Danas na dnevnom radu se nalazi, verovali ili ne, 13 pojedinačnih papira koji se nazivaju odlukama, odnosno predlozi odluka Visokog saveta pravosuđa, a tiču se izbora predsednika sudova, izbora sudija, tužilaca i nekoliko odluka koje se tiču razrešenja i prestanka funkcija u pravosuđu. Naravno da je ovo komplikovano da se sagleda kada se ima u vidu da se u međuvremenu nakupio materijal, verovatno je Narodna skupština morala i ranije da prati hronologiju kako koja odluka dolazi, pošto Poslovnik dozvoljava da ova tačka dnevnog reda praktično uvek može da se uvrsti i da Narodna skupština pokaže ne samo efikasnost prilikom donošenja konačnih odluka povodom ovih pitanja, nego i preciznost. Napravio sam slučajno jednu grešku na sednici Odbora za pravosuđe. U toj hrpi papira pogrešno sam protumačio jedan znak i u izveštaju je zabeleženo da sam osporio kandidata za predsednika suda u Ivanjici. To jesam učinio na sednici Odbora za pravosuđe, ali sam napravio grešku. Predsedniče, molim da se ovo ima u vidu da mi, poslanici SRS, članovi Odbora, u izveštaju ste nekoliko nas naveli – povlačimo to osporavanje, jer se radi o tehničkoj grešci. U šumi tih imena, nekih simbola i onoga što treba da nam pomogne za razmatranje, potkrala se ta greška. Doduše, to smo najavili na samoj sednici, s obzirom da se pojavilo 12-13 odluka, sa po sedam-osam kandidata, ministar sigurno zna preciznije podatke. Ali, tu verovatno ima preko 100 imena, tako da su te greške moguće. Šta je važno da se kaže povodom ove tačke dnevnog reda? Važno je da moramo biti svesni da imamo veliki problem. Moram da kažem, naročito posle Batića. Nekima će to delovati malo čudno, malo smešno, nekima je to neozbiljno. Ali, danas imamo situaciju da je u pravosuđu izvršena Batićeva lustracija, vrlo neprincipijelna, što su ljudi izbačeni, razrešeni, a neki su jednostavno dobrovoljno otišli. Svesni su situacije koja je zadesila srpsko pravosuđe sa Batićem i ljudi su jednostavno napustili sudove, tužilaštva, krenuli kao advokati. Najkarakterističnija grupa ljudi koja je pretrpela strahoviti progon u tom periodu bili su, pre svega, zamenici opštinskih i okružnih javnih tužilaca. Znate, 140 i nešto ljudi je vodilo postupak, pretežno su u pitanju zamenici koji su jednostavno preko noći dobili usmeno obaveštenje da sutra više ne dolaze na posao, pokrenuli su neke postupke da se vrate na posao, odnosno da se izvrši ocena zakonitosti odluka, a moram da kažem da za većinu njih odluka i ne postoji. Dodatak na sve to je bila promena Zakona o javnom tužiocu gde je praktično Vlada preuzela funkciju Narodne skupštine, i sve to kada se pogleda, kada se krene sa sređivanjem, vraćanjem na neku normalu, na nešto što bi bilo zakonito i ustavno, naravno, prouzrokuje probleme. SRS jeste opoziciona stranka, jeste stranka koja napada Vladu, međutim, pravosuđe nije pitanje vlasti. Pravosuđe je pitanje svih građana Republike Srbije i pitanje svih političkih stranaka, ozbiljnih stranaka koje imaju nameru da budu na vlasti, da sprovode zakone. Zato SRS maksimalno daje doprinos pri sagledavanju koji su to kandidati koji se predlažu od strane Visokog saveta pravosuđa, jer nam nije svejedno ko će da deli pravdu, ako moram da upotrebim te reči. Pošto smo veliki broj kandidata osporili, neću da citiram i navodim konkretna imena i prezimena, to stoji u izveštaju, ali moram da kažem koji su to razlozi koji su nas rukovodili da osporimo izbor pojedinih kandidata. Na početku, moram da kažem da smo izvršili proveru na svoj način, preko ljudi iz suda, tužilaštva, preko advokata i drugih ljudi koji se razumeju u pravosuđe i znaju kakvo je stanje u pravosuđu, lokalno poznaju problem od suda do suda, tako da smo sigurni da baratamo najistinitijim podacima o tome ko su kandidati i kakvi su oni, ne samo kao stručnjaci, nego i kao ljudi. Sudija treba da bude stručnjak, ali mora da ima i izraženu dozu ljudskosti, da bude svestan da ipak odlučuje o ljudskim pravima, da je on zadnja instanca kada ljudi izgube poverenje u izvršnu vlast, onda se oni obraćaju pre svega sudu koji treba da presudi i da kaže ko je bio u pravu. Kada je u pitanju izbor predsednika sudova, SRS se rukovodila, pre svega, činjenicom, ako su kandidati ljudi koji već obavljaju funkciju predsednika suda, kakvo je stanje u tom sudu. Dakle, ne samo u pogledu ažurnosti, kvaliteta presuda, nego i kakvi su međuljudski odnosi između predsednika suda i ljudi koji rade u tom sudu. U tom smislu, gde su postojeći predsednici osporeni od strane SRS, onda znači da su rezultati rada u tom sudu loši i verovatno da i međuljudski odnosi ne blistaju. Tamo gde nismo osporili, prećutno smo dali saglasnost da ostane kandidat koji je i sada predsednik suda zbog takvih rezultata. Neka nastavi čovek dalje da radi svoj posao, nema potrebe nešto pomerati, ukoliko to daje dobre rezultate. Međutim, kod izbora predsednika sudova zabrinuti smo zbog jedne činjenice. Naime, za nekoliko sudova, pre svega okružnih i opštinskih, po pravilu se javio samo jedan kandidat iz strukture suda, ne zbog toga što je on jedini zainteresovan, nego zato što postoji i blaga, pa možda čak i otvorena pretnja ostalim kolegama da ne konkurišu, jer će kolegijum da podrži unapred planiranog kandidata. Gde god se javila ta situacija, da je sprečen neko da konkuriše, mislim da se radi o dve situacije samo, mi smo osporili izbor kandidata i to kažemo, osporavamo, zato što u sudu postoji neuporedivo bolji kandidat koga treba ohrabriti, jer nema nikakve veze ni sa političkim strankama niti je prema dosadašnjem radu upleten u nešto što bi se nazvalo korupcija u pravosuđu. Kada je u pitanju izbor sudija nižih sudova, pre svega opštinskog suda, moram da kažem da smo se rukovodili principom kakvi su rezultati sudijskih pripravnika, saradnika, a ako neko dolazi sa strane, ne potiče iz suda, rukovodili smo se time kakav je čovek, i ako je advokat, kakvo je mišljenje kolega o njegovim stručnim kvalitetima. Kod izbora sudija osporili smo popriličan broj kandidata, zato što smatramo da postoje razlozi nedostojnosti, za neke i nestručnosti, jer se vidi da niti postoji neko kvalitetno radno iskustvo, pre svega mislim na neko radno iskustvo koje je u vezi sa pravosuđem. Postoji ono pravničko, ali ne postoji ono pravosudno. Mi uvek pri izboru sudija dajemo blagu prednost ljudima iz suda – ono kada se školovao kao pripravnik, stručni saradnik itd. Naravno, uvažavajući i sve okolnosti da je u nekim mestima vrlo teško pronaći kandidata. To su ova mala mesta gde postoji nekoliko sudija. Mislim da smo imali takav problem sa Babušnicom ili Pirotom. Znači, gde su mali sudovi, tu stvarno postoji problem kako pronaći dobrog kandidata. Tu postoje problemi i ukoliko ima nekog drastičnog odstupanja kada kandidat ima neku kriminalnu prošlost ili tako nešto. Tada smo osporavali, ali smo uvažavali ovu situaciju da je teško pronaći kvalitetnog sudiju, odnosno kadar. Kada se radi o sudijama, a predlažu se za okružne, opštinske, pa i Vrhovni sud, vodili smo računa o rezultatima rada pojedinih sudija. Ovde ću da iskoristim jedan primer, primer izbora sudija višeg Trgovinskog suda. Visoki savet pravosuđa, mislim da je imao šest kandidata, odnosno biralo se šest sudija, od toga je neki interni dogovor bio da četvoro njih bude iz Beograda, a dvoje sa strane. Možda je u pitanju i pet, onda je tri prema dva, tako nešto. Kada se pogleda ko je to konkurisao iz Trgovinskog suda u Beogradu, rezultati rada tih sudija, vidi se da prvi, drugi i treći po rezultatima nisu ni predloženi niti glasani na Visokom savetu pravosuđa. Tada smo podigli glas, osporavamo izbor ovih drugih kandidata, nemamo ništa protiv tih ljudi i mislimo da su kvalitetne sudije, ali se postavlja pitanje, zašto neko najbolji kada konkuriše ne može da ide dalje, šta je to? Kada se malo čovek raspita, onda se ulazi u jednu drugu priču kako viši sudovi formiraju svoja veća prema nekim afinitetima, dogovorima. Možda je neko i dobar sudija, ali on će da ćuti dok je u veću, neće da galami. Ima i ljudi koji nečasne stvari rade u našem pravosuđu, ima ih. Osporili smo te kandidate, bez bilo kakvih ličnih primedbi, odnosno nešto što bi bilo vezano za njihovu ličnost ili za njihovu stručnost. Ali, postavljamo pitanje zašto oni koji su najbolji ne mogu da idu dalje? U čemu on postiže dobre rezultate, ako prilikom konkursa za sudiju Višeg Trgovinskog suda ne može da prođe, nego prolazi peti, šesti ili sedmi kandidat. Čemu onda vrednovanje rezultata sudija ako se to ne primeti na neki drugi način, da li putem plate ili putem napredovanja. Svaki sudija sa punim pravom očekuje da posle pripravničkog staža, posle onog perioda kao stručni saradnik, pa jednog perioda kao sudija opštinskog suda, ide dalje za okružni sud i sledeću instancu ukoliko se pokazuje da je kvalitetan kao sudija, kao stručnjak i kao čovek. Tu smo osporili. Sada bih naveo kao primer jedno osporavanje, a tiče se izbora predsednika Okružnog suda u Prokuplju. Zašto smo to osporili? Gospođa Vida je ovde; stvarno nam nije jasno, ako ceo opštinski sud, sve sudije napišu krivičnu prijavu protiv predsednika Okružnog suda, onda tu nešto nije u redu. Kako Visoki savet pravosuđa može tog čoveka ponovo da predloži za predsednika Okružnog suda? Onda kada dobijemo informaciju da su se oni u međuvremenu dogovorili, pa su ovi povukli krivičnu prijavu, postavlja se pitanje kakve su ove sudije. Prvo, te sudije su pokazale da su loši ljudi. Zašto? Zato što su maliciozni, zato što mrze, zloupotrebljavaju krivičnu prijavu da bi isterali nešto i dokazali su da nisu stručni. Ako sudija piše krivičnu prijavu i ne obradi sve u krivičnoj prijavi da bi javnom tužiocu bilo sve jasno da krivično goni, on je dokazao da nije dobar sudija, nije dobar pravnik, pre svega. O tome se radi. Oni su se pomirili, ovi su povukli krivičnu prijavu, tužilac me goni i puj-pike ne važi se. Kako to može? Kada dođe do takvog sukoba tu jedna strana mora da strada, jer je nelogično da se završi poravnanje. Moralnim poravnanjem nemoguće je da se završi taj spor. Vi ste ga završili tako, ne sporim to, ali vam kažem zašto smo mi osporili kandidata koji je predložen za predsednika tog suda. Pokušavam da vam ukažem da je potpuno normalno osporiti, a da nije normalno napraviti pomirenje, jer to je struka gde nema pomirenja. Ili čovek primenjuje pravo kao sudija ili ga ne primenjuje. Ako primenjuje pravo on ne može da pogreši sa krivičnom prijavom. Ako je napisao krivičnu prijavu ne može da se pogađa. To ne ide nikako. Postoji krupan spor između sudija Opštinskog suda, jer su oni vrlo konkretno ukazali na konkretne predmete gde je predsednik Okružnog suda prekršio zakon. Naravno, kada saznamo te stvari ne možemo da podržimo izbor predsednika Okružnog suda. To se nekome sviđa ili se ne sviđa, ali pokušavam da vam kažem zbog čega nije dobro takvog kandidata izabrati za predsednika suda. Šta je još karakteristično prilikom ovih izbora? Ne sporim pravo kandidata koji pre godinu dana nije prošao za sudiju Okružnog suda da sada konkuriše, da ponovo bude predsednik opštinskog suda. To je njegovo pravo, ali moram radi javnosti da kažem – ako je SRS pre godinu dana osporavala kandidata, uzeću dva primera, jedan predsednik suda u Bačkoj Palanci, bio je kandidat za sudiju Okružnog suda u Novom Sadu, tako mi se čini, i na naše osporavanje Narodna skupština nije tu gospođu izabrala za sudiju Okružnog suda. Sasvim je normalno da mi sada njoj osporavamo izbor za predsednika Opštinskog suda u Bačkoj Palanci i meni se čini da je slična situacija sa Opštinskim sudom u Zaječaru, potpuno ista situacija. Otvara se pitanje da li ti ljudi uopšte mogu da budu u sudu. Ali, nismo mi nadležni, poslanička grupa i Narodna skupština, nego Veliko personalno veće, i osnovna zamerka, ako se sređuje nešto u pravosuđu –morate da krenete sa razrešenjima. Ako ima te kolaboracije unutar Velikog personalnog veća da "vrana vrani neće oko da vadi", onda kažite, obavestite javnost, jer nemoguće je da tolike primedbe idu na rad pojedinih sudija, a da nadležni pravosudni organi ništa ne preduzimaju povodom toga. Ovamo svi kažemo – korupcija u pravosuđu, borimo se protiv korupcije, borimo se protiv ovoga i onda kažemo – sada ćemo da im povećamo plate. Nema tu logike. Ako je korupcija, dajte da raščistimo sa tim ljudima koji su uključeni u korupciju. Ako je puno postupaka pokrenuto za razrešenje, inicirano (nije pokrenuto nego inicirano), dajte da se završe ti postupci. Verujte, ako želimo nešto da sredimo u našem pravosuđu u narednih pet godina, normalni poslovi na svakoj sednici bi trebalo da budu izbor i razrešenje, dva istovremena postupka. Jedan je razrešenje – da se čisti ono što nije za sud, i izbor, da se traže ljudi koji će da rade u skladu sa Ustavom i zakonom, i da sude. To su neke stvari o kojima mora da se vodi računa. Pošto vreme ističe samo bih da dopunim spisak osporavanja, da me ne biste pogrešno shvatili. Predlog odluke o izboru sudija, broj 119-1477/05 – biraju se sudije. Opštinski sud u Novom Sadu – osporavamo kandidata Vujkov-Prentović Nelu. To je kandidat pod rednim brojem 2. i kandidata pod rednim brojem 8 – Nastić Vladimira. To je ta dopuna. To smo nešto kasnije saznali. U Subotici, to je odluka 119-1690/05, osporavamo kandidata za područje Okružnog suda u Subotici, Opštinski sud Subotica, kandidat pod rednim brojem 1 – Gvozdenović Nikola. To bi bila dopuna onoga što smo već osporili na samoj sednici Odbora. Ne želimo da idemo baš konkretno sa imenima, da to ne bi neko pogrešno protumačio.
Isteklo je vreme, ali sačekaćemo da nađete za osporavanje.
Samo vi, predsedniče, uživajte, sve je to pod kontrolom. Sada neće da se napravi greška koja se napravila na Odboru.
Ne brinite, ja uživam, nego sat ne uživa.
Pridružujemo se, radi javnosti, osporavanju kandidata za izbor predsednika Opštinskog suda u Zrenjaninu, to je Aleksandra Odavić-Mak. Ističem da se pridružujemo pošto je to već osporeno, ali stoji da se i mi pridružujemo tom osporavanju. Gotovo da su identični razlozi do kojih smo došli nekom naknadnom proverom. To je ta ista odluka. Kada je u pitanju izbor javnih tužilaca, osim onoga što smo osporili, više ne osporavamo ništa. Zadržavamo pravo da u načelnoj raspravi, odnosno u ovom objedinjenom pretresu ukažemo na još neke konkretne probleme koji će da se jave i verovatno ćete naći u izveštaju da se poklapaju neka osporavanja sa drugim poslaničkim grupama. Motivi su potpuno različiti, a to se naročito odnosi kada su u pitanju Prvi i Drugi opštinski sud u Beogradu. Motivi Demokratske stranke i Srpske radikalne stranke su potpuno različiti za osporavanje, ali se nadam da će u toku rasprave biti prilike da putem replika i na drugi način vrlo konkretno ukažemo na neprincipijelnost nekih kada osporavaju neke kandidate, jer ne može kandidat da se ospori samo na bazi novinskog članka ili na bazi toga kakav je odnos imao prema kidnapovanju.
Izvolite, narodni poslanik Žarko Obradović, zamenik predsednika poslaničke grupe, a potom Marko Krstin, ovlašćeni predstavnik.
Gospodine predsedniče, gospođo Škero, gospodine ministre, poštovani narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SPS reći ću nekoliko reči o današnjoj tački dnevnog reda, promenama u pravosuđu, jer mislim da je to za državu Srbiju jako važna tema. Naime, nekako imam utisak, i ja i ostale kolege narodni poslanici iz SPS, da se Narodna skupština Republike Srbije u postupku izbora i razrešenja nosilaca pravosudnih funkcija javlja kao jedina institucija koja dovodi u pitanje način rada pravosuđa i može da utiče na način rada pravosuđa, mimo onih ocena koje se daju u javnosti, koje su često interesno motivisane, malo ih je nepristrasnih i objektivnih. Ipak, ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije, kroz izlaganje narodnih poslanika, možemo čuti jednu malo drugačiju priču o nosiocima pravosudnih funkcija u odnosu na onu koja se čuje u Visokom savetu pravosuđa. Ne zameram VSP-u, samo mogu da konstatujem da u tom telu ili u informacijama koje dolaze u to telo ima često nezameranja, ima onog principa kada se ide linijom manjeg otpora, kada kolega kolegu neće da kritikuje, ne daj bože da predloži razrešenje. Sve veći broj građana Srbije je nezadovoljan. Ostavljam po strani čak i ovu dimenziju partijskog promovisanja, partijskog predlaganja i izbora kadrova, kao što smo imali od 2001. godine naovamo. Na prošloj sednici Narodne skupštine Republike Srbije sam izneo podatak koji je izneo pomoćnik ministra pravde u prvoj vladi DOS-a, da je od 165 predsednika sudova, negde do sredine 2002. godine, bilo promenjeno 150 predsednika sudova. Pošto sam bio član Odbora za pravosuđe, video sam koji su kriterijumi bili dominantni. Utoliko je važnije da na ovakvim sednicama raspravimo o svakom kandidatu, ukoliko se može, i kažemo argumentovano zašto neko ne bi trebalo da obavlja taj posao. Naime, jako je važno za Srbiju, jer građani nemaju neku drugu mogućnost do preko nas narodnih poslanika u Skupštini Srbije da suštinski ospore izbor nekog kandidata. Primera radi, video sam da je pre neki dan na VSP za predsednika suda u Knjaževcu izabran čovek koji je nezakonito izabran pre četiri godine, o čemu sam obavestio Skupštinu i opet ću obavestiti kad to bude došlo na dnevni red. VSP je, praktično, amnestirao tu nezakonitost i produžio mu mandat. Više su se bavili time zašto neko ne treba da bude predsednik suda od onih predloženih, nego zašto ovaj nezakonito izabrani treba da produži mandat. Ali, o tom-potom. Na Odboru za pravosuđe Narodne skupštine Republike Srbije izneo sam nekoliko osporavanja za kandidate za predsednike sudova. Nešto sam tada obrazložio, nešto ću sada. Evo, da počnem od Beograda. U ime poslaničke grupe SPS osporio sam izbor kandidata za predsednika Drugog suda, gospođe Gordane Mihajlović, iz razloga što smatram da je u protekle četiri godine ona svojim ponašanjem, načinom rada, javnim iskazivanjem određenih političkih stavova, učinila sebi "medveđu uslugu", pogotovo načinom rada unutar suda. Jednostavno, mi, poslanici SPS smatramo da nije dobar predlog VSP da ona bude ponovo izabrana. Ona je tokom svog mandata bila više angažovana na istupanjima u javnosti, medijima, iznošenju svojih stavova o pitanju humanitarnog prava i zaštiti ljudskih prava, a nedovoljno pažnje je, prema našem mišljenju, posvećivala rešavanju osnovnih pitanja koja se odnose na sud u kojem je bila rukovodilac. Iz ličnih saznanja, kao i iz informacija prenetih preko sredstava javnog informisanja, vidi se da je u radu ovog suda bilo neadekvatnog rukovođenja, tako da su na mesto šefova pojedinih odeljenja, naročito u onim posebno osetljivim, kao što su odeljenje istrage i krivice, postavljene sudije koje nisu dovoljno stručne u tim oblastima. Takođe smo preko sredstava informisanja saznali da je ova predsednica suda angažovala penzionisane sudije da budu njeni savetnici u ključnim materijama, kao što su parnična i krivična materija, iako je bilo logično da ove poslove konsultacija i savetovanja predsednika suda obavljaju sudije tog suda kojih, prema našim saznanjima, ima 60 u celom sudu. Ovo tim pre što poslovnik o radu suda upućuje na to da takve poslove konsultacija predsednik suda obavlja sa zamenicima predsednika suda ili sa nekim iz redova sudija tog suda. S tim u vezi, takođe nam nije jasan način regulisanja novčane naknade koju dobiju ta druga lica, savetnici koji nisu sudije, nego savetnici penzioneri. Dakle, nejasan je način finansiranja, odnosno izvor sredstava iz kojih je predsednica suda plaćala tako angažovana lica kao svoje savetnike, jer u principu, takvih savetnika nema u drugim beogradskim sudovima. Takođe, iz više izvora, preko određenih advokata, kao i iz sredstava informisanja, a to nije bilo tako, saznajem da je još pre donošenja Zakona o medijaciji predsednica ovog suda obezbedila van zgrade suda, za potrebe suda, prostorije u vidu stambene jedinice u Teslinoj ulici, van Palate pravde, odnosno zgrade suda u kojima se obavlja postupak medijacije, a da pri tom sudijama svog suda koji obavljaju redovne poslove, za sve vreme dosadašnjeg mandata nije obezbedila odgovarajuće uslove za rad, tako da u tom sudu sedi po troje sudija u kabinetu od sedam metara kvadratnih, pa čak i po troje sudija sude u istoj sudnici. Naravno, ne istovremeno, ali im ta činjenica da moraju zbog nedostatka prostora da sude u istoj prostoriji, u svakom slučaju, smanjuje broj sudećih dana u mesecu. Dok jedne sudije sude, drugi ne mogu da sude u istoj prostoriji, a to direktno utiče na mogućnost ispunjavanja norme. Povećavanjem broja sudija kojima nije obezbeđen prostor za rad, povećavaju se i troškovi rashoda budžeta, a ne rešavaju se gorući problemi, prostorni i drugi tehnički preduslovi za kvalitetno rešavanje sudskih sporova i, naravno, ažurnost rada ovog suda. Dakle, umesto da se bavi osnovnim problemima unapređenja rada suda, adekvatnom organizacijom i rukovođenjem u radu suda, obezbeđivanjem adekvatnih uslova za rad sudija, ova predsednica se za vreme svog prethodnog rada više bavila razvojem humanitarnog prava, medijacijom i u tu svrhu angažovala savetnike penzionere, iznajmljivala prostor van zgrade, štampala luksuzni promotivni materijal za medijaciju, davala dopunsku novčanu naknadu sudijama koji učestvuju u postupku medijacije i te sudije vodila na službena putovanja u zemlji i inostranstvu i samim tim favorizovala u odnosu na ostale. Sve to možda ne bi bilo problem da je stanje ovog suda takvo da predsednica suda, pored svog osnovnog posla, može da se bavi i ovim poslovima. Međutim, objektivno stanje u sudu je takvo, skoro isto, ako ne i gore u odnosu na pre četiri godine, kada je ona bila izabrana za predsednika suda. Da ne bi bilo zabune, osporavamo izbor ovog kandidata za predsednika suda, jer mislimo da nema razloga da joj se, pored svih ovih primedbi iznetih u javnosti, koje nisu demantovane, ukaže ponovno poverenje. S obzirom na činjenicu da je ovaj sud jako veliki i da pokriva tri velike opštine: Savski venac, Rakovicu i Čukaricu, da postoji veliki broj problema i veliki broj pitanja koja on treba da rešava, moram reći da i mi u SPS, mimo ovih stvari, vezano za njen rad, imamo i vrlo konkretnu primedbu na njen rad i ponašanje. Naime, mi smo imali jedan poslovni prostor, partijski, u Ulici Miloša Pocerca. Primenjujući Zakon o finansiranju političkih stranaka, na iznenađenje svih nas, predsednica suda se neposredno angažovala da izvrši preknjiženje. Naravno da to može, ali nije uobičajeno da predsednik suda sam urgira da izvrši preknjiženje. To samo po sebi govori o jednoj dozi političke ostrašćenosti koja postoji u toj osobi i prema nama. Naša presuda koja je bila ukinuta u Okružnom sudu, vraćena je u Drugi sud i tada je predsednica menjala veće sudija, iako Okružni sud to nije tražio. Znači, postoji jedna apsolutna ostrašćenost prema nama i mi mislimo da to nije dobro za sud i za njegov rad. Takođe sam na Odboru za pravosuđe osporio nekoliko drugih predloga, među njima i predlog za kandidata Opštinskog suda u Kovinu. Naime, imam pismo gradonačelnika Kovina, kojim on, u ime lokalne samouprave koju predstavlja, smatra i predlaže, odnosno misli da bi bilo najbolje izabrati neku drugu ličnost ili nekog od onih koji nisu tada konkurisali za predsednika tog suda. U samom sudu postoji veliki broj nerešenih predmeta i pritužbi građana na rad suda. Situacija u sudu je takva da veliku odgovornost snosi osoba koja je bila predsednica suda i sasvim je nelogično, s obziromda je stanje u sudu katastrofalno, postoji veliki broj pritužbi, da ona bude ponovo izabrana. To je ta linija o kojoj sam govorio.
