Dame i gospodo narodni poslanici, u amandmanu koji sam podneo tražio sam da lice koje upravlja određenim fondom može imati udela u vlasničkom delu tog fonda do 10%. Amandman je od strane Vlade, odnosno predlagača, odbijen. Obrazloženje je da je poželjno da društva za upravljanje investicionim fondovima imaju određen ulog u samom investicionom fondu. Međutim, ne vidim gde sam to u svom amandmanu, gospođo ministre, tražio da društvo za upravljanje fondovima nema vlasničkog udela, samo sam smatrao da je prikladnije i bolje da to bude do 10% od ukupne imovine fonda, ništa više. Čak je navedeno da u pojedinim zemljama... U samom obrazloženju Predloga zakona kaže se: „Napominjemo da zakonska rešenja u većem broju zemalja propisuju obavezu društava za upravljanje da ulažu svoja sredstva u fondove kojima upravljaju.“ Voleo bih da znam koje su to zemlje, ali ne sumnjam da ste u pravu. Neću ovo da proveravam, ali mi samo recite gde u ovom predlogu zakona piše da društvo za upravljanje fondovima mora da ima vlasničkog udela u fondu. Nigde, ostavljeno je da to bude po njegovoj slobodnoj volji; može ako hoće, ali po zakonu ne mora. Kako onda mislite da opravdate razloge za donošenje ovog zakona kada ste ostavili mogućnost da društva za upravljanje ne moraju da imaju svoju imovinu u fondu? Jer, to je razlog zašto predlažete ovaj zakon, da bi društva za upravljanje vlasničkim udelom stekla veće poverenje drugih ulagača da ulažu u taj fond. Ali, ne vidim gde je ta obaveza društava za upravljanje. U tome je problem.
Zahvaljujem. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, u ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima, kojim je zatraženo da se u članu 1. ovog predloga zakona stav 2. briše. Razlog za podnošenje ovog amandmana je pre svega činjenica da je ovim Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima predloženo da društvo za upravljanje može neposredno ili preko povezanih lica da stiče investicione jedinice, odnosno akcije investicionog fonda kojim upravlja, i to najviše do 20% neto vrednosti imovine fonda. Srpska radikalna stranka je mišljenja da bi u tom slučaju društvo za upravljanje preuzelo određena prava i nadležnosti koje mu ne pripadaju, shodno odredbi člana 5. Zakona o investicionim fondovima. Ovaj amandman je odbijen od strane predlagača zakona, koji kaže da je namera Predloga zakona da omogući da društvo za upravljanje i sa njim povezana lica mogu investirati svoja sredstva u investicione jedinice i akcije fonda kojim upravlja najviše do 20% neto vrednosti imovine fonda, a da ovakva mogućnost daje dodatni podsticaj osnivačima investicionih fondova da sopstveni kapital plasiraju na način koji pospešuje poslovanje fonda. Dalje, u tom obrazloženju stoji da se, osim toga, na taj način daje jasan signal kako postojećim, tako i budućim članovima fonda da su osnivači društva za upravljanje spremni da svojim kapitalom snose rizik poslovanja fonda i na taj način povećaju kredibilitet ove finansijske institucije. Takođe se napominje da zakonska rešenja u većem broju zemalja propisuju obavezu društava za upravljanje da ulažu svoja sredstva u fondove kojim upravljaju. Iskoristiću ovu priliku samo da podsetim da su investicioni fondovi u Srbiji jedan relativno nov tip učesnika na finansijskom tržištu i da je početak rada, odnosno njihovo osnivanje omogućeno zakonom ... (Predsednik: Već koristite vreme vaše poslaničke grupe.) ...koristiću malo, dakle, omogućeno zakonom koji je usvojen u decembru 2006. godine. Međutim, naravno da na finansijskom tržištu ništa nije idealno, tako da su svakako mogući određeni problemi u funkcionisanju investicionih fondova i to je bio naš pokušaj, kao Poslaničke grupe SRS, da se kroz amandmane ispravi ovakav Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima. Tu se, pre svega, mislilo na profesionalni menadžment. Dakle, mnogi investitori imaju dilemu da su tzv. profesionalci bolji od njih prilikom odabira akcija, jer u slučaju da fond bude na gubitku, menadžer će i u tom slučaju biti isplaćen. Takođe, troškovi, odnosno usluge se naplaćuju kroz proviziju za upravljanje fondom, koju naplaćuje investiciona kompanija, dok postoji ulazna i izlazna provizija za sam fond. Na kraju, kad je reč o porezima, onaj ko odlučuje o novcu investitora nema uvid u poreske obaveze investitora, a prilikom prodaje određene hartije od vrednosti od strane menadžera fonda nameće se pitanje poreza na kapitalnu dobit, koji utiče na profitabilnost prodaje. Danas je očigledno da je u Srbiji trenutak za osnivanje fondova bio krajnje nepovoljan. Od ukupnog broja otvorenih investicionih fondova, najveći deo su oni tzv. agresivni fondovi, koji u kontekstu ove svetske finansijske krize iskazuju samo svoju negativnu stranu, jer su uglavnom u gubicima, prosečno oko 40%, dok je imovina fondova više nego prepolovljena zbog povlačenja od strane članova fonda. Ima tu nekih podataka da su dva fonda u gubicima od 55%, četiri fonda u gubicima od 45%, a dva od ovih pomenutih 14 otvorenih fondova se opredeljuju za balansiranu strategiju. Manje se ulaže u akcije, kao visokorizične, a više u obveznice, kao dužničke hartije od vrednosti. Očigledno je da ovu industriju investicionih fondova u Srbiji u velikoj meri tresu talasi svetske ekonomske krize i najizraženiji su upravo kod ovih visokorizičnih fondova rasta vrednosti imovine, na čije vrednosti investicione jedinice se najviše oseća veliki pad berzanskih indeksa u Srbiji. Hvala.
Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? Gospođa Tabaković.
Podneli smo amandman, kao Poslanička grupa Napred Srbijo, SNS, na član 2. izmena i dopuna Zakona. Reč je o članu 8, koji je u osnovnom tekstu zakona podrazumevao da je društvo za upravljanje bilo dužno da angažuje najmanje po jednog portfolio menadžera za svaki investicioni fond kojim upravlja, ali i jednog ovlašćenog internog revizora zaposlenog na neodređeno vreme. Smatramo da je to minimum kojim se propisuje rad društava za upravljanje i zaista ne mislimo da finansijska kriza, niti bilo koje okolnosti povlačenja fondova sa ovog tržišta treba da dovedu do brisanja ovakve odredbe. Osnovni razlog za ovo opredeljenje je sledeći: razvoj finansijskih tržišta nije moguć bez poslovanja investicionih fondova. Neću ih smatrati jednom vrstom kladionice, jer kladionice nikada nećemo podržavati, i mestom gde se može bez rizika zaraditi enormna zarada do 30%, jer to nikad i nigde ne treba da bude moguće, ali u ovoj državi, u ovom društvu banke moraju da dobiju konkurenciju. Znači, ne da imaju samo konkurentnost u okviru sopstvenog sistema banaka, da onaj ko ima slobodna sredstva ulaže u štednju, već banke moraju da dobiju konkurenciju i u investicionim fondovima, kao organizacijama koje prikupljaju slobodna novčana sredstva. Ali, ne smemo da dozvolimo da skupe diplome i da kvalitetno znanje portfolio menadžera u ovom trenutku, zbog troškova poslodavaca, postane suvišno, u smislu - ulagali smo u ljude i sada se to znanje rasipa, i to je trošak koji ne donosi efekte onome ko je uložio u svoje znanje. Ponoviću, a vi to sigurno znate, mnogi portfolio menadžeri rentiraju svoje diplome kod ovakvih investicionih fondova, onako kako su to nekada u razvoju apotekarskih ustanova i pri otvaranju apoteka, jer je to bilo unosno, mnogi vlasnici diploma, farmaceuti rentirali svoje diplome kao uslov za otvaranje tih apoteka. Mi kao društvo to sebi ne smemo da dozvolimo. Ljudi školovani za upravljanje investicionim fondovima moraju da imaju svoj posao i ne smemo da ih ostavljamo na ulici, jer je interes ovog društva da razvoj investicionih fondova bude zasnovan na pravim merilima i na znanju mladih ljudi koji žele ozbiljno da rade na razvoju ovog tržišta. Molim vas da mislite na zaposlenost mladih školovanih ljudi, a ne samo na troškove vlasnika ovih fondova.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li želite reč, gospodine Buha? Vlada je prihvatila amandman. Zahvaljujem na pomoći. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Pretpostavljam da želite reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 2. ovog predloga zakona. U obrazloženju kojim se odbija amandman rečeno je da bi eventualno prihvatanje moglo da dovede do različitih tumačenja i nepreciznosti, što ne znači da bi i dovelo. Mislim da smo podneli nekoliko amandmana na ovaj zakon koji su zaista bili korektni. Od svih, prihvatili ste samo dva, i to je ukupan broj amandmana koje ste prihvatili kada je u pitanju ovaj zakon. Smatram da je bilo prostora da se prihvati još neki. Sada bih prokomentarisao samo načelno nekoliko stvari u vezi s ovim zakonom, a to je, gospođo ministre, da je ovo drugi zakon koji pred poslanike Skupštine Republike Srbije iznosite vi ili vaše ministarstvo, a da se u tekstu obrazloženja nijednom ne spominje Evropska unija. To je dobro, što definitivno u toj vladi postoji neko ko prepoznaje naše probleme i naše interese. Vi ste ovde dobro spomenuli da je razlog za donošenje jednog ovakvog zakona drastičan pad obima trgovanja na berzi, pad vrednosti imovine industrije fondova, nedostatak finansijskih instrumenata, kao i povećani rizik ulaganja u druge oblike imovine. Zaista je dobro što ste ovo priznali, samo bi bilo korektnije da se ovakve konstatacije eksploatišu javno; možda bi pozitivno delovale na ostatak Vlade ili sve one koji u finansijskom smislu upravljaju našim životima. Ovako se stiče utisak da sve ono što objektivno karakteriše našu finansijsku situaciju koristite u svrhu donošenja nekih parcijalnih rešenja, odnosno u svrhu opravdavanja potrebe da neke članove definišete u zakonima, članove koji imaju povratno dejstvo. To je član 23. ovog zakona, prema kome će se pojedine odredbe ovog zakona primenjivati od 28. marta 2009. godine. Ono što bih takođe prokomentarisao, a tiče se ovog zakona i spominje se u istom, to je Komisija za hartije od vrednosti. Gospođo ministre, i njima ističe mandat, ako se ne varam, u avgustu mesecu, pa nas interesuje da nam kažete kada ćemo ući u postupak za izbor nove Komisije za hartije od vrednosti. Ili ćete se rukovoditi onom besmislenom, da kažem, odredbom zakona koja definiše izbor te komisije, da će do izbora nove komisije dužnost u Komisiji obavljati oni koji su izabrani 2004. godine? Kada je u pitanju Komisija za hartije od vrednosti, bilo bi jako interesantno pozabaviti se (javno ili ne) imovinom pojedinih ljudi koji su danas tamo, popričati o istoj, o periodu kada je stečena i kolika je. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Da.) Samo se prijavite, molim vas. Izvolite, imate reč, morate da se prijavite, samo jedanput.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 3. i dobio odgovor Vlade, ali mislim da između SNS i Vlade nema dovoljno razumevanja, odnosno da Vlada nije razumela šta je Srpska napredna stranka Tomislava Nikolića želela da postigne amandmanima koje je ulagala na Zakon o investicionim fondovima. Naša je namera bila, pre svega, da se ova oblast investicionih fondova uozbilji, da sankcije za one koji ne poštuju sam zakon budu znatno oštrije. Ono čime smo nezadovoljni, konkretno ono na šta sam podneo amandman, odnosi se na kvalifikovano učešće, odnosno na sticanje tog kvalifikovanog učešća. Do sada, u prethodnom zakonu to nije bilo regulisano, ali nažalost, u izmenama i dopunama Zakona osmišljena je jedna sankcija koja je, po nama, jako blaga – znači, gubitak prava glasa u slučaju sticanja kvalifikovanog učešća, odnosno većine, bez saglasnosti Komisije za hartije od vrednosti. Mi smo ubeđeni da takvo rešenje predstavlja indirektno poziv na nepoštovanje Komisije za hartije od vrednosti, a značaj Komisije za hartije od vrednosti je, kada je u pitanju finansijsko tržište, izuzetan. Prema tome, da bismo došli u situaciju da manjinski ulagači imaju više poverenja u investicione fondove, da se više kapitala slije na finansijsko tržište i, kao što reče gospođa Tabaković, da fondovi konkurišu bankama, moramo da imamo jasniju, ozbiljniju legislativu. U tom smislu mislim da je Vlada napravila, na neki način, korak nazad i nije u pravoj meri odgovorila trenutku u kome se nalazimo. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Zaprepašćen sam zbog toga što mi Vlada nije prihvatila amandman, jer šta znači „kvalifikovano učešće“? Ako neko ima akcije u toj količini da može više da se pita i da odlučuje, onda valjda treba reči „kvalifikovano učešće“ zameniti rečju „akcije“, jer osnov za takvo pojačano odlučivanje jeste taj svojinski deo. No, nije to bitno sada. Bitno je da je pukao koncept Mlađana Dinkića o investicionim fondovima. Već deset godina stalno potenciram da se otvori ova tema, međutim, 2006. godine ste krenuli i odmah ste pogrešili. Uopšte nije jasno koje ste vi koncepte prihvatili. Sada vidimo da je poželjno da društvo za upravljanje ima investicione jedinice i akcije u investicionom fondu, a kada je bio donet zakon rečeno je da to ne bi trebalo da bude. Sada je to evropski standard, sada to može. Kod vas se standardi menjaju kako se menja i meteorološka prognoza. Međutim, džabe mi sve ovo radimo ako platni promet ne vratimo u SDK. Da vam objasnim to vrlo prosto. I društvo za osiguranje, i investicioni fondovi i svi oni koji bi mogli malo da trguju svojim kapitalom moraju to da rade preko banaka, a banke uzimaju, ni krive ni dužne, zato što je platni promet u njihovim rukama, sav kajmak. Višak sredstava koji imaš daš bankama na čuvanje, a banka to plasira, uzima kamatu, a tebi isplaćuje neku simboličnu kamatu. Ako želimo normalno društvo, onda se oslobodimo tih trgovaca ljudskim dušama. To su banke, one su prošle godine 400.000.000 iznele iz ove zemlje. Četiristo miliona evra! Ova zemlja je najzaduženija, građani najsiromašniji, a banke izvlače dobit iz Srbije, banke se šire. U istoj zgradi imate šest ekspozitura različitih banaka. Jedino bankarski poslovi cvetaju. Nešto apsolutno nenormalno se dešava. Dajte da vratimo platni promet u SDK, da ga napravimo ponovo, da kajmak ne nose mafijaši u inostranstvo.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč, bez obzira na to što je Vlada prihvatila amandman? Nije postao sastavni deo teksta, znači, moram da pitam. (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Radojko Obradović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Obradoviću.
Zahvaljujem, gospođo predsednice, gospođo ministarka, ovo je izuzetno važan zakon, a u toku ove rasprave u načelu i u pojedinostima imali smo objedinjene tri tačke. Mislim da će jedino ministarka moći da nam kaže šta je to zajedničko, osim što ih ona predstavlja u ime Vlade, za zakon o investicionim fondovima, zakon o državnoj pomoći i zakon o osiguranju u saobraćaju. Pažljivo sam pročitao, ali osim što se tiču različitih aspekata finansija, nema drugih zajedničkih elemenata. Ovo je jedan izuzetno važan zakon, koji bi trebalo da reguliše jednu vrlo važnu oblast. Ono što je za nas najvažnije pitanje to je da li se ovim zakonom otklanjaju ključni problemi koji postoje u toj oblasti? Da li je baš ovih nekoliko, desetak amandmana ili 15, koliko izmena zakona ima, da li je to ključni problem koji u ovom trenutku imamo sa investicionim fondovima, ali i sa celim tržištem hartija od vrednosti? Naš amandman je upravo hteo da istekne obavezu države da stvori mogućnosti, ali i obavezu države da učini da svi učesnici u bilo kom poslu u državi osećaju svoj deo odgovornosti. Naravno da svako ko ulaže određena sredstva mora da snosi svoj deo odgovornosti, bilo da ih ulaže u proizvodnju, bilo daulaže u štednju, banku, ili da ih ulaže kroz investicione fondove. Država ne može i ne sme da preuzima odgovornost za one učesnike na tržištu. Po našem mišljenju, država to ne sme da radi, ali isto tako, po našem mišljenju, mišljenju DSS-a, u ovom trenutku ključni problem nisu ove predložene izmene. Ključna stvar na tržištu hartija od vrednosti je centralni registar za hartije od vrednosti. Da vas podsetim, to je onaj registar za koji nismo mogli da utvrdimo koliku platu ima direktorka. A kada je rekla koliku platu ima ispostavilo se da nije prijavila neke bonuse, koje nije računala kao platu. Očigledno žena, gospođa to prilično bukvalno shvata; ako kažete platu, ona kaže kolika je plata, ne uzima u obzir ono što se formalno tako nazove. Drugi ključni problem na tržištu hartija od vrednosti je Komisija za hartije od vrednosti. Da bismo rešili problem ove oblasti, moramo da se fokusiramo na te dve institucije. Da ne pričamo o tome koliko problema postoji u radu sa Komisijom, koja odlično radi sve dnevne stvari, a na svakom ozbiljnom i krupnom problemu pokaže da nije dorasla svom zadatku. Da ne pričamo o tome da li joj je istekao mandat, nije istekao mandat i o svim onim stvarima koje bi novi zakon morao da otkloni. Hvala.
Gospodin Miloš Radulović želi reč. Izvolite.
Javljam se po Poslovniku, član 27. Dužnost predsednika Skupštine je da se stara o redu u Skupštini. Ja sam u vazdušnoj liniji praktično dva-tri metra udaljen od gospodina Obradovića, i zamolio bih vas da kolege iz vladajuće većine zamolite da se utišaju i umire. Bolje je da oni koje ne interesuje ova materija i ovaj zakon izađu u hol da pričaju. Hvala.
Zahvaljujem. Kolege, molim vas da sugestiju gospodina poslanika uvažimo, da omogućimo da se čuje svaki govornik. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, svakako da je i ovaj amandman odbijen. Pročitaću samo zadnju rečenicu obrazloženja zbog čega je amandman odbijen, da ne bih gubio vreme, pošto je obrazloženje jako dugo: „Do ovog rešenja zakonodavac je došao i iz razloga daljeg usklađivanja sa direktivama EU iz ove oblasti.“ Mislim da je apsolutno jasno, vi sve radite po direktivama i to tako mora. Fondovi, ne samo ovi investicioni, inače nam služe za predizborne kampanje, da prevarite naše građane, a da od tih obećanja ne ispunite ništa. Jedan od tih fondova je i Fond za kapitalne investicije AP Vojvodine. Poslednja podela sredstava Fonda za kapitalne investicije Vojvodine toliko je selektivno urađena da je to prosto zapanjujuće. Jedna odluka - 1.222.635.339 dinara, opština Odžaci je dobila 5.821.000; druga odluka - 2.267.820.000 dinara, opština Odžaci je dobila 34.000.000. Bruka i sramota! Vi u predizbornoj kampanji, tamo gde su demokrate na vlasti u Vojvodini, samo što bašte ne asfaltirate, a jednoj opštini koja je aplicirala Fondu, preko dve milijarde pokriveno je projektima, čuli ste koliko je sredstava odobreno. Od ova trideset četiri miliona, osamnaest miliona je odobreno za izgradnju puta Gračac – Kruščić, koji treba da bude regionalni put. Pa, sa tim ne mogu ni da se počnu radovi, to je samo da se zamažu oči građanima. Ali, to uopšte nije problem, već je u nečem drugom problem. Opština Odžaci trenutno je jedina slobodna teritorija u Vojvodini, jer tamo niste uspeli da srušite SRS sa vlasti. Zahvaljujem se.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Da li neko želi reč? Na član 8. amandman je podneo poslanik Vladan Jeremić. Da li želi reč? (Da.) Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, u Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima član 8. se odnosi na 30. član Zakona, gde je predlagač predvideo da se u stavu 1. dodaju tačke 2a) i 2b). Poslanička grupa SRS je uložila amandman na tačku 2b), gde se kaže da se do 20% imovine investicionog fonda može ulagati u investicione jedinice otvorenih investicionih fondova kojima ne upravlja isto društvo za upravljanje. Srpska radikalna stranka smatra da taj iznos od 20% treba da se zameni iznosom od 33%, jer bi u tom slučaju odgovarao cilju i svrsi Zakona o investicionim fondovima. Ono što je evidentno, to je da je reč, praktično, o jednoj novoj oblasti i da bismo morali pri tom da imamo u vidu iskustva i drugih zemalja, primera radi Hrvatske, gde je jasno pokazano da je potrebno i značajno vreme, i dobra propaganda i, naravno, edukacija da bi uopšte došlo do aktiviranja investicionih fondova na pravi način, odnosno da bi se aktivirala i štednja stanovništva, što je jedna od osnovnih pretpostavki, i da bi time postali uvažavani činioci na domaćem tržištu. Ono što je najveći problem u celoj ovoj priči, odnosno problem sa kojim će se suočiti budući menadžeri investicionih fondova, jeste izbor hartija u koje treba ulagati. Uz podatak da je tržišna kapitalizacija Beogradske berze viša od deset milijardi dinara ipak je primetan nedostatak najvećih domaćih kompanija tzv. „blu čipova“. Odnosno, javna preduzeća i veliki sistemi, kao što su NIS, „Telekom“ i slični, predstavljaju praktično neko tržište kapitala, jer su to, uostalom, i kompanije za koje su institucionalni investitori, investicioni penzioni fondovi, osiguravajuće kompanije i najviše zainteresovani. Jasno je da ti profesionalni investitori dobijaju materijal u koji mogu da ulažu i na taj način plasiraju akumuliranu domaću štednju u razvoj domaćih kompanija, a država bi trebalo da ima na raspolaganju tržišni mehanizam za određivanje cene pri eventualnoj prodaji svog kapitala u tim kompanijama. Pri tom, kompanija na berzi ne utiče na opredeljenje države kada će i u kojoj meri i kojim strateškim partnerom podeliti svoje suvlasništvo. Takođe, i same kompanije će korišćenjem pozicije na tržištu kapitala biti u mogućnosti da emitovanjem novih hartija od vrednosti prikupe jeftinija investiciona sredstva za dalji razvoj. U slučaju da se, pak, ovakva preduzeća ne pojave na berzi, jasno je da će domaći investitori ostati bez dovoljno kvalitetnih hartija u koje mogu da ulažu, pa će, shodno prirodnoj težnji kapitala da stvara prinos, kao i po prirodi svoje delatnosti, tražiti prinosne mogućnosti u drugim zemljama. Na takav način kao država možemo doći u paradoksalnu situaciju da, kao zemlja kojoj su potrebna sredstva za razvoj, postanemo izvoznici kapitala i na takav način finansiramo tuđi razvoj, a istovremeno bi naša privreda zavisila od skupih kredita. Takođe, prilikom eventualne prodaje državnog kapitala u ovim kompanijama bez njihovog izlaska na berzu uvek će neko moći da postavlja pitanje da li je postignuta cena mogla biti i viša. Uostalom, mislim da smo svedoci da se i posle duže vremena od prodaje paketa akcija nekih kompanija u javnosti i dalje vode polemike o visini prodajne cene, načinu prodaje i slično. Uz sve ovo što je predviđeno Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o investicionim fondovima, kao i samim zakonom, mislim da neće biti na valjan način regulisane mnoge nejasnoće koje postoje u ovoj oblasti. Hvala.
Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Izvolite, gospođo Tabaković.
Član 9, odnosno član 32. osnovnog zakona definiše ulaganje imovine investicionog fonda u skladu sa ograničenjima predviđenim ovim zakonom i prospektom investicionih ulaganja. Mislim da način usklađivanja i održavanja tih propisanih pravila koja je ranije definisao član 32. i onako kako se sada to menja članom 9, a prvenstveno da ta prekoračenja koja se definišu zakonom mogu biti prekoračena u prvih šest meseci od osnivanja investicionih fondova, zaista ne treba da budu definisana na način kako ste predložili, jer ono što mislite da će biti izuzetak koji treba da pokrijete zakonskom odredbom postaće, po iskustvu našem i vašem, zajedničkom, u stvari pravilo ponašanja. Znači, prvih šest meseci investicioni fondovi neće imati onih 200.000 evra osnovnog kapitala da funkcionišu. Mislim da odlaganje rokova za usklađivanje utvrđenih prekoračenja, tri plus tri meseca, zaista nije dovoljno dobro definisano, kao zakon, a tiče se nečeg što je trenutna situacija i trenutna kriza. Jesu to okolnosti na koje oni iz investicionog fonda ne mogu da utiču, ali ne možemo za nešto što je privremeno, što očekujemo da se završi, poput krize, da donosimo zakonska rešenja koja će u stvari značiti liberalizaciju u inače vrlo osetljivoj oblasti, kao što su investicioni fondovi. Znači, ograničenje koje smatrate izuzetkom će postati pravilo ponašanja, a nećete da shvatite da u stvari, čak i po sopstvenom priznanju, investicioni fondovi kažu da imaju problem osipanja imovine, ne samo zbog krize, nego i zbog needukovane investicione javnosti. Svi se slažemo da je to istina, a zaboravljamo ključni argument zašto se osipa imovina investicionih fondova – zato što isuviše vodimo računa o finansijskom sektoru i ne radimo na jačanju realnog sektora, koji je osnov i za kvalitetnu investicionu jedinicu u koju bi ulagači mogli ulagati, i što ne radimo na tome da imamo građane u Srbiji koji će zaraditi da prežive i da imaju višak sredstava koji će moći da ulože ili u banku, ili u dobrovoljni penzioni fond ili u investicione fondove. To je osnovni problem, kojem se generalno ne posvećuje dovoljno pažnje u ekonomskoj politici Vlade i u izmeni zakonske regulative u ovom trenutku. Još jedan dokaz da sam u pravu što se tiče toga na šta računaju investicioni fondovi, da ne računaju na višak sredstava koji će imati građani od svojih plata, kao ostatak koji može da se ulaže u bilo koju vrstu odložene potrošnje, jeste sledeći: novac bi na domaćem terenu, priznaju znalci iz ove oblasti, mogli da ostave i da imaju samo balansirani fondovi, koji će značajan deo svojih sredstava ulagati u sigurne hartije od vrednosti, a to su obveznice stare devizne štednje. Poštovana Vlado i dragi građani, ovde ne postoje kvalitetne akcije u koje mogu da ulažu građani, jer nemaju para, ali ni investicioni fondovi, jer nam pada vrednost akcija zbog toga što nismo vodili računa da svojim merama, koje smo mogli na vreme da preduzmemo, jačamo tu realnu osnovu našeg života.
Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Reč ima Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Malo sam iznenađena što ovaj zakon nije izazvao dovoljno interesovanja među kolegama poslanicima. Jeste vrlo važan zakon i bio je jedan od boljih zakona s obzirom na, kako da kažem, ozbiljnost definisanja ograničenja u poslovanju investicionih fondova. Član 16, onako kako je definisan sada izmenama zakona, kojim se zaduživanje investicionih fondova kod banaka može produžiti sa 90 dana na 360, da mogu ne samo po ugovoru prema kreditu raditi na svojoj likvidnosti, već da mogu imati repo ugovore ne samo sa bankama, nego i sa drugim investicionim fondovima, da ukupno zaduživanje može da se poveća do 20% (a u prethodnom rešenju je bilo 10%), govori o rešenosti Vlade da učini sve, pa gotovo i nemoguće, da zadrži investicione fondove i kapital ulagača u ove fondove. Mislim da je minimum objektivnosti u onom što se zove osnova, kao realna proizvodnja i onom što je nadgradnja, a to jeste finansijski sektor, u ovom trenutku i u ovom zakonu morao da pokaže da smo svesni da je naduvavanje balona vrednosti akcija, finansijskih tržišta, nije dobar put u razvoju finansijskog tržišta. Odlično znate, kao i ja, da su se ulagači u ove investicione fondove povukli posle one prve plime gde su mogli da ostvare značajne zarade, koje su išle i do 30% za pojedine uloge, i da posledice ukupno lošeg stanja, stanja straha i neizvesnosti, neće moći da budu povraćene kao dobra klima i razvoj investicionih fondova, ma kakve mere Vlada preduzimala u ovom trenutku. Zato, sa druge strane, može da se stvori ne osećaj zapostavljenosti kao nerealan osećaj, nego sasvim racionalan i dokaziv osećaj zapostavljenosti realnog sektora, u koji ova vlada ne ulaže dovoljno labavljenjem regulative tamo gde je to moguće, a to je npr. plaćanje poreza po realizaciji, ne po fakturisanoj nego po naplaćenoj realizaciji. Ali, zato razvoju finansijskih tržišta popuštamo sva ograničenja, a znamo da to neće imati nikakvih efekata. Mislim da ovo nije dobra poruka za učesnike u ekonomskom životu, za učesnike na finansijskom tržištu. Pokazali ste im da kada oni na svojim okruglim stolovima i medijskim promocijama zatraže izmenu regulative vi to vrlo brzo uradite, na način koji je nedopustiv u odnosu na Skupštinu, jer ste na dan kada ste poslali ovaj zakon u proceduru istovremeno pustili u javnost uredbu kojom ste najveći deo ovog zakona već stavili u pravni promet da im olakšate poslovanje, a da nijednom rečju u obrazloženju zakona to niste naveli. Doveli ste nas ne u osećaj povređenosti, nego u nedopustiv osećaj podređenosti, jer iako se ova materija tiče poslovanja investicionih fondova, ona mora da se tiče i ove grane vlasti koja o tome odlučuje. Mislim da ove mere neće doneti efekta, ali kompromituju namere Vlade u odnosu na ostale učesnike u ekonomskom životu.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Obradović. Da li želite reč? Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Gospođo ministarka, u obrazloženju ovog zakona piše da se ove izmene pre svega predlažu zbog svetske ekonomske krize. Kako svetske ekonomske krize, ako je nije bilo, ili ako vaš koalicioni partner ili vaš kolega ministar kaže da je najgore prošlo i da je kriza iza nas? Zašto menjamo zakon ako te krize nema? Kada pogledamo podatke... Hajde prvo da se zadržimo na temi da li je kriza prošla i da li kriza još uvek traje. Imam intervju gospodina potpredsednika, tako da ako mislite da nije izjavio – jeste. Ako pogledate podatke, naravno da je mart bio ohrabrujući, april je nastavio po svome, ali kada pogledamo poslednje podatke koje ste objavili, u periodu od januara do maja ove godine prihodi su bili 231.000.000.000 dinara, a izdaci su 275.000.000.000, uz deficit 44.000.000.000. Nije zgoreg da se podsetimo da smo pre malo više od mesec dana usvojili rebalans budžeta po kome su predviđeni prihodi 650.000.000.000, rashodi 220.000.000.000, a prijavljeni deficit je 70.000.000.000. Kažem prijavljeni, jer Direkcija za puteve, odnosno Preduzeće za puteve nikada neće vratiti dug pa je to, u stvari, deficit države, onih dvadeset milijardi. Ako pažljivo pogledamo projekciju i ono što nas očekuje narednih meseci, ako situacija ne bi bila gora nego što je sada, onda bi, ako se nastavi ovakva dinamika, ukupni prihodi bili 550.000.000.000, fali još stotinak milijardi. Ono što posebno zabrinjava je struktura prihoda. Na primer, PDV – u maju je naplaćeno 21.800.000.000 milijardi, odnosno 18,3% realno manje nego u istom periodu prethodne godine. U periodu januar - maj naplaćeno je 125.000.000.000, odnosno realno 17,2% manje nego prethodne godine. Kada pogledamo strukturu poreskih prihoda, svi prihodi su u maju značajno manji nego u aprilu, iako smo doneli set zakona koji bi trebalo da to koriguju. Porez na dohodak je značajno manji. Akcize su, što je interesantno, značajno povećane onim izmenama zakona, a u maju su značajno manje nego u aprilu. Sve u svemu, poprilično zabrinjavajući podaci. U svakom slučaju, teško da možemo da kažemo, na bazi podataka iz maja, da je kriza dotakla dno i da je kriza nešto što je prošlost. Pre bi se moglo reći da smo na dnu pa se batrgamo, pa je nekog meseca malo bolje, a nekog malo gore. Očekujem da vidimo šta će biti rezultati sporazuma sa Međunarodnim monetarnim fondom. Juče je bilo dosta priče ovde o tom sporazumu, ali mene pre svega interesuju neki drugi aspekti a ne oni o kojima je juče bilo reči. Naime, Srbija se obavezala na nešto što se zove strukturna uslovljenost, pa je pre sastanka odbora direktora MMF-a preuzeta obaveza da se dovrši prilog uz memorandum koji će detaljno predstaviti mere u slučaju nepredviđenih okolnosti, kao i uloga Narodne banke, Vlade i Agencije za osiguranje depozita. Da li bismo mi kao Narodna skupština mogli da vidimo šta su to predviđene mere ili je to neka posebna tajna, koja ne treba da bude poznata nama, iz ovog sporazuma sa Međunarodnim monetarnim fondom? Druga stvar, posebno je interesantno, rok još nije istekao, ali do kraja juna Agencija za osiguranje depozita treba da usvoji detaljne akcione planove za preostale banke u državnom vlasništvu. Bilo bi posebno interesantno da u Skupštini dobijemo podatke o tome šta su to akcioni planovi. Ova analiza je za nas vrlo interesantna, analiza koju treba da napravi Ministarstvo finansija, koje treba da napravi posebnu radnu grupu koja treba da ispita razloge za oštar rast PDV povraćaja i kredita u 2008. godini. Sa aspekta analize i ukupne ekonomske politike, ovo je za nas posebno važna stvar. Ovog puta vas neću pitati kako je rešeno pitanje sopstvenih prihoda, onih 40% sopstvenih prihoda koji treba da se vrate u budžet. Ali, moram da vas upozorim na izuzetno visok deficit: u prvih pet meseci 44.000.000.000. Ne znam da li je tačan podatak da je samo u aprilu i maju povećan dug po pitanju državnih zapisa sa četiri i po na četrdeset milijardi dinara. Negde sam pronašao taj podatak. Kažem, vi imate tačan podatak i bilo bi dobro da ovo nije tačno. Pošto klimate glavom, pretpostavljam da nije tačno. Moram da vas upozorim da ovako visok deficit nije održiv na kratak period. Pitanje je kada će banke prestati da budu zainteresovane za državne zapise. Na duži rok takođe nije održiv zato što je teško vraćati takve kredite. Ovde smo otvorili pitanje zaduživanja Narodne banke kod MMF-a. Jeste javni dug, nije javni dug, kako god, po Zakonu o Narodnoj banci, ako Narodna banka ne bude mogla da ga vrati, vraćaće ga država. I Narodna banka je valjda deo države, tri milijarde evra je 10% BDP. Kada se uzmu u obzir svi oni krediti o kojima se pregovara, za infrastrukturu, za budžetsku podršku i sve ostalo, onda dolazimo u situaciju da će već 2010, početkom 2011. godine ukupan dug, javni i privatni, biti 80% BDP. Sve su to stvari za brigu. Dobro je slati optimističke poruke, ali poruka da je kriza gotova na osnovu ovih podataka je sve drugo samo ne istina.
Zahvaljujem. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Diana Dragutinović, ministar finansija, želi da da završnu reč? (Jorgovanka Tabaković, s mesta: Da li ovlašćeni predstavnici ili predsednici poslaničkih grupa imaju pravo na reč?) Objedinjen je pretres. To ću pitati na kraju. Ako neko želi sada, može, ali pošto je objedinjen pretres, to ću pitati na kraju treće tačke iz ovog seta. Imate i sada pravo, ako hoćete. Ima li neko želju da koristi vreme poslaničke grupe, odnosno ovlašćenog predstavnika? Izvolite, gospođo Tabaković.
Dakle, iz vremena ovlašćenog predstavnika. Želim samo sa dve rečenice da zaključim ovaj deo o Predlogu zakona o izmena i dopunama Zakona o investicionim fondovima. Isticanje značaja finansijske oblasti jeste na neki način dato svima nama do znanja izmenama i dopunama ovog zakona i načinom kako je to urađeno. Ne bih se zbog toga javila da u okviru ovog vremena kažem jednu važnu stvar, već upravo iz razloga ukupnog značaja kontrole nad novcem i značaja koji se pridaje finansijskom tržištu. Stav da kontrola nad novcem mora biti nezavisna i van uticaja i domena politike znači, u stvari, da je novac van društvene kontrole. Ne treba to da ponovim. To je sadržano u odgovoru na pitanje naših kolega poslanika zašto nismo ovde ratifikovali kredit MMF-a. Iz nezavisnosti Narodne banke, iz nezavisnosti njenog načina upravljanja novcem koji je izvučen iz domena politike i Narodne skupštine, društvo, politika, pa i poslanici su ostali bez prava i obaveze da ratifikuju jedan tako važan dokument. Kada se vlast odrekne, a mi jesmo neko ko podržava ili ne podržava vlast, kada se Vlada (rekli ste, na sajtu NBS se može naći taj ugovor), kad se vlast kao Vlada odrekne kontrole nad monetarnom, tada monetarna politika preuzima vlast nad onim što se zove Vlada i parlament, doduše posredno. Ceh te politike i ceh takve nezavisnosti je na svima nama kao građanima koji će kamatu na kredit i uslove iz kredita ili aranžmana, kako ga nazivate, sa MMF-om morati da podnesu. Znači, troškovi takvih odnosa padaju na teret građana, kroz prihvatanje da se prodaju neka bitna preduzeća koja gazduju ogromnim resursima, da se dovrši privatizacija, iako su svetski trendovi u suprotnom smeru. Amerika podržavljuje, a mi dobijamo naloge da izvršimo privatizaciju ostatka onoga nad čime kao država imamo kontrolu. Ne da promenimo menadžment, ne da regulišemo viškove zaposlenih, nego da privatizujemo po svaku cenu. Dokle nas je to dovelo, znamo. Koliko smo zaduženi i iz kojih ćemo prihoda plaćati kamate na te dugove, makar oni bili uloženi i u infrastrukturne projekte, što je jedino opravdano, ostaje da cenimo svi mi zajedno, ali nemojte nas držati u uverenju da ne znamo kako je nezavisnost Narodne banke, odnosno kontrole nad novcem, nad monetarnom politikom, ostavilo i vlast i Vladu i ovaj parlament bez kontrole nad onim što se zove zaduživanje. Vlada je to učinila verovatno dobrovoljno, ali mi u ovom domu, tvrdim u ime onih građana koje predstavljamo ja i moja poslanička grupa i SNS, sigurno nismo svojevoljno prepustili to odlučivanje, sa ozbiljnim posledicama, ni Vladi, a najmanje Narodnoj banci. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? Gospođo Dragutinović, izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo, poštovani narodni poslanici, zahvaljujem se na, ovog puta veoma mirnoj, diskusiji. Činjenica jeste da ne postoji saglasnost oko promena ovog zakona i to je normalno, ali definitivno ono u čemu saglasnost postoji jeste da je finansijsko tržište u zemlji Srbiji nerazvijeno; niti je povezano sa međunarodnim finansijskim tržištem, niti su naše kompanije i privreda povezani, odnosno zavise od našeg finansijskog tržišta. Kada govorimo o nerazvijenosti finansijskog tržišta, pre svega mislim na malu tržišnu kapitalizaciju, na mali broj akcija, obveznica, kvalitetnih hartija od vrednosti i na veoma nelikvidno finansijsko tržište. Takođe, kada govorim o nerazvijenosti finansijskog tržišta mislim na relativno mali broj fondova, u ovom trenutku mislim da je aktivno 15 fondova, 13 otvorenih, dva zatvorena, vrednost imovine je gotovo minorna. Vrednost imovine svih fondova u ovom trenutku, to je podatak krajem marta 2009. godine, jedva prelazi milijardu dinara. Ne samo što je tržište malo, ono je i veoma volatilno. U ovom periodu, koji je manji od godinu dana, promet je pao za više od 50%, kao i cene akcija. Sigurno je da ni za jednu promenu ne možete biti sigurni kakav će efekat izazvati, ali sve ove promene, posebno promene čl. 6, 29. i 30, imaju nameru da daju podsticaj razvoju finansijskog tržišta, da se smanji volatilnost finansijskog tržišta i da se omogući funkcionisanje fondova u uslovima krize. Dakle, sve promene imaju za cilj da povećaju a ne da smanje ili zatvore postojeće investicione fondove, posebno u sadašnjim uslovima kada nam je neophodno više institucija kako bismo mobilisali štednju. Ovo je finansijska kriza. Znam da postoje znakovi pored puta na svetskom tržištu, gde se finansijska kriza ublažava. Tih znakova još uvek nema kada je tržište Srbije u pitanju. Činjenica jeste da su prihodi države u 2009. godini nominalno niži nego što su bili u 2008. godini, činjenica jeste da su rashodi nominalno veći nego što su bili, ali deficit nije sam po sebi loš. Ako iza deficita stoje investicije, to je u redu. Ako iza deficita stoji želja države da... ne može da neutrališe, ali recimo, da ublaži preveliki pad kreditne aktivnosti banaka i privatne tražnje u sadašnjim uslovima, to je lek. Deficit je i u dugom roku održiv, ukoliko se koristi za investicije i za stabilizaciju. Kada su fiskalni prihodi u pitanju, mislim da nije u redu porediti samo aprilske i majske podatke. April i maj su imali bitno različit broj radnih dana. Jedan radni dan znači više od tri milijarde javnih prihoda. Takođe, prihodi od akciza u aprilu, pošto je to bio neradni dan, prebačeni su u maj, tako da samo na osnovu aprila i maja, poređenjem, ne možemo govoriti koliko su zaista pali javni prihodi u maju mesecu. Ono što je neosporno jeste da, kako god da pogledate, kako god da svedete na broj radnih dana, prihodi države jesu manji u nominalnom smislu za 4 - 5%. To je i očekivano, imajući u vidu pad društvenog proizvoda koji se desio i još veći pad tražnje, a znamo da su fiskalni instrumenti uglavnom vezani za tražnju i za dohotke. Za sada toliko. Hvala.
