Dame i gospodo poslanici, tema o kojoj danas u okviru ove mogućnosti želimo da govorimo odnosi se na problem 15.000 građana sa teritorije grada Beograda, odnosno opštine Zemun, konkretno naselja Altina u Zemunu. Ovaj problem je prisutan već dve godine. Radi se o tome da je naselje Altina poplavljeno zbog podzemnih voda. To zaista poprima, i već je poprimilo, vrlo ozbiljne razmere. Postoji velika opasnost od zaraza, pošto se otpadne vode, čak i fekalije, izlivaju ljudima po dvorištima i kućama. Nažalost, svi nadležni potpuno su gluvi za ovaj problem. Građani Altine pokušavali su kod svih nadležnih, od opštine Zemun do Ministarstva. Sve se završava samo na obećanjima, a njihov problem je iz dana u dan sve veći. Pored velikog broja porodičnih kuća, tamo postoji i znatan broj privrednih preduzeća, privrednih objekata, tamo su i stambene zgrade sa više stanova i svi su apsolutno u istom problemu. Problem je vrlo jednostavno rešiv, jer se radi o tome da u Altini treba da se očiste postojeći i iskopaju novi kanali koji bi odvodili otpadne vode i vode koje nastaju usled kiše, čak, nažalost, i kad nema kiše; taj problem je do te mere eskalirao da ni po suvom vremenu ljudi više nisu bez tog problema. U opštini Zemun nisu raspoloženi da reše problem građana Altine, bez obzira na lažna obećanja koja su im davali u izbornoj kampanji, kada je takođe postojao problem podzemnih voda. S vremena na vreme dođu, obećaju, kažu – rešiće to. S druge strane, hvale se šta su oni sve uradili za građane Zemuna, a za ono što je istinski problem prstom nisu mrdnuli. Sledeći ko treba da se pozabavi tim problemom jeste Skupština grada Beograda. Ako opština Zemun nije voljna, a očigledno nije, da pomogne svojim građanima, onda bi to trebalo da uradi grad Beograd. Postoji i Javno preduzeće „Galovica“ koje je zaduženo za čišćenje i iskopavanje kanala, ali njima to mora da se plati. Ko to treba da plati? Treba da plati opština Zemun ili eventualno grad Beograd. Ni jedni ni drugi nisu zainteresovani da pomognu da poboljšaju uslove života ovih 15.000 građana u Altini. Gospodin Oliver Dulić, ministar koji se javno vrlo zalaže za očuvanje životne sredine, za ekologiju, mogao bi takođe da od svih onih donacija o kojima priča da postoje izdvoji sredstva i da reši taj problem, jer mnogo je manji problem konzervi, koje Dulić u raznim akcijama sakuplja i sa aktivistima Ministarstva i velike pare Ministarstvo troši na skupe televizijske reklame. Naravno da sve što je u cilju očuvanja i zaštite životne sredine treba da pozdravi svaki građanin u Srbiji i naravno da nemamo ništa protiv tih njegovih aktivnosti, ali morao bi da sagleda, da odredi prioritete. Trenutno je u gradu Beogradu prioritet rešavanje podzemnih voda u naselju Altina. Koristimo ovu priliku da pozovemo sve nadležne, od opštine Zemun preko grada Beograda, zaključno sa ministarstvom na čijem je čelu gospodin Dulić, da se dogovore ko će da angažuje „Galovicu“, ko će da plati da se ti kanali koji već postoje očiste, a da se oni koji ne postoje iskopaju i da konačno tih 15.000 građana grada Beograda počne da živi normalnim životom. Zaista, živeti u Beogradu, živeti bilo gde, a da vam se fekalije vraćaju u kuću i u dvorište, a pogotovo u Beogradu, zaista je nešto što je neprihvatljivo. Apelujemo na sve nadležne da pod hitno reše ovaj problem. Hvala.
Dajem reč narodnom poslaniku Milošu Aligrudiću.
Predsednice, dame i gospodo, pre dva dana predstavnici Demokratske stranke Srbije predali su peticiju građana Vladi Srbije protiv prodaje „Telekoma“. U delegaciji koja je bila primljena kod ministra, između ostalih stvari i za telekomunikacije, gospodina Predraga Markovića, bio sam i ja. Tom prilikom smo imali jedan vrlo korektan razgovor na ovu temu i ministar Marković je saslušao sve argumente koje smo imali da kažemo, koji idu u prilog tome da se ovo preduzeće ne sme na ovaj način i po ovakvom postupku prodavati. Uvažio je činjenicu da je prikupljeno preko 100.000 potpisa građana protiv prodaje „Telekoma“ i obećao nam je, a ja mu verujem, da će argumente i činjenice vezane za skupljene potpise preneti predsedniku Vlade Mirku Cvetkoviću i svojim kolegama u Vladi. Dakle, ono u šta uopšte ne sumnjam to je da će gospodin Predrag Marković učiniti ono što je rekao. Naime, nije rekao da će sprečiti prodaju „Telekoma“, jer to i ne može da obeća, ali ono što je obećao apsolutno verujem da će da uradi, tako da tu nemam daljih pitanja za Predraga Markovića jer smo mi sa njim razgovarali šta smo razgovarali pre dva dana. Ono što bi bilo moje pitanje, to je pitanje premijeru Cvetkoviću: da li premijer Cvetković misli da uvaži činjenicu da je prikupljeno preko 100.000 potpisa – može biti prikupljeno i milion ako hoćete, jer ljudi su u Srbiji vrlo svesni toga da rasprodaja države i državnih resursa nije nešto što im ide u prilog – i da li će obustaviti postupak prodaje „Telekoma“ zato što postoje određeni datumi kada se određene stvari odigravaju? Uskoro kreće, za neki dan, faza prikupljanja ponuda i bojim se da će stvar u jednom trenutku postati reverzibilna, tako da tu mora odmah da se reaguje. Što se tiče razloga, neću ih ovde ponavljati jer ovde je forma postavljanja pitanja a ne iznošenja određenih stavova, ali moram ukratko da kažem da je jedan od argumenata koji su izneti u javnosti, koji su izneli resorni ministri, bio vrlo prost. Reč je o preduzeću koje je u državnom vlasništvu i koje savršeno dobro radi, koje dobija dobar profit i koje, u tom smislu, predstavlja sjajan resurs. Takvi resursi kao što su telekomunikacije, nije nepoznato, u demokratskom svetu, u zapadnoj Evropi su u većinskom vlasništvu države, u pojedinim zemljama. Prema tome, mi mislimo da je neophodno ove resurse čuvati, a ne prodati po ovakvom postupku, navrat-nanos i budzašto, da bi se kasnije pare koje dođu od prodaje ovog resursa u budžet koristile zapravo bez ikakve kontrole i pre svega za popunjavanje budžetskih praznina, zato što Vlada nije bila sposobna, niti će biti sposobna u ovom sastavu, u ovom sazivu, da pokrene proizvodnju koja bi budžet punila na neki drugi način, što bi bilo potpuno prirodno. Ako vi supstrat države rastačete i razgrađujete sve vreme, to podseća na onu staru basnu o muvi kojoj je bilo toplo i sakrila se u kravlju balegu i onda je polako jela, malo-pomalo, dok balege nije nestalo. Dakle, mi moramo da vodimo računa šta su resursi naše države i kako da ih zaštitimo. Dakle, moje pitanje je: šta je konkretan odgovor predsednika Vlade na inicijativu koja je podneta, pošto smo s resornim ministrom već razgovarali? Pored toga, mi imamo raspravu u parlamentu koju smo inicirali i očekujemo da to bude, predsednice Narodne skupštine, u najskorije vreme.
Dajem reč narodnom poslaniku Velimiru Iliću.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, hteo sam po ko zna koji put da postavim pitanje Vladi RS. Zašto krivična prijava koja je podneta tužilaštvu 2005. godine od bivšeg ministra pravde, pokojnog Vladana Batića, koja je podneta protiv Mlađana Dinkića, Miroljuba Labusa, Vesne Đinić, Dušana Lalića, Nikole Živanovića, Mladena Spasića, bivšeg direktora UBPOK-a, Mire Erić Jović, nije procesuirana? Ova prijava se nalazi u tužilaštvu i još uvek, evo šest godina, rade se predistražne radnje. Po prijavi koja je podneta, ukupno je u pitanju oko jedanaest milijardi evra. Ovo pitanje postavljam iz prostog razloga što sam bio šef tima kojeg je imenovao predsednik tadašnje vlade gospodin Zoran Đinđić, i ministar policije Dušan Mihajlović. Sa mnom u timu su bili predstavnici policije, UBPOK-a, BIA i Narodne banke, čiji je guverner tada bio Mlađan Dinkić. Mi smo prikupili svu dokumentaciju, doneli, predali. I gospodin Spasić se prebacio u tim i sa gospodinom Dinkićem sve je krenulo jednim pogrešnim tokom, a ja i gospodin Sandić smo izbačeni iz tima jer smo želeli da se ovo izgura do kraja. Ista ova dokumentacija nalazi se i kod gospođe Barać Verice, koja je više puta to pokrenula, ali je sada ona eliminisana jer je stvorena Agencija za borbu protiv korupcije. Istu prijavu po ovom pitanju pokrenuo je i Aleksandar Lojpur, advokat, koji je prikupio svu dokumentaciju i dostavio prijavu tužiocu, koji ništa nije preduzeo, isto kao i pokojni Vladan Batić. Pitam vas sad sledeće: pošto sam ja u ovoj prijavi svedok broj dva... Svi svedoci koji nisu bili saradnici gospodina Dinkića su pokojni: Borka Vučić - pokojna, Vladan Batić - pokojni. I, naravno, svi učesnici u ovom procesu izbacivanja i prenošenja para na Kipar: Badža, bivši ministar policije - pokojni, Vlahović - pokojni, čovek koji je pilotirao kada su se pare, direktor JAT-a Petrović - pokojni, itd. Vuk Obradović, koji je bio potpredsednik Vlade zadužen za korupciju, koji je vodio ovaj proces, i on je pokojni. Mene su dva puta pokušali fizički da uklone iz ove priče. Da li je trebalo da i ja budem jedan od pokojnih? Toliki napada posle ovoga, koji su krenuli prema meni, ne mogu se objasniti. Zahtevam od Vlade Republike Srbije da se tužilaštvo hitno izjasni o ovom i da objasni zašto nije pokrenuta istraga i zašto nije počelo suđenje. Ponavljam, ovde su svi papiri. U pitanju je jedanaest milijardi evra. Drugo pitanje koje je povezano sa ovim pitanjem, to je ova dokumentacija koju pominjem više puta gospodinu Cvetkoviću – status „Zagrebačke banke“, učešće „Jugobanke“ u „Zagrebačkoj banci“. Zašto je i ovaj postupak stopiran? Ponavljam, „Zagrebačka banka“, vrednost ukupno dve milijarde. Znači, trinaest milijardi evra je ukupno u pitanju. Koje su to kompanije na čije su račune prebačeni ovi novci, koje su se posle pojavile u privatizaciji, i šta se sve dogodilo? Objašnjenje mora da se da i ovo pitanje tužilaštvu da se postavi – zašto stoji u fiokama i zašto se ne pokreće? Gospodo, molim vas da od danas sve ove napade koje doživljavam posle svega ovog što se dogodilo i ove dokumentacije koju posedujem... Gospodin Cvetković je rekao da mu je dostavim, a on je ima.
Vreme, gospodine Iliću. Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku Kenanu Hajdareviću.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, rekonstrukcija Vlade Republike Srbije kojom su ukinuti Ministarstvo vera i Ministarstvo za ljudska i manjinska prava, i faktički dati otkazi ministru Čipliću i ministru Šijakoviću, za građane Sandžaka predstavlja pozitivan signal. Upravo ova dvojica, manje ili vnše, direktni su uzročnici svih problema koji su nastali posle juna 2010. godine, kada su svojim odlukama kršili zakone Republike Srbije i vršili diskriminaciju. To su potvrdila i nezavisna regulatorna tela Republike Srbije: poverenica za ravnopravnost, zaštitnik građana, poverenik za dostupnost informacija. Poslednja informacija je od zaštitnika građana, koji je rekao da je u procesu stvaranja komisije koja se bavi veronaukom na području Republike Srbije takođe prekršen zakon. Sve ove odluke nezavisnih regulatornih tela Republike Srbije potvrđuju da je politika LDP-a u prethodnom periodu, koja se odnosi na Sandžak, apsolutno ispravna. Da ova rekonstrukcija ne ostane samo simbolički cilj neophodno je da Vlada i vladajuća koalicija promene svoju politiku za 180 stepeni. Ta promena treba da ide u nekoliko pravaca i upravo ovi pravci o kojima ću govoriti su i moja pitanja koja idu premijeru Vlade Cvetkoviću, da vidimo da li će on nešto da učini po tom pitanju. Ti pravci su: ukidanje odluke o održavanju izbora za Bošnjačko nacionalno veće, koji su zakazani za 17. april. Naime, ovi izbori će samo još više traumatizovati društvo na području Sandžaka. Takođe, ovi izbori će biti bojkotovani, jer preko 80% građana neće izaći na izbore. Ovi izbori ne mogu da reše probleme koje je stvorio Čiplić, već će samo produbiti ionako izuzetno tešku situaciju. Drugi pravac jeste da u novom ministarstvu za državnu upravu i za ljudska i manjinska prava priznaju i počnu da razgovaraju sa Bošnjačkim nacionalnim većem koje je konstituisano posle tih izbora koji su održani u junu 2010. godine. To Bošnjačko nacionalno veće je konstituisano shodno zakonima Republike Srbije i, što je najvažnije, konstituisano je shodno pravilima koje je upravo utvrdila Skupština Republike Srbije kada se govori o mandatima, koja apsolutno kažu da mandati pripadaju pojedincima. Ako nešto vaši za Skupštinu Srbije, onda apsolutno važi i za lokalne skupštine i za nacionalne savete nacionalnih manjina. Takođe, očekujemo da Vlada veoma brzo krene u proces ukidanja dualnosti u okviru islamske zajednice, da završi proces akreditacije Internacionalnog univerziteta u Novom Pazaru, da konačno prekine diskriminaciju kada govorimo o veronauci, odnosno veroučiteljima islamske zajednice u Srbiji, da se striktno primenjuju odredbe o povraćaju imovine svim verskim zajednicama, shodno zakonu, i, što je najvažnije, da počnu da se rešavaju ekonomski problemi na području Sandžaka, ali ne na način koji smo čuli pre neki dan, da „Srbijagas“ preuzme neku firmu sa područja Sandžaka, nego da se konačno završi proces privatizacije na području Sandžaka, da se promeni regionalna politika, jer je privreda na području Sandžaka upućena i na tržišta na području Crne Gore, BiH i Kosova. Ono što želim na samom kraju da kažem, to je da na području Sandžaka žive ljudi koji apsolutno doživljavaju Srbiju kao svoju državu. Upravo zbog tog svog osećaja oni traže od lokalnih i državnih organa vlasti da se poštuju zakoni države Srbije, da prava i obaveze, koje su jednake za građane u ostalom delu Srbije, budu apsolutno ista prava i obaveze i za građane na području Sandžaka. Nećemo da pristanemo da Sandžak i građani Sandžaka budu dežurni krivci za sve probleme koji se dešavaju na području Republike Srbije i, što najvažnije, da vladajuća koalicija gubitak poverenja pokušava da pumpa na taj način što pokazuje da cela jedna nacionalna manjina predstavlja problem. Hvala vam.
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku Veroljubu Arsiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, već sa novom vladom imamo i neke nove, odnosno stare probleme. Još od kada ste započeli ovu haotičnu privatizaciju, koja se manje ili više samo nešto malo prilagođavala određenom trenutku, dešava se niz zloupotreba u postupku privatizacije i niz zloupotreba prilikom raspolaganja imovinom koja je predmet privatizacije. Pre neki dan smo, eto, izabrali novu vladu. Imali smo situaciju da su neki ljudi koji su pravili katastrofalne greške danas unapređeni sa mesta državnih sekretara na mesta ministara, i to u neka ministarstva koja su izuzetno bitna za funkcionisanje države, privrede i ekonomije u celini. Kada je u pitanju predmet privatizacije, odnosno raspolaganje imovinom, hteo sam da postavim nekoliko poslaničkih pitanja u vezi sa „Metal sistemima“ iz Kragujevca i činjenjem i nečinjenjem Vlade Republike Srbije kada su određene okolnosti u pitanju. Znači, 6. decembra 2010. godine vlasnik „Metal sistema“ Dragoljub Radulović upućuje Ministarstvu ekonomije pismo sa ponudom da država preuzme vlasništvo nad „Metal sistemima“. Dana 31. decembra već počinju zloupotrebe zato što je cilj i želja Dragoljuba Radulovića da se odrekne dugova i da na nezakonit način zadrži pravo korišćenja određene imovine, koja bi sada bila u državnom vlasništvu, a da država otplaćuje dugove preduzeća koje je predmet podržavljenja. Imao je cilj da zadrži procesnu opremu i koristi jedan zakonom dozvoljen trik, a to je da svog zamenika Ivana Glišovića natera da osnuje firmu „Alfa tehniks“, sa adresom na kojoj se nalazi „Procesna oprema“; 10. januara 2011. godine zaključuje ugovor o zakupu između „Metal sistema“ i „Alfa tehniks“, koji se odnosi na „Procesnu opremu“. Imam taj ugovor ovde. Treba li da kažem da je ugovor na četiri godine i da davalac zakupa, u ovom slučaju „Metal sistemi“, ne potražuje ništa od primaoca zakupa, „Alfa tehniks“? Znači, četiri godine jedno preduzeće će raspolagati sada već državnom imovinom i, naravno, ostvarivati određene prihode. Dana 21. januara 2011. godine, Vlada Republike Srbije usvaja zaključak na osnovu koga treba da se izvrši podržavljenje „Metal sistema“. Prvo pitanje – da li je Vlada 26. januara, neke dve nedelje i možda malo više, znala za postojanje ugovora između „Metal sistema“ i „Alfa tehniksa“ o izdavanju u zakup poslovnog prostora kojim je raspolagala „Procesna oprema“, koja je u sastavu „Metal sistema“? Taj zaključak je sledeće sadržine: „Usvaja se tekst ugovora o prenosu udela privrednog društva Metal sistemi d.o.o. Kragujevac Republici Srbiji, koji je sastavni deo ovog zaključka.“ Ovo su potpisali generalni sekretar Vlade Tamara Stojčević... ne vidim ovde potpis premijera Mirka Cvetkovića, ali verujem da je i on sa ovim potpuno saglasan i upoznat. Na osnovu toga ovlašćuje se Nebojša Ćirić, tada državni sekretar, a sada ministar ekonomije i regionalnog razvoja, da zaključi ugovor sa „Metal sistemima“, što naravno i čini 26. januara. Ovde je primerak ugovora koji je zaključen. U preambuli ugovora Republika Srbija, koju u ime Vlade, kao zakonski zastupnik, a na osnovu ovlašćenja i zaključka Vlade, zastupa Nebojša Ćirić, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja... Drugi ugovarač, „Metal sistemi“ d.o.o. Kragujevac, kojeg zastupa generalni direktor Dragoljub Radulović (u daljem tekstu: prenosilac)... Taj ugovor je potpisan. Vlada pokreće postupak podržavljenja „Metal sistema“ Kragujevac, a kao rezultat gospodin Ćirić upućuje Agenciji za privredne registre dopis da je to nemoguće jer prenosilac prava ne može da bude firma „Metal sistemi“ Kragujevac, već on kao vlasnik, a ne kao direktor. (Predsednik: Vreme.) Interesuje me da li je gospodin Ćirić... u Ministarstvu da li je pisan ugovor? Prvo pitanje. Drugo pitanje: ako je za ovu grešku znao, ne treba da bude državni sekretar, a ako nije znao za ovu grešku... Odnosno, ako je znao za ovu grešku, ne samo da ne treba da bude, nego treba i krivično da odgovara, a ako nije znao za ovu grešku, ne može ni da bude ministar u Vladi.
Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sednici narodni poslanici Konstantin Samofalov i Gordana Čomić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuju predstavnici predlagača: Zagorka Dolovac, predsednik Državnog veća tužilaca, Nata Mesarović, predsednik Visokog saveta sudstva, Snežana Malović, ministar pravde. I, pozvala sam Ljubišu Dragaševića, izbornog člana Državnog veća tužilaca. Prelazimo na 30. tačku dnevnog reda – PREDLOG KANDIDATA ZA IZBOR IZBORNIH ČLANOVA DRŽAVNOG VEĆA TUŽILACA IZ REDA JAVNIH TUŽILACA I ZAMENIKA JAVNIH TUŽILACA SA STALNOM FUNKCIJOM Primili ste Predlog kandidata za izborne članove Državnog veća tužilaca iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca sa stalnom funkcijom, koji je podnelo Državno veće tužilaca. Podsećam vas da, prema članu 193, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe na sledeći način: Poslanička grupa ZES – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, osam minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa URS – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 24 minuta; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 15 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu kandidata za izborne članove Državnog veća tužilaca iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca sa stalnom funkcijom. Da li predstavnici predlagača, gospođa Zagorka Dolovac, predsednik Državnog veća tužilaca i Ljubiša Dragašević, izborni član Državnog veća tužilaca, žele reč? (Da.) Moraćete za govornicu. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 35. Zakona o Državnom veću tužilaca Državno veće tužilaca, na sednici održanoj dana 8. marta 2011. godine, jednoglasno je donelo odluku – predlaže se Narodnoj skupštini Republike Srbije da za izborne članove Državnog veća tužilaca iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca izabere sledeće kandidate: iz Višeg javnog tužilaštava Branka Stamenkovića, zamenika javnog tužioca u Višem javnom tužilaštvu u Beogradu, i iz osnovnih javnih tužilaštava dva kandidata, Danijelu Sinđelić, javnog tužioca u Drugom osnovnom javnom tužilaštvu u Beogradu i Majdu Rakić, zamenika javnog tužioca u Osnovnom javnom tužilaštvu u Kraljevu. U skladu sa odredbama člana 21. stav 1. Zakona o državnom veću tužilaca predsednica Državnog veća tužilaca je dana 20. januara 2011. godine donela Odluku o otpočinjanju postupka predlaganja kandidata za izborne članove Državnog veća tužilaca iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca. Saglasno Pravilniku o radu Izborne komisije Državnog veća tužilaca, Izborna komisija je dana 25. januara 2011. godine donela Odluku o načinu ostvarivanja prava javnosti rada na praćenje postupka predlaganja kandidata za izbornog člana Državnog veća tužilaca iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca, kao i Odluku o izbornim radnjama i rokovima, a dana 31. januara ove godine Pravila za predstavljanje kandidata u postupku predlaganja za izborne članove Državnog veća tužilaca. Istog dana Izborna komisija Državnog veća je na svojoj sednici, na osnovu člana 26. stav 1. Zakona o Državnom veću tužilaca i člana 2. Pravilnika o radu Izborne komisije Državnog veća tužilaca, donela i Uputstvo za sprovođenje postupka predlaganja kandidata za izborne članove Državnog veća tužilaca iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca sa stalnom funkcijom. Na sednici održanoj 14. februara 2011. godine Izborna komisija Državnog veća tužilaca donela je Odluku o objavljivanju ukupnog broja birača u javnim tužilaštvima u Republici Srbiji; zatim, Rešenje kojim se određuju biračka mesta za sprovođenje postupka predlaganja kandidata za izborne članove Državnog veća tužilaca iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca sa stalnom funkcijom i Rešenje o utvrđivanju konačne liste kandidata za izborne članove Državnog veća tužilaca iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca sa stalnom funkcijom. Kako bi Državno veće tužilaca moglo da predloži Narodnoj skupštini najbolje kandidate, javnim tužilaštvima je predočeno da se prilikom predlaganja kandidata očekuje da isti budu stručni, dostojni, da rezultati njihovog rada opravdavaju izbor, kao i da uživaju ugled i poverenje među kolegama i građanima u sredini gde žive i rade. Takođe je od javnih tužilaštava zatraženo da svoje predloge obrazlože, kao i da dostave zapisnike sa kolegijuma, što su ona i učinila. Kao prvo, Državno veće tužilaca za izbornog člana Državnog veća tužilaca iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca predlaže Branka Stamenkovića, zamenika javnog tužioca u Višem javnom tužilaštvu u Beogradu i rukovodioca Odeljenja za borbu protiv visokotehnološkog kriminala pri Višem javnom tužilaštvu u Beogradu. Evo kratke biografije. Branko Stamenković je rođen 1971. godine u Beogradu. Diplomirao je na Pravnom fakultetu u Beogradu 1997. godine. Radni odnos je zasnovao u Okružnom javnom tužilaštvu u Beogradu, a 1999. godine je položio pravosudni ispit; 2001. godine izabran je za zamenika javnog tužioca u tadašnjem Drugom opštinskom javnom tužilaštvu u Beogradu. Završio je specijalističke studije Alternativne akademske obrazovne mreže u Beogradu, u okviru programa „Kriminalitet u oblasti informacionih tehnologija i svetskih komunikacija“, kao i „Savremena poslovna organizacija“. Tokom ovih studija objavio je i veći broj članaka i radova na temu savremenog krivičnog prava i izazova krivičnih dela iz oblasti računarskog kriminala i zaštite, koji su predstavljali pionirski poduhvat u ovoj oblasti u našoj zemlji. Takođe, 2001. godine je završio specijalističku obuku u oblasti savremenog upravljanja javnom administracijom u okviru programa Vlade Republike Srbije, Agencije za razvoj javne administracije i austrijske Akademije za javnu administraciju u Beču, kao i obuku „International Bar Association“ i Fonda za humanitarno pravo iz Beograda u oblasti međunarodnog humanitarnog prava, u saradnji sa Međunarodnim krivičnim tribunalom za bivšu Jugoslaviju Ujedinjenih nacija u Hagu. Koautor je knjige „Terorizam i organizovani kriminal“. Godine 2003. je bio predavač i trener Pravosudnog centra u okviru projekta obuke pravosudne administracije za korišćenje savremenih informacionih tehnologija. Pohađao je specijalističku obuku OEBS-a i National high-tech crime unite Velike Britanije u oblasti otkrivanja i krivičnog gonjenja visokotehnološkog, elektronskog i internet kriminala sa posebnim osvrtom na izvođenje dokaza i postupanje pred specijalizovanim sudskim većima za ovu vrstu kriminala. Takođe, završio je specijalističku obuku „Visa international“ u oblasti upravljanja rizikom i zloupotreba platnih kartica u oblasti centralne i jugoistočne Evrope. To je bilo 2004. godine. Godine 2005. je radio kao gostujući predavač Srbije i Crne Gore na trening seminarima o istražnim tehnikama za borbu protiv računarskog kriminala i pranja novca elektronskim putem. U periodu između 2006. i 2008. godine bio je predavač-ekspert za Savet Evrope i EU u okviru „PAKO Srbija“ u oblasti borbe protiv ekonomskog i računarskog kriminala u Republici Srbiji. Učestvovao je u jednomesečnom programu i studijskoj poseti pravosudnim institucijama SAD u okviru „International visitor leadership program“ Ministarstva pravde i Državnog ministarstva SAD u oblasti američkog pravosudnog sistema. Rukovodio je i organizovao projekat prve primene elektronske uprave u javnotužilačkim okvirima upotrebom internet tehnologija, koji je realizovan u tadašnjem Drugom opštinskom javnom tužilaštvu u Beogradu. Jedan je od prvih zamenika tužilaca koji je radio na predmetima visokotehnološkog kriminala u Republici Srbiji. U periodu između januara i jula 2010. godine radio je kao viši savetnik Republičkog javnog tužilaštva u Odeljenju za međunarodne odnose i pravnu pomoć na poslovima direktnih kontakata sa međunarodnim pravosudnim institucijama i organima, kao i na projektima saradnje javnih tužilaštava i EU, Saveta Evrope i SAD. Petog avgusta 2010. godine imenovan je rukovodioca Posebnog odeljenja za borbu protiv visokotehnološkog kriminala Višeg javnog tužilaštva u Beogradu, sa republičkom nadležnošću. Pod dva, Državno veće tužilaca za izbornog člana Državnog veća tužilaca iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca predlaže Danijelu Sinđelić, javnog tužioca u Drugom osnovnom javnom tužilaštvu u Beogradu. Danijela Sinđelić je rođena 1975. godine u Obrenovcu. Pravni fakultet u Beogradu je upisala 1994. godine, a diplomirala je 1999. godine sa visokom prosečnom ocenom. Tokom studija je aktivno učestvovala u radu stručnih grupa koje su bile formirane radi usavršavanja znanja studenata. Napisala je i odbranila veliki broj stručnih radova. Pravosudni ispit je položila 2001. godine. Po završenim studijama zasnovala je radni odnos u Opštinskom javnom tužilaštvu u Obrenovcu, najpre kao pripravnik, a zatim kao stručni saradnik. U Okružnom javnom tužilaštvu u Beogradu izabrana je za zamenika tadašnjeg opštinskog javnog tužioca u Obrenovcu 2002. godine, a u periodu od 2003. do 2004. godine obavljala je funkciju vršioca dužnosti javnog tužioca u Opštinskom javnom tužilaštvu u Obrenovcu, da bi od 2004. do 2009. godine bila na funkciji zamenika javnog tužioca u Opštinskom javnom tužilaštvu u Obrenovcu. Trenutno je na funkciji javnog tužioca u Drugom osnovnom javnom tužilaštvu u Beogradu. Takođe, pohađa postdiplomske studije na krivičnom smeru na Pravnom fakultetu u Beogradu, u okviru kojih je položila usmene ispite, a sada je u toku odbrana magistarskog rada na temu „Uloga sudije pojedinca u krivičnom postupku“. U svakodnevnom radu koristi računar, služi se internetom i elektronskom bazom pravnih podataka iz sudske prakse, koristi interne programe tužilaštva i mrežu tužilaštva u kojima se u elektronskom obliku čuvaju predmeti i podaci. Engleski i nemački jezik govori. Redovno je učestvovala na obukama koje su organizovane od strane Republičkog javnog tužilaštva, Okružnog javnog tužilaštva u Beogradu, Vrhovnog suda Srbije, Udruženja javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca Srbije, Pravosudnog centra, kao i drugim stručnim seminarima i edukacijama. Poseduje i sertifikate na osnovu učešća na seminarima, među koje se ubraja i sertifikat Pravosudnog centra o učešću na seminarima o pravima deteta, prestupništvu mladih i postupanju sa maloletnim učiniocima krivičnih dela. Takođe, pohađala je specijalistički kurs na temu „Borba protiv korupcije“ pri Centru za bezbednosne studije, uz podršku švedske Agencije za međunarodni razvoj. Učestvovala je na seminarima i obukama koje su se odnosile na teme: krivični postupak i Evropska konvencija o ljudskim pravima, javno tužilaštvo i policija, krivični sud i suzbijanje kriminaliteta, pranje novca, oduzimanje i zamrzavanje imovine stečene krivičnim delima, krivično delo korupcije. Učestvovala je i na seminaru koji su organizovali Udruženje javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca i Republičko javno tužilaštvo na temu „Nacrti zakona o javnom tužilaštvu i Državnom veću tužilaca“, kao i na okruglom stolu u organizaciji Udruženja javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca Srbije na temu „Pozicija javnih tužilaca prema nacionalnoj strategiji reforme pravosuđa i Ustavu Republike Srbije, kao i „Položaj javnog tužilaštva u Republici Srbiji i uporednopravna analiza položaja javnog tužilaštva u evropskim državama“. Uspešnu i efikasnu saradnju i komunikaciju ima sa zamenicima javnog tužioca, sudom i drugim državnim organima, organizacijama. Spremna je na razmenu mišljenja, pružanje stručne pomoći i profesionalno usavršavanje. Uspešno obavlja obuku tužilačkih pripravnika i tužilačkih pomoćnika. Ima dobru saradnju sa strukovnim i stručnim organizacijama koje se bave pitanjima od značaja za vršenje javnotužilačke funkcije. Kao zamenik javnog tužioca i kao vršilac dužnosti javnog tužioca, a sada i kao javni tužilac, radila je i radi na složenim predmetima sa većim brojem okrivljenih, gde je potrebno posebno znanje iz oblasti privrede, finansija, upravnog prava, građanskog prava, planiranja i urbanizma, kao i propisa iz oblasti poreskog prava. Organizuje i celokupnu upravu javnog tužilaštva i donosi sve neophodne akte i obavlja sve druge poslove predviđene zakonom. Pod tačkom 3. Državno veće tužilaca za izbornog člana Državnog veća tužilaca iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca predlaže Majdu Rakić, zamenika javnog tužioca u Osnovnom javnom tužilaštvu u Kraljevu. Majda Rakić je rođena 1972. godine u Kraljevu. Diplomirala je na Pravnom fakultetu u Kragujevcu 1997. godine. Neposredno posle završenih studija zaposlila se u advokatskoj kancelariji u Kraljevu kao volonter, a nakon toga kao advokatski pripravnik. U Opštinski sud u Kraljevu primljena je najpre kao volonter, pa zatim sudijski pripravnik 1998. godine. Pravosudni ispit položila je 2000. godine, a od 2001. godine radi kao stručni saradnik u Opštinskom sudu u Kraljevu, a zatim prelazi u Privredni sud u Kraljevu, gde radi do 2003. godine. Posle izbora za zamenika javnog tužioca u Opštinskom javnom tužilaštvu u Kraljevu u decembru 2002. godine, stupa na funkciju februara 2003. godine. U tom periodu je pretežno angažovana pred Privrednim sudom u Kraljevu, gde je zastupala devet opštinskih javnih tužilaštava sa tog područja. Poseduje sertifikat Pravosudnog centra iz 2006. godine, koji potvrđuje da je stekla posebna znanja iz oblasti prava deteta i krivičnopravne zaštite maloletnih lica i da može da postupi u svim fazama postupka protiv punoletnih učinilaca krivičnih dela koja su navedena u članu 150. Zakona o maloletnim učiniocima krivičnih dela i krivičnopravnoj zaštiti maloletnih lica. Po izboru od strane Državnog veća tužilaca decembra 2009. godine na funkciju zamenika javnog tužioca u Osnovnom javnom tužilaštvu u Kraljevu, stupila je na dužnost 1. januara 2010. godine. Od strane Pravosudne akademije Ministarstva pravde, kancelarije u Beogradu, dodeljen joj je sertifikat o učešću u radu seminara na temu „Odgovornost pravnih lica za krivična dela iz 2010. godine“. Govori engleski jezik. Zahvaljujem se na pažnji.