Oprostite, koristićete i drugih 10 minuta? Izvolite.
Ako bude bilo potrebno i u načelnoj raspravi ću se javiti u ime poslaničke grupe, pošto imamo obilje dokumentacije kako se u srpskom pravosuđu radi, odnosno kako se ono zloupotrebljava u političke svrhe. Osporio sam, takođe, predlog kandidata za predsednika suda u Obrenovcu, iz prostog razloga što je u svom radu pokazala apsolutnu političku pristrasnost i netolerantnost prema političkimneistomišljenicima. Nažalost, kažem političkim, a to ne bi trebalo da bude predmet ovoga, ali jeste, jer su mnogi predsednici sudova dovedeni po političkoj osnovi, a takođe i taj kandidat. Primera radi, imam informaciju da su iz grupe radnika, koji su bili optuženi za posedovanje nelegalnih diploma, jedino na kaznu zatvora osuđene dve devojke koje su inače ćerke izrazitih levičara, iako je u toj grupi bilo naravno i drugih ljudi koji su istaknuti članovi DOS-a, ali selektivan pristup sam po sebi dovoljno govori. Možda je najbolji pokazatelj tog odnosa ili stanja u pravosuđu jedno suđenje našem članu, a neću mu pomenuti ime pošto je proces u toku, koji je optužen zbog čuvene zloupotrebe krivičnog položaja, da je kupio za potrebe jednog ministarstva u Vladi Republike Srbije tri vozila i izdao naloge od 700.000 dinara za potrošnju goriva. Šta sada biva? U međuvremenu, ministar jednog ministarstva obaveštava pravobranioca koji je zainteresovan za to – da budžet uopšte nije oštećen, niti su ta tri vozila kupljena na nezakonit način, niti da postoji potreba ministarstva. Naprotiv, postoji i te kakva potreba ministarstva za tim vozilima i ni država ni ministarstvo time nisu nikako oštećeni. Ostaje onih 700.000 dinara za benzin. Sada zamislite situaciju da moj kolega, naš član, nije sporno i to ne treba ni kriti, nađe da je novi ministar u Vladi DOS-a (nije Batić, nije važno) potrošio po istom osnovu 10 miliona dinara. Pazite, izdao je naloge za potrošnju goriva za 10 miliona dinara, a ovaj naš kolega je optužen za 670.000 dinara. Kada čovek, tražeći pravdu i misleći da pravda postoji, napiše tužilaštvu prijavu protiv tog ministra zbog 10 miliona, a znamo da je i jedno i drugo zakonom dozvoljeno, nije uopšte sporno, ali u ovom prvom slučaju socijalista se krivično tereti, a u drugom je stigao odgovor – ne pada nam na pamet da podignemo optužnicu protiv tog čoveka, jer je on ministar DOS-a. Gotovo, on je samim tim zaštićena vrsta i ne može biti predmet rada pravosuđa. Kada je reč o tužilaštvu, moram da pomenem jednu stvar koja je proteklih dana u medijima dobila veliki prostor i videćete na ovom primeru kako to u praksi izgleda kada, nažalost, politički kriterijumi dominiraju nad stručnim. Reč je o kandidatu za zamenika tužioca u Kuršumliji, gospodinu Ratku Zečeviću. Naime, krenula je jedna kampanja pre tri nedelje kada se čulo da je Visoki savet pravosuđa predložio tog kandidata, da je on simbol Miloševićevog vremena, da je upotrebljavao pištolj, da je ljude maltene linčovao, da je moralno nepodoban itd. Niko nije želeo da kaže kako je taj čovek radio u pravosuđu, niko nije želeo da pomene kako se taj događaj odigrao i da li je stvarno on kriv ili šta je to toliko učinio na tom događaju, koji se inače desio jula 1999. godine u Prokuplju, da bi nosio teret toga, odnosno da bi mu to bila prepreka za njegov izbor. Naime, kada se pogleda njegova biografija, to moram da kažem, vidi se da je čovek radio i u tužilaštvu u Prokuplju, i u sudu i da ima izuzetne rezultate, kao i da je bio načelnik Topličkog okruga. Nema u tom periodu njegovog rada nijedna mrlja na njegovom poslu i ono što mu se uzima na dušu. Sticajem okolnosti, ovu dokumentaciju dobio sam ranije i video sam da je danas list "Svedok" objavio istu priču, ali je strašno ilustrativna, pa izvinite što ću vam tri minuta uzeti zbog ovoga, jer je jako važno da vidite kako jedan događaj može preko medija dobiti potpuno drugi sadržaj. Naime, reč je o mitingu Saveza za promene koji se održao u julu 1999. godine u Prokuplju. Čovek koji je tučen tog dana od strane gomile, priča sada posle šest godina da jeste otišao na miting i da mu je neko iz okupljene publike dao kesu u kojoj su bili paradajz i jaja, da jeste gađao prema bini, da jeste pogodio nažalost jednog od ljudi koji su stajali na bini, imena nisu važna. U tom trenutku je grupa mladića krenula prema njemu da ga tuče. Kako se u blizini nalazila zgrada SPS, čovek je bežeći od razularene gomile i onih koji su hteli da ga linčuju, pobegao u pravcu zgrade SPS. Onda su ga oni sustigli i počeli da tuku i nastalo je komešanje, vika, neko je rekao: Zeko izlazi, ubiše čoveka. Zečević je izašao, pucao u vazduh i sprečio linč čoveka. To govori čovek koji je tučen tog dana. Sada dolazi najveći paradoks cele ove priče. Taj čovek je član SPO. To on kaže, odnosno njegov prijatelj i obojica daju izjave da je suštinski tog dana Ratko Zečević njemu spasio život, jer od to malo batina koliko je dobio tog dana, lečio se nekoliko nedelja, a naravno bio je i u bolnici, i lekarski nalazi itd. Ovde je suština priče, Ratko Zečević je spasio jednog čoveka sigurne smrti, ali zato niko ne želi tu činjenicu da istakne, nego se taj događaj i to njegovo pucanje u vazduh prikazuje potpuno drugačije. Kažem, koga interesuje, a to sam sticajem okolnosti dobio ranije znajući da će ovo biti na dnevnom redu Skupštine, ali postoji dokumentacija. Takođe, smatramo da nije dobro da kandidat za tužioca u Požarevcu bude gospodin Vojinović, iz razloga što je u svom dosadašnjem radu pokazao jednu veliku dozu pristrasnosti i selektivnosti u pristupu prilikom rešavanja određenih pitanja i problema koji su bili na dnevnom redu tužilaštva. Jednostavno imamo selektivan pristup u svom radu i nije zaslužio da bude izabran za tužioca. Osporio sam predlog da za tužioca u Bačkoj Palanci bude izabran gospodin Kolar. U Skupštini sam više puta govorio o toj temi i moram to da pomenem, a drago mi je što je gospođa Škero ovde, jer može da čuje kako to izgleda kada kolega kolegi neće ništa da kaže. Pre nekoliko meseci sam govorio, možda čak i malo više, o drugom čoveku, ali taj gospodin je tada bio objektivno na dnevnom redu, jer je tada bio zamenik opštinskog tužioca. Pomenuo sam tada, verovali ili ne; gospođo Škero vi ste predsednik Vrhovnog suda, pa se sa svačim susrećete u svom radu; verovali ili ne, on je tada podneo krivičnu prijavu protiv svog pretpostavljenog – opštinskog tužioca, za krivično delo: nezakonit lov iz člana 162. stav 4. Krivičnog zakona Srbije. O kakvom je nezakonitom lovu, odnosno krivičnom delu reč, dovoljno samo po sebi govori objašnjenje koje je on dao, odnosno ono što je napisao. Kaže taj pomenuti gospodin sledeće (znači, kao gost Lovačkog društva "Obrovac" je izvršio krivično delo): "Upotrebom lovačkog psa vršio hvatanje srneće divljači, srndaća, govoreći – drži ga, drži ga, uhvati ga, uhvati ga, nakon čega je lovački pas uhvatio srndaća. Tom prilikom je nastala šteta za oštećeno lovačko udruženje opštine Bačka Palanka u iznosu od 160.000 dinara". Stručnjaci, filolozi kažu da je ovo nemoguće, ali možete misliti dokle ide spremnost da se izađe u susret potrebama vlasti, jer je bilo reči samo da se čovek smeni, pa mu je onda trebalo napakovati svašta. Čak je, nažalost, i tadašnji republički tužilac Siniša Simić u svom rešenju o suspendovanju tog čoveka potpuno netačno napisao da je pucao taj čovek. Ali, u svakom slučaju, govorim o gospodinu Kolaru, koji je svesno pristao da učestvuje u toj sramnoj radnji i time pokazao spremnost da po svaku cenu služi vlasti, da nema samostalnosti, da je spreman da učini sve da ostvari neki cilj. Činjenica da je posle, kada je zauzeo mesto svog prethodnika, jer je sistem vlasti funkcionisao kako treba, on odustao od dve optužbe koje su njegovom prethodniku stavljane na dušu, samo po sebi govori da je čovek spreman da učini sve da bude predložen, odnosno izabran. Mi smatramo, s obzirom da imamo dokumentacije koliko hoćete, da apsolutno nije podoban za tako važno mesto. Vodim računa o vremenu. (Predsednik: Oprostite, gospodine Obradoviću, ako želite ... aha, završavate. Možemo da spojimo ako hoćete.) Moram reći da sam na samom odboru osporio i izbor dva čoveka. Sada javno to činim, povlačim osporavanje za gospođu Sarić-Međo Zoricu za sudiju Opštinskog suda u Zrenjaninu i gospodina Velimira Vlajkovića, jer sam se tada pridružio drugim, a u međuvremenu sam dobio drugu dokumentaciju koja pokazuje da su ti navodi bili proizvoljni. To činim javno da se zna, ali zbog nedostatka vremena i nemogućnosti da pričam, a ako bude prilike, reći ću, u ime SPS osporavam izbor gospodina Gavrilovića za opštinskog tužioca u Šapcu.
Gospodine Šuput, oba povlačenja ste uspeli da zabeležite? Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Marko Krstin, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo, gospođo Petrović-Škero, poslanička grupa G17 plus i ja lično, kao advokat koji se bavi tom profesijom, nalazim da je ovaj postupak koji mi sada sprovodimo oko izbora nosilaca pravosudnih funkcija od ogromnog značaja za konstituisanje pravne države u Srbiji. Sudije su samostalne, nezavisne, postoji stalnost sudske funkcije, Ustav je to garantovao, ali bez sudije i tužilaca od zaštite prava građana nema ništa i zaista sam veoma zadovoljan što je ova skupština po hitnom postupku razmotrila na Odboru za pravosuđe i upravu ovu veoma značajnu temu, i sa druge strane što je predsednik to stavio na dnevni red, kako bi se o tome moglo odlučiti po hitnom postupku. Šta to znači za građane? Nije potrebno objašnjavati ako se uzme u obzir to da su naši sudovi, a naročito ovi u većim gradovima, zatrpani, da opšti parničari rade po 300 do 400 predmeta, a neko čeka da se donese odluka. Dakle, ovo što mi danas radimo je od velikog značaja za veliki broj ljudi, koji će zahvaljujući izboru nosilaca pravosudnih funkcija ostvariti ili zaštititi svoja prava. To je ključna stvar o kojoj bi trebalo da vodimo računa i da uvek ovakve tačke stavljamo kada god postoji mogućnost, i po hitnom postupku, da se što pre postave nosioci pravosudnih funkcija. Posebna je odgovornost Narodne skupštine Republike Srbije za postavljanje i razrešavanje, odnosno izbor i razrešenje nosilaca pravosudnih funkcija, jer Skupština ne samo da bira i razrešava nosioce sudske vlasti, nego i donosi normativne okvire u kojima se kreće ta sudska vlast. Samo bih hteo da vas podsetim da je ova skupština donela niz propisa o određenju sudova, o sudijama, o Visokom savetu pravosuđa, o javnom tužilaštvu, kojima je stvorila organizacione i normativne uslove za rad pravosudnih organa sa jedne strane, a sa druge strane brojne procesne propise, kojima je skratila rokove i preciznije propisala obaveze stranaka i organa u postupku, što sve treba da omogući pravosudnim organima da zaista rade na ostvarivanju prava i interesa građana. Mi sada radimo na stvaranju kadrovskih uslova, što je neophodno. Radi se o izboru, s obzirom na ove odluke o povlačenju koje su sada saopštene, oko 150 nosilaca pravosudnih funkcija. To je veliki broj nosilaca pravosudnih funkcija, naročito ako imamo u vidu da se tu radi o velikom broju predsednika sudova, a to je 59 predsednika sudova i devet tužilaca. Oni su ključni za ostvarivanje sudske i pravosudne funkcije u širem smislu. Odbor za pravosuđe je imao jednu konstruktivnu raspravu 14. jula i veoma sam zadovoljan što je toj raspravi prisustvovala i predsednica Vrhovnog suda, kao i ministar Stojković. Na toj raspravi su zaista sve strane, i opozicije i pozicije, zauzele jedan konstruktivan stav, i G17 plus je veoma zadovoljan što je kao neko ko je u vlasti, ko čini poziciju u ovom trenutku, uspeo da ostvari tako konstruktivnu atmosferu u srpskom parlamentu. Za G17 plus osnovni uslovi za izbor nosilaca pravosudnih funkcija su stručnost i dostojnost, jer tako kaže član 44. Zakona o sudijama i član 61. Zakona o tužiocima. Samo to može biti osnov i sve druge priče, razgovori – čuli od ovog, načuli od onoga, stručne javnosti itd. nisu ono što predstavlja, pre svega, stručnost, dok oko dostojnosti imamo elemenata i u takvim razgovorima, saznanjima itd. Kandidati koji prema ličnim listovima (prema Zakonu o sudijama, sudije imaju lični list) ne ispunjavaju stručne uslove, po nama ne mogu biti ni predloženi, ni izabrani za pravosudne funkcije. Nadalje, kandidati koji se nisu pokazali kao stručni u nižem stepenu sudovanja ne mogu napredovati na viši stepen sudovanja, mislim na sudijske saradnike, na pomoćnike sudija, kao i na prelazak ljudi koji su pravnici sa pravosudnim ispitom iz drugih oblasti ljudske delatnosti u pravosudne organe. To je za nas osnovno o čemu možemo govoriti. Za nas "dostojno" znači da on ili ona uživa ugled u sredini u kojoj se nalazi. Izneću nešto drugačije mišljenje nego moj prethodnik u pogledu kandidata Ratka Zečevića za zamenika opštinskog javnog tužioca u Kuršumliji. Zaista uvažavam to što sredstva javnog informisanja pišu, međutim, vidim fotografiju, vidim čoveka sa cigaretom na balkonu koji prilično nonšalantno drži pištolj. Znači, ne radi se o nužnoj odbrani ili krajnjoj nuždi, pa da je on morao to da potegne da bi nekoga zaštitio. To se vidi kada gledate fotografiju, radi se o jednom nonšalantnom ponašanju, koje zaista ne pokazuje dostojanstvo za obavljanje funkcije. No, uvažavam i mišljenje mog kolege, on nešto drugačije gleda na to, ja opet gledam sa ove strane. Nadalje, hoću da kažem sledeće. Samim izborom nosilaca pravosudnih funkcija ova skupština ne završava svoj rad. Skupština mora da vrši na određen i svojevrstan način neku vrstu nadzora nad radom nosilaca pravosudnih funkcija. To što je neko izabran i što je on stalan kao sudija, ne znači da može da ne radi, da bude nesavestan i da neblagovremeno obavlja svoje poslove. Zakon o sudijama je uredio to pitanje i on zahteva da predsednici različitih nivoa sudovanja reaguju na takav rad sudija. Ovde nam sedi predsednik Vrhovnog suda i zaista očekujem da imamo i takvih situacija da će ova skupština raspravljati o sudijama koji ne rade blagovremeno, ne rade savesno i stručno da bi ih ovde na ovoj skupštini razrešili. Ukoliko bi se Skupština zaustavila samo na tome da bira sudije i tužioce, a da ne nadzire njihov rad kao vid razrešenja, onda funkcija Skupštine ne bi bila u celosti ostvarena i ne bismo mogli da kažemo da smo kao Skupština u celosti ostvarili svoju funkciju. Ako predsednici nižih sudova ne reaguju na takve pojave, očekujem od predsednika Vrhovnog suda i okružnih sudova da na to reaguju i da predlože razrešenje onih predsednika koji dozvoljavaju da se takve pojave ustale ili da se uopšte dešavaju u pravosuđu. Pravosuđe ne postoji samo zbog sebe, ne postoje građani zbog pravosuđa, pravosuđe postoji zbog građana i mi na pravosuđe treba tako da gledamo. Veoma sam zadovoljan što se u budžetu stvaraju uslovi da se povećaju plate radnika u pravosuđu. Pri tom, mislim ne samo na sudije, ne samo na nosioce funkcija i tužioce, nego i na ostale radnike, jer bez toga nema pravosuđa. Znači, na to moramo da mislimo. Moramo da mislimo na materijalne uslove za rad pravosudnih organa. Moramo da mislimo na to da sudije ne mogu da sude u prostorijama 3 sa 2, jer nema elementarnih uslova da se ostvari elementarno poštovanje prema radu suda. Takođe, moramo da mislimo da sudije moraju da pišu zapisnike na odgovarajućim uređajima koji im omogućavaju da diktiraju, da na miru te zapisnike koncipiraju, pišu presude, itd. Moramo da vodimo računa da sudije moraju da imaju potrebnu stručnu literaturu, stručno usavršavanje. Ovaj parlament treba i time da se bavi. Ali, to sa druge strane traži od sudija da zaista građanima omoguće da blagovremeno i na savestan i zakonit način ostvare svoja prava. Dakle, očekujem da pored izbora sudija imamo ovde i situacije kada ćemo u određenom, istina manjem broju slučajeva, razmatrati pitanje neblagovremenog, nezakonitog i nesavesnog rada sudija. Toga ovde nije bilo. Mislim da u praksi toga ima. Očekujem da će na to reagovati predsednici sudova i predsednik Vrhovnog suda. Veoma sam zadovoljan što se takvi slučajevi već pojavljuju u našoj pravosudnoj praksi, da viši sudovi reaguju na postupanje nižih sudova. Imamo predsednika jednog opštinskog suda koji je suspendovan zato što nije reagovao na to da njegove sudije u sudu po više godina ne izrađuju odluke kojima su zaključili raspravu. To je dobar primer i tako treba nastaviti. Na kraju, posebno hoću da skrenem pažnju, a i ministar pravde je među nama, da Ministarstvo pravde prema Zakonu o sudijama ima poslove pravosudne uprave, gde treba da kontroliše izršavanje pravosudnih poslova. Znači, da rešava blagovremeno i u rokovima predmete i da reaguje na odgovarajući način. U pogledu osporavanja nekih kandidata za nosioce funkcija u pravosudnim organima u Novom Sadu, hoću da kažem sledeće. Pošto sam iz Novog Sada, zaista bi bilo neophodno da na ovoj sednici izaberemo predsednika Trgovinskog suda u Novom Sadu. Trgovinski sud u Novom Sadu četiri godine nema predsednika. Neophodno je da se izabere predsednik. Napomenuću vam da na prošlom zasedanju nismo izabrali predloženog kandidata. Sada imamo drugog kandidata. Predložio bih da se za tog kandidata glasa, jer on ispunjava sve uslove da bi bio predsednik suda. Isto tako, predlažem da glasamo i za predsednika Opštinskog suda u Novom Sadu. Na prošloj sednici smo iz Opštinskog suda u Novom Sadu popunili Okružni sud izuzetno kvalitetnim sudijama koji imaju preko 75% prolaznosti, i do 80-90%. Takođe, voleo bih da izaberemo i predloženih 10 kandidata za sudije Opštinskog suda u Novom Sadu. Hoću da vam kažem da se radi o većini mladih ljudi koji su se dokazali u radu kao sudijski pomoćnici, pogotovu što nemam, a jedan kolega je osporio kolegu Nastića za kandidata za sudiju Opštinskog suda, loše mišljenje. Imam druga mišljenja i saznanja, kao advokat, da je kolega Nastić jedan od najboljih sudskih pripravnika, da su sudije, tako da kažem, vodile bitku oko toga ko će dobiti mogućnost da kolega Nastić pomaže sudiji u izradi presuda. (Predsednik: Izvinjavam se, gospodine Krstin, da li ćete koristiti još vreme?) (Ne.)