Zahvaljujem dr Dragutinović, ministru finansija. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O OBAVEZNOM OSIGURANjU U SAOBRAĆAJU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milan Avramović, Nikola Savić, Milan Škrbić, Dragan Stevanović, Marina Raguš, Dobrislav Prelić, Dragan Živkov, Boris Aleksić, Dragan Todorović, Milorad Buha, Elena Božić-Talijan, Zoran Antić, Mirko Čikiriz, Milovan Radovanović, Dragan Aćimović, Milutin Jeličić, Aleksandra Ilić, Lidija Dimitrijević, Dušanka Plećević, Gordana Paunović-Milosavljević, Zlata Đerić, Zoran Šami, Arsen Đurić, Sreto Perić, Jelena Budimirović, Ljiljana Miladinović, Milan Veselinović, Jorgovanka Tabaković, Mićo Rogović, Jadranko Vuković, Božidar Delić, Miloš Radulović, Lidija Vukićević, Zoran Krasić, Zoran Kasalović, Veroljub Arsić, Milica Radović, Saša Maksimović, Mileta Poskurica, Željko Tomić, Slobodan Vuković, Petar Jojić, Momčilo Duvnjak, Branimir Đokić, Srboljub Živanović, Dragan Čolić, Radiša Ilić, Nikola Žutić, Stefan Zankov, Vladan Jeremić, Oto Kišmarton, Nataša Jovanović, Momir Marković, Radica Jocić, Ljubomir Kragović, Milorad Krstin, Tomislav Ljubenović, Igor Bečić, Vesna Marić, Dušan Marić, Aleksandar Martinović, Slađan Mijaljević, Marko Milenković, Vlada Milojković, Vučeta Tošković, Dejan Mirović, Zoran Popović, Goran Mihajlović, Ognjen Mihajlović, Bojan Mladenović, Paja Momčilov, Mirko Munjić, Milan M. Nikolić, Vjerica Radeta, Vitomir Plužarević, Gordana Pop-Lazić, Filip Stojanović, Marina Toman, Zoran Babić, Ljubiša Petković, Zoran Mašić, Milan Knežević, Gojko Radić i Predrag Mijatović. Narodni poslanik Saša Dujović je pisanim putem, 9. juna 2009. godine, povukao amandman na član 23. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Avramoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, aktivno smo razmatrali ovaj predlog zakona, aktivno ćemo učestvovati i u raspravi o pojedinostima. Ako uzmete u obzir ogroman broj amandmana koje je uložila Poslanička grupa SRS, pokušaćemo da ovaj zakon popravimo na što bolji način i da ukažemo na propuste i nedorečenosti u samom predlogu. Naime, na član 1. sam podneo amandman u kome tražim da se reči „osniva se Garantni fond, uređuje se njegova nadležnost i način finansiranja“ brišu. Moram napomenuti i to da smo, kao i u vezi sa dosadašnjim predlozima zakona, striktno bili protiv širenja i gomilanja administracije i bilo kog državnog organa, pogotovo ako uzmemo u obzir ekonomske aspekte i krizu. Apsolutno možemo doneti zaključak da je formiranje ili osnivanje još jednog državnog organa, kao što je garantni fond, necelishodan, trošadžijski potez Vlade Srbije. Ono što Garantni fond garantuje i uređuje jesu nadležnosti podzakonskih akata, koje nama ovde nisu precizirane. Ono što treba da predstavlja pomoć građanima Srbije jeste da neosigurano društvo ili vozilo ili lice koje je pričinilo štetu može da pobegne sa mesta udesa, a da ovaj garantni fond na neki način nadoknadi tu štetu. Činjenica je da garantni fond, ako imamo u vidu da njim raspolaže Vlada, ne može imati uvid u sve štete na putevima Srbije, ne može imati uvid bez saradnje sa saobraćajnom policijom, sa kriminalističkom policijom, jer ako neko napravi saobraćajni prekršaj i pobegne sa lica mesta, taj proces prvo mora da prođe sa tog drugog aspekta, policijskog, kriminalnog, pa da onda garantni fond reaguje kako bi obeštetio prvo lice koje je učestvovalo u nezgodi. Zbog toga sam mislio da ovaj garantni fond ne treba da postoji, da se to uređuje kako je uređivano i do sada – uz obavezno osiguravajuće društvo, ako ga ima, a ako ne, da se sudskim putem nadoknade štete, kao što je to bilo do sada. Hvala.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju, i to tako da se posle tačke 4) dodaje nova tačka 5), koja govori o tome da u ovom zakonu treba pomenuti i železnički saobraćaj. Želim da napomenem da je železnički saobraćaj tradicionalna vrsta saobraćaja, čak mislim da ne treba nikoga na to podsećati. Znamo svi da je voz prevozno sredstvo i mislim da se na ovaj način vrši diskriminacija železničkog saobraćaja. Hoću da kažem još nešto o ovom zakonu o obaveznom osiguranju u saobraćaju. Ovo je veoma važan zakon i on se na najdirektniji način tiče bukvalno svakog građanina Srbije, jer svaki građanin je, kao pešak ili kao vozač, učesnik u saobraćaju. Međutim, kao i svi zakoni koje predlaže i koje donosi ova vlada, i ovaj zakon o obaveznom osiguranju u saobraćaju je nedorečen. U njemu su odredbe koje se mogu tumačiti na jedan ili drugi način i, takođe, u ovom zakonu ima puno odredaba koje se ne mogu primeniti u realnom životu. Zakon o bezbednosti saobraćaja trebalo bi da bude kompatibilan sa zakonom o obaveznom osiguranju u saobraćaju, međutim, kada se pogledaju jedan i drugi zakon i ako se uporede, videćemo da u određenim članovima, u mnogim odredbama, u mnogim stvarima ova dva zakona stoje u određenom nesaglasju. Zbog toga smatram da je ovaj zakon veoma loš. Neću da kažem da nije potreban, i te kako je potreban, ali je loš iz sledećih razloga. Kao prvo, zaista ne vidim razlog zbog čega se ovoliko žurilo sa donošenjem ovog zakona, ako vidimo samo njegov poslednji član 117. gde se kaže da će pojedine odredbe ovog zakona stupati na snagu u različito vreme; jedna trećina suštinskih odredaba ovog zakona, koje se odnose na osiguranje, stupa na snagu onog trenutka kada Srbija bude član EU, a niko ne zna kada će to biti. Dalje, suština ovog zakona je da se izvrši priprema terena za strane osiguravajuće firme, za strana osiguravajuća društva, nešto slično kao što smo imali sa bankarskim sistemom i sa stranim bankama. Sve ovo što se predviđa ovim zakonom u suštini neminovno će dovesti do poskupljenja obaveznog osiguranja. Ne treba ni podsećati da u vreme ove sveopšte finansijske i ekonomske krize to stvara dodatne probleme našim građanima, a korist će izvlačiti strana osiguravajuća društva i strane firme, kao i strane banke, o čemu je malopre govorio i kolega Zoran Krasić. Ova vlada ne zna ništa konkretno da uradi, nego udara po džepu vozača, a to je u ovoj prilici najlakše. To je uvek najlakše, ali to nije jedini put, čak nije ni pravi put, ali je najlakši put, to zna svako. Udara se po džepovima vozača, bilo kroz povećanje premija osiguranja, bilo kroz povećanje cene benzina, a znamo da je cena benzina u Srbiji veća nego u bilo kojoj drugoj zemlji u okruženju. Dalje, svi poslovi koji su vezani za ovo osiguranje odvijaju se na relaciji Narodna banka Srbije - osiguravajuća društva, a zaobilaze se sve druge institucije: strukovno udruženje, AMSS, udruženja tehničara, inženjera itd. Sve se prepušta finansijskim moćnicima koji su i prouzrokovali ovu ekonomsku krizu. Samo da kažem, u ovom zakonu (ima o tome mnogo amandmana, o tome ću kasnije) posebna je priča garantni fond, koji ne predstavlja ništa drugo nego samo još jednu vladinu agenciju. Hvala.
Govorili ste duže od pet minuta, tako da je to od vremena poslaničke grupe. Inače, neću prekidati poslanike, sami kontrolišite svoje vreme, da li želite do dva minuta ili preko toga, tako da će to ići od vremena poslaničke grupe. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, sve što stoji u obrazloženju predloženog zakona zaista se može navesti kao tačno. Znači, problemi koji bi zaista trebalo da se otklone u oblasti obaveznog osiguranja u saobraćaju stoje, definisani su. Međutim, da ne bude dileme, SRS smatra da je ipak rešenje koje je predloženo pomalo u nekim delovima površno i da se zaista niste suštinski opredelili da na iste odgovorite kako treba. O tome ću više govoriti kada budem govorio o svom sledećem amandmanu na član 23, gde je na zaista eksplicitan način pokazano da je napravljen zaista površan pristup rešavanju, odnosno predviđanju određenih rešenja. Kroz ovaj amandman sam pokušao da predložim da se napravi određeno saglasje ovog zakona sa Zakonom o bezbednosti u saobraćaju. Čini mi se da, iako ste imali priliku da slušate kada je bila rasprava o tome, insistirali smo na usaglašavanju određenih zakona zbog činjenice da isti ne mogu da budu primenjivani u praksi zbog nesaglasja... Tada je bilo dosta reči o tome, čak su se i predstavnici Vlade sa tim saglasili, pokušali da ugrade neke odredbe koje smo predlagali kroz amandmane i pokušali da u narednih par meseci, do stupanja na snagu tog Zakona o bezbednosti saobraćaja, neke stvari promene i prihvate kao neophodne. Zato smo se i ovde time rukovodili. Smatrali smo da bi definicija kojom se saobraćajna nezgoda definiše u Zakonu o bezbednosti saobraćaja mogla da se primeni ovde ili da se nađe neki drugi način kako bi se ovaj termin „saobraćajna nezgoda“ upodobio istom, odnosno da se iznađe rešenje da to bude u saglasju. Hvala.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra da je ovo jedan zakon koji je potreban, ali takođe smatramo da ima mnogo većih problema, koje Vlada treba da rešava, i gospođa Dragutinović, na konkretan način. To vam je sada gospodin Stevanović i objasnio, šta je dobro u ovom zakonu. Ali, mi smo zatrpani pozivima naših građana, pre svega poljoprivrednika, s obzirom na to da ste sinoć u vašoj završnoj reči rekli da poljoprivreda nije oštećena. Prosto ne mogu da verujem, gospođo Dragutinović, da ste to rekli. U dva navrata je rebalansom budžeta skinuto, prvo budžetom četiri i po milijarde, pa sada ponovo četiri i po milijarde. Ostalo je još samo da uništite poljoprivredu, pored svega što ste uništili u Srbiji. Da li znate da su počeli prvi otkosi da se kose, da je cena stočnog ječma pet dinara avansno, a ostalo – kako tržište, navodno, bude diktiralo, odnosno kako budu diktirali tajkuni? Da li znate da pšenica neće biti sigurno skuplja od 9,5 dinara, a da je vekna hleba od 600 grama 38 dinara? Prosto neverovatno! Ali, to je samo još jedan od vaših zadataka, da bacite Srbiju na kolena. Ova jednostrana primena trgovinskog sporazuma je dovela poljoprivredu do toga da jednostavno naš poljoprivrednik više nema rešenja i da ne može da preživi na ovakav način. Nadam se da ćete preduzeti neke konkretne mere, a s obzirom na to da je ovo objedinjena rasprava i da ćemo imati vremena još u toku dana, mislim da ćete, kao odgovorna osoba, pokušati da nam odgovorite na neka pitanja koja ćemo vam postaviti zarad javnosti i zarad naših vrednih ljudi, poljoprivrednika, koji to u svakom slučaju zaslužuju. Zahvaljujem.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, uputio sam, u ime SRS, amandman na član 3. stav 1. tačka 9) i tražio sam njeno brisanje. Tačka 9), moraću je pročitati, kaže: „Najviša dopuštena masa vazduhoplova pri uzletanju je najviša dopuštena masa vazduhoplova pri poletanju koja odgovara odobrenoj masi specifičnoj za svaki tip vazduhoplova i koja je utvrđena u uverenju o plovidbenosti vazduhoplova.“ Gledajte, ovo je uskostručni termin, koji nema potrebe ugrađivati u zakonske propise. Zašto? Zbog toga što ste članom 3. predvideli osnovne pojmove koji se koriste u osiguranju. Ovo je termin koji je uskostručan i nema potrebe ugrađivati ga u zakonski projekat. Šta treba da se ugradi? Samo osnovni pojmovi koji se koriste u osiguranju, a specijalni standardi, pravila ili, u ovom slučaju, jedna posebna situacija kod osiguranja vazduhoplova ne treba da uđu u zakonsku projekciju i da se ugrade u zakon. Isti je slučaj kod tačke 8) – specijalno pravo vučenja, kod tačke 6) – multilateralni sporazum. Ovde ste rekli da je to sporazum koji je zaključen između nacionalnih biroa osiguranja itd. To je uskostručno. Multilateralni sporazum je daleko širi pravni pojam, a vi ste ga ovde suzili. Morali ste navesti da je to sporazum u osiguranju i onda dati njegovu definiciju, jer se često pojavljuje u ovom pravnom propisu. Hvala vam.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, prijavite se.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 4. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju, tako da se on menja i treba da glasi: „Svi vlasnici prevoznih sredstava iz člana 2. stav 1. ovog zakona dužni su da zaključe ugovor o obaveznom osiguranju u saobraćaju pre nego što se prevozno sredstvo stavi u saobraćaj“. Zbog čega sam podneo ovaj amandman? Tekst koji stoji u zakonu stvara određenu nejasnoću. Smatram da se na ovaj način bolje definiše ovaj zakon jer se ovako definisano, kao što sam rekao, odnosi baš na sve učesnike u saobraćaju. Međutim, kao što vidimo, Vlada je odbila ovaj amandman: „Amandman se ne prihvata iz razloga što predstavlja samo pravno-tehničku redakciju.“ Ja sam u obrazloženju svog amandmana u suštini naveo da amandman i jeste jedna vrsta pravno-tehničke redakcije, ali da je ovako kako je dato u amandmanu jasnije i sigurno može da se bolje tumači. Ovde su predstavnici Vlade opet pokazali tvrdoglavost – važno je ne prihvatiti amandman koji dolazi iz redova opozicionih stranaka, bez obzira na to da li je on dobar ili ne. Jer, u suštini se Vlada složila u svom obrazloženju sa obrazloženjem koje sam ja dao u amandmanu, ali opet taj amandman nije prihvatila. Hvala.
Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Da li neko želi reč? Gospodin Antić želi.
Dame i gospodo narodni poslanici, Srpska napredna stranka je podnela niz amandmana u želji da ovaj zakon o obaveznom osiguranju u saobraćaju bude što lakši, da se što lakše sprovodi, da građani od njega imaju što veću korist. Na član 5. podneo sam amandman koji u suštini ima za cilj da od trenutka kada se sklopi polisa ta polisa važi. Amandmanom se menja stav 5, koji tu mogućnost ostavlja tek po isteku 24 časa. Smatram da je trebalo da se ima razumevanja za ovaj amandman. Mislim da se zakon nepotrebno upliće u ovu oblast. Ovu oblast i ova pitanja trebalo je ostaviti osiguravajućim društvima da rešavaju i nije bilo neophodno da se u okviru zakona nađe ovaj institut. Prema tome, žao mi je što Vlada, odnosno Ministarstvo nije imalo dovoljno razumevanja, jer mislim da bismo bitno olakšali život vozača, građana činjenicom da im polisa, u onom trenutku kada im je možda najpotrebnije, počinje da teče od trenutka kada je zaključuju. Hvala.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović, koji želi reč. Izvolite.
Na član 7. Predloga zakona Poslanička grupa SRS, čiji sam ja ovlašćeni predstavnik, podnela je amandman. Amandmanom je traženo da se prvi i drugi stav izbrišu i da umesto ova tri stava bude jedan stav u članu 7. ovog predloga zakona i da glasi: „Dinarska protivvrednost sume osiguranja, odnosno osigurane sume, odštetnog zahteva za male štete i učešća u šteti iz člana 92. stava 2. ovog zakona se obračunava po srednjem kursu Narodne banke Srbije na dan isplate štetnog događaja.“ Doduše, u stavu 3. predloženog zakona u ovom članu, apsolutno je ista definicija kao u podnetom amandmanu, s tim što je razlika samo u jednoj jedinoj reči; u stavu 3. Predloga zakona navodi se: „na dan nastanka štetnog događaja“, a mi u SRS ovim amandmanom tražimo da se vrši isplata u dinarskoj protivvrednosti koja odgovara utvrđenom iznosu na dan isplate štetnog događaja, zbog inflacije itd. Ovde je zakonodavac predvideo, u stavu 1, kao i u naslovu iznad člana 7. sumu osiguranja i osiguranu sumu, gde se tačno ne preciziraju razlike u ta dva termina, a stav 2. može biti kontradiktoran, jer se obavezuje osiguravajuće društvo da može da isplati osiguranu sumu, najvišu, koja je predviđena u stavu 1. Međutim, ugovorom može da se predvidi i viša suma, tako da je ta viša suma veća od sume osiguranja ili osigurane sume. Dalje, rokovi su predviđeni – par sekundi je isteklo van mog vremena za ovaj amandman, samo da navedem – u članu 25. Predloga zakona, koje osiguravajuće društvo može da dezavuiše, da zloupotrebljava, od 14, 45, 90 dana itd. Više nemam vremena.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Milutin Jeličić i Aleksandra Ilić. Gospodin Jeličić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovana ministarka finansija, Nova Srbija je podnela amandman na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju. U članu 7. stav 3. posle reči „kursu“ dodaje se reč „evra“, a reči „na dan nastanka štetnog događaja“ zamenjuju se rečima „na dan isplate po odštetnom zahtevu“. Obrazloženje: veoma je česta praksa da se sa isplatom odštetnih zahteva manipuliše na razne načine i odugovlači, što oštećenom stvara dodatne teškoće. Pravično bi bilo da na dan isplate po odštetnom zahtevu bude određena svota u skladu sa zvaničnim srednjim kursom evra na taj dan. Bitno je, takođe, precizirati u zakonu da se ovaj član, odnosno tumačenje u stavu 3. odnosi striktno na kurs evra, a ne neke druge valute.
Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč?Gospođa Plećević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman na član 8. Predloga zakona o obaveznom osiguranja u saobraćaju, koji glasi: U članu 8. stav 4. posle reči „dužan“ dodaju se reči „da na zahtev ovlašćenog lica da lične podatke i podatke o osiguranju“, a ostali deo rečenice se briše. Predloženim amandmanom se isključuje mogućnost manipulacije ličnim podacima od strane neovlašćenih lica, jer je drugim zakonskim propisima regulisano ko ima pravo da uzima lične podatke od građana, makar oni bili i učesnici u saobraćajnoj nezgodi. Pre svega, nijedan učesnik u saobraćaju ne može presuđivati na licu mesta ko ima pravo na podnošenje odštetnog zahteva. To se utvrđuje uviđajem ovlašćenog organa i u sudskom postupku. Ovaj stav nije u skladu sa Zakonom o bezbednosti saobraćaja, iako Vlada u svom obrazloženju tvrdi suprotno. Postupanje vozača prema vladinom predlogu zakona ni na koji način ne bi ubrzalo procesuiranje odštetnog zahteva. Prema tome, ne postoji propis koji građane, učesnike u saobraćajnoj nezgodi ili bilo kakvoj drugoj situaciji, može naterati da se međusobno legitimišu. Po mom mišljenju, to bi trebalo da bude dobrovoljna odluka učesnika na koje se ovaj član odnosi.
Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Savić Nikola. Samo ponovo, niste se registrovali.
Dame i gospodo narodni poslanici, koleginica Gordana Paunović-Milosavljević podnela je amandman na član 9. Predloga zakona o bezbednosti saobraćaja, i to tako da se ovaj član briše u potpunosti. Zbog čega se predlaže ova izmena, odnosno brisanje ovog člana? Iz razloga što se tim članom društvo ovlašćuje za prikupljanje, čuvanje i raspolaganje mnogobrojnim podacima o fizičkim i pravnim licima. Smatramo da ne bi trebalo to da čini, jer postoje druge institucije koje sakupljaju te podatke. Naime, formiranjem jedne ovakve baze podataka, s jedne strane, stvara se novi centar moći, a s druge strane, taj novi moćnik, što je najgore, propisuje sam sebi uslove za njihovo čuvanje i raspolaganje tim podacima. Ovde u zakonu nigde ne stoji na čiji zahtev se nekome, pa makar to bilo i društvo za osiguranje, mogu ustupiti podaci o određenoj ličnosti. Recimo, dođe neko niotkuda, a po ovom zakonu bukvalno svako bi mogao da traži podatke o nekoj osobi, i vi ste dužni da mu ustupite podatke. Podsećam vas da postoji i Zakon o zaštiti ličnih podataka, a ne da lični podaci bukvalno budu na izvolite, ko god traži, pa izvolite podatke, pogotovo što praksa govori da je zloupotreba tuđih ličnih podataka i te kako moguća i da se to često dešava. Tako čovek, ni kriv ni dužan, može doći u situaciju da bude učesnik i saučesnik nekog krivičnog dela, baš zbog toga što je neko zloupotrebio njegove lične podatke. Hvala.
Na član 11. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Arsen Đurić. Gospodin Šami želi reč.
Gospođo predsednice Skupštine, dame i gospodo poslanici, gospođo ministre, moram da kažem da sam veoma razočaran, jer je DSS podneo svega osam amandmana na neke ključne članove s ciljem da popravi zakon, o svima njima ćemo pričati, a nijedan amandman nije prihvaćen. Još sam u načelnoj raspravi kazao da, nažalost, ovaj zakon pokazuje da mi nismo spremni da primenimo nijednu evropsku vrednost u ovoj oblasti i da želimo da zadržimo status kvo, tj. svojevrsnu hajdučiju koja vlada u oblasti osiguranja u saobraćaju, koja traje decenijama kod nas, a mi zapravo ne želimo da promenimo ništa. To se ogleda u dve stvari: s jedne strane, neke stvari uopšte ne želimo da promenimo. To je slučaj sa ovim članom 11. koji ću da obrazložim. S druge strane, i kada nešto hoćemo da promenimo, onda te promene odlažemo za dve-tri godine, pa čak i na neodređeno vreme, tj. do ulaska u EU. Neprihvatanjem nijednog od ovih naših amandmana niste me uverili da je to drugačije. O čemu se radi u članu 11? Pročitaću ga, jer je vrlo kratak, kaže: „Odredbe ovog zakona ne odnose se na prevozna sredstva Vojske Srbije.“ Drugim rečima, Vojska Srbije ima prevozna sredstva koja nisu osigurana i nastalu štetu u saobraćaju, nema, ne vidim kako će i ko da naplati. Predložili smo, naravno, nešto drugo. Predložili smo da ovaj član glasi: „Odredbe ovog zakona ne odnose se na pokretna oružja i specijalne transportere Vojske Srbije.“ Dakle, ne odnose se na ona motorna vozila koje realno ne učestvuju u saobraćaju, regularnom saobraćaju, ali ne vidimo nijedan razlog zašto se ne bi odnosile na putničke automobile, autobuse, kamione Vojske Srbije. Znam na stotine slučajeva mojih poznanika koji nikako nisu mogli da naplate štetu, ako su se sudarili, ne daj bože, sa nekim vojnim putničkim automobilom. Ko će da im plati? Bog da im plati? Ili treba da tuže državu, pa da se onda sude ne znam koliko godina, da bi možda, i to verovatno ne, to naplatili. Voleo bih da mi neko odgovori zašto Vojska Srbije ne treba svoje automobile, autobuse, koji su regularna sredstva, svakodnevno se kreću po ulicama, po našim putevima i tako dalje... Ne govorim o nekim specijalnim vojnim transportima, govorim o normalnom sudelovanju tih vozila u saobraćaju, zašto se to ne naplaćuje? Nema Vojska para da plaća osiguranje? Ko onda to plaća? Građani? Da li vi definišete osiguranje u saobraćaju ili definišete pljačku građana, odnosno taksu koju građani obavezno, kada registruju kola, moraju da plate? Onda to tako i nazovite, ne treba vam osiguranje. Kažete, nema osiguranja, plaćate taksu. Ko hoće da vozi neka vozi na svoj rizik. Ovo je jedan od brojnih primera kako ništa ne želite da menjate. Puna su vam usta Evrope, a znate koliko je ovo daleko od Evrope? Ovo je mnogo daleko od Evrope. Znate u kojim državama je vojska nedodirljiva? U onim državama u kojima vlada vojna hunta. Da li u Srbiji vlada vojna hunta, pa Vojska ne treba da osigurava vozila? Moram priznati, potpuno sam zapanjen što ovaj amandman DSS-a niste prihvatili. Hvala.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Milutin Jeličić, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovana ministarka, Nova Srbija je podnela amandman na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju. U članu 11. reči „Vojske Srbije“ se menjaju rečima „vatrogasne službe i službe hitne pomoći“. Istinski razlog da budu izuzeta od odredaba ovog zakona imaju samo vozila vatrogasnih jedinica i hitne pomoći, jer su to vozila čija namena ukazuje na to da u saobraćaju moraju učestvovati sa povećanim rizikom, jer je potreba da stignu na lice mesta takva da ne dopušta zadržavanje. U ovakvim uslovima može doći do nenamernih oštećenja pri manevrisanju u saobraćaju. Potrebno je samo ove dve službe izuzeti iz odredaba ovog zakona i urediti ih podzakonskim aktom.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, tražio sam da se u alineju 2), koja se odnosi na osiguranje putnika u javnom prevozu od posledica nesrećnog slučaja, uvrste i vozila auto-škola kojima se vrši obuka vozača. Naime, o čemu se radi? Ako uzmemo u obzir da je termin javni prevoz nešto što treba da klasifikuje one slojeve prevoza i društva koji treba da imaju obavezno osiguranje, zašto to ne bi bile i auto-škole? Ako uzmemo u obzir činjenicu da je uglavnom vlasnička struktura auto-škola takva da su i sami vlasnici auto-škola instruktori i da oni sa vozilima auto-škole mogu raditi i privatne poslove, mogu vršiti i neku vrstu zloupotrebe, kao što je kršenje pravila službe auto-škole, kao što je izvođenje lica koje je na obuci na autoput, uvođenje u kružni tok, kao što je dolazak na kućnu adresu lica koja se edukuju ili povratak sa časa vožnje na kućnu adresu, u celom tom kontekstu relacije gde može doći do zloupotrebe vozila auto-škole tražio sam da i oni budu obavezni, ti koji će praviti ugovore o osiguranju putnika, pogotovo zato što lice koje vrši edukaciju nije sposobno i nema konačni zaključak da može upravljati motornim vozilom, tačnije, vozačku dozvolu. Suština jeste da u slučaju povrede bilo kog drugog učesnika u saobraćaju, pa i samog lica koje vrši edukaciju, treba obeštetiti ako dođe do saobraćajne nezgode. Hvala.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, iako vi sa antipatijama gledate na amandmane kojima se predlaže da se brišu određeni članovi ili stavovi određenih članova, ipak sam sa zadovoljstvom podneo ovaj amandman u ime Srpske radikalne stranke, a samo ću javnost da podsetim da se ovde radi o obaveznom osiguranju putnika u javnom prevozu od posledica nesrećnog slučaja. U stavu 1. se kaže: „Vlasnici prevoznih sredstava kojima se obavlja javni prevoz putnika dužni su da zaključe ugovor o osiguranju putnika u javnom prevozu od posledica nesrećnog slučaja.“ Znači, ovaj stav je neophodan, i onda se govori ko je sve obavezan da zaključi ovakav ugovor, odnosno da se osigura od nesreće prilikom prevoza. Stav 5. glasi: „Vlasnik prevoznog sredstva iz stava 2. ovog člana dužan je da na vidnom mestu u prevoznom sredstvu i voznoj karti naznači podatke o zaključenom ugovoru osiguranja iz stava 1. ovoga člana, a naročito naziv društva za osiguranje i prava putnika po osnovu tog ugovora.“ Gospođo ministre, ponekad građani Srbije shvate da je ovo zaista dokona Vlada, da nema nekih pametnijih i prečih poslova, pa prosto izmišlja neke namete za te ljude koji pokušavaju na razne načine da se snađu i da obezbede za sebe posao, pošto od vaših obećanja nema ništa. Čudi me da niste predvideli, recimo, da vlasnik taksi vozila ili autobusa, sasvim svejedno, koji prevozi u linijskom ili vanlinijskom saobraćaju mora da stavi na uvid putnicima svoju vozačku ili saobraćajnu dozvolu da se uvere da on poseduje te dokumente. Ovo je sasvim besmisleno. Dovoljno je da vlasnik vozila ima sklopljen ugovor o zaštiti od nesreće prilikom prevoza, a gde će ga isticati, da li uopšte treba da ga ističe, to je potpuno nebitno. Na taj način, čini mi se, čak favorizujete određena osiguravajuća društva koja bi se na taj način reklamirala u vozilima koja vrše prevoz putnika. Zahvaljujem se.
Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Jelena Budimirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Miladinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Milutin Jeličić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovana ministarka, Nova Srbije je podnela amandman na član 16. stav 2. koji glasi: tačka 1) - posle reči „evra“ dodaju se reči „u dinarskoj protivvrednosti po srednjem kursu Narodne banke Srbije na dan isplate odštetnog zahteva“; tačka 2) - posle reči „evra“ dodaju se reči „u dinarskoj protivvrednosti po srednjem kursu Narodne banke Srbije na dan isplate odštetnog zahteva“ i tačka 3) - posle reči „evra“ dodaju se reči „u dinarskoj protivvrednosti po srednjem kursu Narodne banke Srbije na dan isplate odštetnog zahteva“. Obrazloženje – u zakonodavstvu Republike Srbije ne mogu stajati cifre koje se izražavaju u evrima, jer evro nije zvanična valuta Srbije, dakle, svaka novčana isplata mora biti realizovana u dinarskoj vrednosti, jer i sami znate da je kod nas novčana jedinica dinar, a ne evro. Hvala.
Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha, koji želi reč. Izvolite.
U ime SRS podneo sam amandman na član 16. stav 1. tačka 2) i predložio da se reči „16.000 evra“ zamene rečima „1.600.000 dinara“. U čemu je smisao ovog amandmana? Smisao proizilazi iz odredaba zakona koje definišu sredstvo plaćanja u Republici Srbiji. Jedino sredstvo plaćanja u Republici Srbiji je dinar, i u zakonskim, podzakonskim i svim drugim pravnim aktima kao sredstvo plaćanja može biti jedino dinar. U članu 16. Predloga zakona koji se odnosi na visinu osigurane sume predviđeno je strano sredstvo plaćanja, ne znamo zašto. Ako ste krenuli sa evrom, do juče je dinar bio jedino sredstvo plaćanja, možda se noćas nešto promenilo? S druge strane, ako ste u ovom članu predvideli ovo kao određenu obračunsku jedinicu, kao sredstvo plaćanja, odnosno u ovom slučaju, visina osigurane sume, onda ste morali i u drugim članovima novčane jedinice iskazati, umesto dinara, evrom. Neprimereno je u jednom članu navoditi evro, a u drugima navoditi dinare. Ili možda ova aktuelna vlast računa na određenu inflaciju? Pa, mogli ste to, kao što smo nekada, u devedesetim godinama u zakonske projekte i ugovore ubacivali bodove, da iskažete u bodovima. Ne znam o čemu se radi i tražim objašnjenje od predlagača.
Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Član 19. definiše ugovor o osiguranju od autoodgovornosti tj. polisu osiguranja. U stavu 3. se propisuje da obrazac polise osiguranja iz stava 1. ovog člana štampa Narodna banka Srbije, Zavod za izradu novčanica i kovanog novca. Amandmanom tražim da se taj član briše. Smatram da NBS, prvo, ne zaslužuje da dobije ovaj posao iz najmanje dva razloga. Jedan je što ne zaslužuje da dobije dodatni prihod, jer i ono što bi trebalo da ima kao polugu za upravljanje ekonomskom politikom u delu monetarnih nadležnosti ne koristi na način koji bi bio u interesu privrede Srbije, niti građana Srbije. Drugo, pitam predlagača, u stvari javnost, šta to kvalifikuje NBS, odnosno Zavod za izradu novčanica i kovanog novca, da izdaje ove polise i da ih štampa? Da li afera sa pasošima? Da li pritisak na učesnike u štampanju pasoša, gde je uvodila nove izvođače radova, pritiskala postojeće da iz posla izađu, verovatno motivisana dobrim kvalitetom pasoša koji ne prolaze na mnogim graničnim prelazima zato što nisu kako valja? Da li ih kvalifikuju, NBS i Zavod za izradu novčanica i kovanog novca, sve one, s teškom mukom u javnost doprle, priče o nabavci kvalitetnog papira na kojem su se štampale novčanice, ili onaj potpis guvernera Dinkića zbog kojeg je svojevremeno velika količina novca povučena iz opticaja, a da nam nikada nisu dostavljeni podaci o tome koliko smo kao građani platili štetu za nečiji hir, za nečiju nepažnju ili zloupotrebu, sem jedne vrlo vidljive i javne, jasne štete koju imamo za nedomaćinsko poslovanje i korišćenje javnih sredstava?
Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 21. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju, tako da se stav 1. ovog člana menja i da glasi: „Vlasnik motornog vozila čijom je upotrebom pričinjena šteta“. Naime, pročitaću ovaj član koji stoji u zakonu: „Vlasnik motornog vozila čijom mu je upotrebom pričinjena šteta, za štete na stvarima“. Verujem da niko ovde ne može da se složi sa ovom formulacijom i zbog toga sam predložio da se ovaj član promeni. Opet, kao i u prethodnom amandmanu o kojem sam pričao, u obrazloženju stavljate da se radi samo o jednoj pravno-tehničkoj redakciji. Međutim, smatram da su Vlada i predlagač mogli da uvaže ovo i duboko sam ubeđen da je ovo što sam kroz amandman predložio bolje od onoga što stoji u zakonu.
Na član 21. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Mićo Rogović i Jadranko Vuković. Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Javljam se po amandmanu kolege Vukovića. Kolega Jadranko Vuković podneo je amandman na član 21. i to tako da se u stavu 1. tačka 4) podtačka (2) briše. Naime, ovaj član predviđa nešto što je potpuno neuobičajeno u saobraćaju, a to je da se prevoz nuklearnog materijala vrši vozilima koja podležu autoodgovornosti. Želim da podsetim da su vozila koja podležu autoodgovornosti uglavnom i najčešće putnička vozila. Mislim da svi znamo da se nuklearni materijal ne prevozi putničkim vozilima, osim u slučajevima kada se radi o švercu i protivpravnim radnjama. Sa druge strane, ako je ovo stavljeno u zakon, pitam predlagača da li on možda ima neka saznanja da se prevoz ovakvog materijala vrši ovim vozilima i da li je zaista neophodno da ovo uđe u zakon? Ako je ovo zaista ovako kako ste vi predložili, onda se postavlja jedno drugo pitanje, a to je bezbednost svih učesnika u saobraćaju. Mislim da nije potrebno nagoveštavati kolike probleme i koliku opasnost može predstavljati činjenica da se nuklearni materijal prevozi autoputem ili kroz naseljena mesta. Hvala.
Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? Gospodin Arsić želi, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, hteo bih da pitam predlagača ovog zakona da li je ovaj zakon pisala Vlada ili ga je samo usvojila, a pisalo ga je osiguravajuće društvo? Zakon, ovakav kakav jeste, nije u interesu osiguranika, nego je napisan i koncipiran tako da zaštiti osiguravajuća društva, i to u najmanju ruku zloupotrebom. Imamo dva amandmana, gospodina Mića Rogovića i Božidara Delića, koji se odnose na situaciju kada nije moguće naplatiti štetu po osnovu obaveznog autoosiguranja. Po prvom osnovu se kaže da šteta ne može da se naplati „usled dejstva nuklearne energije tokom prevoza nuklearnog materijala“. Znači, ako građanin ima osiguranje, nalazi se na autoputu i njegovo vozilo pretrpi štetu od nuklearne energije koju neko prevozi, on nema pravo na naplatu štete. Jesu li to osiguravajuća društva imuna ili je cilj samo da zaštite što veći broj polisa, a da kada je šteta u pitanju bude, eto, baš kad mora? Ili, amandman koji je podneo narodni poslanik Božidar Delić, koji se odnosi na deo teksta koji kaže da nije moguće naplatiti obavezno osiguranje „usled vojnih operacija, vojnih manevara, pobuna ili terorističkih akcija, ako postoji uzročna veza između tih dejstava i nastale štete“. Hajde, sad mi objasnite po kom to osnovu mi oslobađamo osiguravajuća društva ako, recimo, prilikom vojnih manevara bude uzeto vozilo, najčešće su to transportna vozila, pošto vojska nema više transportnih vozila, od koga neko pretrpi štetu, i ako je to vozilo osigurano nije moguće naplatiti tu štetu, nego će da se naplati od države? Gospođo ministre, razmislite jeste li vi za državu ili za osiguravajuća društva? Da li država treba da plaća štetu ili osiguravajuća društva, ako već primaju pare po osnovu polisa? Da li to štitite neke koji su ranije prilikom pobuna, jer 5. oktobra nije bilo ništa drugo nego pobuna, nanosili štetu motornim mašinama građanima Srbije iimovini države Srbije? Okanite se toga i prestanite da štitite ovakvim zakonima osiguravajuća društva. Ovaj zakon na prvom mestu ima svrhu ako štiti osiguranika i njegove interese, a ne osiguravajuće društvo.
Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Radulović. Gospodin Šami ima reč.
Gospođo predsednice, dame i gospodo poslanici, gospođo ministre, nastavljam tamo gde sam malopre stao. Sledeća priča takođe pokazuje da ništa u sistemu osiguranja ne želimo da menjamo, odnosno da ova vlada ne želi ništa da menja. To vam pokazuje taj član 21, o kome su vrlo kompetentno govorile moje kolege iz drugih poslaničkih grupa povodom drugih amandmana. Demokratska stranka Srbije je podnela amandman. Tu se između raznih, krajnje problematičnih, odredaba kaže: „Pravo na naknadu štete, po osnovu osiguranja autoodgovornosti, nema“, pa se navode razne tačke, kažem problematične, da bi se kao poslednja podtačka, pročitaću jer ovo valja analizirati, mada je kolega Arsić malopre pomenuo, navelo „usled vojnih operacija“, skrećem pažnju, vojne operacije, jer je to u ratnom stanju, „vojnih manevara“, to je u mirnodopskom stanju, „pobuna“, to može biti vanredno stanje a ne mora, „ili terorističkih akcija...“. Teroristička akcija je teroristička akcija, to nije ni vanredno, ni ratno stanje. Tada nema razloga da se naplati šteta. Znači, terorista postavi eksplozivnu napravu na parkingu, ne daj bože, to eksplodira, ošteti se 20 vozila i nema veze! Ko je kriv onome što vozi kola i što je parkirao na tom parkingu. Za šta služi osiguranje? Aman, koga će vlasnik vozila da tuži? Teroristu? Svašta! Prema tome, predložili smo nešto što je razumno. Možemo da uvažimo uslove ratnog stanja (kada je rat, onda je rat i onda svi stradamo) ili nekog proglašenog vanrednog stanja, koje se ne proglašava baš tako često, ali desi se zemljotres, ne daj bože. To možemo. Ali, zašto bi se u ovim drugim slučajevima osiguravajuća društva smatrala potpuno oslobođenim potrebe da nadoknađuju štetu nanetu vozilu? Kako ovo piše u evropskim zakonima? Puna su vam usta Evrope. Ovo nema ni „e“ od Evrope. Mislim da su u staroj Turskoj građani imali veća prava nego što vi dajete osiguranicima motornih vozila. Ne razumem. Vi ste i ovaj amandman odbili, kao što ste odbili i amandmane mojih kolega na ovaj isti član, a ovo je, verujte mi, potpuno besmisleno. Hvala vam.
Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li želite reč? (Da.)
Dame i gospodo poslanici, podnela sam amandman na član 22. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju kojim sam predvidela, u ime SRS, da se u stavu 2. tačka 1) reči „milion evra“ zamene rečima „sto miliona dinara“. Mislim da to nije neobično, jer ako treba da podsećam, podsetiću vas da Republika Srbija još uvek ima sopstvenu valutu i ne zavisi od centralne banke Evropske unije. Ovde još mogu da dodam da se upravo centralna banka EU pokazala nesposobnom da sanira posledice svetske ekonomske kriza na tržištu unije. Ona je odgovornost prenela na nacionalne centralne banke država članica i time jasno pokazala da je EU društvo za deljenje dobiti i da se ne snalazi dobro u kriznim vremenima, koja su, nažalost, neminovnost i to je svakodnevnica u kojoj živimo. Želim da vas podsetim da predlagač ovog zakona u delu „Razlozi za donošenje zakona“ napominje da se zakon donosi zarad omogućavanja priprema Republike Srbije za ostvarenje punopravnog članstva u EU, a na osnovu Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između Evropske zajednice i njenih država članica, sa jedne strane, i Republike Srbije, sa druge strane. Dame i gospodo, upravo ta jednostrana primena SSP-a, prema podacima predstavnika Republičke vlade, košta Srbiju 267.000.000 evra. Tu sumu novca od 267.000.000 evra će sadašnja vlada, ovakva kakva jeste, režim, izbiti iz džepa građanima Srbije, koji su inače pod užasnim teretom ekonomske krize. Molila bih vas da razmislite o ovom amandmanu, mislim da bi ga trebalo prihvatiti. Hvala.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji želi reč. Izvolite.
Amandman je podnet, pre svega, da bi se upozorilo da ovaj sistem osiguranja autoodgovornosti postoji da bi se nadoknadila šteta, da bi se sanirala šteta na vozilu, a ne da bi sačuvala premija osiguranja osiguravajućeg društva, a pogotovo ne da bi NBS unapred mogla da zna kakve obaveze predstoje osiguravajućim društvima, pa da ih onda uslovljava na dobro poznat način. Ovo je član gde se propisuje da postoji obaveza da se u roku od tri dana od saobraćajne nesreće (u kojoj je možda neko izgubio život i cela porodica je u žalosti) osiguravajuće društvo obavesti o šteti. Koja je svrha roka o obaveštavanju? Da bi se zaštitili interesi osiguravajućeg društva. A celokupan postupak naknade štete, i onaj mirni i onaj sporni pred sudom, takođe je vremenski ograničen, u pogledu zastarelosti potraživanja. Ovo pitanje treba da se reši opštim uslovima o poslovanju po osnovu autoodgovornosti, koje donosi svako osiguravajuće društvo, a ne da se ovaj rok diže na nivo zakonske odredbe, koju bi posle osiguravajuća društva zloupotrebljavala kako se mirni postupak ne bi završio efikasno, nego da bi se što duže odugovlačilo i tako izgubila osnovna svrha ovog osiguranja, a to je naknada i saniranje štete u skladu sa ovim zakonom. Moj amandman niste usvojili, usvojili ste neki drugi koji povećava taj rok, ali ne rešava problem, sa tri na 15 dana i opet daje stratešku prednost osiguravajućem društvu da maltretira učesnika u saobraćajnoj nesreći, onoga ko je pretrpeo štetu i prema kome postoji obaveza da se nadoknadi šteta. Zato vam kažem, zakon postoji da bi se sanirala šteta, a ne da bi se sačuvala premija koju zgrće osiguravajuće društvo.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč.
Gospođo ministre, kada sam malopre govorio o svom prvom amandmanu rekao sam da će zaista kroz ovaj amandman i priču o njemu na jedan eklatantan način da se predstavi površnost u pisanju ovog zakona. Inače, ovaj član 23. odnosi se na obaveštenje o saobraćajnoj nezgodi i kaže: „Vlasnik motornog vozila, odnosno učesnik u saobraćajnoj nezgodi, dužan je da odgovorno društvo za osiguranje obavesti o saobraćajnoj nezgodi u roku od tri dana.“ Srpska radikalna stranka je amandmanom na ovaj član predložila da se taj rok produži na sedam dana. Kakva god da je saobraćajna nezgoda, čovek ne može da dođe sebi ne posle tri, neka bude i pet dana, i smatrali smo da je to potpuno iracionalno. Predložili smo rok od sedam dana, a onda ste nas vi obavestili u ovom obrazloženju da amandman ne prihvatate jer ste prihvatili drugi amandman koji predlaže rok od 15 dana. Ko je tu bio iracionalan? Vi kao predlagač, koji ste predložili tri dana, ili ovi koji su predložili 15 dana? Smatramo da je rok od sedam dana, koji je Srpska radikalna stranka predložila kroz svoj amandman, apsolutno prihvatljiv i da je trebalo da prihvatite ovaj amandman. Slažem se sa vama da fleksibilnost nekad zaista može da bude u funkciji kvalitetne primene zakona, odnosno odredaba zakona koje predviđate, ali to treba da ima meru. Nekada će ta fleksibilnost proizvesti ono što je potpuno suprotno nameri i zato predlažemo da prihvatite amandman SRS, koji ovde definiše rok od sedam dana. Zahvaljujem.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Vlada je prihvatila moj amandman, ali hteo bih da ga obrazložim svakako, pošto ne znam da li su nadležni odbori, pa još nije postao sastavni deo Predloga zakona. Član 23, onakav kakav jeste i kakav je predložen, upravo potvrđuje da je zakon koncipiran tako da bude u svrhu zaštite osiguravajućih društava. Znači, predlagač je predvideo da rok za prijavu štete bude tri dana. Ako neko doživi neki saobraćajni udes, dužan je da u roku od tri dana od dana saobraćajne nezgode obavesti osiguravajuće društvo. Kao da je reč o razbijenim prozorima, saksijama ili poderanim cipelama, a ne o saobraćaju. Hoće li vlasnik motornog vozila uopšte biti u situaciji, zdravstveno sposoban, da u roku od tri dana prijavi osiguravajućem društvu nastalu štetu na vozilu? Ili će imati mnogo drugih, većih, zdravstvenih problema u svemu ovome? Koliko je zakon površan i koliko je u svrhu osiguravajućih društava, to već vidimo u sledećem članu, u članu 24, gde se kaže – ako društvo za osiguranje ne dostavi obrazloženu ponudu za naknadu štete u roku od 90 dana... Pazite, osiguravajuće društvo ima 90 dana da raspravi i odlučuje hoće li nadoknaditi štetu i ako hoće, koliko će, a osiguranik ima tri dana, kako je to po Predlogu zakona. Neki razumljivi rokovi su čak i 30 dana, ali sam se prilikom pisanja ovog amandmana plašio da će to za osiguravajuća društva, koja očigledno imaju lobi u Vladi Republike Srbije, da bude previše dugo, pa sam se odlučio za rok od 15 dana. U svakom slučaju, Vlada, osim što je prihvatila ovaj amandman, treba da prihvati i sve sledeće amandmane koji se odnose na prava koja osiguravajuća društva imaju kada su u pitanju rokovi i kada oni treba da postupe. Ti rokovi treba da budu znatno kraći nego što je zakonom predviđeno.
Gospodine poslaniče, sadržaj vašeg amandmana je bio dovoljan da ubedite Vladu, Vlada je prihvatila amandman. Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli zajedno narodni poslanici Zoran Šami i Milica Radović, i narodni poslanik Saša Maksimović. Da li neko želi reč? Gospodine Šami.
Gospođo predsednice, dame i gospodo poslanici, gospođo ministre, molim i poslanike iz vladajuće većine, oni izgleda uopšte ne računaju da će ikad u životu imati, ne daj bože, neku saobraćajnu nesreću, pa će morati da naplaćuju svoja osiguranja. Malo mi je čudno. U članu 24. stav 3. kaže: „Ako društvo za osiguranje ne dostavi obrazloženu ponudu za naknadu štete“, i tako dalje, „u roku od 90 dana...“. Dakle, potrebno je da prođe tri meseca da se osiguravajući zavod, uslovno rečeno, pravi lud, a praviće se sigurno lud svaki put 90 dana, ako je to dozvoljeno zakonom. Onda sledi šta sledi, možemo da tužimo osiguravajuće društvo i o tome obavestimo NBS. Zašto 90 dana? Pre 15 godina bio sam u Nemačkoj kod jednog prijatelja koji je imao jednu manju saobraćajnu nesreću, za koju nije bio kriv. Njemu je osiguravajuće društvo dovezlo kola, pošto su njegova na popravci tri dana, da ih koristi ta tri dana. To je stanje stvari u Nemačkoj pre 15 godina.Kod nas, onaj ko je, ni kriv ni dužan, pretrpeo štetu treba da čeka 90 dana, tri meseca, da se osiguravajuće društvo smilostivi da odgovori da li ima ili nema osnova za naknadu štete. Šta vi nama predlažete? Kakav to zakon predlažete? Hoćete li ikad sesti u kola? Ja ne razumem ni vladajuću većinu koja će 'ladno u danu za glasanje sve ovo da odbaci, kao da se ne radi o najširem interesu građana. Vi štitite nesposobna polupropala i totalno propala osiguravajuća društva. U kakvoj Evropi, ni u Africi ne bi mogli da rade sa takvim manirima! Mi smo, Demokratska stranka Srbije i u njeno ime gospođa Radović i ja, podneli amandman gde broj 90 menjamo brojem 30, mada ja intimno mislim da ne treba ni 30, ali hajde, možda je nešto komplikovano, pa hajde 30. Ovim tempom vi možete da naplatite osiguranje za dve godine. Oni vas odbace, vi ih tužite, pa dobijete na sudu, pa onda se žali, pa onda opet sud rešava, pa za tri godine, bože zdravlja, možda naplatite neku štetu. Ja vas molim, aman, 'ladno ste odbacili ove amandmane. Kako vas nije sramota? Hvala.
Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Da li neko želi reč? Izvinite, najpre gospodin Saša Maksimović. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, gospođo ministre, amandman koji sam podneo na član 24. glasi: „U članu 24. stav 3. broj 90 menja se brojem 30.“ Potpuno je identičan, znači, u zarez, amandman koji sam podneo u ime Poslaničke grupe SNS sa amandmanom koji su podnele kolege iz DSS-a, iako bez konsultacija, što bi trebalo da vam znači da je ovaj amandman ipak dobar, smislen. Obrazloženje Vlade govori da ste se više vodili interesima osiguravajućih društava, nego građana. To se, čini mi se, upravo vidi na ovom članu, s obzirom na to da obrazloženje Vlade glasi: „Amandman se ne prihvata iz razloga što je predloženi rok u skladu sa razvijenošću tržišta osiguranja, odnosno rokom u kojem društva za osiguranja moraju da izvrše sve potrebne radnje kako bi se na pravi način odgovorilo oštećenom po pitanju njegovog zahteva.“ Koja je to procedura, koje su to potrebne radnje, tako silne i velike, koje treba osiguravajuće društvo da učini? Hajde da se podsetimo šta je procedura, u stvari, za potraživanje osiguranja od autoodgovornosti: dakle, nakon udesa koji se desio, dva sata čekanja policije i nije toliko strašno; čekanje policijskog zapisnika od dve do tri nedelje, zatim popravka vozila, pa zatim ovaj vremenski period koji ste vi predvideli od 90 dana i nakon svega toga još i potencijalno suđenje. Dakle, oštećeno lice može da se oprosti od svog vozila na pet-šest meseci, sigurno, ili da u međuvremenu kupi drugo da bi moglo da vozi dok ovo ne bude rešeno i popravljeno. Neophodno je, i mislim da ćete se tu složiti, da se što više pojednostavi procedura i smanje rokovi da bismo građanima olakšali postupak nadoknade štete. U svakom slučaju, sa ovim predlogom zakona to neće biti slučaj, a ja se iskreno nadam da ćete ovaj amandman, kao i ostale amandmane poslanika SNS, a i kolega iz DSS, prihvatiti. Hvala.
Gospodin Čikiriz, po amandmanu.
Izuzetno uvažavam razloge koje su poštovane kolege iznele, vezano za skraćenje ovog roka, ali čini mi se da je rok od 90 dana primeren i izneću sledeću argumentaciju. Po zakonu o vojsci, bivšem zakonu o vojsci Jugoslavije, sada Zakonu o Vojsci Srbije, takođe je rok za odgovor Vojske po zahtevima za naknadu štete 90 dana. Ova odredba je dobra iz više razloga. Ja sam to rekao i u raspravi u načelu. Prvo, izbegavaju se sudski postupci. Verujte da su advokati primoravali stranke i ubeđivali ih da podnesu tužbe sudu i da su u mnogim slučajevima sudski troškovi bili po nekoliko puta veći od same štete. Ova odredba je izvanredna i zbog činjenice da nije u pitanju samo materijalna šteta. Često imate kapitaliziranu rentu, kada je potrebno aktuarsko veštačenje. Često u saobraćajnim nezgodama imate po deset učesnika nezgode, pa je pored materijalne štete povreda i na licima, pa je potrebno prikupiti dokumentaciju o svim povređenim licima, izvršiti mašinska veštačenja, saobraćajna veštačenja, utvrditi često procenat podeljene odgovornosti, prikupiti dokumentaciju. Verujte da su osiguravajuća društva, s obzirom na veliki broj šteta, što smo videli i u raspravi o Zakonu o bezbednosti saobraćaja na putevima, zatrpana odštetnim zahtevima i sada kada ne postoji obaveza i kada se manji broj ljudi u tzv. redovnom, a ne sudskom postupku, javlja osiguravajućim društvima sa zahtevima za naknadu štete. Prema tome, ova odredba od 30 dana bi apsolutno bila nesprovodiva, jer ako jedno prosečno društvo za osiguranje dnevno ima nekoliko desetina zahteva za naknadu štete, a sa ovom odredbom će imati dva ili tri puta više, onda tu komplikovanu proceduru utvrđivanja pravnog osnova i visine štete društva za osiguranje sigurno u ovom roku od 30 dana neće moći da ispune. Drugo, što je veoma bitno, mislim da je ona odredba da su društva za osiguranje obavezna da isplate nesporne iznose šteta oštećenim licima, kao da su oštećena lica obavezna da prime nesporne iznose štete, nešto što je zaista dobro. Kažem, rok od 30 dana je neprimereno kratak. Hvala.
Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Mileta Poskurica. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Da nastavim u istom stilu. Moram da kažem gospodinu Čikirizu da sam oduševljen njegovom diskusijom. Doduše, trebalo bi mi verovatno jako mnogo vremena da je logički razumem, ali dobro. U članu 25. u stavu 1. definiše se da je društvo za osiguranje dužno da u roku od 14 dana od dana prijema odštetnog zahteva utvrdi osnov i visinu tog zahteva itd. Onda se u stavu 3. kaže: „Izuzetno od stava 1. ovog člana, ako u roku od 14 dana od dana prijema odštetnog zahteva nije moguće utvrditi osnov i visinu tog zahteva“, što će se desiti uvek, to vam potpisujem, „društvo za osiguranje je dužno da ih utvrdi u roku od 45 dana od dana prijema odštetnog zahteva za štetu na stvarima, a u roku od 90 dana od dana prijema tog zahteva za štetu na licima...“. Da ne ponavljam argumentaciju za prošli član, ali ovo je u nekoj svojoj suštini isto. Mi smo tražili svojim amandmanom, Demokratska stranka Srbije, u cilju prestanka hajdučije osiguravajućih društava i davanja realnih prava građanima, odnosno obaveznim osiguranicima... Jer, podsećam, ovo je obavezno osiguranje, govorimo o obaveznom osiguranju, a ne o mojoj dobroj volji da li ću sa nekim osiguravajućim društvom da sklopim neko dodatno osiguranje, pa onda kad nešto potpišem, za to sam i odgovoran. Dakle, predložili smo da se broj 45 zameni brojem 30, a da se broj 90 zameni brojem 45. Dakle, da se ti rokovi realno skrate i da se na taj način ceo proces ubrza. Opet ne vidim razlog zašto je ovaj amandman odbijen. Jako bih voleo da neko prouči malo kako takvi zakoni izgledaju u EU, pa ako nađete primer da su obavezni osiguranici toliko obespravljeni, onda povlačim sve amandmane koje smo podneli na ovaj zakon. Hvala.
Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Čikiriz.
Koristim pravo na repliku. Gospodine Šami, ni vas, ni jednog narodnog poslanika, dok budem poslanik u Narodnoj skupštini, neću lično ...
Gospodine Čikiriz, nema osnova za repliku, ne možete dobiti reč. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Da li neko želi reč? (Da.)
Ovaj amandman je vezan za produženje roka za isplatu šteta kod tzv. malih šteta i u tesnoj je vezi sa prethodnim amandmanom koji sam elaborirao. Mislim da treba, zarad javnosti, raspraviti dve ključne činjenice u postupcima za naknadu štete. Prva činjenica je utvrđivanje pravnog osnova, odnosno krivice za nastanak saobraćajne nezgode. Upravo sam gospodinu Šamiju to želeo da kažem u pređašnjem javljanju. Pošto su profesori saobraćajnog fakulteta, među kojima je i uvaženi poslanik Šami, ujedno i sudski veštaci, oni znaju da dnevno jedan veštak ne može da obavi više od dva ili tri, u jednostavnijim predmetima, veštačenja. Drugo, često su potrebni izlasci na lice mesta, pribavljanje dodatnih informacija, a stranke, neuke, retko u postupku u kome podnose zahtev za naknadu štete dostavljaju kompletnu dokumentaciju. Prema tome, taj postupak je mnogo složeniji nego što naizgled deluje i zbog toga mislim da je rok od osam dana u praksi neprimenjiv. Mislim da treba dati prostora osiguravajućim društvima, s obzirom na to da su vezana ostalim odredbama u pogledu rokova, da ovaj rok bude 14 dana. Hvala.
Zahvaljujem. Nema osnova za repliku. Nemate reč, gospodine Šami. Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Nikola Savić želi reč. Izvolite.
Na član 29. ću.
Na član 29. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Saviću.
Moja koleginica Lidija Dimitrijević podnela je amandman na član 29. Predloga zakona. Ovaj član se odnosi na one situacije kada se isključuje pravo iz osiguranja. Njena namera je bila da kroz ovaj član jasnije definiše kada se ta prava isključuju. Naime, kako stoji u zakonu, nije jasno da li se ta prava isključuju onda kada vozač nema kod sebe vozačku dozvolu ili kada vozačku dozvolu nema uopšte, jer nije polagao za dozvolu za upravljanje vozilom određene kategorije. Međutim, vi ste odbili ovaj amandman i u obrazloženju stoji da ovaj amandman suštinski ne menja zakon. Zaista ne vidim da je to tako, jer vi opet kroz ovo obrazloženje poistovećujete situaciju kada je neko kandidat za vozača i kada neko uopšte ne poseduje dozvolu. Zaista, u Predlogu zakona možete da vidite da kandidat za vozača nije isto što i lice koje nema položeno za vozačku dozvolu. Zato smatram da bi ovaj amandman trebalo da prihvatite, jer on jeste u jednom smislu pravno-redakcijskog karaktera, ali ipak i suštinski menja ovo o čemu sam govorio. Hvala.
Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Da li želite reč? (Da.) Izvolite, gospodine Čikiriz.
Što se tiče gubitka prava iz osiguranja, mislim da su sve odredbe koje su navedene veoma realne i proizašle iz života, ali želeo sam da tačku 7), zbog onoga što se dešava u praksi, bliže odredimo ovim zakonom. Naime, često se dešava da vozači napuste lice mesta saobraćajne nezgode sa vozilom kojim su izazvali udes. To je najčešće slučaj ako upravljaju pod dejstvom alkohola, opojnih droga ili nemaju položen vozački ispit, ili su očigledno krivi za saobraćajnu nezgodu pa žele da izbegnu odgovornost. Međutim, često se dešava da vozač ostavi havarisano vozilo na licu mesta saobraćajne nezgode i na drugi način napusti lice mesta saobraćajne nezgode, tako da mislim da je ova odredba umesna, da bismo mogli bliže da odredimo pojam napuštanja lica mesta saobraćajne nezgode. Hvala.
Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li želite reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona ima toliko praznina, šupljina i besmislenosti da je teško govoriti za dva minuta o kakvom se kvalitetu ovog zakona radi. Pre svega, u članu 29. stav 5. predlaže se da gubi pravo onaj ko je osigurao vozilo ako štetu prouzrokuje namerno. Mogu da vam kažem da u svojoj skoro tridesetogodišnjoj praksi advokature nisam imao nijedan slučaj, a imao sam na hiljade i hiljade slučajeva, gde se radilo o namerno izazvanoj šteti. Međutim, Zakon o parničnom postupku i Krivični zakon Republike Srbije regulišu ove odredbe i naknada štete vrši se u parničnom postupku, u krivičnom, ukoliko se dokaže da je šteta prouzrokovana namerno. U vezi s onim što je govorio prethodnik, koji je stavljao primedbe koje se odnose na član 24, ovo je besmisleno, da vi date 90 dana nekome da vam odgovori na vaš zahtev ako ste imali saobraćajnu nezgodu i ako je neko prouzrokovao svojom krivicom štetu na vašem vozilu, a vaše vozilo vama donosi pre svega korist jer njime obavljate određenu delatnost. Za 90 dana vi ste ovim isključili vlasnika kamiona ili vlasnika autobusa koji prevozi putnike, koji ne može da podnese tužbu ili ne može da postavi takav zahtev i ne može ga ostvariti, a naknadu štete za tih 90 dana niko neće da mu plati. Ko će da mu plati? Treba da se vodi postupak 33 godine. Kao što je rekao gospodin Šami, ovo je zaista sasvim neprimereno, nedozvoljeno. U kojoj državi u Evropi i van Evrope vojna vozila koja pričine nekome štetu nisu odgovorna i ne odnose se kao lica, kao subjekti koji treba da naknade štetu nekome iz saobraćajne nezgode? Podsetiću vas da je jedan građanin iz sela Nikojevići kod Užica izgubio sina koji je služio vojsku u gardi; deset dana pre završetka vojnog roka poginuo je u Lipovačkoj šumi u vojnom vozilu. Tridesest tri godine je taj građanin vodio parnicu i jedva je prošle godine dobio neku crkavicu zbog štete koja je nastala, kao moralna, nematerijalna šteta. Ovo je zaista neprimereno. Vojna vozila moraju biti uključena i izjednačena sa svim motornim vozilima u saobraćaju, jer je neprimereno da se izbegava naknada štete građanima po ovom osnovu. Samo bih, ako dozvolite, gospođo predsedniče, pošto se radi o osiguranjima... Šta će biti ovo što se najavljuje, a to je vaša profesija, 200.000 radnika treba da ostane od 1. jula bez radne knjižice i bez socijalnog osiguranja zbog toga što im neki ne plaćaju doprinose za socijalno osiguranje? Šta to znači za 200.000 građana? To je vrlo opasna stvar, ozbiljna stvar, sa kojom država mora da se suoči i da preduzme odgovarajuće mere da do ovoga ne bi došlo. Jer, ako 200.000 ljudi dođe u situaciju da ne može da ostvari lekarsku pomoć, vi sto puta bolje od mene znate koje su posledice. Zbog toga upozoravam i prisutnog ministra, a i vas molim da apelujete na Vladu da ne dozvoli da 200.000 radnika ostane bez socijalnog osiguranja. Hvala.
Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li želite reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Da li želite reč? (Da.) Izvolite, gospodine Čikiriz.
U ranijem Zakonu o obaveznom osiguranju u saobraćaju postojala je odredba u pogledu teritorijalne važnosti polise obaveznog osiguranja u saobraćaju da ona važi na teritoriji države članice na kojoj je izdata, odnosno, što se nas tiče, na teritoriji Republike Srbije. U procesu približavanja EU, u okviru potpisanih multilateralnih sporazuma sa državama članicama EU, naši građani treba da znaju da će u budućnosti njihova polisa osiguranja važiti na teritoriji svih zemalja članica EU, a zakonodavac je to pojasnio – na teritoriji država članica Sistema međunarodne karte osiguranja ili država čiji je nacionalni biro osiguranja potpisnik Multilateralnog sporazuma, bez plaćanja dodatne premije, kao što se ranije radilo u smislu graničnog osiguranja ili zelene karte osiguranja. Međutim, pored multilateralnih, ili sporazuma sa više učesnika, naša zemlja je potpisnik i bilateralnih sporazuma; ranije smo imali bilateralne sporazume sa Republikom Srpskom, Crnom Gorom itd., tako da se moj amandman odnosi na to da se posle reči „Multilateralnog sporazuma“ dodaju i reči „i drugog sporazuma“, što podrazumeva pre svega bilateralne sporazume koji postoje u praksi. Mislim da bi se ovim rešenjem samo poboljšalo predloženo, inače veoma dobro, rešenje. Hvala.
Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li želite reč, gospodine Živanoviću? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 34. stav 3. koji glasi: „Za štetu koju prouzrokuje vozač neosiguranog motornog vozila koje se uobičajeno nalazi na teritoriji Republike Srbije, na teritoriji država članica EU ili država čiji je nacionalni biro osiguranja potpisnik multilateralnog sporazuma ili države u kojoj registarska tablica zamenjuje važeću međunarodnu ispravu o osiguranju od autoodgovornosti odgovara Garantni fond, u skladu sa zaključenim međunarodnim sporazumima.“ Dame i gospodo, kao što vidite, osiguravajući organ pokušava da drugim institucijama, kao što je garantni fond, osigura naplatu štete kod osiguranika, odnosno kod vozača ili kod vozila. Pitam ministra da li je potrebno da se u ovom članu... da li ulaskom, da li je moranje u Evropskoj uniji da se formira ta nova institucija, garantni fond, koja će biti sigurnost za isplatu štete? Ne znam na koji su način do sada osiguravajuća društva isplaćivala tu štetu. Prema tome, smatram da država formiranjem jedne ovakve institucije u stvari stvara još jedan veliki trošak u budžetu, koji je takođe jedno telo koje nije u sastavu osiguravajućeg društva. Hvala.
Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Da li želite reč, gospodine Krasiću? (Da.)
Radi uvoda, radi građana, da znaju: prošle godine je 1.919.000 vozila u Republici Srbiji obavezno osigurano. Pričam o osiguranju od autoodgovornosti. Premije su oko 17.000.000.000, oko 16.500.000.000 dinara. Štete koje su isplaćene su oko 7.500.000.000 dinara. Vi koji se bavite matematikom, od ovog većeg oduzmite ovaj niži iznos pa kažite gde su te pare. Ovaj član govori o regresnim zahtevima koje mogu da upute zavodi za penzijsko i invalidsko osiguranje i za zdravstveno osiguranje kada je usled neke štete, a ovde se radi pre svega o nematerijalnoj šteti, došlo do pružanja zdravstvenih usluga, ili je neko ostvario pravo na invalidsku penziju, ili, kada je u pitanju smrtni slučaj, porodice na porodičnu penziju. Postoji obaveza osiguravajućeg društva da tim zavodima naknadi deo štete, po osnovu obaveznog osiguranja od autoodgovornosti. Šta su se ovi genijalci iz Vlade setili? Oni su se setili da to može da zavisi od dobre volje penzijsko-invalidskog osiguranja i zdravstvenog osiguranja. I gospodin Kasalović i ja amandmanom tražimo da obavezno penzijsko-invalidsko osiguranje i zdravstveno osiguranje traži i ispostavi svoj regresni zahtev prema osiguravajućem društvu. Zašto? Videli ste koja je razlika u ovim parama – premija i šteta. Gde se dedoše tolike pare? Drugo, ako su ovi naši obavezni zavodi za osiguranje, penzijsko, invalidsko i zdravstveno, u dubiozama, s kojim pravom onda neko tamo može da odlučuje da li će da tuži ili neće da tuži neko osiguravajuće društvo? Samo da vas podsetim, kada je donet Zakon o krivičnom postupku ubačena je odredba da javni tužilac mora da izjavi žalbu protiv prvostepene presude koja je oslobađajuća. Nema tu – da li hoće, da razmišlja da li hoće ili neće, nego mora da izjavi. Samo tražim da se isti princip primeni i ovde kada treba da se zaštite državne pare.
Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Čikiriz. Da li želite reč, gospodine Čikiriz? (Da.)
U raspravi u načelu istakao sam da je ova odredba otklonila mnoge nesporazume koji su postojali u dosadašnjoj praksi zbog toga što nije postojala usklađenost između Zakona o obaveznom zdravstvenom, penzijskom i invalidskom osiguranju sa Zakonom o obaveznom osiguranju. Pravo na regres zavoda za zdravstveno, penzijsko i invalidsko osiguranje ovom odredbom zakona se nedvosmisleno potvrđuje. Međutim, smisao mog amandmana je da se pravo na isticanje regresnih zahteva može ostvariti samo za dospele i isplaćene zahteve oštećenih lica, što podrazumeva dospelost zahteva za naknadu štete ili podnošenje zahteva za regres posle dospelosti ili posle plaćanja. Ovom odredbom ostavljamo prostor da zavodi za zdravstveno, penzijsko i invalidsko osiguranje potražuje tzv. buduće štete, za koje se često ne zna ni da li će nastati i, ako nastanu, u kom će iznosu nastati, tako da je ovo u skladu sa Zakonom o obligacionim odnosima, u smislu dospelosti potraživanja. Mislim da bi ova odredba smanjila broj zahteva zdravstvenog, penzijskog i invalidskog osiguranja prema osiguravajućim društvima za one štete koje nisu nastale, a koje u budućnosti mogu nastati. Tu pre svega mislim na kapitalizovanu rentu. Hvala.
Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Da li neko želi reč? (Da.)
U ime Poslaničke grupe Napred Srbijo, SNS, podneo sam amandman na član 36. kojim tražim da se stav 3. briše. „U slučaju kada je motorno vozilo poslato sa teritorije države članice EU na teritoriju Republike Srbije, smatra se da se rizik nalazi u Republici Srbiji za vreme od 30 dana od neposrednog prijema vozila od strane kupca, i kada vozilo nije registrovano u Republici Srbiji.“ U ovom stavu 3. ima dosta toga, mogu slobodno da kažem, mističnog, tajanstvenog, jedna velika rupa u Predlogu zakona. Da li je to urađeno namerno ili ne, moje je da sumnjam, a brisanjem stava 3. eliminiše se mogućnost zloupotreba, kako domaćih, tako i stranih fizičkih lica. Jedna od mogućih zloupotreba je da vozila, eventualno oštećena u inostranstvu, potražuju odštetu od domaćih osiguravajućih kuća, a isto su naplatili u svojoj zemlji ili zemlji u kojoj je šteta nastala. Ko će to da utvrdi i na koji način? Postoji neko objašnjenje da to može na carini, uz pomoć Ministarstva unutrašnjih poslova, ali imali smo mi afera i na carini, bilo je zloupotreba, postoji i tzv. carinska mafija. Primera radi, može da krene iz Švedske i redom u svakoj zemlji može da naplati. Diskutabilan, nejasan stav 3, u delu koji se odnosi na vlasnika vozila. Nameće se pitanje ko je vlasnik vozila, stranac ili stanovnik zemlje koji je u tranzitu, ili domaći građanin? Dotera šleper, na šleperu deset oštećenih vozila i naplati odštetu. Ovo nije rupa već rupetina, krater u Predlogu zakona. Zbog toga smatram da je najracionalnije brisanje stava 3. u članu 36, odnosno prihvatanje mog amandmana, ali nisam optimista, jer vi često realnost menjate za iluziju. Verovatno vam je takva ideologija. Ne bih tu ništa više da vam kažem.
Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Radiša Ilić i Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Radiša Ilić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 38. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju, koji glasi: U članu 38. u stavu 1. reči „države članice Evropske unije“ zamenjuju se rečima „druge države“. Član 38. se odnosi na granično osiguranje, odnosno osiguranje koje mora da poseduje vozač motornog vozila koje se nalazi na teritoriji druge države. Predlagač zakona je predvideo u stavu 1. zaključivanje ugovora o osiguranju od odgovornosti koje važi na teritoriji država članica EU. Zakonom regulišete situaciju koja važi samo za države članice EU. Što se tiče tih 27 zemalja članica, stvar je definitivno jasna. Šta će raditi vozači kada je u pitanju Rusija, kada su u pitanju ostale zemlje koje nisu članice EU, države širom sveta, u Aziji, Africi itd.? Ne može se zakonska odredba usmeriti samo prema EU, kao da ostali deo sveta, maltene, ne postoji. Cilj amandmana je da ovaj zakon mora imati potpuno isti odnos prema svim državama i njihovima građanima, bez obzira na to da li su te države članice EU ili ne. Vlada je u obrazloženju navela razloge zbog kojih nije prihvatila ovaj amandman. Znači, ni ovaj zakon ne može bez direktive EU. Mi se ponašamo kao da smo u Evropskoj uniji, kao da nas ta Evropska unija prihvata. Kako nas prihvata vidimo po šengen vizama, po odnosu prema Kosovu i Metohiji, Euleksu, vidimo po potvrđivanju SSP-a i Trgovinskog sporazuma od strane EU, koja uporno ignoriše ono što se Srbija navodno trudi da uradi. Zahvaljujem.
Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Zankov, izvolite.
Hvala. Smisao našeg amandmana na član 38. Predloga zakona kojim se reč „nesistematičnim“ zamenjuje rečju „sistematičnim“, a tiče se nadzora koji obavlja organ nadležan za unutrašnje poslove, jeste upravo u smanjenju mogućnosti da na teritoriji Republike Srbije u saobraćaju učestvuju vozila koja nisu osigurana, pa čak i vozila koja nisu registrovana. Ovo je, naravno, u skladu sa proklamovanim, mislim na amandman, ciljevima iz skoro usvojenog Zakona o bezbednosti saobraćaja. Problem je ovde u nečemu drugom. Verujem da bi i za vas ovaj amandman bio prihvatljiv, jer je u skladu sa podizanjem kvaliteta obavljanja delatnosti obaveznog osiguranja i većom zaštitom oštećenih lica u saobraćaju, da niste počeli da sve veći broj zakona usvajate sa odložnim, da tako kažem, dejstvom, kao Zakon o privrednim komorama od 2013. godine. Postavlja se pitanje šta mi, u stvari, radimo i kada ćemo početi da usvajamo zakone čije će efekte (naravno, pozitivne efekte) građani osetiti odmah, jer za njihov interes prvenstveno treba ovde da se borimo? Pogledajte, recimo, član 117, koji se bavi upravo odloženom primenom pojedinih odredaba zakona. Kaže – odredbe čl. 6, 27, 33, 34, 36, 37, 38, da ne čitam, stupaju na snagu od dana pristupanja Republike Srbije Evropskoj uniji. Odredbe člana 22, stavovi ti i ti, i člana 43 – tri godine od dana stupanja na snagu ovog zakona. Treća tačka: član 42. stav 2 – jedna godina od dana stupanja na snagu ovog zakona. Četvrta tačka, da ne čitam članove – 1. januar 2010. godine. Peta tačka – od dana pristupanja Republike Srbije Svetskoj trgovinskoj organizaciji. U članu 119. kaže se da zakon stupa na snagu devedesetog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“. Mislim da će ovde biti problema u praksi, što se tiče primene ovoga zakona. Smatram da nije dovoljno samo reći da je ovo (i zbog toga ga usvajati) u duhu dobre evropske prakse, i da se sve završi na tome, a da do trenutka kada praktično sve ovo počne da se primenjuje mi taj zakon menjamo još ko zna koliko puta i da vi uvek tvrdite da ste u tim izmenama zakona, ili u nekom novom zakonu, u pravu. Zbog toga mislim da je dobro da se prihvati ovaj naš amandman. Hvala.
Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Da.)
Hvala. Da samo niste takvi evrofanatici kakvi jeste, verovatno bi ovaj amandman, koji sam u ime Poslaničke grupe SRS podneo na član 38. stav 2, bio prihvaćen. Amandman se odnosi na brisanje reči „članice EU ili treće države“, jer mi u SRS smatramo da ovaj zakon, kao i svaki drugi, mora imati apsolutno isti odnos prema svim drugim državama i njihovim građanima, bilo da je reč o članicama EU ili ne, pogotovo imajući u vidu činjenicu koja je izneta u obrazloženju neprihvatanja amandmana, a to je da će navedene odredbe da se primenjuju od dana pristupanja Republike Srbije EU, da li će to biti 2021, 2022, 2025. ili 2027. godine, da sada ne licitiramo. Očigledno je da se takav podanički odnos prema svemu što ima predznak EU ogleda i u ovom predloženom zakonu. Pošto je prisutna i ministarka Dragutinović, očigledno je da nije dovoljno ni ovih 267.000.000 evra manjka u budžetu, posle jednostrane primene Trgovinskog sporazuma, kao ni činjenica da se ekonomska situacija u našoj zemlji prilično pogoršala od tada, pa će i ona optimistična prognoza rasta BDP-a na oko 3,5% očigledno biti znatno smanjena, što se verovatno i potvrđuje, s obzirom na procenu najveće bonitetne firme na svetu „Dan i Bredstrit“, koja u svom izveštaju navodi da će to iznositi oko 2,5% i da je deficit veći od predviđenih 1,5% BDP-a. Znači, zašto je došlo od odstupanja od onog ekonomski opravdanog stava iz oktobra 2008. godine, a pogotovo kada se ima u vidu činjenica da svetski finansijski centri moći, kao što su Brazil, Kina, Indija i Ruska Federacija, imaju apsolutno drugačiji odnos, negoli oni koji su proizveli krizu i koji rade upravo suprotno od onoga što se predviđa zakonima koje predlažu Srbiji, a mi čak ni u zakonu o obaveznom osiguranju u saobraćaju ne možemo bez EU. Hvala.
Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Oto Kišmarton. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Kišmarton.
Poštovane kolege narodni poslanici, Srpska napredna stranka je podnela amandmane na sve predložene zakone, a tako i na ovaj zakon o obaveznom osiguranju u saobraćaju. Kao što se vidi iz naših amandmana, cilj nam je da popravimo predložene zakone, jer skupštinska većina će svakako usvojiti te zakone, bilo da su dobri ili loši. Mi iz opozicije jedino možemo da pokušamo da, u interesu građana, popravimo te predložene zakone. Predlažem da se u članu 39. predloženog zakona u stavu 2. broj „60“ zameni brojem „30“. Ovim zakonom se, između ostalog, utvrđuje obaveza vlasnika vozila da zaključi ugovor o obaveznom osiguranju. S obzirom na to da kod nas prolaze i strana vozila, postoji zahtev i da strana vozila imaju valjanu međunarodnu ispravu o osiguranju od autoodgovornosti. Ukoliko to nemaju, lica su dužna da na granici zaključe ugovor o osiguranju od autoodgovornosti. Ovim članom 39. utvrđuje se postupak naknade štete licima, nastale upotrebom motornih vozila inostrane registracije. U članu 39. Vlada je predložila u stavu 2. da društvo za osiguranje kome je podnet zahtev isplati naknadu štete u roku od 60 dana. Moj predlog je da društvo isplati štetu u roku od 30 dana, umesto 60. Smatram da je 60 dana predugačak rok za ostvarenje prava oštećenog. Za 60 dana se mnogo toga može promeniti. Ukoliko neko koristi vozilo za odlazak na posao, možda čak i za rad, 60 dana je, ukoliko to vozilo ispadne iz upotrebe, dugačak period. Hvala.
Na naslov iznad člana 41. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.)
Gospođo predsednice, podneo sam ovaj amandman koji se odnosi na član 41. Međutim, ovaj član 41. ne reguliše ovu oblast na odgovarajući način. Ovo u praksi stvara velike probleme, i stvoriće kod onih građana koji treba da ostvare naknadu štete. O čemu se radi? Ako je strano vozilo ušlo u Jugoslaviju, onu bivšu, ili Srbiju sadašnju, a ukradeno je u inostranstvu i ovde se upotrebljava, a u međuvremenu mu istekne registracija, ko će sada štetu da plati? Da li država treba da plati štetu, a toliko se ukradenih vozila iz Evrope našlo poslednjih godina u Srbiji, i iz Crne Gore, da ne treba govoriti o kom se broju radi. Dakle, građani će imati velike probleme kako i na koji način da ostvare pravo na naknadu štete. Drugo, zašto država da plati štetu? Jer, država neće moći ni regresno da se naplati. Ako je osiguravajuće društvo u inostranstvu likvidirano, ko će da plati? Da li će njihova država, da li imamo takav ugovor da će moći država da snosi takvu naknadu štete i koliko će trebati vremena našim građanima da takvu naknadu štetu ostvare? Što se tiče odredbe člana 23, u vezi je s osiguranjem, vi ste predložili: „Vlasnik motornog vozila, odnosno učesnik u saobraćajnoj nezgodi, dužan je da odgovorno društvo za osiguranje obavesti o saobraćajnoj nesreći u roku od tri dana.“ Pitam predlagača šta će da se dogodi ako neko ne prijavi štetu, odnosno ne prijavi štetni događaj, šta će se tada desiti? Znači li to da onaj ko je bio dužan da u roku od tri dana podnese zahtev, odnosno obavesti osiguravajuće društvo, gubi pravo? Jer, ovde je u stavu 2. moralo da bude normirano – osim u slučajevima tim i tim. Kratak je rok od tri dana. Zamislite, kada se dogodi saobraćajna nezgoda u petak: petak, subota, nedelja, to su tri dana. Da li hoćete da kažete da neko može složenu saobraćajnu nezgodu da prijavi, proceni, angažuje veštaka, privatno ili preko suda, da u vanparničnom postupku pokrene postupak za utvrđivanje nastale štete, visine štete itd.? Dakle, toliko je nedoumica, toliko je nejasnoća da će prilikom primene ovog zakona biti jako teško onome ko ga bude primenjivao. U vezi s onim što je gospodin Šami govorio, ponovo se vraćam na taj slučaj, nemojte mi zameriti, ali to je vrlo ozbiljna stvar u praksi. Zamislite, imate saobraćajnu nezgodu, slupate vozilo od 50.000 evra i sada čekate 90 dana da podnesete tužbu sudu ukoliko vam neko ne nadoknadi štetu! Ponavljam i molim, jer sam u praksi imao bezbroj slučajeva da čovek koji zarađuje hleb za porodicu kao autoprevoznik... On 90 dana treba da čeka da bi popravio svoje vozilo, zamenio delove. Bilo da je to delimična, bilo da je potpuna, totalna šteta, to je vrlo ozbiljna stvar i ovo ovako nije trebalo normirati. Ko trpi štetu? Trpeće građani. Ne znam, ali čini mi se da neko obraz nosi na opancima kada izađe u javnost, kada predlaže određene norme koje naše građane i te kako koštaju i građani ne mogu da ostvare svoje pravo blagovremeno. Ako su svi pred Ustavom i zakonom jednaki, onda je i Vojska jednaka za naknadu štete i vojna vozila ne mogu biti izuzeta od odgovornosti. Navešću vam jedan primer: čovek je uplatio 1993. godine avion u „Lola - Utvi“ u Pančevu; do današnjeg dana nije mogao da naplati štetu, a ima pravosnažnu presudu. Da znate ko se tu preprečio – loš Zakon o izvršnom postupku, jer je pre svega zaštitio dužnički lobi iz Vojske, i SDPR sada ne isplaćuje štetu. Akcijski fond, koji je sada preuzeo „Lola - Utvu“, oglašava se, kaže – pa znate, to je SDPR. Kada pitate SDPR, on kaže – pa to je sada Akcijski fond. Sada čovek ne može da nadoknadi svoju štetu. Ako se ovako nastavi, ne znam da li će taj čovek doživeti da tu štetu dobije. Hvala.
Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite, gospodine Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, podneo sam amandman na član 41. i predložio da se posle stava 1. doda stav 2. koji glasi: „Lice koje je pretrpelo štetu koja je prouzrokovana upotrebom motornog vozila inostrane registracije, čiji se vlasnik nije osigurao od autoodgovornosti, zahtev za nadoknadu štete podnosi fondu preko osiguravajućeg društva“. Zbog javnosti moram pročitati i stav 1. i dati objašnjenje zbog čega je neophodno ugraditi ovaj stav 2. da bi ovaj član imao celinu. Član 41. Predloga zakona glasi: „Štetu koja je prouzrokovana upotrebommotornog vozila inostrane registracije, čiji se vlasnik nije osigurao od autoodgovornosti, nadoknađuje Garantni fond.“ Postavlja se pitanje, kome nadoknađuje, ko podnosi regresni zahtev i kome se podnosi regresni zahtev? Ovaj član 41. je formalno-pravno nepotpun i zbog toga je moj predlog da se doda stav 2, u kome je jasno iskazano ko ima pravo na regresni zahtev, i sama odredba da se zahtev podnosi preko osiguravajućeg društva. Zbog čega? To su pragmatični razlozi, jer lice koje će podneti taj zahtev može biti u otežanim uslovima zbog telesne povrede koju je pretrpelo u nesreći. S druge strane, to lice može biti i u bolnici. Postavlja se pitanje, s obzirom na to da su ovi rokovi prekluzivni, da li može podneti taj zahtev? A, osiguravajuće društvo je neophodno uključiti u sve ovo zbog toga što osiguravajuće društvo mora biti subjekt koji će preuzeti obavezu od lica koje je pretrpelo štetu. To su razlozi. Nažalost, Vlada nije prihvatila ovaj amandman, a mislim da je smislen i da je ovo upotpunjenje člana 41; ima i formalno-pravnu podlogu, i smisao i cilj, zbog čega sam išao na ovaj predlog amandmana. Hvala.
Na član 42. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Reč ima gospodin Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Momir Marković podneo je amandman na član 42. ovog zakona, i to sa idejom da se ovaj član proširi, da se doda novi stav koji glasi: „Obračun premije za svaku tarifnu grupu premijskog sistema obaveznog osiguranja mora da se vrši prema kriterijumima koji ne smeju da idu na štetu vlasnika vozila“. Zbog čega je podnet ovakav amandman? Pre svega, iz razloga što se amandmanom predlaže dopuna člana i uopšte dopuna ovog zakona, zato što premija obaveznog osiguranja, koja je u dosadašnjoj praksi vezana isključivo za zapreminu motornog vozila, ne odražava realno stanje. Naravno, čim ne odražava realno stanje, to uvek ide na štetu vlasnika vozila. To znamo iz prakse. Ako znamo još i činjenicu da je prosečna starost vozila u Srbiji oko 15 godina, a postoji veliki broj vozila čija je zapremina veća, onda sva ta vozila spadaju u nepovoljnije tarifne grupe premijskog sistema obaveznog osiguranja. Zakonodavac bi trebalo da ima u vidu i tržišnu vrednost vozila, što se iz ovog zakona i iz ovog člana ne vidi. Naime, možemo doći u apsurdnu situaciju da premija obaveznog osiguranja često može nadmašiti i tržišnu vrednost vozila, s obzirom na činjenicu da u našoj zemlji ima veliki broj vozila starosti 15, 20, pa i više godina.
Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, član 44. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju se odnosi na oblast prodaje polisa osiguranja i poslovanja društva za osiguranje, a ja sam amandmanom, koji sam podneo u ime Poslaničke grupe SRS, predložio brisanje tog člana. Moram da priznam da se obrazloženje koje je stiglo od strane predlagača, u smislu razloga zbog kojih se ne prihvata amandman, i ono što stoji u obrazloženju amandmana praktično podudara, i tim više sam ubeđen da je neophodno na drugačiji način regulisati ovu oblast. Predlagač kaže: „Amandman se ne prihvata iz razloga što je predloženim odredbama utvrđen način prodaje polisa osiguranja od autoodgovornosti, čime se“, kako stoji, i na neki način se i priznaje, „uvodi red u trenutno neregulisanu oblast prodaje polisa osiguranja od autoodgovornosti preko pravnih lica koja su, u skladu sa propisima o bezbednosti saobraćaja na putevima, ovlašćena za vršenje tehničkog pregleda vozila (tehnički pregled).“ Upravo sam ovim amandmanom u ime Poslaničke grupe SRS i predložio brisanje navedenog člana zato što predloženi tekst tog člana zakona apsolutno ne odgovara faktičkom stanju. U praksi je stanje stvari potpuno obrnuto. Verovatno vam je dobro poznato da iza tehničkih pregleda stoje osiguravajuća društva, koja tehničkim pregledima daju odgovarajuću opremu pod uslovom da vrše prodaju isključivo njihovih polisa osiguranja. Zato smatramo da ova materija treba da se reši na sistemski drugačiji način, koji će odgovarati realnom stanju kakvo jeste. Zahvaljujem se.
Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Miloš Radulović. Izvolite, gospodine Šami.
Radi se o članu koji predviđa da je društvo za osiguranje dužno da 1,2% bruto premije osiguranja od autoodgovornosti izdvoji kao deo preventive i da kvartalno uplaćuje itd.; dakle, za praćenje, kontrolu i regulisanje saobraćaja, video nadzor nad putevima. Odmah da kažem, u načelu je ova odredba dobra. Ako je stanje praćenja i kontrole saobraćaja i video nadzora na našim putevima, smem slobodno da kažem, na nuli, potrebna su realno dosta velika sredstva. Sasvim je sigurno da, i pored sve potrebe, država kao država ne može sama to da finansira, bar ne u početku. Dakle, odredba je u načelu dobra. Međutim, po našem mišljenju, po mišljenju Demokratske stranke Srbije, iznos od 1,2% je premali. U prvih mah sam hteo da predložim značajnije povećanje, ali, hajde, bio sam u tom smislu skroman, sa zahtevom da se ovih 1,2% pretvori u 2,4%. Ako postoji firma koja ima svoj poslovni interes, ne govorim o humanitarnom i ostalim aspektima cene koštanja saobraćajnih nesreća, koja ima svoj autentičan poslovni interes da smanji broj saobraćajnih nesreća, da poveća kontrolu i video nadzor, koji je, ponavljam, kod nas na nuli, to su osiguravajuća društva. Neću pominjati funkcije raspodela i sve ostalo, što bi gospođa ministar razumela, ali me verovatno veći deo poslanika ne bi razumeo, ali navešću najjednostavniji slučaj. Ako hipotetički zamislite da se ne desi nijedna saobraćajna nezgoda, u tom slučaju dobit osiguravajućih društava je 100%. Sve su uzeli, sve je njihovo. Naravno, to nije moguće, ali jasno je da ako za 10% smanjite broj udesa u saobraćaju, malih i velikih, izvesno je da se značajnije povećava dobit osiguravajućih društava. Prema tome, zahtev da se 1,2% pretvori u 2,4% meni i poslanicima Demokratske stranke Srbije se čini krajnje razumnim. Pošto o sledećih 140 amandmana nećemo govoriti, jer nisu naši amandmani, a to je nekoliko sati rada, dajem priliku gospođi ministru da razmisli još jednom o ovih pet amandmana koji su do sada prošli i da ih naknadno prihvati. Hvala.
Na član 46. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Zoran Krasić i Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Da.)
Ovim amandmanom sam samo hteo da vas malo orijentišem u vremenu i prostoru, da reči „Evropska unija“ u ovom zakonu apsolutno ništa ne znače. I pre Evropske unije smo imali sporazume sa državama gde je bilo regulisano pitanje predstavnika osiguravajućih društava i informacionog centra da bi se što efikasnije savladale ovakve štete. Međutim, ovo što je gospodin Šami pričao je stvarno interesantno i ja podržavam sve te amandmane koji imaju za cilj da taj sistem komunikacija i praćenja zaživi, iz prostog razloga što, po istraživanjima, u 60% svih udesa uzrok je nepoštovanje propisa o ograničenju brzine kretanja. Ako se napravi taj video nadzor i s obzirom na to da je pre mesec dana donet zakon sa drastičnim kažnjavanjem, osiguravajuća društva, policija mogu da računaju da nećemo imati 1.000 poginulih svake godine, već bi to moralo da bude mnogo manje. Kamo sreće da ne bude nijednog udesa. Opet ostaje problem – velike premije, mnogo prikupljenih sredstava, sanirane štete sa 50%, a šta je sa onih 50%? Gde je ono? Sve je pod kontrolom Narodne banke. Gde plasiraju sredstva osiguravajuća društva? Ako plasiraju sredstva, opet bi morala preko banaka, i finansijski sistem je zaokružen. Njima ne treba čak ni berza. Sve se drži pod kontrolom, apsolutnom kontrolom, svaki dinar. Kretanje novca je pod video nadzorom „velikog brata“, koji sve to budno prati, ne dozvoljava da se sredstva ovde plasiraju za normalne stvari, nego se izvlači dobit od građana Republike Srbije i nosi u inostranstvo.
Gospodin Ljubomir Kragović želi reč po ovom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 47. stav 1. podneo sam amandman koji glasi: U članu 47. stav 1. reči „članicama Evropske unije“ brišu se. Naime, o čemu se radi? Ovde se radi o ovlašćenim predstavnicima za odlučivanje, što se definiše kroz dva člana – 46. i 47. Da bih pojasnio, pročitaću član 47: „Društvo za osiguranje koje obavlja poslove osiguranja od autoodgovornosti na teritoriji Republike Srbije dužno je da u svim drugim državama članicama EU imenuje ovlašćene predstavnike. Društvo za osiguranje preko informacionog centra iz člana 50. ovog zakona obaveštava informacione centre drugih država članica EU o imenu i prebivalištu, odnosno sedištu ovlašćenog predstavnika iz stava 1. ovog člana.“ Ovaj amandman je tehnički amandman, koji definiše da je potrebno ovlašćene predstavnike imati u celoj Evropi, a ne samo u Evropskoj uniji. Ako imamo podatak da Evropska unija čini 40% teritorije Evrope, ostalih 60% bilo bi nepokriveno, tako da po ovom zakonu osiguravajuća društva ne bi morala da imaju svoje ovlašćene predstavnike na 60% teritorije Evrope. Nedopustivo je da se ovakvim zakonskim projektom njima to omogućava. Smatram da je amandman tehničke prirode i da je moguće da se prihvati. Predlažem Vladi da prihvati ovaj amandman kako bi se osiguravajuća društva obavezala da imaju ovlašćene predstavnike ne samo u državama članicama EU, nego i u svim ostalim državama koje nisu članice EU, a nalaze se na teritoriji Evrope, jer je najveća verovatnoća da će najveći broj naših građana upravo putovati po Evropi. Zahvaljujem se.
Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju da se u članu 47. stav 2. reči „članica Evropske unije“ brišu. Naravno, SRS smata da ovaj zakon mora imati potpuno isti odnos prema svim drugim državama i njihovim građanima, bilo da su članica EU ili ne. Ali, ako ispred sebe imam mišljenje Vlade povodom člana 47, gde se kaže da će se ovaj zakon primenjivati od dana pristupanja Republike Srbije Evropskoj uniji (kada su u pitanju neke baba Vange koje sede u Vladi, oni kažu da ćemo negde 2017. godine ući u EU, baš bih voleo da vidim), ne vidim razlog zašto je ovaj zakon morao po hitnom postupku da se nađe na dnevnom redu. Vama, gospođo ministarka, želim samo da prenesem pozdrave paora i seljaka i da vam poručim da je na 70% površina zasejanih stočnim ječmom završena žetva, da je cena stočnog ječma osam dinara po kilogramu. Jedna jedina firma, koju neću sad da imenujem, otkupljuje, i to samo određene količine na severu Bačke ili na severu Srbije. Pitam se, koliku će cenu dobiti onaj proizvođač kada bude transportovao iz Srema, iz okoline Pančeva, iz okoline Vršca? Je l' vi znate, pošto sedite u Vladi, gospođo ministarka, da će cena pšenice, jer su počeli otkosi, biti najviše do deset dinara? Sa tih deset dinara poljoprivredni proizvođač, paor i seljak je u ogromnom minusu. Kao Poslanička grupa SRS dobili smo dopis od Zadružnog saveza Vojvodine, koji nam veruje i traži od nas da iznesemo ovo u javnost. Kalkulativna cena, po Zadružnom savezu Vojvodine, po jednom hektaru zasejane površine, da bi proizvođač bio na pozitivnoj nuli, jeste 17,65 dinara. Sa cenom od deset dinara po kilogramu pšenice zemljoradnik, paor, seljak je u minusu 12.000 dinara, na osnovu kalkulacije koju je napravio Zadružni savez Vojvodine. Nije je napravio Milorad Krstin. Jer, po onoj ceni koju sam ja iznosio još u načelnoj raspravi, kada smo imali onih objedinjenih 15 tačaka dnevnog reda o poljoprivredi, niko nije verovao da će doći do ovako niske cene poljoprivrednih proizvoda. Sada se pokazalo kao istinito razmišljanje Poslaničke grupe SRS da će paor, seljak pasti toliko nisko zahvaljujući vama iz Vlade. Hvala.
Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Da li neko želi reč? Izvolite.
Poštovani građani, uvažene kolege, u ime SNS sam podneo amandman da se u članu 49. stav 1. reči „tri meseca“ zamene rečima „30 dana“. Da bi bilo jasnije, pročitaću taj deo člana koji glasi: „Odgovorno društvo za osiguranje ili njegov ovlašćeni predstavnik dužni su da u roku od tri meseca od dana podnošenja odštetnog zahteva oštećenom licu dostave: 1) obrazloženu ponudu za naknadu štete, ako su osnov i visina štete nesporni i 2) obrazloženi odgovor, ako su osnov i visina štete sporni.“ Mnoge moje kolege su danas govorile, to je prof. Šami takođe obrazložio, o predugačkim rokovima koji su dati da osiguravajuća društva izvrše svoju obavezu prema građanima, jer imamo situaciju da građanin u roku od tri dana mora da podnese prijavu, a osiguranje u roku od 90 dana da građanima isplati štetu, u ovom slučaju da daju obrazloženu ponudu građanima za nastalu štetu. Kada znamo ekonomsku situaciju, gde građani vrlo često u ovoj situaciji ostaju bez svog vozila u roku od 90 dana, pa imamo osiguranja koja će produžiti te rokove jer imaju zakonske mogućnosti, da mnogi građani neće moći svoja vozila da poprave dok im osiguravajuće društvo ne isplati štetu, jasno je da su građani u ovom slučaju u nepovoljnom položaju, da ovde štitimo osiguravajuća društva, a ne građane. Dajemo im odloženo plaćanje na 90 dana; oni taj novac koji su dužni da isplate građanima mogu da investiraju nekoliko puta. Kada znamo da su premije preko šesnaest milijardi, da su isplaćene štete upola manje, jasno je u kojoj meri osiguranja idu na štetu naših građana. Imamo i obrazloženje Vlade zbog čega ne prihvata amandman, a to je da se amandman ne prihvata iz razloga navedenih u obrazloženju za neprihvatanje amandmana na čl. 24, 38, 68. Recimo, odbijanje amandmana na član 45. gde se kaže: „Amandman se ne prihvata iz razloga što je predloženi rok u skladu sa razvijenošću tržišta osiguranja, odnosno rokom u kome društva za osiguranje moraju da izvrše sve potrebne radnje kako bi se na pravi način odgovorilo oštećenom po pitanju njegovog zahteva.“ Takođe imamo obrazloženje koje se mnogo pominje kod ovog zakona – amandman se ne prihvata iz razloga što se navedena odredba primenjuje od dana pristupanja Republike Srbije Evropskoj uniji. Jasno je da u Evropskoj uniji ovakvi rokovi ne mogu da prođu, da sigurno tamo njihovi građani ne čekaju 90 dana da se neke štete isplate. Vidimo da imaju i neke povoljnosti, da čak građani dok čekaju na opravku svog vozila dobijaju vozila na korišćenje da ne bi njihove obaveze trpele štetu zbog nekog osiguranja kojem je potrebno da pogleda dokumentaciju predatu od strane oštećenog, da izađe sa svojim mišljenjem i ponudom osiguraniku i da u dodatnom periodu isplati štete koje su građani pretrpeli. U ovom slučaju i nisu krivi za to što se desilo, da bi čekali osiguravajuća društva, koja sa ovakvim prihodima ne dozvoljavaju građanima za kratko vreme da ostvare svoja prava. Hvala.
Na član 49. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Izvolite, gospođo Jovanović.
U članu 49. SRS traži od predlagača da se oštećeni zaštiti tako što će osiguravajuće društvo nakon tri meseca, na osnovu izveštaja koji je sačinilo društvo, odnosno njen ovlašćeni predstavnik, da isplati štetu onome ko je oštećen. Zbog čega to tražimo? Zbog toga što je neprihvatljivo da posle tri meseca, kako ste predložili u stavu 2. člana 49, osiguravajuće društvo kaže – sporna je visina štete, nastupile su te i takve okolnosti i ne možemo da izađemo u susret odštetnom zahtevu. Gospođo Dragutinović, vi ste, odnosno prethodna vlada, u kojoj je aktuelni premijer bio ministar finansija, doneli Zakon o osiguravajućim društvima. Napravljen je potpuni monopol u Srbiji kada su u pitanju osiguravajuća društva. Zbrisali ste iz registra metodom likvidacije, kroz metod delovanja guvernera Jelašića, neke ljude, odnosno društva koja su bili izuzetno efikasna u isplati odštete i koja su odlično radila na područjima gde su bila registrovana. Takav je primer osiguravajućeg društva „Prizma“ iz Topole, koje je likvidirano u trenutku kada je na računu posedovalo 139.000.000 dinara, odlukom guvernera RadovanaJelašića. U prošlom skupštinskom mandatu sam, kao i poslanici SRS i još neki poslanici NS, govorila o tom nezapamćenom skandalu i da je u tom trenutku (to je bila direktna politička odluka) gospodin koji je vlasnik preduzeća proglašen za likvidacionog upravnika. Prema tome, ako ste već doneli zakon po kome ste ostavili osiguravajuća društva koja su po volji strankama koje su na vlasti – a to je tako očigledno, zna se da oni apsolutno imaju direktne političke veze i Vlada direktni ima politički uticaj na neke vodeće od njih, da ne pominjem njihova imena – onda u Predlogu zakona zaštitite one koji su oštećeni i prihvatite amandman SRS da je tri meseca sasvim dovoljno vremena da se udovolji zahtevu oštećenog. Hvala.
Na član 49. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Vesna Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podnela sam u ime SRS amandman na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju na član 49. stav 3. koji glasi: „Narodna banka Srbije će obavestiti nadzorni organ države članice Evropske unije ako odgovorno društvo za osiguranje ili njegov ovlašćeni predstavnik postupaju suprotno obavezi iz stava 1. ovog člana.“ U podnetom amandmanu predložila sam da se reči „države članice Evropske unije“ zamene rečima „druge države“. Kada bi neko neupućen u stanje u Srbiji i u Evropi pročitao ovaj predlog zakona, konkretno član 49. stav 3, sigurno bi zaključio da je Srbija članica EU, jer zašto bi Narodna banka Srbije obaveštavala nadzorni organ države članice EU, odnosno zašto bi obaveštavala samo nadzorni organ države članice EU, ako i sama nije član te međunarodne organizacije? Po kom to kriterijumu? Po kom tom državnom ili nacionalnom interesu Srbija ima obavezu da polaže račune nadležnom organu u Danskoj, Luksemburgu, Nemačkoj ili Velikoj Britaniji? Još bolje pitanje, ako mora nekom da ih polaže, zašto bi ih polagala Nemačkoj, a ne bi ih polagala Rusiji? Zašto bi ih polagala Holandiji, a ne Belorusiji? Da nam možda nisu Nemačka i Holandija veći prijatelji od Rusije i Belorusije? Hvala.
Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, po ovom predlogu zakona u Srbiji će postojati jedan informacioni centar gde će vozači i ostali učesnici u saobraćaju moći da dobiju informacije koje ih zanimaju, ali samo pod uslovom ako te informacije postoje u registru koji postoji u centru i u registrima zemalja članica EU. Ukoliko ovo rešenje ostane na snazi, praktično će biti diskriminisane sve zemlje i njihovi građani koji nisu članovi Evropske unije. Na primer, ukoliko na putevima u Srbiji udes doživi državljanin Poljske ili Luksemburga, on će u centru Beograda dobiti sve tražene informacije, ali ako, ne daj Bože, udes doživi neko iz Crne Gore ili Republike Srpske, on će biti uskraćen za tu mogućnost. Po meni, tu ne postoji nikakvo logično objašnjenje. U Srbiji imamo oko 500.000 izbeglica iz Hrvatske, BiH, imamo oko tri miliona građana koji su poreklom iz ove dve republike i iz Crne Gore. Često se putuje i u jednom i u drugom pravcu. Imamo desetine hiljada državljana Srbije koji imaju državljanstvo Hrvatske, Crne Gore i BiH, i obrnuto. Imamo 60.000 građana Srbije koji imaju automobile sa crnogorskim tablicama i sa tablicama iz Republike Srpske. Sa sigurnošću se može tvrditi da će oni biti najčešći korisnici ovih usluga koje pruža centar za informacije, ali oni te informacije neće moći da dobiju. Ovo zakonsko rešenje postaje još nelogičnije ako imamo u vidu sledeće tri činjenice: Srbija ima najintenzivniji saobraćaj upravo sa BiH; drugo, Srbija ima specijalne veze sa Republikom Srpskom; treće, Srbija specijalne veze nudi BiH i muslimansko-hrvatskoj federaciji u Sarajevu. Iz ovih razloga predlažem da Vlada prihvati ovaj amandman, jer to bi obezbedilo da informativni centar u Beogradu usluge, informacije kojima raspolaže pruža svim građanima svih evropskih zemalja, bez obzira na to da li su te zemlje članice Evropske unije. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 50. i u nekim drugim članovima na više mesta se spominju „druge države članice EU“. Ako ove reči protumačite u kontekstu člana 50, onda čovek može da stekne neki pogrešan utisak – da je Republika Srbija članica EU, a da pored nje postoje i neke druge države koje su takođe članice. Naravno, vi znate, gospođo Dragutinović, da Republika Srbija nije članica EU i pitanje je da li će ikada i biti. To što vi iz dana u dan sejete lažna obećanja građanima Srbije da samo što nismo ušli u EU, to verovatno radite da biste promovisali sopstvenu političku stranku, ali i vi sami znate da to nije tačno i da sama EU jasno pokazuje ne samo da ne želi Republiku Srbiju u svom sastavu, već i da u samoj EU postoje snažni otpori prema tome da se EU dalje širi, imajući u vidu da je, recimo, Republika Irska odbila da ratifikuje Lisabonski ugovor. Ono što je takođe zanimljivo, gospođo Dragutinović, ne znam da li ste vi ili neko iz Vlade Republike Srbije reagovali na činjenicu da je na zvaničnom sajtu ambasade Ujedinjenog Kraljevstva u Beogradu, dakle, Velike Britanije, objavljena karta Republike Srbije bez Kosova i Metohije. Navedeno je da je sedište ambasade Ujedinjenog Kraljevstva u Beogradu i onda je objavljena karta Srbije bez Kosova i Metohije. Dakle, zvaničan stav Velike Britanije je da Kosovo i Metohija nije u sastavu Srbije. Sad samo možemo da očekujemo da za nekoliko meseci ili nekoliko godina, kada usvojite statut Vojvodine, na ovoj karti osvane Republika Srbija bez Vojvodine. Pitam vas, do kada će trajati ovo komadanje Republike Srbije i do kada ćete vi ćutati o činjenici da se vaši navodni prijatelji iz EU uporno trude da Srbiju podele i da Srbija nestane sa političke, a ne samo geografske karte Evrope? Inače, gospođo Dragutinović, ja sam do ovog sajta došao tako što sam na sajtu RTS-a 16. juna 2009. godine pročitao vest o tome da je u ambasadi Velike Britanije u Beogradu održan prijem povodom rođendana engleske kraljice. Tom prilikom gospodin Stiven Vordsvort, britanski ambasador, rekao je da je „ova zabava priređena za naše prijatelje iz Srbije. Ljudi koje smo pozvali da nam se danas pridruže u slavlju su tokom prethodnih 365 dana bili naši najvažniji partneri. Podjednako kao oni, i mi želimo da vidimo napredak, procvat i lepšu budućnost Srbije.“ Vidite, oni vide lepšu budućnost Srbije, procvat i napredak bez Kosova i Metohije, i ne stide se toga. Dakle, svako... To možete da učinite i vi kada bude počela pauza u zasedanju Narodne skupštine, dakle, idite na sajt, zvanični sajt ambasade Ujedinjenog Kraljevstva u Beogradu i videćete kartu Srbije bez Kosova i Metohije. A, ovako izgleda ta uvećana karta, da ne bi bilo nikakve dileme. Zanimljivo je da čujete ko su bili gosti na ovom prijemu povodom rođendana engleske kraljice, koja noćima ne može da spava od brige za dobrobit Srbije i srpskog naroda. Dakle, prijemu su prisustvovali potpredsednik Vlade Srbije Božidar Đelić, ministarka pravde Snežana Malović, ministar odbrane Dragan Šutanovac, šef delegacije Evropske komisije u Srbiji Žoze Ljoveras i lider SNS Tomislav Nikolić. Dakle, ne znam šta još treba da se desi, gospođo Dragutinović, koji to deo Srbije treba da bude odvojen, koliko još Srba treba da bude proterano sa svojih ognjišta, koliko srpske imovine još treba da bude uništeno, pa da vi shvatite ono što su građani Srbije odavno shvatili – Evropska unija i NATO pakt nas ne žele. Nije stvar da li vi želite, vi verovatno želite, i vaša vlada, ali oni nas ne žele. Možda će nas poželeti u jednom trenutku, kada bude potpuno nevažno da li ćemo biti ili nećemo biti član EU. Ako nam otmu Kosovo i Metohiju, na šta vi pristajete, doduše prećutno, ali ko zna, možda ćete ga i formalno priznati uskoro; ako ćutite na činjenicu da iz Vojvodine stižu vrlo jasni signali da oni koji danas vode Vojvodinu ne samo da ne žele nikakvu AP, već vrlo jasno vam stavljaju do znanja da se neće smiriti dok Vojvodina ne postane nezavisna država i vi uporno ćutite... Pitam vas, zašto uporno iz zakona u zakon spominjete standarde Evropske unije, Evropsku uniju? Čak je i jezički kontekst potpuno besmislen, kažete „druge države članice EU“. Koje druge? Mi nismo članica EU. Da ste napisali „države članice EU“, ja bih to u jezičkom smislu razumeo. Ovako ni jezički ovo što ste napisali nije tačno, a politički je skandalozno da celokupna Vlada Srbije ćuti na činjenicu, i čak odlazite na prijem kod čoveka koji predstavlja državu na čijem se zvaničnom sajtu nalazi mapa Srbije bez Kosova i Metohije. Baš bih voleo da vidim da li bi neko došao na prijem kod srpskog ambasadora u Londonu da se, recimo, na zvaničnom sajtu srpske ambasade u Londonu pojavi mapa Velike Britanije bez severne Irske. Taj ambasador bi u roku od 24 sata bio proglašen personom non grata i prvim avionom vraćen za Beograd. Vi još idete na prijem kod čoveka koji otvoreno kaže – ljudi, za nas i za moju državu Kosovo i Metohija nije sastavi deo Srbije. O čemu se ovde radi? Još nam kažete kako je zakon proevropski. Mogli smo da čujemo ovde od pojedinih poslanika vladajuće koalicije da je epohalno dostignuće ovog zakona što će premije osiguranja da budu priznate i u zemljama članicama EU. Mi smo do sada imali taj slučaj i bez ovog zakona. Ono što se nije desilo i pitam vas kada će se desiti, kada će premije osiguranja srpskih osiguravajućih društava biti priznavane u državama koje to sad ne čine, kao što su Rusija, Belorusija i Turska? Zašto ne probate da izađete na rusko tržište sa našim premijama osiguranja, nego se hvalite nekim dostignućima koja već sada postoje, čak i ako ne izglasate ovaj zakon?
Preostalo vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS je sedam minuta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slađan Mijaljević.
Podneo sam amandman na član 50. stav 8. da se izbrišu reči „članica Evropske unije“ i dao sam obrazloženje da SRS smatra da ovaj zakon mora imati potpuno isti odnos prema svim drugim državama i njihovim građanima, bile one članice EU ili ne. Dobio sam odgovor koji glasi – amandman se ne prihvata jer će se ova odredba primenjivati od dana kada Srbija uđe u EU. I juče sam izražavao čuđenje u vezi sa zakonom koji je juče bio na dnevnom redu, pa ministarki nije bilo prijatno, ali zaista ne mogu da je poštedim svog čuđenja u odnosu na ovaj zakon i na ovaj odgovor, jer ne mogu da verujem da neko predlaže određenu odredbu u zakonu za nešto što će se možda desiti za par godina, a možda se neće desiti nikada. Ako se zaista desi da mi jednoga dana uđemo, ne daj bože, u tu EU, mi možemo doneti tu uredbu, dopuniti zakon 2017, 2020, 2025. godine, kada nam se i sugeriše da ćemo možda ući u EU. Ali, ja ovde vidim nešto drugo. Vidim određeni psihički stav, vidim određeni elitizam, vidim vašu želju da se što pre, na bilo koji način, dodvorite toj EU i da uđete u nju, makar vi mislili da ste ušli u nju, iako vas više od pola Evrope ne prihvata i više od pola građana Republike Srbije ne želi da uđe u EU. Zaista ne mogu da shvatim taj vaš podanički, vazalni i udvorički stav koji pokušavate da u svakom momentu, u svakom zakonu, u svakoj uredbi proglasite na način na koji će se možda desiti u neko dogledno vreme, a možda se ne desi, ali nama je lepo da mi zamišljamo da jesmo članovi EU. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vlada Milojković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 53. stav 3, uz obrazloženje da ovaj zakon mora imati potpuno isti odnos prema svim drugim državama i njihovim građanima, bile one članice EU ili ne. U članu 53. stoji da oštećeno lice sa prebivalištem u Republici Srbiji odštetni zahtev može podneti Birou za naknadu štete ako je saobraćajna nezgoda nastala u drugoj državi članici EU. U obrazloženju za donošenje ovog zakona Vlada navodi da je Biro uveden kao institut zaštite oštećenih lica samo u izuzetnim slučajevima, kada je saobraćajna nezgoda nastala u državama članicama EU. Vlada nije prihvatila ovaj amandman jer navedena terminologija nije u skladu sa direktivama EU. Iz obrazloženja neprihvatanja ovog amandmana može se videti da ovaj zakon Vlada donosi po direktivi EU, pri tom ne vodeći računa o svojim građanima i šteti nastaloj u državama koje nisu članice EU. Dame i gospodo, ovo je samo još jedan zakon koji nam nameće EU, a koji građanima Srbije neće doneti ništa dobro. Od ovakvog zakona jedinu korist će imati osiguravajuća društva, i to verovatno ona društva koja nam bude nametnula Evropska unija. Hvala.
Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Vučeta Tošković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman je podnet na član 54. Predloga zakona. Svrha ovog amandmana je da se Predlog zakona prilagodi realnosti, i to i u pravnom i u geografskom smislu. Opšte je poznato, kao što je rekao jedan naš prethodnik, da se EU prostire na nekih 40% evropskog kontinenta. Dakle, preko 60% površine kontinenta se nalazi van briselske nadnacionalne organizacije. U tom smislu, u pravu, ali i u zakonodavstvu treba koristiti jasne definicije. Nama je jasno da se iz propagandnih razloga poistovećuju dva pojma – Evropa i Brisel, ali to ipak nije isto. Naprotiv, veća sličnost postoji između Brisela i njegove ekonomske politike i MMF-a, nego između pojmova Brisel i Evropa. U tom kontekstu, kao što je poznato, Brisel i MMF pomažu tzv. nezavisno Kosovo. Takođe, Brisel i MMF imaju zajedničku ekonomsku politiku prema Srbiji. Uostalom, to se otvoreno navodi i u članu 117. Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Konačno, MMF je, uz podršku Brisela, nametnuo više nego oštre uslove našoj vladi. Na primer, budžetski deficit u Srbiji ne sme da bude iznad 3% BDP, dok je u SAD oko 12%, u Ruskoj Federaciji oko 8%, iako te zemlje, kao što je opštepoznato, imaju neuporedivo veći BDP od Republike Srbije. Na kraju, ovaj zakon, ali i celokupnu državnu politiku u tom kontekstu treba prilagoditi realnom životu, a ne nekoj vrsti probriselske virtuelne ideologije. Jasne i preciznije definicije, koje mi zahtevamo, koriste se čak i u briselskom pravu (tzv. aki komuniter), iako se radi, kao što znate, o sto hiljada stranica, često besmislenih, propisa. Zahvaljujem.
Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo sam amandman na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju, koji glasi: „U članu 55. stav 1. briše se“. Član čije sam brisanje preložio glasi: „Oštećeno lice iz člana 53. stav 2. ovog zakona ne može podneti Birou za nadoknadu štete odštetni zahtev ako je pokrenulo sudski postupak neposredno protiv lica koje je prouzrokovalo saobraćajnu nezgodu ili odgovornog društva za osiguranje“. U obrazloženju ovog predloga zakona se između ostalog kaže: „Amandman se ne prihvata iz razloga što je Biro za nadoknadu štete uveden kao institut zaštite oštećenih lica samo u izuzetnim slučajevima, kada je saobraćajna nesreća nastala u državi članici EU, odnosno trećoj državi koja je član sistema zelene karte, a različita je od države oštećenog lica.“ Ovo obrazloženje Vlada nije prihvatljivo, jer u jednom slučaju, u jednom udesu lice može biti oštećeno po raznim osnovama. Jedan od tih osnova može da bude predmet sudskog postupka, a drugi osnov naknade štete. Ukoliko moj amandman ne bude prihvaćen, oštećeno lice neće moći svoja prava ostvariti u celini.
Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
U članu 56. stav 2. tačka 3) reči „države članice EU“ zamenjuju se rečima „druge države“. Postavlja se pitanje zašto favorizovati samo države EU, zašto jednostavno nemati isti odnos prema ostalim državama i njihovim državljanima? Svima je već jasno da to autistično razmišljanje i delanje svoj puni procvat doživljava kod vas evronostalgičara. Vi jednostavno u tom bratimljenju sa Zapadom i ulasku u taj zajednički evropski dom vidite rešenje svih problema. Samo da uđete u EU, i svi problemi ove države biće rešeni. Nama je jasno da je, po onoj izreci „Idealna lepota za žapca je žaba“, sve što je evropsko za vas najbolje. Vi ne vidite kako se pred vas postavljaju novi i novi problemi. Ta ista Evropska unija iznova pred vas postavlja nove i nove uslove. Treba još nekog uhapsiti, treba priznati Kosovo, treba se rešiti Vojvodine, treba rasparčati Srbiju na sedam feuda, treba rasprodati još ono što je neprodato. Jednostavno, biće tu i uslov – treba ukinuti i onaj i ovaj narod. Zaista, na zdravlje vam takva Evropska unija.
Na naslov iznad člana 60. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan M. Nikolić.
Poštovani narodni poslanici, poštovani građani, ispred SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju. Amandman glasi: U naslovu iznad člana 60. reči „Evropske unije, odnosno strane“ zamenjuju se rečju „druge“. Srpska radikalna stranka smatra da ovaj zakon mora imati potpuno isti odnos prema svim drugim državama i njihovim građanima, bile one članice EU ili ne. Amandman nije prihvaćen iz sledećih razloga: zato što je navedena terminologija u skladu sa direktivama EU; pridruživanje i pristupanje EU je strateško opredeljenje Srbije. Sama reč „direktiva“ iritira. Mi smo kao država i narod sposobni i stručni da naše zakone bez direktive prilagodimo tako da budu primenljivi i za lica iz drugih država, bez posebnog naglašavanja da li su iz EU ili neke druge unije. Ovim članom 60. daje se stranim osiguravajućim društvima da rade u našoj državi i ostvaruju profit na teret naših građana i privrede. To je potpuno isto kao i način rada stranih banaka u našoj državi, sve na teret naših građana. Hvala.
Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Popović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podnosim amandman na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju, koji glasi: U članu 60. stav 1. reči „države članice Evropske unije“ zamenjuju se rečima „druge države“. Koliko znam, Srbija još nije član Evropske unije. Kao što i vi sami znate, bolje od mene, neće to biti ni u sledećih deset godina. Istina, vi ste 2000. godine obećali da ćemo u Evropsku uniju ući 2005. godine. Godine 2002. ulazak u EU ste najavili za 2007, 2008. najavljujete za 2012. godinu. Kada dođe 2012, najavićete za 2020. godinu. To je još jedno od bezbroj lažnih obećanja koja ste dali građanima Srbije. Pošto nismo član EU, nedopustivo je i nije normalno da nam Vlada predlaže zakonska rešenja kao da jeste, a to je upravo urađeno ovim predlogom zakona. Njime se utvrđuju posebne, specijalne i, što je najskandaloznije, jednostrane obaveze prema zemljama EU. To je nedopustivo. To što ste vi u vazalnom odnosu prema Briselu, NATO paktu, Evropskoj uniji ne daje vam za pravo da ličnim obavezama i dugovima koje imate prema njima obavezujete i zadužujete Srbiju.
Na član 64. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Član 64. govori o osiguranju vlasnika čamaca od odgovornosti za štetu pričinjenu trećim licima. U trećem stavu ovog člana kažete, vi iz Vlade, da vlasnik inostranog čamca koji plovi u domaćim teritorijalnim vodama mora biti osiguran od odgovornosti za štetu iz stava 1. ovog člana, ako nema drugo obezbeđenje za naknadu štete ili ako međunarodnim ugovorom nije drukčije uređeno. Mi smo predložili da se ovaj stav briše, ne zato što nama smeta ovakva odredba, nego jednostavno zato što je u koliziji sa prethodnim stavovima ovog istog člana. Možda je trebalo da ceo član preuredite, prethodno da pročitate ovaj prevod da biste znali šta piše ovde, jer vi u stavu 2. ovoga člana kažete da se „pod štetom iz stava 1. ovog člana podrazumeva i šteta koja je pričinjena trećem licu usled pada ili izbacivanjem stvari iz čamca“. Sledeći stav kaže: „Trećim licem iz stava 1. ovog člana ne smatra se lice koje se prevozi čamcem.“ Dakle, u samom tekstu ovog člana 64. jasno stoji da se naknada štete isplaćuje trećem licu, koje je ispalo iz čamca. Ali, ako se trećim licem, kako stoji u stavu 3, ne smatra ono lice koje se prevozi čamcem, onda zaista ostaje nejasno kako može da ispadne iz čamca. Ovo što je predviđeno u članu 64. nema logike. Sada Vlada objašnjava zašto ne prihvata amandman, jer naravno, neće valjda da prihvate neki amandman poslanika opozicije, kaže: „Amandman se ne prihvata iz razloga što je u članu 64. stav 2. Predloga zakona uspostavljena obaveza, predviđeno da se pod štetom koju vlasnik čamca pričini upotrebom čamca trećim licima usled smrti, povrede tela ili narušavanja zdravlja podrazumevaju i štete koje se, usled pada stvari ili izbacivanjem stvari iz čamca, pričine trećim licima, a ne padom lica iz čamca.“ Gospođo Dragutinović, ako vi razumete ovo obrazloženje, najlepše bih vas zamolila da malo jasnije kažete ovo što ste potpuno nemušto napisali. Hvala.
Na član 70. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 70. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Gospodin Kasalović je napisao amandman, sličan je kao i moj, da ne kažem da su istovetni. Njegov ste usvojili, moj niste. Ali, moj je potpuniji. Njegov se amandman odnosi samo na uvodnu rečenicu, što ste prihvatili, a moj pored toga ima i tačku 5), sa istom tom intervencijom. I, ako ste razmišljali o tome da usvojite neki amandman, onda je bilo logičnije da usvojite moj, a to podrazumeva da je sublimiran i njegov. Ali, nije poenta u tome. Znam da sve što bih ja vama predložio, to se vama gadi. To vam ne zameram. Jednostavno, vi ste takav put izabrali. S obzirom na ovo, gotovo patološko, korišćenje reči „Evropska unija“, moram samo da vas upozorim – zašto Švajcarsku i Norvešku dovodite u nepovoljniji položaj, kada je u pitanju ovaj predlog zakona, u odnosu na Francusku i Nemačku? Vidite, ova vlada je poznata po nadimku predsednika Vlade. Njegov nadimak je Mirko Pacer. Tako ga zovu prijatelji, Mirko Pacer. Ne zna da igra karte, gubi, pa onako u šali kažu – Mirko Pacer. Ali, ova vlada je stvarno postala pacerska. Dovodi nas u neprijatnu situaciju prema Norveškoj i Švajcarskoj, dvema najbogatijim državama u Evropi, u odnosu na članice EU poput Bugarske, koja je dva puta veća beda od nas. Zbog čega? Zato što, jednostavno, oni guraju EU svugde, i gde treba i gde ne treba. Samo da vam skrenem pažnju, kada pišete ove zakone, u članu 70. napisali ste – poslovi koji se vrše kao javna ovlašćenja. Pogledajte poslednju tačku u stavu 1 – obavlja druge poslove utvrđene ovim zakonom. Nisu svi poslovi koji su propisani zakonom poslovi od javnih ovlašćenja. Ubacili ste sve i svašta, samo da biste napravili koliko-toliko neku vrstu podele. U centralnom propisu koji se tiče osiguravajućih društava data je nadležnost Narodnoj banci Srbije. Sada, kod ovog obaveznog, vi izvlačite nadzor i dajete Ministarstvu finansija. Nemojte vaše koristoljubive svađe između G 17 plus i Demokratske stranke da dižete na nivo državnog problema.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što odredim pauzu, obaveštavam Narodnu skupštinu, na osnovu člana 85. stav 5, da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova. Nastavićemo raspravu o tački dnevnog reda koja u tom trenutku bude bila razmatrana. Sada određujem pauzu. Rad u poslepodnevnom delu nastavljamo u 15.00 časova raspravom u pojedinostima, o amandmanu koji je na glavu iznad člana 73. podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Hvala vam. [[Posle pauze – 15.00]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu raspravom u pojedinostima, o amandmanu koji je na glavu iznad člana 73. podnela narodna poslanica Gordana Paunović - Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da objasnim i gospođi ministru u odsustvu – bez obzira na njen ignorantski ili ponekad ciničan stav prema amandmanima koje podnosi Poslanička grupa SRS, kao što je to bilo prethodnog dana, mi iznosimo i suprotstavljamo svoje mišljenje Vladi, vezano za garantni fond. Da li postoji potreba da se donese zakon o obaveznom osiguranju u saobraćaju? Da, tu ništa nije sporno. Da li ima potrebe uvoditi garantni fond? To je nešto sa čime se SRS ne slaže. Kada bi se dosledno poštovale odredbe zakona, onda garantni fond ne bi trebalo da postoji, ali vi ste izvežbani kako i na koji način i tražite reči koje građanima Srbije prijaju za uši, pa kada kažete garantna pomoć, kada kažete pružanje državne pomoći građanima Srbije, oni pomisle zaista da će ova vlada uraditi nešto dobro za njih, a ona zapravo radi sve suprotno od onog što bi trebalo da uradi. Kada bi postojala potreba za garantnim fondom i kada bi vaša namera da ravnomerno razvijamo teritoriju Srbije bila iskrena... Moram da vas podsetim na jednu stvar, vi ćete verovatno usvojiti ovaj zakon, jer ćete imati dovoljan broj glasova u danu za glasanje, ali razmislite bar o sledećem. U članu 73. ste rekli da će sedište garantnog fonda biti u Beogradu. Zašto sedište garantnog fonda, ako ga uvedete, ne bude, na primer, u Priboju? Zašto u Priboju? Zbog toga što smo tamo imali velikog privrednog giganta, Fabriku za proizvodnju automobila. Izmestite sedište garantnog fonda iz Beograda u Priboj ili u Valjevo, u Loznicu, u bilo koje drugo mesto; onda bismo vam delimično verovali kada pričate o ravnomernom regionalnom razvoju, da vam je zaista cilj da se na ravnomeran i korektan način razvija cela teritorija države Srbije. Ali, vi to ne želite, želite samo da uvedete veliki broj institucija i organa. Pošto se privatizacija skoro završava i privodi kraju, osim onih firmi na koje vas je sinoć upozorio predsednik Poslaničke grupe gospodin Dragan Todorović, vi pokušavate sada da osnujete neke fondove, institucije ili institute na koje ćete preneti deo budžetskih sredstava. Predvideli ste da osnovna sredstva za funkcionisanje ovog fonda jesu, između ostalog, i sredstva iz budžeta Republike Srbije. Već u članu 73. jasno ste definisali da će sredstva za početak rada ovog fonda biti obezbeđena u budžetu Republike Srbije, ali kasnije u nekim članovima govorite da postoje alternativni izvori obezbeđenja još nekih drugih sredstava. Uzećete sredstva od građana Republike Srbije preko budžeta Republike Srbije, plasirati ih u garantni fond, a onda će, umesto isplata od strane osiguravajućih društava, koja su već privatizovana, tu ulogu vršiti garantni fond. Eto novog načina pljačke građana Srbije i nakon prodaje svih firmi koju planirate da uradite još u ovom kratkom vremenskom periodu dok ste na vlasti. Juče smo pričali o državnoj pomoći građanima Republike Srbije, odnosno o kontroli državne pomoći – nema pomoći građanima Srbije, do božije pomoći i, eventualno, na sledećim izborima, kada ukažu poverenje Srpskoj radikalnoj stranci, kada zajedno građani Srbije i SRS budu preuzeli sudbinu i odgovornost u svoje ruke. Zahvaljujem se.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS je tri minuta i trideset sekundi. Reč ima poslanica Vjerica Radeta, povreda Poslovnika.
Gospođo predsedavajuća, skrećem vam pažnju na član 87. našeg poslovnika koji kaže da na sednicama Narodne skupštine, pored narodnih poslanika, učestvuju članovi Vlade itd. Čitam samo onaj najbitniji deo. Gospođa ministar je ovde bila u prepodnevnom delu. Istina, nije komentarisala stavove narodnih poslanika u okviru njihovog obrazlaganja amandmana koje su podneli, ali je bar formalno sedela ovde. Mislim da ste saglasni sa tim i znam da je to vaš stav, inače, da bez predstavnika Vlade ne može da se raspravlja, a pogotovo nije moguće da se bez predstavnika Vlade raspravlja u pojedinostima. Znate da uvek postoji mogućnost da predstavnik Vlade prihvati neki amandman ukoliko ga narodni poslanik svojim obrazloženjem ubedi da ima smisla i da je to dobro za predloženi tekst zakona, pa vas najlepše molim da obezbedite prisustvo predstavnika Vlade ili da u toku neke pauze sačekamo da dođe gospođa ministarka. Hvala lepo.
Ministarka Diana Dragutinović je u zgradi i za nekih desetak minuta biće u sali. Bavi se istim poslovima kojima se bavi slušajući narodne poslanike. Državni sekretar je tu, tu su predstavnici Vlade. Nije oštećen kvalitet rasprave time što desetak minuta u toku prepodnevnog ili popodnevnog dela ministar ili ministarka nije prisutna u sali fizički. Biće tu za desetak minuta. Na član 73. amandman je podnela poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podnela sam amandman da se stav 1. člana 73. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju briše. Ovaj član se odnosi na osnivanje garantnog fonda, koji bi se, prema predlogu ovog zakona, bavio zaštitom putnika u javnom prevozu i oštećenih lica od neosiguranog i nepoznatog prevoznog sredstva. U obrazloženju Vlade se kaže da se garantni fond osniva kao posebno pravno lice, u skladu sa članom 1. Drugog uputstva EU. Gospodo iz Vlade, pošto slepo sledite uputstva EU, zašto niste tražili da vam finansiraju osnivanje ovakvih fondova, agencija, direkcija i slično? Zašto niste objasnili da Srbija ne može više da izdrži ovoliki broj parazita na svojim jaslama? Potpuno je apsurdno da, na primer, neko svojim neosiguranim tj. neregistrovanim vozilom ošteti nekoga u javnom saobraćaju, a da tu štetu plaćaju građani iz budžeta, preko fonda. Taj neko valjda mora da plati svaku štetu koju napravi, bilo da je napravi u saobraćaju ili u bilo kojoj drugoj situaciji. Zašto bi građani Srbije plaćali štete onih koji čine ovakve višestruke prekršaje? Tu je još jedna vaša hipotetička konstrukcija, u vidu „nepoznatog prevoznog sredstva“ čije bi štete takođe plaćao ovaj fond iz naših džepova. Kako nepoznato prevozno sredstvo? Tako nešto može postojati privremeno, dok se istragom ne otkrije počinilac, kao kod svakog drugog prekršaja ili krivičnog dela. Prema tome, situacije u kojima predviđate korišćenje teško zarađenih para građana Srbije osnivanjem ovog fonda i do sada su se rešavale na efikasan, zakonit način – štetu plaća onaj ko je napravi, i tačka.
Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Vitomir Plužarević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman ispred SRS na član 73. stav 2. da se stav 2. briše. Kao i moje kolege koje su prethodno imale komentar o formiranju garantnog fonda, tako i mi ovim našim amandmanom na član 73. stav 2. predlažemo da se stav 2. briše iz određenog razloga, koji ću sada u kratkim crtama da obrazložim. Smatramo da je zbog naše ekonomske krize i situacije u svetu, i zbog svih ovih aktivnosti koje trenutno sprovodi Republička vlada i sa kojima se susreće, gde je prisutan budžet... Povećali ste PDV, povećali ste akcize, povećali ste cenu nafte, a smanjili ste cene poljoprivrednih proizvoda o kojima su govorile moje kolege Milorad Krstin, Petar Jojić i drugi. Smatramo da je garantni fond novo telo, kao i agencija, pijavica, koja samo usisava narodni dinar, a od njega imaju koristi samo pojedinci koji znaju da otključaju taj fond ključem koji nosi Vlada Srbije. Predlažete da se ovaj zakon usvoji ovih dana, a fond će da zaživi posle dve godine. Taman da se organizujete, dignete pare, a posle – kud koji mili moji, sa novom dopunom novog zakona. Ovaj fond vam je, kao i zakon o pružanju pomoći – uzimala davala, čemu se nadala. Navešću jedan komentar: dvesta milijardi dolara su nam načinili štetu gospoda iz NATO i EU. Kada bi neko od vas koji rukovodite ovom vladom i ovim parlamentom postavio pitanje, da li sutra ili prekosutra, u Strazburu ili na bilo kom nivou, da nas oni obeštete i da nam vrate tih dvesta milijardi, tada ne bi imalo smisla ni da ovaj fond (za koji smatramo da je suvišan) postoji. Hvala.
Na član 73. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 73. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao i moje kolege, podneo sam amandman, koji glasi – u članu 73. stav 4. briše se. Stav Srpske radikalne stranke je opštepoznat; generalno smo protiv osnivanja svih fondova, agencija itd., s obzirom na to da je opštepoznato koliko ste uvećali državni aparat od 2000. godine. Mislimo da je apsolutno nepotrebno osnivanje bilo kojeg novog fonda; da je to samo dodatni teret za građane Srbije; da sve to u ionako prebukiranoj administraciji može da se obavlja u određenim ministarstvima, da to mogu da čine kadrovi koje trenutno imate. Ono što je posebno interesantno u ovim tačkama dnevnog reda jeste naslov gde su ove tri tačke objedinjene, a to je Predlog zakona o državnoj kontroli. Ovo sam namerno rekao i naglasio – o kontroli. O kakvoj kontroli vi, gospodo, pričate, kada osam godina niste podneli završni račun? Zato znate da kontrolišete sve ostale, počev od malih, srednjih preduzeća, da zajašete na grbaču našim građanima, da im oderete kožu sa leđa. Narod je na ivici egzistencije. Iz dana u dan se štrajkuje sve više i više. Juče u Nišu, ljudi su došli u situaciju da iseku svoj prst i pojedu. Vas to apsolutno ne interesuje. Dozovite se pameti i počnite da razmišljate o građanima Srbije. Zahvaljujem se.
Na naslov iznad člana 74. amandman je podnela narodna poslanica Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 74. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Član 74. u 1. stavu propisuje šta su poslovi garantnog fonda i daje definiciju, kaže: „Garantni fond se osniva radi ekonomske zaštite putnika u javnom prevozu i trećih oštećenih lica, u slučajevima kada je šteta pričinjena upotrebom neosiguranog ili nepoznatog prevoznog sredstva, kao i za štetu za čiju naknadu je odgovorno društvo za osiguranje nad kojim je pokrenut stečajni postupak, u skladu sa ovim zakonom.“ U samoj ovoj definiciji ste opravdali sve naše amandmane kojima tražimo brisanje garantnog fonda, odnosno predlažemo da garantni fond ne bude sastavni deo ovog zakona. Čuli ste i čućete naša obrazloženja da se apsolutno protivimo paradržavnim organima, iza kojih se zapravo kriju različita ministarstva. Ako govorimo o upotrebi neosiguranog ili nepoznatog prevoznog sredstva, zar to nije posao ministarstva policije? Da li Ministarstvo policije radi svoj posao ako imamo ovakva vozila koja su opisana u članu 74? Ili, kažete – za naknadu štete odgovornog društva za osiguranje nad kojim je pokrenut stečajni postupak. Već postoji neko ko vodi stečajni postupak, već postoji neka agencija koja vodi evidenciju o svim započetim ili završenim stečajnim postupcima, ali sve to nije dovoljno, treba još jedan fond, treba još jedan trošak na leđa građana Srbije. Nastavićemo o ovome, naravno. Hvala vam.
Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
U prilog stavu Srpske radikalne stranke je i amandman koji sam podneo na član 74, kojim tražim da se stav 2. člana 74. briše, jer je to zato što ne želimo, pogotovo u ovoj situaciji, da ne kažem onu frazu, globalne ekonomske krize, koja se preuveličava i kojom se kod nas, s jedne strane, opravdava građanima Srbije teška ekonomska i socijalna situacija, a s druge strane, usmeravaju se novci građana iz budžeta Republike Srbije za finansiranje raznih biroa, informativnih centara, agencija i tako dalje... Ovim uvodite još jedan administrativni državni organ koji treba da troši ogromne pare, a efikasnost u svemu tome je pod velikim znakom pitanja. Naravno, u stavu 1. člana 74, na koji sam podneo amandman, naveli ste, moram da priznam, jako dobro obrazloženje koje, narodski rečeno, „pije vodu“, i to je ona dobra strana. Ali, s druge strane, uvećanje administracije u ovom trenutku je zaista neopravdano i neprihvatljivo. S jedne strane, govorimo o merama štednje, merama racionalizacije; tu nas upućuju mnogi članovi Vlade, nedavno sam čuo Božidara Đelića kako govori da treba da se štedi, kako treba da kućni budžet usmerimo na najosnovnije egzistencijalne potrebe. S druge strane, rasipaju se novci iz budžeta Republike Srbije, svih građana Srbije, na druge nevažne stvari, u većoj meri, mada ima i drugih, opravdanih razloga. U svakom slučaju, ne možemo mi iz SRS da kažemo da nije potreban garantni fond, ali u ovoj situaciji, pogotovo kada je potrebno svaki dinar usmeriti za egzistenciju, i u javnoj potrošnji i kod svih građana Srbije, treba sačekati sa tim. Mi u Srpskoj radikalnoj stranci smo principijelno, i u tom smislu je i ovaj amandman podnet, protiv svakog uvećanja administracije. Hvala. Sekunde su otišle.
Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 74. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju. Kao što se vidi, ovaj član takođe tretira garancijski fond i ovaj moj amandman, kao i amandmani mojih kolega, daje kritički osvrt na ovaj fond i njegov rad. Naime, iz zakona se može videti da se sredstva za početak rada ovog fonda obezbeđuju u budžetu Republike Srbije. Moram da kažem, vi ste izgleda zaboravili da je u Srbiji, kao i u celom svetu, ekonomska kriza i da u budžetu nedostaju sredstva za mnogo važnije namene od ove. Kaže se da ovaj fond za svoje obaveze odgovara svojom imovinom, međutim, niti se vidi iz zakona, a ne može se ni naslutiti, da li postoji ikakva imovina garantnog fonda i, ako eventualno postoji, kolika je ona. Po vama je važno samo to da garancijski fond ima predsednika upravnog odbora, članove upravnog odbora, da ima direktora upravnog odbora i da svu tu gospodu postavlja Vlada i, naravno, da oni za svoj rad imaju određenu nadoknadu, odnosno apanažu. Imajući u vidu ekonomsku krizu, mislim da je to još jedan namet na budžet Republike Srbije. Takođe, zakonom su propisani i uslovi koje treba da ispunjavaju članovi upravnog odbora i direktori. U zakonu se kaže da oni treba da budu priznati stručnjaci iz oblasti prava, ekonomije i osiguranja, ali mislim da je u ovom zakonu izostavljena reč „inženjeri“, jer su inženjeri na najdirektniji način inkorporirani u ove stvari. Hvala.
Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? Molim vas, narodni poslaniče, samo jednom pritisnite odgovarajući taster.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 74. stav 2. tačka 3), koja faktički treba da se briše. Ovim zakonom osnivamo još jednu državnu instituciju koju će finansirati građani Srbije, ionako opterećeni brojnim porezima i drugim fiskalnim davanjima, što će im omogućiti da još lošije žive nego što su do sada živeli. Postavlja se pitanje granica izdržljivosti građana i neozbiljnosti aktuelne vlasti u rasipanju teško stečenog narodnog novca. Srpska radikalna stranka se protivi aktivnostima aktuelne vlasti da gotovo svakog dana osniva agencije, fondove, komisije koje se finansiraju iz državnih sredstava, odnosno iz budžeta Republike Srbije. Garantni fond je još jedan državni organ, u stvari, pravno lice koje obavlja poslove koji su definisani odredbama člana 74. Predloga zakona. Aktuelna vlast je ovim ispustila kontrolu u oblasti osiguranja, koju, po odredbama Zakona o Narodnoj banci Srbije, obavlja poseban organ Narodne banke. Verujte da ni tu kontrole nema. Osiguravajuća društva rade po svom nahođenju, to svi dobro znamo, ne uvažavajući interese građana, već samo svoje interese i interese akcionara tih društava. Garantni fond, kao državni organ, ne može ispunjavati sve anomalije koje postoje u oblasti osiguranja u saobraćaju. Hvala.
Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Gospođo Čomić, ako mi ne uzmete za zlo, ja bih da vas podsetim da je deset minuta isteklo, a obećali ste da će za toliko ministar, odnosno ovlašćeni predstavnik Vlade doći. Oni možda imaju prava da se podsmevaju Skupštini, ali vi ste dužni i u ime svih nas da nas od svega toga zaštitite, svakako poštujući Poslovnik Skupštine, za koji ste i vi glasali, odnosno koji ste usvojili. Moje pitanje u ovom trenutku, a tiče se garantnog fonda, jeste – zašto je Vlada predvidela da se zakon usvaja po hitnom postupku? Gospođa je tu, stigla je. U obrazloženju ovoga zakona to ne piše. Zašto je bitno? Od člana 73. nadalje predviđa se definisanje, odnosno formiranje garantnog fonda. U zakonu se lepo razrađuje finansiranje, način trošenja novca, upravni organi, izvršni organi fonda, sve se do detalja razradi, a onda u zakonu napišete da će fond početi da radi za dve godine, i to od dana stupanja na snagu ovog zakona. Ovaj isti zakon će da stupi na snagu 60. dana od dana njegovog objavljivanja u „Službenom glasniku“. Zbog čega je to tako i šta je to što opravdava hitnost postupka kada je ovaj zakon u pitanju? Razumemo da se pozivate na praksu EU, ali to ne mora uvek da bude rashodna strana budžeta Republike Srbije. Zaista bismo bili srećni i zadovoljni kada biste počeli da primenjujete i usvajate standarde koji će obezbeđivati prihodnu stranu budžeta Republike Srbije. I, da li ovlašćeni predstavnik Vlade može da nam kaže kada će u celosti ovaj zakon početi da se primenjuje? Zahvaljujem.
Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Filip Stojanović.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, poštovana ministarka, podneo sam amandman na član 74. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju kojim predlažem da se stav 3. briše. Naša namera je da ukažemo građanima Srbije da ovaj režim povlači nepromišljene poteze u vreme ekonomske krize. Tako ovim predlogom zakona DS stvara još jedan državni organ, garantni fond. Naravno, građani Srbije će morati sve to da plate. U članu 73. predlagači navode: „Sredstva za osnivanje i početak rada garantnog fonda obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije.“ Ponovo nemamo na ovom mestu podatak kolika su ta sredstva. U prelaznim i završnim odredbama pripremate teren za protivpravno priznavanje nezavisnosti Kosova i Metohije, jer u tom delu predlagači kažu: „Do pristupanja Republike Evropskoj uniji primenjivaće se odredbe čl. 1 - 101. Predloga zakona, osim za pitanja koja su odredbama čl. 103 - 108. Predloga zakona drugačije uređena (član 102). Posebno su regulisana sledeća pitanja: teritorijalna važnost ugovora o obaveznom osiguranju (na teritoriji Republike Srbije, ako nije drugačije predviđeno međunarodnim sporazumom)...“. U Ustavu Srbije, najvišem pravnom aktu u državi, teritorija Republike Srbije je jedinstvena i nedeljiva. Režim Demokratske stranke i njenih satelita u ovom delu napominje da to ne važi ukoliko se nekim međunarodnim ugovorom teritorija južne srpske pokrajine izuzme. Ovo znači da DS teži razbijanju Srbije. Da bismo sprečili ovaj udar na džep građana Srbije i podelu naše teritorije, pozivam vas da prihvatite moj amandman. Hvala.
Na naslov iznad člana 75. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Marina Toman.
Ovim amandmanom predlažemo da se u članu 75. stav 1. tačka 1) briše. Srpska radikalna stranka smatra da je u sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize problem da se pokrije budžetski deficit kada guverner i pojedini predstavnici Vlade predlažu povećanje PDV-a. Osnivanje još jednog državnog tela kao što je garantni fond je necelishodni i ekonomski neprimereni potez Vlade Srbije, potez koji ne prati ovdašnju ekonomsku realnost. Činjenica da je osnivanje garantnog fonda predviđeno po isteku dve godine od dana stupanja na snagu Predloga zakona otvara još jedno pitanje – zašto se on osniva nakon dve godine i ne potvrđuje li to stav Srpske radikalne stranke da se ova oblast može regulisati i bez garantnog fonda, odnosno sudskim putem, kao i do sada? To što sudski sporovi dugo traju je pitanje za Vladu, koja svakako mora da reši problem efikasnosti pravosudnog sistema. Amandman je logičan sled prethodnih amandmana i traži brisanje garantnog fonda. Stav SRS je, još jednom da ponovim, da se ekonomska zaštita putnika i trećih oštećenih lica može ostvariti na drugi način, a ne osnivanjem još jednog državnog tela čiji će rad pasti na teret, pre svega, poreskih obveznika. Prema Predlogu zakona, najviše sredstava u garantnom fondu obezbeđuje se iz budžeta Republike Srbije. Deo tih sredstava čine i prihodi od ulaganja i drugi prihodi garantnog fonda, koji se takođe ostvaruju na osnovu sredstava iz budžetskog fonda. Međutim, moramo da postavimo pitanje ko garantuje da li će garantni fond ostvariti prihode, a ne rashode koji će ponovo da padnu na teret budžeta? Na kraju garantni fond neće biti ništa drugo do još jedan nepotreban trošak budžeta.
Narodna poslanica Nataša Jovanović želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Javljam se na osnovu člana 31. Poslovnika. Gospođo Čomić, reaguju poslanici iz naše poslaničke grupe, ali i drugi, ne znam da li ste primetili, već pet govornika je govorilo o amandmanima, a na monitorima u internom prenosu u sali je slika crna. Dok ja sada govorim, nema ničega, tako da bih vas zamolila da odmah proverite o čemu se radi. Reći ćete da to nije bitno zbog toga što je prenos RTS-a sa drugim kamerama, ali morate da shvatite da kolege koje sede levo od nas iz Socijalističke partije, ili kolege iz SPO, ili DS, ne mogu jasno da vide govornika iz SRS, a naši su amandmani. Ne znam o čemu se radi, pokušala sam da im objasnim da je u pitanju digitalna kamera koja u polju traži poslaničku jedinicu i govornika po sali, ali ovo se do sada nije desilo u svim propustima tehnike koje smo imali. Hvala.
Narodna poslanice, radi se o zloupotrebi prava na reč. Odredba koju ste pokušali da obrazložite ne postoji nigde u Poslovniku. Javnost rada je obezbeđena, pravo na slobodnu reč je obezbeđeno. Ja vas upozoravam da je ovo razlog da vam izreknem meru opomene i da ne zloupotrebljavate pravo da se dobije reč na osnovu člana 100. i da time ne ponižavate Narodnu skupštinu, igrajući se sa slobodama i pravima narodnih poslanika. Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Babić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 75. stav 1. tač. 3) i predložio njeno brisanje. Da je više reda u državi Srbiji, po mišljenju SRS, ustanova poput garantnog fonda ne bi ni trebalo da postoji. Vlada u članu 75. stav 1. Predloga zakona definiše i izvorna sredstva garantnog fonda i kaže da su izvorna sredstva fonda sredstva budžeta Republike Srbije. U vezi s izdvajanjem sredstava iz budžeta Republike Srbije, za nas u SRS postoje dva problema. Prvi je, zašto nesavesne građane treba da štiti budžet Republike Srbije? Drugi, ako ste se opredelili da iz budžeta Republike Srbije izdvajate novčana sredstva i pomažete nesavesnim građanima, vi ne precizirate koji je to iznos sredstava, tako da to može biti celokupni iznos. Na osnovu datog obrazloženja, očekujem da će Skupština u danu za glasanje prihvatiti moj amandman.
Reč traži narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
U vezi s ovim amandmanom, naravno, ja bih predložio da se on, kao i prethodni amandmani kojima se traži brisanje odredaba o postojanju garantnog fonda, ne prihvati. Činjenica je da smo mi do 1996. godine imali zakonsko rešenje po kome su štete od neosiguranih vozila oštećena lica mogla da naplaćuju od bilo kog osiguravajućeg društva sa teritorije Republike Srbije, pa je tada „Dunav osiguranje“, kao privilegovano ili, kako se to zvalo, državno preduzeće, bilo preopterećeno tužbama, jer se znalo da najbolje posluje, da iza tog društva stoje državna sredstva; onda je, ni krivo, ni dužno, isplaćivalo štete nastale od neosiguranih vozila ili od nepoznatih izvršilaca. U sadašnjem zakonskom rešenju, pre ovog zakona naravno, predviđa se postojanje garantnog fonda pri Udruženju osiguravajućih organizacija Jugoslavije. Zašto se sada formira garantni fond kao posebno pravno lice? Jednostavno, zbog potrebe. Zbog čega nije opredeljeno procentualno učešće sredstava iz budžeta Republike Srbije u rezervi garantnog fonda? Jednostavno zato što se ne može predvideti kolika će biti šteta od neosiguranih vozila, ne može se znati koliki je taj iznos, a budući da se za poslovanje osiguravajućih organizacija, koje sada u potpunosti posluju u skladu sa zakonom i koje su zbog svog izdvajanja sredstava u sredstva garantnog fonda bile duplo kažnjene zbog onih osiguravajućih organizacija koje nisu poslovale u skladu sa zakonom... Duplo su bile kažnjene iz sledećih razloga: isplaćivale su sopstvene štete, isplaćivale su štete koje nisu isplaćivala druga osiguravajuća društva, koja su namereno poslovala protivzakonito, uzimala sredstva od premije osiguranja, a oštećenim licima nisu isplaćivala štetu. Ukoliko se deo sredstava iz budžeta Republike Srbije ne bi uplaćivao u garantni fond, to znači da bi ponovo savesna osiguravajuća društva bila duplo kažnjena, isplaćujući svoje i tuđe štete.
Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
I ovaj amandman se odnosi na način finansiranja garantnog fonda. Ono što je predloženo u amandmanu jeste da se briše tačka 4) koja kaže – drugi izvori u skladu sa zakonom, što podrazumeva način punjenja budžeta ovog fonda. Želim da prokomentarišem i obrazloženje Vlade koje kaže da je osnivanje garantnog fonda u skladu sa članom 1. Drugog uputstva Evropske unije. Pošto ste vi evropejci toliko uvrstili neke odredbe, padeže i glagole i sve što je gramatički pogrešno, vezujući se za dva slova – EU, postavljam vam pitanje zašto sada nema pristupnih fondova IPA, zašto nema bespovratne pomoći međunarodne zajednice i ostalih programa evropske zajednice? Zašto sada nema kredita međunarodnih finansijskih institucija i poslovnih banaka? Šta znači ta tačka 4) – drugi izvori u skladu sa zakonom? Da li će to „drugi izvori“ da se odnosi na donacije, priloge i poklone pravnih i fizičkih lica? Šta znači tačka 3) – prihodi od ulaganja? Hoće li ovaj garantni fond imati sopstveni biznis, kako bi uvećao svoju finansijsku moć; ili, kako će ulagati garantni fond, i u šta, da bi ta sredstva dobio nazad? Činjenica je da IPA fond ima pet komponenata, od kojih se jedna odnosi na ljudske resurse i izgradnju institucija koje obuhvataju saobraćaj. Ovde ne vidimo tu mogućnost, ovde vidimo tu mogućnost kada je u pitanju podela zemlje i rasparčavanje, tačnije, vaša statistička regionalizacija, a kada treba da se obeštete građani, te pomoći nema. Još jedno pitanje bih postavio – otkud ovaj fond zna koliko će biti saobraćajnih nezgoda u jednoj godini i otkud ima ideju koliko će obeštećenja uraditi u toku jedne godine? Kako se pravi program potrošnje novca ovog garantnog fonda? Hvala.
Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Milorad Buha.
U ime SRS podneo sam amandman na član 75. stav 5. i zatražio brisanje ovog stava. Članom 75. stav 5. predviđeno je da visinu doprinosa društva za osiguranje utvrđuje upravni odbor garancijskog fonda, uz saglasnost Vlade. Zašto sam zatražio brisanje ovog stava? Naime, celokupan član 75. je nepotpun i nedorečen u finansijskom smislu. U članu 75. je rečeno da izvori sredstava garancijskog fonda potiču od doprinosa društava za osiguranje, sredstava budžeta, prihoda od ulaganja i drugih prihoda garancijskog fonda, drugih izvora u skladu sa zakonom. Postavlja se praktično i pragmatično pitanje: ko ovog trenutka može biti u funkciji finansijera ovog fonda? Da li to može biti budžet? Vi ste ovde predvideli, ali pitanje je sa koliko sredstava. Kako će upravni odbor garancijskog fonda sutra kada bude izabran upravni odbor sačiniti finansijski plan? Kojim finansijskim pokazateljima raspolaže garancijski fond da sačini finansijski plan? Vi ste ovde u st. 3. i 4. naveli način kako će se alimentirati sredstva od društava za osiguranje. Međutim, postavljam sada jedno konkretno pitanje – da li društva za osiguranje mogu biti dovoljan finansijer ovog fonda, ako to ne može država i drugi izvori prihoda? Mislim da neće biti. S druge strane, nemamo ni sankcije za one koji ne budu plaćali, odnosno predug će biti sudski postupak naknade svih onih sredstava koja su neophodna za obezbeđivanje. Zbog toga predlažem da se prihvati ovaj amandman.
Na naslov iznad člana 76. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 76. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jadranko Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 76. stav 1. tačka 2), koji je predlagač odbio sa obrazloženjem da se amandman ne prihvata jer se stavom utvrđuje namena sredstava za naknadu štete oštećenim licima. Dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra da je u sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize osnivanje još jednog državnog organa kao što je garantni fond necelishodan, trošadžijski potez Vlade Srbije. U ovom konkretnom slučaju, u Predlogu zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju susrećemo se sa garantnim fondom, dakle, još jednim novim državnim organom koji Vlada Srbije formira, novim organom koji će biti još jedan korisnik već ionako opterećenog budžeta Republike Srbije. Srpska radikalna stranka se, po ko zna koji put, u diskusijama i raspravama o svim ovim amandmanima pita gde je ovome kraj, kako se u vreme današnje opšte ekonomske i svake druge krize Vlada Srbije ponaša, o kakvoj se štednji ovde radi, kada se čini upravo suprotno? Iz svih ovih razloga moj amandman je da se u članu 76. stav 1. tačka 2) Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju briše. Zahvaljujem se.
Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slobodan Vuković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podnosim amandman na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju. Amandman se odnosi na član 76. stav 1. tačka 3) i ovim amandmanom predlažem da se ta tačka briše. Obrazloženje – SRS smatra da je u sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize osnivanje još jednog državnog organa kao što je garantni fond necelishodan, trošadžijski potez Vlade Srbije, na uštrb građana. Obrazloženje zašto je odbijen ovaj amandman glasi: „Amandman se ne prihvata jer se stavom utvrđuje namena sredstava za naknadu štete oštećenim licima.“ Ovom tačkom predviđeno je da se nadoknadi šteta prouzrokovana upotrebom motornog vozila, vazduhoplova, čamca ili drugog prevoznog sredstva za koje je zaključen ugovor o obaveznom osiguranju sa društvom za osiguranje nad kojim je pokrenut stečajni postupak. Ovde se otvara nekoliko pitanja. Predlagač očigledno ima nameru da iz budžeta uzme narodne pare. Onaj ko je osigurao svoje sredstvo, ko potražuje štetu očigledno bi trebalo da se obrati onom osiguravajućem društvu koje je za to osiguranje uzelo novac. Ovo objašnjavam radi građana, koji treba da shvate šta se ovde dešava. Ta firma, to osiguravajuće društvo na neki način je propalo (ovo o kome govori ova tačka) i protiv te organizacije pokrenut je stečajni postupak. Prvo, zašto Vlada ne učini sve što je u njenoj moći da takve postupke stečaja ubrza i likvidira jednostavno? Drugo, postavlja se pitanje zašto iz stečajne mase ne bude nadoknađena šteta, a ne da narod plaća štetu nekom osiguravajućem društvu koje ne radi onako kako treba i dolazi u situaciju da za to plaćaju građani? Hvala.
Vreme koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi je dva minuta i trideset sekundi. Na član 76. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 77. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Branimir Đokić.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, podneo sam amandman na član 77. Srpska radikalna stranka smatra da je u sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize osnivanje još jednog državnog organa kao što je garantni fond necelishodan, trošadžijski potez Vlade Srbije. Mislim da ovo nije trenutak, u ovakvoj ekonomskoj krizi, da se ovakvi fondovi osnivaju, pa stoga smatram, u svoje ime i u ime SRS, da ovaj član 77. treba da se briše. Hvala lepo.
Na naslov iznad člana 78. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 78, i to da se naslov iznad amandmana briše. Odgovor Vlade jeste da ne prihvata moj amandman jer je stavom utvrđeno vođenje i ulaganje sredstava namenjenih za isplatu štete. Dame i gospodo, kao što vidite, počelo je ulaganje iz državnog budžeta. Ne znam od kad se to zove ulaganje, ali verovatno je sada po novom finansijskom rečniku i to počelo da bude ulaganje. Verovatno vam vaši prijatelji iz EU više ne veruju, odnosno ne veruju našim osiguravajućim kućama. U stvari, veruju navodno vama da iz državnog budžeta, i to preko ovog garantnog fonda, mogu uzimati novac ako nastane bilo kakva šteta na njihovim vozilima ili čak za lica koja su nastradala u nekakvom saobraćajnom udesu. To vam još jednom govori koliko vam vaši evropski prijatelji ne veruju, kao i Partnerstvo za mir koje ste potpisali, kada njihova vojska može biti na teritoriji Srbije, može žariti i paliti, silovati, ali da za to ne odgovara nijednom našem sudu, već odgovara sudu svoje države. Kao što i sami vidite, vaši evropski prijatelji vam ne veruju. Ne veruju, jer mnogi ministri koji su bili u prethodnim vladama su uprljali ruke, postali su deo mafije, postali su simbioza mafije i novokomponovanih biznismena. To je ono zbog čega vam verovatno i MMF, pa i sva moguća udruženja Evrope više ne veruju, pa sada vidite. Hvala vam.
Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 78. amandman je podneo poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 78. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju, sa predlogom da se briše stav 3. ovog člana, koji glasi: „Sredstva iz stava 1. ovog člana ne mogu predmet prinudne naplate.“ Član 78. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju odnosi se na vođenje i ulaganje sredstava namenjenih za isplatu štete. U članu 73. se kaže da se garantni fond osniva radi ekonomske zaštite putnika u javnom prevozu i trećih oštećenih lica u slučajevima kada je šteta pričinjena upotrebom neosiguranog ili nepoznatog prevoznog sredstva, kao i za štetu za čiju naknadu je odgovorno društvo za osiguranje koje se nalazi u stečaju. Što se tiče garantnog fonda, to je zaista nepotrebno, s obzirom na to da u Srbiji funkcioniše pravosuđe, koje je i do sada rešavalo pomenute situacije u skladu sa postojećim zakonima. Predlagač je garantni fond osnovao po istom principu kao što su osnivane komisije, saveti ili agencije. U garantni fond slivaće se sredstva iz budžeta Republike Srbije, zatim od doprinosa društava za osiguranje i prihoda od ulaganja i drugih prihoda garantnog fonda. Ta sredstva će verovatno biti značajna i pitanje je ko će dalje pratiti kako će ovlašćeni organ raspolagati tim sredstvima. Gledano sa neke praktične strane, zaista je nejasno zašto bi se uzimala sredstva iz garantnog fonda ako štetu pričini neko sa neosiguranim prevoznim sredstvom. Taj počinilac ima ime i prezime, ili naziv preduzeća. Za to postoji Zakon o prekršajima i Krivični zakon i primenom tih zakona pričinjena šteta se može namiriti.
Na naslov iznad člana 79. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vladan Jeremić.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, naslov iznad člana 79. je „Odgovornost“. U ime Poslaničke grupe SRS podneo sam amandman kojim sam tražio brisanje naslova iznad člana 79, jer ako smo prešli put evoluiranja od svetske ekonomske krize kao šanse za Srbiju do toga da se ona neće odraziti na srpsku privredu, ako znamo da je pad prihoda srpskog budžeta već početkom ove godine pokazao koliko su to bile nerealne i besmislene tvrdnje i kada su budžetski prihodi bili manji čak za 21% od planiranih ili za oko 137.000.000 evra, onda posebno mora da zabrine činjenica da je takav pad budžetskih prihoda uglavnom bio posledica naplate poreza na dobit preduzeća. Ako svemu ovome dodamo i veliki pad industrijske proizvodnje, jasno je da se srpska privreda već početkom ove godine našla u kolapsu. Kao odgovor na ovako loše stanje, antikriznim programom Vlade predviđeno je oko 1.300.000.000 evra za pomoć srpskoj privredi i građanima, što je za jednu malu i siromašnu zemlju kao što je Srbija svakako velika suma. Međutim, kao i u nekim ranijim slučajevima, osporavanje prodaje NIS-a ruskom „Gaspromu“, najava o poslu veka između italijanskog „Fijata“ i fabrike automobila u Kragujevcu, najava podele pet miliona tzv. besplatnih akcija srpskim građanima, pokazalo se da sve ove tvrdnje nisu zasnovane na realnim ekonomskim podacima, već pre svega na političkim frazama i demagogiji, koja je smišljena u sedištu MMF-a u Vašingtonu ili nekom drugom zapadnom propagandnom centru. Od celog ovog iznosa jedino je izvesno da će 84.000.000 evra uložiti država Srbija, a ostatak bi trebalo da obezbedi strani sektor, tačnije, zapadne banke. Imajući sve ovo u vidu, neodgovorno je formiranje još jednog državnog organa, a sve u okviru još jednog zakona koji je proistekao iz obaveza prema EU. Hvala na pažnji.
Na član 79. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Nataša Jovanović.
U ime Poslaničke grupe SRS tražila sam da se briše član 79. zato što se u njemu kaže da garantni fond za svoje obaveze odgovara svojom imovinom, a predlagač zakona, odnosno Vlada, gospođo Dragutinović, nije naveo šta je imovina garantnog fonda. Mi vidimo iz kojih će sredstava da se puni garantni fond, odnosno nepoznata su sredstva iz budžeta Republike Srbije (verovatno vi znate kolika su) kojima se puni garantni fond, ali imovine nema. Pošto je najavljeno da će predsednik Republike Boris Tadić da se preseli sa Andrićevog venca, iz ove zgrade Predsedništva na Dedinje, moguće je da će garantni fond da ima zgradu Predsedništva u svom posedu, ili neku drugu zgradu. Zaista ne znamo o čemu se ovde radi, kako neko može da garantuje svojom imovinom za nešto što ne poseduje? Znamo da Republički fond za penzijsko i invalidsko osiguranje poseduje određenu imovinu. Znamo da neki drugi fondovi u državi imaju svoju imovinu, ali garantni fond svoju imovinu nema. Ima sredstva koja su diskutabilna, naročito u situaciji, o kojoj je govorio i kolega Jeremić, kada je potpuna politička i ekonomska kriza u zemlji, pre svega ekonomska, i kada je projekcija da će ona da „drma“ Republiku Srbiju naročito sledeće godine, pošto se svi ekonomisti slažu sa ocenom da se očekuje dramatičan pad BDP-a, a država Srbija, osim onog jednog zakona i predloga mera koje su poznate samo Borisu Tadiću, eventualno nekima od vas, ne zna kako da izađe iz ekonomske krize. Za razliku od nas, zemlje Šangajske organizacije i BRIK grupe koje su se okupile, na čelu sa ruskim predsednikom Medvedovom, prekjuče su donele jasne smernice kako da te države, koje su okupljene u dve asocijacije koje obuhvataju tri milijarde ljudi, deluju u periodu, kako oni kažu, kao zemlje koje su velesile, imaju toliko ljudstvo, u periodu tek nadolazeće krize. Država Srbija i ova vlada – a da ne govorim o predsedniku države koji se meša direktno u rad Vlade i zakonodavne vlasti, pošto je sinoć izjavio kada će Skupština da radi, u kom periodu ćemo mi da imamo odmor – nema nikakva jasna rešenja, za razliku od zemalja BRIK grupe, na čelu sa Rusijom, Kinom, Indijom i Brazilom, kako da se izađe iz ove teške krize. Gde se danas nalazi naša nacionalna valuta? Da li je ovaj osnaženi, kako ga nazivaju pojedini mediji, kurs dinara produkt direktne povećane proizvodnje, izvoza, kada znamo da su na stotine tona voća propale, naročito višnje u šabačkom i ostalim krajevima Srbije? Prema tome, ovde je prisutna jedna potpuna ekonomija destrukcije, koja ne može da garantuje ni građanima Srbije da će imati redovna primanja, a naročito siromašnim penzionerima, kako poljoprivrednim, tako i drugim penzionerima. Garantni fond ne poseduje nikakvu imovinu. Ili, ako je ima, vaša je obaveza, gospođo ministre, da mi odgovorite, odnosno Poslaničkoj grupi SRS, koja je to imovina kojom će garantni fond da stoji iza svojih obaveza?
Preostalo vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS je 45 sekundi. Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče ovog amandmana, SRS smatra da je ovaj član 80. zaista besmislen i da ne sadrži normu koja bi trebalo da bude delotvorna i da bude od nekog značaja kada je u pitanju garantni fond. Ovde se ne govori o tome koliki je broj zaposlenih u tom garantom fondu, koliki će biti. Poslovnik o radu, kaže, donose oni, međutim, saglasnost na poslovnik je trebalo da da Narodna skupština. Što se tiče garantnog fonda, da li će Vlada Republike Srbije da formira jednom neki garantni fond, bilo kako da se on zove, koji će da obezbedi i zaštiti obespravljene radnike? Pre svega, to su radnici koji su ostali bez posla, koje su iz fabrika i preduzeća izjurili tajkuni. Postavljam pitanje i ministru finansija, a i državnom sekretaru i molim predsednika ili predsedavajućeg da prosledi ovo moje pitanje predsedniku Vlade: pošto je Pančevo? Pančevo je, pre svega, imalo u Srbiji i u bivšoj Jugoslaviji prvu staklaru, prvu fabriku aviona, prvu pivaru, prvu azotaru... (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da Pančevo dovedete u vezu sa temom dnevnog reda i da se setite odredaba Poslovnika.) Izvinjavam se, govorim, da li će biti, molim vas, da li može da se formira neki fond koji će zaštititi radnike, one koji propadaju, koji umiru, koji su gladni... (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, član 103, član 106, dozvoljeno je govoriti samo o onome što je na dnevnom redu, te vas molim da ne kršite Poslovnik. Izvolite.) Pa ovo treba da je u nekoj vezi. Nije ovo prekluzivno, ovo je pre svega instruktivno... (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, dovedite u vezu Pančevo i bezbednost saobraćaja. U tom slučaju, biće u redu.) Govorim o tome da Vlada ipak treba da povede računa o obespravljenom narodu i obespravljenim radnicima. Ovde je u pitanju i garantni fond. Vidite, garantni fond raspolaže ogromnim sredstvima. Danas je gospodin Krasić rekao da je u pitanju oko petnaest milijardi dinara. Gde su pare od ovog iznosa, ako uzme u obzir sada neki matematičar koji će da kaže, evo, sedam milijardi je ostalo, u koje svrhe taj novac ide? Taj je mogao da ide u Pančevo, jer je Pančevo prodato džabe. Sve fabrike su u Pančevu, moram da vam kažem, prodate. Neka se formira neki garantni fond koji će da garantuje građanima, verujem da se i vi za to zalažete, da građani... Vidite, Azotara je zatvorena, nema veštačkog đubriva za poljoprivrednike. Zašto iz nekog garantnog fonda, vladinog, ne bude obezbeđen novac za one radnike? Njih je 3.000 bez posla, godinu dana nisu primili žutu banku. Hvala.
Na član 80. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Radica Jocić.
U ime Poslaničke grupe SRS, podnela sam amandman na član 80. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju, kojim sam tražila da se član 80. stav 1. briše. U obrazloženju Vlade kaže se da amandman nije prihvaćen, jer se ovim stavom utvrđuje da garantni fond ima statut i druge opšte akte u skladu sa zakonom. O ovome vam, dame i gospodo, svakog dana govore narodni poslanici SRS: svaki zakon koji usvajate u ovoj sali, odmah, na početku, još u prvih par članova, ili eventualno kasnije, podrazumeva formiranje dodatnih fondova, agencija i komisija, koje ponekad imaju vrlo široka ovlašćenja koja vrlo često ne mogu da budu adekvatno kontrolisana. Pitanja organizacije i poslovanja garantnog fonda uređuju se statutom fonda, na koji saglasnost daje Vlada. Ako se garantni fond može osnivati tek dve godine posle stupanja na snagu zakona, vrlo je verovatno da se zaštita putnika i trećih lica može regulisati na drugi način, bez osnivanja garantnog fonda. U vreme kada građani Srbije sve teže uspevaju da opstanu, a to podrazumeva samo da se prehrane i obezbede minimum egzistencije, Vlada ima smelosti da predloži formiranje još jednog fonda, a to znači ponovo predsednika, članove upravnih odbora, direktora i drugo. Dokle više? Što je država manja, administracija je sve brojnija. Imam samo jedno pitanje – koja proizvodnja će zaraditi pare za svu ovu administraciju? Kada Vlada namerava da preduzme bilo kakve mere za pokretanje proizvodnje u ovoj državi? Dokle planirate da izmišljate radna mesta koja samo podrazumevaju primanje plate? Možda je ovo i suviše jednostavna rečeno, ali je to suština. Opet će se prijem kadrova vršiti po navodnom javnom konkursu i opet će, slučajno, samo DS ili G 17 imati potreban kadar, i opet će, po već viđenom scenariju, na budžetu biti partijski kadrovi. Naravno, sedište ovog fonda biće u Beogradu, navodno zbog lakše saradnje sa sličnim institucijama, a sve u cilju pompezno najavljene decentralizacije i ravnomernog regionalnog razvoja. Zato je stav SRS po ovom pitanju jasan: u sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize osnivanje još jednog državnog organa kao što je garantni fond je necelishodan i trošadžijski potez Vlade Srbije.
Vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi je još 15 sekundi. Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju podneo sam ispred SRS amandman da se u članu 80. stav 2. briše. Da bi bilo jasnije zašto sam tražio da se stav 2. briše, pročitaću član 80. koji definiše opšte akte i zarade: „Garantni fond ima statut i druge opšte akte, u skladu sa zakonom i statutom. Statut donosi upravni odbor garantnog fonda, uz saglasnost Vlade. Statut se pre dostavljanja Vladi na saglasnost dostavlja Narodnoj banci Srbije na mišljenje. Upravni odbor garantnog fonda dužan je da razmotri primedbe NBS. O primedbama koje nije prihvatio i razlozima neprihvatanja tih primedaba upravni odbor garantnog fonda obaveštava Vladu prilikom dostavljanja statuta na saglasnost. Statutom garantnog fonda uređuju se organizacija i poslovanje garantnog fonda. Na zarade, naknade i druga primanja zaposlenih u garantnom fondu shodno se primenjuju propisi o zaradama, naknadama i drugim primanjima u javnim službama.“ Ovaj član definiše upravno onaj razlog zbog kojeg Poslanička grupa SRS traži da se prestane sa osnivanjem tih tzv. agencija, komisija, fondova, koji imaju samo jedan cilj, a to je da se globi ionako osiromašen srpski narod, koji ne može da preživi. Izmišljate razne fondove, komisije, agencije, a smem da se zakunem da ne postoji nijedan ministar koji može da pobroji koliko ih trenutno ima u Vladi. To bi bilo jedno od pitanja bilo kome u Vladi, od premijera do svih ministara. Tvrdim da nijedan ne bi mogao da ih prebroji, jer je to jedan glomazan aparat, koji samo služi za upošljavanje vaših stranačkih kolega i vaših stranačkih prijatelja, a na uštrb građana Republike Srbije, koji će, zahvaljujući ovim fondovima, komisijama i agencijama, živeti samo gore i gore i teže i teže. Jer, za članove fondova, komisija, agencija moraju da se iznađu sredstva, a narod neka trpi, neka strada i neka živi kako zna i ume.
Narodni poslaniče, iskorišćeno je vreme koje je na raspolaganju za obrazlaganje amandmana i vreme koje je na raspolaganju Poslaničkoj grupi SRS. Na član 80. amandman su, u istovetnom tekstu, podnelinarodni poslanici Zoran Mašić i Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mada se ovaj član odnosi na statut i na opšte akte, mislim da je mnogo važnije da se konstatuje sledeće: vlasnici motornih vozila, i to vlasnici onih motornih vozila koji imaju nameru da upotrebljavaju ta motorna vozila, u obavezi su da obavezno osiguraju, za slučaj štete. Varijanta da se pojavi vozilo čiji vlasnik nije osigurao tu vrstu osiguranja, ili da se pojavi nepoznato, vrlo je retka. Međutim, njima je važniji garantni fond zato što, navodno, to postoji u nekoj direktivi EU, pa hajde i kod nas da bude. Važnije je zbog onih osiguravajućih društava koja odlaze u stečaj, pa treba da se namire po ovom osnovu štete, te da se napravi izbor sredstava za namirenje te štete. Poenta je u sledećem. Postoji opšti zakon, Zakon o osiguranju. Tamo, kada se ide u stečaj, onda je neka druga procedura. Ta procedura koja važi u tom zakonu trebalo bi da važi i za ovu varijantu osiguranja, a to je obavezno osiguranje. Ali, oni beže od toga. To njih jednostavno ne interesuje, nego treba da se približe EU, da oponašaju šta tamo kod njih postoji. Kada su u pitanju vozila koja nisu osigurana ili su nepoznata, onda postoji odgovornost po opštim principima za krivicu i za vozilo kao opasnu stvar kojom se pričinjava šteta. Međutim, oni imaju potrebu da vrše potpunu kontrolu svih finansijskih tokova i zato su izmislili ovaj fond, računajući na taj način da će biti nešto slično kao kada su u pitanju banke; imamo tamo Agenciju za osiguranje depozita, likvidaciju banaka itd. I tamo isto brljaju oni koji žele da brljaju ovde. Tamo su malo više oni iz G17 plus, ovde će biti malo više ovih koji su bliži Demokratskoj stranci. Ne znam zašto tražite oduševljenje i saučesništvo svih poslanika.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, počela bih sa konstatacijom da ima i nekog pozitivnog pomaka, što se tiče rešavanja problematike obaveznog osiguranja. Pre svega se to odnosi na činjenicu da je uloga garantnog fonda mnogo ozbiljnije definisana, a pogotovo što je garantni fond u obavezi da isplati naknadu štete onom ko je pretrpeo u saobraćajnoj nezgodi, u slučaju da je osiguravajuće društvo u stečajnom postupku, dakle, ukoliko je stečajni postupak pokrenut. Do sada je bila praksa, odnosno zakonom je bilo predviđeno da garantni fond preuzme tu ulogu tuženog osiguravajućeg društva samo u slučaju da se stečajni postupak okonča. Iz tog razloga se nama dešavalo da se ljudi godinama sude zato što ne mogu da okončaju svoj zahtev za naknadu štete, jer se postupci pred sudovima prekidaju do okončanja stečajnih postupaka, a stečajni postupci traju i traju, tako da i ti parnični postupci takođe traju jer su u direktnoj vezi sa okončanjem stečajnog postupka. Zbog toga se dešavalo mnogo puta da onaj ko je podneo zahtev za naknadu štete i ne doživi neku satisfakciju u smislu naknade štete. Zato je dobro ovo rešenje, što se tiče uloge garantnog fonda već prilikom otvaranja stečajnog postupka. Međutim, pored toga što je ovo rešenje pozitivno, očigledno je da ono nije dorečeno. Zašto nije dorečeno? Iz tog razloga što zakon ne reguliše šta se dešava u slučajevima kada osiguravajuće društvo ode u stečajni postupak u toku nekog parničnog postupka. Dakle, ukoliko su se godinama sudili, a znamo kako naši sudovi sude, osiguravajuće društvo ode u stečaj, šta se onda dešava sa tužbenim zahtevom, šta se dešava sa naknadom štete? Pa, dešava se to da postupak, po dosadašnjoj praksi, kreće iz početka. Šta je rezultat toga? Rezultat toga je dugotrajno suđenje, dupliranje sudskih postupaka, jer do sada su se prvo sudili onaj ko je pretrpeo štetu i osiguravajuće društvo. Kada je osiguravajuće društvo otišlo u stečaj i nakon okončanja stečajnog postupka, namesto njega stupio je garantni fond u parnicu. Međutim, tada sve počinje iz početka, jer navodno garantni fond može da odgovara samo za štetu koja je utvrđena protiv njega u jednom normalnom, redovnom sudskom postupku. Postojeći zakonski predlog ne rešava tu veliku problematiku oko naknade štete protiv garantnog fonda zato što je garantni fond, prema ovom predlogu zakona, u obavezi prema štetniku, normalno, kada osiguravajuće društvo ode u stečaj, odnosno kada se pokrene taj stečajni postupak. Međutim, ne kaže se konkretno i jasno šta se dešava sa postojećim postupcima, da li garantni fond stupa u parnicu kao pravni sledbenik ili ponovo kreće cela priča iz početka. To je jedna ozbiljna nedoslednost predloga zakona i ne rešava postojeće dileme i postojeću problematiku suđenja radi naknade štete. Ovo govorim iz tog razloga jer sam u dugogodišnjoj advokatskoj praksi imala prilike da vidim kolika je ta muka da se postigne određeni zahtev za naknadu štete, koliko mnogo vremena treba da protekne da bi se realizovala ta potreba tužilaca da dobiju tu naknadu štete. Prema tome, zaista je bilo mnogo lakše da zakon reši tu nejasnoću i tu dilemu, koja će takođe ponovo da postane aktuelna kada ovaj zakon stupi na snagu, a najverovatnije hoće. Zbog toga smatramo da nije u potpunosti rešena problematika garantnog fonda, iako je u znatnoj meri poboljšano rešenje što se tiče vremena kada postaje obavezujući prema onome ko je pretrpeo određenu štetu. Inače, LDP ima generalno nekoliko zamerki na ovaj predlog zakona. Prva od tih zamerki tiče se toga što je ovaj zakon, kao i mnogi drugi zakoni, stavljen u proceduru po hitnom postupku. Tako smo „na brzaka“ krenuli da raspravljamo o jednom zakonu, kod kojeg će najmanje dvadeset odredaba stupiti na snagu, odnosno početi da se primenjuje tek nakon što Republika Srbija pristupi Evropskoj uniji. Dakle, malo je čudno što se toliko žuri sa donošenjem ovog zakona, ukoliko odlažemo primenu bar 20 članova zakona, zakonskih odredaba. U svakom slučaju, ostaje zamerka da ne vidimo razloga zašto bi se određena rešenja, koja su mnogo bolja od postojećeg zakona, odlagala do pristupanjem Srbije EU. Inače, ima tu još nekoliko članova zakona čije se odlaganje predviđa – po isteku tri godine, po isteku jedne godine, do 1. januara itd. I sam ovaj zakon stupiće na snagu po isteku 90 dana od dana objavljivanja. Dakle, to su sve neki rokovi koji su potpuno nepotrebni, jer zakonska rešenja zaista nisu u toj meri nova i u toj meri opterećujuća za primenu da se toliko odlaže njihova primena. Sledeća naša primedba, što se zakona tiče, to je da su osiguravajuća društva ponovo stavljena u mnogo povoljniji položaj u odnosu na one koji su u obavezi da se osiguraju od odgovornosti prema trećim licima iz autoodgovornosti. Dakle, ponovo su građani ti koji su na neki način u podređenom položaju u odnosu na osiguravajuća društva, koja su očigledno imala jak lobi u pogledu sačinjavanja ovog zakona, jer kako drugačije objasniti članove 24, 29. i 95. zakonskog predloga. Naime, članom 24. se predviđa naknada. Kaže ovako: „Društvo za osiguranje novčanu naknadu štete na licima utvrđuje primenom propisanih kriterijuma za naknadu te štete.“ Dakle, tu se predviđaju neki kriterijumi koji nisu jasno označeni u Predlogu zakona. Ko određuje te kriterijume? U stavu 2. kaže se: „Vlada bliže propisuje način i kriterijume za utvrđivanje materijalne štete i način i kriterijume za utvrđivanje nematerijalne štete...“. Opet se prepušta nešto Vladi; nakon što se donese ovaj zakon u redovnoj skupštinskoj proceduri, kada poslanici imaju mogućnost i prilike da raspravljaju o ovom zakonu, prepušta se Vladi da po svom nahođenju odredi kriterijume po kojima će se ta naknada štete, a pogotovo naknada nematerijalne štete, odvijati. Inače, uvek je problem utvrđivanje visine nematerijalne štete. Kod materijalne štete imate jasne dokaze, imate račune, imate mnogo egzaktniji način utvrđivanja visine te štete, za razliku od nematerijalne štete, koja je često prepuštena nekoj sudskoj praksi. Sudska praksa kod nas ne bi mogla biti izvor prava. Međutim, kod nas se često koristi jedna generalno uzeta praksa, dogovor sudova, sudskih veća na koji način će dosuđivati koje visine za pojedine vidove nematerijalne štete. Dakle, ukoliko Vlada odlučuje o kriterijumima određivanja visine materijalne i nematerijalne štete, nemamo transparentni vid utvrđivanja na koji način će se te štete zaista utvrđivati, ko je taj ko može te kriterijume jasno da označi i prezentuje Vladi da bi Vlada o tome odlučivala. Zbog toga smatramo da su osiguravajuća društva i te kako u povoljnijem položaju od one druge strane, koja bi trebalo da očekuje naknadu štete u jednom od tih postupaka. Ako pođemo od pretpostavke da su osiguravajuća društva u povoljnijem položaju, tada postaje jasno zašto se uslovljava da se ono lice koje je pretrpelo određenu štetu pre nego što se obrati sudu prvo mora obratiti osiguravajućem društvu da bi pokušalo naplatu štete od osiguravajućeg društva. Jasno je zašto su ti rokovi toliko dugi, a radi se o 90 dana. Zašto je to, u stvari, problem? Zato što je nama Ustavom garantovano da svako ima pravo da se obrati sudu i traži da mu se sudi za određeni zahtev. Imamo Ustavom zagarantovan slobodni pristup pravdi i pravu. Međutim, rešenjima iz ovog predloga zakona ograničavamo to pravo. Ne možete da se obratite sudu direktno. Morate prvo da se obratite onom ko će odlučivati u tromesečnom postupku da li će i kako da vam nadoknadi štetu, iako je po zakonu u obavezi da nadoknadi štetu, jer je zaključen ugovor o obaveznom osiguranju. Prema tome, ostavlja se mogućnost za samovolju osiguravajućem društvu i ostavlja se mogućnost da osiguravajuće društvo tim laicima, ljudima koji nisu upoznati a nemaju dovoljno sredstava da se u toj fazi postupka obrate za stručnu pomoć, advokatsku i pravnu, diktiraju uslove i ubede ih da se zadovolje sa mnogo manjim iznosima naknade štete, nego što bi na to eventualno imali pravo. Smatram da je ovakvo rešenje da se prvobitno osiguranici moraju obratiti osiguravajućim društvima, a da se tek nakon što ne prihvate ono što je ponuđeno od osiguravajućeg društva ili ukoliko osiguravajuće društvo odbije zahtev mogu obratiti sudu, nepovoljno i neustavno zakonsko rešenje. Smatramo da je potrebno ostaviti slobodu građaninu da odluči da li će uraditi jedno vansudsko poravnanje, neopterećeno. Njegov je izbor da li će da se obrati osiguravajućem društvu pre nego što se obrati sudu. (Predsednik: Gospođo Popović, prošlo je 15 minuta.) Koristila bih preostalo vreme. Prema tome, ne vidim zašto bismo ograničili građane u tom njihovom pravu da se odmah odluče za sudski postupak skraćujući time ceo taj postupak koji ih očekuje ukoliko ne bude povoljno rešenje u ovom vansudskom postupku. Nažalost, kod nas sudski postupci traju i traju, pa je i ovih 90 dana previše da bi se ostvarilo određeno pravo iz obaveznog osiguranja. Inače, htela bih da vam skrenem pažnju da kod nematerijalne štete u slučaju da lice koje je pretrpelo nematerijalnu štetu umre u toku sudskog postupka, ne dočeka pravosnažnu odluku o utvrđenoj visini štete, naslednici ne mogu da naslede tu eventualnu naknadu štete. Prema tome, samo se odugovlači ceo taj postupak za naknadu štete i može da se desi da onaj ko na to ima pravo to jednostavno ne dočeka, a ni njegovi naslednici. Prema tome, ne vidim razlog zašto se pristupilo ovakvom načinu rešavanja pristupa sudu radi naknade štete, osim ukoliko (to jeste problem) osiguravajuća društva nisu i te kako imala uticaja na kreiranje ovog zakonskog predloga. Ponovo bih se vratila na član 26. stav 2. zakonskog predloga, jer smatram da je kod nas uobičajena praksa da se mnoga zakonska rešenja za čije donošenje je nadležna Skupština olako prepuštaju Vladi, odnosno izvršnom organu. Smatram da je, ukoliko imamo zakonodavno telo, ukoliko imamo parlament u kojem se zakonski predlozi raspravljaju, u kojem poslanici mogu da iznose svoja zapažanja i imaju pravo da podnose amandmane na određena zakonska rešenja, to mnogo celishodnije, transparentnije i mnogo bolji način da se utvrde zakonska rešenja i da se zakon definiše i konkretizuje. Ukoliko malo-pomalo prepuštamo Vladi, odnosno izvršnoj vlasti da dopunjuje zakon, faktički prepuštamo zakonodavnu delatnost izvršnoj vlasti, a to nije dobro ni za ovo društvo, ni za ovu državu, a nije dobro ni za ovaj parlament. Prema tome, trebalo bi da insistiramo na tome da kada se zakoni pišu, daju u proceduru u Skupštinu, oni budu jasni, nedvosmisleni, da ta rešenja koja zakoni sadrže daju jasne odgovore i da stvaraju što manje konfuzije i što manje dileme oko primene zakonskih rešenja. Nažalost, zakoni koji nisu u tom smislu definisani često su neprimenjivi, pa iz tog razloga imamo mnoge zakone koje smo doneli a koje ne primenjujemo, makar te zakone nazivali i evropskim zakonima. Prema tome, ovaj zakon, koji će biti i te kako u opticaju zato što reguliše veoma važne životne probleme, neće moći u svakom segmentu i u svakom momentu da da odgovor na dileme koje će svojim zakonskim rešenjima da izazove. Sudovi će često biti u nemogućnosti da primenjuju odredbe zakona, jer neće imati jasna uputstva; uputstva neće proisteći iz jasnih i konkretnih zakonskih odredaba, odnosno zakonskih članova, pa će opet sve to da se prepušta tumačenjima izvršne vlasti. Kada te zakone puštamo u proceduru, zašto te zakone, koje pišu stručna lica, zaista ne konstruišu i ne predlažu u tom obliku da oni budu i životni, i realni i primenljivi? Prema tome, ovaj zakon ima ozbiljne propuste i nejasne odredbe, koje će najverovatnije morati u veoma skorom vremenskom roku da se promene. Normalno, sve će to biti prolongirano jer su mnogi članovi, što se njihove primene tiče, takođe prolongirani; možda i neće delovati nelogičnost određenih zakonskih rešenja toliko jasno, ali za sada, kada se analiziraju pojedini članovi ovog zakona, i te kako je vidljivo da nije sve toliko precizno i jasno određeno koliko bi ovakva vrsta zakona morala biti određena.
Zahvaljujem. Gospodin Vladan Batić ima reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona predstavlja neki mali pomak, ali nedovoljan, a čitav tekst je poprilično diskutabilan. Evo što je pomak, a evo šta je diskutabilno. Dobro je što garantni fond, za razliku od nekog ranijeg vremena, omogućuje da bude realizovana naknada štete onim građanima koji su bili osigurani kod osiguravajućih društava koja su otišla u stečaj. Na taj način se garantni fond javlja kao supsidijarni tuženik ili supsidijarni dužnik, i to je dobro. Međutim, čini mi se da postoji izvesna pravna praznina u situacijama kada je pokrenut parnični postupak, nije pravosnažno okončan, osiguravajuće društvo je tuženo, pokrenut je postupak za likvidaciju i stečaj tog osiguravajućeg društva, sve se prekida i onda ispada da sve mora Jovo nanovo. Zašto zakonom nije uređeno da garantni fond odmah stupa u parnicu kao pravni sledbenik osiguravajućeg društva koje odlazi u stečaj? Može da se dogodi čak takva situacija da je praktično parnica okončana; sledi samo da se izradi pismeni otpravak presude, a onda se dogodi to sa osiguravajućim društvom, da ono krene putem stečaja. Koliko taj osiguranik treba da čeka da stečajni postupak bude okončan, pa da onda ponovo tuži garantni fond? To nema smisla. Još nešto, neverovatan je manir postojeće vlade, pa u ovom slučaju i predlagača zakona, da pojedine odredbe Predloga zakona, odnosno čitav zakon stupa na snagu za nekoliko godina. Imali smo besmislen Zakon o komorama, koji treba da stupi na snagu 2013. godine, da bi se zadovoljio Dinkić, da bude „gazda od komora“, bar virtuelni gazda, jer 1. januara 2013. godine niko se u Srbiji neće sećati da je na političkoj sceni u Srbiji postojao Mlađan Dinkić. Pojedine odredbe ovog zakona stupaju na snagu kad Srbija uđe u EU, po principu „ne lipši magarče do zelene trave“. To je pravna nesigurnost, to je nešto što je nespojivo sa suštinom zakonske regulative određene materije. Ona mora da reguliše društvene odnose sada, u ovom momentu, kakvi su oni danas, a ne – javlja vam se kakvi će biti. To nigde u pravnim sistemima ne postoji. Dajte mi jedan zakon jedne evropske zemlje koji uređuje ovu materiju, gde će neke odredbe stupiti ko zna kad. Čuli smo da nema šanse da Hrvatska, Island i Turska uđu u EU do kraja 2011, a mi smo, nažalost, mnogo dalje od njih kada je stupanje u EU u pitanju. Treća moja rezerva, ovo govorim kao neko ko je advokat 25 godina, ko je imao sijaset ovih sporova, odnosi se na pitanje materijalne i nematerijalne štete, kriterijume za određivanje materijalne i nematerijalne štete. Odrediće ih Vlada. Po kom principu? Ili, po kom ćefu? Onda se promeni Vlada i onda nova vlada ponovo određuje kriterijume za utvrđivanje materijalne i nematerijalne štete. Pogotovo je ova materija utvrđivanja visine nematerijalne štete vrlo fluidna, tanana i sofisticirana i to nikako ne sme da radi Vlada po nekom svom nahođenju, po nekim svojim kriterijumima, ovakvim ili onakvim. To su moje rezerve. Dakle, pomaka ima, ali generalno, ovo je nedovoljno dobar predlog za mene kao praktičara u ovoj materiji da bih za njega glasao. Hvala.
Hvala. Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li želite reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju podneo sam amandman da se u članu 80. stav 4. briše. Obrazloženje je: SRS smatra da je u sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize osnivanje još jednog državnog organa kao što je garantni fond necelishodan, trošadžijski potez Vlade Srbije. Gospođo ministre, predložio bih vam da vi ovakav jedan fond osnujete, ali fond za posrnuli srpski agrar. Vidim da vam nije prijatno, ali vi sedite u Vladi. Radi javnosti, radi paora i seljaka, potvrđeno iz dva izvora – ječam neće biti skuplji od osam dinara, zajedno sa PDV. Prošle godine, 2008, bio je 14,5 dinara. Osamdeset posto je sada jeftiniji vaš proizvod, gospodo paori. Pšenica je prošle godine bila od 15,75 do 16, sada je 10 dinara i neće biti skuplja. Rekao sam vam da bi, po kalkulaciji Zadružnog saveza Vojvodine, koji je Poslaničkoj grupi SRS jutros poslao dopis, cena za pšenicu trebalo da bude 17,65 dinara. Po tome, seljak, paor na pšenici gubi po hektaru oko 12.000 dinara. Prema tome, nemojte uvećavati administraciju i opet po džepu građana Srbije, nemojte stvarati neke nove garantne fondove sa direktorima koji će imati platu od 200.000 dinara, nego gledajte da otkupite bar 200.000 tona robnih rezervi pšenice, da bi se stabilizovalo tržište i seljaku povećala cena koliko-toliko. Hvala.
Na član 80. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 81. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Marić.
Poštovani građani Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS, a na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podnela sam amandman na član 81. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju, kojim sam predvidela da se naslov iznad člana 81. briše. U odnosu na postojeće zakonsko rešenje, Predlogom zakona osniva se garantni fond kao posebno pravno lice, u skladu sa članom 1. Drugog uputstva EU, a organi garantnog fonda su upravni odbor i direktor. Srpska radikalna stranka smatra da nije opravdano formiranje novog državnog organa i da u trenucima ekonomske krize ne treba povećavati državnu administraciju i vršiti dodatni pritisak na džepove građana Srbije. Principijelno smo protiv formiranja institucija (udruženja, fondova, komisija itd.) koje će se finansirati iz budžeta Republike Srbije, odnosno čije će finansiranje pasti na ionako prenatovarena leđa građana Srbije. Uostalom, samo od jednostrane primene Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, prema podacima Republičke vlade, gubici naše države i budžeta iznosiće 267.000.000 evra. Nesposobni režim će upravo tu sumu novca uzeti od građana Srbije, što nije u interesu naroda, koji ionako strada pod teretom ekonomske krize. Ukazala bih na još jednu besmislicu, a to je što usvajate zakon na osnovu kog će garantni fond početi sa radom dve godine nakon stupanja na snagu ovog zakona. U sveopštoj ekonomskoj situaciji, šta reći za nerazumne postupke sadašnje vlade, osim – ni manje države, ni veće državne administracije. Hvala.
Na član 81. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Marić.