Zahvaljujem predsednici Državnog veća tužilaca gospođi Dolovac. Pitam da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Samo da vas obavestim da će po ovoj tački dnevnog reda predstavnik Poslaničke grupe Nova Srbija biti narodni poslanik Srđan Spasojević, LDP Judita Popović, SRS Vjerica Radeta i ZES Boško Ristić. Reč ima Vjerica Radeta.
Dame i gospodo poslanici, Poslanička grupa SRS od gospođe Dolovac nije očekivala da pročita ono što nam je napisala i što smo već sami pročitali. Nije bilo potrebe da se zamara na taj način. Očekivali smo mnoge odgovore od gospođe Dolovac, jer smo više puta tražili odgovore od nje lično, a, naravno, i od tužilaštva. Recimo, očekivali smo da za ovog Branka Stamenkovića kaže da je on došao, ne znamo kako, za zamenika javnog tužioca u Višem javnom tužilaštvu, a da uopšte nije reizabran u Osnovno tužilaštvo. Očekivali smo, recimo, da kaže da je taj Branko Stamenković poznat u tužilaštvu po tome što leti u sudnice silazi u bermudama; ili, recimo, da zbog njegovog silnog rada i predanosti redovno zastarevaju predmeti koje on vodi; ili, recimo, u vreme kada je izabran, da mu je otac bio sudija Privrednog suda; ili, recimo, da je on taj koji je po partijskom nalogu 2003. godine podneo krivičnu prijavu protiv Dragana Todorovića zbog navodnog propuštanja nadzora novca za železnički transport, gde ga je veštak apsolutno pobio u toj njegovoj krivičnoj prijavi. Pohvalila je gospođa Dolovac sve ove kandidate da znaju da rade na računaru. Jedino nam ne reče da li možda imaju i otvoren profil na „Fejsbuku“? Dakle, ništa nam niste rekli, gospođo Dolovac, da biste nas ubedili da su vam ovo dobri predlozi. Takođe, ostali ste dužni da nam kažete da li vam je BIA dala saglasnost da predložite ovo troje ljudi, pošto svakodnevno iz medija saznajemo da je BIA aktivno uključena u reformu pravosuđa. Vezano za to pitanje, takođe za vas – šta ste kao državni tužilac preduzeli protiv onih neizabranih sudija i tužilaca za koje vam je, kako pišu mediji, BIA rekla da zbog nekih korupcionaških afera i zbog primanja mita nisu mogli biti reizabrani? Dakle, mnogo je pitanja na koja smo očekivali odgovor od vas, jer smo se baš obradovali kada smo vas videli u ovoj skupštinskoj sali, s obzirom na to da vi uporno, od kad ste postavljeni na tu funkciju, izbegavate komunikaciju sa narodnim poslanicima. Treba li da podsetimo, javnost hoćemo, a vi se možda i sećate, da vas je Odbor za bezbednost šest puta zvao, gospođo Dolovac, da dođete da biste sa članovima Odbora za bezbednost razgovarali o malverzacijama i kriminalu vezanom za Luku Beograd, „Ušće“, „Novosti“? Nikada vam nije palo na pamet da se odazovete. Valjda mislite da ste vi iznad svega, da ste toliko samostalni i moćni da možete da radite šta god hoćete. Tražimo od vas da nam danas odgovorite šta ste uradili, recimo, po krivičnoj prijavi koju smo mi iz SRS podneli protiv 17 lica, vezano za kriminal prilikom privatizacije „Novosti“. Šta se dešava sa krivičnom prijavom koju smo podneli protiv vas? Kome ste rekli da je stavi u fioku i da u javnosti nema ni traga ni glasa o tome? Šta ste uradili, gospođo Dolovac, a trebalo je po službenoj dužnosti, protiv onih koji su proturili lažnu vest da je Vojislav Šešelj iz Haga planirao i naručio ubistvo Tomislava Nikolića? Podneli smo krivičnu prijavu, odnosno gospodin Vojislav Šešelj je podneo krivičnu prijavu, javnost smo obavestili da smo dobili relevantne podatke da je to potpuna laž i izmišljotina Vučića i Nikolića. Vi ne da niste reagovali po službenoj dužnosti, nego niste reagovali ni po prijavi Vojislava Šešelja, niste reagovali ni po prijavama koje smo podneli Nemanja Šarović, Elena Božić Talijan i ja. Dakle, vas to ne zanima, gospođo Dolovac, a trebalo bi da vas zanima. Zamislite da advokat Vojislava Šešelja dobija obaveštenje da ne može dalje da se vodi postupak protiv Tomislava Nikolića zato što se ne zna njegova adresa! Kaže, nije mu adresa Narodna skupština, jer nije zaposlen u Narodnoj skupštini. Evo, pitajte predsednika parlamenta, pitajte sve u parlamentu gde je zaposlen Tomislav Nikolić. Već dvadeset godina je zaposlen u parlamentu. Opštepoznata mu je adresa, ali vi, naravno, štitite i Tomislava Nikolića i Aleksandra Vučića, i nećete da radite svoj posao. Vi to radite, naravno, po nalogu onih koji su vas postavili, to su ovi iz režima; vi verovatno Vučića i Nikolića niste ni znali tada, ali su vas postavili iz režima da radite ono što njima odgovara. Gospođo Dolovac, zašto je odbačena krivična prijava koju smo podneli protiv predsednika opštine Zemun i Steve Živanovića, a podneli smo dokaz da su predsednik opštine Branislav Prostran i Steva Živanović, koji je tada bio odbornik Srpske radikalne stranke, razgovarali o kupovini odbornika u opštini Zemun, da su za taj posao spremni da odvoje 100.000 evra, da je deo tih para dobio Steva Živanović, da mu je zaposlen sin u opštini Zemun, da je nudio odborniku Saši Subotiću, koji je snimio taj razgovor? Dostavili smo i transkript i audio snimak. Vama to nije dovoljno. Šta bi trebalo da dostavimo kao dokaz, gospođo Dolovac, da vaši tužioci počnu da rade u skladu sa zakonom? Zaista očekujemo, zapravo, insistiramo, da nam odgovorite na sva ova pitanja, jer moramo da iskoristimo ovu jedinstvenu priliku kada ste vi udostojili parlament da dođete ovde i da nas potcenite tako što ste nam pročitali nekoliko strana koje vam je neko od službenika napisao, kao da smo mi nepismeni. Pročitali smo mi, gospođo Dolovac, ovo što ste napisali, ali smo pročitali i sve što piše između redova, što je mnogo značajnije. Vi nam ovde predlažete kandidate koje hvalite samo sa tim gde su u belom svetu išli na nekakve kurseve, seminare, ne znamo ni u čijem interesu, ni o čijem trošku. Ne trebaju nama, gospođo Dolovac, oni koji po belom svetu uče kako se uništava pravosudni sistem u Srbiji. Imamo mi dovoljno stručnih i obrazovanih, koji su se školovali u zemlji Srbiji. Da li vi, vi ste pretpostavljam generacija koja je završila pravni fakultet u Srbiji, kada nam nisu trebali mentori iz inostranstva, da li vi onda priznajete da niste dovoljno dobar pravnik? Ja sam u to vreme završila i smatram sebe odličnim pravnikom, bez lažne skromnosti. Dakle, gospođo Dolovac, moraćete da nam odgovorite na još jedno pitanje. Govorili smo pre neki dan i govorićemo kada bude gospođa Nata, nadamo se po narednoj tački dnevnog reda, ali svakako ovde ima posla i za vas. Pominjali smo sudiju Privrednog suda, sada Trgovinskog, Marinu Tomić, sudije Apelacionog privrednog suda Branislavu Goravicu, Đorđa Jovanovića i Dragoslava Vučinića. To su sudije koje su direktno atakovale na ustavni sistem i na ustavni poredak države Srbije. Zašto i kako? Tako što su odlučili, najpre ova gospođa u prvom stepenu, a onda ovi u drugom stepenu potvrdili, da je Tomislav Nikolić mogao da podigne kredit u ime Srpske radikalne stranke od Banke Inteze bez ovlašćenja Centralne otadžbinske uprave koja je za to zadužena, uz izričitu zabranu predsednika stranke dr Vojislava Šešelja, da se uzimaju krediti i da se stranka uvodi u dužničko ropstvo, uz odbijanje da se saslušaju kao svedoci članovi predsedničkog kolegijuma koji su prisustvovali razgovoru kada je Vojislav Šešelj to zabranio. Mi smo, zato što nisu hteli da nas saslušaju, podneli sudski overene izjave, gde smo sve to naveli. Sve to ovu gospodu nije interesovalo. Zašto tvrdimo da su oni direktno ugrozili ustavni poredak? Zato što, gospođo Dolovac, postoje precizno definisani načini finansiranja političkih stranaka. Kada bi političke stranke, kako ova gospoda tvrde, mogle da uzimaju kredite, šta bi onda, kako bi se onda kontrolisali tokovi novca u političkim strankama? Svi se nešto javno, deklarativno zalažete, menjaćete Zakon o finansiranju političkih stranaka, da bi se znalo kako se stranke finansiraju. Kako se vi kao državni tužilac ne zapitaste, a u obavezi ste da slušate i šta se govori ovde i šta se piše u novinama i da po službenoj dužnosti postupate, kako se ne zapitaste kao državni tužilac odakle se to finansira Srpska napredna stranka? Kako stranka koja ne dobija ni jedan jedini dinar iz državnog budžeta može da raspolaže tolikim parama? Zar vama u tužilaštvu to nije sumnjivo? Da li vi znate koje su sve implikacije toga što se na taj način radi u političkom životu Srbije? Zašto ste vi uopšte državni tužilac, gospođo Dolovac? Očekivali smo, evo, od juče vašu reakciju; nema je, ni na ovaj skandal koji se desio u opštini Ada. Znate li vi uopšte šta se tamo desilo? Čitate li novine, gospođo Dolovac? Znate li vi da je u centru Ade postavljen spomenik Janošu Damjaniću, čuvenom srbomrscu, koji je nekada izjavljivao da Srbi ne treba da postoje i da se on neće smiriti dok i poslednji Srbin na svetu ne bude mrtav. Šta nam kaže predsednik opštine Ada? Da on nije znao o kome se radi, da je spomenik dobio kao poklon iz Mađarske i da se poklonu u zube ne gleda. Da li to znači, gospođo Dolovac, da biste vi kao državni tužilac dozvolili da u nekoj opštini neko pokloni spomenik Ante Pavelića i da neko kaže da ne zna o kome se radi, a da se poklonu u zube ne gleda i vi ćete da ćutite? Kaže predsednik Skupštine Vojvodine da ne treba dizati toliku prašinu oko tog spomenika, jer se radi o čoveku koji je živeo pre 160 godina. Kaže – uostalom, pa šta, ubijao je i Ruse i Habzburgovce, nije samo Srbe. Zamislite koje skandalozne izjave državnih zvaničnika, a tužilaštvo ćuti kao da to nema veze ni sa ustavnim poretkom, ni sa državom Srbijom, ni sa nadležnostima koje imate, gospođo Dolovac, i po Ustavu i po zakonima. Naravno, ova tema je svakako prilika da se podsetimo da je danas sedam godina od pogroma Srba na Kosovu i Metohiji. Svakako smo očekivali da i o tome progovorite, gospođo Dolovac, danas, kada ste nas već udostojili svog prisustva. Šta smo očekivali od vas kao čoveka na čelu tužilaštva Republike Srbije? Da nam kažete šta ste preduzeli protiv ove komedije koju je Euleks uradio – uhapsio ove koljače sa Klečka, pa onda njihovog komandanta Ljimaja odmah pustio. Da li ste reagovali, to se dešava na teritoriji Republike Srbije? Kosovo i Metohija je, ako niste znali, gospođo Dolovac, deo Republike Srbije. Pa što bar javno ne napisaste pet reči, da prozovete Euleks pravosuđe zbog toga? Što ne prozvaste, vi to možete, što ne prozvaste Borisa Tadića i režim zato što su dozvolili instaliranje Euleksa, suprotno Rezoluciji 1244? Što ne rekoste da nemate poverenja u Euleks pravosuđe? Pa, vidite šta nam rade, vidite kako nam se smeju u lice. Što se ne oglasite, gospođo Dolovac, na temu izveštaja Dika Martija? Od vas se to očekuje. Očekujemo da zajedno sa ovim specijalnim tužilaštvom i vi kao državno tužilaštvo insistirate da se istraga vodi, da istragu vode organi iz Srbije i iz Albanije. Ako ne znate zbog čega, evo, objasniću vam. Zločini su se dešavali na Kosovu i Metohiji, tj. u Srbiji. Tamo su, gospođo Dolovac, živim Srbima vadili organe, prodavali ih u Albaniji i preko Albanije, pa bi onda i albansko pravosuđe trebalo da bude uključeno i sve to da se radi pod okriljem UN. Gospođo Dolovac, imate li uopšte stav o tome? Neverovatno je da se vi kao glavni čovek, prvi čovek u našem tužilaštvu niste oglasili na temu izveštaja Dika Martija. Neverovatno je da nemate stav i da nemate mišljenje o tome! Ako se ne slažete sa ovim na čemu mi srpski radikali insistiramo, kažite, možda imate bolje rešenje. Ako imate bolje rešenje, podržaćemo vas. Ako mislite da to može da radi Euleks pa ćutite, nećemo vas podržati, jer Euleks to ne može i neće. Euleks nije došao u Srbiju, na Kosovo i Metohiju kao deo Srbije, da bi pomogao, već da bi uništili sve, da bi još više onemogućavali Srbe da žive na teritoriji Kosova i Metohije. Gospođo Dolovac, da li znate da je na današnji dan pre sedam godina sa Kosova i Metohije iseljeno šest gradova i devet sela? Šta ste preduzeli u okviru vaše nadležnosti? Ne možete vi da se oglušavate i da se ponašate kao da Kosovo i Metohija nije deo Republike Srbije. Šta ste preduzeli protiv tužilaca na koje smo ovde skretali pažnju, doduše, u vašem odsustvu, a i protiv sudija? Pitaćemo i gospođu Mesarović, a evo, pitamo i vas, pošto je to više u vašoj nadležnosti. Šta ste preduzeli protiv sudija i tužilaca koji su primali platu i od tzv. kosovskih vlasti i od Republike Srbije? Vi ste ih sve reizabrali. Čime su to oni zaslužili da budu reizabrani? Što sede na dve stolice? Što su se prodali za šaku evra izdajnicima i onim okupatorima na Kosovu i Metohiji? Zamislite bruke, vi ste ih reizabrali, a niste reizabrali neke časne i poštene, zato što vam nisu politički odgovarali. Onda nam tvrdite da ovaj reizbor i ova tzv. reforma nije bila politička, vodili ste računa o stručnosti. Da, i BIA vam je pratila tužioce i sudije. Ponavljam, gospođo Dolovac, u obavezi ste odmah danas da nam kažete, jer to morate da znate, ne treba vam vremena da to saznate, protiv koliko bivših tužilaca i bivših sudija je pokrenut krivični postupak zato što zbog kriminala nisu reizabrani. Ako je tačno da zbog kriminala nisu reizabrani, zbog mita i korupcije, a tvrdili ste to u javnosti i vi, i gospođa Nata Mesarović, i Snežana Malović, i Boško Ristić i ostali članovi Državnog veća tužilaca i Visokog saveta sudstva, ako je tačno da zbog toga nisu reizabrani, a za godinu i po dana se nije pokrenuo postupak protiv njih, onda ste vi zreli za krivični postupak, gospođo Dolovac. Dakle insistiramo da nam odgovorite na sva ova pitanja, a ovo što ste predložili, ovih troje ljudi, ništa neće promeniti u budućim reizborima i izborima javnih tužilaca i njihovih zamenika, zato što se ovde ne radi samo pojedinačno o imenima, već se radi o potpuno nakaradnom sistemu, radi se o ovom što ste vi nazvali reforma, a što je potpuno uništenje pravosudnog sistema u Srbiji. Vi to dobro znate. Da li ste preduzeli nešto protiv vaših kolega, a moraćete opet i protiv vas lično? Zašto hiljadu sudija i tužilaca (ili više od hiljadu) godinu i po dana prima platu iz budžeta a ne radi taj posao zato što ih niste reizabrali? Dakle, gospođo Dolovac, gospođo Đukić Dejanović… (Predsednik: Vreme.) Završavam. Dakle, evo, samo još jedanput zahtev u ime Poslaničke grupe SRS gospođi Dolovac da nam odgovori na apsolutno sva postavljena pitanja. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko od predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da.) Gospođa Judita Popović.
Poštovana gospođo predsednice, gospodo tužioci, dame i gospodo narodni poslanici, LDP ima stav u vezi s reformom pravosuđa da se reforma mora podržati i da reforma mora da se završi. Čini mi se da je ta reforma krenula jako sporo, da nije završila čak ni onaj prvi korak, i tu je jako veliki problem. Dvadeset sedmog maja ove godine Evropska komisija šalje svog predstavnika i pretpostavljam da ćemo do 27. maja da se malo uozbiljimo, što se ove reforme tiče. Čini mi se da su ovi javni tužioci koji su predloženi za članove ovog ozbiljnog tela koje će odlučivati o budućim javnim tužiocima sasvim odgovarajuće ličnosti, sasvim odgovarajuće osobe, dakle, osobe od struke, od integriteta, koje će moći da iznesu sve one zahteve koje im stave i život, i društvo, i država i struka u zadatak. Oni će biti, najverovatnije, osnovni stub budućeg tužilačkog kadra, dakle, osnov za razvoj jednog segmenta, jednog dela pravosuđa. Mi podržavamo reformu, ali bismo postavili određena konkretna pitanja u vezi s tužilaštvom za ratne zločine, tužilaštvom u vezi s organizovanim kriminalom i korupcijom, pa bismo postavili pitanje da li se razmišlja da struka bude iznad politike, pre svega kada se radi o tužilaštvu za ratne zločine? Jako je bitno da struka bude dominantna, pogotovo što znamo koje su godine prethodile 2011. Znamo šta se sve dešavalo devedesetih godina na teritoriji SFRJ. Tužilaštvo ima ogromnu ulogu. Tužilaštvo bi trebalo da istraži i da predupredi zločine, da utvrdi istinu i da nastoji da se kazne zločinci. To je toliko veliki zadatak da kada tužilaštvo za ratne zločine krene u neki postupak mora mnogo ozbiljnije da razmisli o tome koji su postupci već pokrenuti, protiv kojih lica i mora da obrati pažnju da, samim tim što mora da se utvrdi istina i da se kazne konkretni zločini i zločinci, ima zadatak da izgradi mostove poverenja među zemljama u regionu, a to znači da se ne nastavi kontinuitet političkih progona, već da struka bude ta odrednica po kojoj će tužilaštvo da radi i po kojoj će pokretati određene postupke. Nažalost, slučajevi kao što su Jurišić, Purda, sada konkretno Divjak, ranije Ganić, govore o tome da se često ulazilo u neke postupke koji nanose samo štetu i državi i društvu, a i samom tužilaštvu. Složićemo se oko toga da tužilaštvo, ukoliko želi da izgradi svoj ugled i integritet u društvu i državi, mora mnogo ozbiljnije da razmišlja i mnogo ozbiljnije da dela, da ne bi dolazilo u situaciju da se suočava sa oslobađanjem ili odustajanjem od konkretnih postupaka za konkretne ljude, a pri tom se radi o građanima država u regionu sa kojima želimo da izgradimo ozbiljnu saradnju na svim terenima i u svakom pogledu. Kada razgovaramo o organizovanom kriminalu i korupciji, to su takođe jako ozbiljni problemi za ovo društvo i ovu državu. Prevashodno je reforma pravosuđa usmerena ka tome da se iskorene, bar da se pokuša, i organizovani kriminal i korupcija. Bez reforme pravosuđa mi nemamo ni društveno-moralni preporod, nemamo ni ekonomski razvoj, nemamo ni funkcionisanje države, a nemamo, bogami, ni evropske integracije. Čini mi se da tužilaštvo još uvek nije pronašlo svoje mesto u funkcionisanju celokupnog pravosuđa, jer još uvek imamo tako puno nerazjašnjenih afera, još uvek imamo otvaranje skandala u žutoj štampi, a imamo tako malo završenih postupaka protiv konkretnih krivičnih dela, protiv konkretnih okrivljenih i optuženih. Nije žuta štampa nadležna da rešava posao tužilaštva, već je tužilaštvo to koje treba da iskoreni, ili bar da pokuša da iskoreni, ova najteža krivična dela. Kada kažem najteža krivična dela pre svega mislim na organizovani kriminal, bez kojeg bi, složićete se, ova država zaista procvetala. Apsurd je to da organizovani kriminal bez saradnje određenih delova državne strukture ne postoji. Korupcija nije opasna tamo gde se kupi sto grama kafe pa se odnose nekom državnom činovniku. Korupcija je kada se to radi na mnogo višem nivou, kada se to radi za mnogo veće vrednosti, za mnogo veći novac i za mnogo više privilegija. Zajedno korupcija i organizovani kriminal uništavaju i društvo i državu. Prema tome, ovim tužiocima koji će postati članovi Državnog veća tužilaca predstoji ozbiljan posao. Imaju jako velike izazove koje će morati da reše, a na nama je da im pružimo podršku u svakom pogledu, bez obzira na to da li smo na vlasti ili u opoziciji. Mora da postoji društveni konsenzus oko toga da li želimo ili ne želimo da se rešimo tog organizovanog kriminala i korupcije, kao i da li želimo da rešimo pitanje ratnih zločina, jer odgovornost mora da bude konkretizovana, odgovornost mora da se vezuje za konkretna imena. Odgovornost ne može da se vezuje za etničke grupe, ne može da se vezuje za određene narode, nego se mora znati ko je izvršio zločin, kad ga je izvršio i u čemu se sastoji taj njegov zločin. Upravo zbog ozbiljnosti tog posla koji predstoji ovim tužiocima, kao i svim ostalim tužiocima koji će biti birani, mi ne možemo da zatvorimo oči pred konkretnim problemima sa kojima se tužioci suočavaju, ne možemo da prenebregnemo kojim su sve pritiscima ti tužioci izloženi, a pritisci, složićete se, postoje i u političkoj sferi i pritisci dolaze iz ekonomske sfere. Dakle, pritisci su raznovrsni i, zaista, ti ljudi koji će morati da nose ovaj zadatak reformisanog pravosuđa, reformisanog tužilaštva moraju biti toliko jaki i čvrsti da odgovore ovim zadacima. Pozdravljam činjenicu da su ljudi koji su predloženi za Državno veće tužilaca pretežno mladi ljudi, ljudi koji su studirali krajem osamdesetih i početkom devedesetih godina. Pozdravljam činjenicu da se očigledno dešava jedna generacijska promena među tužiocima, jer i generacijska promena je bitna kako bismo prekinuli onaj kontinuitet koji nas vezuje za neku ružnu i lošu prošlost. Svi oni koji sada dolaze suočavaju se sa današnjim problemima, a problemi koji su postojali u prošlosti ipak treba da se jednostavno mimoiđu i prevaziđu; današnjost je ona koja mora da odredi rad današnjih tužilaca, današnjih delova pravosuđa. Čini mi se da malo neozbiljno prilazimo čak i konstituisanju, odnosno biranju ovih članova Državnog veća tužilaca, kao i članova Visokog saveta sudstva. Neozbiljno je iz tog razloga što, koliko vidim, u ovoj sali ima jako malo poslanika. Kao drugo, raspravljamo o dvema razdvojenim tačkama dnevnog reda, a bilo je mnogo celishodnije da se spoje ove dve tačke, kako bismo dobili mnogo kvalitetniju i ozbiljniju raspravu i o tužiocima i o sudijama. Međutim, ko zna po koji put parlament mora da se prilagođava nekom drugom ko predlaže tačke dnevnog reda, nekome ko dostavlja materijal parlamentu, pa se onda dešava situacija da ćemo o reformi pravosuđa, koja se tiče i tužilaca i sudija, raspravljati i u prepodnevnom i u popodnevnom delu, odvojeno, za tužioce posebno, za sudije posebno. Mislim da je bilo mnogo racionalnije da se objedini rasprava o jednom i o drugom. U svakom slučaju, mi iz Liberalno-demokratske partije podržavamo izbor članova Državnog veća tužilaca, podržavamo borbu tužilaca za pravnu državu, koja se iskazuje pre svega kroz ozbiljan rad u tužilaštvu za ratne zločine, u tužilaštvima koja se bave organizovanim kriminalom i korupcijom, pre svega. Ukoliko se taj rad do kraja sprovede, mislim da ćemo imati mnogo zdravije i mnogo pristojnije, civilizovanije i ozbiljnije društvo i državu. Ukoliko ovo poglavlje broj 27 SSP-a stigne na dnevni red, nakon što se prihvati kandidatura Srbije EU će imati prilike da kaže šta sve očekuje od te reforme pravosuđa. Sve ono što smo do sada govorili samo potvrđuje da je reforma pravosuđa, kao najznačajnija reforma u državi, toliko potrebna. Nemamo više vremena da je odlažemo i odugovlačimo, nego što pre treba da se pristupi pravljenju i onog drugog koraka, jer ni ovaj prvi korak još uvek nije napravljen do kraja. Tu se negde zaustavio na početku, a prošlo je već dve godine otkako smo doneli onaj set pravosudnih zakona koji su bili baza i preduslov za bilo kakvu reformu pravosuđa.
Zahvaljujem. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Obaveštavam vas da su, saglasno članu 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja jedinstvenog pretresa prijave za reč u pisanom obliku sa redosledom narodnih poslanika poslali poslanici Poslaničke grupe SRS. Dajem reč narodnom poslaniku Borisu Aleksiću.