Hvala vam, gospodine Krstin. Reč ima narodni poslanik Miodrag Đidić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe Demokratske stranke. Izvolite.
Gospodine predsedniče, uvažena predsednice Vrhovnog suda, drage kolege narodni poslanici, žao mi je što svaki put kada izađem za ovu govornicu, a kada govorim o pravosuđu, moram da kažem da je stanje u srpskom pravosuđu i dalje jako loše, da nemamo, nažalost, pomaka na bolje. To su činjenice, ma koliko se ministar trudio da prikaže da je u srpskom pravosuđu situacija mnogo bolja nego što je bila kada je on došao na to mesto, a došao je pre godinu i po dana. Čini mi se da za tih godinu i po dana ništa na bolje nije urađeno, mada moram da priznam da je bilo pokušaja prilikom donošenja zakona, ali na terenu situacija je sasvim drugačija. Svi su nezadovoljni, nezadovoljne su sudije, nezadovoljne su stranke. Sudije su nezadovoljne, jer im je materijalni status takav kakav je. Zadnjim izmenama plata im je povećana za 30%, to hoću da pohvalim, ali mislim da to nije dovoljno. Nezadovoljni su i svojim uslovima za rad. Nećete verovati, ali danas u sudovima u Srbiji daktilografi kucaju na mehaničkim mašinama, što je u 21 veku, po meni, nedopustivo. Mislim da to treba što pre da se reši i da se omogući ljudima da mogu normalno da rade. O strankama ne treba mnogo govoriti. One su apsolutno nezadovoljne, jer i dan-danas se u ovoj državi teško stiže do pravde. Teško se stiže do konačnih pravosnažnih presuda, jer je pravosuđe, ne znam iz kojih razloga, jako neefikasno, tako da i danas imate sporove koji, nažalost, traju i po 20 godina. Mislim da razlog može da se nasluti, a to je da srpsko pravosuđe nije depolitizovano do današnjeg dana. Čini mi se da ova vlada, niti ima snage, volje, ni želje da to uradi. To ću ilustrovati na nekoliko primera, upravo sa predlozima koji su sada pred nama i koji treba da daju neke nove predsednike sudova, neke nove javne tužioce ili zamenike javnih tužioca. Dakle, nema ni govora o politizaciji, jer da je tako, ne bi Visoki savet pravosuđa svojom odlukom br. 119/01 predložio za javnog tužioca u Okružnom javnom tužilaštvu u Beogradu gospodina Milovana Božovića koji dolazi iz Jagodine. Zašto to radi Visoki savet pravosuđa? Čovek ima 39 godina radnog staža, još godinu dana pa će u penziju. Da li neko misli da će taj čovek za godinu dana uraditi nešto konkretno i nešto pozitivno za poboljšanje Okružnog tužilaštva u Beogradu. Mislim da neće. Mogu da ponudim odgovor Skupštini zašto je to tako. Zato što je to uslov neke od stranaka u koaliciji, koje, da bi ova vlada opstala, uslovljavaju glasanje, kada je reč o poverenju Vladi, upravo nekim kadrovskim rešenjima u pravosuđu. (Tomislav Nikolić s mesta: Da li ti je to poznato iz starih vremena?) Iz starih vremena, dok ste vi bili, gospodine Nikoliću, više nego mi, mi to nismo radili. (Tomislav Nikolić s mesta: Mi smo u prastarim.) Da, vi ste u prastarim, tako je. (Predsednik: Molim vas, bez rasprave sa poslanicima.) Dakle, to je, po meni, nedopustivo. Mislim da čovek koji je proveo čitav vek u Jagodini, kao zamenik tužioca, treba tamo i da završi, a da u Beogradu sigurno ima ljudi koji mogu dobro da obave tu funkciju. Ne mogu da verujem da u gradu od 2,5 miliona stanovnika, toliko ljudi sa položenim pravosudnim ispitom, koji su istaknuti pravnici i pravni stručnjaci, nema nekoga ko bi mogao da uradi taj posao na efikasan i pravi način? Mislim da sam dao odgovor. Drugi primer,koji hoću da istaknem, a o njemu su govorili moji prethodnici – kolega Obradović i kolega Krstin, radi se o Ratku Zečeviću. Dakle, 1999. godine postao je poznat celom svetu, jer je fotografija sa njegovim likom, sa pištoljem dignutim u vazduh, sa cigaretom u ustima, obišla čitav svet. Radi se o pucanju u vazduh, ali da li načelnik okruga sme da puca u vazduh? Šta je radila policija? Zašto je on to uradio? Dakle, bio je miran protest Saveza za promene, ali tadašnja osiona vlast pokazala je svu svoju silinu u liku Ratka Zečevića koji je, navodno da bi nekoga spasio, pucao u vazduh. Mislim da to ne pije vodu, da to tako ne može. Ratko Zečević, pored tog razloga, ima još jedan razlog zašto ne bi trebalo da bude izabran za zamenika Okružnog javnog tužioca u Kuršumliji. Razlog je što je taj čovek član, pripadnik, istaknuti funkcioner SPS. Znajući delimično Ratka Zečevića, siguran sam da on nikada ne bi pristao da ne bude član SPS. To je sigurno. Da li on treba da bude zamenik Opštinskog javnog tužioca, kada svi govorimo da u pravosuđu ne treba da bude partijskih funkcionera, da treba da budu ljudi koji se bave isključivo pravom? Dakle, to je još jedan razlog zašto Ratko Zečević nikako ne bi smeo da bude izabran za zamenika Opštinskog javnog tužioca u Kuršumliji. Ali, od 22 poslanika SPS zavisi sudbina ove vlade, to je njihov uslov i zato vladajuća koalicija jednostavno to mora da proguta i prihvati. Zaista se nadam i verujem da će vrlo brzo doći vreme kada nijedna stranka više neće gurati svoje kadrove u pravosuđe, već da će tamo doći najsposobniji, najbolji, jer je to uslov za napredak ovog društva koje se, nažalost, danas nalazi u velikom glibu. Još jedan vrlo ilustrativan primer, Okružni sud u Valjevu. Dakle, predsednik Okružnog suda u Valjevu, gospodin Đukanović koji ima izvanredne rezultate, čini mi se najbolje u Srbiji i to nije samo naše mišljenje, to je ilustrovano i u Biltenu Vrhovnog suda Srbije. Dakle, nažalost, predlog je da se taj čovek promeni i da na njegovo mesto dođe neki drugi kandidat. Voleo bih da čujem odgovor zašto jedan dobar predsednik suda mora da bude zamenjen i ponudiću odgovor – on je isti kao u prethodna dva slučaja. Dakle, to je uslov nekoga da sutra glasa o poverenju Vladi. Dobio sam jedno pismo od grupe sudija, koje ću pročitati, mislim da ilustruje sve što se događa u sudskom pravosuđu. Dakle, ministar pravosuđa je u predizbornoj kampanji za predsednika Republike prošle godine učestvovao u toj kampanji, pa je, kada je govorio o pravosuđu rekao: obećali smo nezavisno pravosuđe – učinjeno. Evo iz onoga o čemu sam govorio vidi se da smo mi daleko od nezavisnog pravosuđa i da će još mnogo vode proteći pre nego što mi to uradimo. Kaže se ovako: "Pored obavljanja osnovnog zadatka uvođenjem nezavisnosti u pravosuđe kroz promene zakona, ostvarena je sasvim solidna koletaralna korist". Najureni su jednom rečenicom u zatvor nepoželjni i mogući neposredni predsednici sudova. Ovim i penzionisanjem uvedeno je stanje v.d. predsednika u najznačajnijim sudovima u Srbiji, to je Vrhovni sud, Okružni sud u Beogradu, Novom Sadu i Nišu, pa i u mnogim drugim. Raspušten je opet jednom rečenicom u zakonu i sasvim legalno izabran Visoki savet pravosuđa u sred mandata, valjda da bi se pokazalo da ministar nije zadovoljan njegovim radom i da novoizabrani pripazi kako radi. Formiran je Nadzorni odbor kao dodatna pretnja sudijama da paze šta rade. U ovakvoj situaciji ministar se snalazi kao riba u vodi. Ono što prethodnom ministru – Batiću, koji je ovenčan slavom rasturača nezavisnosti srpskog pravosuđa, na pamet nije padalo da radi, novi ministar, ovenčan slavom regeneratora nezavisnosti istog tog pravosuđa, sprovodi kao rutinske aktivnosti. Uvođenje nezavisnog i samostalnog pravosuđa otpočelo je udarcem u glavu istog tog pravosuđa. Ako se podsetimo da do 6. oktobra nije došlo, pre svega zaslugom DSS-a i njenog predsednika, onda je zaista neobično da isti ti legalisti sebi hladno priušte 6. oktobar u delu pravosuđa, uz odgovarajuću lustraciju, naravno. Sve ovo je praćeno sa dva ozbiljna promašaja u pristupu reforme pravosuđa. Moguće je da bi u ovom trenutku najkonstruktivnije bilo da se upustimo u raspravu o predloženim kandidatima, ali teško nam je da poverujemo u to. Jednostavno ne znamo odakle da počnemo. Čini nam se da je svrsishodnije zahvatiti stvar u korenu i ukazati na ozbiljne probleme sa kojima se sve više pravosuđe, a pre svega sudstvo, suočava, a da bismo to uradili, potrebno je vratiti se na početak. Početak je kada je u februaru prošle godine pobednička koalicija formirala Vladu gde je zastupljen princip da svaka stranka ima neograničena prava, da rade samo po svome. Kod raspodele resora ispalo je prirodno da DSS-u pripadne resor pravosuđa, s obzirom da je borba za nezavisno pravosuđe bila visoko kotirana stavka u predizbornom programu DSS-a. Tako i bi. Prvi šok je nastupio izborom ličnosti za ministra pravde. Imenovan je kadar koji je obeležen da je dok je bio sudija savesno i temeljno vodio političke procese u Istočnoj Evropi. Teško je poverovati da takav kadar može imati valjanu legitimaciju, da uvodi nezavisno pravosuđe u Srbiji. Usledili su protesti, valjda zbog principa neograničenih prava u resoru, završilo se kako se završilo, pojeo vuk magarca, ministar je preuzeo funkciju. Jedna mala digresija, nije jasno kako je došlo do toga da ministar pravde ima od svih članova Vlade daleko najviše nastupa u sredstvima informisanja. Zbog pameti i lepote verovatno ne, ali ne smemo ni da pomislimo da bi on mogao biti najbolji promoter nove politike u Srbiji. Na početku su ti istupi okarakterisani raznim izjavama. Sećamo se najave ukidanja specijalnih sudova, a posle je stvar prešla u rutinu. To što se gospodin ministar svojim mnogobrojnim istupima smučio svima koji se malo razumeju u pravosuđe, jadna je uteha, jer je ogromna šteta već napravljena, a ne vidi se kada će to prestati. Sledeći šok nastupa vrlo brzo. Već polovinom aprila na dnevni red Skupštine dolaze promene u pravosudnim zakonima. Briše se neustavno veće za pitanja sudske uprave što je u redu i sve nadležnosti vraćaju se Visokom savetu pravosuđa što je takođe u redu.
Da li koristite i drugih 10 minuta? Izvolite.
Naravno, uz odgovarajuće intimiziranje u ovom periodu kada se vrši izbor predsednika sudova. Idite malo po sudovima Srbije, jer niko to ne sme javno da govori, a i neće, ali se vrlo lako može utvrditi da je strah i osećaj nesigurnosti i poniženosti ponovo zavladao u sudstvu Srbije. Retko ćete čuti da nikada nije bilo gore. Izbor suda i naročito predsednika sudova u ovakvoj klimi ne može doneti ništa dobro. Moguće je, skloni smo da poverujemo da dobar broj građana veruje da gospodinu Koštunici leži na srcu nezavisno pravosuđe i da je visoko kotirana stavka – borba za nezavisno pravosuđe u programu DSS-a od iskrene želje da se u pravosuđu nešto uradi. Nažalost, na kraju svog mandata, a nadamo se da će do toga skoro doći, Koštunica će moći da se suoči sa postignutim rezultatima. Tu je veliki broj donetih zakona, približavamo se evropskom okruženju i još veća degradacija sudijskih kadrova koji u tom zakonskom okruženju treba da deluju kao samostalne i nezavisne sudije. Na kraju, dame i gospodo narodni poslanici, pročitaću vamimena sudija koje osporava DS. Dakle, za kandidate za predsednika sudova, Prvi opštinski sud, osporavamo Vojkana Simića, za Drugi – Gordanu Mihajlović, a za Treći – Nadu Mihajlović. Osporavamo izbor Dragana Obradovića za predsednika Okružnog suda u Valjevu iz razloga o kojima sam već govorio. Ponoviću, gospodin Đukanović ima odlične rezultate i zaista bi bilo katastrofalno i skandalozno da on bude zamenjen, a da na njegovo mesto dođe Dragan Obradović o kome nemamo loše mišljenje, ali mislimo da je gospodin Đukanović mnogo bolje rešenje. Za Trgovinski sud u Novom Sadu osporavamo Velimira Vlajkovića, za Viši trgovinski sud u Beogradu osporavamo Gorana Savića, za Opštinski sud u Boru – Zoricu Jovanović, za Opštinski sud u Novom Sadu – Petra Mohana, za Opštinski sud u Sremskoj Mitrovici – Borislava Pupavca, za Opštinski sud u Priboju – Bosiljku Palibrk, za Opštinski sud u Čačku – Acu Vučićevića. Dalje, za Opštinski sud u Zrenjaninu, izvinjavam se to ne osporavamo, mislim da je dobro rešenje. Kada je reč o tužiocima, osporavamo za zamenika opštinskog javnog tužioca u Opštinskom javnom tužilaštvu u Ćupriji – Oliveru Jevremović, za zamenika opštinskog javnog tužioca Opštinskog javnog tužilaštva u Negotinu – Nenada Srzentića. Za zamenika opštinskog javnog tužioca Opštinskog javnog tužilaštva u Kuršumliji – Ratka Zečevića, iz razloga o kojima sam govorio. Za zamenika Republičkog javnog tužioca osporavamo gospođu Mariju Šušnjević i za izbor sudije Vrhovnog suda Srbije – gospodina Mihaila Rulića, koji je od 2001. do 2004. godine bio predsednik Višeg Trgovinskog suda u Beogradu i imao je jako loše rezultate. Mislimo da kao sudija nije dorastao da bude sudija Vrhovnog suda Srbije, pa iz tog razloga osporavamo i njegov zahtev. Naš predlog je da, nadamo se da će se to desiti kada dođe do izmene sudova, bude ugrađen institut po kome će se raspustiti sve sudije u Srbiji i krenuti u novi reizbor i na taj način doći do pravih i valjanih rešenja. Hvala.
Hvala vama. Da li još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Reč ima jedan od predlagača, predsednik Vrhovnog suda, gospođa Vida Petrović-Škero.
Da pozdravim predsednika Skupštine i poslanike, da izrazim svoje zadovoljstvo zato što je Skupština uspela da stavi na dnevni red ovu tačku, imajući u vidu veliki problem koji bi nastao u Srbiji, ukoliko ne bi obavili izbor po predlogu Visokog saveta pravosuđa, s obzirom da svi znamo kako funkcionišu sudovi kada imaju u velikoj količini v.d. stanja i nadam se da će Skupština uspeti ovim tempom da isprati i ono što nas čeka za septembar mesec kada dolazi još jedan veliki broj predsednika kojima ističe mandat. Samo bih htela nekoliko reči da kažem. Prvo, zakasnila sam iz razloga što sam pozvana četiri minuta pre nego što sam stigla. Znači, u trenutku kada je Skupština krenula da zaseda. Prema tome, ne znam da li je to odnos ili slučajnost, ali želela bih da se sa jedne strane izvinim, a sa druge strane da kažem da moje zakašnjenje nije posledica nepoštovanja Skupštine, nego donekle, odnosno očigledno, nepoštovanja Skupštine prema meni, odnosno sudu, jer sebe ne doživljavam kao bitnu. Htela bih sa nekoliko rečenica da se osvrnem na ono što predstavlja način funkcionisanja Visokog saveta i kako je Visoki savet davao svoje predloge, naravno, u pogledu predlaganja za izbor sudija, jer ovde iz ovih diskusija sam primetila da se negde ne pravi razlika između toga i da Visoki savet predsedava i zaseda u drugom sastavu kada se predlažu sudije, a u drugom sastavu kada predlaže tužioce, tako da sam ja predsedavajuća samo za predlaganje sudija i predsednika sudova. Visoki savet pravosuđa je u međuvremenu napravio svoje poslovnike u pogledu kriterijuma i poslovnik u pogledu procedure, koje je na prošlom zasedanju Visokog saveta dopunio i dobiće Odbor za pravosuđe, pa prema tome i svaki poslanik, na koji način pokušava da dođe do objektivnih kriterijuma, da su u međuvremenu napravljeni formulari koji će predstavljati jedinstven način praćenja svih sudija u Srbiji, tako da će postojati mogućnost upoređenja i svega onoga što očekujete od Visokog saveta, a to je – da vidite zašto je neko po kvalitetu predložen, a zašto neko nije. Kao i to da je napravljen dogovor sa Odborom za pravosuđe, što je Odbor u ovom trenutku malo iskoristio, a to je da članovi Odbora na vreme, kada dobiju spisak predloženih, odnosno kandidata koji su konkurisali, dostave svoje primedbe u pogledu dostojnosti, s obzirom da poslanici, odnosno Skupština ima sasvim sigurno veću mogućnost da utvrdi ovu činjenicu u odnosu na članove Visokog saveta, odnosno sudije koji moraju da utvrđuju kvalitet, a vi imate mogućnost da obavestite na vreme Visoki savet o sumnji u dostojnost i mogućnost naše provere na vreme. Ono što sam htela još da dodam, kada se razmišlja o kandidatima, o tome šta može da uradi predsednik suda, regulisano je onim što predstavlja zakon i onim što poslovnikom daje mogućnost predsedniku suda. Zakonom o ministarstvima, članom 5, predviđeno je da uslove za rad pravosuđa obezbeđuje Ministarstvo pravde, odnosno izvršna vlast. Prema tome, kakvu ćemo zgradu imati, koliko će sudija sedeti u kom kabinetu, da li je ta zgrada adekvatna ili ne – zaista ne može zavisiti, nažalost, od pravosudne vlasti, nego od druge dve grane vlasti. Nadalje, ono što sam htela da kažem, to je da moramo razmišljati o tome da je pravosuđe više od deceniju imalo svoj period kada je negde u svom kvalitetu i kvantitetu stalno bilo u padu. Svi znamo razloge tome, svi znamo u kakvom je stanju (materijalnom) bilo pravosuđe, kakvi su bili određeni pritisci, gde sudija ne može da radi ako ima šest maraka u tri rate i kako su sudstvo napuštali sudski kadrovi. Ako smo došli u takvo stanje, niko ne može da očekuje da se pravosuđe, koje se 15 godina negde urušava svojim sastavom, svojim kvalitetom, odlaskom sudija, odjednom povrati u stanje koje će biti kvalitetno. To je proces koji mora da traje i to je proces koji ne može samo pravosuđe da napravi. Reformisanje pravosuđa ne može sam pravosudni sistem da napravi. U tome moraju učestvovati i zakonodavna i izvršna vlast. Zakonodavna svojim kvalitetnim radom, u pogledu donošenja onih zakona koji će omogućiti rad, i izvršna – onim što će činiti uslove za rad i u onome što će pomoći da se sve ono što čini rad pravosuđa, pa prema tome i rekonstrukcija, odnosno reformisanje advokatskog sistema, dovede do svega ovoga što će nam pomoći da dobijemo kvalitetne sudije, jer dok se sve ovo ne ispuni neće nam dolaziti oni najbolji kandidati, odlaziće i neće hteti da ostanu u sudu. Pored toga, htela bih još jednu stvar da naglasim. S obzirom na stalno ponavljanje koje sam ovde čula, politika utiče na sudstvo, ali šta sudstvo u tome da uradi? To vi morate uraditi, jer politika utiče na sudstvo, a ne sudstvo na politiku i dok god se to dešava imaćemo ovakav način funkcionisanja. Uvek ćemo se razmišljati da li je najbolji konkurisao ili nije želeo da konkuriše iz razloga što je sudio u nekom predmetu u kome se zamerio nekome ili uopšte ne želi da sudi, što naravno nije za nekakvo opravdanje, ali se može razumeti. To je ono što nas mora negde determinisati u načinu rada. Pored toga, htela bih da kažem da Visoki savet pravosuđa nije ovlašćen organ da pokreće postupke za razrešenje. To je Personalno veće i da vas upoznam da je Personalno veće radilo veoma pojačano, sa velikim naporima, zato što je dosta veliki broj zahteva za razrešenje. To je čista informacija, ali Visoki savet pravosuđa sa ovim nema veze, s obzirom da po zakonu to nije njegova nadležnost. Mislim da je Visoki savet pokušao da svojim predlozima koje smo, kao što ste videli, sada obrazložili, jer smo i to stavili u proceduru, damo razloge zbog kojih smo predlagali nekog kandidata. Kako smo to uradili vi ćete sada svojim glasanjem da odlučite, da li smatrate da je to bilo u redu ili nije.
