Srbije. Da li se to nekome sviđa, da li se nekome ne sviđa, zahvaljujući Bajri i zahvaljujući nama građani Srbije čuju neke podatke i mogu sami da zaključe šta je istina. Naravno, ja imam obavezu, kao član SRS, da promovišem stavove svoje stranke i da utičem da Bajrina porodica glasa za SRS, gospodina Ugljanina, oni ljudi u Subotici, oni u Preševu, Bujanovcu itd. Zašto? Jer iznosim istinu. E sad, bezvizni ili bezvezni režim? Bezvizni režim znači vrhunac prijateljstva između država, ali mi sada imamo bezvezni režim, jer ne vidimo princip. Ovde ne postoji princip kojim se rukovodi vlast u Srbiji. Kada je u pitanju Turska, čuli ste i sami, Vlada je odgovorila povodom deklaracije, vezano za Jermeniju – nećemo to da stavljamo na dnevni red, dajemo prioritet ekonomskim interesima Republike Srbije. Znači, ljudska prava, moralni aspekt, lakmus pitanje za principijelnost neke države, sve to gazimo, to je rekla Vlada Republike Srbije. Nemam ništa protiv što su oni to rekli, nego želim da omogućim da svi građani Srbije čuju šta je rekla Vlada Republike Srbije. Vlada Republike Srbije je rekla upravo ovo što je Bajro, kao jedini hrabri predstavnik parlamentarne većine, izašao da kaže. Lepo čovek kaže – biznismeni traže da se ukinu vize, jer ako postoje vize biznismeni neće da dolaze kod nas da sarađuju. Viza košta deset evra. Kakav je to biznismen koji zavisi od deset evra, da budemo načisto. Kažete, svuda investiraju. Slažem se. Kamo sreće da Srbija može svuda da investira. Nemam ništa protiv Republike Turske i politike koju ona vodi na unutrašnjem i spoljnom planu, osim u onom delu gde vodi politiku prema Republici Srbiji. Zašto? Njihova politika prema Republici Srbiji je u suprotnosti sa ustavnim principima Republike Srbije. Svi smo se zakleli na vernost Republici Srbiji, Ustavu Republike Srbije i na prvom mestu mora da nam bude Ustav. Jedna od tih prvih stvari jeste Kosovo i Metohija, integralni deo Republike Srbije, i ja to zastupam. Zato mene niko i ne napada, jer kada bi me napao neko zbog ovog stava napao bi Ustav Republike Srbije. Sada je pitanje – čemu se daje prioritet? Nesporno je, Boris Tadić, kao oličenje SSP, srpske spoljne politike, kaže – prednost dajemo ekonomiji. On je jasan. Pošto on kaže da prednost dajemo ekonomiji, ima da donesemo i deklaraciju o Srebrenici, da uspostavimo prijateljske odnose, turbo prijateljske odnose sa svim državama koje su priznale nezavisno Kosovo. To je poruka koju on šalje. Imamo pravo da se bunimo protiv te poruke. Mi jesmo za saradnju, jesmo za prijateljstvo, jesmo za sve, ali u onoj meri koja ne ugrožava naše interese i naš ustavni poredak. Moj prijatelj Bajro je u pravu, moram da vam kažem. Sada mi treba prema Turskoj da se ponašamo ovako, a šta da radimo sa onim silnim državama koje su priznale, koje čak ne smemo ni da pomenemo? Bajro, tu si potpuno u pravu. (Predsedavajući: Molim vas da se ne obraćate neposredno.) Nisam ništa loše rekao. Nemojte, molim vas. (Predsedavajući: Bez obzira.) Ako su Bajro i Ugljanin lepo shvatili ovo, nema potrebe da se vi sekirate. Oni su vrlo lepo shvatili šta pričam. Pričam principijelno. Istu ovu politiku koju ovde zastupamo mi srpski radikali zastupamo ne samo prema Turskoj, nego i prema SAD. Prema kome još? I prema Francuskoj, i prema Avganistanu, i