Hvala, gospođo predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Republike Srbije, kada je u pitanju Predlog kandidata za izborne članove Državnog veća tužilaca iz redova javnih tužilaca i zamenika tužilaca, veoma je, na prvom mestu, interesantan materijal koji nam je dostavljen tim povodom. Naravno, u pitanju su veoma ozbiljne funkcije, gde treba da dođu ljudi koji će se uhvatiti u koštac sa najtežim pojavama u našem društvu, koji će imati i moralni i stručni integritet i znanje da se odupru svim pritiscima, eventualnim nagodbama i koji neće imati nikakve milosti u postupanju sa kriminalcima, pre svega sa onim najtežim i najgorim, a to je u našem slučaju, nažalost, mafija, jer je organizovani kriminal davno povezan sa vladajućim garniturama. Međutim, izgleda da kroz biografiju jednog od kandidata možemo da sagledamo svu genezu pravosuđa u Srbiji; na ove kratke dve strane, u stvari, obrazloženo je kakva je situacija sa pravosuđem, a takođe i sa tužiocima, kada je Srbija u pitanju. Dakle, šta je to na čemu predlagač insistira kada su u pitanju određene biografije? Gospodin Branko Stamenković, koji je kandidat ovde, ono što prvo pada u oči – završio specijalističke studije Alternativne akademske obrazovne mreže u Beogradu. Alternativne u odnosu na šta? Alternativna medicina. O čemu se radi? Da je završio obuku „International bar association“ i Fonda za humanitarno pravo. Na čelu Fonda za humanitarno pravo nalazi se gospođa Nataša Kandić, koja se u trećem tomu knjige Vojislava Šešelja „Policijski dosije“ navodi kao saradnik američke obaveštajne službe. Učestvovao u projektima Rokfeler fondacije iz SAD. Upravo ta fondacija finansira Tribunal u Hagu. Tribunal u Hagu, u kome su Srbi dobili više od hiljadu godina. Tribunal u Hagu, koji je izmislio krivično delo udruženi zločinački poduhvat 2001. godine, osam godina od svog formiranja, koje nije propisano Statutom Tribunala, niti bilo kojim drugim aktom, i koji sudi za to delo isključivo Srbima. Tužioci po nahođenju nabroje Srbe koji su navodno u udruženom zločinačkom poduhvatu i optuže ih za sve što su uradile srpske snage. A šta su srpske snage? Svi Srbi koji su branili Republiku Srpsku Krajinu, Republiku Srpsku, Saveznu Republiku Jugoslaviju ili staru SFRJ, uključujući i pozadinske jedinice. Dakle, mogu bilo koga da optuže po tom osnovu. Koje su dalje kvalifikacije ovog gospodina? Završio je specijalističku obuku OEBS-a i National high-tech crime unite Velike Britanije. Ovo je odlična kvalifikacija, fantastična kvalifikacija. Po zvaničnim statistikama Velike Britanije, samo u 2009. godini je bilo 85.000 žrtava krađe identiteta. Godine 2010. se to povećalo na 89.000. Inače, britanski državni organi i institucije su tako kvalitetno obučeni da su izgubili dokumentaciju i lične podatke o više od milion građana Velike Britanije, i to nije neka kvalifikacija. Zatim, gospodin Stamenković je prošao obuku Beogradskog fonda za političku izuzetnost. Sonja Liht, čiji je šef Džordž Soroš, koji je potpisao peticiju za bombardovanje tj. agresiju na SRJ. Kako možete uopšte ovo da stavljate u nečiju biografiju? Pazite, kvalifikacija da je čovek obučavan od strane onih koji su podržali agresiju na SRJ, koji su ubili 82 dece, između ostalog i trogodišnju Milicu Rakić u Batajnici. Da li to može da bude kvalifikacija za bilo šta? Ovo treba izbaciti što pre iz biografije. Ovo je sramota. Završio je i specijalističku obuku „Visa international“ u oblasti upravljanju rizikom i zloupotreba platnih kartica itd. Najveća zloupotreba kreditnih kartica su same kreditne kartice. To građani Republike Srbije treba da znaju, jer dugovi koje naprave kreditne kartice teško da mogu da se otplate. Kamatne stope su ogromne, naročito u državi Srbiji. One na godišnjem nivou prevazilaze 25%. To je parazitsko bankarstvo. To je najveća prevara. Ali, on nije obučavan za to, obučavan je za upravljanje rizicima, iako sve banke u Srbiji dobijaju savete od poznatih zapadnih kompanija po pitanju upravljanja rizicima. Kada smo već kod banaka, takođe se postavlja pitanje kako je moguće da je pravosudni sistem Srbije saglasan sa time da se odobri kredit jednoj političkoj stranci u situaciji u kojoj je predsednik te stranke Vojislav Šešelj izričito zabranio da se podiže kredit, a da ga podigne Tomislav Nikolić, i to po kamatnoj stopi od 17,97% godišnje? To je kamatna stopa koju građani mogu da dobiju za gotovinske kredite. Ovde se vidi očigledna namera da je Nikolić hteo da zaduži tako stranku da bi ona finansijski propala. Kako može da zaduži stranku kada ga propisi sprečavaju u tome, kada je to nadležnost Centralne otadžbinske uprave, kada je potrebno izričito punomoćje i ovlašćenje da se zaduži po tom pravnom osnovu? Prosto je neshvatljivo da je takav kredit Nikolić mogao da podigne u „Intezi“ 2008. godine, i pored očiglednih zabrana, a da sudije, kao što su Goravica, Jovanović, Vučićević, Tomić presude u njegovu korist. Zbog čega? Verovatno zato što iza svojih leđa ima Vilijema Montgomerija, pripadnika američke obaveštajne službe, koji je 30 godina deo američke tajne policije, i ovde u Srbiji i uopšte na Balkanu je izvršio veliki broj prljavih operacija. Najverovatnije je umešan i u organizaciju atentata na predsednika srpske vlade, Đinđića. O tome su takođe pisali mediji, ali, naravno, vi o tome ne smete ništa da kažete. Kroz biografiju ovog gospodina možemo da pređemo na opštu situaciju u srpskom tužilaštvu, u srpskom pravosuđu. Želim samo da podsetim, po pitanju reizbora, da je velika sramota za vlast što istražni sudija Danica Marinković nije reizabrana, a zahvaljujući njoj je utvrđena istina o Račku, koji je bio povod za agresiju na Saveznu Republiku Jugoslaviju. Žena je pod kišom metaka izašla na lice mesta i utvrdila da zločina tamo nije bilo, da su šiptarski teroristi preobučeni u civilna odela, skinute su im uniforme. Postoje vrlo konkretni podaci za to. Ko sprovodi reformu pravosuđa, ko utiče na tužilaštvo u Srbiji? Pre svega, reformu pravosuđa sprovodi ABA CEELI, nevladina organizacija, formirana od strane američke advokatske komore, koja je davala savete kako da se formira i kako da funkcioniše Tribunal u Hagu. Takođe, davali su savete za rasparčavanje stare Jugoslavije, SRJ, za status Kosova i Metohije kakav priželjkuju šiptarski teroristi. Ako vam nije jasno šta je ABA CEELI, ukucajte na internetu i videćete da sprovodi reformu pravosuđa u Srbiji. O tome su pisani ozbiljni članci. U praksi postoji veliki broj tužilaca, naročito u tužilaštvu za ratne zločine, koji se boje nekih ljudi ovde na javnoj sceni. Recimo, tužioci i sudija ne smeju da postupaju u nekim predmetima slobodno ako im barem gospođa Nataša Kandić ne klimne glavom. Kako je to moguće? Izgleda da ona ima moć da sama smenjuje i postavlja neke tužioce. Da li je ona novi državni organ u Republici Srbiji? Već sam vam naveo da se prema podacima Državne bezbednosti, koji su objavljeni u dokumentima koje je objavio dr Vojislav Šešelj u knjizi „Policijski dosije“, iz 1994. godine, gospođa Nataša Kandić vodi kao saradnik američke obaveštajne službe. Veliki broj dokumenata, dokaza o zločinima nad Srbima je uništen. Da li je američka agentura godinama uništavala dokaze o zločinima nad Srbima? Najveća izložba o genocidu nad Srbima, koju je sakupila gospođa Bojana Isaković, 2003. godine je spaljena u parohijskom domu u Vranju. Ona obuhvata period od 1941. do 1945. i 1991. i 1992. godine. Dakle, u pitanju su i noviji zločini. Nikad nije istraženo kako je uništena ta dokumentacija. Gospođa Bojana Isaković je i fizički napadnuta na ulici i jedva je preživela. Tužilaštvo, izgleda, ne interesuju ovakve stvari, jer su izgoreli dokazi o zločinima nad Srbima. Da su izgoreli dokazi eventualno o nekim drugim zločinima, to bi se digla kuka i motika, ali to nije moglo ni da se desi. Veoma interesantno, vezano za zločine nad srpskim narodom, juče je pomenuto, a takođe možemo da sagledamo praksu tužilaštva iz ovog primera... Juče smo ovde u Narodnoj skupštini imali jednu potpunu negaciju zločina nad Srbima, jer je rečeno od strane jednog poslanika da „Gnjilanska grupa“ nije počinila nikakve zločine i da je tu postojao samo jedan svedok. U tom postupku nije postojao jedan svedok, postojala su tri zaštićena svedoka, veliki broj dokaza o najsvirepijim ubistvima najmanje 80 Srba od strane monstruoznih terorista sa Kosova i Metohije, koji su bili spremni da ubijaju decu, žene, da ih zatvaraju i muče. Da ne čitam šta su sve radili, prema konkretnim podacima, jer mislim da bi se svim ljudima prevrnuo stomak ako bih to pročitao. Međutim, nekima se izgleda i to dozvoljava. Evo, upravo ti teroristi su od strane zvaničnika sa zapada, znači, Dika Martija, optuženi za trgovinu organima. Postavljam vam pitanje da li je srpsko tužilaštvo, da li srpska vlast prikriva određene dokaze o trgovini organima otetih i kidnapovanih Srba, pre svega one dokaze koji ukazuju na to da je trgovina ljudskim organima počela u Tuđmanovoj Hrvatskoj, Izetbegovićevoj BiH takođe, a da su u nju umešani i Havijar Solana i general Vesli Klark, Bernar Kušner i Ričard Holbruk? Da li je tačno da je u posedu srpske države dokaz koji se tiče razgovora od 15. avgusta 2001. godine, obavljenog u švajcarskim Alpima, između Havijara Solane i Veslija Klarka, gde se pominje trgovina ljudskim organima otetih Srba, gde se pominje da u tim zločinima učestvuju i specijalisti u bazi Bondstil, tj. u njihovoj bolnici i da je jedan od konačnih korisnika te trgovine ljudskim organima otetih Srba i Kraljevska bolnica u Londonu? Dakle, ovi transkripti postoje. Postavlja se pitanje zbog čega tužilaštvo ne reaguje po ovim pitanjima? Ono što sam želeo da kažem na kraju, to je da je situacija u kojoj se nalazi pravosudni sistem u Srbiji, situacija u kojoj se nalazi i tužilaštvo, takva da oni nisu nezavisni. Na njih očigledno utiču neke sile spolja. Nabrojao sam i neke pojedince, organizacije kojima oni pripadaju. Izgleda da je tužilaštvu ostavljena mogućnost samo da se igra svog posla. Dok se tužilaštvo ne bude u potpunosti oslobodilo, dok ne bude zaista nezavisno, dok sudije ne budu nezavisne, mi u ovoj državi nećemo dobiti odgovore ko je počinio najteža krivična dela i najteže zločine. Kao što znate (to je još jedan od primera) čak i u Srbiji je u neku ruku zabranjeno da se govori o najtežem zločinu, po međunarodnom pravu, zločinu protiv mira. To se više ne spominje. Očigledno je da neko sa Zapada želi Srbe da predstavi isključivo kao zločince, a sve druge kao njihove žrtve. Očigledno je da taj sa Zapada, preko poluga koje ima na samom Zapadu, koje ima u tzv. međunarodnoj zajednici, koje ima ovde u državi Srbiji, vrši pritisak i na sudije i na tužioce da rade u njihovom interesu. Dame i gospodo, vaš prvi zadatak je da se oslobodite tog uticaja, da branite Ustav i zakone Republike Srbije i da ne pognete glavu pred bilo kim. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo, tema koja se nalazi pred Narodnom skupštinom danas veoma je značajna. Za značaj ove teme zainteresovani su građani Srbije, stručna javnost, jer od nosilaca pravosudnih funkcija i reforme pravosuđa zavisi i status i napredak Republike Srbije. Javno tužilaštvo ima poseban zadatak u oblasti otkrivanja krivičnih dela, prikupljanja dokaza za osumnjičene i izvršioce krivičnih dela, saradnje sa policijom i drugim državnim organima da bi se što uspešnije suprotstavili organizovanom kriminalu i korupciji. Ono što bih želeo da izdvojim posebno, to je pitanje da li je javno tužilaštvo politizovano ili nije? Da li je javno tužilaštvo produžena ruka izvršnih organa vlasti? U odnosu na prošla vremena, imali smo mogućnosti da se uverimo da su neki organi selektivno pristupali progonu izvršilaca krivičnih dela. Kada je u pitanju izbor nosilaca pravosudnih funkcija i reforma koja je u toku, ona nije dala i ne daje željene rezultate. Sam način izbora nosilaca pravosudnih funkcija je veoma problematičan. Na to ukazuje stručna javnost, a ukazuju i brojne institucije iz inostranstva, sagledano sa aspekta uporednog prava. Postavlja se pitanje da li su na poslednjem reizboru i izboru javnih tužilaca ispoštovani određeni kriterijumi? U nekim sredinama, od strane nekih nosilaca tužilačkih funkcija, imali ste statističke podatke kojima ne može da se pohvali niko. Nažalost, takvi su izabrani za tužioce i za zamenike tužilaca. Njihov odnos prema stečajnoj mafiji nije bio na zavidnom nivou. Najveći kriminalitet u Srbiji jeste proces privatizacije. Koja je uloga javnog tužilaštva? Da prati, kontroliše, proverava i procesuira izvršioce krivičnih dela u procesu privatizacije. Stotine milijardi dolara opljačkano je u Srbiji kroz privatizaciju. Koliko je njih u procesu privatizacije procesuirano? Koje su njima kazne izrečene i da li su uopšte bilo kakve kazne izrečene? Poznata stečajna beogradska mafija, u kojoj su učestvovali i sudije i advokati i neki tužioci, to je bio samo početak. To je morao da bude ozbiljan znak da se u procesu privatizacije mora izvršiti revizija i da se čak i zakonodavstvo koje predviđa privatizaciju i ti propisi moraju menjati. Kakva vam je uloga, gospođo Dolovac, stečajnih upravnika? Ne znam da li ste imali priliku, naši poslanici u poslaničkom klubu i ja smo to pitanje nekoliko puta postavljali, pitanje stečajnih upravnika i njihovog bogaćenja. Da li, gospođo Dolovac, znate da trećina stečajne mase u Srbiji, na hiljade pravnih subjekata koji su privatizovani, ide u džepove stečajnih upravnika, a da su ministri u Vladi Republike Srbije svojevremeno doneli takav pravilnik da stečajni upravnici mogu da uzimaju koliko im treba? Proverite Dinkićev pravilnik i proverite činjenicu da li je tačno da stečajni upravnik u stečaju „Agroživa“ u Pančevu treba da uzme 535.000 evra? Proverite. Tužilaštvo je imalo prijave, signale i informacije da se u tom stečaju odvija kriminalitet i da zamenik stečajnog upravnika ima svoju firmu u Beogradu; on sada trguje sa tom firmom i iz te firme oko deset miliona evra je u svoju firmu pretočio. Raskinuto je od 2005. godine do danas više hiljada ugovora o privatizaciji. Radnici Srbije su opljačkani. Radnici Srbije su žrtve zbog nepostojanja adekvatnih propisa i zbog politike Vlade Republike Srbije da se po svaku cenu otarasi društvene svojine, ali kroz taj vid da se pojedinci obogate. Da li se dele pare između stečajnih upravnika i Agencije za licenciranje stečajnih upravnika? To treba proveriti. Šta ste, gospođo Dolovac, kao tužilac uradili, a imali ste nedavno priliku da čujete u Skupštini, kada je premijer dao odgovore na naša pitanja šta je bilo sa privatizacijom Azotare, kada je nastala šteta krađom nove fabrike, koja je trebalo da bude puštena u proizvodnju, ali su novi kupci fabriku demontirali, ukrcali je u vozove i prodali u inostranstvu? Azotara je privatizovana za 13,5 miliona evra, a vrednost proizvoda u magacinima bila je devet miliona evra. Dakle, dodali su četiri i po miliona evra. Za samo taj jedan pogon i jednu fabriku, „Karbamid 2“, uzeli su 32.000.000 evra. Knjigovodstvena vrednost te fabrike je bila, bez drugih resursa, 45.000.000 evra. Premijer Cvetković je pred narodnim poslanicima nedavno ovde odgovorio na naše pitanje i rekao da je ukupna šteta samo u procesu privatizacije Azotare, nastala za državu, radnike i grad Pančevo, 90.000.000 evra. Gospođo Dolovac, šta je bilo sa privatizacijom i kako je privatizovana Luka „Dunav“, Pančevo, kao najprofitabilnija luka na Dunavu, od strategijskog značaja? Možda imate informacije da je jedan od tih kupaca, neki Purić, u zatvoru? Ali, postavlja se pitanje zašto se ne vrši revizija da se ta fabrika vrati radnicima? Jer, ona je za jedan ili dva zarđala, rashodovana kontejnera kupljena od strane Purića i još jednog suvlasnika iz inostranstva koji je u Srbiju došao sa tašnom i mašnom i opljačkao radnike Luke „Dunav“. Šta je bilo sa privatizacijama „Robnih kuća Beograd“? Šta je bilo sa privatizacijom „Rekreatursa“ u Beogradu? Šta je bilo sa privatizacijom ugostiteljskog preduzeća „Sloboda“ u Pančevu? Šta je bilo sa privatizacijom trgovinskog preduzeća, najvećeg u Banatu, „Trgoprodukt“ Pančevo? Šta je bilo sa Mlekarom Pančevo? Sa Fabrikom sijalica u Pančevu? Šta je bilo sa još 50 firmi koje su prodate? Stečajni upravnici su uzeli dobre pare, navodni pošteni kupci došli do kapitala i sad taj kapital radnika krčme, rasprodaju, radnici na ulicu, a oni pare u džepove. Hoće li vaše tužilaštvo, na svim nivoima, da pokrene postupke? Ima mesta za krivični progon. Šta je bilo sa onima koji su zaključili ugovore, prodali fabrike, pobegli i uzeli pare? Zašto se oni krivično ne gone? Jer, oni su oštetili radnike, oštetili državu. Postoji još kriminala, a tužilaštvo uopšte ne reaguje. Moram da vam kažem, budžet Srbije bi bio daleko puniji da je neko vodio računa o tome kako se zaključuju ugovori o izdavanju u zakup državnog poljoprivrednog zemljišta. Milione evra tajkuni koji kupe državno poljoprivredno zemljište ne plaćaju godinama. Kako je to da nam dođu iz Hrvatske i uzmu po tri hiljade hektara u zakup? Todorić je uzeo na stotine hiljada hektara, ali zato niko iz Srbije ne može u Hrvatskoj dobiti nijedan kvadratni metar! Depolitizacija tužilaštva mora da bude izvršena. Mnogi kažu da je tužilaštvo produžena ruka izvršne vlasti i Vlade. Kad vidite kakav je način izbora javnih tužilaca i njihovih zamenika upravo tako i ispada. Izbor javnih tužilaca i njihovih zamenika trebalo bi da bude u ingerenciji Narodne skupštine, nisam siguran da Državno veće tužilaca može da odabere prave kadrove koji će biti nosioci tih funkcija. Nije dovoljno da je neko išao na Zlatibor na savetovanje ili na Kopaonik i trošio pare iz budžeta Republike Srbije i napisao neke stručne radove o nekim beznačajnim temama pa da bude nosilac jedne veoma značajne funkcije. Javno tužilaštvo ima posebnu ulogu danas, u ovo vreme, u vreme tranzicije, u vreme najvećeg kriminala. Još nešto što mi smeta. Nije jasno zašto se nosioci tužilačkih funkcija toliko oglašavaju u medijima. Ako nekoga treba politički diskreditovati, tu ćemo žutu štampu da angažujemo, tužilac će da daje izjave. Ne, tužilac prikuplja dokaze, priprema optužnicu, zastupa optužnicu pred nadležnim sudom, sud je taj koji izriče presudu. Gospođo Dolovac, vi ste prvi tužilac u Srbiji, ne dozvolite više da vam tužioci izlaze na televiziju ili u medije i da daju neke izjave. To je stvar suda, a tužilac je taj koji će da učestvuje i da prati proceduru postupka. Još nešto, kroz te medije vidite koje su drastične kazne koje se sada izriču, koja je kaznena politika u Srbiji, u odnosu na uporedno pravo. Evo, jedan je Srbin u Kanadi uhvaćen da je ukrao 78.000 evra, osuđen na dve godine. Kod nas, ako je ukrao dve bicikle – pet godina. Uzmite i ovaj podatak – da li je zabeleženo u sudskoj praksi bivše SFRJ, SRJ i u zemljama kontinentalnog i anglosaksonskog prava da je neko dobio 280 godina zatvora, naravno, ne možemo da to ne osudimo, ubistvo onog francuskog navijača Tatona? Gde je to zabeleženo u sudskoj praksi? Šta mi to radimo? Pa, vidite, to je jedan primer koji će ostati kao vrlo negativan u sudskoj praksi. Drugo, vi vidite, gospođo Dolovac, kakva je politika krivičnog progona. Ovo je dosije Purde, ovo je dosije Vesne Bosanac, u kojima postoje brojni materijalni dokazi da su izvršili zločine nad srpskim stanovništvom. Purdu oslobađate... Vi ste deo, da se razumemo, tužilačke organizacije; mi znamo ko je ovo oslobodio i po kom osnovu. Znate koliko hiljada Srba ima procesuiranih u Hrvatskoj? Čemu ovo vodi? Na šta ovo liči? Puštamo Purdu, koji je ubijao vojnike u Vukovaru i u vukovarskoj bolnici ranjenike. On nije ratni zločinac. Puštamo Vesnu Bosanac, koja je činila sve da se Srbima zagorča život, da se nasilno uzima krv, da pretvori bolnicu u komandni centar ratnih zločinaca, „zengovaca“, da organizuje da se snajperska gnezda na bolnici osnuju i da dejstvuju, da se Srbi ubijaju i bacaju u Dunav, da tužilaštva iz Beograda i drugi nadležni organi lažne dokaze nude protiv Vojislava Šešelja u Haškom tribunalu. Gospođo Dolovac, mi znamo da optužnica protiv dr Vojislava Šešelja nije pisana u Hagu, niti je nju pisala Karla del Ponte. Ona je pisana u Beogradu. Ako uzmete, kao vrsni pravnik, i pogledate samo logiku i tehniku pisanja optužnice, to nema nikakve veze sa onim optužnicama koje se u uporednom pravu mogu uporediti sa dokazima u odnosu na zemlje Evropske unije ili kontinentalnog prava. Samo zato što je zastupao nacionalne interese, samo zato što je Srbin, samo zato što je držao vatrene govore, navodno, dr Vojislav Šešelj treba da bude kriv. On mora biti oslobođen, jer je krajnje vreme, od svih dokaza koji su izvedeni do sada nijedan dokaz nije relevantan za osuđivanje dr Vojislava Šešelja. Ali, čudo je da se nijedna pravna institucija, ni tužilaštvo, ni sud, ni advokatura u Srbiji nije suprotstavila i rekla – vi u Hagu ne možete da koristite zabranjena i nedozvoljena sredstva i lažna sredstva u odnosu na optužnicu protiv doktora Vojislava Šešelja. Sada treba držati doktora Vojislava Šešelja zato što nekom smeta, dolaze izbori, izborna je godina i sad veli – može nam zasmetati. Pa, on će da dođe. To je jedini čovek koji može da spreči ovu propast, da Srbija krene svojim putem i da stane na svoje noge, da se poštuje pravo i pravda i da se poštuju prava svih naših sugrađana. Dakle, gospođo Dolovac, reforma koja je izvršena u pravosuđu, uključujući i tužilaštvo... Vi imate tužioce koji nisu zaslužili ni zadovoljavajuću ocenu. Oni su pomereni iz opštinskih, osnovnih i otišli u apelacione, kao zamenici. Gde to ima? Uzmite njihove rezultate rada, uzmite samo spregu nekih tužilaca i sudija sa advokatima. Kako može tužilac ili sudija da vozi BMW advokata? Reforma je trebala i treba, ali nije dobro sprovedena, kriterijumi nisu bili dobri. Nije se vodilo računa. Najveće je zlo, a to će se otkriti, ako su u tome učestvovale političke stranke. U jednoj stranci sada kažu da nije izabrano 800 sudija, ali su se svih 800 prijavili u jednu „nazadnu“ stranku. Kažu da su sada oni članovi neke „nazadne“ stranke, a vi znate koja je to stranka. Sada vidite da li smo mi politizovani ili depolitizovani i da li su partije umešane ili nisu, da li jedan predsednik Advokatske komore trči kod političkih stranaka da bi dobio podršku, da bi eventualno bio predsednik određene komore, da bi čak bio član Državnog veća tužilaca. Dakle, politika je najveće zlo. Neka političari dignu ruke, da nam i tužilaštvo i sudstvo postanu nezavisni. Nažalost, još uvek nisu. Neki koji se ljute zbog reforme trebalo je davno da idu iz pravosuđa. Ali, starešine pravosudnih organa su najveći krivci. Oni su saučestvovali u svim nepravilnostima koje su se događale, jer nisu kontrolisali one koje su bili dužni po Poslovniku i po zakonu. Zato izbor morate ponovo izvršiti, reviziju, utvrditi pravila, utvrditi moral i poštenje. U pravosuđu imamo većinu poštenih ljudi. Intelektualna sposobnost naših pravnika u Srbiji, uključujući tu i sudstvo i tužilaštvo, na visokom je nivou. Naši pravnici su za one tamo, koji sude Srbima, „televizija u boji“. Oni za njih mogu biti akademici. Nikako se ne bih složio da nam dođe EU i da nam daje ovde neka pravila kako ćemo da biramo sudije ili tužioce. To ni u kom slučaju ne treba dozvoliti, to treba sprečiti. Neka dignu ruke, neka dignu iz Venecijanske komisije, neka dignu iz Evropske komisije, neka dignu političke stranke ruke od pravosuđa, da bismo imali kvalitetno pravosuđe. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik gospodin Sreto Perić.
Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dolovac, prvi put ste u parlamentu i možda ne znate, vi imate pravo, ne da prekidate narodne poslanike, ali imate pravo posle svakog diskutanta, ukoliko želite i osećate potrebu, da se javite. Lično mislim da vi dobru, fantastičnu priliku, koju vam je najpre dala gospođa Vjerica Radeta, potom Boris Aleksić, sada i naš kolega Petar Jojić... Imali ste potrebu, a možda i obavezu da odgovorite na mnoga pitanja. Dve sintagme koje se vrlo često, možda i najviše koriste u srpskom narodu u ovo vreme su: „Evropska unija nema alternativu“ i „Reforma pravosuđa“. Kad je u pitanju Evropska unija, sve veći broj građana Srbije ne želi da ima bilo kakve veze i kontakte sa Evropskom unijom. Srpska radikalna stranka u kontinuitetu je veliki protivnik EU, što ne znači da su članovi SRS ili nosioci politike SRS protiv naroda koji živi u zemljama članicama EU, naprotiv, samo nismo za pristajanje na svesno porobljavanje. Kada je u pitanju reforma pravosuđa, SRS se i te kako zalaže za reformu pravosuđa. Smatramo da nema napretka u društvu, da nema političke stabilnosti ukoliko se ne sprovede reforma pravosuđa. Ako imamo u vidu da je od 2000. godine naovamo vršena negativna selekcija kadrova u pravosuđu, a i vi ste deo pravosuđa, onda sigurno, i to punim kapacitetom i punom našom snagom, jesmo za reformu pravosuđa. Gospođo Dolovac, imali ste priliku da se vaše ime pominje prilikom izučavanja predmeta Krivično procesno pravo i organizacija pravosudnog sistema u Srbiji, ali to niste iskoristili. Naprotiv, propustili ste. Vi niste neko ko je iz sfere politike, ali ste verovatno na politički način došli na to mesto gde jeste. Vi znate verovatno, kao što to znaju i drugi koji se bave tom problematikom, da u tužilaštvu važi princip monokratije i da svi koji se zovu tužioci, zamenici tužioca u Srbiji, pa i oni koji su u Specijalnom tužilaštvu, potpadaju pod vašu ingerenciju. Vaša obaveza, a samim tim i odgovornost, u ovom trenutku je velika. Mi u SRS stičemo utisak, zbog toga vam je i postavljeno toliko pitanja, da niste u stanju... Ne bih potcenio vaš stručni kapacitet, tu biste verovatno mogli, ali iz nekih drugih razloga, možda zbog činjenice da ste vi političkim predlogom, a ima mnogo mešanja politike u reformu pravosuđa, odnosno u pravosuđe uopšte, došli na tu funkciju; onda vi ne želite da na način na koji biste mogli, način za koji vam pozitivni propisi daju mogućnost, intervenišete. Da bi oni koji prate ovaj prenos znali o čemu to mi u Narodnoj skupštini raspravljamo, mi danas treba da izaberemo, odnosno u danu za glasanje, po vašem predlogu, a vi ste ujedno i predsednik Državnog veća tužilaca, tri člana Državnog veća tužilaca. Da podsetim samo da po Ustavu Republike Srbije ima ukupno jedanaest članova. Od toga su tri po funkciji (vi ste jedan od tih koji su po funkciji): republički javni tužilac, ministar nadležan za poslove pravde i predsednik Odbora za pravosuđe i upravu Skupštine Republike Srbije. Ostalih osam članova se biraju na mandat od pet godina, s tim što se šest bira iz reda tužilaca i zamenika tužilaca i jedan se bira kao istaknuti pravnik iz reda profesora pravnog fakulteta i iz Advokatske komore. Ponekad kao istaknuti prođe neistaknut, s tim što se istakne valjda na listu. Poneki su prolazili i do sada u prvom izboru tužilaca, pa i VSS, tako što su istaknuti samo kao kandidati, a u svojoj profesionalnoj i radnoj karijeri nisu imali nešto posebno čime bi se mogli pohvaliti i istaći. Zanima me zbog čega idemo parcijalno, zbog čega danas razgovaramo i razmatramo samo tri predloga, a ne šest? Vi ste prilikom predstavljanja tri kandidata o kojima je reč čitali njihove biografije; vi na to imate pravo, to uopšte nije sporno. Dalo se zaključiti, zajedničko svim kandidatima je da su relativno mladi ljudi, što mi podržavamo, s jedne strane, a sa druge strane da su svi porodični. I to je nešto što je dobro, jer ova politika sve teže dozvoljava mladim ljudima da sklapaju brakove, ova politika, ovaj režim. Nešto što može da obraduje jeste da su ovi koji su predloženi porodični ljudi, imaju porodicu i decu, što je dobro. Rekli ste, odnosno piše u ovom predlogu: „Kako bi Državno veće tužilaca moglo da predloži Narodnoj skupštini najbolje kandidate, javnim tužilaštvima je predočeno...“. Nema tu šta da se predočava, postoje pozitivni zakonski propisi koji apsolutno jasno definišu način izbora članova Državnog veća tužilaca. Ali, da znate da vam ni tužioci ni zamenici tužioca nisu potpuno zadovoljni procedurom i načinom na koji je sve ovo vršeno. Vi ste ispoštovali golu formu, ali način na koji ste to izabrali, to se može videti iz ovih njihovih biografija, a pogotovo se može videti i saznati u kontaktu sa tužiocima i zamenicima tužilaca... Ova dva kandidata pohađala su sve moguće kurseve, ovaj kandidat iz Kraljeva verovatno nije blizu Beograda, nije blizu centara moći, koji imaju veliki uticaj na rad tužilaštva. Nažalost, imaju veliki uticaj na rad tužilaštva. Kod jednog od kandidata kaže – objavio je nekoliko članaka i radova na temu savremenog krivičnog prava. Pa, najviše članaka ovde objavio je kolega Srđan, on je kolumnista nekoliko listova, pa ga to ne kvalifikuje za funkciju člana Državnog veća tužilaštva. Zatim, kod istog kandidata kaže da je pohađao Austrijsku akademiju za javnu administraciju u Beču, kao i obuku Fonda za humanitarno pravo iz Beograda u oblasti međunarodnog humanitarnog prava u saradnji sa Međunarodnim krivičnim tribunalom za bivšu Jugoslaviju Ujedinjenih nacija u Hagu. Dalje se kod ovog kandidata kaže da je on do sada bio savetnik Republičkog javnog tužioca za odnose sa Međunarodnim krivičnim tribunalom, tamo gde je Nataša Kandić, tamo gde je Sonja Liht. Ovaj kandidat, a to je gospodin Branko Stamenković, pa tu nema ništa dobro za srpski narod. Nema ništa dobro po definiciji, s jedne strane, a s druge strane, nema ni zalaganja za struku, nego će to biti političko procesuiranje u najvećoj mogućoj meri. Kaže, u periodu između 2006. i 2008. godine bio je predavač - ekspert (odjednom, svi su eksperti) za Savet Evrope i EU u okviru projekta „PAKO Srbija“. Mogli ste da napišete i – pakao Srbija. Ne znam koliko zbog vašeg uticaja i vašeg nerada (kada kažem vašim neradom mislim na Republičko javno tužilaštvo), ali u najvećoj meri pod režimom koji je na vlasti u Srbiji sada postoji pakao. Koleginica Vjerica Radeta reče za ovog kandidata da voli da dođe u bermudama u sudnicu. On to radi samo u letnjem periodu, dakle ne u zimskom periodu, što ga ipak može kvalifikovati za vrlo dobrog člana Državnog veća tužilaca. U periodu između januara i jula 2010. godine radio je kao viši savetnik, to je ono zbog čega kažem da je on verovatno i predložen, Republičkog javnog tužilaštva u Odeljenju za međunarodne odnose i pravnu pomoć na poslovima direktnih kontakata sa međunarodnim pravosudnim institucijama i organima, kao i na projektima saradnje javnih tužilaštava i EU, Saveta Evrope i SAD. Pa zar mi nemamo dovoljno institucija, zar mi nemamo razvijeno krivično pravo da možemo na najbolji način da se obrazujemo ovde, da ne moramo da idemo na ova predavanja i na ove kurseve u beli svet? Kažete da je taj kandidat bio trener. Zamislite da neko kaže – meni je trener bio pokojni profesor Radomir Lukić prilikom polaganja ispita, ili da sada neko kaže – trener mi je Slavica Đukić-Dejanović kao profesor, univerzitetski profesor na Medicinskom fakultetu! Dajte jednom da baratamo činjenicama, da kažemo da su toliko predmeta imali, da su toliko uradili uspešno, da su po tim predmetima donete takve i takve odluke. To bismo mi kao narodni poslanici voleli da imamo uz biografije kandidata za člana Državnog veća tužilaca, kao i za VSS. Koje su kurseve sve pohađali? Pa, to nas savršeno ne zanima i nije nam uopšte bitan taj deo. Za jednog kandidata, to je gospođa Danijela Sinđelić, kažete da pohađa postdiplomske studije na krivičnom smeru na Pravnom fakultetu u Beogradu, u okviru kojih polaže ispite Metodologija pravnih nauka i Metodologija društvenih nauka. Svako ko je upisao postdiplomske studije zna da su to dva osnovna predmeta koja se polažu na postdiplomskim studijama. Mogli ste da navedete u biografijama ovih kandidata da su položili Rimsko pravo, Uvod u pravo, Obligaciono pravo i ne znam šta sve ne. Nebitno je da li neko ima titulu magistra ili nema. Ni to nije toliko važno i nije najbitnije što vi gledate. Vi gledate da je neko poslušan, da neko hoće na politički način da radi u tužilaštvu ili pravosuđu, i to je osnovno za vas, sve drugo nije toliko bitno. Imate mnogo posla. Trebalo bi da imate mnogo posla. Mnogo puta su poslanici SRS ukazivali na činjenje krivičnih dela prilikom privatizacije, kao i u drugim sferama. Morate da reagujete u takvim slučajevima. Ne možete da to posmatrate nemo, kao da se tu ništa ne dešava. Kod nas se vrlo često dešava da najpre počne da piše žuta štampa. Nije to čak ni istraživačko novinarstvo. Onda tužilac reaguje ili ne reaguje uopšte. Da li ste vi kao republički javni tužilac razmišljali kako i na koji način da se bar saslušaju, da daju izjave oni koji su odustali od gonjenja Purde, Ejupa Ganića, Vesne Bosanac i drugih. Zamislite, predsednik Republike Srbije je rekao – nije bitno gde će se suditi (u vreme kada je Ejup Ganić bio u pritvoru u Engleskoj, u Londonu), nije bitno gde će mu se suditi, bitno je da bude pravično suđenje. Pravično suđenje – zalažemo se, to je standard, eto, ako hoćete, Evropske unije, Venecijanske komisije, a da li pravo na pravično suđenje imaju građani Srbije? Da li ste se vi kao republički javni tužilac ili neko drugi iz sistema pravosuđa u Srbiji pitali kakvo pravo na suđenje ima prof. dr Vojislav Šešelj? Naravno da niste. Ali, nemate pravo na to. Za vas važe pozitivni propisi, kao i za svakog drugog građanina. Počnite malo da se bavite svojim obavezama i onim što je u interesu građana Srbije, a ne samo da pokrenemo neki postupak, pa nema dovoljno dokaza, pa odustajemo. Koji su motivi Specijalnog tužilaštva da odustane od tih gonjenja? To bi republički javni tužilac morao da zna, morao bi da proveri kako i na koji način da se ponaša. Dalje, ono o čemu je govorila, kao naš ovlašćeni predstavnik, gospođa Vjerica Radeta, vezano za podnete prijave za neke članove SNS. Pretpostavljamo da u SNS ima i kvalitetnih ljudi i uopšte ne vodimo polemiku ili borbu protiv takvih članova; podneli smo krivične prijave protiv članova te stranke koji su, kako je gospođa Vjerica rekla, direktno pokušali da ugroze ustavni poredak ove zemlje. O tome se radi. Vi, na kraju krajeva, ni te prijave, ni neke druge ne uzimate uopšte u razmatranje. Da li znate da vam u jednom gradu, biću precizan, u Kraljevu, postoji zamenik javnog tužioca koji na podnetu pismenu krivičnu prijavu kaže – neću da podignem optužnicu? Možda ne postoje elementi za podizanje optužnice, ali ne može se reći, odnosno napisati – neću da podnesem optužnicu. Da li je to reforma tužilaštva? To ne da nije reforma tužilaštva, to je direktno kršenje pozitivnih propisa, za šta bi neko morao da odgovara. Ako imate volje, vi biste imali potrebu da date odgovor na mnoga pitanja. Zahvaljujem vam se ukoliko budete spremni da interaktivno učestvujete u današnjoj raspravi. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Zoran Krasić, petnaest minuta.