Da li član Vlade želi reč, ministar Stojković? (Ne.) Obaveštavam vas da su saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe: Socijalistička partija Srbije, Demokratska stranka i Srpska radikalna stranka. Dajem reč narodnom poslaniku Rajku Baraliću, a neka se pripremi narodni poslanik Miodrag Đidić. Odustali ste, gospodine Đidiću? Hvala. Neka se pripremi onda za reč narodni poslanik Nemanja Šarović.
Gospođo Petrović-Škero, gospodine Stojkoviću, dame i gospodo narodni poslanici, parlament ima odgovoran zadatak da od ponuđenih kandidata izabere najviše predstavnike u sudovima i tužilaštvima, sudije i rukovodioce ovih organa, i zbog toga naša odgovornost treba da bude u skladu sa tom obavezom. Nije jednostavno kada neko treba da deli pravdu ili da organizuje one koji dele pravdu, ako se neargumentovano osporava. Naročito je nezgodno kada veliki broj ljudi osporava nečiji izbor, a taj bude izabran, onda to ostavlja posledice u poslu u odnosu sa strankama, u odnosu prema javnosti itd. Zato bi, sa dužnom pažnjom, sa osećajem za meru, bez ikakvih ličnih razloga, trebalo da pristupamo ovom poslu i da na savestan i propisan način učestvujemo u ovom poslu, koji je jedan od veoma važnih, da bi se obezbedilo normalno funkcionisanje pravosuđa i da, pri tom, na bilo koji način ne ugrozi legitimitet parlamenta i narodnih poslanika. Ovde smo čuli po istim predlozima različite stavove. To je normalno, ovo je parlament. Intonacija pojedinih govornika je takva da bi se moglo zaključiti da jedan od njih ne govori istinu, pošto, kada se o istom čoveku iznose potpuno suprotni argumenti, onda to one koji u tome ne učestvuju dovodi u dilemu kako da se izjasne i to jeste najteži deo posla ovde. U politici postoji jedna važna dimenzija koja treba da bude konzistentnost, pa zato kolegama koji danas govore o političkoj pripadnosti nekih drugih prosto skrećem pažnju da sam ja ovde ranije osporavao, a oni birali, recimo za okružnog tužioca – sekretara Izvršnog odbora Demokratske stranke, koji pri tom nema poslovnu sposobnost. Sa tim u vezi, vođena je ovde u ovom parlamentu velika bitka. U punoj snazi DOS-a uspeo sam da zadobijem poverenje 50 poslanika za ono što sam ovde činio i taj je izabran sa samo 11 glasova razlike, pri čemu su neki drugi izvedeni napolje da sruše kvorum, jer je tako hteo Čedomir Jovanović. Svaki put kad za ovu govornicu stanemo, naše oružje su samo argumenti, nema drugih, ili rđava namera ako ne raspolažemo argumentima, a želimo nešto da osporavamo. Govoriću o jednom predlogu i o dva pristupa kada je taj predlog u pitanju. Govoriću o Ratku Zečeviću. Odmah da kažem da nije preporuka da neko bude sudija kada puca uvis iz pištolja. Postoje valjda obrazloženja koja su logična i prihvatljiva. Usput da kažem, Ratko Zečević je samo za nekoliko glasova izgubio izbore za predsednika opštine Prokuplje. Nije valjda tačno da ti ljudi tamo ne znaju o kakvom se čoveku radi. Ako nije dovoljna izjava onog čiji je život bio ugrožen, a neki drugi to znaju bolje od njega samog, onda osporavam dobru nameru onima koji tu argumentaciju iznose. Bila je primedba i da je Ratko Zečević član SPS. Naravno da je član SPS i to ne sporimo. Naravno da, po zakonu, ukoliko bi bio izabran, to više ne bi mogao da bude. Da li bi Ratko Zečević ostao u srcu? Bi, nemojte da imate dilemu, kao što su i svi vaši. Da vas podsetim, mi smo ovde prihvatali raznim visokim funkcionerima DOS-a, a i sada ovih stranaka koje tvore vladu, birali smo ih u ovoj skupštini sa obrazloženjem da, ako budu izabrani, istupiće iz stranke i podneće ostavku na mesto, recimo, člana izvršnog odbora Socijaldemokratije ili neke druge, znate o čemu govorim, kada smo ovde birali gospodina Šabića i druge. Znate šta, da li neko nekome pripada, to je zapisano u srcu. Da li neko ima pristupnicu, to je forma. Kad vam neko kaže: od danas nisam, časna reč, nemojte da mu verujete, osim ako ne prebegne u neku drugu ekipu, takvih isto ima dovoljno. Znači, molim sve one koji mogu da razumeju o čemu ovde govorim, da podrže taj izbor. Neće biti propast sveta ni ako se to ne bude dogodilo, ali Ratko Zečević onda ne bi bio poslednji čiji izbor mediji prate mesec dana na način koji potpuno odgovara smišljenom i orkestriranom diskvalifikovanju. Pošto on ovde danas ne može da govori u svoje ime, mi govorimo u njegovo. On to od nas očekuje i očekuje s punim pravom. Podsećam, birali su sudije i tužioce za vreme ministrovanja gospodina Vladana Batića, na način koji nije, što se mene tiče, vredan pomena. Čitave familije su odlazile u određene sudove ili tužilaštva. Jeste, DOS-ova skupština je to radila, birala je, mimo postojećih kriterijuma, ljude za najodgovornije funkcije u pravosuđu. Očekujem i imam poverenje i u Ministarstvo pravde, i u Visoki savet pravosuđa, i u gospođu Škero. Izvinjavam se, gospođo Škero, moram reći, mi nismo glasali za vaš izbor onih godina, ali smo glasali sada, a oni koji su vas onda predlagali, izašli su iz sale da ne ustanu kad vi polažete zakletvu. Toliko o principijelnosti. To je tako bilo. Govorim o poslanicima DS. Svaki put kad neko ovde polaže zakletvu, ustaću, jer mi je to obaveza i čast, bez obzira da li se slažem sa njegovim izborom. Zato molim sve kolege da sa merom, sa odgovornošću, pa ako hoćete i sa osećajem za pripadnost određenoj grupaciji, vršimo izbor, pri čemu u ovom poslu nema nevinih. Ko god misli, neka baci kamen u vis i neka čeka. Svako će imati malo razbijenu glavu. Ako je samo Ratko Zečević problem, onda je pravosuđe u Srbiji reformisano sjajno, efikasno, nekorumpirano i izvanredno. Ali, nije tako. Molim vas za podršku da ovaj čovek bude izabran, bez obzira na emocije i bez obzira na ovo što je bio učinak medija u proteklih mesec dana. Imam osećaj da će svoj posao raditi dobro, jer i tog spornog dana kada je uradio ono što inače nije smeo da uradi, očigledno je spasio nečiji život.
Reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram priznati da nije baš bilo lako slušati pripadnike ovih prethodnih režima kako kude druge i pričaju kako ništa nije valjalo dok oni nisu došli na vlast i ove koji su rekli da je pravosuđe izuzetno loše, možda nešto malo bolje nego prethodnih godina, ali su zaboravili da su upravo oni pravosuđe doveli u to blato o kome sada govore. Najpre bih, iako je ovo rasprava o sudijama, iskoristio priliku da se vratim na neke teme koje su prethodnih dana bile na dnevnom redu, i to najpre na Zakon o sudskim taksama. Mi smo pre nekoliko dana raspravljali o sudskim taksama koje su ponovo povećane. Opravdanje za to je bio materijalni položaj zaposlenih. Čuli smo ovde od gospodina Stojkovića da ukoliko želimo da poboljšamo materijalni položaj zaposlenih u pravosuđu, da se još povećaju takse i da je to neophodan uslov kako bi oni imali veće plate. Doduše, ne radi se tu o svim zaposlenim, već samo o sudijama i tužiocima, iako tu postoji još, rekao bih, prava armija ljudi koji nisu nosioci pravosudnih funkcija, ali bez kojih pravosuđe ne bi moglo da funkcioniše i od čijeg rada u dobroj meri zavisi kakvo će nam pravosuđe biti i kakva će biti ažurnost, kako će se zakazivati, u kom roku će biti urađene presude i sve ostalo. Nažalost, svega dan ili dva nakon toga, došao je ovde ministar finansija Mlađan Dinkić i u rebalansu budžeta umanjio ove budžetske prihode koje će imati Ministarstvo pravde i zaposleni u pravosuđu, i to sa obrazloženjem da je procenjeno, na osnovu sredstava koja su do sada potrošena u našem pravosuđu, da je previše sredstava odvojeno za pravosuđe i da ona neće biti potrošena. Zbog toga je neophodno da se taj budžetski rashod koji se odnosi na pravosuđe smanji. Sada pitam, ko je ovde obmanuo i narodne poslanike i zaposlene u pravosuđu, jer priznaćete da je nemoguće da se istovremeno kaže, nema dovoljno sredstava u budžetu i moramo da povećamo sudske takse, kako bi se poboljšao materijalni položaj zaposlenih, a da se istovremeno, dan ili dva nakon toga, iz iste Vlade dobije informacija da postoji višak sredstava. Pored toga što su takse povećane, postoji višak sredstava i sada će sredstva koja se odvajaju za srpsko pravosuđe biti još manja. Na ovaj način mislim da su građani Republike Srbije, jer to su ti koji će plaćati te uvećane sudske takse, obmanuti i da se u krajnjoj liniji, kroz sudske takse finansiraju neki drugi rashodi koji nikako na taj način ne bi mogli da budu finansirani. Što se samog izbora sudija tiče, moram reći da mi ni ovog puta nećemo, a ja pogotovo, ulaziti direktno i konkretno u imena predloženih. Već su neki osporeni od strane predstavnika SRS i ono što je bitno jeste to da je kriterijum kojim smo se rukovodili prilikom osporavanja nekih predsednika sudova, sudija ili zamenika tužilaca, pre svega bio: stručnost, rezultati rada i ugled koji ti ljudi uživaju, kako u sudu, tako i u sredinama u kojima trebaju da budu birani na određene položaje. Nismo se rukovodili niti nekim stranačkim interesima, niti stranačkom pripadnošću. Smatramo da sudstvo treba da bude nezavisno i mislim da smo jedini koji možemo da se na tom polju pohvalimo nekim konkretnim stvarima i da kažemo da nikada, čak ni onda kada smo bili na vlasti, nismo ostvarivali uticaj u pravosuđu tako što smo svoje stranačke aktiviste predlagali za nosioce pravosudnih funkcija. Niko od vas ne može navesti makar i jedan konkretan primer i da kažete, evo tu i tu je član, aktivista, predsednik opštinskog odbora SRS predložen za sudiju ili predsednika suda. Ili istovremeno i za sudiju i za predsednika suda, kakav je čest slučaj bio posebno za vreme one prethodne vlade. Ono na šta bih takođe ukazao i što je veoma bitno kada se ima u vidu u kakvim uslovima bi trebalo da rade sutra ovi koje danas biramo ili ćemo izabrati i to da bi trebalo ministar da nam kaže, a možda i predsednik Vrhovnog suda, zašto je u ovom trenutku pola Palate pravde bez struje. Ne znam da li vi znate gospodine ministre, ali u Palati pravde, gde je smešten i Okružni sud u Beogradu i nekoliko opštinskih sudova i tužilaštvo i sve ostalo, u pola hodnika nema struje, u sudnicama radi samo po jedna utičnica u koju se uključuje pisaća mašina, odnosno kompjuter na kome se kucaju zapisnici sa suđenja. U dosta sudnica ne postoji mogućnost da se upali svetlo. Slična je situacija po hodnicima, dakle, u pola hodnika ispred sudnica nema svetla. Opravdanje bi trebalo da bude, odnosno jedno opravdanje je da se to čini kako zaposleni ne bi palili, odnosno uključivali klima uređaje, jer to povećava potrošnju struje i sistem nije u stanju da izdrži kada se upali više od nekoliko klima u sudu. Onda treba videti ko je odgovoran za trošenje velikih sredstava i zašto su uopšte nabavljane tolike klime, ko je to odlučio, po kojim su uslovima te klime nabavljane i umesto što su uložene pare, ogromne pare, u klime koje ne mogu da budu uključene i koje ne mogu da služe svrsi zbog koje su nabavljene, da li bi možda bilo bolje da je onaj centralni sistem za klimu koji postoji u Palati pravde osposobljen i da je na taj način podjednakim uslovima za sve zaposlene rešen i ovaj problem. Ovako dolazimo u situaciju da neki koji su, da kažem, na višim položajima, trebalo bi da budu u sudu prvi među jednakima i da mogu da koriste klimu. Neki to ne mogu. Mislim da je sve ovo besmisleno. Argument koji je iznet u prethodnoj diskusiji, a neću govoriti da je neko, zato što je podoban da bude zamenik tužioca,zato što je na izborima za predsednika opštine izgubio za svega nekoliko glasova, mislim da ne stoji. Trebalo bi da razlikujete izbore za predsednike opština, a po tom kriterijumu bi onda oni koji su uspeli i bili izabrani, bili valjda adekvatni da budu u svom selu ili gradu predsednici opština i predsednici sudova i tužioci. Ali, za one koji to do sada nisu čuli, u Srbiji postoji sistem podele vlasti na izvršnu, zakonodavnu i sudsku. Ne smeju i ne bi trebalo ni na koji način izbori za predsednika opštine da budu povezani sa izborom za nosioce pravosudnih funkcija, već upravo ti koji su se kao članovi neke stranke kandidovali na izborima tog trenutka je trebalo da shvate da im je ta karta za izbor za predsednika opštine upravo i karta za izlaz iz pravosuđa. Dodao bih, na kraju, kažete da postoji veliki broj razrešenja i za sudije i za tužioce koji još uvek nisu došli na dnevni red. Mislim da bi definitivno u nekim slučajevima trebalo požuriti i neću ponovo govoriti o imenima, neću na taj način, niti je to manir bilo koga iz SRS, da vršim pritisak na sudije. Treba znati da je ovih dana u Prvom opštinskom sudu doneta presuda kojom je obavezan jedan novinar i jedan dnevni list da, između ostalog, Nataši Kandić na ime povređene časti i ugleda isplati iznos od 200.000 dinara plus sudske troškove. Mislim da je ova informacija utoliko strašnija ukoliko se zna da su sudovi priznavali majkama koje su izgubile svoju decu na Kosovu i Metohiji na ime pretrpljenog duševnog bola isti taj iznos od 200.000 dinara. Na ovaj način su unižene i sve te majke, dosta toga je izgubilo smisao. Bilo koji sudija koji živi u Srbiji, a mora da se kreće ulicom i misli da postoji kod Nataše Kandić neka čast i neki ugled u srpskom narodu, jeste jedan od osnova koji bi trebalo da uputi i na razmišljanje o razrešenju takvog sudije. Nesporno je da Nataša Kandić ne uživa nikakav ugled u srpskom narodu. Dovoljno bi bilo da je taj sudija saslušao prvih 10 ljudi na koje naiđe u hodniku da li Nataša Kandić ima ili nema bilo kakav ugled u srpskom narodu. Mislim da bi na taj način otpao svaki osnov da joj se po osnovu povrede časti i ugleda isplati bilo kakva nadoknada. Ovog puta toliko. Nadam se da će neki od ovih problema na koje smo ukazali biti rešeni, da će se ipak malo ubrzati i postupci, jer smo svedoci da i posle stupanja na snagu i ovog novog zakona o parničnom postupku i zakona o izvršnom postupku nažalost nije povećana ažurnost. Mora se primetiti da su ipak neke navike koje postoje od ranije toliko čvrsto ukorenjene da se još uvek veoma sporo radi na izvršenjima nekih pravosnažnih presuda. Nadamo se da će ovo doprineti poboljšanju stanja u pravosuđu, ali mislim da bi trebalo pre svega da se ministar na Vladi izbori da se ova sredstva koja su rebalansom budžeta oduzeta u pravosuđu vrate. Da se ne ide na povećanje taksi, ukoliko to već nije bilo neophodno, već da se, ukoliko postoje neka sredstva koja nisu neophodna da bi se poboljšao materijalni položaj nosilaca pravosudnih funkcija, ta sredstva upotrebe da se ostali zaposleni u pravosuđu motivišu da ostanu tu, da rade, da povećaju svoje radne napore i da sve to zajedno dovede do toga da nam pravosuđe u narednom periodu bude onakvo za kakvo se, makar formalno, svi zalažemo.
Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a neka se pripremi narodni poslanik Miljko Četrović, pa potom narodni poslanik Boško Ristić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako želimo reformu pravosuđa, onda moramo ozbiljno pristupiti toj reformi, a ona bi u početku morala da se ogleda u depolitizaciji pravosuđa. Očigledno je, gledano kroz istoriju, da se vlast uvek grabila oko toga kako će da prigrabi pravosudnu strukturu i pravosudnu vlast, da je ima pod kontrolom i da ona odlučuje o tome kako će da rade pravosudni organi i ko će biti izabran na funkciju u pravosuđu. Iz prakse, u poslednjih nekoliko godina, najopasnije vam je ono kada se počnu optuživati i samooptuživati pojedinci iz pravosuđa. Kada počnu da dostavljaju anonimne prijave jedan protiv drugog i to isto dostavljaju poslaničkim grupama ili pojedincima, a da te predstavke i pritužbe ne budu detaljno proverene. Najopasnije je to kada neko napiše pismo jednoj poslaničkoj grupi ili predsedniku Skupštine ili narodnom poslaniku, a ne pruži odgovarajuće argumente u čemu se sastoji greh nekog kandidata. Dakle, ostaje neprovereno do kraja. Ako treba vršiti reformu pravosuđa, a treba, u svakom slučaju mora se povesti računa o tome ko će doći na koju funkciju. Od predsednika suda zavisi kako će sud da funkcioniše, hoće li taj sud biti dobro organizovan, da li će sve sudije podjednako biti opterećene, da li će sudije prema svojim stručnim kvalifikacijama moći da rade na određenoj referadi, bilo krivičnoj, bilo parničnoj, bilo vanparničnoj. Međutim, malo se vodi računa o tome kakva je ažurnost određenih sudova, a tu ažurnost u svakom slučaju bi morao da prati Vrhovni sud i Ministarstvo pravde. Trebalo bi menjati propise vezano za pravosuđe. Mislim da bi Vrhovnom sudu i Ministarstvu pravde trebalo dati veća ovlašćenja, jer smatram da Vrhovni sud i Ministarstvo pravde izvorno više znaju o tome kakav je koji kandidat i drugo kakav je koji sud po ažurnosti i efikasnosti. Ja više imam poverenja u ove dve institucije, dakle, u Vrhovni sud i Ministarstvo pravde. Ali, što se tiče Personalnog veća i Visokog saveta za pravosuđe, pogotovu kada je u pitanju Visoki savet za pravosuđe, mislim da tu mora biti jedan filter kroz koji ne može proći predlog koji će biti očigledno osporen pred parlamentom, a da je prošao Visoki savet za pravosuđe. To je ono što bi trebalo da se usavrši i o tome treba voditi računa da se propisi po Visokom savetu za pravosuđe menjaju. Najveći je problem što mi nemamo pred sobom ažurnost svakog suda. Znam da će danas, u stvari u danu za glasanje, biti izabrani možda i oni čiji sud po ažurnosti u svakom slučaju zaostaje od proseka i da nema zavidne rezultate i da nema hiljade nerešenih predmeta, a da imapredmete koji datiraju od pre 10 ili 15 godina. Najveći problem je v.d. stanje u pravosuđu. V.d. predsednici sudova su jedan od velikih problema. To je najproblematičniji institut i situacija ako imate predsednika suda kao vršioca dužnosti. On vrši dužnost predsednika suda tri, četiri ili šta znam koliko se godina dogodi nekom sudu, i sada taj dolazi pred parlament i sada ga parlament bira za predsednika. Opet ponavljam, od predsednika suda mnogo zavisi kako radi administracija i kako radi svaka pisarnica, kako radi koja referada, kako radi krivična referada, kako parnična i vanparnična. Ako imate predsednika suda koji liči na turistu, koji ne propusti ni jedno jedino savetovanje, a da su mu rezultati rada takvi, on u svakom slučaju ne bi zaslužio da radi u pravosuđu. Imate predsednike sudova ili neke nosioce koji ne izlaze iz kafana u toku dana. Videćete ih u kafićima i kafanama i danju i noću. Ne može to. Neću ih imenovati, zbog toga što očekujem da će oni koji su za to zaduženi, a imaju bolje i preciznije podatke o takvim slučajevima, o tome progovoriti i govoriti. SRS je osporila jedan broj za predsednike sudova. O tome je govorio gospodin Krasić, ali osnovni problem je u tome što se mora voditi računa da se pravosuđe depolitizuje i da partije dignu ruke od pravosuđa. Imaćemo kudikamo bolju situaciju u pravosuđu. Izbor u pravosuđu će biti kudikamo kvalitetniji, objektivniji, a da ne bude ono, zamislite u jednom sudu 40 sudija, nijedan se navodno nije javio na konkurs, na oglas. Da li je taj koji je sada predsednik suda postigao konsenzus da bude biran, to je jedno od diskutabilnih pitanja. Drugo, imaćete slučajeve da je u jednom sudu gde ima 12 ili 15 sudija, za kandidata koji je prošao ove institucije glasalo dvoje ili troje. Imate takav slučaj u Novom Sadu – Trgovinski sud. Prošli put je bila predložena Zjalić Jasmina, za koju su većinom glasali zaposleni, dakle sudije koje rade sa njom, koje je znaju 27 godina kakva je kao sudija, koje znaju čije odluke su apsolutno ispravne i da ih više pravosudne funkcije potvrđuju i prihvataju. Sada predlažete Vlajković Velimira, na koji ima veliki broj prigovora, pogotovu kada su u pitanju stečajevi i formiranje stečajnih veća. Stečajno veće formira gospodin Vlajković, a sudija koji se nalazi u njegovom rešenju za stečajnog sudiju je godinu dana na bolovanju – pismenom dokumentacijom lekara se dokazuje da je taj čovek bio godinu dana na bolovanju i da u tom slučaju ne može da učestvuje kao sudija veća. Drugo, imate problematične stečajeve, što je moralo da se proveri: "Jedinstvo" iz Bača, DDOR "Trgovina", "Živinopromet" u Bečeju, gde su u pitanju ozbiljne primedbe i prigovori na vođenje stečajnih postupaka. Posedujemo i kupoprodajne ugovore o nepokretnosti i o kupovini imovine pod stečajem, za koju neki nisu uložili ni ''žutu banku'', a ugovor je zaključen i takav ugovor sprečava realizaciju stečaja, a kupca nije obavezao da isplati cenu za kupljenu nepokretnost. Smatramo da u pravosuđu, što se tiče materijalnog položaja, nije ovo baš kao što je rečeno u predlogu, o čemu je govorio poslanik SRS Šarović, kada je rekao da treba poboljšati materijalni položaj pravosuđa i da je to bio cilj i motiv što je došlo do predloga i donošenja zakona o izmenama i dopunama Zakona o sudskim taksama. Kroz to se neće moći provući činjenica sa kojom se nameravalo da se poboljša materijalni položaj pravosuđa ukoliko se podignu takse. Ako je to tako, u redu je da se podignu takse. Međutim, te takse ne idu pravosuđu. Ide 60% pravosuđu, a 40% ide u budžet Vlade. Zašto? Treba formirati budžet pravosuđa i da pravosuđe raspoređuje svoja sredstva svojim institucijama. Samo na taj način se može najpravičnije poboljšati materijalni položaj pravosuđa. Drugo, trebalo bi više izdvojiti pravosuđu, jer to pravosuđe zaslužuje. To je vrlo odgovorna vlast. Kažem, najveća vlast u državi je pravosuđe. Videli ste da pravosuđe izriče presude – 40 godina zatvora. Ko to može? Dakle, sudske takse bi trebalo da idu 100% pravosuđu. Na taj način bi se pravosuđu poboljšao materijalni položaj. Nikako ne treba dozvoliti da ministar finansija time raspolaže, da on u njegovu torbicu trpa te takse i da sa njima raspolaže, a pravosudni organi, Vrhovni sud, da mole ministra da odobri određene troškove za isplatu porotnika, svedoka, benzin, grejanje itd, ili da ga moli kada će da prebaci sredstva za isplatu ličnih dohodaka zaposlenima u pravosuđu. S tim ne bi smeo ministar finansija ništa da ima. Sudske takse – pravosuđu. Drugo, formirati novi budžet u pravosuđu, da taj budžet bude pod rukovodstvom Ministarstva pravde i Vrhovnog suda, da pravosuđe odlučuje, a ne da moljaka nekoga ko nije ničim zaslužio. Rekli smo da su te takse visoke, većina građana neće moći da se lako pojavi pred sudom da ostvari svoja prava. Na hiljade je parnica, one mnogo koštaju. Nisam sklon da verujem da se svi iz obesti javljaju pred sudom. Ne, ima mnogo građana koji dolaze s punim pravom i treba da ostvare svoje pravo. Zato im treba pod povoljnijim uslovima omogućiti da to svoje pravo ostvare. Evo, uzmite jedan običan kupoprodajni ugovor, taksa je otišla u nebesa, ili npr. jedna parnica čija je vrednost 100.000 dinara, na nju treba platiti taksu 10.000, da ne govorim o žalbi, presudi itd. To su visoke takse. Mislim da je trebalo da se povede računa sa tom taksom i da se omogući građanima da pred sudom mogu ostvarivati svoja prava pod normalnim uslovima. Šta će se dogoditi za godinu-dve dana? Opet ćemo imati takvu situaciju da će se predlagač javiti sa predlogom da se ponovo povećaju sudske takse. Ne treba to raditi, jer se neće povećavati standard naših građana. Zbog toga smatram da reforma pravosuđa mora da zaživi i da se preduzmu ozbiljni koraci svih institucija u državi koji utiču i mogu da utiču na to da naše pravosuđe bude zaista izgrađeno pravosuđe i da ima određen ugled, efikasnost, a da ne budemo u situaciji, kao što smo nekada bili. Hvala.
Hvala vama. Reč ima narodni poslanik Miljko Četrović, a posle njega narodni poslanik Boško Ristić. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, danas imamo na dnevnom redu jedan deo i više odluka, kojima su predloženi nosioci pravosudnih funkcija. Slušajući jednokratno izlaganje predsednika Vrhovnog suda – gospođe Škero, stekao sam utisak da je stanje u srpskom pravosuđu v.d. stanje, v.d. stanje je u pogledu predsednika sudova, a pogotovu je u toku postupak razrešenja velikog broja nosilaca pravosudnih funkcija kod Personalnog veća. Meni, kao narodnom poslaniku, smeta da posle više mesecisedam ili osam odluka imamo na dnevnom redu, a da i dalje ostaje veliki broj odluka, kako je ovde rečeno, koje će se predložiti za septembar –imenovanje nosilaca pravosudnih funkcija. Ako je većini predsednika sudova istekao mandat u junu, da li može srpsko pravosuđe da funkcioniše sa vršiocima dužnosti? Ovde je pominjan 6. oktobar 2000. godine. Mnogi u Srbiji znaju koje su posledice 5. odnosno 6. oktobra, ako je ovde u pitanju aludiranje na mere koje su preduzete u srpskom pravosuđu 6. oktobra i narednih dana i meseci. Postavljanjem revolucionarnih predsednika sudova, sudija, tužilaca i zamenika tužilaca, došli smo u stanje da je DOS faktički izvršio puč protivzakonit u srpskom pravosuđu, postavljajući nestručne i nekvalifikovane, ali samo stranački opredeljene ljude, koji su bili za DOS, odnosno koaliciju DOS-a, Demokratske stranke, a pogotovo Demohrišćanske stranke. Nije bilo malo slučajeva da su, svojom voljom ili ne, pod pritiskom, mnoge sudije i nosioci pravosudnih funkcija morali da se učlane u Demohrišćansku stranku Vladana Batića da bi opstali na tim sudijskim funkcijama. Nažalost, stanje se mnogo ne menja i dolaskom demokratskog bloka od januara 2004. godine. I pored toga, sa tim gorkim iskustvom koje je srpsko pravosuđe i pravda u Srbiji imala od dolaska DOS-a na vlast, uticaj stranaka, koje sada sačinjavaju demokratski blok, jasno se vidi kada je u pitanju predlaganje nosilaca pravosudnih funkcija. Zbog toga i ne može ovaj postupak reizbora ili imenovanja da se završi na jedan normalan način u kratkim i zakonitim rokovima. Zato se ovo odugovlači mesecima. U pitanju su ucene, trgovina, pogodbe i zato se mesecima predlaže, razmatra i ovde Narodnoj skupštini na parče predlažu odluke za imenovanja nosilaca pravosudnih funkcija. Predsednik Vrhovnog suda je rekla da Visoki savet treba da vodi računa o pogledu kvaliteta kandidata koji se predlažu za nosioce pravosudnih funkcija, a da članovi Odbora za pravosuđe i upravu treba da vode računa o dostojanstvu. Neshvatljivo je da određeni predlozi dođu ovde pred Narodnu skupštinu, pred poslanike, pred javnost Srbije i da narodni poslanici treba da ističu da određeni kandidat predložen od strane Visokog saveta pravosuđa nije dostojan ne da bude predsednik suda, nego da nije dostojan ni sudijske funkcije. To je ipak žalosno i ne bi mogao takav predlog da prođe kod Visokog saveta pravosuđa i da narodni poslanici raznim kanalima utvrđuju da li je određeni predloženi kandidat za predsednika suda ili za sudiju dostojan da vrši tu funkciju predsednika suda, a da ne govorim sudijsku funkciju. Pred sobom ovde imam jednu informaciju o sastanku članova Odbora za pravosuđe i upravu sa Visokim savetom pravosuđa, a održan je 15. aprila 2005. godine. Na tom sastanku je doneto devet zaključaka. Šta je urađeno posle donošenja ovih zaključaka – predsednik Vrhovnog suda je rekla da je donet poslovnik u pogledu kriterijuma i poslovnik u pogledu procedure oko predlaganja nosilaca pravosudnih funkcija. Kako se i danas ovde na parče predlaže ne verujem da se primenjuju ovi kriterijumi, i u pogledu kvaliteta i procedure, i da se postignu rezultati da pravosuđe ili nosioci pravosudnih funkcija rade bolje, i da građani Srbije dođu brže do pravde u Srbiji. Nažalost, poverenje u sudove i sudstvo je sve manje. Ne može se ili je vrlo teško doći do pravde uz izuzetno duge postupke, nametanjem dodatnih opterećenja povećanjem sudskih taksi. Ovde se od strane poslanika SRS pričalo, ukoliko je suficit u budžetu, što je ministar Dinkić ovde teatralno izlagao dva sata, zašto su morale da se povećaju i sudske takse, da se poboljša materijalni položaj sudija i drugih zaposlenih u sudstvu. Zašto nije iz suficita taj deo sredstava opredeljen da se poboljša materijalni položaj zaposlenih u sudstvu? To je samo dodatni teret ili onemogućavanje građana Srbije da dođu do pravde, jer ih ionako pritiska teška socijalna situacija u Srbiji, imaju oni mnogo preče stvari, i ne mogu da sastave kraj sa krajem. Da li je moguće ovo što sam govorio, da predloženi koji je do sada obavljao funkciju predsednika Okružnog suda u Užicu bude predložen od strane Visokog saveta pravosuđa i da posle četiri godine obavljanja te funkcije, te da taj predlog dođe na Odbor za pravosuđe i upravu i pored mnogih pismenih dokaza, materijalnih činjenica o radu predsednika suda, i to Okružnog suda u Užicu, jer radi se o Okružnom sudu, da taj bude ponovo predložen za predsednika Okružnog suda. Kao narodni poslanik iz Kraljeva bio sam na neki način u obavezi da primim jednog sudiju Okružnog suda iz Užica, sa dokumentacijom i činjenicama, a sve je to stiglo do Odbora za pravosuđe i upravu, da sa njim razgovaram i da mi on predoči šta je taj predsednik Okružnog suda sve činio i radio obavljajući tu funkciju. Da li je moguće da Visoki savet za pravosuđe i dalje toleriše predsednika Trgovinskog suda, odnosno njegov rad, a radi se o predsedniku Trgovinskog suda u Beogradu, to je Kljajević. Da li ima snage Visoki savet pravosuđa da smeni Kljajevića, imajući u vidu sve šta se događalo i šta se i dalje događa u Trgovinskom sudu. Trgovinski sud u Beogradu, po nadležnosti i stvarnoj i mesnoj, pokriva polovinu Srbije. U nekim ranijim izlaganjima sam pomenuo samo stečaj preduzeća "Rad" i postavljanje stečajnog upravnika i pritisak, odnosno nalog ministra za kapitalne investicije da se smeni i da se postavi neko sa imenom i prezimenom za zamenika stečajnog upravnika.Radi se o ogromnoj imovini koju preduzeće "Rad" ima u Beogradu. Znači, radi se o ogromnim nepokretnostima, lokacijama za izgradnju, sve je to smišljeno i sračunato. Radi se o imovini od nekoliko desetina miliona evra. Treba tu imovinu oteti, opljačkati i ovim novopečenim biznismenima, odnosno kriminalcima omogućiti da u bescenje dođu kroz stečaj do te imovine. Moram da pomenem, ministar nije ovde, on je upoznat sa nezakonitim radom, mislim na predsednika suda iz Kraljeva i na njegov rad, to je Zlatan Dimitrić. Bilo je obećanja, nisam učestvovao u tim razgovorima, on je verovatno po stranačkoj liniji dolazio, a verovatno i u funkciji ministra, da će predsednik Trgovinskog suda u Kraljevu biti razrešen. Međutim, čekao se postupak reizbora, odnosno istek ovog mandata. To su neki primeri. Sada ću se osvrnuti samo malo na obavljanje tužilačke funkcije. Za kriminal u Srbiji, koji je iz dana u dan sve veći, bez sprovođenja zakonskih postupaka, od prijave za učinjena krivična dela, istražnih radnji i sudskih postupaka, jedan od glavnih krivaca jeste tužilaštvo. Primer je i Opštinsko i Okružno tužilaštvo u Kraljevu, a najveća odgovornost je na državnom tužiocu Republike Srbije. Mnoge ove afere se samo pojave i služe u dnevno-političke svrhe da zamajavaju građane Srbije na elektronskim i pisanim medijima za nekoliko dana. Kada se i ta afera iscrpi, onda se izmisli druga, a da Republički javni tužilac uopšte ne reaguje, iako se u tim tzv. aferama pominju imena i prezimena, učinjene radnje i ogromni iznosi novca ili imovine. Šta je bilo sa Jelašićem, sa mnogima pre Jelašića? Jednostavno, tu je samo ćutnja od Republičkog i Okružnog javnog tužilaštva u Beogradu, da ne govorim dalje. Pomenuću vam jedan primer u Kraljevu. Ove cifre koje se pominju širom Srbije – jedan, dva, tri ili pet miliona evra, nije veliki iznos, radi se o 10,5 miliona dinara. Vlast DOS-a u Kraljevu sklopila je ugovor sa jednim privatnikom Trujićem za odnošenje vozila koja su nepropisno parkirana na ulicama grada Kraljeva. Ugovor je normalno zaključen suprotno bilo kakvom interesu opštine Kraljevo, naprotiv na štetu interesa opštine Kraljevo i građana grada Kraljeva. Taj privatnik je tu delatnost obavljao oko dve i po godine. Nije za dve i po godine uplaćivao nikakve obaveze ni prema državi, ni prema opštini. U sprezi sa Javnim preduzećem "Čistoća" i MUP-om Kraljevo imao je dva ''pauka'', odnosno vozila koja su prenosila nepropisno parkirana vozila od 16,00 do 18,00 sati, u roku od 24,00 sata. Kada smo kao odbornička grupa SRS napokon, posle borbe od šest meseci, izdejstvovali odluku Skupštine opštine Kraljevo da se raskine taj ugovor sa tim Trujićem i da se pokrenu krivični postupci za štetu koja je naneta opštini, državi – Opštinsko javno tužilaštvo je odbacilo tu krivičnu prijavu kao da nema elemenata krivičnog dela. To je jedan banalan primer u odnosu na sve ovo šta se događa u pljački Srbije. Kako nam funkcionišu trgovinski sudovi? Ponovo ću se vratiti na pljačku koja se svakodnevno odigrava kroz tzv. privatizaciju. Juče je bilo ovde govora kada je obrazlagan rebalans budžeta i suficit koji će se ostvariti u 2005. godini i prihod od privatizacije. To nije nikakav prihod ako prodate nečiju imovinu ili svoju imovinu, pa kažete – to je prihod. To je imovina koja je bila pretvorena u neki novac. Pomenuću primer "Poljoprometa"-Kraljevo, privatizaciju tog preduzeća. Taj većinski vlasnik prodao je za vrlo kratko vreme 60% nepokretnosti "Poljoprometa". Sredstva koja je dobio usmerio je na svoj privatni račun, u "Meridijan" banku u Novom Sadu. Pored velike muke zaposlenih koji su ostali bez posla, šikanirani od tog većinskog vlasnika i krivične prijave koje su podneli protiv njega, Okružno javno tužilaštvo je donelo rešenje o određivanju pritvora. Pritvor je trajao tri meseca. Kada je trebalo da se produži pritvor došlo je rešenje od Vrhovnog suda Srbije da više nema potrebe za pritvorom. Taj većinski vlasnik se vratio u "Poljopromet" i nastavio dalje da bude većinski vlasnik i da šikanira radnike. Dva objekta tog "Poljoprometa", koje su stvarali radnici decenijama, kupila je "Meridijan" banka i za 15 dana otvorila svoje šaltere u Kraljevu. Eto sprega kriminala, finansijskog kriminala, bankarskog kriminala, koji je izuzetno uspešno reformisan, kao što je juče rekao ministar Dinkić, sa kriminalcima koji su ušli u privatizaciju. Sada nema mogućnosti da posle pritvora taj tzv. većinski vlasnik napusti "Poljopromet", nego treba da se čeka pravosnažna presuda Trgovinskog suda u Beogradu o raskidu ugovora, a to će potrajati sigurno još godinu dana, a još nije ni prvostepena odluka doneta. Tužba Agencije za raskid ugovora podneta je 4. avgusta 2004. godine. To je ta pravda koju sprovode sudovi u Srbiji i sada su ti radnici "Poljoprometa", a da ne pominjem druga preduzeća iz Kraljeva, "Hladnjača", "Autoprevoz", "Elektron", bespomoćni i nemaju kome da se obrate. Išli su oni i u MUP i u tužilaštvo, u jedan sud, u drugi sud, obraćali se ovde Trgovinskom sudu Beograd, ali nema pravde. Nema pravde ni za ono što su oni stvarali 30 ili 40 godina, jer i ona vlast u okviru DOS-a i ova sadašnja vlast rade isto – tzv. brzom privatizacijom da se otme sve što je stvarano decenijama u Srbiji, a otimaju oni koji najmanje imaju prava da učestvuju u toj imovini. Ipak se nadam da će građani Srbije na prvim vanrednim parlamentarnim izborima odlučiti u svom interesu i izabrati vlast koja će se brinuti o njima, a neće birati vlast koja će samo o sebi voditi računa, voditi računa o ličnim interesima i interesima grupa koje moraju da zastupaju. Na kraju, postavio bih pitanje da li je moguće da američki ambasador uslovljava da li će specijalni tužilac nastaviti svoju funkciju ili ne. Ako je to tačno, onda nemamo o čemu da razgovaramo, da je država Srbija pravna država i samostalna država.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić, a neka se pripremi narodni poslanik Hranislav Perić.