prema Albaniji, i prema Velikoj Britaniji, i prema Nemačkoj, Danskoj, Italiji, Luksemburgu, da ne ređam do broja 70; poslednja država koja je priznala nezavisno Kosovo je Honduras, 3. septembra 2010. godine. Smatramo, a vi, pošto se razumete u semaforske boje, da li je crvena, žuta, plava, zelena, bilo koja linija, da mora da se stavi jasna linija. Onaj ko omogućava otimanje naše teritorije ne zaslužuje da bude u istom pravnom položaju kao država koja nam je prijateljska. O tome je gospođica Jovanović pričala, to je taj BRIK. Međutim, možemo da kažemo i BRIKS, sa „S“, sa Srbijom na kraju. Sada, nemojte da menjamo teme. Radi javnosti, moram da kažem, što se tiče stranke gospodina Ugljanina i SRS, imali smo gotovo identičan politički stav kada je bilo u pitanju rasturanje državne zajednice Srbije i Crne Gore. I vi i mi smo bili protiv nezavisnosti Crne Gore. Zašto? Ne želimo cepanje više ovog našeg prostora po nalogu sa strane. Neki drugi su bili, dobro znamo ko... Ali, idemo sa čistim računima, da jasno kažemo: nemamo ništa protiv nikoga, samo tražimo da se poštuje ono što nesumnjivo predstavlja nacionalni, ekonomski, privredni i svaki drugi interes ovog naroda koji živi na ovom prostoru. To je jedan minimum ispod koga ne idemo i to principijelno zastupamo i kada su u pitanju SAD i svi drugi koji jasno svojom politikom kažu da žele da rasture ovaj prostor. Svako rasturanje ovog prostora izaziva neke konflikte, a mi ne želimo te konflikte, da budem iskren. Šta će nama konflikti? Suviše su nas podelili, pocepali. Tražimo jednu normalnu unutrašnju politiku, koja će da nametne naš stav inostranim partnerima. To nije uvek lako. To nije uvek možda čak ni izvodljivo, ali mora odavde da izađe stav, jedinstven stav. Je l' imate crvene linije? Imamo crvene linije. Dajte da poštujemo te crvene linije, maksimalno da poštujemo te crvene linije. Ovde je u ovom paketu došao taj sporazum sa Turskom. Mogao je da bude i sa nekom drugom državom iz ovog aranžmana država koje su priznale nezavisno Kosovo. Ista bi naša diskusija bila, principijelna. Inače, što se tiče politike koju turska država vodi, oni pronalaze najbolje svoje interese. Imaju oni dobre odnose sa Rusijom. Jedna rečenica samo, gospodine Novakoviću. Kod njih je obavezan vojni rok. Na velikom broju gradilišta u Rusiji gde turske firme izvode radove rade vojnici. Turci su lepo zaključili – što da mi sedi u kasarni, da mi jede hranu, da mi pravi trošak, kada mogu da ga angažujem tamo i zaradim makar malo para. To je njihova politika. Ne mešam se u njihovu politiku i niko nema pravo da se meša u njihovu politiku, ali sam dužan, kao predstavnik građana Republike Srbije, da štitim interese svih građana, a oni su definisani Ustavom Republike Srbije.
Hvala, gospodine Krasiću. (Narodni poslanik Bajram Omeragić dobacuje sa mesta.) Nijednom rečju, niti vas je pogrešno razumeo gospodin Krasić, niti... Čak su afirmativno govorili gospodin Martinović i gospodin Krasić. Prema tome, procenjujem da nema razloga za repliku. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč (molim vas, nemojte dobacivati) predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona po tačkama 3, 4, 5. i 6. dnevnog reda. Nastavak određujem za sutra, 22. oktobar, u petak, u 10.00 časova. Hvala na saradnji i vidimo se.