Došli smo danas da pričamo o jednoj tački dnevnog reda i da potvrdimo one čuvene izreke da vreme ne može da ispravi ono što je krivo od rođenja. Jer, kako je koncipirana ova tačka dnevnog reda, mi samo treba da konstatujemo da je 93% tužilaca i zamenika određenog dana glasalo, sprovedeni su izbori. Tri kandidata koja su dobila najveći broj glasova, to su ovi kandidati, čije biografije smo imali prilike da čujemo, doduše, nepotpune. Neki od njih ne samo da su kursadžije, nego i šetaju kučiće poslepodne kad se vrate s posla, pošto je to vrlo važno da se u javnom prenosu istakne. Onda je Narodna skupština mesto gde se proverava koliko poslanici poštuju izbornu volju tužilaca. Vi ste, gospodo, doneli takav zakon i sada ste vi pred svršenim činom. Ako nemate 126 glasova za ove kandidate, onda skaču nevladine organizacije i svi ovi što vas posmatraju kako se ovde ne poštuje struka, a cilj reforme pravosuđa jeste da se poštuje struka. To je ta podvala, suštinski podvala. Danas celokupna diskusija... Naravno, ne ulazim u ove finese, nećemo da diskutujemo onako kako je neko zamislio, nego pucamo iz svih mogućih oružja da bismo ukazali da je reforma pravosuđa nemoguća misija, promašen zadatak. To smo rekli i pre nekoliko godina. Niko nam nije verovao. Onda se pojavio savetnik predsednika Republike, ili generalni sekretar, kako beše – on uzme mobilni telefon ili diktafon i ode kod predsednice Vrhovnog kasacionog suda, podmetne i sve snimi. Da li je to radio u ime predsednika Republike ili u ime dragog mu predsednika nove stranke u koju je otišao, nije bitno. Tužilaštvo ćuti. Čim ćuti znači to je dozvoljeno, može svako svakog da prisluškuje. Uostalom, stranci odavno prisluškuju sve moguće. Njih to baš briga. Veliki broj neizabranih sudija otišao je u jednu stranku. Oni su samo potvrdili zašto nisu izabrani. Nisu ni svesni. Ko veruje Šojiću i Ćirku, znate kako će da prođe, kao „Bela lađa“. Reforma pravosuđa je potrebna zbog funkcionisanja sistema u ovoj zemlji. Kada bismo sada povlačili sve ono što nam pišu građani, gde nam ukazuju na te predmete gde tužilaštvo ne preduzima neophodne mere, odnosno ne vrši poslove iz svoje nadležnosti, verovatno bi svaki član Veća tužilaca mogao da iznese tri puta više predstavki i pritužbi građana gde se ukazuje na te probleme. Važno je da su ovi, kao kursadžije, prošli sve moguće škole. Pravosuđe nam je prepuno tih koji su stekli naknadnu pamet i naknadno znanje, kao neki u 58. godini. A ovi su tek stekli na kursu kod Nataše Kandić ili kod Siniše Važića, koji je tako značajnu ulogu imao dok je bio u Novom Sadu. I vi, gospođo, imate značajnu ulogu, pošto ste kadar Čanka i Pajtića. Onda nije ni čudo šta se sve dešava u našem tužilaštvu i zašto se neko ne proganja ukoliko postoji neka sumnja da je izvršio navodno krivično delo. Jutros smo krenuli sa raspravom o krivičnom progonu nekih funkcionera, vezano za Kipar. Mene je tužio jedan od tih zato što sam ovde postavio pitanje da li je razrešena ta situacija, čarapa na glavi, gde su pare s Kipra, što je otvorena tema od 2000. godine. Ali, nije to bitno. Bitno je da novo transformisano pravosuđe i ovaj deo koji se odnosi na tužilaštvo rade po nekim propisima koji ne postoje u našem sistemu. Zahvaljujući ovoj transformaciji ili neposredno pre ove transformacije, dobili smo svedoke saradnike, biznismene. Može da gazi po ulici, ima obezbeđenje, može da deli šamare ministrima, ima obezbeđenje; može gospodin Čume da zaključuje ugovore, ima policijsko obezbeđenje. Sada, razmišljaj o tome da nećeš da zaključiš ugovor sa njima. On nema problema sa naplatom potraživanja, nema nikakvih problema sa naplatom potraživanja. Da li vi u tužilaštvu znate da 64.000 lica u ovoj Srbiji radi u privatnim obezbeđenjima, da su oni naoružani? Puca njima kaiš da li imaju dozvolu za nošenje i držanje oružja. Čak imamo i strance kao osnivače i vlasnike tih firmi. To je po broju dva puta više nego policija i vojska zajedno, kada bi bili naoružani. Ne znam koja je funkcija današnjeg tužilaštva, kakva je to funkcija? Mi konkretno iznesemo primere – pokradeni mandati, te ima ostavke, te nema ostavke, te sam zaboravio, te nisam zaboravio, i, evo, tužilac ne reaguje. Mi podnesemo zahtev za sprovođenje istrage, sada ni oni ne reaguju. Oni su veći političari nego ovi u Narodnoj skupštini. Oni unapred znaju šta će da padne, kako će da izgleda budući Ustav, kako će da izgledaju budući zakoni, pa koje odredbe zakona ima da primenjuju, a koje nikako ne smeju da primenjuju. Mi pokrenemo postupak zbog zloupotrebe službenog položaja i zato što je neko neovlašćeno potpisao i stvorio kreditnu obavezu i čovek prizna u medijima sve, ali šta to vredi, tu su dike pravosudne. Marina Tomić, pa ona je napredovala. Da li znate koliko tužilaštvo ima krivičnih prijava protiv te Marine Tomić? Pa, svaka krivična prijava je bila plus za napredovanje i ona je u Privrednom apelacionom sudu. To svi znamo, svi građani znaju, svi oni koji su imali problema, koji su se obratili tužilaštvu, da li zbog saobraćajne nesreće, da li zbog nečega drugoga itd. Tačno se zna ko su „zaštićeni međedi“. Zgazi čoveka, napravi udes, pa džip u bilbord ušao, znate, pa ne znam koji tamo procenat čega itd. – ništa, tužilac ćuti. Ćuti. Zašto? Pali se na nešto drugo. Neće da vergla. Neće da troši gorivo na leru. Pali se na nešto drugo. Tržišno se ponašaju. Znate, sad su advokatura i tužilačka funkcija postala kategorija tržišne ekonomije; uzimala - davala, ponuda i potražnja, pa kada sednu i kada se dogovore. Znate li da u Republičkom, ovaj tužilac za ratne zločine... njih dvojica bili kolege dvadeset godina u kancelariji, jedan reketirao, drugi ga štitio. Naravno, nastavili su tamo taj svoj posao. Oni imaju kompletnu dokumentaciju, ali ne može, tu je Sem Nazaro, tu je transformacija po zahtevima EU, pa Amerike, ne znam ni ja više koga. Da li ste čitali biografije? Ovde kao da se bira neko za tužioca u Njujorku ili Vašingtonu, a ne da bude u jednom telu koje treba da bira i razrešava. Naravno da su tužioci izabrali ove, svako svakog ima u rukama. Nikoga oni neće da razreše, osim ako se politički ne uklope. To je ta naša priča. To je ta pogrešna transformacija, namerno pogrešna transformacija, da ne može da funkcioniše sistem kako je propisano Ustavom i zakonom, već zavisi od voluntarizma. Videli ste, savetnik predsednika može da prisluškuje, da on raspravlja o tome ko može da bude, ko ne može da bude sudija, a onda, navodno, on se pobunio, pa onda prešao u drugu stranku, pa 800 sudija povukao. I to je sve normalno kod nas, znate. Slična priča je i sa tužiocima. I to je sve normalno. Onda ovo što je Petar Jojić mahao sa tom količinom dokumenata iz predmeta Vesna Bosanac ili Purda naravno ne može da prođe. Gazde iz inostranstva baš to hoće, da i ako se obezbedi neka dokumentacija ta dokumentacija ode u fioku, kako se ne bi kvario proevropski ambis, proevropski i pro-NATO ambis. Sada imate rok trajanja: u oktobru – biće u novembru, pošto će 12. oktobra neko tamo da se potpiše, pa ako ne bude u novembru, onda će da bude u decembru, pa ako ne bude ni u decembru, onda ćemo da krenemo sa nekom novom pričom pa ćemo da vidimo da li će biti 2016. godine. Ako ne bude 2016. godine, već imamo program 2020, veliki epohalni program 2020. Tužioci moraju da se uklapaju u to. Bitno je da su oni imali izbornu kampanju, da su sproveli glasanje, da je postojala glasačka kutija, da je bila komisija za sprovođenje glasanja, da je bio birački odbor, da su se tužioci legitimisali, da su zaokružili, a ko je izabran, to nikoga ne interesuje. Koga interesuje ko je izabran? Zna se ko vedri i oblači i u jednom i u drugom organu koji se odnose na sudije i na tužioce – ministar, Republički javni tužilac, predsednik Vrhovnog kasacionog suda i, naravno, tu je Bole, doživotni predsednik Odbora za pravosuđe. Boško Ristić šta god je uhvatio, sve se osušilo: i SRJ i državna zajednica. On kada dohvati, tu trava ne niče više. To vam pričam već pet-šest godina, niste mi verovali, a uvek ste konstatovali još gore i gore. Svi znaju da će biti gore. Nema on zadatak da to sredi tako da to bude dobro, on ima zadatak da to opstruiše, da to ispadne loše, da bi sve zavisilo od nekoliko ljudi. Kakva je parcelacija napravljena u sudovima, to i sami znate, to smo vam pričali pre dve godine. Karamela drži ove sudove, Bole drži ove sudove, onaj drži one sudove, oni vedre i oblače, oni predlažu kandidate. Pokušali ste da to demantujete i baš ste uradili onako kako smo rekli. Tako ste nas uspešno demantovali da je to prosto neverovatno! Nadam se da ćemo imati prilike, pošto mi sledeća tačka dnevnog reda omogućava malo više vremena, pa ću javnost da obavestim kako izgledaju transformisani predstavnici sudske vlasti. Uzeću četiri vrlo lepa „zumbula“, četvoro sudija koji su ušli u antologiju svojim odlukama. Naravno, koristim priliku da komentarišem nešto što je pravosnažno okončano, vodim računa da ne utičem na odluku, pošto su odluku već doneli i ušli u istoriju. Odmah ću da tražim posle toga od Visokog saveta sudstva da se pokrene postupak za njihovo razrešenje zato što nisu dostojni u Srbiji da pored njihovog imena stoji da su sudije. Takvih primera na hiljade možemo da nađemo. Namerno ne koristim primere sa imenima i prezimenima građana, ne koristim primere sa nazivima firmi iz privatizacije itd. zato što to može da izazove ovakva i onakva tumačenja. Koristiću primer prvotuženog i drugotuženog, Tomislava Nikolića i Banke Inteze, i četvoro sudija koji nisu mogli da naprave grešku nikako, osim ako to nisu uradili svesno i namerno. Iz dokumentacije koju sam doneo dokazaću da su svesno i namerno obrukali pravosuđe Srbije. Po čijem nalogu? To bi moralo tužilaštvo da istraži. Ili, ako ne možete da istražite, angažujte Eliota Nesa, zvanog Cvijan; on sa onim, znate ono prislušno, ode, porazgovara i skupi kompletnu dokumentaciju. Međutim, ne treba vam Cvijan, imam izjave svih – ko je zaključivao ugovor, ko je potpisivao menice, kakav je dogovor sa Bankom Intezom kako da se pričini šteta, kako da se nešto uradi, kako da se ubije Vojislav Šešelj. E, to smo osujetili septembra meseca 2008. godine.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem jedinstveni pretres. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu kandidata za izborne članove Državnog veća tužilaca iz reda javnih tužilaca i zamenika javnih tužilaca sa stalnom funkcijom. Zahvaljujem se svima na učešću. Određujem pauzu do 14.00 časova, kada ćemo nastaviti jedinstvenim pretresom 31. tačke dnevnog reda – Predloga odluke o izboru članova Visokog saveta sudstva iz reda sudija.
Poštovani poslanici, pre nego što nastavimo rad dozvolite da u vaše i svoje ime pozdravim grupu studenata Filozofskog fakulteta u Nišu, koji prate deo današnje sednice sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine. Prisutni su: Dejan Antić, Maja Perić, Kristina Stojanović, Bojana Miljković, Miloš Đorđević, Milan Videnović, Goran Milosavljević, Bojan Panić, Bojana Ratković, Sandra Velić, Aleksandra Aleksić, Dragana Stojičić, Sanja Stanojević, Goran Mladenović, Sonja Bogdanović, Ema Živković, Nataša Radovanović, Jasna Đokić, Milena Nikolić, Stanislava Simić, Jovana Rančić, Marija Dimitrijević, Stana Ristić, Jovana Popović, Jelena Petrović, Aleksandra Stojiljković, Milena Marinković, Đorđe Mihajlović, Jovana Đorđević, Dragana Dimitrijević, Tamara Filipović, Lazar Šejić, Petar Čupić, Milica Bežanović, Irena Rakić, Sanja Dimić, Neda Dimić, Snežana Janković, Ivana Genov, Milena Stojanović, Aleksandra Nikolić, Ljubica Zlatković, Jelena Stojanović, Milena Vujičić, Nataša Branković, Aleksandra Milošević, Tea Svilar, Miloš Lidić, Kristina Đorđević, Katarina Panić, Milena Stoiljković, Jovana Mikić, Aleksandra Mitrović, Aleksandra A. Filipović, Aleksandra S. Filipović, Ivana Pavlović, Tamara Petković, Ana Manić, Ana Stojanović, Mia Milenković i Sanja Ilić. Pozdravimo aplauzom drage goste. Prelazimo na 31. tačku dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZBORU ČLANOVA VISOKOG SAVETA SUDSTVA IZ REDA SUDIJA Primili ste Predlog odluke, koji je podneo Visoki savet sudstva. Pre otvaranja pretresa podsećam vas da, prema članu 192, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova i da se raspodeljuje na sledeći način: Poslaničkoj grupi Za evropsku Srbiju pripada sat, 33 minuta i 36 sekundi, Poslaničkoj grupi SRS sat, sedam minuta i 12 sekundi, Poslaničkoj grupa Ujedinjeni regioni Srbije 28 minuta i 48 sekundi, Napred Srbijo 26 minuta i 24 sekunde, DSS - Vojislav Koštunica 24 minuta, Poslaničkoj grupi SPS-JS 18 minuta, LDP 15 minuta i 36 sekundi, Nova Srbija 10 minuta i 48 sekundi, Poslaničkoj grupi manjina osam minuta i 24 sekunde, Poslaničkoj grupi Partija ujedinjenih penzionera šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da će predstavnici poslaničkih grupa biti: Srđan Spasojević za Poslaničku grupu Nova Srbija, Judita Popović za Poslaničku grupu LDP, Zoran Krasić za SRS i Boško Ristić za ZES. Saglasno članu 192. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnica predlagača gospođa Nata Mesarović, predsednik Visokog saveta sudstva, želi reč? (Da.) Izvolite.
Uvažena gospođo predsednice Narodne skupštine, poštovani narodni poslanici, u ime Visokog saveta sudstva i sudova u Srbiji izneću odluku za predlog za izbor kandidata za stalni sastav Visokog saveta sudstva. U skladu sa ovlašćenjima iz člana 35. stav 1. i 2. Zakona o Visokom savetu sudstva, Visoki savet sudstva predlaže Narodnoj skupštini kandidate za izborne članove Visokog saveta sudstva iz reda sudija. Reći ću da vam je svima poznato, kao i opštoj javnosti, da je u Srbiji u toku 2009. godine izvršen opšti izbor sudija, da je to učinio prvi sastav Visokog saveta sudstva i da je sada na red došao izbor članova stalnog sastava Visokog saveta sudstva iz reda sudija, koji, po zakonu, na predlog Visokog saveta sudstva vrši Narodna skupština Republike Srbije. Izbori su sprovedeni 3. marta 2011. godine. Izborna komisija Visokog saveta sudstva je 4. marta 2011. godine dostavila Visokom savetu sudstva Zapisnik o radu Izborne komisije i o utvrđivanju rezultata glasanja za kandidate za izborne članove iz reda sudija, sa tabelama o broju glasova koje su kandidati dobili na pojedinim biračkim mestima. Na sednici koja je održana 7. marta 2011. godine Visoki savet sudstva je usvojio Zapisnik Izborne komisije i prema rezultatima glasanja za izborne članove Visokog saveta sudstva iz reda sudija je predložio kandidate sa najvećim brojem glasova, koji su imenovani u Predlogu odluke. Moram da kažem da je izbor članova i predlaganje kandidata za stalni sastav Visokog saveta sudstva obavljen neposredno, na svim nivoima, zavisno od stepena i nadležnosti sudova. Narodnoj skupštini su predloženi, kakvo je i zakonsko rešenje po Zakonu o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu sudstva, oni kandidati koji su dobili najveći broj glasova. Sada ću saopštiti imena kandidata i reći nešto iz njihovih kratkih biografija, koje su poslate Narodnoj skupštini, ne zbog toga što mislim da narodni poslanici nisu upoznati sa biografijama i da se nisu pripremili za današnju raspravu, nego zbog opšte javnosti, koja verovatno prati situaciju u pravosuđu i želi da zna i da se upozna s tim kakve je to kandidate sudstvo Srbije predložilo za Visoki savet sudstva. Za kandidata predlažemo sudiju Mirjanu Ivić, koja je sudija u Vrhovnom kasacionom sudu Republike Srbije i koja je sudija od karijere; pre izbora za sudiju Vrhovnog kasacionog suda radila je u Vrhovnom sudu Srbije, u Upravnom odeljenju, i tamo je imala odlične rezultate. O tome govori i sama činjenica da smo samo dvoje sudija izabrali za Vrhovni kasacioni sud iz tadašnjeg odeljenja Upravnog suda Republike Srbije. Sudija Mirjana Ivić je rođena 1951. godine u Leskovcu. Na Pravom fakultetu je diplomirala 1975. godine. Zaposlila se kao pripravnik u Zavodu za izdavačku delatnost „Filip Višnjić“ u Beogradu. Pravosudni ispit je položila 1984. godine. Potom je zasnovala radni odnos u Vrhovnom sudu Srbije kao stručni saradnik u Krivičnom odeljenju, u Veću za maloletnike. Od 1990. godine je raspoređena u Upravno odeljenje Vrhovnog suda Srbije, gde je radila kao savetnik predsednika za upravnu materiju do 1998. godine, kada je izabrana za sudiju Okružnog suda u Beogradu. U Okružnom sudu u Beogradu je radila u Upravnom odeljenju, a 24. novembra 1999. godine je izabrana za sudiju Vrhovnog suda Srbije i raspoređena u Odeljenje za upravnu materiju, gde je radila do 31. decembra 2009. godine. Izabrana je na stalnu sudijsku funkciju od strane Visokog saveta sudstva, za sudiju Vrhovnog kasacionog suda; na tu funkciju je stupila 1. januara 2010. godine. Radi u Specijalizovanom veću za upravnu materiju i Veću za rešavanje sukoba nadležnosti između Upravnog suda, viših sudova i osnovnih sudova. Član je redakcijske grupe Biltena sudske prakse Vrhovnog kasacionog suda. Učestvovala je na brojnim domaćim i međunarodnim skupovima i međunarodnim konferencijama. Priredila je i objavila „Zbirku zakona o oduzimanju i vraćanju nepokretnosti, sa sudskom praksom“. Služi se engleskim i ruskim jezikom. Na izborima za člana Visokog saveta sudstva iz reda sudija dobila je ukupno 40 glasova za izbornu listu za Vrhovni kasacioni sud, Privredni apelacioni sud i Upravni sud. Znači, za ovog kandidata su mogle da glasaju sudije sudova republičkog ranga. Sa ove liste kandidata, sudije su tako glasale, najveći broj glasova sa liste kandidata za apelacione sudove dobio je, i Narodnoj skupštini se predlaže za izbor člana Visokog saveta, sudija Milimir Lukić, koji je sudio u Apelacionom sudu u Beogradu. Rođen je 1963. godine u Prištini. Pravni fakultet je završio 1989. godine u Prištini, a pravosudni ispit je položio 1991. godine. Postdiplomske studije završio je 1996. godine na Univerzitetu u Parizu, na Sorboni, stekavši diplomu visokih studija. Od 1989. godine radio je kao pripravnik i saradnik u Okružnom sudu u Prištini, do 1992. godine, kada je izabran za sudiju Opštinskog suda u Prištini. Godine 1998. izabran je za sudiju Okružnog suda u Prištini. Godine 2003. izabran je za sudiju tadašnjeg Okružnog suda i radi u Posebnom odeljenju za organizovani kriminal u Beogradu. Sudio je predmetu tzv. zemunskog klana, a kao član veća sudio je u predmetu za ubistvo premijera dr Zorana Đinđića. Odlukom Visokog saveta Srbije prošle godine izabran je na funkciju za sudiju Apelacionog suda u Beogradu, gde je od 1. januara raspoređen u Krivično odeljenje, i to u Posebno odeljenje za organizovani kriminal. Kao sudija Posebnog odeljenja učestvovao je u radu Nacionalne pravosudne škole Francuske. Bio je angažovan od strane Misije OEBS-a u svojstvu predavača iz krivičnog prava iz oblasti organizovanog kriminala. Objavio je veći broj stručnih radova i ti radovi su navedeni u ovoj kratkoj biografiji. Želela bih samo da kažem da su svi kandidati, kao i opšta javnost u Srbiji, pre glasanja mogli da se upoznaju sa biografijama svih kandidata, koje su bile okačene na sajtu Visokog saveta sudstva. Kandidati su bili u mogućnosti da objave i svoj kratki program budućeg rada i za šta će se zalagati u svom budućem radu, ako budu bili birani ili predloženi za kandidate za Visoki savet sudstva. Sa liste kandidata za više sudove i privredne sudove predlaže se Aleksandar Stoiljkovski, sudija Privrednog suda u Zrenjaninu, koji je rođen 1971. godine u Vršcu. Pravni fakultet Univerziteta u Novom Sadu završio je 1996. godine. Pravosudni ispit je položio 1999. godine. Počeo je da radi 1996. godine kao sudijski pripravnik u Privrednom sudu u Zrenjaninu, a zatim kao stručni saradnik, nakon položenog pravosudnog ispita. Za sudiju Opštinskog suda u Zrenjaninu izabran je u decembru 1999. godine, gde je radio u izvršnoj referadi do 2005. godine, kada je izabran za sudiju Trgovinskog suda u Zrenjaninu. Po stupanju na dužnost, raspoređen je izvršnoj referadi sa 100% priliva i stečajnoj referadi sa 50% priliva. Odlukom Visokog saveta sudstva u 2009. godini izabran je za sudiju Privrednog suda u Zrenjaninu, a od 1. januara 2010. godine postavljen je za vršioca funkcije predsednika Privrednog suda u Zrenjaninu. Oženjen je, otac troje dece. Dobio je 100 glasova za ove izborne liste za više i privredne sudove, dok je drugoplasirani kandidat dobio 40 glasova. Sudija Blagoje Jakšić je sa liste kandidata osnovnih prekršajnih sudova i Višeg prekršajnog suda. Rođen je 1957. godine u Kosovskoj Mitrovici. Pravni fakultet u Kragujevcu završio je 1983. godine, pravosudni ispit položio je 1986. godine, a 1985. godine je zasnovao radni odnos u Opštinskom sudu u Kosovskoj Mitrovici, u svojstvu sudijskog pripravnika. Za sudiju Opštinskog suda u Kosovskoj Mitrovici izabran je u junu 1986. godine, gde je postupao u krivičnoj materiji. Godine 1992. izabran je za predsednika Opštinskog suda u Kosovskoj Mitrovici, gde je dužnost obavljao do 2002. godine. U oktobru 2003. godine upućen je na rad u Prvi opštinski sud u Beogradu, a od decembra 2004. godine rešenjem Visokog saveta sudstva premešten je u Prvi opštinski sud u Beogradu, gde je postupao u radnim sporovima. Od juna 2008. do 31. decembra bio je rukovodilac Odeljenja za radne sporove. Od strane kolegijuma izabran je za najboljeg sudiju Prvog opštinskog suda u Beogradu 2006. godine. Tokom 2006. i 2007. godine držao je predavanja iz oblasti primene propisa iz radnog prava, u organizaciji Saveza samostalnih sindikata i Agencije za mirno rešavanje sporova. Odlukom Visokog saveta sudstva o izboru sudija na stalnu sudijsku funkciju izabran je 2009. godine za sudiju Višeg prekršajnog suda u Beogradu. Prema godišnjem rasporedu, obavlja dužnost zamenika vršioca funkcije predsednika Višeg prekršajnog suda i bavi se pristupom informacijama od javnog značaja. Oženjen je, otac jednog deteta. Na izborima za člana Visokog saveta sudstva iz reda sudija za izbornu listu za osnovne, prekršajne i Viši prekršajni sud dobio je ukupno 308 glasova. Sudija Sonja Vidanović, pošto osnovni sudovi sa ove liste daju dva kandidata, sudija je Osnovnog suda u Subotici. Rođena je 1959. godine u Subotici. Pravni fakultet u Beogradu završila je 1981. godine. Za vreme studiranja aktivno se bavila sportom, odbojkom, i bila član državne reprezentacije Jugoslavije. Pravosudni ispit položila je u Novom Sadu 1984. godine. Od novembra 1981. godine bila je volonter-pripravnik u Višem sudu u Subotici, a radni odnos u istom sudu zasnovala je 1982. godine, gde je radila do 1984. godine. Od 1984. godine vršila je funkciju sudije za prekršaje u Opštinskom organu za prekršaje u Subotici, sve do 1988. godine, kada je izabrana za sudiju Opštinskog suda u Subotici. Radila je u izvršnoj, parničnoj i vanparničnoj referadi. Bila je član vanraspravnog krivičnog veća, a od juna 1994. godine radila kao istražni sudija. Za vreme obavljanja sudijske dužnosti učestvovala je u obučavanju sudijskih pripravnika i sudijskih pomoćnika. Odlukom Visokog saveta sudstva izabrana je na stalnu sudijsku funkciju za sudiju Osnovnog suda u Subotici, a od 1. januara obavlja i funkciju vršioca funkcije predsednika Osnovnog suda u Subotici. Član je Programskog saveta Pravosudne akademije u Beogradu. Bila je učesnik više stručnih savetovanja organizovanih od strane Vrhovnog suda Srbije, Pravosudnog centra, Pravosudne akademije. Služi se engleskim i mađarskim jezikom. Udata je, majka dvoje dece. Na izborima za člana Visokog saveta sudstva sa ove liste dobila je 172 glasa. Sa liste kandidata sudija sa teritorije autonomnih pokrajina predlaže se sudija Branka Bančević, koja je sudija Apelacionog suda u Novom Sadu. Rođena je 1955. godine u Mačvanskoj Mitrovici. Pravni fakultet u Novom Sadu završila je 1977. godine. Pravosudni ispit položila je 1978. godine. Od 1977. do novembra 1979. godine radila je u Opštinskom javnom pravobranilaštvu u Sremskoj Mitrovici, prvo kao pripravnik, a nakon položenog pravosudnog ispita i kao zamenik opštinskog javnog pravobranioca u Sremskoj Mitrovici. Izabrana je 1979. godine za sudiju Opštinskog suda u Sremskoj Mitrovici, gde je radila u parničnoj, istražnoj i krivičnoj referadi. Godine 1995. izabrana je za sudiju Okružnog suda u Sremskoj Mitrovici, a od juna 2001. do juna 2006. godine bila je predsednik Opštinskog suda u Sremskoj Mitrovici. Postupala je u prvostepenoj krivičnoj referadi, u istražnoj referadi. Odlukom Visokog saveta sudstva o izboru na stalnu sudijsku funkciju 2009. godine izabrana je za sudiju Apelacionog suda u Novom Sadu, gde radi na drugostepenoj krivičnoj referadi. Predsednik je Krivičnog odeljenja i prvi zamenik vršioca funkcije predsednika ovog suda. Od 2001. godine bila je angažovana i kao predavač od strane Društva sudija Srbije, Pravosudnog centra, OEBS-a, ambasade SAD u oblastima krivično-procesnog prava, krivično-materijalnog prava, trgovine ljudima i sporazuma o priznavanju krivice, a sada je član komisije za obuku sudija i predavač Pravosudne akademije. Majka je dvoje dece. Na izborima za člana Visokog saveta sudstva iz reda sudija sa ove izborne liste ona je dobila 247 glasova. Znači, mi smo ispoštovali zakonsku obavezu i sproveli neposredne izbore. Glasalo se za kandidate, njihove kolege su glasale za njih, bez bilo kakvog uticaja od strane Visokog saveta sudstva ili bilo kog drugog državnog organa. Znači, ovo su kandidati koje je pravosuđe predložilo da ih izaberete za stalni sastav Visokog saveta sudstva. To je ono što ja želim da vam kažem. Hvala.