Dame i gospodo, ja sam predložio brisanje člana 81, koji predviđa da garantni fond ima upravni odbor i direktora. Sledećim članom 82. predviđeno je da upravni odbor ima pet članova, uključujući i predsednika, a po istom članu predsednik i članovi upravnog odbora ostvaruju naknadu za svoj rad u garantnom fondu. Nešto ranije, član 75. predviđa da će garantni fond biti, između ostalog, finansiran sredstvima iz budžeta Republike Srbije. Šta to znači? To znači novo finansijsko opterećenje za sve siromašnije građane Srbije. Skupa država koju finansiraju biće još skuplja. Predlažem da ova sredstva, u pitanju je nekoliko miliona dinara na godišnjem nivou, usmerite na rešavanje slučajeva kao što je slučaj Stojana Stojkovića iz Velike Plane. Imam ovde jednu potvrdu iz Fabrike za proizvodnju alata i mašina „Goša“ iz Smederevske Palanke, u kojoj se kaže: „Potvrđuje se da Stojković Stojan, radnik, broj 313, Goša - Fabrika za proizvodnju alata i mašina, ima za period 11,12. mesec 2008. i prvi mesec 2009. godine lični dohodak 8.500 dinara, prosek 2.833 dinara mesečno. Potvrda se izdaje radi ostvarenja prava na lečenje.“ Kad čovek živi u državi u kojoj Vlada ima 28 ministara, više od 28.000 službenika, više od 200 zamenika ministara i državnih sekretara, onda mu i ne preostaje ništa drugo nego da uzme ovu potvrdu, da ode na lečenje, i to najbolje da ode kod psihijatra da proveri da li mu se priviđa ili nije normalan.
Na naslov iznad člana 82. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, svi amandmani Srpske radikalne stranke na članove ovog predloga zakona od 73. do 96. jasno govore da je SRS protiv formiranja ovakvog garantnog fonda. Dakle, nisam ni ja ovim amandmanom na član 82. protiv formiranja upravnog odbora ili bilo kog drugog tela u tom garantnom fondu, nego sam protiv formiranja garantnog fonda. Razlog je vrlo jednostavan: garantni fond ništa ne garantuje, osim nove birokratske piramide. Još jedan klonirani birokratski monstrum organ, izuzetnog apetita, koji će parazitirati na leđima građana Srbije. Vi to, gospodo predlagači iz Vlade Srbije, jasno kažete u članu 73. u zadnjem pasusu; zadnji stav kaže: „Sredstva za osnivanje i početak rada garantnog fonda obezbeđuju se u budžetu Republike Srbije.“ Dakle, kad vam na vrata kuca „seka“, kad vam u kući sedi „deka“, odnosno domaća ekonomska kriza, kad ste prinuđeni da zakidate i zdravstvu, i prosveti i lokalnoj samoupravi dotacije iz budžeta, vi ćete davati sredstva iz tog istog budžeta za formiranje garantnog fonda i za početak rada. Kaže, član 75: „Izvori sredstava garantnog fonda su: 1) doprinosi društava za osiguranje“, dakle, društvo za osiguranje će morati iz svog budžeta, od para koje je prikupilo od građana Srbije koji plaćaju osiguranje, deo sredstava davati garantnom fondu, „2) sredstva budžeta Republike Srbije“, dakle, ne samo prvi put, ona inicijalna injekcija finansijska, nego će parazit, dok god postoji on ili dok god postoji budžet, zavisi šta će pre da umre, sisati iz budžeta pare, „3) prihodi od ulaganja i drugi prihodi garantnog fonda“, baš me zanima koji su to drugi prihodi garantnog fonda, „4) drugi izvori u skladu sa zakonom.“ Koji su to drugi izvori, a da opet posredno ili neposredno nisu sa grbače srpskog naroda? Dalje, u članu 74. kaže: „Garantni fond se osniva radi zaštite putnika u javnom saobraćaju“, i tako dalje, „upotrebom neosiguranog ili nepoznatog prevoznog sredstva...“. Dame i gospodo iz Vlade, pošto ste već dozvolili... (Predsednik: Vreme.) Još da završim rečenicu, ako može. (Predsednik: Vaša grupa više nema vremena.) Zahvaljujem.
Gospodin Čikiriz Mirko.
Mislim da je potrebno, zarad javnosti, u dve rečenice reći smisao nastanka društava za osiguranje garantnog fonda. Ribari u srednjevekovnoj Italiji su tokom ribolova i tokom putovanja zarad trgovine često imali brodolome, nezgode itd. Onda su se, što bi ličilo na udruženje građana danas, dogovorili da deo sredstava od ostvarenih prihoda od prodaje ribe i od trgovine odvajaju za nezgode koje će platiti licima koja te nezgode dožive tokom tih putovanja. To je prapočetak društava za osiguranje. Danas smo čuli da, maltene, ne postoje nezgode od nepoznatih vozila ili neosiguranih vozila. To nije tačno. Ako čovek vozi, recimo, noću, van neke urbane sredine, putem preko neke planine i neko pređe na njegovu stranu kolovoza, naravno, da bi izbegao saobraćajnu nezgodu, taj će sigurno sleteti s puta i doživeti štetu. Kontakt nije ostvaren sa vozilom koje je dolazilo u susret i protivpravno se ponašalo, a maltene je nemoguće utvrditi ko je uzročnik saobraćajne nesreće. Osnivanjem garantnog fonda pokrivaju se upravo ovi rizici. Šta uraditi u situaciji kada motorno vozilo krećući se brzinom od sto kilometara na čas na otvorenom putu, bez svedoka, udari pešaka? Tragova na motornom vozilu skoro da nema, a čak i ako ima svedoka, u noćnim uslovima odvijanja saobraćaja reći će da je to bio beli „jugo“. Koliko takvih automobila ima u Srbiji i da li je lako naći učinioca, odnosno štetnika? Garantni fond pokriva i ove štete. Najveći deo uloga u garantni fond do sada su imala osiguravajuća društva. Već sam jednom rekao, do sada su duplo bili kažnjeni oni koji su savesno poslovali, u skladu sa zakonom – isplaćivali su svoje štete, isplaćivali su i štete za osiguranja koja nisu poslovala u skladu sa zakonom i koja su često namerno proizvodila stečaj i likvidaciju, jer su samo uzimala premiju osiguranja, a nisu isplaćivala štetu. Sa kontrolom, koja je zakonski regulisana, ustanovljenom od Narodne banke Srbije, u svakom momentu NBS i svako ko ode na sajt NBS može proveriti veoma lako bonitet osiguravajućih organizacija. Ako neko želi da nešto što je postojalo u periodu od 1990. do 2000. godine, što se zvalo hajdučija u osiguranju, promoviše kao današnju situaciju u osiguranju, taj sigurno nije u pravu. Hvala.
Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako analizirate član 82. videćete da je upravni odbor garantnog fonda u potpunosti u rukama Vlade. Naime, Vlada imenuje i razrešava predsednika i članove upravnog odbora. Kad pogledate dalje, vidite da se predsednik i članovi upravnog odbora garantnog fonda imenuju na predlog odgovarajućih državnih organa Vlade, Narodne banke, zatim na predlog udruženja društava za osiguranje i onda imate jednu zanimljivu odredbu – da predsednik i članovi upravnog odbora nisu zaposleni u garantnom fondu, ali da, s druge strane, ostvaruju naknadu za svoj rad u garantnom fondu. Nažalost, mi smo u Republici Srbiji imali vrlo negativna iskustva sa zaradama u raznim upravnim odborima. Kao što znate, u jesen prošle godine podignuta je velika prašina oko toga. Malo toga je konkretno urađeno da se ovo pitanje reši. Sada se ponovo otvara ta mogućnost da predsednik i članovi upravnog odbora garantnog fonda imaju izuzetno visoka primanja. Realno je pretpostaviti da će ta primanja zaista biti izuzetno visoka, imajući u vidu činjenicu da se radi o oblasti osiguranja, gde inače ima mnogo novca. U ime SRS postavljam pitanje – ako je upravni odbor već u rukama Vlade, zašto onda Predlogom zakona nije propisano da će predsednik i članovi upravnog odbora biti ljudi koji su u državnom aparatu? Oni već primaju platu po osnovu toga što su ministri, državni sekretari, pomoćnici ministara itd., i ako je već garantni fond maltene državno telo, onda se postavlja pitanje zašto, ako je to već državno telo, u to državno telo niste imenovali ljude koji su sada državni službenici? Onda bi ljudi koji rade u tom garantnom fondu bili potpuno lišeni bilo kakvih naknada za svoj rad, zato što već primaju platu kao državni službenici, odnosno državni funkcioneri. Ovako, vi ste formirali upravni odbor garantnog fonda; on je u rukama Vlade, ali će tu opet sedeti ljudi koji nisu državni službenici i nisu državni funkcioneri i realno se može pretpostaviti da će ubirati ogromne prihoda na ime članstva u upravnom odboru.
Prošla su dva minuta. Zahvaljujem. Na član 82. amandman je podneo poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Mijaljeviću.
Poštovane kolege poslanici, podneo sam amandman na član 82. stav 2. da se tačka 1) briše. Podneli smo jedno tipsko obrazloženje, koje uveseljava Vladu i ministarku, koje glasi: „Srpska radikalna stranka smatra da je u sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize osnivanje još jednog državnog organa kao što je garantni fond necelishodan, trošadžijski potez Vlade Srbije.“ Gospođo ministre, kako rekoste juče, naša obrazloženja su za vas šaljiva, možda zato što su tipska, ali mi na ovaj način pokušavamo da vam velikim brojem ponavljanja određenih naših stavova pomognemo da što lakše shvatite šta hoćemo da kažemo. Zaista, kompletne ekipe koje dolaze ovde u Skupštinu iz Vlade su neverovatno nasmejane i šaljive, kao da su došle u neki zabavni park, a nama nije smešno i građanima Srbije takođe nije smešno. Naš stav je principijelan i zasnovan je na najmanje dva razloga zašto smo mi protiv fondova i agencija. Prvi razlog je da u ovoj ekonomskoj situaciji ni u kom slučaju ne smemo otvarati nova radna mesta koja se finansiraju iz budžeta. Drugi razlog je konceptualne prirode, tiče se organizacije izvršne vlasti. Vaš koncept je – formirati što veći broj agencija i garantnih fondova, a Vlada za sebe, odnosno svoja ministarstva, stvara situaciju, ambijent gde postavljate Vladu na nivo udruženja građana, pa ministri govore „mi ćemo da pomognemo“, „mi ćemo da pomognemo gde budemo mogli“, i tome slično. Jeste li vi Vlada ili humanitarna organizacija? Je l' vi treba da delite pomoć ili da stvarate ambijent da se radi i zaradi i što manje potroši? Možda vama jeste smešno stanje u koje ste uveli Srbiju, ali mogu vam preneti osećanja većine građana Srbije – njima nije do smeha, već im je pao mrak na oči. Hvala.
Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 82. amandman je podneo poslanik Vlada Milojković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Milojkoviću.
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 82. stav 2. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju koji glasi – briše se. Mi u SRS smatramo da je u sadašnjoj situaciji svetske ekonomske krize osnivanje još jednog državnog organa kao što je garantni fond još jedan nepromišljen i rasipnički potez Vlade. Vlada ovim članom zakona osniva garantni fond i ovakav garantni fond ima upravni odbor koji broji pet članova. Članovi se biraju na četiri godine, sa pravom da budu ponovo izabrani. Predsednik i članovi nisu iz redova zaposlenih u garantnom fondu. Sve ovo govori da će i ovaj fond, kao i druge agencije i fondovi, služiti za zbrinjavanje partijskih kadrova, jer će naknadu za ovaj rad članovi i predsednik upravnog odbora primati u garantnom fondu. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, uz obrazloženje da član 82. uređuje sastav i izbor upravnog odbora garantnog fonda. Vlada nijednom rečju u obrazloženju nije navela razlog zašto uvodi još jedan fond. Dame i gospodo, razlog za uvođenje još jednog fonda je svima verovatno jasan, a to je materijalno zbrinjavanje još nekog partijskog kolege ili rođaka. Hvala.
Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Miroviću.
Dame i gospodo, amandman je podnet na član 82. Predloga zakona. Svrha ovog amandmana, kao i naših prethodnih amandmana, jeste da ukaže na realnu situaciju u Republici Srbiji. U tom kontekstu, mi ovde ne želimo da se takmičimo u izgovaranju fraza o istoku i zapadu, članstvu u EU i istovremenom očuvanju Kosova i Metohije u sastavu Republike Srbije, jer je više nego jasno da je to nerealan cilj, već ukazujemo konkretno na kontekst u kome se osniva ovaj garantni fond i upravni odbor, koji se reguliše članom 82. Dakle, smatramo da nije dobro da se iz budžeta finansira garantni fond, jer to nije adekvatno u ovom trenutku. U tom smislu, poznato je da budžet Republike Srbije ima ogromne gubitke zbog jednostrane primene Prelaznog sporazuma sa EU, a poreski prihodi Republike Srbije padaju, dok, apsurdno, prihodi privatne kompanije „Delta“, koja se između ostalog bavi i osiguranjem, dostižu tri milijarde evra za ovu godinu. Takođe, sredstva iz glorifikovanog IPA fonda se ulažu u budžet, a ne u razvojne projekte, što takođe pokazuje pravo stanje budžeta. Istovremeno, nekritički se glorifikuje u ovoj oblasti koncept dominacije austrijskog kapitala na našem finansijskom tržištu, iako je poznato, kako to piše poznati ekspert za osiguranje prof. Predrag Šulejić, da su upravo austrijske osiguravajuće kuće i banke izazvale veliku finansijsku krizu još u prvoj Jugoslaviji. U smislu ovog zakonskog predloga, potpuno se nekritički analiziraju tzv. briselske integracije i u ovoj oblasti, iako je, kao što to verovatno zna uvažena gospođa Dragutinović, jedan od naših najvećih stručnjaka za međunarodne finansije dr Predrag Jovanović-Gavrilović, sa Ekonomskog fakulteta u Beogradu, još 2007. godine upozorio, citiram, „da se u savremenom poslovanju javljaju finansijske kuće koje zapravo tragaju za poslovima koji podrazumevaju i suviše veliki rizik“. Mislim da u vezi sa pitanjem garantnog fonda treba imati u vidu ovu definiciju, jer sama reč „osiguranje“ na raznim jezicima u svom etimološkom smislu znači upravo sigurnost. Zahvaljujem.
Gospodo poslanici, dozvolite da vam dam dva obaveštenja. Pre svega, sutra, u četvrtak 18. juna u 10.00 časova u centralnom holu Doma Narodne skupštine biće organizovano javno glasanje za podršku kandidaturi Đavolje varoši za sedam svetskih čuda prirode. Prirodni fenomen Đavolja varoš je zvanično na listi kandidata za sedam svetskih čuda prirode. Kao jedini predstavnik Srbije, lokalitet Đavolja varoš je stavljen pod zaštitu države još 1959. godine, a od 1995. godine je uredbom Vlade Republike Srbije proglašen za prirodno dobro od izuzetnog značaja, odnosno spomenik prirode. Važnost koju ovaj izbor ima za promociju Srbije je velika, a pozicija Đavolje varoši u kategoriji sedam svetskih čuda prirode imala bi dalekosežne efekte za budućnost. Pozivam sve narodne poslanike da se uključe u kampanju, da davanjem sopstvenog glasa u holu Doma Narodne skupštine podrže ovu značajnu aktivnost i da na taj način svojim autoritetom pomognemo kako bi Srbija dobila jedno od sedam svetskih čuda. To je jedno obaveštenje. Drugo, dobili ste i u poslaničkim grupama, ali još jedno podsećanje: u Narodnoj skupštini održaće se javna rasprava o temama od značaja za izradu Predloga zakona o Narodnoj skupštini i Predloga Poslovnika Narodne skupštine. Rasprava će se održati 18. i 19. juna 2009. godine, sa početkom u 9.00 časova, u maloj sali Doma Narodne skupštine, Trg Nikole Pašića, pa vas molim da uzmete učešće. Zahvaljujem. Nastavljamo rad. Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 82. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković, koja želi reč. Izvolite.
Član 82. definiše sastav i izbor upravnog odbora. Poslanički klub Napred Srbijo, SNS je svojim amandmanom predložio da se doda novi stav 6. koji glasi – mesečna naknada za rad u upravnom odboru utvrđuje se jednom godišnje i ne može biti veća od mesečnog prosečnog ličnog dohotka ostvarenog na teritoriji Republike Srbije u godini koja prethodi godini za koju se utvrđuje naknada i ta naknada za predsednika može biti uvećana do 50%, a za ostale članove uvećana do 30%. Smatrali smo da je potrebno da se zakonski ograniči isplata naknade članovima upravnih odbora, i to ne samo u ovom zakonu, nego u svim zakonima gde Vlada ima bilo koju vrstu vlasništva ili učešća u članstvu u upravnim odborima, ne samo gde ima kao država, direktno sa republičkog nivoa, već i kao lokalna samouprava. Da smo u pravu i da je trebalo dosledno izvesti ono što je navedeno u čl. 73, 75. i 80. govore i sledeća tri stava koja ću vam pročitati: član 73. definiše da sredstva za osnivanje i početak rada garantnog fonda upravo obezbeđuje Republika Srbija. To je pravo koje je iz ovog izvedeno, da ograničite i visinu naknade članovima upravnog odbora. Dalje, u članu 75. se kaže da su izvori sredstava za rad garantnog fonda, pod tačkom 2), sredstva budžeta Republike Srbije. Drago mi je što ste usvojili amandman mog kolege Zorana Babića da su ta sredstva izvor sredstava za rad fonda samo u prvoj godini, jer on kasnije obezbeđuje iz ostalih sredstava, poput npr. doprinosa društva za osiguranje, sredstva za svoj rad. U članu 80, zadnjem stavu, definisano je da se na zarade, naknade i druga primanja zaposlenih... (Predsednik: Imate još minut od vremena grupe. Hoćete iskoristiti?) ... u garantnom fondu primenjuju propisi o zaradama, naknadama i drugim primanjima u javnim službama. Trebalo je imati sluha i usvojiti ovaj amandman, jer on upravo dosledno izvodi zakonska rešenja iz članova 73, 75. i 80. i govori o odgovornoj državi, koja vodi računa o visini naknada svih onih organa koje ona osniva i za koje ima odgovornost u svom radu.
Zahvaljujem. Na naslov iznad člana 84. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.)
Član 84. stav 1. briše se. Garantni fond sa sve upravnim odborom i direktorom – evo još jednog načina da se poveća ionako preglomazna administracija. Poštovanjem propisa iz oblasti osiguranja i njihovom doslednom primenom ovo nam zaista ne bi bilo potrebno. Hteo bih ovde da ukažem na još jednu stvar. Naši reformatori menjaju sada motiv svoje pesmice. Sećate li se kako su pre samo nekoliko godina, osam-devet godina, ne tako davno, govorili da ćemo za tri-četiri godine živeti u zemlji blagostanja, da će u toj zemlji život biti dosadan, da ćemo živeti i raditi po nekom švedskom modelu. Sada nam kažu da prolazimo kroz težak period slobodnog tržišta, da će nam zapad ulaskom u EU taj period znatno skratiti, ali da se ujedno moramo pomiriti sa velikim brojem negativnih procesa, a to su nezaposlenost, recesija, inflacija, podela na bogate i siromašne itd. Sada nam neko diktira i osnivanje nekog garantnog fonda. Sve to što radite vi nam filujete kroz neku statistiku, frizirajući sve, od rasta bruto društvenog proizvoda, rasta troškova života, kursa dinara, inflacije, sada i garantnog fonda. Ta vaša statistika najviše podseća na ono što je za tu istu statistiku rekao veliki Salvador Dali. Ona, kaže, podseća na kupaći kostim bikini; ono što čoveku pokazuje deluje sugestivno, ali je ipak ono najvažnije sakriveno. Takva je ta vaša statistika, a kako je narodu, to on najbolje zna. Hvala.
Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, poštovani građani, ispred SRS podnosim amandman na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju. Amandman se odnosi na član 84. stav 2. i glasi – briše se. Kako glasi član? „Direktor garantnog fonda imenuje se na period od četiri godine i može biti ponovo imenovan.“ Srpska radikalna stranka smatra da je u sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize osnivanje još jednog organa kao što je garantni fond neracionalno. Svaki zakon koji Vlada predloži sadrži predlog za uvođenje novih institucija na teret budžeta. To su troškovi građana Srbije. Navešću vam neke institucije koje su predložene u ovom setu zakona koji su danas pred nama. To su: Komisija za zaštitu konkurencije, Savet koji imenuje Komisija, Komisija za kontrolu državne pomoći, Nacionalni savet za regionalni razvoj, Nacionalna agencija za regionalni razvoj, Regionalni razvojni savet, Regionalna razvojna agencija, Oblasna asocijacija, a da ne govorim o službama koje treba da urede komunalnu policiju. Ove institucije biće, po iskustvu, popunjene iz partijskih redova, po partijskim šablonima. Tako će biti i sa garantnim fondom, koji ima pet članova: dva predlaže Ministarstvo finansija, jednog Narodna banka, dva udruženje društava za osiguranje, a imenuje ih i razrešava Vlada. Zato sam predložio brisanje ovog člana. Hvala.
Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 84. u kome tražim da se briše stav 4. koji glasi: „Direktor garantnog fonda obavlja i druge poslove iz nadležnosti garantnog fonda, ako ovim zakonom nije određeno da je za obavljanje tih poslova nadležan upravni odbor.“ U obrazloženju ovog zakona se, između ostalog, kaže: „Formiranje organa i tela čija je delatnost usmerena na zaštitu oštećenih lica i u tom cilju stvaranje odgovarajućih instituta i informacionih sistema koji će omogućiti veću zaštitu i brže ostvarivanje prava lica koja imaju pravo na naknadu štete pričinjene upotrebom prevoznog sredstva.“ Ovim obrazloženjem se opravdava formiranje još jednog vladinog tela koje će se finansirati sa grbače ovoga naroda, a to je garantni fond i njegove institucije (direktor, predsednik upravnog odbora i članovi upravnog odbora), i to sve po uputstvu EU, a za osiguranje od autoodgovornosti. Mi u postojećim zakonskim propisima imamo instituciju koja se zove društvo za osiguranje, pa nam još jedna slična institucija nije potrebna. Zato predlažem da prihvatite ovaj amandman. U suprotnom, državni budžet biće opterećen novim višemilionskim izdacima za plate i naknade novoprimljenih službenika. Računica pokazuje da će za te namene biti potrebno najmanje između pet i sedam miliona dinara.
Na naslov iznad člana 85. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 85. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, vi sada pedantno vodite evidenciju koliko amandmana poslanici SRS podnose sa predlogom da se garantni fond briše; kada se završi rasprava imaćete jedan malo ciničan osvrt, vezano za to, ali znam da se vi intimno slažete sa svim tim amandmanima koje je podnela Srpska radikalna stranka, jer ste i sami uočili da je ovaj zakon od dobre ideje pretvoren u nešto što ne liči ni na šta. Zbog čega? Zbog garantnog fonda sada ne možemo ni da pretpostavimo koliko ljudi nameravate da zaposlite. Da ostavimo to po strani, jer svi imamo želju da se neko zaposli. Ali, vi ćete da rasipate novac preko tog garantnog fonda. Što je više institucija u koje će sredstva iz budžeta Republike Srbije da odlaze, sve će teže to da se kontroliše. Gospodine Čikiriz, pozdravljam ideju srednjevekovnih ribolovaca Italijana, koji su hteli da se obezbede u slučaju nepredviđenih situacija. To bi bilo u redu i kod nas u prva dva slučaja koja ste naveli iz prakse – a ima kolega u SRS koje su neko vreme proveli kao advokati i upravo su radili na tim slučajevima – to je dobro, ali postoji i onaj treći slučaj, gde kažete, kod društava za osiguranje nad kojima se pokreće stečaj, odakle treba da budu nadoknađena sredstva za oštećena lica. Ne mogu ni da pretpostavim koliko će biti osiguravajućih društava, pošto znamo pod čijom kontrolom se ona nalaze, koja će povremeno, kada se skupi dovoljno sredstava u garantnom fondu, svesno doći u poziciju da se nad njima pokrene stečajni postupak da bi dobila što više nezasluženih sredstava. Najbolje je to primerom ilustrovao gospodin Krasić kada je rekao koliko se sredstava na godišnjem nivou prikupi po osnovu premija osiguranja, a koliko se isplati. Šta je sa tom razlikom? Da li u današnjim uslovima treba da omogućavamo enormno visoke zarade, s jedne strane, za snalažljive... Ne spori SRS da lepo i zarade, ali mi pokušavamo da se postavimo kao čuvari narodnog novca, čuvari onoga što svi građani Srbije izdvajaju, a da na osnovu toga neki nezasluženo, preko Vlade i ... Gospodine Čikiriz, ko još veruje u Vladu Mirka Cvetkovića? Siguran sam da će gospođa Diana Dragutinović biti jedna od prvih koji će podneti ostavku na mesto ministra, zbog toga što prolaze mnoge stvari sa kojima se ona ne slaže. Ne želim da osporim njenu ličnu kvalifikaciju, nego njen kapacitet, jer, setite se, ona je govorila, davala izjave u javnosti…
Vreme. Na član 85. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom predlažem da se u članu 85. tačka 2) briše. Ovaj član govori o uslovima za imenovanje predsednika i članova upravnog odbora i direktora garantnog fonda. Osnivanje navedenog fonda, zapošljavanje navedenih funkcionera, drugih službenika i obaveznih sekretarica posebno će obradovati one napaćene građane Srbije koji su vam naivno poverovali da ćete vlast vršiti u njihovom interesu, a koji danas nemaju posla, ne znaju kako da prežive sutrašnji dan, kako da vas namole da ih ne pljačkate više ovakvim bahatim razmetanjima, kao da živimo u zemlji izobilja i blagostanja. Vrlo dobro znate da će građani, ovako rezignirani i ojađeni, progutati i ovo poniženje, pogotovo ako ih danima preko svih medija u udarnim terminima budete ubeđivali kako je to investicija u njihovu budućnost, koja samo što nije počela. Još ako po oprobanom receptu neki novinar, uplašen najnovijim optužbama za najnovije izmišljene ratne zločine, i sam zaplašen, zaplaši gledaoce, stvar će vrlo brzo leći i kadrovi „žutog preduzeća“ mogu zauzeti svoja mesta na narodnim jaslama. Po ko zna koji put vas upozoravamo da se osvrnete oko sebe i da se setite da ste tu zbog građana Srbije, a ne zbog građana EU.
Na član 85. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 85. amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Preliću.
Dame i gospodo narodni poslanici, stav Srpske radikalne stranke je poznat, kada je u pitanju osnivanje novih fondova, agencija itd., tako da je svakako logičan nastavak i moj amandman, odnosno predlog da se u članu 85. tačka 5) briše. S obzirom na to da ćete vi verovatno imati većinu od 126, da ćete usvojiti ovaj zakon i da ćete osnovati ovaj fond, sinoć vam je gospodin Todorović predložio neke vaše eksperte, da uđu u odbor, poput Božidara Đelića, Mlađana Dinkića, Bojana Krišta, a ja bih vam predložio da u ovaj odbor uđe gospođa Čomić, pošto je ona ekspert za Poslovnik Narodne skupštine, pa bi možda uticala na to da odbor bude efikasniji. Imate vi u Vladi, pored eksperata, gospođo Dragutinović, i „univerzalce“ – kako formirate drugu vladu, samo se presele iz stolice u stolicu; jedino što znaju, to je da upropaste ono što bi trebalo da rade. Imali ste gospodina Milosavljevića, koji je bio ministar poljoprivrede. Nastavio je da uništava poljoprivredu posle gospođe Dulić, a onda je preuzeo trgovinu, potpisao da se uveze mleko u prahu. Direktno je ubio naše poljoprivredne proizvođače i stočare. Ima nas koji se bavimo poljoprivredom, a i stočarstvom, gospođo Dragutinović. Bavimo se mi stočarstvom, nismo mi jeli talke sa bikom, tako da vam je mnogo pametnije da hitno zakažete Odbor za poljoprivredu, a i da na sednici Vlade ozbiljno razmotrite situaciju u poljoprivredi, jer je ovo više nego…
Vreme, zahvaljujem. Na član 85. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo ispred SRS amandman i na ovaj član 85; moje kolege su već dale neke svoje komentare. Vezano za ovaj član 85, ja ću u kratkim crtama, koliko mi vreme dozvoljava, da dam svoj sud o ovom amandmanu, odnosno o celom ovom članu. „Za predsednika i člana upravnog odbora, odnosno direktora garantnog fonda može biti imenovano lice koje: 1) ima državljanstvo Republike Srbije; 2) ima visoko obrazovanje; 3) je priznati stručnjak u oblasti osiguranja, prava ili ekonomije...“. Predlažemo da se ovaj treći stav briše, iz poznatih razloga. Ukoliko bi sada neko krenuo redom dalje da komentariše, doći će do nekih komentara koji će slediti u nekom kasnijem komentaru. Vlada kaže – amandman se ne prihvata jer se uređuju uslovi za imenovanje predsednika i članova Upravnog odbora i direktora. Vaš predlog zakona je jedna vrsta ekonomskog pleonazma u seriji vaših zakona. Organi garantnog fonda su upravni odbor i direktor. To je regulisano statutom, na koji saglasnost daje Vlada. Kad se setim svih tih poznatih stručnjaka, a vezano je za stav 3. koji predlažemo da se briše, koji su nas doveli do današnjeg stanja, to su, na primer: Miroljub Labus, Mlađan Dinkić, Božidar Đelić, Zoran Živković... Znate šta je bilo sa Miroljubom Labusom, šta se dešavalo. Mlađan Dinkić je, da kažem, priznati stručnjak u svim dosadašnjim vladama i imao je dosta komentara i mi smo dali svoj sud o tome. Zar vam nije dosta …
Zahvaljujem. Na naslov iznad člana 86. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 86. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Vjerica Radeta.
Danas, gospođo ministre, govorimo o zakonu o obaveznom osiguranju u saobraćaju. Kao pravnik, iz ovog naslova odmah zaključujem da više nećemo imati problema u oblasti osiguranja u saobraćaju, ali vi ovim zakonom niste predvideli nijedan instrument države koji bi doveo do toga da više nemamo neosiguranih vozila. Ovaj vaš garantni fond svakako nije taj instrument i ne može biti taj instrument, jer ovaj garantni fond je još jedan trošadžija budžetskih sredstava, i to ne samo za finansiranje članova tog fonda, upravnog odbora, nadzornog odbora, direktora itd., već iz budžeta Republike Srbije predviđate izdvajanje određenih sredstava koja će ovaj fond trošiti da bi, ali samo u ekonomskom smislu, zaštitio učesnike u javnom saobraćaju koji mogu da pretrpe štetu od, između ostalog, neosiguranih vozila. Opet ono što sam govorila pre pola sata ili sat vremena, otprilike – niste predvideli da to rade organi koji su po drugim zakonima nadležni da kontrolišu ovu oblast, već izmišljate neke nove organe, organizacije, ne znam kako biste to nazvali, i ovde nam u obrazloženju ovog zakona kažete da, osim sredstava iz člana 83. stav 4, koja je potrebno obezbediti u roku od dve godine nakon stupanja na snagu ovog zakona, za sprovođenje ovog zakona iz budžeta Republike Srbije nije potrebno obezbediti dodatna sredstva. Gospođo Dragutinović, ovo nije tačno.
Zahvaljujem, gospođo Radeta. Na član 86. amandman je podneo Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Radovanoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, treba da znate da mi poslanici SRS ni u kom slučaju nismo protiv ekonomske zaštite putnika u javnom prevozu i trećih oštećenih lica u slučajevima kada je šteta nastala upotrebom neosiguranih ili nepoznatih prevoznih sredstava, kao i za slučaj odgovornosti osiguravajućeg društva protiv kojeg je pokrenut stečajni postupak. Mi smo za ekonomsku zaštitu ovih lica, međutim, puno je reči ovde bilo od strane narodnih poslanika SRS zašto smo protiv uvođenja garantnog fonda kao još jednog državnog organa, pored svih tih silnih agencija, biroa, komisija pri Vladi Republike Srbije, pri određenim ministarstvima, koje opterećuju ionako restriktivan budžet. Nedavno ste izmenama i dopunama, odnosno smanjenjem sredstava u budžetu priznali i pokazali da zaista nema para u budžetu. Ako imamo u vidu član 75, da se sredstva za garantni fond obezbeđuju, između ostalog, iz sredstava budžeta Republike Srbije i ako će tek za dve godine ovaj garantni fond početi sa delovanjem, onda nam i to daje za pravo kada obrazlažemo da u ovakvoj situaciji ekonomske krize u Srbiji nije opravdano da postoji garantni fond. Vlada u svom odgovoru kojim nije prihvatila amandman na član 86. kaže – amandman se ne prihvata jer se radi o sukobu interesa u garantnom fondu. Mi to znamo. Znamo da se ovde rešava i eliminiše postojanje sukoba interesa, ali smo uopšte protiv postojanja garantnog fonda.
Na naslov iznad člana 87. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 87. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju i to tako da se naslov iznad ovoga člana briše. I ovaj član 87. je u vezi sa garancijskim fondom, tako što tretira višak, odnosno manjak, ili obrnuto, svejedno, prihoda nad rashodom. Želim da vas podsetim da je budžet glavni izvor finansiranja garantnog fonda. Naravno, postoje i drugi izvori, ali budžet Republike Srbije je glavni izvor tog finansiranja. U zakonu stoji kako će se opredeljivati eventualni viškovi i odakle će se nadomeštati eventualni manjkovi, međutim, ubeđen sam da od onoga što stoji u zakonu nema ništa. Pošto je budžet glavni izvor finansiranja, pitam prisutnu gospođu Dragutinović da li će u slučaju da se javi eventualni višak u garantnom fondu taj višak biti vraćen u budžet Republike Srbije? Nisam siguran, ali sam siguran da će manjak, kada se bude javio, a mnogo je veća verovatnoća da će se javiti manjak od viška, biti nadoknađen iz budžeta Republike Srbije, opet na štetu građana Srbije. Zato čisto sumnjam da će ovaj zakon imati uporište u stvarnosti i zbog toga će ovaj zakon proći kao što prolaze svi, mnogi zakoni koje predlaže i donosi ova vlada – ostaće mrtvo slovo na papiru.
Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Spaho, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, pozvali ste nas da sutra u 9.30 časova prisustvujemo inicijativi za prihvatanje stare varoši za svetsko čudo, a ja mislim da još jedno svetsko čudo postoji, a to je vaša vlada, koja već duže vreme postoji na ovom prostoru. Za sve ono što ste uradili građanima Srbije mislim da je to još jedno veće svetsko čudo od ovoga, od stare varoši, ali da pređemo na amandman. Podneo sam amandman na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju da se u članu 87. stav 1. briše. Garantni fond teško može ostvariti veći prihod od rashoda, jer na sebe preuzima isplatu šteta od neregistrovanih vozila i šteta kod kojih nisu sačinjeni ugovori o obaveznom osiguranju. Srpska radikalna stranka smatra da je u uslovima ekonomske i finansijske krize koja nam se dešava, uz ogromnu nelikvidnost privrede, otežane uslove poslovanja, deficit budžeta, deficit u radu PIO, neprihvatljivo osnivati nova udruženja, nove institucije koje se finansiraju iz državnih izvora. U obrazloženju Predloga zakona se ističe da je ovo neophodno zbog podizanja kvaliteta obavljanja delatnosti obaveznog osiguranja prema standardima koji postoje u razvijenim tržišnim privredama i zbog potrebe usklađivanja...
Zahvaljujem. Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, primetna je bila reakcija vas i vaših saradnika malopre kada je gospođa Popović pitala zašto se zakon usvaja po hitnom postupku. Rekli ste da zakon nije u proceduri po hitnom postupku, ali vas to ne amnestira od odgovornosti zbog besmisla koje ste uveli u ovaj zakon, a to je da će biti odlagana primena više od dvadesetak članova, i to se ne zna na koji vremenski period. Podsetiću vas da je ovaj zakon ušao u proceduru 15. maja, a već danas o istom raspravljamo; 18. jula prošle godine je ušao zakon o socijalnom stanovanju, koji ova vlada i većina očigledno nemaju nameru da upute Skupštini na razmatranje i eventualno usvajanje. Zaista možemo da razumemo svih devet razloga koji vas obavezuju da ovaj zakon usvajate, vas koji predstavljate Vladu, odnosno skupštinsku većinu. Ne možemo da razumemo zašto se primena odredaba ovog zakona koje se odnose na garantni fond odlaže za dve godine. Da drskost bude veća, pojedini članovi ovog zakona primenjivaće se, ni manje ni više, nego 60 dana od prijema Srbije u EU. Možete li da nam kažete kada će to da bude? Ili, primenjivaće se po prijemu Srbije u STO. Komisija koja prati napredovanje Srbije u kontekstu njenog uključivanja u Svetsku trgovinsku organizaciju u poslednjem izveštaju je našla preko 500 primedaba ovoj državi u kontekstu tog napredovanja. U zakon unosite odredbu da će se primenjivati onda kada bude...
Zahvaljujem, gospodine Stevanoviću. Na naslov iznad člana 88. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović.
Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, podneo sam amandman na član 88. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju. Kao što ste do sada mogli da primetite, naš cilj je da sprečimo nepotrebno povećanje državne administracije i hiperprodukciju državnih organa i agencija. Smatramo da je u ovom trenutku nepotrebno stvaranje još jednog državnog organa, garantnog fonda, čiji se rad definiše u članu 88, na koji sam podneo amandman. U 1. stavu član 88. kaže: „Nadzor nad poslovanjem garantnog fonda vrši Narodna banka Srbije.“ Dame i gospodo, svi smo ovih meseci mogli da se uverimo u činjenicu da NBS ne obavlja svoju dužnost u skladu sa zakonom. Kako onda iko može da veruje da će oni uspešno da kontrolišu poslovanje garantnog fonda? Uloga NBS je, između ostalog, da vrši kontrolu nad radom poslovnih banaka. Bez obzira na tu zakonsku obavezu, građani koji su uzeli kredite kod komercijalnih banaka mogli su da primete da su im rate poslednjih meseci ili ostale iste ili su povećane, iako je referentna kamatna stopa pala za više od 50% od kraja prošle godine. To znači da su poslovne banke od građana počele da uzimaju reket i da protivzakonito povećavaju maržu za kredite. NBS je morala da reaguje i spreči ovakvo zelenaško bankarstvo, ali to nije učinila. Iz tih razloga pozivam vas da prihvatite moj amandman. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 88. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 88. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS predlaže da se u članu 88. briše stav 2. Amandman je logičan sled prethodnih amandmana kojima tražimo brisanje garantnog fonda. Samim tim, predlažemo brisanje članova zakona koji se odnose na njegov nadzor. Da ponovim stav mojih kolega – Srbija ima preglomaznu državnu administraciju koja bi predstavljala veliki teret i za zemlje sa mnogo razvijenijim privredama. U Srbiji državni aparat ima 28.000 zaposlenih. Da vas podsetim, 2000. godine je iznosio oko osam hiljada. Danas se suočavamo sa velikim brojem agencija, uprava, komisija. Suočavamo se sa nepotrebnim, paralelnim državnim telima. U pitanju je preveliki teret za poreske obveznike, za budžet Srbije, i to ne samo u uslovima ekonomske krize. Stav SRS je da Vlada mora racionalnije da raspolaže budžetskim sredstvima. Neracionalno trošenje nije poželjno, ne samo u uslovima ekonomske krize. Međutim, ako odbacimo i taj glavni argument zašto ne treba da se osnuje garantni fond, ostaju drugi problemi, pre svega neprecizno definisani članovi zakona koji se odnose na garantni fond, što stvara dodatnu konfuziju. Smatramo da oni nikako ne mogu na adekvatan način da zaštite putnike i ostala oštećena lica.