Dame i gospodo poslanici, poštovani ministre, poštovana predsednice suda, poštovani predstavniče državnog tužilaštva, mi smo svaki put kada je tema dnevnog reda pravosuđe, bilo da je to set pravosudnih zakona koji omogućava izbor i razrešenje nosilaca pravosudnih funkcija i organizaciju pravosuđa u Srbiji – ukazivali da su reforme srpskog pravosuđa neophodne. Srpsko pravosuđe nije u dobroj situaciji, nije u dobroj poziciji. Pre svega, zato što je jedan duži niz godina došlo do taloženja, pre svega partijskih kadrova u pravosuđu, koji nisu imali profesionalno znanje i profesionalne karakteristike koje bi zadovoljile visoke kriterijume koje treba da ima svaki pojedinac koji obavlja javnu funkciju u pravosuđu. Došlo je do društvenih promena, 2000. godina je bila prekretnica u spremnosti da društvo izvrši promene unutar pravosuđa, da mu omogući što veću samostalnost i nezavisnost sudija. Pokušali smo izmenom seta zakona, koje je predstavljalo određeni kompromis između tadašnjih političkih snaga u ovom parlamentu, da dođemo do nekog boljeg rešenja. Uspostavili smo osnove za suštinsku podelu vlasti na zakonodavnu, sudsku i izvršnu. Doneli smo set zakona koji, po mom ličnom uverenju, nije baš bio najsrećnije rešenje, ali je napravio veliki iskorak u pripremi uslova za reforme u pravosuđu. U to vreme se nekako javilo društvo sudija sa svojim dobrim idejama i željom da se reforme u pravosuđu rešavaju, pre svega, zalaganjem nosilaca pravosudnih funkcija uz što manje mešanje izvršne vlasti ili nekih drugih centara moći koje imaju poluge vlasti ili imaju uticaj na društvena i politička kretanja u Srbiji. Neko će nam zameriti, a i sami smo napravili analizu, da nismo dovoljno učinili u reformi pravosuđa, da institucije nemaju dovoljni demokratski kapacitet, da nije sprovedena profesionalna selekcija kadrova, pre svega u pravosuđu, a potom i u svim drugim institucijama i da još uvek pravosuđe nije imuno na pritiske političke ili neke druge vrste. Postavlja se pitanje šta treba uraditi, šta je to što treba učiniti da bi pravosuđe u Srbiji zaista bilo nezavisno. Pre svega, nužno je popraviti set pravosudnih zakona koji definiše način izbora pravosuđa, napredovanje unutar pravosuđa i zaoštriti kriterijume za izbor nosilaca pravosudnih funkcija u toj proceduri. Isto tako, nužno je vršiti permanentno ocenjivanje rada pojedinih nosilaca pravosudnih funkcija, vršiti njihovo upoređenje, videti njihovu efikasnost u zaštiti prava građana, videti da li se u sudu sudi na način koji obezbeđuje efikasnu zaštitu ljudskih prava. Svi oni koji ne mogu da ispoštuju te kriterijume, svesno ili nesvesno, svesno zato što su pod uticajem onih centara moći koji imaju vitalne interese u politici, u institucijama i koji žele da te institucije stave pod svoj uticaj, osloboditi pravosuđe tih pritisaka. S druge strane, i oni koji nesvesno doprinose takvom lošem stanju, a to je zbog toga što nisu ili dovoljno stručni ili nisu spremni i hrabri da se uhvate u koštac sa krupnim problemima koji opterećuju srpsko pravosuđe. Činjenica je i to da u srpskom pravosuđu još uvek postoji veliki broj nosilaca pravosudnih funkcija koji su birani na osnovu partijske pripadnosti, na osnovu svoje ideološke opredeljenosti. S druge strane, činjenica je i to da su stvorene pretpostavke i mehanizmi da unutar samog pravosuđa dođe do reforme. Godina 2000. jeste ta neka prelomna godina, kada je politika imala direktni uticaj na promene u pravosuđu. To treba da bude ta nulta tačka od koje kreće uspon u reformama, a nikako da to bude model i način kako će politika menjati situaciju u pravosuđu. Tog momenta je to bilo nužno, zato što, prema mojoj ličnoj oceni, ali i prema oceni stranke kojoj pripadam, kao i drugih širih društvenih slojeva, nije bilo dovoljno demokratskog kapaciteta unutar pravosuđa da ono iznedri i izbori toliko nužnu i potrebnu reformu. Apsolutno demokratski kapacitet i svest o tome da pravosuđe ne pripada partijama i oligarsima u Srbiji. Međutim, nije bilo moguće, davanjem ovlašćenja VSP, koji je biran u prvom sastavu na način kako je biran, pre svega je to više ličilo na imenovanje članova VSP, bez obzira na to što se radilo o nosiocima pravosudnih funkcija, to nije bio izraz sudske vlasti unutar pravosuđa. I tada sam se zalagao, iako sam bio pripadnik partije na vlasti, koja je dominantno uticala na izvršnu vlast i na predlagače zakona u ovom parlamentu, da se članovi VSP biraju na neposrednim i tajnim izborima između redova sudija svih nivoa, jer smatram da je to demokratski i da to obezbeđuje suštinsku samostalnost i nezavisnost sudija i sudova. Međutim, u situaciji u kakvoj je pravosuđe bilo, ne bismo dobili demokratsku sudsku vlast koja je spremna za reforme, upravo zbog toga što je veliki broj nosilaca pravosudnih funkcija, pre svega onih koji su bili na mestima predsednika ili tužilaca, bio ideološki opredeljen i bio protiv promena unutar pravosuđa. To je bila ta nulta tačka. Međutim, od te nulte tačke 2000. godine pa nadalje, bio je veliki broj izbora nosilaca pravosudnih funkcija, tako da je pravosuđe osveženo. Izabrani su nosioci pravosudnih funkcija koji imaju demokratska shvatanja i organizacije društva, i organizacije države, i koji su svesni kakvu poziciju pravosuđe treba da ima. Isto tako, hrabrost nosilaca pravosudnih funkcija da se odupru pritiscima je veoma bitna karakteristika kada biramo nosioce pravosudnih funkcija. Opterećeni smo jednim dualizmom, dvojnim sistemom izbora sudija. Ustav i poslovnik kažu jedno, a Zakon o sudijama i Zakon o VSP kažu drugo. Taj dualizam se međusobno potire. Ustav kaže da sudije bira Narodna skupština, nadležni odbor Skupštine ih predlaže, do sada je to bar bilo u Poslovniku, a sada je Poslovnik izmenjen, pa se Odbor samo izjašnjava o predlogu VSP. Međutim, taj dualizam i ta ustavna dvosmislenost je pogubna po srpsko pravosuđe, upravo što se ne zna ko bira sudije, ko ih osporava, gde će taj proces započeti i gde će se proces izbora nosilaca pravosudnih funkcija završiti. VSP, koji ima dvojni sastav, u odnosu na to da li se biraju sudije ili tužioci, još uvek nije dobio onu svoju ulogu i još uvek nema društvenu funkciju, kako bismo svi mi koji smo za reforme u pravosuđu to želeli. Zašto? Pre svega, način predlaganja na samom VSP, njegov sastav, komunikacija između članova VSP sa bazom koja ga je birala ili koju on predstavlja u VSP nije na dobrom i potrebnom nivou. Pre svega, vi imate VSP u kome je ministar pravde po funkciji član VSP, koji može da predlaže i da glasa na VSP za predloge, a što jeste direktni uticaj izvršne vlasti na stavove i predloge koje će imati VSP. To je objektivna činjenica. Ne govorim o ponašanju ministra u VSP, govorim o tome da je ministar po funkciji član VSP i da on prenosi, kao izraz jedne političke volje, stav politike u taj VSP. Ministar će možda reći da on to ne čini tako, ali s obzirom da on provodi politiku svoje partije koja ga je dovela na mesto ministra pravde, on sigurno ima politički obojene stavove u VSP i to će imati svaki budući ministar koji će po funkciji biti član VSP. Standard i težnja u razvijenim demokratskim državama je upravo to da se sudski savet sastoji isključivo od sudija koji će birati i razrešavati sudije, da izbor i razrešenje sudija bude unutar pravosuđa, nezavisno od spoljnih uticaja. Ali, ti članovi VSP takođe moraju biti birani na demokratski način i moraju da budu istinski i suštinski predstavnici sudske vlasti. U našem društvu još nije definisano šta to znači sudska vlast i ko predstavlja sudsku vlast. Da li je to predstavnik Vrhovnog suda, kao najvišeg suda u državi? Da li je to on kao predsednik VSP, koji bira i razrešava, gde je upravo sublimirana ta moć unutar pravosuđa, da se predlažu i biraju sudije? Da li je to sudska vlast ili je sudska vlast ukupna pozicija pravosuđa u ustavno-pravnom sistemu? Mislim da je to sudska vlast – sudska vlast oličena u samostalnosti sudova i nezavisnosti sudija prilikom donošenja odluka u rešavanju sporova u kojima oni učestvuju. Upravo je to sudska vlast. Nema podele sudske vlasti na način kako neki to zamišljaju, gde se može prepucavati sudska vlast sa zakonodavnom i izvršnom, sučeljavati stavove. Njihova pozicija je definisana Ustavom i sistemskim zakonima. Da pređemo na konkretnu situaciju. VSP i dalje ima poziciju, po ovim zakonskim rešenjima, da predlaže kandidate za izbor sudija i tužilaca u Srbiji. Na osnovu čega? Na osnovu kriterijuma koje su sami utvrdili. Ovi kriterijumi uvažavaju dosadašnji minuli rad, staž u pravosuđu, efikasnost u donošenju odluka, u rešavanju sporova, procenat ukinutih predmeta, ukinutih presuda i druge kriterijume koji treba da oslikaju kvalitet kandidata. To je sigurno i kvalitet studiranja, dužina studiranja i neki drugi kriterijumi koji ukazuju da će kandidat uživati ugled u javnosti, u sredini u kojoj će deliti pravdu. Međutim, da li je to uvek tako kada se radi o predlozima koje dobijamo od VSP? Vrlo često Odbor za pravosuđe, kada razmatra predloge kandidata, ima mnogo više saznanja o kvalitetu kandidata u odnosu na nivo saznanja koji ima VSP. Vrlo često ukazujemo na nedoslednost prilikom ocene pojedinih kriterijuma. Vrlo često se predlažu slabiji kandidati u odnosu na one koji su konkurisali. Predlažu se kandidati koji imaju duplo duži rok studiranja od onih koji su otpali. Predlažu se kandidati koji imaju duplo veći broj ukinutih presuda od onih koji su otpali. Isto tako, predlažu se kandidati koji su politički ostrašćeni, koji su svoju političku pripadnost prikazivali na ekstreman način. Predlažu se kandidati u čijem ponašanju ima elemenata krivičnih dela za koje se goni po službenoj dužnosti. Postavlja se pitanje, zašto ti kandidati nisu procesuirani, zašto prema takvim kandidatima nije vođen krivični postupak koji bi se okončao osuđujućom presudom. Izneću vam konkretne slučajeve oko predloženih kandidata na koje se ova primedba odnosi. S druge strane, u Srbiji postoji veoma veliki broj sudova u kojima su vršioci dužnosti na mestu predsednika sudova. Postoje sudovi gde predsednik neposrednog višeg suda pre isteka mandata određuje vršioca dužnosti, a što je protivzakonito i nedopustivo. Izneću i te konkretne primere. Mi smo na Odboru za pravosuđe osporavali ovakve predloge, jer je to naša poslovnička i zakonska mogućnost i ovlašćenje. Poslanici su iznosili svoje lične stavove, iznosili su svoja lična saznanja, saznanja koja imaju građani u sredini iz kojih oni dolaze, ali su ovde i stranke osporavale izbor pojedinih kandidata, stranke koje imaju pravo u parlamentu. Stranke nemaju pravo da komentarišu sudske odluke van parlamenta, nemaju pravo da polemišu sa sudijama u postupcima koji traju. Stranke imaju pravo da se bave funkcionisanjem pravosuđa u Srbiji, da ukažu na njegovu neefikasnost, da ukažu na loš položaj, a pre svega zaposlenih u pravosuđu. Tu mislim na one koji nisu na pravosudnim funkcijama, koji imaju mizerne plate i najslabije su plaćeni službenici u Srbiji sa ogromnom odgovornošću. Stranke su tu da apeluju na stanje u pravosuđu, kroz promenu zakona, kroz opredeljivanja većeg budžeta za pravosuđe i, konačno, mislim da je politički cilj svih savremenih partija u ovom parlamentu da se izbore za nezavisan sudski budžet. Nezavisan sudski budžet će obezbediti sudsku samostalnost, obezbediće bolji nivo zadovoljavanja materijalnih potreba u pravosuđu i obezbediće bolje funkcionisanje pravosuđa u Srbiji. Zašto je to bitno? To jeste jedan kompleksan problem, jer finansiranje u pravosuđu koje je u rukama Ministarstva pravde može daobezbedi nejednak položaj sudija i tužilaštava pred zakonom, odnosno u pogledu sredstava koja su namenjena za funkcionisanje tih tužilaštava i sudova. Ne postoji kriterijum po kome Ministarstvo pravde raspodeljuje sredstva sudovima. Postavlja se pitanje da li je to osnov za zloupotrebu i politički pritisak. Da li će pojedini sudovi koji su jednaki po broju predmeta, jednaki po broju sudija koje upošljavaju, dobiti jednaka sredstva za funkcionisanje? Iskustvo govori da pojedini sudovi imaju različiti tretman u dodeli sredstava iz budžeta. Više puta sam tražio na Odboru za pravosuđe da Ministarstvo pravde podnese izveštaj o finansijskoj kontroli svih sudova i tužilaštava u Srbiji, da nam transparentno pokaže na koji način se udovoljava zahtevima za finansiranje sudova i tužilaštava, koji su to kriterijumi koji opredeljuju nivo sredstava koji se dodeljuje sudovima i tužilaštvima. Da li je to partijska pripadnost i partijska bliskost? Da li je to poslušnost pojedinih nosioca pravosudnih funkcija koji opredeljuju volumen sredstava koji im se usmerava iz budžeta? Do sada nikada nisam dobio odgovor po kom principu se dele sredstva iz budžeta sudovima i tužilaštvima. Imao sam primere koje sam navodio na Odboru za pravosuđe – pojedini sudovi lagodno žive, po 40 zaposlenih ili nosilaca pravosudnih funkcija iz jednog suda ide na savetovanje na Kopaonik ili u Budvu. Iz drugih sudova nije moguće poslati nijednog sudiju na usavršavanje. Znači, ministar do sada nije obrazložio na koji način opredeljuje sredstva, nije nam pokazao kako izgledaju zahtevi sudova za opredeljenje tih sredstava, jer se finansiranjem sudova daleko od javnosti može obezbediti drugačija pozicija određenih sudija i tužilaštava i na taj način obezbediti direktan uticaj na nosioce pravosudnih funkcija, a pre svega mislim na predsednike, odnosno javne tužioce koji su na čelu tih pravosudnih institucija. To je jedna stvar. Druga stvar su vršioci dužnosti. Vršilac dužnosti se određuje kada istekne mandat dosadašnjem predsedniku, odnosno tužiocu i to na osnovu procene i ocene predsednika neposrednog višeg suda, odnosno nadređenog tužioca. Koji su ti kriterijumi i kako se određuju vršioci dužnosti? Da li javnost zna? Da li je javnost upoznata kako se određuju vršioci dužnosti? Iako sam 21 godinu profesionalno vezan za pravosuđe, nisam do sada uspeo da razotkrijem tu formulu imenovanja i postavljanja vršioca dužnosti na osnovu volje neposrednog višeg funkcionera. S druge strane, recimo, primer Valjeva. Predsednik Okružnog suda Duško Đukanović, još uvek aktuelni predsednik Okružnog suda u Valjevu, dobio je rešenje da se za vršioca dužnosti, još za vreme trajanja njegovog mandata, određuje gospodin Obradović, sudija Okružnog suda u Valjevu. Da li je to zakonito? Da li je to ispravno? Apsolutno ne. A da je ispravno, onda bi u kancelariji predsednika suda bile dve fotelje, da dvojica mogu da zasednu tamo i da upravljaju sudom. Nije moguće. Šta to u suštini znači? U suštini, to jeste pritisak na aktuelnog predsednika, gde mu je pre isteka mandata rečeno da on neće biti biran, rečeno mu je da ne konkuriše na mesto predsednika i da nema šanse, da nije poželjan, jer šta bi inače značilo kada nekome imenujete vršioca dužnosti za vreme trajanja mandata. Javno sam se oglasio tim povodom, a predsednica Vrhovnog suda je donela rešenje kojim imenuje vršioca dužnosti u Valjevu za mesto predsednika Okružnog suda. Nakon primedbe i samog kandidata i nakon primedbe u javnosti, predsednica Vrhovnog suda je donela zaključak kojim se menja odluka o postavljenju vršioca dužnosti i ta se odluka odlaže, odnosno njeno izvršenje se odlaže do 25. jula ove godine. Opet je prekršen zakon. Da li je moguće unapred reći da će nekome kada istekne mandat biti postavljen vršilac dužnosti. Da li je to moguće? Da li će predsednica Vrhovnog suda koja ima ovlašćenja da to učini nakon isteka mandata predsedniku Okružnog suda biti na tom mestu, da li će biti u poziciji da to donese. Ovde govorim o jednoj čistoj pravnoj situaciji i mislim da će svi poslanici dobro razumeti o čemu govorim. Namera da se nekome postavi vršilac dužnosti još za vreme trajanja mandata je stvarpredsednice Vrhovnog suda. Ona je tu i ona će nam to objasniti verovatno za ovom govornicom. Neću ulaziti u njene razloge, ali mislim da po objektivnim kriterijumima to nije dobro, to stvara destabilizaciju i remeti nezavisnost sudova. Pored toga što pravosuđe u Srbiji mora da ima samostalnost u odnosu na uticaj spolja, mora da postoji nezavisnost sudija unutar pravosudnog sistema. Sudija mora da bude nezavisan od svog predsednika. Predsednik nižeg suda mora da bude nezavisan od predsednika višeg suda, osim u slučajevima predviđenim zakonom. Samo u zakonom predviđenim slučajevima, u proceduri koja je propisana može predsednik višeg suda da naredi nešto predsedniku nižeg suda. Nikada ne sme da se meša u odlučivanje gde je sudija samostalan. Kada vi nekom sudiji kažete pre isteka mandata da će neko drugi biti na njegovom mestu nakon proteka mandata, to govori o pritisku. Takvi predsednici sudova postaju zavisni, zavisni u strahu od toga da će biti smenjeni, pa možda i razrešeni. Pustimo predsednicu Vrhovnog suda da nam objasni zašto je to tako. Inače, što se tiče konkretnog predloga kandidata za predsednika Okružnog suda u Valjevu, a koga sam pomenuo, radi se o čoveku koji je učestvovao u vođenju istrage protiv šefova NATO alijanse u predmetu koji nikada nije okončan i još uvek se nalazi u fioci u institucijama pravosudnog sistema. Na Odboru za pravosuđe sam izneo broj predmeta pod kojima se istraga vodila. Ta istraga nikada nije okončana, niti obustavom niti optuženjem. Razlog da se ne predloži aktuelni predsednik Okružnog suda u Valjevu, prema rečima predsednice Vrhovnog suda, je taj da nije imao dobre rezultate. Vodili su računa o kriterijumima i uvek su se predlagali oni kandidati koji su i u proteklom periodu imali dobre rezultate. Na Odboru za pravosuđe pročitao sam bilten Vrhovnog suda Srbije i pokazao ga i ministru pravde i predsednici Vrhovnog suda. Pokazao sam bilten za 2001, 2002, 2003. i 2004. godinu i po kom biltenu je Okružni sud u Valjevu, jedan od najboljih sudova u Srbiji. Pročitao sam procenat završenih predmeta. Pogledajte i uporedite iz biltena situaciju u drugim sudovima u Srbiji, pa ćete videti da neki predsednik suda koji nema nikakve rezultate, kome je sud u rasulu zbog lošeg upravljanja, biva predložen ponovo za kandidata za predsednika i Skupština o njemu treba da se izjasni, a gospodin Duško Đukanović koji spada među najažurnije predsednike sudova, koji ima jedan od najboljih sudova u Srbiji prema biltenu Vrhovnog suda, on ne dobija podršku Visokog saveta pravosuđa, iako ima podršku kolega, iako su ga predsednici Okružnog suda podržali za izbor na ovu pravosudnu funkciju. To je jedan od primera. S druge strane, neki kandidati koji su enormno politički eksponirani, što je nedopustivo za pravosuđe, takođe bivaju predloženi za visoku pravosudnu funkciju. Primer – gospodin Zečević u Prokuplju (bio je poslanik SPS-a), koji je učestvovao na ekstreman način u ispoljavanju svojih političkih stavova, koji je na opozicionom mitingu u Prokuplju opalio u vazduh metke iz ličnog naoružanja, gde stoje svi elementi krivičnog dela ugrožavanja sigurnosti, izazivanje opšte opasnosti, možda i nekog težeg krivičnog dela, takođe je od strane Visokog saveta predložen. Prema tome, takvi kandidati postaju ozbiljni pretendenti za izbor na javnotužilačku funkciju. DS se jasno usprotivila ovakvom izboru. U javnosti smo izneli argumente kako bi podsetili građane Srbije na ovakvo ponašanje. Imamo, recimo, i predlog kandidata – gospodina Božovića za Okružnog tužioca u Beogradu. Predlog za gospodina Božovića je došao uveče uoči sednice Odbora za pravosuđe. Članovi Odbora za pravosuđe nisu bili upoznati sa ovim predlogom. Mi smo u poslaničkom klubu dobili, odnosno u poslanički klub je uveče dostavljen predlog za gospodina Božovića za okružnog tužioca u Beogradu, nakon završene rasprave u parlamentu. Tražio sam od Odbora za pravosuđe da odloži izjašnjavanje o izboru ovog kandidata, jer sam smatrao da je bilo nužno da se upoznamo sa njegovom biografijom, kako bismo mogli kvalitetno da diskutujemo o tom predlogu. Predlog je odbijen. Zameram što je Odbor za pravosuđe na par sednica zbirno raspravljao o svim ovim kandidatima, iako su se ovi predlozi gomilali tri-četiri meseca unazad. Nekako je velika žurba bila oko rasprave. Kad smo kod gospodina Božovića, verovatno se očekivalo da poslanici neće biti dovoljno upoznati sa njegovom biografijom. Od Odbora za pravosuđe i od ove skupštine prikrivena je činjenica da je Božović bio suspendovan do januara meseca ove godine sa mesta opštinskog tužioca u Jagodini, da je tokom jednog pretresa njegovog stana nađeno nelegalno oružje, ali da on do sada nije procesuiran. Dobio sam odgovor od ministra pravde, kaže – pa zašto mu niste sudili. Poslanici ne sude, ali je to dobro pitanje za tužilaštvo. Ujedno, uz to pitanje imamo i odgovor kakvo je stanje u tužilaštvu? Da li naše tužilaštvo ima dovoljnu nezavisnost, samostalnost u progonu učinilaca krivičnih dela ili postoji neka selekcija? Konkretni primer govori o tome da selekcija postoji i da napreduju upravo oni koji imaju u svom ponašanju takve ispade koji imaju kvalifikaciju krivičnog dela. Mislim da je to nedopustivo i to nikada nije bilo u istoriji srpskog pravosuđa, čak i onda kada je ono bilo direktno pod uticajem jedne partije decenijama. S druge strane stvorene su pretpostavke da ovde na Skupštini otvoreno govorimo o svakom kandidatu, da o svakom kandidatu kažemo da ne zaslužuje da bude izabran za tu javnu funkciju, ukoliko za to postoje jasni i evidentni razlozi. Jasni su razlozi notorne činjenice. Notorna ili opšte poznata činjenica, koju su prenele sve novine, sve televizije i svi mediji. Ne mogu da shvatim da Visoki savet pravosuđa, bilo onaj u sudijskom sastavu ili u tužilačkom sastavu, nije znao za sve ove činjenice o kojima znaju svi građani Srbije. Međutim, očigledno je da postoji namera i očigledno je da je kvalifikatorna okolnost, okolnost podobna za kvalifikaciju kandidata upravo činjenica ko je činio skupštinsku većinu koja je birala određene kandidate. Vrlo često čujemo od ministra pravde da su demokrate, odnosno ta skupštinska većina 2001. godine birali pojedine kandidate i da to jeste razlog i osnov zašto se izražava sumnja u njihov dosadašnji rad. S druge strane, svako ko je suspendovan u vreme kada je DS činila većinu sa ovim političkim partijama od 2000. do 2004. godine dobijaju ponovo mogućnost da napreduju unutar pravosuđa, iako po objektivnim kriterijumima to ne zaslužuju. Očigledno da je osvetnički stav prema pripadnicima DS okolnost koja daje prednost kandidatima za predlaganje u ovom parlamentu od strane Visokog saveta pravosuđa u kome Ministarstvo pravde ima dominantnu ulogu. Na Odboru za pravosuđe osporio sam neka imena. Neka sam osporio argumentovano, za druga sam smatrao da imam argumente, ali sam i dalje proveravao o kakvim se kandidatima radi. Za neke od osporenih kandidata sam naknadno proverio, dobio uveravanja da neke primedbe iz lokalne sredine na njihov rad ne stoje. Zato ću, zbog odgovornosti prema izboru nosioca pravosudnih funkcija, povući neka osporavanja, zato što sam dobio argumentovane suprotstavljene stavove u odnosu na ta osporavanja. Da bi za zapisnik sa ove sednice ostalo jasno definisano koga osporavam i koga ne osporavam u ime DS, u dogovoru sa predstavnikom DS – gospodinom Đidićem, koji je govorio pre mene, definisali smo neke predloge koje smo osporili, a od kojih ćemo osporavanja odustati. Tu je gospodin Đidić koji će prema potrebi potvrditi ovaj dogovor poslaničkog kluba DS. Što se tiče osporavanja, osporavam Vojkana Simića, predsednika Prvog opštinskog suda u Beogradu, Gordanu Mihajlović, predsednicu Drugog opštinskog suda u Beogradu, Nadu Mihajlović, predsednicu Trećeg opštinskog suda u Beogradu. Osporavam kandidata za predsednika Okružnog suda u Valjevu Dragana Obradovića. Povlačim osporavanje u ime DS za Velimira Vlajkovića, kandidata za Trgovinski sud u Novom Sadu. Ostaje osporavanje pojedinih poslanika iz kluba DS, što je njihovo pravo po zakonu i po Poslovniku. Poslanik je slobodan u svom odlučivanju. Osporavam Gorana Savića za predsednika Višeg trgovinskog suda u Beogradu. Povlačim osporavanje Vesne Milojković za Opštinski sud u Despotovcu. Osporavam Danicu Mihajlović za Opštinski sud u Brusu. Povlačim osporavanje koje sam dao za Redžepa Ademovića, za predsednika Opštinskog suda u Tutinu. Osporavam Petra Mohana za Opštinski sud u Novom Sadu. Osporavam Svetlanu Gaco za Opštinski sud u Požarevcu. Osporavam Borislava Pupovca za Opštinski sud u Sremskoj Mitrovici. Osporavam Bosiljku Palibrk za Opštinski sud u Priboju. Osporavam Acu Vučićevića za Opštinski sud u Čačku. Povlačim osporavanje za Miroslava Vojinovića u Požarevcu. Povlačim osporavanje koje sam dao za Pavla Kolara u Bačkoj Planci. Danas dodatno osporavam Mariju Šušnjević za Republičko javno tužilaštvo. Povlačim osporavanje za Oliveru Jevremović za Opštinsko tužilaštvo u Ćupriji. Povlačim osporavanje za Nenada Srzentića u Negotinu. Osporavam Ratka Zečevića za Opštinsko tužilaštvo u Kuršumliji. To je definitivan spisak kandidata koji su osporeni, odnosno čija smo sporenja povukli. S obzirom da sam izneo određene argumente o razlozima za osporavanje pojedinih kandidata, očekujem da će predstavnici predlagača imati hrabrosti da iznesu javno zašto su u Visokom savetu pravosuđa glasali za ove kandidate, odnosno zašto je Visoki savet pravosuđa dao prednost ovim kandidatima koji po opštim kriterijumima ne zavređuju da budu kandidati za ove funkcije u organima pravosuđa.