Zahvaljujem gospođi Mesarović, predsednici Visokog saveta sudstva. Da li želi reč izvestilac Odbora za pravosuđe i upravu? (Ne.) Ko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? Malopre se javio Zoran Krasić, koji ima i neke obaveze. Da li se slažete da mu damo prednost? (Da.)
Gospodin Ristić je mogao kao predstavnik ZES-a, kao član Državnog veća tužilaca, Visokog saveta sudstva, kao predsednik Odbora i kao izvestilac Odbora za pravosuđe. Širok spektar, vidite i sami. Ispunjavamo sve pozdrave i želje slušalaca. Po kom god želite osnovu, gospodin Ristić je neuništiv, može da se javi. Dve pogrešne pretpostavke su uslov za današnju tačku dnevnog reda. Prva pogrešna pretpostavka jeste, ili možda ne pogrešna, nego pretpostavka koja ne može da se dovede u pitanje, da su svi kandidati dostojni, stručni, prošli su kontrolu BIA, pouzdani su, na putu su prema Evropskoj uniji, međunarodnim standardima, svi su posećivali kurseve. Znate, na simpozijume, kurseve idu samo loši studenti; oni što nisu naučili na fakultetu onda moraju na Kopaonik, da nauče neke stvari. Znači, to su neke pretpostavke o kojima mi danas ne smemo da pričamo, pošto je, pobogu, transformisano, nezavisno i samostalno sudstvo, sudije su odlučile ko treba da bude u Visokom savetu sudstva, prema određenim kvotama. Onda se postavlja pitanje – šta treba Narodna skupština danas da radi? Da primi k znanju da su sprovedeni izbori početkom marta, da je 91% sudija koji imaju pravo glasa učestvovalo na izborima, da su neki kandidati dobili mnogo više, da su samo po tom osnovu, većinskom (to je osnovni princip demokratije, kako smo čuli, većina može da radi šta god hoće sa manjinom), oni ispunili sve moguće uslove da mogu biti članovi ovog organa. Taj organ ima, da malo to banalizujem, dve osnovne funkcije: da bira i razrešava sudije. To vam je kao svojevremeno francuska radio-televizija; oni kažu – mi smo zaokružili, zaposlilo se toliko i toliko hiljada ljudi, eventualno, ako se ukaže neko mesto, možda bi moglo neko detence itd. zaposlenog, ali to je sad zatvoreni sistem i tu ne sme niko ništa da dira, jer je to sve u skladu sa propisanom formom. Forma je propisana početkom 2009. godine i zbog te forme i zbog te sadržine mi imamo ovu situaciju da po platnom spisku imamo nekoliko stotina više sudija nego što imamo po rešenjima o izboru. To će Srbija da plaća, ona je pod posmatranjem svih mogućih komisija, ekspertskih komisija; te Venecijanska, te ova, te ona, svi oni posmatraju, a naša transformacija pravosuđa se nalazi u ćorsokaku. Nije glavni krivac za promašenu transformaciju Ustavni zakon, kao što su neki rekli, nego jednostavno politička volja. Nekome je stalo da baš ovako izgleda pravosuđe. Zašto? Verovatno je još nekoliko godina potrebno da zastare svi mogući postupci. Ovde se sada ne zna ni ko pije ni ko plaća. Bili su trgovinski, pa privredni, pa trgovinski, pa ovo, pa ono. Nova organizacija, nova odeljenja, sve. Efikasno će da se reše nagomilani predmeti. Kako? Tako što se neće ni uzeti u razmatranje. Bilo bi suviše prepotentno da ja sada koristim pojedinačne primere građana koji se javljaju i prikazuju kako je loše stanje u njihovim predmetima koji se vode u nekom sudu. To je već opštepoznata stvar. Svako od nas je ovde imao prilike, ako ne nekoliko desetina, makar su mu se dvojica-trojica za ovih nekoliko godina obratili jer imaju neki problem, problem u funkcionisanju postupka, eto, da pojednostavim to. Nije ni bitno kako će da se reši, ali je bitno da postoji problem. Taj problem ne može da se reši. Verovatno će oni koji će da glasaju za ovaj predlog odluke da nam kažu – kad ovih šestoro dođu u Visoki savet sudstva, sve će da se reši, neće biti više problema u pravosuđu. Verovatno će onda da se izmire i dugovi za ove zgrade; verovatno će da se podnese izveštaj za one pare koje ste potrošili, što su vam Amerikanci dali, itd. Sve će da se reši. Ma neće. Opet neće ništa da se reši. Jutros sam obećao da ću da iskoristim jedan primer. Neću da pominjem imena, kazaću: tuženi prvog reda - Šojić, tuženi drugog reda - Banka Inteza. Tu sad stajem. Gospođo Mesarević, vaše transformisano sudstvo ima neke sudije koje su radile na jednom predmetu. One su pokazale elementarno neznanje, da ne ulazim u one druge stvari, šta je pozadina, pritisci; dve advokatske kancelarije, vrlo značajne i jake, koje su poznate, koje prolaze u svim sudovima, poput one Draganić ili one druge - Tomanović, itd. Nije ni to bitno, oni rade svoj posao. Tamo gde im je otvoren prostor oni će da završavaju posao, ali je otvoren prostor. Vi ste čuli za sudiju Marinu Tomić, ona je u Apelacionom privrednom sudu. Koliko je krivičnih prijava bilo pre nego što je ona izabrana? Vi u Visokom savetu sudstva niste se obazirali na to. Sada ću da vam objasnim šta je ona sve uradila. Komentarišem pravosnažno završen postupak. Znači, ne utičem na sudsku odluku, pošto su donete sudske odluke. Vidite, javnosti je poznato da je 12. marta 2008. godine tuženom prvog reda, a vi znate ko je, zabranjeno da podiže kredit u ime stranke, jer strankama je zabranjeno da podižu kredite. Javila se Banka Inteza i odobrila kredit. On je 21. marta zaključio ugovor o kreditu, da niko ne zna od strane tužioca, a 25. juna 2008. godine, kada je došlo vreme da se podnese izveštaj Republičkoj izbornoj komisiji o utrošenim sredstvima, tuženi prvog reda sa Bankom Intezom pravi aneks i kratkoročni kredit pretvara u dugoročni. U ugovoru o kreditu priča se i o gradnji, i o ekologiji, o svemu i svačemu, ali se ne priča da je to uzeto za izbornu kampanju. Niko ne zna na strani tužioca. Onda u septembru mesecu tuženi prvog reda izmišlja neki spor, beži i za njim odlazi kompletno knjigovodstvo, Dušica, Mira i nema Arsića itd., da bi on u septembru u jednom od prvih intervjua skrenuo pažnju da je suprotno zabrani uzeo kredit, pa iz sredstava koja su došla po osnovu rezultata iz budžeta u junu mesecu nije izmirio dugove, nego je još više zadužio. I to uživa zaštitu. (Predsednik: Hoćete malo samo dovesti u vezi sa dnevnim redom?) Jeste, sa sudijama, pričam o sudijama. (Predsednik: Ali, mi imamo personalna imena i prezimena.) Imamo, ja očekujem od ovih sudija da će to da reše. Očekujem od ovih šestoro sudija. Vi niste uhvatili vezu? Rekao sam – ovih šestoro sudija su izabrale sudije kao najbolje stručnjake, pošto se stručnost pretpostavlja, moralnost se pretpostavlja, dostojnost se pretpostavlja kod njih. Ne dovodim u pitanje to. Oni su došli ovde kao rezultat glasanja i iz tog glasanja proizilazi da su najdostojniji, najmoralniji, najstručniji, najefikasniji. Navijam za njih i dajem im mogućnost da dokažu široj javnosti, svima onima koji će da glasaju za njih da nisu pogrešili u izboru, da će tih šestoro sudija da zavedu red, da se zna ko može da bude sudija i da se zna ko ne može više da bude sudija, jer bruka pravosuđe. Borim se da se ne bruka naše pravosuđe, borim se da nema više onih problema, onih napisa, borim se za to da se građani više ne obraćaju političkim strankama i da kažu – šesnaest godina ne može da se donese presuda, ili postoji neki drugi problem. Samo želim da skrenem pažnju da svi treba da budemo maksimalno iskreni kad radimo ovaj posao, jer sutra može da se desi da neko ko pristaje na tu vrstu lažnih informacija, ko je spreman da pređe preko nekih opštepoznatih činjenica, da taj čovek kao pojedinac postane nova žrtva. Zašto nova žrtva? On može da se nađe privatno u toj situaciji i da kaže – računao sam na pravosuđe, pravosuđe je trebalo da mi pruži zaštitu. Na pravosuđe računaju i oni koji su u poslovnom odnosu, da će vrlo brzo i efikasno jedan dužničko-poverilački odnos da se razreši, da će vrlo brzo na izvršenju da se naplati ono što neko duguje. Pokazujem vam taj primer. Ove sudije kažu – nije postojala zabrana. Mi smo predložili svedoke, oni kažu – ne interesuju nas svedoci. Mi smo predložili sve novinske tekstove – ne interesuju nas novinski tekstovi. Ništa njih ne interesuje. Odluka je doneta. Ko je taj ko je doneo odluku? Taj nije u pravosuđu. Ova Tomićka i ovi iz Privrednog apelacionog su radili po nečijem diktatu. Po čijem diktatu? Da se ne kvare odnosi. Šta se to skriva, da su neki drugi takođe uzimali kredite? Ovaj i na vas danas prigovara u Briselu. Cvijana su vam poslali, sećate se? On je došao kao generalni sekretar predsednika Republike, doneo neku malu spravicu i snimio. Smeškajte se vi, gospođo. Punili ste novinske tekstove pre godinu dana sa pričama da je neko neovlašćeno došao, da li po zadatku predsednika Republike ili po zadatku njegovog miljenika. Ne znate. Čuli ste koliko se advokata, koliko bivših sudija se politički izjasnilo. Da li ste vi sigurni, ako nekog od ovih sudija razrešite, da se posle dva dana neće pokazati za koga je tamo radio? Ima veze sa temom dnevnog reda. Nikada se nije desilo da je baš većina uvek u pravu. Politički interesi se menjaju. Vrlo brzo se menjaju. Već u junu mesecu će da se promene mnogi politički interesi i pogledi u Srbiji. Vodite računa, neko će opet, kao nezavisan i samostalan sudija, da hvata priključak. Ali, postoje stenogrami, postoje sudske odluke, postoje tragovi. Kad postoje tragovi, onda obično ide naknadna pamet, pa se neko seti šta je urađeno, zašto je urađeno, pod čijim pritiskom. Možda i sada neko obilazi sudnice sa diktafonom. Da li ste vi sigurni da se to ne dešava? Danas je tehnika napredovala. Možda su i ovakve teme dnevnog reda u stvari samo test provere dostojnosti, moralnosti, stručnosti i nekih drugih osobenosti koje treba da budu neka karakteristika koja mora da postoji. To je naš problem. Čime vi garantujete da će ovih šestoro ljudi, kao novi članovi VSS, da razreše ove probleme? Znate, ako najviši organi pravosuđa u svakodnevnoj aktivnosti pokazuju da ne poštuju propise, ko onda može da natera sudije? Vi isplaćujete neke sudije... Neki se bune zato što ih isplaćujete; ja se ne bunim zato što smatram da imaju pravo da koriste stečena prava. To što vaša „ekskurzija“ nije uspela ne treba njih da pogađa. Problem stalnosti sudijske funkcije onih ljudi koji nisu, navodno, izabrani ne može da se reši, zapamtite. Možete da pravite revizije, možete da radite šta god hoćete, taj problem ne možete da rešite. Nije kriv ustavni zakon, kriva je politička volja. Pogledajte biografije, pogledajte datume kada je ko završio fakultet, kada je prvi put došao da radi u pravosuđu itd. Pogledajte i ono što je napisano u zakonu, zašto neko mora biti samo sa jedne teritorije. Koliko ih ima sa te teritorije? Za mene je besmisleno da pričam ko je sa koje teritorije, ali vi ste to ubacili kao zakonsku normu. Grba se ne ispravlja preko noći. Nema izlaska iz ove situacije u kojoj se nalazi naše pravosuđe. Vi to dobro znate. Ali, biće zabeleženo. Ovde su ljudi koji su i pre nekoliko godina bili poslanici. Nešto slično smo imali kada je u onoj zgradi izabrana Vida Petrović Škero za predsednika Vrhovnog suda. Mislim da se gospodin Ristić seća. Šta smo joj tada mi iz SRS rekli? Ako se nešto i popravi, verovatno će sve lovorike da uzme ministar, ali ako nešto, kojim slučajem, ne bude dobro, sve će pasti na vaš teret. Tako se desilo. Zapamtite, ista je situacija i sada. Ništa se nije transformisalo, ništa se nije popravilo, samo je postalo oktroisano, kontrolisano sa više strana. Da li tamo postoji pravda? Da li su naši sudovi osposobljeni da u skladu sa zakonom izriču pravdu? Nisu, zato što se u svakom postupku javljaju izazovi, kako sa advokatske strane, tako i sa nekih drugih strana. Taj problem ne možete da rešite, ne želite da rešite. Danas ste samo uspeli da od sudija napravite još vernije nazovidelioce pravde, koji unapred znaju kako će koji predmet da se završi. Takvo pravosuđe niko u Srbiji ne želi. Ono što se, eventualno, dobro uradi, u moru loših stvari prosto se ne vidi. Ima tamo i čestitih sudija i onih koji rade svoj posao kako treba, ali taj kvalitet ne može da dođe do izražaja, ne može čak ni javnost da ga primeti zato što smo zatrpani onim negativnim stvarima koje se dešavaju u našem pravosuđu. Biću slobodan da kopiram ovu dokumentaciju, da pošaljem ovim sudijama i da ih zvanično zamolim da oni, kao novopečeni članovi VSS, pokrenu postupak protiv ovih četvoro sudija. Znate i sami, mi nećemo da se zaustavimo na tome. Uvek kada bude pravosuđe, mi ćemo to da potenciramo. Sada ćemo da podnesemo predlog za ponavljanje postupka itd., ali nećemo da popustimo, zato što će ovo morati da se žigoše. Kakav je to sudija koji ne zna šta znači jedan član i jedan stav? Kakav je to sudija koji tumači odluku koju je potpisao čovek i tom odlukom je ovlašćen na nešto sasvim drugo? To sudija nije mogao da primeti, nije hteo da vidi. A onda u odluci Apelacionog suda nebuloza do nebuloze, kao da ljudi nisu ni čitali žalbu, niti dopunu žalbe, niti prvostepenu presudu. Mislite da će to da prođe? Neće da prođe. I knjigu ćemo da objavimo o tome, sa kompletnom sudskom dokumentacijom i sa svim mogućim intervjuima gde se čovek hvalio šta je uradio i kako je uradio, po čijem nalogu i koga to pravosuđe štiti. Hvala, gospođo.
Narodni poslanik Judita Popović ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, poštovana gospođo predsednice Visokog saveta sudstva, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da tumačim volju, očekivanja i želje najvećeg broja građana Srbije kada kažem da od reformisanog pravosuđa očekujemo efikasnu borbu protiv korupcije, protiv organizovanog kriminala i procesuiranje svih ratnih zločinaca. Jer, nije nam svejedno da li će ostati nekažnjeni podstrekači za atentat na premijera Đinđića, nije nam svejedno da li će ostati nejasno koja je politička pozadina ubistva premijera Đinđića; nije nam svejedno da li će žuta štampa da se bavi korupcijom i organizovanim kriminalom ili će to da rade tužioci i sudije; nije nam svejedno kada Tužilaštvo za ratne zločine podnosi određene krivične prijave, odnosno pokreće određene krivične postupke protiv lica koja su navodno počinila krivična dela ratnih zločina, a posle izvesnog vremena se dešava da se postupci obustavljaju, da se ta lica oslobađaju, da odlaze iz pritvora i više se ne vode postupci. Nije nam svejedno da Tužilaštvo za ratne zločine na ovaj način još više produbljuje i komplikuje te osetljive odnose i probleme koji postoje između Srbije i drugih država u regionu, u pogledu ratnih zločina. Dakle, naš je interes da tužioci tuže, da sudije sude, a sve u interesu građana. Za Brisel, kao i za nas, izbor sudija je tek početak reforme srpskog pravosuđa. Kada Srbija i zvanično postane kandidat za EU pregovaračko poglavlje koje se odnosi na pravosuđe biće prvo na redu. To je ono poglavlje 23, koje je u stvari najkompleksnije. Reforma pravosuđa se ne završava izborom sudija. To je, dakle, samo prvi korak. Nažalost, ni taj prvi korak nismo završili, jer još uvek postoji najmanje 800 ustavnih žalbi onih sudija koje nisu prošle opšti izbor. To bi moralo da se reši do septembra meseca. Nažalost, ni Ustavni sud se nije baš najbolje snašao u pogledu rešavanja ovih ustavnih žalbi i nije dorastao zadatku, jer je ostao dosledan dinamici donošenja odluka - sto u mesec dana, što je, dozvolićete, premalo kada se pred nama nalazi tako ozbiljno pitanje, da li ćemo završiti napokon opšti izbor sudija. Prema tome, kada se sudije svakodnevno stavljaju pred određenu kontrolu, kada sudije moraju da odgovore na određene zadatke, kada se ocenjuju, kada se prave raznorazne statistike o kvantitetu njihovog rada, o kvalitetu rada, kada se prave rang-liste sudija i sudova, mislim da se može postaviti pitanje i rada Ustavnog suda, koji recimo još uvek nije odlučivao o tome da li će zabraniti rad izvesnim navijačkim grupama. U Srbiji, kada govorimo o pravosuđu, očekujemo da to pravosuđe zaista bude odgovorno i da odgovori svim onim zahtevima i očekivanjima koja se stavljaju ispred njega. Kada govorimo o izboru ovih sudija za Visoki savet sudstva, ovih šest sudija, izrazila bih zadovoljstvo kao Vojvođanka i kao Zrenjaninka zbog toga što je troje sudija iz Vojvodine, a jedan sudija je iz Zrenjanina. Od šest mogućih predloga, troje ljudi: jedan sudija je iz Subotice, jedan iz Novog Sada i jedan iz Zrenjanina. Kada pogledamo broj glasova koje su dobile ove sudije zaista je impozantan broj kolega sudija koji su glasali za ove ljude, što znači da oni uživaju određeni ugled u redovima svojih kolega. Pored toga što su stručni i pored toga što su ugledni u svojim sredinama, očigledno su ugledni i u ostalim sredinama, među svim sudijama na teritoriji Srbije. Tako bih izdvojila sudiju Aleksandra Stoiljkovskog. To je sudija Privrednog suda u Zrenjaninu. Za njega je glasalo sto sudija, a drugoplasirani je dobio 40 glasova. Mislim da je jako velika satisfakcija za jednog mladog sudiju ukoliko dobije takvu vrstu podrške od svojih kolega i koleginica. Pomenula bih i sudiju Sonju Vidanović iz Osnovnog suda u Subotici, za koju je glasalo sto sedamdeset dvoje sudija, što je takođe impozantan rezultat. Ona je druga na rang-listi. Prvi je sudija Blagoje Jakšić, koji je takođe na listi za sastav Visokog saveta sudstva. Pomenula bih i sudiju Branku Bančević. Ona je dobila 233 glasa podrške svojih kolega i koleginica, a drugoplasirani 57 glasova. Mislim da su ovi rezultati pokazatelji, o kojima smo govorili kada smo diskutovali o setu pravosudnih zakona, da u Vojvodini radi jako puno dobrih sudija i da je Vojvodina uvek davala jako dobre sudijske kadrove i da je bilo nezamislivo i nepotrebno da se toliko sudova u Vojvodini ukine, jer kadrova je bilo dovoljno, a i mogli su da se pokažu i u tim manjim mestima u kojima danas više nemamo sudova. Ove sudije imaju jako ozbiljan zadatak, pre svega da završe postupak opšteg izbora sudija. Na njih će se prevaliti odlučivanje o 800 ustavnih žalbi koje Ustavni sud nije rešio i to će morati da urade do jeseni. Ove sudije će posebno morati da se potrude i da iniciraju i da zahtevaju reformu zakonodavstva u procesnoj sferi. Moraće posebno da se potrude oko toga da zahtevaju i da rade na tome da svi sudovi u Srbiji zaista postignu zavidan nivo kompjuterizacije, jer bez toga nemamo efikasan rad sudova. Pored toga, ove sudije će ubuduće morati da u velikoj meri kreiraju politiku u pogledu izbora njihovih budućih kolega sudija i da od svih mogućih predloga uvek biraju one koji su najbolji i koji će moći da nose sve one izazove koji stoje pred njima, vezano za buduću reformu pravosuđa. Prema tome, samo bih dodala još jednu stvar – da su naša očekivanja jako velika, da se ovde radi o društvu u tranziciji, da nije dovoljno da se zaustavimo samo na prostom izboru sudija, da je to samo jedan mali segment celokupne reforme koja nam predstoji, da je proces reforme pravosuđa dugotrajan, da nije bilo kratko vreme tokom kojeg je pravosuđe devastirano. Zbog toga se od svakog od budućih nosilaca pravosudnih funkcija, kao i od ovih članova budućeg Visokog saveta sudstva očekuje da urade što je u njihovoj mogućnosti, prema svom najboljem znanju, kako bi maksimalno doprineli uspehu ove reforme pravosuđa. Poglavlje 23 SSP-a je jako kompleksno. Simptomatično je to da je u pregovaračkom procesu to poglavlje stavljeno na prvo mesto. Prema tome, jasno je šta EU očekuje od reforme pravosuđa i da ne želi da ponovi one greške koje su učinjene u slučaju Rumunije i Bugarske. Podsećam vas da je to poglavlje 23 ostavljeno za poslednju tačku pregovaranja. Nažalost, rezultati su takvi jer nije dovoljno pažnje poklonjeno toj problematici, da se pravosuđe reformiše, pa je i dan-danas u Rumuniji i Bugarskoj i te kako veliki problem korupcija i organizovani kriminal. Možda je to iskustvo EU sa ovim državama dobro po Srbiju, jer ukoliko na vreme rešimo i to pitanje, to su pitanja nad pitanjima, možemo da očekujemo prevashodno reformisanje ovoga društva, a, sa druge strane, i bržu evropsku integraciju. Ovim sudijama koje su predložene za Visoki savet sudstva želimo puno uspeha u radu. Očekujemo od njih da pokažu zavidne rezultate, rezultate koji će biti otprilike takvi, ako ne i veći od onih koje su do sada pokazali. Veliko mi je zadovoljstvo što sam u parlamentu u kojem danas odlučujemo o tako važnom pitanju kao što je izbor članova Visokog saveta sudstva iz redova sudija jer je ipak to ona osnova koja će kreirati stanje budućeg pravosuđa Srbije.
Zahvaljujem. Reč dajem narodnom poslaniku Srđanu Spasojeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo Mesarović, pred parlamentom je danas odluka o izboru članova Visokog saveta sudstva iz reda sudija, pre podne je bio izbor članova Državnog veća tužilaca. Principijelno, ne volim da posebno govorim o određenim biografijama, jer, kao što je i sama gospođa Mesarović zbog javnosti rekla i upoznala nas sa nekom biografijom, mnogima od nas ove biografije, osim nekih koje su vrlo korektne, ne znače ništa, mi direktno određene ljude ne poznajemo. Konkretno, jedno ime iz ovog predloga, Blagoja Jakšića, poznajem i reći ću da se radi o izuzetno korektnom čoveku. Šta je principijelno, po meni, problem kada govorimo o ovom izboru? Gospođo Mesarović, da sam na bilo koji način mogao da utičem na donošenje zakona, pri samom izboru jedan od kriterijuma ko može biti izabran u Visoki savet sudstva, kao i Državno veće tužilaca bio bi sigurno i određeni broj godina. Evo zbog čega to kažem: iz pojedinih impresivnih biografija koje imamo ispred nas vidimo da su ljudi koji se biraju u najzrelijim sudijskim godinama, kada najviše treba da donesu pravosuđu i kada imaju mogućnost da, što bi se reklo, najbolje sude, a u periodu od pet godina ćemo ih praktično staviti u neku fazu mirovanja. Po mojim ličnim uverenjima, tu bi trebalo da prag bude kraj karijere, kada ima do pet godina ili sedam-osam do penzije, kako za pripadnike muškog pola tako i za dame, koje su u pravosuđu Srbije prisutnije. Zašto to govorim? Ne samo zato što ćemo određenim izborima izgubiti neke ljude koji se, ako su najbolji, biraju, jer oni se ipak biraju da bi birali neke druge. Slažem se da će oni to korektno raditi jer imaju određena iskustva, ali mislim da su neke godine, od četrdesetih godina, najbolje, najproduktivnije, kada jedan delilac pravde može najviše da donese, a onda ga ipak na neki način odvojimo od predmeta, odvojimo od suđenja. Mislim da ćete se tu složiti sa mnom. Možda bi bilo praktičnije da neki ljudi koji su na kraju karijere dožive ovakvu čast da budu u Visokom savetu sudstva i, što bi se reklo, da bi se na kraju malo odmorili od dugogodišnjeg suđenja. Sa ogromnim iskustvom koje imaju sigurno bi još bolje mogli da biraju one ljude koji će deliti pravdu u ovoj zemlji. To je jedna dobronamerna sugestija, ništa kritički, ali mislim da bi bilo bolje da se mislilo malo o ovakvom načinu izbora. Mislim da je tu i u sredstvima javnog mnjenja... Imali smo dosta novinskih članaka i sigurno je da smo dosta čuli o tome. Mislim da se u nekim situacijama, kada su upravo ova lobiranja bila, malo preterivalo sa svim tim. Mislim da je i u samim sudovima stvorena jedna loša atmosfera. Znate, ljudi su lobirali jedni za druge. To nikada nije dobro. Možda treba naći jedan bolji modus, da se uredi prilikom nekog sledećeg biranja. Mislim da se tu određena atmosfera ipak narušava. Znate, ja lobiram za vas, onaj lobira za onog, ali ipak, na kraju krajeva, zajedno sudimo, zajedno smo u većima itd. Gospođo Mesarović, kao što sam rekao, neću se posebno izjašnjavati o svim ovim kandidatima. Rekao sam da poznajem jedno ime. Radi se o kolegi sudiji koji je zaista korektan. Možda je trenutak da u nekoj blagoj formi kažemo da je materijalna situacija u sudovima trenutno izuzetno loša. Sigurno znate da treba da preduzmete određene mere sa ministrom pravde da se to popravi jer postoje sudovi koji već godinu dana ne isplaćuju obaveze prema veštacima, porotnicima, pre advokatima po službenoj dužnosti. Sve ćemo ovde konkretno da uradimo, da izaberemo sudije, ali u tom opštem miljeu ne možete od samih delilaca pravde da očekujete odlične rezultate ako, kao što je sada slučaj, postoje veštaci koji kažu – nisam isplaćen, neću da radim predmet. To može u krug da ide. Ko u svemu tome trpi? Na kraju krajeva, nije bitan sud, bitni su građani koji ostvaruju neko svoje pravo. Verujte, na terenu je zaista ovako kako vam kažem. Situacija je slična i sa porotnicima. Morate naći mogućnosti da od naplate sudske takse, koja nije tako mala... Ali, i tu je jedan zatvoreni krug, narod nema novca da sve to pokrije itd. Sada ću vam reći da sam pre tri-četiri meseca... ovde sam dobio podršku od kolega i od advokata i od same ministarke pravde... Idemo u susret izmeni Zakona o izvršnom postupku, ali u okviru toga treba uraditi jednu stvar kako bi građanima bilo lakše i kako bi se sudije i izvršitelji i novi izvršitelji potrudili da se zaista nešto promeni, da se takse na tužbe, presude, takse na izvršenja naplaćuju od građana na kraju spora, kada se sve naplati. Vi znate jako dobro da se ljudi sude, da plaćaju jednu, drugu, treću taksu i kad to ode tamo negde u izvršenje obično se vrlo retko izvrši. Ljudi se naplaćuju i prema državi i prema advokatima itd. i na kraju ne mogu da ostvare neko svoje pravo iz ovih ili onih razloga. Da li je to loš Zakon o izvršnom postupku (evo, sada ćemo ga promeniti), ali, u principu, ne vidi se da će to biti bolje; računa se na neke privatne izvršitelje, neke agencije itd. O tome ćemo, naravno, kada dođe vreme. Sigurno, ako država zaista misli da reši, pre svega mora da zaštiti građane koji ulaze u neki spor. Oni moraju da imaju sigurnost da će se to... Pretpostavka da će nešto sigurno biti izvršeno upravo je ovaj predlog koji predlažem – možda razmisliti da taksa za tužbu bude u startu, a sigurno taksa na presude, na izvršenje na kraju spora. Mislim, ima tu različitih modaliteta. Namera mi je da dam neke konstruktivne ideje. Sigurno se kolege sećaju kada sam pričao o tome, i znam da sam od kolege Boška Ristića, gospodina Krasića, a i same ministarke Malović dobio podršku da je to jedan dobar predlog. Sigurno da je trenutak da kažemo da je masa predmeta u izvršenju, samo je u Kraljevu taj broj 20.000. Ali, kako predsednica insistira i sigurno neću dozvoliti da kaže da se vratim na temu, vratiću se. Ovom prilikom bih vas zaista zamolio, nije nikakav pritisak, ovde smo u novembru ili decembru mesecu, kada smo imali jednu konkretnu situaciju, slučaj Velimira Ilića i suđenja u Novom Sadu... Presuda po izostanku, vi ste informisani tada prvi put, znam da niste bili informisani o tome – deset miliona dinara. Ponoviću još jedanput da je prvi put u izvršenju stavljena adresa gospodina Velimira Ilića, gde on živi. Znači, nikada nije imao tužbu, nikada nije dobio presudu, niti je imao mogućnosti da se žali. Priznaćete i vi, kao i sve moje kolege i bilo koji građanin Srbije, da bi neko ko bi dobio tužbu za deset miliona sigurno bar odgovorio na tu tužbu i sigurno bi procesuirao stvar. Ovako, vrlo nezahvalno, sa kamatom od 120.000 evra... Vi jako dobro znate da su za ljude koji su poginuli na Kosovu porodice dobijale odštetu od milion dinara za neku nematerijalnu štetu. To je nonsens. Očekujem od vas, reći ću vam ovom prilikom, a i molio bih vas da preduzmete nešto. Zahtev za ponavljanje postupka je podnet pre dve godine i još nije odlučeno. Sve ćemo ovde birati, radićemo, ali ako pored ovolikog insistiranja da se samo odluči (nikakav pritisak) ne može da se uradi, šta će građanin koji nema mogućnost da napravi jednu intervenciju, na kraju, da ukaže građanima Srbije o kakvoj se nepravilnosti radi? Usput da kažem, taj sudija je ponovo izabran. Pogledajte malo kada je prvi put birana za sudiju, pa će vam sve biti jasno. Još jedanput, sudijama koji budu izabrani želim da u ovom Visokom savetu dostojno obavljaju svoj posao, uz jednu primedbu – da zaista razmislite. Zakoni se pišu, ali zakoni nisu nešto nepromenljivo. Mislim da je dobro, pogotovo jutros... To nije vaša direktna nadležnost, ali mislim da se i kod Državnog veća tužilaca premladi ljudi, ljudi koji najviše mogu da urade i koji imaju kvalitete, na neki način prebrzo sklanjaju, dozvolićete mi da kažem, u nešto što nije direktno vezano, praktično u neku administraciju. To bi bila moja sugestija. Zahvaljujem vam se, i ljudima koji će verovatno biti izabrani želim uspeh u radu.
Narodni poslanik Miloš Aligrudić.
Očekivali smo ovaj dan kada će biti predložene ove sudije koje Skupština bira. Time se još neće kompletirati Visoki savet sudstva, preostaje još izbora u ovom domu. Što se tiče imena onih koji su kandidovani, kada bismo govorili o personalnim rešenjima onda bismo ulazili u neke detalje koji nisu zahvalni za ovaj dom, sem ukoliko nemamo... Kao što u filmovima, na venčanju znaju da kažu, na zapadu – ko ima nešto da kaže neka kaže sada ili neka zauvek ćuti. Mi nekih personalnih primedaba nemamo u tom smislu da bismo ne znam kakve naročite kritike iznosili na račun samih kandidata. Ono o čemu ćemo mi ovde govoriti vezano je za sam postupak izbora. Kruna tog postupka je ovde u Narodnoj skupštini, a ono što njemu prethodi, to je način na koji su kandidati predloženi. Kada je reč o ovim kandidatima, imamo dva kandidata. Kao što neko od mojih prethodnih kolega reče, sav zadovoljan što dolaze iz AP Vojvodine, ali ta dva kandidata su trenutno u poziciji vršilaca dužnosti predsednika sudova. Tu se nameće jedno od prvih pitanja. Neću mnogo detaljno govoriti o tome, to će moja koleginica kasnije, kada se bude javila u toku rasprave. Prosto, kao neku vrstu naslova da dam. Tu se, pre svega, radi o činjenici da je neko ko je dobio enormno veliki broj glasova od strane sudija koji su ga kandidovali istovremeno na poziciji v.d. predsednika suda; prosto je nezamislivo da ta njegova trenutna pozicija nije imala uticaja na broj glasova koje je taj sudija dobio. Moja kvalifikacija sada uopšte ne ulazi u ličnu kvalifikaciju, kada je reč o predloženom kandidatu. On može biti sjajan, ja to ne znam. Može biti da je svaki glas koji je kandidat dobio od strane kolega koje su ga kandidovale za ovu funkciju zaslužen glas. Prosto, radi se o tome da očigledno volimo, naročito u oblasti pravosuđa, da radimo aljkavo, da ostavimo mogućnost za različita tumačenja i za određene sumnje. To je ono što mi iz Demokratske stranke Srbije ne bismo voleli da se dešava. U celom pravosuđu postoji taj ozbiljan i ogroman problem. Da nema tog problema, ne bismo imali ni onaj pritisak koji je vršen na našu državu od strane Saveta Evrope i od strane EU da se nešto učini u oblasti pravosuđa. Jedna od poslednjih intervencija je bila vrlo konkretna i odnosila se na reizbor sudija, odnosno na opšti izbor. Tu je sada veliko pitanje kako se ono što formalno slovi kao opšti izbor zapravo u faktičkoj realnosti može nazvati? Naravno, nastala je potreba da se stanje resetuje. Način da se stanje resetuje je kroz izbor ovih sudija u Visoki savet sudstva, jer će Visoki savet sudstva u novom sastavu rešavati po prigovorima onih sudija koji nisu izabrani. Ima ih više stotina, 800 njih koji su sporni. Međutim, problem se sastoji u sledećem. U međuvremenu smo, da bismo rešili problem, kao Narodna skupština doneli izmene dva propisa: jedan o Zakonu o Visokom savetu sudstva, drugi je Zakon o sudijama. Kada smo to učinili, to smo učinili, nažalost (kada kažem „mi“ mislim na vladajuću većinu, ali pošto sam član ovog doma, na taj način govorim u prvom licu množine), tako što smo doneli propise koji su potpuno sumnjivi sa aspekta ustavnosti. Trenutno Društvo sudija i još neka lica koja na to imaju pravo, jer su svi građani ove države na to ovlašćeni, postavljaju pitanje ustavnosti tih propisa. Kako je moguće da se nešto što je bila ustavna žalba preko noći preimenuje u prigovor? Kako je moguće da taj prigovor rešava onaj Visoki savet sudstva u koji su izabrane sudije po proceduri i na način koji podrazumeva da sadašnje kolege koje su prošle „resetovanje“ tj. opšti izbor, ili suštinski reizbor, zapravo biraju njih? Šta u stvari hoću da kažem? Možda ovo nije zvučalo jednostavno. Zbog javnosti, pokušaću da pojednostavim. Imali smo jedan reizbor. Zapravo, imali smo opšti izbor i imali smo „resetovanje“ stanja u sudstvu. Onda „resetovano“ sudstvo (znači, sa onim zadovoljnima, ne govorim o nezadovoljnima) bira Visoki savet sudstva, koji će odlučivati o nezadovoljnima. Sa kakvim izgledom da bilo koji zahtev nezadovoljnog, tj. neizabranog sudije bude uvažen? Možda ima izgleda. Možda će te kolege koje su izabrane za Visoki savet sudstva zaista krajnje pošteno i vrlo korektno obavljati svoj posao u onom delu koji zakon predviđa, premda je zakon neustavan i na neverovatan način rešava ovaj pravni galimatijas. Znate kako, i glup zakon se, dok je na snazi, primenjuje; čak se može i neustavan primenjivati, ukoliko Ustavni sud ne donese privremenu meru i zabrani primenu te odredbe. Može da se desi, dakle, da sudije koje danas budu izabrane u Visoki savet sudstva i njihove kolege koje kasnije dođu iz drugih sektora urade svoj posao, ograničeni samim zakonom, na korektan način, ali mi onda opet imamo ostavljen prostor za sumnju. To samo znači da predlozi koje je Demokratska stranka Srbije stavljala još pre nekoliko meseci, o kojima već godinama govorimo, da stvar mora da se drugačije reši, kada je reč o izboru, odnosno reizboru sudija, da se tu radi jedno „resetovanje“ koje je ozbiljno i koje mora da se uradi do kraja, da bi se onda stvari postavile na pravo mesto, pa da se umesto stalnog sastava Visokog saveta sudstva upravo sada napravi određeno prelazno rešenje, do koga moramo doći posebnim postupkom... Mi se pravimo ludi. Znam da će to Evropsku komisiju zadovoljiti zato što će Evropska komisija i monitoring Saveta Evrope u Komitetu ministara i onaj u Parlamentarnoj skupštini gledati na ovo blagonaklono, kao na poteze koji doprinose daljem razvoju događaja. Ali, šta ćemo ako se ponovo zapetljamo u problem? Zapetljaćemo se u problem zato što ga suštinski ne rešavamo. Dakle, zaista bi bilo jako loše sa moje strane, ponavljam, da govorim konkretno o imenima jer je to izuzetno nezahvalno. Prvo, te ljude lično ne poznajem. Hvala kolegama koje su upozorile na to da nekog od njih i znaju. To je sve u redu, ali ovde se radi o principu. Ne znam da li je poznata činjenica da predsednik suda ne može biti kandidat za Visoki savet sudstva. Da li može vršilac dužnosti? Pošto nije predsednik suda, verovatno može. Koji je kapacitet vršioca dužnosti, koji inače, uzgred budi rečeno, probija sve moguće rokove, tu su po četiri-pet godina, na tim mestima? Kapacitet u realnosti je takav da se on prema sudijama datog suda ispostavlja kao realni predsednik suda. Kako ne glasati za njega? Kako? Kako se na taj način ne vrši nedozvoljeni pritisak? Na kraju krajeva, kako su kandidati predstavljeni? Da li je dovoljno da oni budu predstavljeni na sajtu Visokog saveta sudstva? Da li je to predstavljanje kandidata, taj mehanizam dovoljan za ovakav vid izbora? Ne govorim ovo samo sa aspekta postojećeg zakonskog rešenja, nego istovremeno i kritikujući to rešenje. Imam pravo na kritiku zakonskih rešenja, čak i kada su ona stupila na snagu, zato što njima nisam zadovoljan. To proizvodi određene posledice, a jedna od tih posledica je ona sa kojom se suočavamo danas. Dakle, to je cilj ovoga o čemu govorim, i ništa drugo. Kada imate pravosuđe kome možete mnogo toga zameriti neophodno je da organi pravosuđa budu besprekorno izabrani, bez trunke sumnje, kako bi se određeni nedostaci u životu otklonili. Oni nikad neće biti otklonjeni do kraja. Pritisaka na pravosuđe će biti uvek, dok god pravosuđe i država budu postojali, ali dajte da učinimo da oni budu što manji. Dajte da ne doživljavamo da, recimo, specijalni tužilac preko medija obaveštava javnost da li će ili neće nekog pozvati na neko saslušanje. To je zaista bestidno. Tome ne može biti mesto u pravosuđu. I to je posao Visokog saveta sudstva, u krajnjoj instanci da sagleda. Hajde da vidimo kako je moguće da se tek tako dopusti da osetljivi predmeti, poznati javnosti, odlaze u zaborav i da jednostavno ti predmeti idu ka isticanju rokova zastarelosti. Tu je, pre svega, reč o jednom tužiocu, za koga postoji osnovana sumnja da je zloupotrebljavajući svoj položaj pustio iz pritvora svojevremeno ljude koji su kasnije ubili predsednika Vlade Republike Srbije dr Zorana Đinđića. Onda se posle kaže, to se čak i u javnosti zanemaruje ili se politički zanemaruje, taj politički aspekt tog ubistva, izmišljaju se neki koji nisu postojeći, zarad političke borbe. Politička borba i besomučnost političke borbe su možda prirodna stvar, ali nije prirodna stvar da delovi državnog aparata, pojedini delovi organizacije vlasti u Srbiji, koji treba da budu nezavisni u svojoj suštini, bilo kojom svojom aktivnošću budu uključeni u te političke procese i međusobice. To ne sme da se dešava. Mi danas imamo presude, krivične presude protiv lica koja su počinila teška dela, koja glase na takvu visinu zatvorskih kazni da su mnogi to u novinama komentarisali kao drakonske kazne. Konkretno, reč je o ubicama ovog nesrećnog mladića Brisa Tatona. Pri tom, ja ne postavljam pitanje da li je ta kazna drakonska, može to da zvuči kao normalna kazna za tu bestijalnost koja je napravljena i divljanje, nego pitam nešto drugo, što će se građani Srbije pitati – da li su oštećeni ravnopravni u ovoj državi? Da li pritisci na pravosuđe dovode do rezultata da oštećeni budu neravnopravni? Da li oštećeni državljanin Srbije može da očekuje isti tretman prema sebi, odnosno njegova porodica, prema nekom nesrećniku, kao što to mogu da očekuju porodice stranih državljana? To je ono što se ovde postavlja kao ključno pitanje. Ovakvih i sličnih otvorenih pitanja imate more, iz dana u dan, neke moje kolege su to pomenule. Zato je neophodno da institucije u ovoj državi, kao što je Visoki savet sudstva, budu izabrane na takav način da ni opozicija u parlamentu ne može imati ključnih i većih primedaba ni na proceduru izbora, ni na ličnosti koje su predložene. Mislim da je ova moja diskusija bila dobronamerna. Mislim da treba da se uvaži i da svi zajedno razmislimo o tome da li je put kojim smo krenuli dobar ili nije.
Da li još neko od šefova poslaničkih grupa ili predstavnika želi reč? (Da.) Narodni poslanik Boško Ristić ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovana predsednice Visokog saveta i Kasacionog suda, poštovani narodni poslanici, mi smo došli u fazu tranzicije društva u kojoj pokušavamo da izgradimo kapacitet institucija koje treba da obezbede i društvene stubove integriteta koji bi garantovali zaštitu prava građana, odnosno vladavinu prava. Visoki savet sudstva je Ustavom utvrđen državni organ koji obezbeđuje i garantuje nezavisnost i samostalnost sudova i sudija. To je veoma značajan organ u jednom demokratskom društvu koje se trudi da obezbedi vladavinu prava. Trenutno smo u izbornoj proceduri za izbor šest članova Visokog saveta sudstva, izbornih članova, u skladu sa zakonom, koji u suštini predstavljaju većinu članova Visokog saveta sudstva i koji obezbeđuju princip da sudije biraju svoje kolege za pravosudne funkcije i da sudije odlučuju o tome da li se neko od nosilaca pravosudnih funkcija ogrešio o zakon ili etički kodeks. Isto tako, veoma značajna uloga Visokog saveta je i u tome što obezbeđuje reformu pravosuđa u celini. Vrlo često se u javnosti čuje da je reforma pravosuđa ocenjena samo na osnovu jednog jedinog segmenta, a to je opšti izbor sudija. Prilika je sada da dobijemo Visoki savet sudstva u stalnom sazivu, gde su članovi iz reda sudija birani na neposrednim i tajnim izborima. Želim da ukažem javnosti da je na ove izbore izašlo preko 90% sudija koji su imali aktivno biračko pravo. Samo pasivno biračko pravo, dakle, da neko bude predložen za kandidata za Visoki savet sudstva, bilo je potpuno olakšano, tako da je demokratska procedura prilikom predlaganja kandidata bila takva da je gotovo svaki sudija mogao da obezbedi podršku za sopstvenu kandidaturu. Pitanje javnosti i transparentnosti ovog procesa takođe pokazuje visoke vrednosti u organizaciji samog procesa. Kandidature su bile objavljivane na sajtu Visokog saveta sudstva, obezbeđena je dostupnost svačije biografije svakom zainteresovanom licu, i onima koji imaju aktivno i pasivno biračko pravo u ovom procesu, ali isto tako i građanima Srbije koji su zainteresovani da prate ovaj proces u celosti. Izbornu komisiju sačinjavaju članovi iz reda sudija. To takođe garantuje da su nosioci pravosudnih funkcija u celosti pratili ovaj proces. Želim da podvučem i to da nije bilo nijednog prigovora na sam proces izbora. To sve govori o tome da je sam proces bio demokratski. Ovaj proces je bio organizovan po ugledu na opšte državne izbore. Glasalo se u kutijama, neposredno i tajno, iza paravana. Svako je mogao da izabere vreme, u određenom periodu, kada želi da izađe i da glasa, tako da ne stoje primedbe da je bilo ko mogao direktno da utiče na nečiji stav prilikom glasanja. Dakle izbori su, podvlačim, bili slobodni. Ceo proces je bio transparentan i u smislu da su ga pratile međunarodne institucije i organizacije. Nakon okončanog izbornog procesa dobili smo veoma visoku ocenu Evropske komisije, koja kaže da su svi evropski standardi o izboru nosilaca pravosudnih funkcija bili ispoštovani. Sigurno da u javnosti ima i polemike. Bilo je i poziva strukovnih udruženja da nosioci pravosudnih funkcija, sudije, izađu na glasanje kako se ne bi ofirali pred nekim navodnim autoritetom da bojkotuju izbore i glasanje, već da izbor sprovedu tako što bi precrtali svoj glasački listić. Želim i na to da ukažem kao na posebnu činjenicu, veoma značajnu za legitimitet i legalitet ovog procesa, da je veoma mali broj glasačkih listića bio poništen na ovakav način. Najveći broj glasačkih listića je bio ispravan. Prema broju kandidata koji su učestvovali u ovom postupku vidi se da je postupak bio u potpunosti slobodan i otvoren. Ovo jesu pretpostavke za izgradnju integriteta pravosuđa kao institucije, da će sudovi zaista biti samostalni, a sudije nezavisne u svom sudovanju, radu i donošenju odluka. U maksimalnoj mogućoj meri je obezbeđena depolitizacija pravosuđa kao institucije i obezbeđena je depolitizacija procesa koji se vode pred tako depolitizovanim institucijama. Za takvu nameru, za takvo postupanje dobijamo podršku i međunarodnih institucija, ali isto tako dobijamo ocenu da su dosadašnji rezultati zavidni u odnosu na zemlje u okruženju, kako one koje su mlade članice EU, tako i one koje žele da budu kandidati u tom procesu. Evidentan je veoma dobar rezultat reformisanog pravosuđa u borbi protiv korupcije, organizovanog kriminala, u procesuiranju ratnih zločina. To pokazuje da smo mi kao društvo spremni da se suočimo sa prošlošću, da se suočimo sa odgovornošću onih pojedinaca koji su delovali samostalno ili kroz organizovane grupe, da oni budu procesuirani kako bi žrtve krivičnih dela dobile adekvatnu satisfakciju. Svi su jednaki pred zakonom. Naši sudovi dobijaju garanciju samostalnosti tako što će imati sudsku vlast koja će biti kontrolisana većinom članova iz reda sudija. Doneti su planovi integriteta ove institucije, što znači planovi rada, strategija koja obuhvata plan rada Visokog saveta sudstva sa gotovo svakodnevnim planom aktivnosti do 2013. godine. Ovu strategiju predlaže Visoki savet sudstva u prvom sastavu, ali će tu strategiju potvrditi i Visoki savet sudstva u stalnom sazivu. Postupak preispitivanja odluka Visokog saveta sudstva u prvom sastavu biće sproveden od strane Visokog saveta sudstva u punom sastavu. Doneta je odluka da članovi Visokog saveta sudstva po položaju, a to su ministar pravde, predsednik Vrhovnog kasacionog suda i predsednik Odbora za pravosuđe i upravu, ne učestvuju u postupku razgovora sa kandidatima, tako da će se članovi Visokog saveta sudstva po funkciji uzdržati od odlučivanja u procesu izbora, odnosno u procesu revizije odluka u opštem izboru. To govori u prilog činjenici da želimo da stvorimo instituciju koja će biti snažnog kapaciteta i koja će moći brzo i efikasno u narednom periodu, do oktobra meseca, da preispita sve odluke i sve kandidate, kako one izabrane, tako i one koji nisu imali priliku da budu birani. Želim da kažem i to da Visoki savet sudstva procenjuje ne samo kvalitet pojedinaca, on procenjuje i potrebnu mrežu sudova. Utvrdio je potreban broj nosilaca pravosudnih funkcija koji bi najefikasnije i najkvalitetnije mogli da procesuiraju i savladaju priliv predmeta koji dolaze u sudove. Izveštaj o godišnjem radu sudova u Srbiji za prošlu godinu govori o tome da je Visoki savet sudstva dobro procenio potreban broj izvršilaca imajući u vidu i to da će jedan broj izvršilaca biti naknadno biran od strane Visokog saveta sudstva u stalnom sazivu. Donet je i kodeks po kome će se vladati sudije, uspostavljen je i disciplinski sud, tako da će građani imati prilike da se pored pritužbi predsednicima sudova obrate i Visokom savetu sudstva, odnosno disciplinskom sudu, sa prijavama protiv onih nosilaca pravosudnih funkcija za koje posumnjaju ili za koje imaju dokaze, bolje bi se reklo, i argumente da sudijsku funkciju ne obavljaju na pravi način. Postoji i proces utvrđivanja težine predmeta, koja će se izražavati u numeričkom iznosu, tako da će svaki sudija u Srbiji imati jednak broj predmeta, po težini, koje će morati da reši u odgovarajućem periodu. Neće biti moguće da jedan sudija radi duplo više ili tri puta više u nekom većem sudu u odnosu na neke male sudove, kako je to bila praksa u ranijoj mreži sudova. Sudije će biti ravnomerno opterećene. Isto tako, pratiće se i njihov rad. Sve ovo što radimo danas, a to je rasprava o kandidatima koje su nam predložile same sudije, jeste korak napred u demokratizaciji institucija. Mi smo po zakonu u obavezi da razmotrimo predlog kandidata, i to prema broju glasova koje su dobili od svojih kolega. Samo oni koji su dobili najveći broj glasova su predloženi od strane Visokog saveta sudstva Skupštini za razmatranje njihove kandidature. Lično smatram da su sudije znale da predlože kandidate i da su odgovorno zaokruživale one kandidate za koje veruju da će se boriti za samostalnost i nezavisnost njihove profesije, da će umeti da zaštite njihove interese u toj sudskoj vlasti, da će umeti da se izbore za nezavisni pravosudni, sudski budžet, kojim će upravljati Visoki savet sudstva, nezavisno od izvršnih organa vlasti, da će samostalno utvrđivati i prioritete i strategiju rada Visokog saveta sudstva i pravosuđa u celini, da će umeti da ta sredstva utroše i za edukaciju nosilaca pravosudnih funkcija, ali isto tako i za izgradnju mladih kadrova koji tek pretenduju da budu nosioci pravosudnih funkcija. Želim da ceo ovaj proces stavim u kontekst još jedne činjenice, a to je da postoji institucija Pravosudna akademija, koja je takođe garant depolitizacije pravosuđa, jer će najbolji polaznici Pravosudne akademije biti primani u pravosuđe i imati prioritet. To obezbeđuje da će građani Srbije imati otvoren pristup pravdi i da će nosioci pravosudnih funkcija biti odgovorni, savesni i stručni u vršenju svoje funkcije, da će obezbediti vladavinu prava i jednak tretman svih lica u procesu pred srpskim pravosuđem. Duboko verujem da smo na pragu da dobijemo potpuno nezavisno i samostalno sudstvo, nezavisno od izvršne vlasti, pod budnom pažnjom parlamenta, koji je dužan da prati rad svih institucija pa i pravosuđa. Želimo otvoreno da kritikujemo nedostatke, ali nikako nemamo prava da se mešamo u predmete. O predmetima odlučuju samo sudije na osnovu svog znanja, na osnovu zakona, na osnovu dokaza i niko nema pravo da im sugeriše kako će se o nekom predmetu odlučivati. Zato želim još jednom lično da podržim ovaj proces. Tu ste vi da kontrolišete i rad predsednika Odbora za pravosuđe, kao člana Visokog saveta sudstva po funkciji, da tražite češće sednice i kontakte sa predstavnicima sudske vlasti, ali i sa Ministarstvom pravde i sa tužiocima, tako da ćemo na taj način svi zajedno podneti odgovornost vršenja javne funkcije, u cilju zaštite interesa građana i ostvarenja principa vladavine prava. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko od šefova poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Prelazimo na učešće narodnih poslanika prema prijavama za reč u jedinstvenom pretresu o Predlogu odluke o izboru članova Visokog saveta sudstva iz reda sudija. Ima reč narodna poslanica Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo Mesarović, danas raspravljamo o spisku kandidata za stalni sastav Visokog saveta sudstva, tela koje bi trebalo da ima nesumnjivo najveću odgovornost u pogledu otklanjanja svih nedostataka reizbora sudija, a da pri tom nismo sigurni da li su oni predloženi na osnovu onih zakona koji su prethodili današnjoj raspravi i uopšte procesu samog izbora, u tom smislu što ne znamo da li su ti zakoni u skladu sa samim Ustavom. Ovo govorim zbog toga što se pred Ustavnim sudom nalazi nekoliko inicijativa i predloga za ocenu ustavnosti. Ustavni sud još uvek nije doneo odluku o tome da li je ovaj novi set pravosudnih zakona iz septembra 2010. godine u skladu sa Ustavom. Ne samo da nije doneo tu odluku, nego nije doneo odluku ni o tome da li je Zakon o sudijama iz 2009. godine, prema kojem je došlo do prekida stalnosti sudijske funkcije, u skladu sa Ustavom. Kada je situacija u pravosuđu već takva, onda se kao logično nameće pitanje – zar nije bilo logično na neki način odložiti primenu Zakona o sudijama na neko određeno vreme, dok Ustavni sud ne donese odluku o njegovoj ustavnosti? Kad ovo kažem nemam nikakvu nameru, a ponajmanje ambiciju da se mešam u rad Ustavnog suda, ali govorim zbog toga što je stanje u pravosuđu više nego ozbiljno i što se evidentne greške, do kojih je došlo u samom postupku reizbora, ne mogu otkloniti time što će se na jedan problem kalemiti drugi problem. Mislim da možemo da dođemo do rešenja samo ukoliko se prvenstveno jedan problem evidentira i tek nakon toga, ukoliko imamo snage, svi zajedno uđemo u rešavanje tog istog problema. Na to koliko je Zakon o sudijama loš mi smo u načelnoj raspravi kao poslanička grupa ukazivali, maltene napadajući svaki njegov član. Podsetiću da smo najviše napadali član 5. kojim je predviđeno da stalni sastav Visokog saveta sudstva preispituje odluke prvog sastava Visokog saveta sudstva. Ovako kako je napisano ne bi bilo sporno, bilo bi apsolutno prihvatljivo za nas, da celokupan postupak predlaganja i odlučivanja prvog sastava VSS nije bio pun nepravilnosti. Kada VSS odlučuje u nepotpunom sastavu, kada je u VSS nekoliko članova u direktnom sukobu interesa, kada VSS, mimo zakona i mimo Ustava, donosi odluku o tome da svoj rad proglasi tajnim, kada VSS ne primenjuje načelno raspravnosti, a to je bio u obavezi, kada nije formirao rang-listu kandidata za sudije, onda se da zaključiti da je taj postupak otišao toliko daleko u pogledu nepravilnosti da mu nikakvo preispitivanje tih odluka neće pomoći, već je bilo neophodno da se izvrši kompletna revizija postupka reizbora neizabranih sudija. Najdrastičnija povreda Ustava, po našem mišljenju, učinjena je onda kada je rečeno da se postupci po žalbama i postupci po ustavnim žalbama koje su sudije koje nisu reizabrane podnele Ustavnom sudu obustavljaju stupanjem na snagu ovog zakona i da se ti predmeti imaju dostaviti na razmatranje, od sada, Visokom savetu sudstva, a sve uz onaj dodatak da se žalbe i žalbe koje su podnete Ustavnom sudu od sada imaju smatrati prigovorom. Po našem mišljenju, to je suprotno svakoj ideji prava, to je suprotno osnovnoj pravnoj sigurnosti i ideji o podeli vlasti. Ovim se direktno negira osnovno individualno pravo, između ostalog, pravo na efektivni pravni lek. U ovoj odredbi je u najboljem prikazano kolika je samovolja zakonodavca koji je usvojio i ovaj predlog zakona koji je sada na snazi. To nas, duboko sam uverena u to, mnogo udaljuje od pravne države i vladavine prava. Da konačno kažem nešto o ovome o čemu danas raspravljamo, ali argumentovano i sa osvrtom na nedostatke koje smo mi kao poslanici imali mogućnost da uočimo. Pre nego što se krenulo u sam izbor stalnog sastava VSS, mislim da je bilo neophodno rešiti i otkloniti neka prethodna pitanja koja su se pojavila kao takva, ali ne na način kako je to od onih koji danas vode pravosuđe očekivano, znači ne arbitrarno, već isključivo na osnovu određene pravne logike i na osnovu činjenica. Reći ću da nije jasno kako je moguće da 840, ako baratam pravilno brojem, reizabranih sudija nije bilo u mogućnosti da učestvuje u izbornom procesu VSS, ukoliko je jasno da odluka o njihovom statusu još uvek nije doneta. Zamolila bih vas da mi odgovorite na to pitanje. Dalje, ako je sudijama koje se prvi put biraju na sudijsku funkciju, i to ne za stalno nego na period od tri godine, onemogućeno da učestvuju u izbornom postupku za stalni sastav VSS, postavlja se pitanje kako je moguće da to pravo imaju sudije prekršajnih sudova, koje se, da podsetim, prvi put biraju na sudsku funkciju, i ne za stalno nego na period od tri godine? Znači, ovde je u pitanju primena istog principa na dva različita načina. Ovde se govori o donošenju odluka na osnovu dvostrukih aršina. Naravno, ovo govorim tim pre što Ustavni sud, i pored predloga sudije izvestioca da se ova odredba proglasi neustavnom, još uvek nije doneo odluku o tome da li je ova odluka u skladu sa Ustavom. Dalje, postavlja se pitanje zašto izborna kampanja nije bila organizovana i uređena na taj način da su sami kandidati za članove VSS imali mogućnost da se predstave kolegama u svojim sudovima? Nije dovoljno da njima dajete mogućnost da par dana pre samog izbora imaju pravo da svoje biografije istaknu na sajtu VSS. Bilo je neophodno da se sudije upoznaju sa njihovim viđenjima stvari u VSS i zbog toga je bilo važno da se oni, na osnovu određenog oblika njihovog organizovanja, predstave svojim sudijama. Podsetiću na činjenicu da, recimo, Prvi osnovni sud u Beogradu, ako se ne varam, ima 192 sudija i da je vrlo moguće da se mnogi od njih između sebe ne poznaju i da je bilo neophodno organizovati, kroz određene skupove, tribine ili na bilo koji način, što je u interesu, nadam se, i VSS i same sudske struke, da se predstave oni kandidati koji su imali pravo i mogućnost da se kandiduju za VSS. Takođe je loše i to što nije obezbeđeno predstavljanje sudija u pogledu stepena, vrste i broja sudija i sudova iz kojih dolaze. Ovo govorim prvenstveno zbog toga što nije dobro da među kandidatima za sudije VSS imamo tri kandidata iz AP Vojvodina (naravno, ti kandidati su kasnije prošli kao predlog za članove VSS), tim pre što znamo da je na teritoriji AP Vojvodina jedna četvrtina od ukupnog broja sudija u Srbiji. Šta se onda dešava kao posledica toga? Kao posledicu toga imamo situaciju da uopšte nismo imali mogućnost da vidimo kandidate sa područja Apelacionog suda u Kragujevcu, ni Apelacionog suda u Nišu. Mislim da to nije dobro za pravosuđe i nadam se da se sa mnom u ovome slažete. Ono što ostavljam za kraj i što mislim da je vrlo važno i što na neki način odskače od jednog pravilnog izbornog ciklusa, to je što na biračkim mestima nisu istaknuti zapisnici koji bi govorili koliko je sudija iz tog suda imalo biračko pravo, koliko je izašlo sudija. Tačno je da su, ukoliko se ne varam, istaknuta samo imena, odnosno prezimena i sud iz kog dolazi sudija koji je dobio najveći broj glasova, i drugi kandidati za članove Visokog saveta sudstva, ali nemamo informaciju o tome koliko je sudija izašlo na izbore i koliko je sudija imalo biračko pravo. Zbog svih tih proceduralnih stvari koje sam ovde navela, a nadam se da se većina slaže sa ovim što sam iznela, jedino ukoliko ne želi da bude pristrasna, mislim da je bilo neophodno to otkloniti pre nego što ste ušli u postupak predlaganja kandidata za Visoki savet sudstva. Zbog svih tih proceduralnih razloga ne možemo da podržimo ovakav predlog za stalni sastav Visokog saveta sudstva. Hvala.