Hvala vam, gospodine Ristiću. Pre replike gospodina Krasića, reč ima ministar, što je u skladu sa Poslovnikom, koji kaže – izričito predstavnik Vlade dobija reč, čim je zatraži.
Nije nikakva replika, želim da dam samo neka objašnjenja. Ovde je govoreno da se krši Ustav ili Poslovnik. Koliko znam, po Ustavu i danas Skupština bira sudije i tužioce. Vi danas o tome raspravljate i biraćete. Što se tiče Poslovnika, valjda je morao da bude izmenjen, ako je zakonom određeno da će Visoki savet biti predlagač, a ne više Odbor. Ne vidim gde je tu povređen Ustav. Naprotiv, mislim da je to u redu. Najzad smo usaglasili Poslovnik sa zakonom. Rečeno je da se ne vidi kako se finansiraju sudovi. Oni imaju svoje stavke, tačno su predviđene za sudove, a ovo ministarstvo je samo posrednik, potpisuje saglasnost kada oni kao trećim potpisom, pošalju šta treba da se uzme iz Trezora. Što se tiče iznete tvrdnje da je tužiocu u Jagodini nađeno oružje, a mi nismo reagovali, to je bilo izneto na Odboru. Mene nije mrzelo da zatražim da dobijem zvanični podatak. Reč je o neistini koja je izneta. Imam potvrdu o oduzetim predmetima. Oduzet je jedan revolver, da ne čitam brojeve, tu je oružni list o dozvoli nošenja, pod brojem tim i tim, oružani list broj taj i taj. Isti je slučaj i sa drugim revolverom, potpuno identično. Stoji činjenica da se radi o licu koje je bilo suspendovano, ali ni to me nije mrzelo da pribavim, imam ovde, on je pokrenuo postupak izvesnom Petroviću koga zovu "Koka kola" za falsifikat diplome. Stigao je zahtev, imao sam prilike da vidim to pismo, da se on suspenduje. On je suspendovan. Taj postupak je završen u njegovom odsustvu i završen je osuđujućom presudom. Nakon toga je postupak obustavljen i dalje ga nije bilo. On obavlja svoj posao. Želim da kažem da ne treba ljude blatiti na bazi netačnih činjenica. Kažem, ovde su zvanične potvrde o oduzetom oružju, za oba revolvera je imao dozvolu. Hvala
Hvala vama, gospodine Stojkoviću. Replika, prvo gospodin Krasić, pa potom gospodin Ristić. Na izlaganje gospodina Stojkovića, kao pogrešno protumačen javio se gospodin Ristić. Izvolite, gospodine Krasiću.
Morao sam da se javim zbog članova Odbora za pravosuđe, jer je gospodin Ristić izneo sijaset podataka koji apsolutno nisu tačni. To je prvo. Ne ulazim u njegove komentare, ali činjenično nisu tačni. Prvo, rekao je: neka baza. Ne znam kako to članovi Visokog saveta pravosuđa imaju svoju bazu? Samoupravljanje je otišlo, zaboravite to. Nema više te baze. Moram da vas podsetim, ovde su ljudi koji su bili prisutni na sednici Odbora za pravosuđe, rekao sam vam da će da povuče osporavanje. Smejte se, znam tačno kako diše, kako funkcioniše. Znam kakvo je njihovo ponašanje, struktura, nepogrešivo sam mogao da vam kažem – ima da povuku predloge za tog i tog. Evo, desilo se. Kada već pričate o onom vašem Đukanoviću, on da bi bio izabran za sudiju, predsednika suda, imao je samo dve godine sudskog iskustva i četiri ili pet godina košarkaškog iskustva. Čeda Jovanović ga je blindiranim džipom doveo i rekao – ovo vam je predsednik suda. To je vaša kadrovska politika [[Upadica iz sale: Ima 15 godina košarkaškog iskustva.]] Možda ima 15 godina kao košarkaš "Budućnosti", ali kao sudija ima samo dve godine. Tu su ljudi iz Valjeva, evo, tu je gospodin iz Nove Srbije, može to da vam potvrdi. On ima podršku 7:2, ali "protiv" u sudu, ne "za". Drugo, nije korektno da ovde iznosite neke podatke, tim pre što vrlo dobro znate da je grešku napravio službenik tog suda kada je dostavljao podatke kada kome ističe mandat, kao predsedniku suda. To ste vrlo dobro znali. Ali, ovi ljudi neće da izađu da to objasne, iz jednog prostog razloga, verovatno su promenili tu službenicu, i u našem materijalu koji dobijamo – sedam kandidata, mi na spisku imamo šest, sedmi je otišao na neki spisak za neki drugi sud. To je neko podmetnuo. To treba da se kaže. Dalje, pričate o kandidatu za okružnog javnog tužioca u Beogradu. Što ne kažete da je to treći ili četvrti konkurs. (Glas iz sale: Četvrti.) Znači, četvrti. Tri puta Visoki savet pravosuđa nije birao. Zašto? Znate i sami šta se sve nalazi u tom Okružnom javnom tužilaštvu. Tu može samo neko sa strane da zavede red. Dalje, navodite da čovek ima 39 godina radnog staža i da za neki mesec ide u penziju. Na Odboru za pravosuđe ste dobili podatak – neki mesec u 2007. godini; 31.5. Kažite prave činjenice. Dalje, što ne kažete. (Predsednik: Vreme, molim vas.) U redu.
Izvolite, gospodine Ristiću, pogrešno tumačenje. Istovremeno, koristim priliku da pozdravim studente koji posmatraju rad Skupštine sa balkona.
Predsedniče, vi ste već rekli koji je razlog za moje javljanje po Poslovniku, to je upravo zbog toga što sam i od strane ministra pravde i od strane gospodina Krasića netačno protumačen u odnosu na ono što sam izlagao. Pre svega, što se tiče ministra pravde, želim da kažem da nisam osporio ustavnost načina izbora sudija, već smatram da je do sada trajao dualizam oko načina predlaganja. Do promene Poslovnika pre 15-20 dana, Odbor za pravosuđe je bio taj koji je predlagao Skupštini, po Poslovniku, kandidate za izbor za pravosudne funkcije. Sada je ostao samo Visoki savet pravosuđa. Međutim, svi se zalažemo da, u odnosu na samostalnost sudske vlasti, sudije sami biraju sudije i razrešavaju ih. To je jeste standard u razvijenom demokratskom svetu. O tome sam govorio. Sudski saveti su svuda u razvijenim državama takvi da se obezbeđuje da pravosuđe može samostalno da utiče na svoj razvoj i na profesionalnu selekciju, da oni koji su kvalitetni – napreduju, da oni koji su loši, iz različitih razloga koji su zakonom propisani – budu razrešeni, niti da mogu da napreduju, ili jednostavno nemaju mesta u pravosuđu, bez obzira na stalnost sudijske funkcije, za koju je pretpostavka da se nosioci te funkcije ponašaju odgovorno po zakonu. Što se tiče Đukanovića, netačno je izneto da se radi o čoveku koji je na dan izbora za predsednika Okružnog suda imao dve godine staža i kako reče gospodin Krasić, pet godina košarkaškog iskustva. 15 godina rada u pravosuđu je imao na dan izbora za predsednika suda. (Velimir Simonović, sa mesta: To nije tačno.) Apsolutno je tačno, možete da proverite. Predsedniče, zamolio bih vas da mi dozvolite produžetak vremena zbog dobacivanja gospodina poslanika.
U redu je, imate dve sekunde duže zbog rečenice – nije tačno.
Drago mi je da imate osećaj za vreme. U svakom slučaju, radi se o čoveku koji ima veliko pravosudno iskustvo i koji ima izvanredne rezultate u pravosuđu. Pročitaću vam bilten iz 2004. godine koji objavljuje Vrhovni sud, a ukoliko vi omalovažavate ceo Vrhovni sud i rezultate do kojih je on došao, onda u redu. Kaže: "Neki okružni sudovi završili su godinu bez nerešenih predmeta u drugostepenom postupku i u građanskoj i krivičnoj materiji ili u samo jednoj od njih, takav je slučaj u Okružnom sudu u Valjevu. U drugostepenom građanskom postupku, godinu su završili bez nerešenih predmeta – okružni sudovi u Valjevu, Zaječaru. U upravnoj materiji opšti prosek ažurnosti okružnih sudova je ispod tromesečnog –2,63 mesečnog priliva novih predmeta. Bez nerešenih predmeta u ovoj materiji godinu su završili Okružni sud u Valjevu i Okružni sud u Leskovcu". Znači, samo dva suda u Srbiji. Vi sada kažete da postoji razlog da se taj čovek predloži ponovo od strane Visokog saveta pravosuđa za tu funkciju, a da postoji razlog da se gospodin Obradović koji ima 41,18% potvrđenih predmeta, manje od polovine presuda koje je doneo, potvrđene su mu i više od polovine je ukinuto. Da li je to garancija da će taj čovek voditi Okružni sud u Valjevu na valjan način? Meni Poslovnik dozvoljava da citiram sve podatke, a od interesa su za ovu diskusiju. Mogu da citiram biltene za 2001, 2002, 2003. jer se vidi kontinuitet u kvalitetu rada ovog suda. Molim vas, dajte mi još vremena, moram da odgovorim u par rečenica Krasiću.
Budite ljubazni, gospodine Ristiću, nemojte molim vas, da imamo dve povrede Poslovnika, kao što nije korektno na ovaj način govoriti. Molim vas, sasvim je korektno, omogućićemo narodnom poslaniku Bošku Ristiću, budući da postoje po dva osnova, a vrlo korektno je sačekao da prvo čuje jednu repliku, mogao je da se javi kao jedna za drugom. Izvolite, gospodine Ristiću.
Neću vas puno zadržavati, ali pošto se javljam da objasnim izlaganje oba moja prethodnika, želim da kažem za ovog kandidata koji je konkurisao za Okružni sud u Beogradu. Mene čudi, zar nije moguće među zamenicima okružnog tužioca u Beogradu naći čoveka koji će biti okružni tužilac, a ne čovek koji ima 39 godina staža i koji dolazi iz Jagodine, nužno mu je obezbediti stan. On je sam napisao u svojoj biografiji da u momentu konkurisanja ima 39 godina staža. Ne znam gde su posle našli taj drugi momenat gde se radi o prestanku navršenja radnog staža u 2007. godini u julu mesecu. Ja to ne znam, tu informaciju smo dobili od ministra na samom odboru. U biografiji koju je sam kandidat napisao, on kaže: 39 godina staža. Čitao sam njegovu biografiju koju sam dobio službenim putem od strane stručnih službi ove Skupštine. Još jedna stvar, on nije bio pod suspenzijom zato što je vodio neki postupak prema poslaniku, bivšem poslaniku DS-a. Taj poslanik DS-a je isključen iz stranke. Prema njemu je, dok sam bio predsednik Administrativnog odbora, pokrenuto pitanje o oduzimanju imuniteta zajedno sa drugim poslanicima. Većina je izglasala da mu se ne skine imunitet i to je bilo stavljeno na dnevni red. Međutim, ovaj kandidat je pokazao veliku političku ostrašćenost, jer je gonio sve pripadnike tadašnjeg Izvršnog odbora nakon promene vlasti 1997. godine u Jagodini. Pitam se koji je motiv da se upravo takav čovek dovede za okružnog tužioca u Beogradu i da li on dolazi po nekom zadatku. A kakav je zadatak u pitanju ostavljam poslanicima da procene prilikom pritiskanja tastera o njegovom izboru.
Replika, pošto je ovo bilo izlaganje po Poslovniku, gospodin Krasić. Sledeći govornik na spisku je gospodin Hranislav Perić.
Naravno, javio sam se iz jednog prostog razloga što malopre nisam nikoga ni osporavao niti branio, nego sam izašao samo da kažem šta je bila istina na sednici Odbora za pravosuđe i upravu, da se prvo to razumemo. Moram da nastavim dalje sa istinama. Dakle, zato što je razrešen odnosno suspendovan sudija Opštinskog suda u Nišu zbog dokaznog materijala o putovanju i trošenju sredstava, mislim da je Budva u pitanju, gospodin Boško Ristić je zastupao stav DS-a, a on se zasniva na sledećem – pošto nisu definisani troškovi opštinskih sudova i kako predsednici to mogu da troše, tu ima sada neke neravnopravnosti. Mi osporavamo izbor svih sudija opštinskih sudova u Beogradu, pa je tako i njihov prijatelj Vojkan Simić, Gordana Mihajlović i kandidat za Treći opštinski sud, takođe jedna žena.
Nemojte o privatnim odnosima, molim vas. Nije dozvoljeno o privatnim odnosima iz života, dakle ko je čiji prijatelj, to ne možete da govorite.
Ma ne, znam da je on Labusov prijatelj, znam da ste se vi uvredili, znam vrlo dobro. Znam čija je ćerka bila pripravnik i intervenisala zbog toga što nema espreso u sudu nego moraju da šetaju tamo i da piju običnu tursku kafu, dobro ste me podsetili predsedniče. Podsetite me, molim vas, i ubuduće kada treba. SRS je osporila tog Simića, ali vrlo konkretno, šta je on sve brljao po predmetima u Prvom opštinskom sudu. Naveli smo jedan konkretan predmet, to je afera "mercedes". Naveli smo vrlo konkretne predmete gde je blokirao, nije dozvolio istražnim sudijama da rade posao. Što se tiče Drugog opštinskog suda, verovatno Zoran Mijatović ima veći uticaj na taj sud nego bilo ko drugi. To je problem tužilaca, a tužilac neka rešava pitanje tog tužilaštva, ono nije sada na dnevnom redu, zna vrlo dobro gospođa Mihajlović zašto srpski radikali protestuju i osporavaju njen izbor i zna se kakav je njen angažman bio itd. To je osporavanje, a ne osporava se kandidat po imenu i prezimenu, ali iz kojih razloga – zato što je navodno taj sud protežiran u odnosu na Opštinski sud u Nišu. Koji je to razlog, objasnite mi kako to može da bude razlog, jer valjda možemo da se sukobimo oko razloga. Vrlo konkretno sam objasnio, što se tiče kandidata Ratka Zečevića, da li je vođen krivični postupak. Nije. On je heroj, on je sprečavao vas koji ste hteli da kidnapujete, on je bio sudija 10 godina i to najbolji sudija. Ali, vi kažete – on je politički aktivan, a šta je Vučetić, šta je onaj vaš Čiplić, šta je sijaset tih predsednika sudova? Šta je sa njima, a tu su i tužioci, kako ste zaboravili kriterijume? Sada je problem sa jednim kandidatom za okružnog javnog tužioca, a Boško Ristić postavio penzionerku za predsednika Okružnog suda u Nišu. Budite objektivni, budite realni, kažite šta je kriterijum, a ne ovde, kaže, demokratski kapaciteti pravosuđa. Kakav je to demokratski kapacitet pravosuđa? Jedini kapacitet koji postoji u pravosuđu jeste Ustav i zakon. Kakva demokratija u sudu, objasnite mi molim vas? Ima jedan taj demokratski kapacitet, bio je kandidat za predsednika suda u Trsteniku, on u 12,00 časova otvori raspravu, ode u kafanu i vrati se u 14,00 časova. Četrdeset ljudi čeka ispred, a on kaže – otvorio sam raspravu, suđenje je u toku. To vam je demokratski kapacitet. Nemojte tako, molim vas.