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku Petru Jojiću.
Gospođo predsednice, gospođo predsednice Vrhovnog kasacionog suda, predlog ove odluke formalno-pravno gledano ispunjava uslove. Međutim, ono što se po Poslovniku (član 151) traži, to je da li je usklađen sa standardima EU. Mada kao srpski radikal to ne prihvatam, ali sa formalno-pravne tačke gledišta to se po novom Poslovniku sada traži. Sada, da zbog toga ne gubimo vreme, za očekivati je da će kandidati koji su predloženi učiniti nešto delotvorno da bi pravosuđe u Srbiji bilo efikasnije, celishodnije i ekonomičnije. Imao sam priliku da upoznam sudiju Milimira Lukića. Iz njegovih kvaliteta ovde se vidi da je prošao jedan put kandidata, kroz pravosudne organe. Ali, kada se biraju najbolji u ove organe, najbolje bih birao da budu sudije i tužioci, da rešavaju predmete u praksi. Ovo je jedna administrativna stvar, ovo je personalno pitanje, kratkoročno. Kada je u pitanju izbor, dobro znate, gospođo Mesarović, da je na terenu lako izlobirati. Ako imate na području jednog višeg suda, recimo, deset sudova, nije teško izlobirati da se dobiju glasovi. Sećam se izbora, kako su godinama sudije predlagane i kako su birane. Predlagane su kad predsednik suda sazove sednicu kolega sudija tog suda i uz poznate metode i načine ubedi da neko prođe za sudiju, neko za tužioca, a neko da bude i predsednik suda. Ovih 800 sudija koji nisu izabrani, tu ste napravili jedan formalno-pravni problem. Koje prirode? U Ustavu Republike Srbije dozvoljeno je pravo žalbe na svaku odluku državnog organa. Drugo, trebalo je sa ljudima koji nisu izabrani obaviti razgovore, transparentno i otvoreno. Sećam se da je bilo ovde govora o tome, kada su se neki pobunili, da je bilo govora – dobro, oni što stavljaju primedbe i nas prozivaju, objavićemo to sutra, ako se oni slažu. Još nešto. Ne mogu da tvrdim, ali u ovim postupcima ne sme se dozvoliti da se prikupljaju podaci od obaveštajnih službi. Pravosuđe na ovom intelektualnom nivou i struktura pravosuđa od osnovnog do Vrhovnog kasacionog suda ima mogućnosti da sagleda i kroz sito i rešeto svakog pojedinca koji je kandidat za sudiju, koji je sudija i koji je predsednik suda. Gospođo Mesarović, bilo je slučajeva presude po narudžbini – za jedan dan presuda pada i za jedan dan bude pravosnažna. Nema protokola. Za to je kriv predsednik suda, što je po poslovniku dozvolio da mu sudije i administracija vršljaju sa advokatima i da ne sprečavaju korupciju pravosuđa. Posle zemljotresa, bombardovanja, posle ove teške ekonomske krize, najveće zlo zadesilo građane Srbije – loš rad pravosudnih organa. Veliki je broj primedaba, veliki je broj žalbi. Vidim da se vi zalažete u tom pravcu da se efikasnost podigne na viši nivo. Depolitizacija sudstva. Da li ste videli ovih 800 koji nisu imali prilike da budu izabrani, da su u javnost izlazili i da idu u neku političku stranku da nađu uhleblje ili da nađu buduće zaposlenje ili buduće izbore za pravosudne funkcije? Znate li šta to znači? To je postupak iz navike. Sećam se, vi niste bili predsednik suda, kada su u Ministarstvo pravde dolazili ljudi sa memorandumom političke stranke i tražili da određeni broj sudija bude izabran, jer predlaže ta i ta politička stranka, čemu sam se energično suprotstavio. Gospođo Mesarović, kada je u pitanju rad sudija i tužilaštava, sećate se koji skandal su naši državni organi napravili, da je pušteno 1.300 šiptarskih terorista iz zatvora u Požarevcu, da je puštena iz zatvora osuđena Fljora Brovina. Od mene se tražilo da sprovedem postupak pomilovanja i amnestije, što sam odbio, ali je tadašnja vlada odlučila da iz zatvora u Požarevcu bude oslobođeno 1.300 najokorelijih šiptarskih terorista. Zato su šiptarski teroristi iskoristili priliku, a moj auto, koji je bio u Saveznom ministarstvu pravde, po nalogu iz Predsedništva tadašnje SRJ odvezao je Fljoru Brovinu iz požarevačkog zatvora u Prištinu, a bila je osuđena na dugogodišnju kaznu zatvora. Kada se biraju nosioci pravosudnih funkcija u Nemačkoj je propisano razrešenje, premeštaj; disciplinski postupak mora biti okončan samo pred sudom, ako je u pitanju status sudija. Nas ništa ne obavezuje, gospođo Mesarović, da sada donosimo zakone i propise po uzoru na EU. To je jedna izmišljotina, obmana i prevara. Mi nemamo tu obavezu zbog toga što nismo članovi Evropske unije. Gospođo Mesarović, dobili ste brojna pitanja na koja treba naša vlada da odgovori, kada je u pitanju nezavisnost pravosuđa, u čiji sastav ulazi i izbor, trajanje funkcije i materijalni položaj. Ni na jedno pitanje ne dajte odgovor. Nikad Evropskoj uniji, takvoj kakva jeste, ne treba da dajemo nikakve odgovore, ne moramo da budemo njihovi izvršioci, a oni nalogodavci. Istorija srpskog pravosuđa je od moderne Srbije do današnjeg dana prošla dug put i može da parira, po pitanju intelektualnog statusa naših pravnika, svakoj državi EU. Izmišljeno je da je Engleska kao kolevka prava i pravde... Ali, mi smo usklađivali sve standarde, bez obzira na to da li smo želeli da idemo u EU ili ne, sa međunarodnim pravom i trudili se da zakone donosimo na jedan demokratski način. Jedan od tih zakona jeste, sećate se, Zakonik o krivičnom postupku, koji je bio predlog i projekat SRS. Do današnjeg dana su neke male kozmetičke izmene i dopune bile, taj zakon je na snazi. Sada se priprema novi zakon, u predlogu je, koliko znam. Vidite gde se stvara još jedan ozbiljan problem kada je u pitanju ostvarivanje osnovnih ljudskih prava naših građana. Zakon o izvršnom postupku, kako će sudije da primenjuju ovo što se predlaže? Privatnu agenciju sada angažujemo da preuzima sudsku vlast. Uvodimo da sudski izvršitelj izvršava neke sitne izvršne radnje, a da izvršitelj odlučuje i donosi zaključke i odluke o vrednosti potraživanja, koje će se kretati i oko stotinu milijardi dinara u nekim složenim predmetima, a on neće da odgovara za štetu nanetu građanima, jer država ne odgovara. On kaže – odgovaraće svojom imovinom, a taj imovine nema. Šta ćemo sad? Dakle, kada su u pitanju zakoni, imate pravo i obavezu, konkretno kažem, napisao sam oko 200 amandmana da se onaj virus iz tog predloga izbaci u svakom članu. To je nemoguće prihvatiti. Ne može niko pisati zakone bez dugogodišnje sudske prakse. Vi možete kvalifikovano, i sudije koje su prešle preko dvadeset i trideset godina iskustva, da budete u grupama i da pišete i da predlažete zakone, ali ovako kako zakoni dolaze pred ovaj parlament uveren sam da ti zakoni nisu konzistentni, jer su u protivurečnosti sa Ustavom Republike Srbije. Gospođo Mesarović, evo vam nekoliko primera maratonskih sporova koji se vode u Republici Srbiji. Borivoje Jeremić 1969. godine podneo je tužbu radi ostvarivanja prava na svome placu. Još ta parnica nije okončana, prošlo je 40 godina. On je umro, a umrla su i četiri advokata koja su ga zastupala, a da li je umrlo i koliko sudija ili koliko se sudija promenilo, to je sada stvar da se proveri. Dakle, ta njegova parnica je trajala i u 20. veku, a traje i u 21. veku. Imate još jedan drastičan slučaj dugogodišnje more, muke i nevolje i troškova koji se izazivaju našim građanima. Zato je pravosuđe bitan činilac u pravnom sistemu i u pravnom poretku, kao jedan od organa vlasti. Kuzeljević Milorad iz sela Stublo ispod Tornika na Zlatiboru, opština Čajetina, pokrenuo je postupak i podneo tužbu 1991. godine pod brojem P 250/91, da bi se odluke donosile i ukidale, suđenje razvlačilo, sudije dobijale nove predmete, rešavale nove predmete, udarale recke i rekle – evo, rešili smo. Na jednoj parnici ima osam predmeta, osam brojeva su dobili, i to po sledećim brojevima: P 492/91, P 118/91, P 466/91, P 71/05, P 105/07, P 231/08 i P 250/09, koji se trenutno nalaze u Osnovnom sudu u Užicu. Ovom parničnom postupku, gospođo Mesarović, ne zna se kraj i okončanje ovog predmeta. Ko je učestvovao i ko je zadužen, kada će da presudi? Ovaj građanin, koji je ugledan čovek, domaćin, koji je u godinama, postavlja pitanje meni – da li ću doživeti, jer sam u odmaklim godinama, da se ovaj predmet završi i da dobijem sudsku presudu, makar kakva ona bila? Gospođo Mesarović, imali smo skoro jedan primer iz sela Nikojevića, gde je roditeljima poginuo sin u kamionu, deset dana pre povratka iz armije; 33 godine beogradski sud je vodio postupak radi nematerijalne štete! Ovo su drastični primeri. Građani u vas gledaju i čekaju da se pravosuđe probudi. Drugo, zašto, gospođo Mesarović, nije transparentan disciplinski postupak koji se vodi protiv sudija? Vi možete podneti disciplinsku prijavu, ali ako građanin podnese disciplinsku prijavu on ne može da učestvuje u postupku, prema odredbi člana 94. Zakona o sudijama. Zašto nemamo poseban zakon o disciplinskom postupku? Građani od vas čekaju, u vas gledaju. Srpska radikalna stranka smatra da je krajnje vreme da političke stranke ne predlažu. Ovde nije isključena politizacija. U tom pravcu, podižimo efikasnost pravosuđa na viši nivo, odgovornost i da što manje, gospođo Mesarović, mediji sude, elektronski i štampani. Često se objavljuje protiv koga se vodi krivični postupak, ko će biti saslušan, ko će biti uhapšen. Ne, to je stvar suda i sudije. Hoćemo tu nezavisnost sudije. Tu ne treba ići u te vode, jer je to zaista nedelotvorno i šteti sudu, ali šteti i strankama. Hvala vam.
Narodni poslanik Sreto Perić ima reč.
Uvažene dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Mesarović, voleo bih da vam postavim jedno pitanje. Da date odgovor i da znate unapred da to neće biti javno objavljeno, verovatno bi odgovor bio onakav kakav mislim i kako ću pokušati svoje izlaganje otprilike da uklopim. Još jednom moram da pomenem, kada je u pitanju reforma pravosuđa, SRS svakako jeste za reformu pravosuđa, ali cilj svake države, dobro uređene, pa i one koja nastoji da to postane, jeste vladavina prava. Znači, mi smo to postavili čak i kao ustavni princip ili načelo. Ona može da se obezbedi slobodnim, neposrednim izborima, jemstvom ljudskih i manjinskih prava, podelom vlasti, onakvom kakvu mi imamo: na zakonodavnu, izvršnu i sudsku, nezavisnom sudskom vlašću (to je ono o čemu ćemo mi malo više govoriti) i svakako povinovanjem vlasti pre svega Ustavu, pa onda i zakonu. Kad bismo slušali kolegu Boška Ristića kako je urađen izbor članova Visokog saveta sudstva, onda bismo pomislili da tu nema nikakvih problema. Kolega Ristiću, vi nas ubeđujete, ne vašom pričom, nego sa 126 narodnih poslanika. Ali, šta se dešava kada dođu iz Evropske komisije i ukažu vam na određene propuste i pitaju vas – kako ste vi to uradili? Onda vi vrlo brzo predložite neke izmene i dopune i Zakona o Visokom savetu sudstva i Zakona o sudijama i sl. Godine 2008, kada se pristupilo donošenju zakonskih propisa vezanih za reformu sudstva, mi smo vam ukazivali da je to loše, da to nije dobro. Ne osporavamo mi vašu želju, a pre svega, gospođo Mesarović, vašu, da vi imate dobru nameru. Trebalo bi kao neko ko je profesionalac i kao neko ko je na čelu najviše sudske institucije kod nas da želite to, i neću ulaziti u to da vam to osporavam, ali način na koji se to izvodi, način na koji se pristupilo tome nije dobar. Najpre, a vi to uviđate, i ne očekujem da vi to ovde priznate i da bilo gde javno o tome progovorite, bar ne dok ste na tom mestu, problem jeste mreža sudova i javnih tužilaštva. Vi ste mogli da uočite za godinu i nešto koji su sve problemi. Vi nećete to nikada da kažete. Ne tvrdim, i Srpska radikalna stranka nije kazala da je ono što je bilo do 2009. godine, sa onom mrežom, dobro, jer smo u to vreme imali opštinske sudove koji su imali predsednika i još jednog sudiju i kada je trebalo veće nije moglo da se napravi u tom sudu. To su zaista bili veliki problemi. Ali, sigurno bez dovoljno kritike, bez dovoljno procena za koju državu mi to sprovodimo reformu pravosuđa... To nije urađeno. Možda bi ovakva reforma pravosuđa bila dobra za Švajcarsku, ali za Srbiju to nije u redu. Sada imamo situaciju da u manjim opštinskim mestima, gde je sud bio jedna državna institucija koja je pomagala održavanju nivoa, ako hoćete, obrazovanosti, ako hoćete i kulture, sada kada toga nema preti opasnost da te male opštine dobiju status mesnih zajednica. To nije dobro. Znali ste da će se to desiti, ali ste prešli preko toga. To sada više nije ni bitno, to je već poodmaklo i poprilično otišlo od početka i teško je ispraviti. Kada god pokušate da se vratite na pravi put prilikom sprovođenja reforme pravosuđa vi napravite još veće greške, a to samo iz razloga što nećete ni sebi, ni stručnoj javnosti, a ni narodnim poslanicima da priznate gde su napravljene greške i da zajednički probamo da to otklonimo. Evo jedne sfere u kojoj bi Srpska radikalna stranka bila zainteresovana da da svoj doprinos, ali kako? Tako što biste vi poslušali naše sugestije, što biste u vreme kada je to bilo na dnevnom redu prihvatili i amandmane koje smo vam mi predlagali, ne vodeći računa ni o kakvim političkim konsekvencama, nego samo o onome što je struka i što je potrebno. Ako smo se malopre saglasili da nezavisnost sudstva i poštovanje sudske vlasti dovode do vladavine prava, onda moramo da budemo svesni toga. Posebno je naglašeno u članu 3. Ustava – nezavisnost sudske vlasti. Ako je to posebno naglašeno, onda to moramo imati u vidu. Ali, nikada neću biti saglasan ni sa vama, ni sa bilo kojim članom Visokog saveta sudstva i Državnog veća tužilaca koji je tu po funkciji kaže da nije bilo mešanja politike prilikom izbora i imenovanja sudija i svakako javnih tužilaca. Ne očekujem od vas, ni od kolege Boška Ristića da to potvrdite. Malo mi nije bilo jasno, odnosno ne znam o čemu se radi kada je kolega Ristić rekao – mi smo se dogovorili da se članovi Visokog saveta sudstva po funkciji, a to ste pre svih vi, kao predsednik Vrhovnog kasacionog suda, ministar nadležan za poslove pravde i kolega Boško Ristić kao predsednik Odbora za pravosuđe i upravu... Kao, vi zbog objektivnosti, možda se nismo dobro razumeli, zbog objektivnosti i zbog želje da ovo protekne u najboljem redu nećete da glasate ili nećete uzeti aktivno učešće u nečemu. Ako je zakon predvideo da vi, bez obzira na to šta mi mislili o tome što su pojedina lica po funkciji članovi Visokog saveta sudstva, onda ne možete da izbegavate to, jer to je sada zakonska obaveza, a nije volja ili želja nekog pojedinca, člana Visokog saveta sudstva. Prvi put se pokušalo doći do sastava Visokog saveta sudstva koji odgovara i Ustavu i zakonskoj proceduri. Sećate se da smo duži vremenski period, iako vi kažete da to nije tako, više puta ste govorili... U dužem vremenskom periodu Visoki savet sudstva je radio, a da nije bio u svom punom sastavu. Ovaj put ćemo, posle glasanja o ovom vašem predlogu, dobiti šest članova Visokog saveta sudstva koji se biraju iz reda sudija. Tri će biti po funkciji, ostala su dva i jedan predstavnik sa pravnog fakulteta, a jedan ispred Advokatske komore. Ne verujem, kolega Ristiću, da Pravosudna akademija treba da obezbedi neku visoku profesionalizaciju, da se izbegne depolitizacija. Znate li zbog čega ne verujem? Čini mi se da ova prva generacija koja se školuje na Pravosudnoj akademiji… a bili ste spremni da primite mnogo više kandidata nego što se sada prijavilo. Tu se može postaviti pitanje zbog čega u prvoj generaciji polaznika Pravosudne akademije nije primljen onaj broj o kojem je bilo govora da će toliko biti primljeno? Verovatno ste nekom analizom koja izlazi iz domena struke mogli da vidite i da pretpostavite. Ne znam koji je pojedinac sa toliko snage i toliko pravosudne moći mogao da utiče na to. A onda ste izbegli i smanjili ste. Čini mi se da postoji 20 ili 22 polaznika Pravosudne akademije. Šta to zapravo znači? Mi iz Srpske radikalne stranke smatramo da Pravosudna akademija nije neophodna za dobre sudije. Ako imamo izvanredne, dobre studente, a njih nije mali broj, time se ponosimo, studenti čiji je prosek, ako ne 10, a ono blizu 10, ako polažu pravosudni ispit sa odlikom, ako pored sebe imaju vrlo iskusne i dobre sudije, a Srbija ih ima, čemu još i Pravosudna akademija? Opravdano sumnjamo da kroz Pravosudnu akademiju... Ne tvrdim da neki polaznici neće steći i dodatna znanja, ali čemu dodatno i Pravosudna akademija, ako nema za cilj da izvrši trijažu na poželjne i nepoželjne u našem pravosuđu? Ako ste to već uveli, trudite se da... Sada postoji neka obaveza, nakon završetka Pravosudne akademije, prijema po prioritetima u pravosuđe ili možda u tužilaštvo. Ako ste već... Taj zakon je već stupio na snagu i ne možemo tu ništa, ma koliko se protivili kada je on bio na dnevnom redu. Onda vodite računa o tome da polaznici koji su savladali taj kurs ili tu nastavu na najbolji način imaju prioritet. Vi to tvrdite, ja nisam siguran. Možda je neko danas simpatizer ili pristalica određene političke stranke, kao polaznik Pravosudne akademije, a kada se to bude okončalo možda će se stranke na vlasti promeniti i onda zabadava njegovo školovanje, kao što mu je bio i pravni fakultet i položen pravosudni ispit i slično. Kada smo kod pravosudnog ispita, gospođo Mesarović, znam da vi o tome ne odlučujete, ali biste mogli malo da se potrudite, pa da program za polaganje pravosudnog ispita bude prilagođen trenutku. Lično mislim da jedna komisija za dva sata, ali, eto, da ne relativizujem, za dva dana, pa i za dva meseca neka uradi taj posao, da oni koji polažu nemaju potrebe da lutaju, da se ne snalaze. To vrlo jednostavno i lako može da se reši. Zbog čega su predstavnici, odnosno vršioci dužnosti predsednika sudova tako dugo u v.d. stanju? Kada mislite to da rešavate? Ovo je dobra prilika, kada budete uzeli, pretpostavljam, posle nas reč, da kažete kada mogu... Ne samo zbog nas, nego i zbog onih koji obavljaju tu funkciju, da bi znali kada će to stanje biti pretvoreno u redovno stanje. Vaš predlog članova Visokog saveta sudstva, na bazi onog što je možda statistički podatak i što su njihove biografije, više mi se dopada nego što smo... Mi smo pre ovog dela sednice, odnosno pre ove tačke dnevnog reda takođe imali izbor, odnosno razmatranje predloga odluke, vezano za izbor članova Državnog veća tužilaca, i ovo je nešto kvalitetnije. Tamo su njihove biografije, doduše, kod pojedinih kandidata na dve stranice, na tri stranice pobrojano je koje su sve kurseve završili. Za jednog od kandidata, koji je polaznik postdiplomskih studija, piše da je položio metodologiju društvenih i pravnih nauka, rekao sam – trebalo je da mu stoji koje je sve ispite na redovnim studijama na Pravnom fakultetu položio, ako već idemo dotle. Vi ste ovde na jedan drugačiji način... Doduše, za jednog od kandidata se kaže da je od 2001. godine bila angažovana i kao predavač od strane Društva sudija Srbije, Pravosudnog centra, OEBS-a, ambasade SAD. Možda se ona ponosi, ali mi smatramo da je ovo potpuno bespredmetno. Ne kažem da gospođu treba kazniti zato što je sarađivala sa američkom ambasadom, možda je ona nešto i naučila, ali nama ovaj pokazatelj prilikom donošenja odluke da li da damo nekome podršku ili ne, da li da damo svoj glas, ništa ne znači. Vi pretpostavljate šta znači, da može čak da odbije, iako se radi o dobrom kvalitetu, ali ovo nam ne treba ni za šta, zaista nema potrebe da pišete ovo. Vi ste, verovatno da biste odagnali neke sumnje, a da bi ona priča koju je kolega Boško Ristić pričao bila što uverljivija, ovde pokušali da kod ovih šest kandidata (doduše, ne kod svih) navedete koliko su oni dobili glasova u određenim sudovima, a koliko je drugoplasirani kandidat. Negde su razlike veoma značajne. Ako je procedura bila ispoštovana, ako je sve bilo u redu, onda je nebitno, jedan glas više nekog kvalifikuje da bude predloženi kandidat. Neki kandidati su iza sebe drugoplasiranog ostavili za značajniji broj, ali mi je malo nejasno, pomenuću jedno ime, ovde bar tako piše – gospođa Sonja Vidanović je dobila određen broj glasova kao drugoplasirana, sa ukupno 172 glasa. Da li je to neka greška ili nije greška, ne znam. Svi ostali kandidati su bili prvoplasirani, tako sam mogao da razumem iz ovog predloga koji ste nam dostavili. Jedino je kod gospođe Sonje Vidanović, da ne shvati … (Nata Mesarović, s mesta: Valjda je Jakšić ispred nje na toj listi.) Blagoje Jakšić, koji je takođe predložen ovde … Dobro, onda je to taj razlog. I kod ostalih vidimo da je ispoštovan taj redosled. To je možda želja da se dođe do dobrih kandidata, mada ono što su mnogi pre vas, a jednim delom i vi, da ne kažem „zakuvali“ (ako kažem zakuvali, to stavljam pod znake navoda), teško da i ovi zajedno s vama, jer ste i vi član i predsednik Visokog saveta sudstva, mogu ispraviti u narednom periodu. Kako možete? Teško je, preko 800 sudija koje nisu izabrane, rešiti te probleme na dobar način. Mi smo ukazivali u decembru 2009. godine da vi ovaj posao nećete moći kvalitetno da završite. Verovatno ste u određenom broju slučajeva pogrešili, odnosno Visoki savet sudstva, ali na štetu neizabranih sudija, zato što niste mogli dovoljno pažnje da posvetite tome. Dalo se tada i matematički izračunati, ako je bilo preko 5.000 kandidata, a jedan dan je vremenski ograničen, radno vreme u toku jednog dana takođe je ograničeno, onda se postavlja pitanje koliko ste vi objektivno mogli da sagledate sve elemente koje je trebalo imati u vidu prilikom izbora sudija? Drugo, po meni, mislim da podela nije gruba, ali se može napraviti takva podela da svi kandidati koji nisu izabrani mogu da se svrstaju u dve grupe. U prvoj grupi neizabranih sudija ostali su oni koji zaista nisu zaslužili da budu izabrani jer su bili skloni onom čemu nosilac pravosudne funkcije ne bi smeo da bude sklon. Druga grupa su oni koji vam nisu davali šansu i nadu da će moći na njih da se utiče. Meni je mnogo više stalo do takvih koji su profesionalci, koji će ostati, kako Šojić reče, u „sudiću“ ili uopšte neće biti primljeni u „sudić“, samo zbog toga što nisu spremni da svoju čast, ugled i struku daju za novac nekome ko bi želeo da upravlja u oblasti pravosuđa. Svakako mislim da vi to ne želite. Vi i po definiciji morate da imate ponajviše prava, ali oni koji se bave politikom, a sigurno su kreirali pravosudnu sliku u Srbiji, protiv tih ćemo se mi uvek boriti tako što nećemo davati svoju saglasnost i nećemo dati svoj glas za izbor takvih nosilaca pravosudnih funkcija, pa makar se oni birali i za članove Visokog saveta sudstva. Hvala vam.
Dajem reč narodnom poslaniku Mirku Munjiću.
Nekada je, gospođo Mesarović, nadam se da se i vi sećate tog vremena, srpski građanin, a posebno onaj sa sela, ulazio u sud sa velikom dozom poštovanja prema toj instituciji, rekao bih i sa jednom višom dozom poštovanja, koja se može meriti i sa nekim strahopoštovanjem prema toj instituciji. Zašto je to tako? Zbog toga što je taj sud, dakle, taj organ koji mu je dostavio poziv da dođe, da se pojavi pred sudom, za njega bila institucija u koju je on imao puno poverenje, institucija u kojoj je on očekivao da nađe pravdu, poštenje, pravičnost i istinu za sebe. Kakva je situacija danas? Visoki savet sudstva, hteli vi to da priznate ili ne, u toku izbora sudija, takoreći preko noći, jednim potezom pera učinio je nešto što je okrenulo sudbinu mnogih sudija, mnogih dotadašnjih sudija. Uspeo je da pogazi mnoge koje zaista nije smeo da pogazi, da pogazi mnoge sudije koje su godinama, pa i decenijama vredno gradile svoju sudijsku karijeru, da pogazi njihovu stručnost, da pogazi njihovu dostojnost da vrše sudijsku funkciju. Šta dalje biva? Vrlo često, to je praksa pokazala, od izbora pa do danas, na njihova mesta u mnogo slučajeva postavlja kumove, prijatelje, poslušnike, večite studente, neke „dobre stručnjake“ iz zemljoradničkih zadruga itd. Šta je za pravosudni sistem značilo ovo i šta će značiti u budućnosti, to će nam tek vreme pokazati. Visoki savet sudstva je nezavisan i samostalan organ, koji obezbeđuje i garantuje nezavisnost i samostalnost sudova i sudija. Dakle, što se tiče nadležnosti Visokog saveta sudstva, zarad javnosti ću samo reći nekoliko, mada i ove koje neću pročitati nisu manje važne. Dakle, on bira sudije za trajno obavljanje sudijske funkcije, odlučuje o prestanku sudijske funkcije, predlaže Skupštini kandidata za izbor sudija prilikom prvog izbora, predlaže Skupštini izbor ili razrešenje predsednika Vrhovnog kasacionog suda, predlaže Vrhovnom kasacionom sudu kandidate za sudije Ustavnog suda, imenuje sudije porotnike, odlučuje o premeštaju, upućivanju i prigovoru o udaljenju sudija, odlučuje o postupku vrednovanja rada sudija i predsednika suda. Kažem, to su neke nadležnosti koje su tamo pobrojane, mada i ove ostale nisu ništa manje važne. Ne treba, dakle, biti pravnik da bi se moglo jasno videti iz ovih nadležnosti koje sam pročitao, da bi se moglo zaključiti šta je Visoki savet sudstva i kako je ogromna njegova uloga u našem pravosudnom sistemu. Umesto da izbor svakog sudije, pa i izbor svakog člana Visokog saveta sudstva prođe kroz, da uslovno kažem, tri sita i šest rešeta, vrlo često se olako pristupa ovom problemu. Hoće li današnji predloženi izbor kandidata, ovih šest kandidata za Visoki savet sudstva, koji imamo pred sobom doneti jedan viši stepen poverenja u Visoki savet sudstva? Evo, sada ću reći nekoliko rečenica o tom poverenju. Mislim da je to nešto što zaista zavređuje dosta pažnje. Gospođo Mesarović, poverenje u pravosudni sistem je nešto što pretpostavlja i uzrokuje poverenje u jednu državu. Nadam se da ćete se složiti sa mnom u ovome. Poverenje u institucije pravosudnog sistema od strane struke, dakle, od strane pravnika, od strane profesora pravnog fakulteta, od strane akademika, od strane pravnih analitičara, jeste nešto što bi po prirodi stvari u jednoj pravnoj i pravno uređenoj državi trebalo da se pretpostavlja. Mislim da u državi Srbiji u ovom trenutku, nakon vaše reforme sudstva, to nije slučaj. Najvažniji oblik poverenja, pored ovoga za koji kažem da bi trebalo pretpostaviti da imamo od strane struke, jeste poverenje „krajnjih korisnika“, dakle građana. To je poverenje koje treba negovati. To je poverenje o kojem svaka pravna država, država koja preferira da bude zasnovana zaista na poštovanju prava, mora u svakom momentu da vodi računa. Kakvo je poverenje građana u naš pravni sistem? Kakvo je poverenje građana, na kraju, u pravosudni sistem, u institucije pravosudnog sistema, u Visoki savet sudstva, u sudove, tužilaštva itd? Poverenje građana u ove institucije je zaista uslov svih uslova. To je jednostavno conditio sine qua non za temelje jedne države. To je isto nešto oko čega se, pretpostavljam, moramo složiti svi. Međutim, kako da imamo poverenje u taj sistem, od Visokog saveta sudstva pa sve do osnovnih sudova, kada vam ja, na primer, mogu reći samo jedan slučaj koji će, mene sigurno, a i one koji to čuju, a nadam se i vas, uveriti da tu nešto ne štima? Gospođo Mesarović, da li se vama desilo, kao iskusnom pravniku i sudiji, tokom vaše dugogodišnje karijere (i uspešne, vidimo) da ste doneli sudsku odluku a da niste održali postupak? Mislim da je ovo pomalo neobično pitanje, je li tako? Normalno da niste. To ne bi trebalo da bude ni normalno, ni moguće, da jedan nosilac sudijske funkcije donese odluku mimo svih zakonskih regulativa i normi, da donese odluku a da ni ne pozove stranke. To je nešto strašno, ali se desilo – sudija jednog suda donese odluku, a da nije ni pozvao stranke, da nije pozvao čak ni predstavnike organa na čijem je čelu bio. Nije pozvao predstavnike Izborne komisije, a donese odluku, potpiše onako kako su mu poturili da potpiše; on potpiše, ta odluka se donese i to aplicira dalje neke druge itd. Sad pazite, deset svedoka, gospođo Mesarović, pismeno potvrdi ovo što ja vama pričam; deset svedoka to potvrdi i u krivičnom postupku koji je poveden po krivičnoj prijavi, dakle, potvrdi i usmeno, prvo pismeno, pa usmeno, i – ništa. Da li je to nezavisno sudstvo? Da li je to sudstvo kome težimo svi? Ali, pazite novi biser, gospođo Mesarović: ta gospođa sudija avanzuje posle toga u osnovnog tužioca. Da šlag na torti bude zaista kompletan, drugi osnovni javni tužilac koji je postupao u ovom predmetu odbaci krivičnu prijavu, nema mesta odgovornosti ni njoj, ni ostalima koji su bili u tom lancu itd. Zaista strašno! Voleo bih da, pošto je taj postupak već okončan, vama dostavim kompletan ovaj predmet, samo da ga pogledate, u prilog mojoj tvrdnji o poštovanju ili nepoštovanju, o pravnom sistemu ovakvom i onakvom, pa da vidite da li je tačno ovo što sam vam rekao. Dalje, o kakvom poverenju može da se priča kada provejava okolnost da je Visoki savet sudstva tokom izbora sudija koristio neke neprimerene metode, da je koristio podatke BIA? Znate, mnogi su to demantovali, međutim, crv sumnje se probudio, pa sad taj crv gricka li gricka, ali postoji. Mislim da je to trebalo na drugačiji način demantovati i prezentovati javnosti. Dalje, o kakvom poverenju, gospođo Mesarović, pričamo i možemo govoriti kada jedna strukovna organizacija sudija priprema, ili već jeste pripremila, krivičnu prijavu protiv vas zbog, kako oni kažu, neprimerenih optužbi na račun pojedinih sudija koje nisu izabrane? O kakvom poverenju možemo govoriti kad strukovno udruženje takođe tvrdi ono što smo mi nekad govorili, da je sudijama koje nisu izabrane uskraćeno pravo, pod jedan, a to je ustavno i zakonsko pravo, da se izjasne o svim primedbama na njihovu stručnost i dostojnost vršenja sudijske funkcije i, pod dva, da im nije dostavljena konkretna odluka sa obrazloženjem, posebno za svakog neizabranog sudiju? (Predsednik: Ipak ću vas zamoliti da se držite današnjeg dnevnog reda. Prosto, mi danas govorimo o vrlo konkretnim imenima. Da li se među pomenutim imenima nalaze takvi?) Evo, sad ću da vam kažem, gospođo predsedniče. Pokušajte da uhvatite nit sa ovim što sam rekao. Pitao sam, ako ste me pažljivo slušali, samo ću u jednoj rečenici to da kažem, da li će izbor ovih šest predstavnika Visokog saveta sudstva poboljšati rad Visokog saveta sudstva u ovim slučajevima koje sam nabrojao? Prema tome, to je ta nit koja vezuje današnju raspravu sa ovim. Dalje, o kakvom poverenju u Visoki savet sudstva govorite, i u kompletnom sastavu, sa ovih šest kandidata, koje ćete sigurno izabrati, u čiju stručnost posebno ne bih ulazio, kad vama kao predsedniku Visokog saveta sudstva u jednom momentu nisu bile jasne neke stvari vezane za postupak pred Ustavnim sudom? Nadam se da se sećate toga, kao i odluke Ustavnog suda koju ste dobili. Naime, tvrdili ste da se postupak sprovodi neosnovano, je li tako, kao i da takav postupak nije bio predviđen u vreme izbora. Pa je, dalje, Ustavni sud doneo jednu odluku u kojoj obrazlaže da je nadležnost Ustavnog suda izričito utvrđena Zakonom o Ustavnom sudu, kao i da je ovim istim članom, dakle članom 100, utvrđeno načelo raspravnosti. Mislim da se sećate ovoga, pa me interesuje kako će se odrediti Visoki savet sudstva, i u ovom obliku kada bude izabran, a verovatno će biti izabran, po ovim pitanjima? Dalje, kakva je situacija, gospođo Mesarović, po osnovu krivičnih prijava koje neizabrane sudije podnose protiv Visokog saveta sudstva? Valjalo bi nešto da kažete i o tome. Bez obzira na to što ćemo dobiti Visoki savet sudstva, da kažem u punom obimu, ovo je nešto što proizilazi iz nekog ranijeg perioda, pa bi valjalo da se malo osvrnete i na to. S obzirom na to da su, kako oni kažu, svesno korišćeni neki neistiniti podaci Ministarstva pravde, pa je ovaj predmet dat Specijalnom sudu, voleo bih da se osvrnete i na podatak zašto Specijalnom sudu. Dakle, građani Srbije treba da znaju, kakva god odluka da se donosi po ovome, tu nešto nije u redu. Jasno je svima da se tu nešto iza brda valja. Na mogućnost nastanka prilično velikog haosa u pravosudnom sistemu mi smo ukazivali i na početku vaših tzv. reformi pravosudnog sistema. Vi nas niste slušali. Pretpostavljam da nas nećete slušati ni dalje, međutim, pretpostavljam još nešto – tako ćete i proći, jasno je da ćete sami, uslovno rečeno, pokusati ono što ste zakuvali, pa kako bude. Mi ćemo i dalje, u svakom momentu i svakoj prilici, kritikovati ono što smatramo da nije dobro u našem pravosudnom sistemu. Vaše je da to prihvatite ili ne. Ukoliko ne prihvatite, normalno je, potpuna odgovornost biće na vama. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Dame i gospodo poslanici, nažalost, zbog drugih obaveza nisam bila ovde kada je gospođa Nata Mesarović obrazlagala ove predloge, pa ne znam da li je bila kreativnija od gospođe Zagorke Dolovac, koja nas je u prepodnevnom delu informisala o predlogu tužilaštva tako što je pročitala sve ono što smo već dobili napisano. Slušala sam člana VSS gospodina Boška Ristića, pa ću najpre da prokomentarišem interesantne delove onoga što je on govorio. Rekao je da je izborna komisija za ovaj predlog bila iz redova sudija i da je to garancija da je sve bilo apsolutno u skladu sa zakonom, regularno itd. Ta činjenica, nažalost, u ovim okolnostima nikako ne može biti sama po sebi garancija. Moguće da je tako, moguće i da nije. Ali, da nam je za to garancija samo činjenica da su to sudije, videćete u toku dalje rasprave, a čuli ste i od kolega iz SRS pre mene koliko činjenica da je neko sudija ne može biti tvrdnja ni da je stručan, a pogotovo ne da je moralan... Kažete da se glasalo u kutijama, kao na pravim izborima, i to je garant da niko nije mogao da utiče. Ovo je baš neverovatno. Znate, u kutijama se glasa i na, recimo, parlamentarnim, lokalnim izborima itd., pa onda predstavnici vaše stranke, kolega Ristiću, sačekuju ljude ispred i daju im zaokružen listić, pa onda traže da mobilnim telefonom slikaju da dokažu da su vratili takav listić. Ovo vam zaista nije argument. Ako ste mislili da nas ubedite, niste uspeli. Dalje, kažete da ste obezbedili depolitizaciju pravosuđa i da za to imate pozitivne ocene iz kojekakvih međunarodnih organizacija koje ste ovde spominjali. Najpre, nemate takve ocene, bar nikada nisu objavljene u javnosti, već sve suprotno od toga. Ovi vaši međunarodni ubiše vas negativnim ocenama kada je u pitanju reforma pravosuđa. Naravno, mi se ne obaziremo na njihove stavove, nego znamo da vam je reforma pravosuđa katastrofalna i da niste obezbedili depolitizaciju pravosuđa, već suprotno od toga. Takođe, u toku dalje rasprave pokazaćemo to na primerima. Kažete da je dobro što je pravosuđe na tom nivou da su prihvatili suočavanje sa prošlošću, pa se podižu optužnice i sudi se za ratne zločine itd. Ne znam čime se hvalite, da li činjenicom da su Purdu oslobodili odgovornosti? Da li je to suočavanje sa prošlošću, da neko ko je ubijao Srbe u Vukovaru bude oslobođen, a neko ko je osumnjičen za neki ratni zločin druge vrste, tu je suočavanje sa prošlošću nešto čime se vi dičite? Dakle, takođe potpuno promašena teza. Ono što je posebno interesantno, kažete – članovi VSS po funkciji, vi kolega Ristiću, gospođa Nata Mesarović i gospođa Snežana Malović, izuzeće se od razgovora i odlučivanja sa kandidatima koji nisu reizabrani, jer ste takođe dobili po prstićima, pa ste morali to, iako ste godinu dana pričali da je to sve regularno i da nećete ništa preispitivati, pa kad je gazda naredio, onda to morate da radite. Šta je nama interesantno? Zbog čega vi nećete učestvovati u tome? Da li ostali članovi VSS nemaju poverenja u vas, u vaš moralni integritet, u vašu objektivnost ili vi sami niste sigurni u sebe? Mi ne očekujemo da se vi izuzmete, očekujemo da junački završite posao, pa da izađete pred ovaj parlament i pred javnost Srbije i da kažete, da tvrdite, kao što ste tvrdili godinu dana, da je sve apsolutno bez greške, pa kad su vam javili iz neke komisije... Sećate se, čitala sam ovde pismo koje je dobila gospođa Malović, koje je naslovljeno sa „Draga gospođo ministarka“. Nemojte tako da se ponašate. Prisetite se, nemojte da vas mi podsećamo na stenograme, šta ste govorili. Tvrdili ste više puta ovo što ste tvrdili danas, pa su vas demantovali, pa ste se vi pokrili ušima, pa kao ispravljali greške. Danas opet tvrdite nešto. Evo, mi vam verujemo i insistiramo da i vas troje budete do kraja u tom poslu, pa ćemo razgovarati kada ga završite. Nemojte da se izvlačite, nije lepo, nije korektno prema ostalima iz VSS. Doneli ste kodeks ponašanja sudija. To je baš krucijalan napredak. Disciplinski sud postoji i to je nešto što je jako značajno. Sada ću da vam ponudim, i Visokom savetu sudstva i tom disciplinskom sudu, neke sudije, pa da vidimo da li će da postupe po našem predlogu. Postojaće i zvaničan predlog, ali i javnost će biti upoznata sa njim, upravo da bismo mogli pred javnošću za izvesno vreme da razgovaramo, da vidimo kako funkcionišu sudije po kodeksu i kako funkcionišu kada znaju da imaju disciplinski sud. Valjda je sudijama dovoljno da imaju zakon da ga primenjuju. Nema potrebe da ih na taj način ustrojavate. Šta ste predvideli, kako da se oblače? Znamo i za taj deo kodeksa. Merenje težine predmeta. Kaže, postigli ste to da merenje težine predmeta... Ne znam na kojoj vagi merite predmete, i ko se bavi? Ako će neko da se bavi težinom predmeta, kolega Ristiću, ne znam šta je smešno... Ako se neko meri težinom predmeta, onda on mora da bude od početka do kraja u tom predmetu. Znači da će svaki predmet imati duplog sudiju: jedan koji će da meri, drugi koji će da sudi. To je zaista van pameti. Vi na taj način hoćete da nas ubedite da ste postigli, sami ste rekli, ravnomerno opterećenje sudija u ovoj novoj mreži. Niste. Prvo, ne mogu vam biti ravnomerno opterećeni oni koji putuju do posla 30 kilometara zato što ste takvu mrežu sudova napravili, u odnosu na one koji žive u mestu, u sedištu gde je sud. Da vam pomenem ove koje toplo preporučujemo disciplinskom sudu, a i Visokom savetu sudstva, i jednom i drugom. Pominjao ih je i kolega Krasić, ali prosto ne mogu da odolim a da ne pomenem ta imena. Možda su došli sa posla pa da čuju da ih pominjemo. To su: sudija Apelacionog privrednog suda Branislava Goravica, Đorđe Jovanović, Dragoslava Vučićević i Marina Tomić, sudija Privrednog suda, odnosno sudija Trgovinskog suda. Ovo četvoro vajnih sudija je najgrublje udarilo na ustavni poredak države Srbije. Oni su odlučili da političke partije mogu da uzmu kredit, što je apsolutno u suprotnosti sa Zakonom o finansiranju političkih partija. Partije mogu da se finansiraju iz budžeta i mogu određenim donacijama. Tačno, precizno je utvrđeno koliko može da da fizičko lice, koliko može da da pravno lice. Treći način finansiranja ne postoji, a oni su odlučili da je to moguće. Čak su prihvatili da je Tomislav Nikolić imao ovlašćenje, koje nikad nisu očima videli, jer nisu mogli da ga vide zato što ne postoji; suprotno od toga, imao je izričitu zabranu Vojislava Šešelja da uzima kredit, a Vojislav Šešelj je, prema našem statutu, jedini ovlašćeni predstavnik stranke. Dakle, ako pokažete na ovom primeru da imate disciplinski sud, verovaćemo da ste malo popravili stanje u pravosuđu. Ili, sada rizikujem da ću biti tužena od nekog iz „porodice Korleone“, ali, evo, prihvatam rizik. Stav 2. člana 103. Ustava Republike Srbije kaže: „Narodni poslanik ne može biti pozvan na krivičnu ili drugu odgovornost za izraženo mišljenje ili glasanje u vršenju svoje poslaničke funkcije.“ Ovo znači da narodni poslanik ne može da odgovara za ono što kaže za ovom govornicom, ni krivično, ni materijalno. Može da odgovara svojoj političkoj partiji, ako je zabrljao i može zajedno sa svojom političkom partijom da odgovara građanima na izborima. To je jedina odgovornost narodnog poslanika. Druga ne postoji i ne treba da postoji. Naš kolega Jadranko Vuković je sa ovog mesta izneo neke činjenice za nekog iz te porodice, za Aleksandra Vučića. Rekao je da je on u svojoj kući u Jajincima krio odbornike u opštini Zemun koje je oteo da bi prešli u Srpsku naprednu, njegovu stranku, i to je apsolutna istina. On je tužio i rekao je, tužio je Jadranka Vukovića... Ne on, nego tata i bata su tužili, zato što su njihova čast i njihov ugled povređeni, jer ta kuća nije kuća Aleksandra Vučića, nego njegovog oca, kako se ono beše zove... Skoro ste mogli da pročitate u medijima da je neko upao u tu kuću, pa je bio u toj skupoj vinariji, pa je nešto čačkao po kompjuteru, i tada je Vučić rekao da se sve to dešavalo u njegovoj kući u Jajincima. Zašto je sada sve ovo bitno za vas, gospođo Mesarović? Zato što je sudija u ovom predmetu izvesna Ana Milošević. To je Prvi osnovni sud. Ta gospođa je u vrlo bliskim kontaktima sa Vladimirom Cvijanom, to je onaj što je nezakonito snimao razgovor sa vama. Inače, on je, za vašu informaciju, blizak i porodici Karić. Pod njegovim uticajem ova gospođa Milošević bukvalno preti Jadranku Vukoviću i njegovom advokatu na svakom ročištu. Vrlo je brza, na svakih 15 dana zakazuje suđenja, što je za pohvalu, kada bi bilo dobronamerno. Nijednog svedoka kojeg je predložio kolega Vuković nije prihvatila, ali je prihvatila sve svedoke koje su predložili tata i bata „Korleone“. Suprotno od toga, imate, recimo, predmet koji nije zakazan godinu dana. Gospodin Šešum Petar je zamolio, verovatno čovek nije imao nameru ništa loše da kaže, nego je bukvalno zamolio, kaže – ako možete da urgirate kod ministra ili kod gospođe Mesarović samo da se zakaže ročište, godinu dana nije zakazano u parnici 47-542/10. Postoji očigledno problem, niste dobro uradili ovaj posao koji ste nazvali reforma. Naravno, što se tiče stava SRS, tu ništa nije dobro, zato što mi imamo potpuno drugačije viđenje sudova. Mi smo apsolutno protiv raznih specijalnih sudova, tužilaštava itd., jer se i sada u vašem slučaju (ne mislim vas lično, ali bogami, i vas lično) ispostavilo da su to partijski sudovi, da su ti sudovi u funkciji trenutnog režima, da iste poslove radite za mnogo više para nego ostale kolege. To je konceptualno potpuno suprotno stavu SRS, ali dobro, sad je neko drugi na vlasti i ima pravo da radi, da bira, da uređuje sudove onako kako misli da je najbolje. Sada kratko, koliko je vremena ostalo, o ovim predlozima. Ova Mirjana Ivić je, između ostalog, član redakcijske grupe Biltena sudske prakse Vrhovnog kasacionog suda. Ova karakteristika baš i nije nešto bitna, ali ona je dobila ukupno 40 glasova za ovu izbornu listu Vrhovnog kasacionog suda. Tih njenih 40 glasova je 55% od ukupnog broja glasova. U odnosu na ostale koje ćemo pomenuti, tih 55% možda i nije tako loše. Imamo Milimira Lukića, to je jedan od „specijalaca“, i to je nešto protiv čega smo apsolutno. Vi ste ga ovde pohvalili da je bio član ovog vašeg veća koje je sudilo za ubistvo (nije vašeg veća, je l'?) Zorana Đinđića. To je ono po čemu ste ostali zapamćeni, gospođo Mesarović, po onome: „Dobili smo presudu“. To će zaista ostati zabeleženo za sva vremena. Iako on učestvuje u predmetima gde dobija presudu, to mu nije preporuka da radi ovaj posao. Dobro bi bilo, pošto se svake godine oko godišnjice ubistva Zorana Đinđića pokrene pitanje političke pozadine njegovog ubistva, da iskoristite vaš autoritet i da skinete taj teret – dobili ste presudu, pa da pokrenete istinski, zajedno sa koleginicom Zagorkom Dolovac, istinsku istragu, da naterate da vam daju podatke iz ovih nezakonitih akcija BIA: „Kaktus“, „Šumadija“ i „Mačva“. Tu se kriju svi podaci oko političke pozadine ubistva Zorana Đinđića. Istražite to, gospođo Mesarović. Milimir Lukić je dobio samo 29% glasova. Dakle, i ovi koji su glasali za njega nisu ga baš nešto visoko cenili. Aleksandar Stoiljkovski je dobio svega 25%. Nekako, to mi govori, pogotovo ako kolega Boško Ristić kaže da je garancija to što su glasale sudije... Ako je to stvarno garancija, kako onda da neko dobije samo 25% i da ga vi ovde ovoliko nahvaliste? Blagoje Jakšić je dobio samo 21%. Jedna od njegovih karakteristika je da je postupao u radnim sporovima. Znate li vi, gospođo Mesarović, da vam se radni sporovi nisu pomerili s mrtve tačke? Da li vi znate da se i dalje radni sporovi vode po više od dve godine? Znate li da se sporovi za zlostavljanje na radu, tzv. mobing, vode godinu dana? Godinu dana nije pozvana stranka koja se sudu požalila na mobing. To bi valjda trebalo da budu postupci koji se brzo završavaju? Dakle, nije vam ovo preporuka, i to su očigledno prepoznale i njegove kolege, koje su mu dale toliko procenata. Sonja Vidanović. Kažete – za vreme obavljanja sudijske dužnosti učestvovala je u obučavanju sudijskih pripravnika i sudijskih pomoćnika. Pa, to valjda rade sve sudije? Kod svih sudija dolaze sudijski pripravnici i pomoćnici i valjda ih svi obučavaju, nije samo gospođa Sonja Vidanović. Ali, niste imali šta drugo za nju da kažete, jer je jadnica dobila samo 12% glasova od ukupnog broja onih koji su glasali. To nije preporuka. Imam jedno pitanje, sa ogradom, vrlo. Naime, dobila sam poruku dok je kolega Krasić govorio, neko nas je porukom obavestio da je ta gospođa Vidanović, pretpostavljam da vi to znate, radila samo četiri sata više godina, iz zdravstvenih razloga, i da je naprasno ozdravila da bi bila izabrana za predsednicu suda. Dakle, ovo kažem sa ogradom, ako je tako. Bilo bi dobro da to proverite. Ako nije tako, izvinjavam se. Branka Bančević dobila je 57%. Najviše. Greʼota da je ne pomenemo. Zašto? Ona je bila angažovana i kao predavač od strane Društva sudija, Pravosudnog centra, OEBS-a, ambasade SAD itd. Ovim završavam. Ne verujemo da će išta bolje biti i kada popunite VSS ovim kadrovima. Hvala vam.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja jedinstvenog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa koji još nisu iskoristili pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Gospođo Mesarović, da li vi želite reč? Izvolite.
Samo ću kratko da izložim, pošto se postavilo pitanje koliko je ukupno bilo birača za ove naše predložene kandidate. Da ne bi bilo sumnje koliko je ljudi izašlo, ja ovde imam napisano: birački spisak čini ukupno 2.087 sudija, s tim da je od ovog broja 509 sudija imalo pravo da glasa i za listu kandidata iz sudova sa teritorije autonomnih pokrajina. Od ovog broja, od 2.087 sudija, ukupno je glasalo 1.912 sudija, što čini 91,61%. Gospođa Vjerica Radeta malopre je iznosila procentualne podatke koliko je koji kandidat dobio glasova. Moram da kažem da ste vi izglasali odredbu ovde u parlamentu da se kandidat koji dobije najveći broj glasova predlaže Narodnoj skupštini. Prema tome, toliko o tome. Mi smo ispoštovali ono što ste vi doneli ovde u Skupštini. Žao mi je što tu nije predstavnik Demokratske stranke Srbije, gospođa koja je govorila o inicijativi pred Ustavnim sudom i donošenju odluke o preispitivanju ustavnosti pojedinih zakonskih odredaba iz Zakona o izmenama i dopunama Zakona o Visokom savetu sudstva i Zakona o sudijama, prosto zbog toga što ako je Ustavni sud usvojio inicijativu, to još uvek ne znači da je ta odredba protivustavna. Sačekaćemo odluku Ustavnog suda o tome. Naravno da sam pre neki dan napisala pismo predsedniku Ustavnog suda i zamolila da Ustavni sud postupa po hitnom postupku i da se VSS ne dovodi u situaciju da nešto radi i da o nečemu odlučuje, a da ćemo kasnije jednog dana dobiti odluku u postupku gde je doneta odluka da se prihvati inicijativa za ocenu ustavnosti i zakonitosti. Što se tiče nekakvih drugih primedaba u odnosu na izuzeće članova Saveta po položaju, o čemu je govorio poslanik Boško Ristić, član Visokog saveta sudstva po položaju, vi dobro znate da postoji zakonsko rešenje ako se pojavi sumnja u nečiju pristrasnost iz određenih razloga i uvek su navedeni razlozi. To sadrže i odredbe Poslovnika o radu Visokog saveta sudstva. Naravno, tamo gde postoji takva sumnja, a sumnju su izrazile sudije koje nisu izabrane, postoji mogućnost da se ne učestvuje u razgovoru sa članovima, neizabranim sudijama. Što se tiče stalnog pominjanja problema da je 847 sudija lišeno biračkog prava da bira sudija, znate kako, vi znate kakvo vam je bilo zakonsko rešenje, kako je njima prestala sudijska dužnost – na osnovu sprovedenog opšteg izbora, po sili zakona. To sam više puta objašnjavala u Skupštini. Ali, moram nešto drugo da vam kažem, nije problem u prvom sastavu Visokog saveta sudstva i u tome što će sada glasati ovaj ili onaj; za taj prvi sastav Visokog saveta sudstva glasalo je i tih 840 neizabranih sudija i to su kolege koje su tada dobile veliki broj glasova. Za njih su glasale i neke kolege koje su se tada nalazile u Visokom savetu pravosuđa. Može se uzeti i zapisnik sa tih sednica i videti kako su oni predlagali te kandidate. Znači, imali su poverenja u njihov rad, stručni i moralni kredibilitet i sve ostalo, pa se pretpostavlja da su imali poverenje u njihov rad u Visokom savetu sudstva. Nekoliko puta ste spomenuli da su se prilikom izbora sudija koristili podaci BIA, MUP-a ili ne znam nekakvih bezbednosnih službi. Zamolila bih vas da to više ne pominjemo kao temu, jer znate da je Poverenik za informacije od javnog značaja vršio kontrolu rada Visokog saveta sudstva kada su se pojavile takve informacije u medijima i juče ste mogli pročitati, ako to niste ranije učinili, da u Visokom savetu sudstva nije bilo korišćenja takvih podataka, niti je mogao naći dokaza ili sumnje ili bilo kakve tragove da su se takvi podaci koristili. Da li je to koristio neki državni organ, Državno veće tužilaca ili bilo ko, o tim okolnostima ne mogu da se izjašnjavam, mogu da govorim samo o onome što je radio Visoki savet sudstva. Da li je dobro sprovedena reforma? Sami vidite da postoje primedbe Evropske komisije; naravno da te primedbe nisu, kako neko voli paušalno da kaže, u odnosu na proceduru Visokog saveta sudstva. Odgovorno tvrdim da je Visoki savet sudstva poštovao Ustav, zakon i odluke Ustavnog suda Republike Srbije, bez obzira na to da li se slagao sa njima, i da nismo počeli nikakav rad na sprovođenju, kako neko reče, vaše reforme pravosuđa dok nismo imali tako. Nisam ja prekinula stalnost sudijske funkcije nikome, to je učinio Ustavni sud. Nije to učinio ni Visoki savet sudstva. Gospodo, postupali smo po onome što je bilo zakonsko rešenje. Na kraju krajeva, i vi sami ste uvideli da ste doneli neke pogrešne zakone, pa ste doneli po hitnom postupku izmene Zakona o sudijama i Zakona o Visokom savetu sudstva. Ne volim da prebacujem odgovornost, svako može snositi odgovornost za ono što radi. Jedan od poslanika SRS reče da će se pripremati i krivične prijave. Neće to biti prve koje protiv mene podnose, bilo je toga i dok sam radila, kako reče gospođa Radeta, u Specijalnom sudu. Nisam navikla na to, ali prosto, niko nije iznad zakona i prihvatam svaku odgovornost. Neki govornici ovde u Skupštini su mi ličili na punomoćnike strukovnih udruženja. Nema razloga da se trudite da zastupate strukovna udruženja, oni su stručni i mogu se sami zastupati, mogu voditi razgovore sa Visokim savetom sudstva u svakom trenutku; nikada Visoki savet sudstva nije odbio saradnju sa strukovnim udruženjem. Ali, začuđujuće je da u ovom postupku, kada smo birali sudije, rukovodstvo strukovnog udruženja poziva na bojkot izbora, na precrtavanje, kako reče Boško Ristić, a kada dođu eksperti Evropske komisije traže od nas da ih uključimo u rad. Mislim da je to nekorektno, jer nikada niko nije bio zatvoren za bilo kakvu saradnju. Ali, vreme će pokazati šta je sve radio Visoki savet sudstva u prvom sastavu i ja kao njegov predstavnik. Danas sam ovde... ne mogu da kažem da sam imala ličnu satisfakciju, jer to ne može nikad biti lična satisfakcija, ali mi je žao što gospodin Aligrudić nije smogao snage da javno kaže ono što je meni rekao kada je prišao za ovu klupu gde sam sedela i kada se izvinio ako je ikada prema meni bio grub ili rekao nešto što bi me moglo povrediti. Prema tome, kao što narodna poslovica kaže, „Strpljen spasen“, pa će se na kraju videti koliko je i da li je uopšte grešio prvi sastav Visokog saveta sudstva, u čemu se te greške sastoje. Morate shvatiti da to nije bila naša reforma, nego je to nacionalna strategija za sprovođenje reformi u pravosuđu Srbije. Svi su procenili da je bila neophodna i svako ima svoj doprinos u tome i neke propuste. Moraju se poštovati međunarodni standardi. Visoki savet sudstva će ih poštovati. Pokušaće da uradi sve što treba da ne bi bilo smetnji da Srbija dobije kandidaturu za ulazak u EU. Molim vas da imate u vidu da je struka birala ove kandidate, a nije ih predlagao Visoki savet sudstva, ni ministar pravde, niti predsednik Visokog saveta. Hvala.
Predsednici Vrhovnog kasacionog suda i Visokog saveta sudstva zahvaljujemo na učešću u radu. Gospođa Radeta je imala repliku. Izvolite. Nećete imati pet minuta, nego dva minuta. Mislim da vas je gospođa Mesarović sasvim dobro razumela. Izvolite, gospođo Radeta.
Osnovni razlog zbog čega sam se javila za repliku jeste taj što sam propustila da isključim mikrofon dok je gospođa Nata Mesarović govorila i sve vreme je ispod njene slike pisalo: Vjerica Radeta, SRS. Vrlo se razlikujemo. Radi javnosti, govorila je Nata Mesarović i hvalila reforme, a Vjerica Radeta je u ime Srpske radikalne stranke kudila reforme. To je bio osnovni razlog. Kada sam se već javila, onda da vam kažem, gospođa Mesarović je rekla da se čudi zašto kritikujemo izbor, procente itd., jer je samo rađeno u skladu sa zakonom koji ste vi doneli. Da, ovaj parlament je doneo zakon, ali srpski radikali su bili protiv tog zakona. Kako smo ga kritikovali kada je donošen, tako ga kritikujemo i sada. U primeni se samo pokazalo da zaista nije bio dobar. Rekli ste da vas troje koji ste po funkciji članovi Visokog saveta sudstva ne želite da učestvujete zato što je neko izrazio osnovanu sumnju da ste pristrasni. To ima logike, ima smisla, ali je interesantno da se to inače ne dešava u sudovima. Za gospođu Anu Milošević, koju smo malopre pominjali, takođe je postojao zahtev advokata Jadranka Vukovića za izuzeće, iz istih razloga, sa vrlo konkretnim primedbama; vrlo brzo viši sud je odlučio, odnosno predsednik suda je odlučio da nema mesta izuzeću. Hvala.
Uz konstataciju da su danas poslanici očigledno imali potrebu da se izvine za svoje propuste, evo, gospođa Radeta je zaboravila da isključi mikrofon, a gospodin Aligrudić za odnos prema gospođi Mesarović koji je u ovoj sali ispoljio, dozvolite da se zahvalim i poslanicima i gospođi Mesarović na učešću u radu. Podsetiću vas da ćemo rad nastaviti, po Poslovniku, u utorak sledeće nedelje, u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 99 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja tačnog broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali 90 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 286. Poslovnika? (Da.) Zoran Krasić, izvolite.