Iscurio vam je demokratski kapacitet od četiri minuta. Reč ima narodni poslanik Hranislav Perić, neka se pripremi narodni poslanik Momir Marković, a zatim narodni poslanik Tomislav Nikolić i time će biti iscrpljena lista prijavljenih poslanika za reč. Izvolite, gospodine Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, gospođo Petrović, nisam imao namere danas da se javljam za reč, ali sam mislio da ćemo u jednoj normalnoj proceduri razgovarati o sudovima i mislim da nas je diskusija odvela u sasvim drugom pravcu, pa su osporavani neki kandidati. Čim nije kandidat iz Demokratske stranke odmah će biti osporen od Boška Ristića. Ako sve stranke pođu tim putem nikada nećemo izabrati predsednike sudova. Mislim da treba da se urazumimo i jasna je procedura kako se biraju predsednici sudova, tužioci, pomoćnici itd. Mislim da je pređena cela procedura i moramo da verujemo onima koji su vodili proceduru, jer smo ih birali. Ko sam ja sada da sporim, kao što se ovde javljaju neki poslanici i spore neke kandidate iz drugih krajeva, koji ne dolaze u dodir, niti znaju za njega, čuli smo, videli smo, informacija sa ulice, stranačka. Trebalo bi da govorimo o kandidatima koji rade na našim terenima, koji rade sa našim građanima. Mi najbolje znamo kako oni sude, kako presuđuju itd. Prihvatio bih da je gospodin Boško Ristić govorio o sudstvu u Nišu, on sve ide tamo po Beogradu, po Zrenjaninu, po Kuršumliji, po Brusu. Neće onaj iz Brusa, Boško, da dođe tebi da podnosi prijavu u Nišu. Znači, treba da razgovaramo i da govorite o vašim ljudima, ali to ćemo kasnije. Verovatno je Visoki savet pravosuđa imao određene kriterijume, mišljenja sudova, mišljenja udruženja advokata. Ako je jedan okružni sud jednoglasno predložio kandidata za predsednika, da li sam ja taj koji treba to da spori. Okružni sud u Prokuplju jednoglasno je predložio gospodina Tacića za predsednika. To mogu da sporim, oni ne znaju ko je Tacić, sudije ne znaju ko je najbolji među njima i sudije koje treba da rade sa njim ne znaju koji među njima treba da bude prvi. Dalje, glasaću za svaki predlog Visokog saveta, u protivnom neću da glasam ni za jedan predlog, jer je ovde očito da se radi o stranačkim interesima, da se radi o stranačkim dilovima i da kasnije verovatno od toga neke stranke imaju korist. Što se tiče gospodina Ratka Zečevića, pustite da govorim ja i mi na kom prostoru živimo i na kom prostoru radi i Ratko Zečević. Često iznosite ovde da ne uživa poverenje građana. Nedavno je gospodin Ratko Zečević bio kandidat za gradonačelnika u Prokuplju. Među deset kandidata ušao je u drugi krug, za njega je glasalo 6.000 glasača, eto to je da li kandidat uživa poverenje u svojoj sredini. Moram malo govoriti i o stručnosti. Zečević je dugo bio sudija, i to u Toplici, 90% svako može da vam potvrdi, možete na ulici da pitate svakog građanina ko je Ratko Zečević, da li je korumpiran, da li možeš da ga potkupiš, da li nije najbolje vodio predmete, da li nije najbrže završavao poslove. To nekome smeta. Pitao sam se zašto sada – pucao. Pa vi srušiste Skupštinu, pa vas niko ne pita. Pucao u vazduh! Pucao, kaže Boško Ristić. Je l' vas neko pitao za Skupštinu? Skupštinu rušite, palite. Je l' bilo pucnjave na Skupštinu? Sledeće, kažem – 90% građana Toplice da pitate reći će vam – Ratko Zečević, najpošteniji čovek u Toplici. Ratka Zečevića, ponavljam, ne možeš da potkupiš, ne možeš da korumpiraš. Danas su svi listovi preneli, a istina je sledeća, i molio bih da određeni poslanici iz Toplice, a ima četiri, pet poslanika sa kojima sam razgovarao, danas potvrde i iznesu šta se tačno tamo događalo, jer su bili prisutni. Tamo je neko, ako ste čuli, na mitingu gađao paradajzom Vladana Batića. Ostali su jurili da prebiju nekog čoveka, i pitam ovde u sali, sada pogledajte vi – sto njih napadnu jednog, gaze ga i biju i nećeš da pucaš u vazduh da odbraniš čoveka. Dobro, možda ne bi Boško Ristić. Verovatno, on je demokrata. Sledeće, garantujem da ukoliko dođe do izbora Ratka Zečevića, razmišljao sam zašto ga spori Demokratska stranka, pa sam se raspitivao među kolegama – šta vam bre smeta Ratko Zečević, što ga sporite. Kažu –sporimo ga jer će da radi protiv nas ono što smo mi njemu radili. Nije, on je veći čovek, neće on to da radi, on je profesionalac, radiće profesionalno svoj posao. Sledeće pitanje na kojem bih hteo da se zadržim, a to je da bih priznao sporenje nekih kandidata kada bi pošli prvo od sebe da govore, da je Boško Ristić izašao ovde i da kaže kako su sa Batićem birali sudije, digao bih ruke i od ovoga – neka spori, ali on to uvek izbegava. Zna on, dovedu čoveka, nikada sud nije video, možda je nekada bio svedok i stave ga za predsednika suda. Ako hoćete da delimo pravdu, onda gospodine Boško Ristiću uvek treba da budete pravedni. Vi ste vodili Administrativni odbor u Skupštini i onda na kraju rasprave kaže Boško – ko je "za" na Odboru da je Neda bila u sali. Više njih podignu ruke – bila u sali, a ona posle kaže: kupala sam se u Bodrum. I onda, sad ćemo mi da sporimo sudije u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Momir Marković, pa narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, najosetljivija grana od sve tri grane vlasti je upravo sudska vlast i svi problemi u pravosuđu reflektuju se na društvo i direktno utiču na odnose, statuse i situaciju. Pravosuđe ima dva osnovna problema iz kojih proizilaze svi ostali. Prvi je materijalni položaj. Mi smo pre 15, 20 dana usvojili povećanje taksi, jer nam je rečeno da prihod ide direktno u poboljšanje materijalnog položaja u pravosuđu. Međutim, prekjuče, kada smo raspravljali o budžetu, vidimo da je ministar Dinkić dobro zakinuo pravosuđe u tom delu, pa se pitam da li ministri govore u Vladi kada se sastanu tamo, da li ministar govori sa ministrom Dinkićem, jer moraju prethodno da se dogovore na Vladi neki odnosi pre nego što se dođe ovde. Dinkić vam je alfa i omega za sve što se tiče finansija i to je direktna negativna posledica vertikalne podele ministarstva. Stranka, ministarstvo, od ministra pa do čistačice u ministarstvu. Ako Dinkić kaže da nema para – onda nema para. Ovaj problem se može rešiti i rešiće se na vrlo jednostavan način ako se pravosuđu odredi budžet, odnosno da pravosuđe o svom budžetu direktno odlučuje, o utrošku budžeta. Druga grupa problema su kadrovski problemi, obzirom da su pravosuđe, sudstvo i tužilaštvo specifična zanimanja. Ima pravnika, ali je ovo usko i specifično. Do sada je pravosuđe, to nije izmišljeno 2000. godine, nego od kad pravosuđe u Srbiji postoji, sistem školovanja kadrova u pravosuđu: pripravnik, pa stručni saradnik, pa viši stručni saradnik, pa kad se otvori mesto, dobije mesto sudije ili mesto zamenika tužioca. Problem je nastao od 2000. godine naovamo, jer su konkurisali ljudi koji su dolazili kao sekretari, položen pravosudni ispit, završen pravni fakultet, ali sekretar osnovne škole ili srednje škole, čak sekretar zemljoradničkih zadruga. Na svašta smo nailazili kao predloge za izbor sudija ili zamenika tužioca. Time je napredovanje tog školovanog kadra na neki način i usporeno i onemogućeno. Ima još jedan problem vezan za kadrovsku politiku u tužilaštvu, koji je meni zapao za oko, ali mislim da će to morati zakonski da se rešava. Recimo, problem kod tužilaštva – zamenici podležu reizboru, a tužilac ne podleže; predsednik suda podleže reizboru, a sudije ne podležu. Mislim da je to nelogičnost koja će morati vremenom da se ispravi. Na tužilaštvo, na sudstvo, na pravosuđe, pogotovo od 2000. godine naovamo, vrše se strahoviti pritisci. Sudi se i tuži u nemogućim uslovima. Političke stranke su vrlo angažovane u sudu. To ne bi smelo nikako da se dozvoli, pogotovo vladajuće stranke. Kod ovakvih predloga ta negativna selekcija bi morala maksimalno da se iskoreni. Ne može simpatija za neku političku stranku ili članstvo u nekoj političkoj stranci da bude jedan od kriterijuma, a toga je bilo. Pravosuđe će stati na noge, mora. Nadam se vrlo brzo, već na jesen da dobije status i ugled, kad prođu izbori i kad na mestu ministra Stojkovića sedi predstavnik SRS, kad ministar pravosuđa bude radikal. Tada ni pritisaka neće biti. Sredstva za pravosuđe do tada moramo obezbediti. Neverovatni su, gotovo neizdrživi uslovi za rad u tim institucijama, pogotovo kad izađete iz Beograda, mada ni u Beogradu sudovi nisu opremljeni materijalno, a kadrovski ćemo ih lako opremiti.
Izvolite, narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, samo bih da, u ime SRS, ponovim ono što vam neprekidno govorimo pri izboru ovih sudova. Kod svih vas ostalih je stvar samo u tomeda li ste na vlasti ili u opoziciji. Kad ste na vlasti, imate jedne kriterijume za izbor sudija, a kad ste u opoziciji, kritikujete ako oni koji su na vlasti preuzmu te kriterijume. Naravno da pravosuđe nije nezavisno, a kritikujete ga onda kada je nezavisno od vas. Tačno je da je komunistička partija, odnosno socijalistička bila predugo na vlasti i da je ono što ste vi 2000. godine zatekli stvarano u vreme vlasti komunista, odnosno socijalista. Ali, tu je bilo mnogo više dobrih sudija nego loših. I tada se znalo kako čovek može da postane i sudija i predsednik suda. Ne tako što bi ga neko iz komiteta za noć, a znate kako smo se brukali ovde, jednom istom odlukom nekoga postavljamo za sudiju i istom tom odlukom ga postavljamo i za predsednika suda. To nije bilo moguće u vremenima kada je država bila bolje uređena. Danas ponovo nemamo Ustavni sud. Nismo ga imali godinu i po dana od kad ste vi došli na vlast – 5. oktobra. Vama to stanje ne smeta. Vi se sa tim mirite. Nemamo Ustavni sud, pa šta. Iako se skupe i donesu neku odluku, jedna stranka ima predsednika Ustavnog suda, jedna ima jednog uticajnog člana i vi ste se već svuda rasporedili. Danas ćemo pri glasanju osporiti neke sudije. Izvinjavam im se sada. To su podaci i informacije koje imamo o njihovom dosadašnjem radu i izvinjavam im se što se mešamo u to, ali u Narodnoj skupštini se odlučuje o sudijama. Neće sudije birati sudije, nadam se nikada i neće u Srbiji niko biti nezavisan od Narodne skupštine. Tako mislim da će biti, garantujem, ako naš glas bude odlučujući. Kad radikali odlučuju o tome kome će dati glas ili neće, tu nema stranačke pripadnosti. Kada ste 2001. godine menjali sudije, koliko je radikala izgubilo sudijsku funkciju? Ne znam, još nisam čuo da je neki sudija bio radikal, pa je zbog toga smenjen. Znači, to je grana vlasti u koju se kao poslanici ne mešamo. Naravno, čim možete da utičete na nečiji izbor, umešali ste se u nečiji život. Ali, to je sudbina države, tako je uređena fiktivna podela vlasti, a opet je Narodna skupština mesto gde ima najviše vlasti. Ako Narodna skupština bira predsednika vlade, ako bira predsednika Vrhovnog suda, to znači da ona ipak ima neku moć nad onim drugim nezavisnim granama vlasti. Tu moć hoću da prihvatim, ali neću da prihvatim da vam je mnogo bitno da li je iz vaše stranke sudija ili nije, da li je iz vaše stranke tužilac ili nije. Šta vas to briga? Znaju poslanici SRS, kad dođu kod mene i kažu – ovaj je iz neke druge stranke, a ja kažem: u čemu je tvoj interes da to što pripada nekoj stranci ne bude sudija ili tužilac? Hoćeš li da imaš posla sa sudom? Nećeš. Kad nemaš posla sa sudom, šta te briga u kojoj je stranci sudija, interesujete te samo da li radi po zakonu, da li poštuje zakon ili ne. Tako ćemo se, dok postoji SRS i dok se u Skupštini biraju sudije, opredeljivati. Videćete, ne stidimo se i ne bojimo se i za neki predlog koji je stigao, iako smo u opoziciji, iako smo a priori protiv svega što predlažete ovde.Da znate, kad treba hrabrosti da se stane iza neke odluke, mi ćemo stati iza te odluke. Mi smo stali i iza odluke da gospođa, danas prisutna i pozvana u Skupštinu, bude predsednik Vrhovnog suda i nije me sramota zbog toga. Evo, sada vam kažem, još se nismo zbog toga pokajali. Tako ćemo stati i iza nekih predloženih kandidata u toku glasanja. Videćete, kada ćemo jasno da kažemo da smo za tog kandidata. Nije nas sramota, a nije naš član, ne sudi nikome od nas i ne goni krivično nikoga od nas. Nije nam to motiv. Voleo bih da su ove današnje rasprave bile takve, ali kod svih vas sam video politički motiv u raspravama o sudijama i o tužiocima. Onda nemojte da mi licemerno govorite kako se zalažete za nezavisnost pravosuđa. Ne zalažete se. Zalažete se da pravosuđe bude nezavisno od onih drugih političkih stranaka. Voleo bih da bude nazavisno od svih nas, da izaberemo sudiju i da ga onda kontrolišu oni koji su nadležni da sudove kontrolišu, a da mi sa tim više nemamo posla. Kad nas ubede da on više ne zaslužuje tu funkciju, da ga onda razrešimo. Zbog toga ćemo učestvovati u glasanju, da vam pokažemo svoj stav, da vam kažemo protiv koga smo. U obrazlaganju osporavanja, videćete i zašto smo protiv nekih ljudi. Još uvek ima promašaja u predlozima. Što se nas tiče, kad budemo odlučivali, taj VSP neće postojati. To vam sad odmah kažem. Mislim da je to bila velika greška i sada se svi sporite oko toga i kako se bira VSP, ko vam ga je predložio i kako da vam prođe taj kandidat kroz VSP. Zašto to? Imamo Skupštinu, imamo Odbor za pravosuđe. Kao nekada, Odbor za pravosuđe će da predlaže, naravno, konsultacije uvek postoje, a Skupština će da bira. Nema transmisije, nema prenosa, nema nadigravanja, nema preglasavanja, jednom, dva, tri puta. Ovde se preglasava. Zbog toga sam pažljivo slušao današnju raspravu, zato što sam očekivao da konačno predstavnici drugih političkih stranaka ovako počnu da razmišljaju o sudijama i o tužiocima. Nažalost, ne primećujem to, ali dobro, što se nas tiče nikada ovaj stav nećemo promeniti. Sa nama su razgovarali predstavnici stranaka koje nisu na vlasti i predstavnici stranaka koje jesu. Zato me nije sramota da sa ove govornice kažem kakav je naš stav, zato što niko od vas ko je sa nama razgovarao ne može da kaže –ovo što govori Tomislav Nikolić nije tačno, drugačije se dogovaramo po hodnicima. Kada se dogovaramo sa vama ko treba da bude sudija ili ne, dogovaramo se na ovaj način. Ili vredi kao sudija ili ne vredi, ili vredi kao čovek ili ne vredi. Političku pripadnost ne osporavam sudijama i nemojte da im branite da pripadaju političkim strankama i nemojte da im branite da glasaju za one koji su im u srcu i čiji im se programi sviđaju. Nemojte ni tako da ih delite, nemojte da im udarate žigove. Najbolje bi bilo da sudije u sudu znaju ko je u kojoj političkoj stranci, a da imaju zdrav kolektiv u kome se presude donose po zakonu. Hvala.
Hvala vama, gospodine Nikoliću. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika. (Ne.) Hvala. Pre nego što zaključim jedinstveni pretres o predlozima odluka, da li predstavnici predlagača žele završnu reč. (Da.) Izvolite, reč ima gospođa Škero.
Zaista ću se truditi da budem kratka. Želim da se zahvalim na ovome što sam učestvovala, čula, što ću u ime Visokog saveta naravno sve što se diskutovalo imati u vidu i da će Visoki savet o ovome nastaviti da razgovara i pokušati svoj rad da unapredi. Ono što bih još htela da kažem, to je da zaista mislim da ova skupština mora da unapređuje svoj rad kada razgovara o predlaganju kandidata i da nema nikakvo pravo da se rukovodi političkim motivima kada razgovara o kandidatima za sudije i predsednike sudova. Onda ćemo biti u situaciji da Visoki savet predloži kandidata, da Skupština kaže da taj kandidat ne zavređuje izbor, a da potom u sledećem izboru, poštujući zakon koji je ova skupština donela i koji kaže da se ne može predlagati isti kandidat od strane Visokog saveta, i da je to najbolji kandidat, a sada ne predlažete više najboljeg kandidata. To je ono što se uredi kada se razgovara na politički način, a ne na način koji mora da opredeli predlaganje kandidata za sudove. Nadam se da ćemo i ubuduće imati još bolju saradnju u pogledu toga da Visoki savet vodi računa o stručnosti i dostojnosti, a da će poslanici koji su i članovi odbora umnogome pomoći Savetu u tome što će nam dostavljati i svoja razmišljanja, a naročito o dostojnosti, jer oni o tome mogu takođe veoma dobro da diskutuju. Htela bih još da kažem da Visoki savet ima u svom sastavu većinski sudije. Sudije imaju mogućnost dapredlože najboljeg. Mislim da razmišljanja o tome da glas jednog ministra ili jednog predstavnika Skupštine ili predstavnika advokature može da prevlada u Visokom savetu zaista na nešto ukazuje, a to je da ova skupština nema poverenja u rad sudija. Ako sudija može da sudi, svakako može i nezavisno da glasa o svom kolegi i da ne razmišlja o tome šta pored njega predstavnik izvršne vlasti, zakonodavne vlasti ili advokature misli, jer svako od nas valjda ima i svoju misao, i svoju glavu i svoje opredeljenje. To svakako ne može tako da se gleda, jer u suprotnom nemamo razmišljanje o sudstvu, a pad razmišljanja naroda o sudstvu svakako prati i pad razmišljanja o svim ostalim granama vlasti. Kako ćemo mi imati svoje mesto umnogome zavisi od toga kako će se ovde diskutovati i kako će narod razmišljati o sudstvu s obzirom na diskusije poslanika. Hvala.
Hvala vama. Molim vas, osnovno je pravo poslanika, kao što je malopre rekao gospodin Nikolić, da zastupaju svoje političke stavove, nezavisno od toga kako se Skupština većinski izjašnjavala, a uračunavajući i stavove koji su malopre izneti. Dakle, imaju potpuno pravo poslanici da imaju stav po kome sudije mogu nešto što po zakonu nemaju pravo, dakle, zakon im brani, ali politički stav poslanika je dozvoljen da bude drugačiji. Zaključujem jedinstveni pretres o predlozima odluka... Oprostite, nisam video, reč ima ministar Stojković. Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, zaista želim da vam se zahvalim. Ova diskusija govori o dve stvari koje za mene imaju izuzetan značaj. Čak su opozicioni poslanici više napadali mene, kao ministra, nego sudove. To govori o dve stvari. Jedna je stvar politička i o tome ćemo raspravljati mimo ove sale i mimo ove tačke dnevnog reda, a što je dobro. S druge strane, to govori o onome što sam rekao, a time se potvrđuje da je stanje u sudovima počelo da se poboljšava i da zato ima manje napada na sudove. To je za mene jedno posebno zadovoljstvo, jer sem par slučajeva pojedinačnih, nije bilo reči mnogo i napada na sudove. Verujte, sudovi počinju da se popravljaju, postupci prema onima koji ne rade se pokreću. Zahvaljujem se na vašem učešću u ovim raspravama, a nadam se da ćete po svojoj savesti i glasati. Hvala vam.
Hvala vama, gospodine Stojkoviću. Zaključujem jedinstveni pretres o predlozima odluka. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o predlozima odluka, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o predlozima odluka, o osporenim predlozima po članu 179. stav 4. Poslovnika, a zatim o svim ostalim neosporenim predlozima u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOZI ODLUKA O IZMENI ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Predloge odluka su podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe SRS, Miloš Aligrudić, predsednik poslaničke grupe DSS i Miloljub Albijanić, predsednik poslaničke grupe G17 plus Primili ste navedene predloge odluka, kao i dopunu Predloga odluke, sa ispravkom te dopune, koje je podneo narodni poslanik Miloš Aligrudić, predsednik poslaničke grupe DSS. Podsećam vas da, prema članu 160. stav 3, a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Pošto ukupno vreme rasprave iznosi pet časova, molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 160. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o predlozima odluka. Da li žele reč predstavnici predlagača, narodni poslanici: Vjerica Radeta, Branislav Nedimović i Vladimir Homan? (Ne.) Hvala. Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne.) Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih za reč, pitam još jednom, da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne.) Hvala. Zaključujem jedinstveni pretres o predlozima odluka. Pošto smo obavili jedinstveni pretres o predlozima odluka, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o svakom predlogu odluke posebno. Time smo iscrpili današnji dnevni red. Nastavljamo sutra u 10,00 časova raspravom u pojedinostima o predlozima zakona o budžetskom sistemu i rebalansu budžeta. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Osmog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2005. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 105narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da sednici prisustvuje više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici pristustvuju sledeći narodni poslanici: Marko Đurišić i tokom prepodneva Milorad Belić. Pošto je Narodna skupština završila zajednički načelni pretres, odnosno jedinstveni pretres o svim tačkama dnevnog reda sednice, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, prelazimo na pretres u pojedinostima. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BUDžETSKOM SISTEMU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Gordana Pop-Lazić, Suzana Grubješić, zajedno Nenad Bogdanović i Dušan Petrović, Veroljub Arsić, Vjerica Radeta, Nemanja Šarović, Zoran Krasić, Goran Cvetanović, Dragoljub Stamenković, Jovan Todorović, Vojislav Milajić, Branislav Rankić, Petar Jojić, Sreto Perić, Branislav Stevanović, Paja Momčilov, Milovan Radovanović, Božidar Koprivica, Aleksandar Đorđević, Vitomir Plužarević, Mita Aavramov, Miljko Četrović, Milorad Mirčić, Dragan Čolić, Nataša Jovanović, kao i Vlada Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za finansije. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre toga, jedno važno obaveštenje, mada se ne tiče ove sednice, već sednice koja je zakazana za danas popodne. Budući da je na zahtev Narodne skupštine Vlada, kao što znate, obavila sav posao, raspisala je tender i svu dokumentaciju dostavila Skupštini, ali je pri tome dostavila i zaključak Komisije, a naravno Skupština će napraviti zaključak o izboru eksternog revizora. Konstatujem da je Vlada povukla Predlog zaključka o izboru eksternog revizora da bi omogućila Skupštini da u septembru predloži. Potvrđuje gospodin Dinkić, u ime predlagača, dakle, konstatujem da je povučen iz procedure Predlog zaključka o izboru eksternog revizora. Reč ima ministar Mlađan Dinkić. Izvolite.