Na član 88. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 88. amandman je podneo poslanik Ljubiša Petković. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 88. stav 4. i predložio njegovo brisanje. Želim da podsetim da sam prilikom obrazlaganja svog amandmana na član 75. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju izneo svoj stav i stav Poslaničke grupe SRS. Moje primedbe su se odnosile na način finansiranja garantnog fonda, odnosno način obezbeđivanja sredstava za naknadu štete oštećenim licima od strane nesavesnih lica. Zbog načina finansiranja garantnog fonda i opasnosti od nekontrolisanog trošenja finansijskih sredstava koja se uzimaju od građana Srbije, u vezi s ovim objašnjenjem, bilo je logično da podnesem i amandman na član 88. stav 4. predloženog zakona. Ako predlažem, kao na primer u članu 75, danešto ne postoji i da se ne uvodi ovim zakonom, onda je logično da se nad nepostojećim ne vrši revizija. Očekujem da će Skupština u danu za glasanje prihvatiti predloženi amandman. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na naslov iznad člana 88. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, kroz vaše aktivno učešće u raspravi o ovom zakonu i amandmanima poslanika SRS stekao sam utisak da se uopšte ne krećete kroz beogradski saobraćaj. Osim što koristite službeno vozilo Vlade, ne učestvujete ni u javnom prevozu gradskog preduzeća, pa ni u privatnom. Ne znam sa kim da diskutujem i koga da ubeđujem da je ovaj amandman dobar. Pošto niste iz te struke, hajde da pričamo o oblastima koje se odnose na finansije. Moj amandman se odnosi na godišnji račun, koji, po meni, nema nikakve logike. Ako uzmemo u obzir činjenicu da u članu 89. tekst glasi ovako: „Godišnji račun za prethodnu godinu, sa izveštajem o poslovanju i izveštajem ovlašćenog revizora“, potrudite se da to ne bude Deloitte and Touche ili Ekorevizor, „garantni fond podnosi NBS i ministarstvu nadležnom za poslove finansije do 30. aprila tekuće godine“; ako uzmemo u obzir činjenicu da ne znamo kakvim sredstvima raspolaže garantni fond, ili član 119, koji kaže da ovaj zakon stupa na snagu 90. dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“, ne znamo ni kad će se objaviti; kad uzmemo u obzir obrazloženje Vlade zašto ne prihvata neke amandmane, a to je odgovor da je osnivanje garantnog fonda predviđeno po isteku dve godine od dana stupanja na snagu Predloga zakona, pitam – kome podnosi, ko, kakav izveštaj za prethodnu godinu u narednoj godini, ako zakon stupa na snagu tek za dve godine, a stupa, po članu 119, devedesetog dana od dana objavljivanja? Finansijski, ne znam ni ko šta daje, ni kakav izveštaj, kad nemamo uopšte predviđena sredstva za garantni fond. To je samo dokaz metafore, što je rekao moj kolega Marković, da garantni fond ništa ne garantuje. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 89. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 90. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Aćimović. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Aćimoviću. Samo se ponovo prijavite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju: „Naslov iznad člana 90. briše se.“ Realno gledano, ovaj zakon o obaveznom osiguranju u saobraćaju je nepotreban, iz razloga što su prethodni zakonski akti regulisali obavezno osiguranje u saobraćaju, preko osiguravajućeg društva; jedini problem je bio sprovođenje i funkcionisanje osiguravajućeg društva. Posebnu primedbu koju imamo mi iz SRS upućujem nadležnom ministarstvu. Sadržina je u osnivanju i obrazovanju garantnog fonda, koji predstavlja još jedno paralelno državno telo, koje u ovakvoj teškoj ekonomskoj krizi isključivo troši narodni novac i zapošljava isključivo aktiviste vladajućih stranaka prema kojima imate obavezu od prethodnih parlamentarnih izbora. Ako već postoje osiguravajuća društva pod patronažom određenog ministarstva, šta će nam još jedan paraorgan, koji će skupo da košta državu? Zbog toga sam predložio da se ovaj član briše, a moj amandman usvoji. Hvala.
Na član 90. amandman je podnela narodni poslanik Elena Božić-Talijan. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 91. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li želite reč, gospodine Buha? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, podneo sam amandman na naslov iznad člana 91. Predloga zakona i zatražio njegovo brisanje. Postoje dva razloga zbog čega sam tražio brisanje: jedan je logički, drugi je pravni. Prvo, naslov kaže „Isplata osigurane sume, odnosno naknada štete kada nije zaključen ugovor o obveznom osiguranju“. Iz člana 91. proizilazi životna obaveza, koja je u praktičnom životu moguća, da se dogodi šteta, a da ugovor nije zaključen. Znači, nema osigurane sume. Ovaj naslov trebalo bi da glasi „Naknada štete kada nije zaključen ugovor o obaveznom osiguranju“. Pravni razlog zbog čega nije trebalo da ugradite ovakav naslov (ne samo naslov, nego i samu odredbu člana 91) proizilazi iz već normiranih pravnih propisa koji su u pravnom životu, a to su odredbe Zakona o obligacionim odnosima, Zakona o obaveznom osiguranju i Zakona o osiguranju imovine i lica, koje definišu i regulišu pravno ovu oblast. Nema potrebe da u pravnom životu imamo nekoliko zakona, nekoliko zakonskih odredaba koje regulišu jednu istu materiju. Ovo je dupliranje pravne materije, krajnje nepotrebno, i zbog toga predlažem da se prihvati ovaj amandman.
Na član 91. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 91. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Da.)
U ime Poslaničke grupe SRS predložila sam brisanje stava 2. člana 91. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju. Reč je o isplati osigurane sume, tj. naknadi štete kada nije zaključen ugovor o obaveznom osiguranju. Drugi stav, čije sam brisanje zatražila amandmanom, odnosi se na regresni zahtev, po isplati osigurane sume, tj. naknade štete, koji se ostvaruje od vlasnika motornog vozila, vazduhoplova, čamca ili nekog drugog prevoznog sredstva koji nije zaključio ugovor o obaveznom osiguranju, za iznos isplaćene naknade, kamatu od isplate naknade i troškove postupaka. Smatram da je ovaj amandman smislen i logičan sled viđenja SRS o predloženom zakonskom rešenju. Obrazloženje predlagača zakona za neprihvatanje amandmana je da se navodno odnosi na primenu odredaba o pravu na isplatu osigurane sume, tj. naknadu štete kada nije zaključen ugovor o obaveznom osiguranju. ... koji je poprilično nekvalitetan i u priličnoj meri nije jasno definisan. Predlog zakona koji je u skupštinskoj proceduri, a koji je nastao kao još jedna obaveza prema EU, isključivo iz tog razloga nije naišao na razumevanje opozicionih stranaka. Smatram da su amandmani suštinski kvalitetni. Dakle, iz tog razloga nije naišao na odobravanje opozicionih stranaka, a pogotovo SRS. Hvala.
Zahvaljujem. Na naslov iznad člana 92. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman glasi: „Naslov iznad člana 92. briše se“. Pre obrazloženja ovog predloga pročitaću stav 2. gde predlagač kaže: „U slučaju štete prouzrokovane nepoznatim motornim vozilom, garantni fond će štetu na stvarima nadoknaditi ako je nekom učesniku saobraćajne nezgode nadoknadio štetu zbog teške telesne povrede koje su zahtevale bolničko lečenje, uz učešće oštećenog lica u šteti od 10%...“. Dame i gospodo narodni poslanici, postavlja se pitanje koliko će takvih slučajeva biti i kako će garantni fond obezbediti sredstva za tu namenu, da bi isplatili oštećena lica? U praksi imamo puno takvih slučajeva gde počinioci prekršaja koji su prouzrokovali štetu pobegnu sa lica mesta i organi gonjenja nisu u stanju da otkriju stvarnog počinioca. Praksa je pokazala da su preko 30% šteta prouzrokovala lica koja nisu otkrivena. Dakle, radi se o ogromnim sredstvima koja će garantni fond morati isplatiti u slučaju neotkrivanja počinioca. Postavlja se pitanje, koji je motiv predlagača da ulazi u takav rizik? Hvala.
Zahvaljujem. Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Slobodan Vuković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije...
Gospodine Vukoviću, izvinjavam se, upravo smo isključeni iz direktnog prenosa. Tokom noći će biti odložen prenos. Nastavljamo rad. Izvolite. Ponovo se prijavite, da bih vam dala reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podnosim amandman na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju. Mojim amandmanom na član 92. stav 1. briše se ovaj stav. Obrazloženje SRS, odnosno moje je da SRS i ja smatramo da je u sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize osnivanje još jednog državnog organa kao što je garantni fond necelishodan i trošadžijski potez Vlade. Moj amandman je odbijen sa obrazloženjem da se ne prihvata jer se odnosi na naknadu štete upotrebom nepoznatog motornog vozila. Ovim članom, odnosno ovom tačkom, koju ću sad citirati, zakonodavac očigledno traži prostor da nađe način kako će iz budžeta još više para da izvuče od naroda, a ja sumnjam u te motive. Taj član glasi: „Šteta zbog smrti, povrede tela ili narušavanja zdravlja prouzrokovana upotrebom nepoznatog motornog vozila, vazduhoplova i čamca nadoknađuje se do iznosa na koji je ovim zakonom ograničena obaveza društva za osiguranje za štetu prouzrokovanu upotrebom tih prevoznih sredstava, na dan nastanka štetnog događaja.“ Svima je nama jasno da ko god se bavi tim poslom teži da što manje novca isplati onima koji su pretrpeli štetu. Normalno da, s druge strane, uzimajući na ovaj način novac iz budžeta, taj fond teži da prikupi što je više moguće novca. Ova namera da isplati samo do 10% očigledno prikriva način kako će Vlada još više u neke svoje svrhe, a znamo za šta sve koristi, privući što više novca. Ovaj amandman koji smo podneli je principijelan, a argumentacija je slična kao za ostale amandmane. Hvala vam.
Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Milan Knežević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Knežević.
Ispred Poslaničkog kluba Napred Srbijo, SNS podneo sam amandman na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju, koji se odnosi na član 92. stav 2. U ovom amandmanu se predviđa da se u ovom drugom stavu posle reči „lečenje“ stavi tačka i da se preostali deo teksta briše. Taj preostali deo teksta, pročitaću, glasi: „uz učešće oštećenog lica u šteti od 10%, s tim što to učešće ne može iznositi više od 500 evra u dinarskoj protivvrednosti na dan štetnog događaja“. Praktično, uslovljavanje učešćem radi nadoknade štete zbog povrede koja zahteva bolničko lečenje je jedan neprimeren potez. Mislim da bi usvajanje ovog amandmana ovaj član 92. učinilo mnogo primerenijim. Pročitaću ovu suvoparnu rečenicu u obrazloženju Vlade prilikom odbijanja amandmana, koja glasi: „Amandman se ne prihvata jer se odnosi na naknadu štete upotrebom nepoznatog motornog vozila.“ Ovo je obrazloženje za pet amandmana koje su i druge kolege podnele na ovaj član 92. Ovo obrazloženje praktično ne znači ništa, nema argumenta, nema neke činjenice zašto je amandman odbijen. Usvajanje ovog amandmana bi značajno popravilo ovaj stav i član 92. ovog zakona. Hvala.
Na član 92. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 93. amandman je podneo narodni poslanik Branimir Đokić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju Srpska radikalna stranka je podnela amandman na član 93. Tražimo da se naslov iznad tog člana briše. Obrazloženje je da SRS smatra da je u sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize osnivanje još jednog državnog organa kao što je garantni fond necelishodan i trošadžijski potez Vlade Srbije. Hvala lepo.
Na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, podneo sam amandman ispred SRS na član 93. koji glasi: „Šteta prouzrokovana upotrebom motornog vozila, vazduhoplova, čamca ili drugog prevoznog sredstva, a ugovor o obaveznom osiguranju je bio zaključen sa društvom za osiguranje nad kojim je pokrenut stečajni postupak, naknađuje se iz sredstava garantnog fonda.“ Odgovor Vlade je da ne prihvata ovaj amandman, jer se odnosi na isplatu osigurane sume, odnosno naknadu štete od društva za osiguranje nad kojim je pokrenut stečajni postupak. Dame i gospodo, plašim se, pošto postoji velika kohabitacija između mafije i vlasti, da će ovo dovesti do retroaktivnog, da će reaktivirati mnoge nenaplaćene štete mnogih osiguravajućih društava koja su opet otvorena nekako sumnjivo. Kao što sami vidite, plašim se da ne dođe do ovakvog slučaja kakav je danas prisutan: setva je počela, Vlada sedi u 'ladovini i u klimatizovanim prostorijama, a seljaci žanju i daju obavezan otkup državi. Mislim da je prisutan zakon prirode, vi to dobro znate – kada ugine životinja u prirodi tada nailaze lešinari, uzmu ono što njima odgovara, pa posle toga opet nailaze drugi... Od 2000. godine naovamo mnogo je bilo takvih lešinara, koji su „olešili“ budžet Republike Srbije, koji su „olešili“ Srbiju, koji su doveli radnike i seljake ...
Zahvaljujem. Na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 94. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 94. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 94, sa predlogom da se stav 1. briše. Član 94. se odnosi na obaveze oštećenog lica prilikom podnošenja zahteva za naknadu štete. Da ponovimo, garantni fond se osniva radi nadoknade ekonomske štete putnika, u slučajevima kada je šteta pričinjena upotrebom neosiguranog ili nepoznatog prevoznog sredstva. Pošto je očigledno da na našim drumovima neće u nekom velikom broju da krstare neosigurana, to znači neregistrovana i nepoznata vozila, čiji su vlasnici državljani Srbije, ovaj garantni fond će upravo biti namenjen za obeštećenje žrtava i oštećenih od posledica sprovođenja sporazuma SOFA, koji je potpisao predsednik Republike Boris Tadić 7. oktobra 2006. godine sa Kondolizom Rajs u ime SAD, na osnovu koga će biti dozvoljen slobodan tranzit i kretanje pripadnicima NATO pakta u Srbiji. Dakle, po našim putevima, magistralama, po lokalnim putevima krstariće, bez obaziranja na ostale učesnike u saobraćaju, pripadnici NATO pakta, a možda čak i njihovi pijani vojnici, i neće voditi računa o pešacima u blizini škola, bolnica itd. Imamo dosta primera iz okruženja koliko su američki vojnici, odnosno vojnici NATO pakta izazvali saobraćajnih nesreća u kojima je bilo i ljudskih žrtava i velike materijalne štete. Setimo se, 2003. godine su uspeli čak i da pregaze makedonskog ministra, koji je ostao na licu mesta mrtav posle sulude vožnje američkih vojnika ulicama Skoplja. Ono što je najgore, počinioci tih teških krivičnih dela ne mogu se procesuirati pred domaćim sudovima, upravo zahvaljujući ovom sporazumu SOFA, a štetu će morati da nadoknađuje Republika Srbija, tako da im ovaj garantni fond upravo ide u prilog. Zahvaljujem.
Na član 94. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ovaj 94. član Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju se odnosi na obavezu oštećenog lica prilikom podnošenja zahteva za naknadu štete. Amandmanom koji sam podneo u ime Poslaničke grupe SRS zatraženo je brisanje drugog stava pomenutog člana, stava koji se odnosi na to da je oštećeno lice dužno da uz ovaj zahtev za naknadu štete priloži i odgovarajući dokaz da je štetu prouzrokovalo neosigurano prevozno sredstvo, nepoznato prevozno sredstvo, odnosno prevozno sredstvo koje je osigurano kod društva za osiguranje nad kojim je pokrenut stečajni postupak. Osnovna i suštinska primedba i na ovaj deo zakona odnosi se na osnivanje još jednog državnog organa, garantnog fonda, i to u uslovima ekonomske krize, u situaciji kada se država očigledno oslanja na pomoć zapadnih banaka, zapadnih poverilaca, iako je prilično neizvesno da li će ikada biti obezbeđen taj novac. To su čak priznali i predstavnici zapadnih banaka. Oni navode, na primer, da bi eventualno krediti po tom antikriznom programu, o kojem smo nešto ranije govorili, trebalo da se odobravaju sa valutnom klauzulom, dakle prema vrednosti evra, a ne dinara. Jednostavno, u uslovima opšte nelikvidnosti je nerealno očekivati da banke odjednom mogu da daju tolike sume novca. Jasno je da će banke morati selektivno da kreditiraju, i to one privredne sektore koji donose profit. Naravno, u celoj ovoj priči, u ovom kontekstu smatramo apsolutno neprihvatljivim jedan novi način, odnosno vid trošenja budžetskih sredstava kakav je predviđen formiranjem garantnog fonda, koji bi trebalo na neki način da reguliše određene odredbe Zakona o bezbednosti saobraćaja. Hvala.
Na naslov iznad član 95. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.)
Došli smo do mogućnosti da u zahtevu za naknadu štete oštećeni tuži garantni fond. Mi srpski radikali smo sve vreme u obrazlaganju naših amandmana tražili da se ukine zapravo garantni fond, jer je neprecizno definisano na koji način će on da funkcioniše. Moram da se vratim sada na ono o čemu je govorio gospodin Sreto Perić, a i predsednik Odbora za finansije, naš narodni poslanik gospodin Krasić. To su sredstva koja će kroz premije da daju osiguravajuća društva da bi se punio garantni fond. Vratiću se na slučaj koji sam pominjala pre podne, mada će ovo neko verovatno noćas iza ponoći da prati, ako bude ostao budan. To je slučaj osiguravajućeg društva „Prizma“ iz Topole, koje je odlično poslovalo, bez ikakvih zastoja u isplati štete oštećenima, a onda je odjednom, samovoljom guvernera i Narodne banke Srbije, došlo do likvidacije tog osiguravajućeg društva, u trenutku kada je na svom računu posedovalo 139.000.000 dinara. Prema tome, kao što je govorio i kolega Jojić u prepodnevnim satima, verujem da će, pošto je njegov amandman iza ovog, nastaviti da upozorava javnost da naši sudovi nisu efikasni, da mi imamo nakaradni Zakon o izvršnom postupku. Zakon o izvršnom postupku koji je donet u ovoj skupštini i usvojen u Veću građana 1999. godine, kada je gospodin Jojić bio ministar pravde, bio je potpuno primenjiv i efikasan. Vi danas imate situaciju da radnici koji su ušli u spor zbog toga što su prevareni u okviru privatizacije i socijalnog programa, opljačkani, ostavljeni na ulici, ne mogu svoje izvršne presude da naplate. Onda se postavlja pitanje – koga vi uopšte zamajavate time što ga upućujete na to da tuži garantni fond, odnosno državu, koja ne snosi odgovornost ni za šta? Hvala.
Na član 95. amandman je podneo Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, u odnosu na član 95, svakako da je gospođica Nataša Jovanović ukazala na ove rokove. Rok od 90 dana trebalo je skratiti na 15 dana, jer to je primeren rok. To je osnovno da bi građani blagovremeno mogli da ostvare naknadu štete. Po važećem Zakonu o izvršnom postupku štiti se dužnički lobi, a dužnički lobi jeste država i jesu osiguravajuća društva. Zato imate parnice 33 godine protiv države i država neće da plati štetu građanima koji imaju puno pravo. Drugo, postavio bih pitanje – šta ćemo da radimo u slučaju da Šiptar dođe iz AP Kosovo i Metohija, izazove saobraćajni udes, načini štetu i pobegne? Ko će da plati tu štetu, Euleks ili lokalna samouprava, odnosno teritorijalna jedinica, srpska AP Kosovo i Metohija? S druge strane, mislim da je ovaj zakon pun praznina, pun nedoumica. On u praksi izaziva haos, jer on se sada nalazi između Zakona o obligacionim odnosima, Krivičnog zakona i Zakona o parničnom i izvršnom postupku. Haos nastaje. Dakle, gospođo predsedniče, vi ste malopre najavili da sutra u 10 sati… Je l' mogu samo nešto da vas zamolim, ako mi dozvolite, neću da pogrešim, da me pogrešno ne shvatite? Razumeo sam malopre da će sutra Vlada, odnosno da će u ovom parlamentu da se održi sednica na kojoj treba da se promoviše naša biserna varoš. Mislim da ovo nije primeren naziv – Đavolja varoš, jer neko će reći, ja neću, ali neko može reći, mogu i ja, na kraju, da đavolja vlada, neću da je vređam, predlaže da bude Đavolja varoš. Gospođo predsedniče, predlažem da vi skrenete pažnju Vladi i onima koji ovo predlažu, neka je nazovu – srpska biserna varoš. Jer, Srbija nije đavolja, nju je jedino Bajden nazivao, i nju i Srbe, da su đavolji narod. Hvala.
Postoje kulturološki i neki drugi razlozi zbog čega se varoš zove Đavolja. Na član 95. amandman je podneo narodni poslanik Gojko Radić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad član 96. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Da.)
Podnela sam amandman na naslov iznad člana 96. koji glasi: „Isplata osigurane sume, odnosno naknada štete licu koje nije državljanin Srbije“ i tim amandmanom sam tražila da se ovaj naslov briše. Tačno je, dame i gospodo, da strana lica kojima je na teritoriji Srbije prouzrokovana šteta imaju takođe pravo na isplatu osigurane sume, odnosno naknadu štete, ali je činjenica da ne mora, po mišljenju SRS, da bude formiran garantni fond da bi ovo bilo regulisano, jer već imamo udruženje koje će, i po obrazloženju Vlade, nastaviti da obavlja poslove iz njegovog delokruga do dana stupanja na snagu ovog predloga zakona. Dame i gospodo, volela bih da znam da li oni koji podržavaju usvajanje ovog zakona mogu da mi odgovore samo na jedno pitanje – da li reči „teritorija Srbije“ podrazumevaju i teritoriju Kosova i Metohije? Za SRS to, naravno, podrazumeva i teritoriju naše južne pokrajine, ali nisam sigurna da to danas, 17. juna 2009. godine, podrazumevaju i svi članovi vladajuće koalicije i članovi Vlade. Ako mislite da bezbroj puta ponovljena fraza da Srbija nikada neće priznati Kosovo može da nas ubedi da vi to stvarno mislite, varate se. Zašto onda ministar spoljnih poslova smatra da će biti sve više onih koji proces posmatraju sa strane i koji će zaključivati da pokušaj nametanja nezavisnosti, gde jedna strana dobija sve, a druga ništa, nije rešenje koje garantuje dugotrajni mir i stabilnost na Balkanu? Da li on to nagoveštava da bi rešenje gde obe strane dobijaju ponešto moglo da garantuje dugotrajni mir i stabilnost na Balkanu? Ne smem ni da pomislim na šta može da se odnosi ova insinuacija. Zato nam nemojte servirati ovde zakone samo zato što morate da ih usvojite, čak i ako niste sigurni na kojoj teritoriji će moći da se primene. Hvala.
Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, na osnovu člana 147. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, podneo sam amandman na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju. Amandman glasi: „Član 96. se briše“. Član 96. se odnosi na lica koja nisu državljani Srbije, pa ću ga pročitati: „Lice koje nije državljanin Republike Srbije, a kome je na teritoriji Republike Srbije upotrebom motornog vozila, vazduhoplova, čamca ili drugog prevoznog sredstva u slučajevima iz člana 74. stav 1. ovog zakona prouzrokovana šteta, ima pravo na isplatu osigurane sume, odnosno pravo na naknadu štete prema odredbama ovog zakona.“ Smatram da je suvišno da ovo stoji u zakonu, s obzirom na to da strani državljanin ima svoje osiguranje, što povlači tu odredbu osiguranja iz matične zemlje. S druge strane, postavlja se pitanje da li se ovakva odredba nalazi i u zakonima u drugim državama EU, tako da i građani Srbije koji se nađu u drugoj državi mogu da na osnovu sličnog zakona naplate naknadu štete povodom obaveznog osiguranja u saobraćaju? Ova formulacija je dosta nejasna i mislim da bi ovo trebalo usaglasiti nekim među državnim sporazumima, a ne da stoji da lica koja su strani državljani imaju pravo na naknadu štete, bez obzira na to da li državljani Srbije imaju ta ista prava kada su u drugoj državi. Stoga smatram da Vlada treba da prihvati ovaj amandman u danu za glasanje. Zahvaljujem.
Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, koji želi reč.
Član 97. se odnosi na privredne prestupe koje mogu da učine privredna društva i druga pravna lica kao vlasnici prevoznog sredstva. Ovaj amandman se odnosi na tačku 2) stava 1. Amandmanom se traži smanjenje, pre svega, iznosa novčane kazne za privredni prestup. Međutim, ono što je važnije, mislim da je većina ovih tačaka u praksi neprimenljiva, jer sadrži neke odrednice poput „ne omogući“, „stara se“ itd., nešto što je vrlo problematično sa gledišta opisa. U tački 2) se nalazi nešto što prvi put u životu vidim – da se kao privredni prestup navodi nešto što se nalazi u prelaznim i završnim odredbama. Možete da zamislite šta se nalazi u prelaznim odredbama – poglavlje „Prelazne odredbe koje će se primenjivati do pristupanja Evropskoj uniji“. Sećam se da smo svojevremeno, dok smo imali sankcije, donosili zakone, koje smo tretirali kao moderne, ali uvek je bilo neko poglavlje „Posebne odredbe za vreme važenja sankcija međunarodne zajednice protiv Savezne Republike Jugoslavije“, i to nikada nije bilo u prelaznim i završnim odredbama, nego u posebnim odredbama. Ovo je stvarno svetsko čudo da iz prelaznih odredaba, član 105, koji se odnosi na strance, strana pravna i fizička lica, kod nas odgovaraju za privredne prestupe. Ovo stvarno do sada nisam, ovakav blistavi um, imao prilike da vidim. Moram da vam skrenem pažnju da ovo sa dva minuta obrazlaganja stvarno ni na šta ne liči. Jednostavno, broj prisutnih poslanika u Skupštini pokazuje da politička moć i moć ubeđivanja prema poslanicima nije u Narodnoj skupštini, nego je verovatno izvan Narodne skupštine. Onda se stvarno postavlja pitanje ...
Zahvaljujem. Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Veroljub Arsić. Da li želite reč, gospodine Arsiću? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada je u pitanju član 97. stav 1. tačka 2), mogu da kažem da je ovo najobičniji reket predlagača zakona, koji usvajanjem ovog zakona treba da postane legalan. O čemu se radi? U članu 97. pomenuta tačka 2) – kazniće se ako kao vlasnik prevoznog sredstva vozaču prevoznog sredstva ne omogući da za vreme upotrebe prevoznog sredstva ima polisu osiguranja ili drugi dokaz o zaključenom ugovoru. Sada, pazite, tačka 1) je da je ta ista kazna za vlasnika motornog vozila, odnosno prevoznog sredstva ako nema polisu, odnosno ako nije zaključio ugovor o osiguranju, a pustio je vozilo u promet, znači, nije registrovano. Vi ste potpuno izjednačili one koji apsolutno nelegalno učestvuju u saobraćaju i vozila koja su sasvim legalno i zakonski registrovana kažnjavate zato što nema polise. Obrazloženje jeste, između ostalog, da bi se što pre prijavila šteta. Sada mogu da kažem da taj ko je to napisao nema pojma ni šta su osiguravajuća društva, ni kako ide postupak naplate štete. Ne možete da naplatite štetu od drugog osiguravajućeg društva, ukoliko nemate zapisnik MUP-a, saobraćajne policije. Sastavni deo zapisnika saobraćajne policije jeste i broj polise i koje osiguravajuće društvo zastupa kog učesnika u saobraćaju. Pošto ne živimo u vreme Ned Ludove industrijske revolucije, nego u 21. veku, gospodo iz Ministarstva unutrašnjih poslova, Uprava saobraćajne policije može da vam dostavi u roku od tri minuta, tako da je ova odredba potpuno suluda. Ne znam kako da je drugačije nazovem, nego apsolutno državni reket da bi se obezbedila, izgleda, plata ili naknade za rad upravnog odbora garantnog fonda... (Predsednik: Vreme.) Imam još minut od poslaničke grupe. (Predsednik: Upravo taj minut.) Ne vidim šta je drugo u pitanju, nego isključivo da se budžet napuni, da se nešto pronađe, jer nema štetnih posledica. Vozilo je registrovano, vozilo ne bi moglo da bude registrovano da nema zaključen ugovor o obaveznom autoosiguranju i samim tim ovakva kazna ne može da se stavi u isti rang kao kada je u pitanju vozilo koje učestvuje u saobraćaju, a nema uopšte ni registraciju, ni zaključenu polisu osiguranja.
Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li želite reč? Izvolite, gospodine.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju i u članu 97. stav 2, kaznene odredbe, u stvari, to su novčane kazne, vaš predlog „od 20.000 do 200.000 dinara“ zamenio sam rečima od „10.000 do 100.000 dinara“, jer smatram da je u sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize ovaj amandmanski iznos primereniji. Evo, pročitao bih i vaše obrazloženje ovog zakona, posebno u odnosu na odredbe od člana 97. do 101, gde kaže: „Predlogom zakona uvodi se postupak odgovornosti za nepridržavanje propisanih obaveza, kako za privredna društva i građane korisnike usluga obaveznog osiguranja u saobraćaju, tako i za društva za osiguranje. U tom smislu propisuje se za pravna lica i odgovorna lica u njima odgovornost za privredne prestupe, u granicama Zakona o privrednim prestupima. Za preduzetnike i fizička lica propisani su odgovarajući prekršaji.“ Gospođo ministre, zamolio bih vas, ovde piše da će se za privredni prestup iz stava 1. ovog člana kazniti i odgovorno lice u privrednom društvu ili u drugom pravnom licu novčanom kaznom koju ste vi propisali, a ja tražim da ona bude manja. Međutim, u članu 97. u tački 2) kaže – ako, kao vlasnik prevoznog sredstva, vozaču prevoznog sredstva ne omogući da za vreme upotrebe prevoznog sredstva ima polisu osiguranja ili drugi dokaz o zaključenom ugovoru o osiguranju, a kao vlasnik motornog vozila i evropski izveštaj o saobraćajnoj nezgodi. Dobronamerno vas pitam – kakav je to dokument, konkretno, evropski izveštaj o saobraćajnoj nezgodi? Bilo bi mi drago da objasnite meni, jer sam siguran da i većini poslanika (kojih je malo u ovoj sali) ovde nešto nije jasno. Hvala.
Na član 98. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 98. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Marić. Da li želite reč, gospođo Marić? (Da.)
Poštovani građani Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podnela sam amandman na član 98. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju, kojim sam predvidela da se u članu 98. stav 2. reči „od 100.000 do 200.000 dinara“ zamenjuju rečima „od 50.000 do 100.000 dinara“. Vlada nije prihvatila amandman, uz obrazloženje da se kaznenom odredbom i njenom visinom želi sprečiti privredni prestup od strane odgovornog lica u udruženju. Cilj ovog našeg amandmana je da ukažemo javnosti na teške posledice ekonomske krize po život građana Srbije. Reč je ekonomskoj krizi koju je režim sam izazvao. Republička vlada smatra da će povećanjem novčanih kazni u svim zakonima gde su one predviđene popuniti rupe u budžetu koje je sama napravila, podređujući opšti interes interesu tajkuna poput Miroslava Miškovića, Milana Beka, Dragana Đilasa itd. Iz kojih izvora se finansiraju ti ljudi? Odakle im enormni kapital kojim raspolažu? Dragan Đilas je podigao objekat usred Beograda, kuću „Velikog brata“, pod izgovorom da gradi objekat za smeštaj dece. On 2.000 kvadratnih metara tog prostora plaća svega 416,6 evra mesečno. Miškoviću i Beku je prodato zemljište Luke Beograd, 220 hektara, za pedeset miliona evra, iako je njegova tržišna vrednost dve i po milijarde evra. Neki subjekti iznad svoje partije troše deset puta više novca od najvećih stranaka koje se finansiraju iz budžeta. Odakle im taj novac? Tajkuni ih finansiraju. Upravno oni koji po trostruko nižim cenama kupuju državnu imovinu. Dame i gospodo, ukoliko neko želi da napuni budžet Republike Srbije, neka počne da radi onako kako radi premijer Ruske Federacije Vladimir Putin. Pred Putinom drhte oligarsi i tajkuni. U Srbiji je obrnuto. Sve dok tako bude, građani će živeti u sve većem siromaštvu, jer će ih tajkuni, uz pomoć režima....
Vreme. Zahvaljujem. Na član 99. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Marić.
Dame i gospodo, predložio sam da se iznos kazne od 100.000 do 500.000 dinara smanji na iznos od 150.000 do 200.000 dinara, zato što mi u SRS smatramo da su predviđeni iznosi kazni preterani. S jedne strane, narodu se uzima novac nemilice, a na drugoj strani, tim novcem se finansira otvaranje novih radnih mesta u državnoj administraciji. Juče sam izneo podatak da su vladajuće stranke od 5. oktobra 2000. godine do danas svakog radnog dana zaposlile po deset ljudi, svojih partijskih aktivista, u administraciji Vlade Srbije. U međuvremenu, Poslaničkom klubu SRS se javljaju građani koji pitaju da li je to moguće. Nažalost, moguće je. Podatak jeste neverovatan, ali istinit. Evo matematike: 2000. godine u Vladi je bilo zaposleno 8.000 ljudi, 2008. godine 28.0000. Ako osam godina pomnožite sa 365 dana, dobijate 2.920 dana. Pošto niste zapošljavali, pretpostavljam, vikendom i praznicima, odbijamo znači, 920 dana otpada na vikende i praznike. Ostane čisto 2000 dana. Znači, imamo 54 vikenda, puta dva, to je 104, plus deset praznika, 115, pomnoženo sa četiri godine, sa osam godina, to je 920 dana, da ne bude zabune, ostaje čisto 2000 dana, koliko se DOS-ovske stranke nalaze na vlasti u Srbiji. Jednostavno, ako broj ljudi koji su se zaposlili od 5. oktobra do danas, to je 20.000 ljudi, podelite sa 2000 dana, dobijete broj deset. Znači, svakog radnog dana ste zapošljavali po deset ljudi u državnoj administraciji. Nadam se da ništa više nije sporno. Nisam bio u najboljim odnosima sa matematikom, ali sam savladao sabiranje, množenje, oduzimanje i deljenje. Hvala.
Na član 100. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo iz Vlade, polazeći od pretpostavke da će one vaše bajke i bajalice koje već devet godina pričate građanima Srbije konačno da se ostvare, da će privreda ubrzano da oživi, da će naše fabrike da krenu da proizvode, da ćete nas uvesti u EU i da će naši transportni kapaciteti biti maksimalno zaposleni, da će naši prevoznici krstariti uzduž i popreko Srbijom (računajući i ovaj nedovršeni Koridor 10), da će naša roba da preplavi Evropu, u tom slučaju može se desiti da neko pošalje kamion, ali u tolikoj gužvi kamion ne može da se vrati do dana kada je registrovan, pa može da zakasni jedan dan, dva dana i, naravno, po članu 100. vi biste tog čoveka, odnosno organi bi tog čoveka kaznili kaznom od 10.000 do 300.000 dinara. Predložio sam da ta kazna bude od 5.000 do 100.000, jer smatram da je to daleko primerenije. Jer, čovek koji vodi jedno transportno preduzeće je toliko zauzet, treba da ispuni rokove, da preveze svu tu robu koju smo proizveli, da popuni evropske rafove našom robom i smatrao sam da bi ovo bilo mnogo primerenije. Odgovor zašto se moj amandman ne prihvata: „Kaznenom odredbom i njenom visinom želi se sprečiti prestup od strane preduzetnika - vlasnika prevoznog sredstva.“ Sada me baš zanima kojim ste to kantarom merili da ne može pet, a može deset, i ne može sto, ona druga, a može 300. Koji su to kriterijumi koje ste vi odredili, osim ako to nije uvezeno iz Evrope, a da mi u Srbiji ne znamo? Smatram da je mnogo primerenija kazna od 5.000 do 100.000, jer je i taj raspon izuzetno veliki, možete da uklopite – ovog ćemo kazniti sa sto, onog koji je nama bliži sa 5.000. Ništa zakon ne bi izgubio, jer on u stvari ništa i nema; ne bi ništa izgubio sa ovom odredbom.
Zahvaljujem. Na član 100. amandman je podneo narodni poslanik Predrag Mijatović. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, gospođo ministre, u ime SNS podneo sam amandman na član 100. tačka 2) Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju, koji se odnosi na prekršaje. Naime, u tački 2), koja je ovde u par navrata citirana, predviđena je novčana kazna od 10.000 do 300.000 dinara za preduzetnika koji je vlasnik prevoznog sredstva, ako vozaču prevoznog sredstva ne omogući da za vreme upotrebe prevoznog sredstva ima polisu osiguranja ili drugi dokaz o zaključenom ugovoru o osiguranju, a kao vlasnik motornog vozila i Evropski izveštaj o saobraćajnoj nezgodi. Mogu da priznam da mi nije jasno šta je taj Evropski izveštaj o saobraćajnoj nezgodi. U ovom zakonu nismo uspeli da pronađemo objašnjenje šta to predstavlja. Amandmanom predlažemo da se tačka 2) briše, jer se ovako neprimerenom drakonskom kaznom kažnjava vlasnik motornog vozila koji poseduje polisu osiguranja i taj Evropski izveštaj o saobraćajnoj nezgodi, ali ga u trenutku kontrole saobraćajne policije nije imao kod sebe, ili on ili vozač koji upravlja motornim vozilom. Brisanjem ove tačke iz zakona onemogućilo bi se ono na šta ipak treba obratiti pažnju - zloupotreba, odnosno namerno nanošenje štete preduzetniku koji je vlasnik motornog vozila od strane zaposlenog vozača, koju može da učini iz bilo kojih razloga. Smatram da ovakva tačka samo predstavlja punjenje budžeta Republike Srbije. Hvala.
Na član 100. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, obrazloženje Vlade koje je dato povodom ovog amandmana najbolje govori koliko su Predlog zakona i obrazloženje, odnosno mišljenje Vlade o predloženim amandmanima, traljavo urađeni. Pogledajte, gospođo ministre, naslov iznad člana 100. glasi „Prekršaji“. U članu 100. stav 1. kaže se: „Novčanom kaznom od 10.000 do 300.000 dinara kazniće se za prekršaj preduzetnik - vlasnik prevoznog sredstva...“. Hajde, sad na stranu što je raspon potpuno neracionalno određen, od 10.000 do 300.000 dinara, a u članu 100. stav 2. kaže se: „Za prekršaj iz stava 1. ovog člana kazniće se i fizičko lice - vlasnik prevoznog sredstva novčanom kaznom od 10.000 do 50.000 dinara.“ Sada se ovde postavljaju najmanje dva pravna problema. U obrazloženju zašto ne prihvatate ovaj amandman vi kažete: „Kaznenom odredbom i njenom visinom želi se sprečiti privredni prestup od strane fizičkog lica - vlasnika prevoznog sredstva“, a u pitanju je prekršaj. U Predlogu zakona kažete da je ovo kazneno delo prekršaj, a u mišljenju o podnetom amandmanu kažete da je u pitanju privredni prestup! Gospođo ministre, vi verovatno niste pravnik, ali vaši saradnici, verovatno neko od njih jeste. Privredni prestupi i prekršaji su dve potpuno različite vrste kaznenih dela. Ne možete sada vi to sve da poistovećujete. Nemoguće je da fizičko lice odgovara za privredni prestup. Za privredni prestup odgovaraju samo pravna lica, privredni subjekti. Ne može fizičko lice da bude odgovorno za privredni prestup. Postoji zakon o privrednim prestupima koje reguliše tu materiju. S druge strane, kako ćete vi isto lice da kaznite dva puta? Da li ćete voditi dva postupka? U stavu 1. člana 100, kažnjavate fizičko lice kao...
Vreme. Na član 101. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li želite reč, gospodine Mijaljeviću? (Da.)
U članu 100. stav 1. reči „od 10.000 do 50.000 dinara“ zamenjuju se rečima „od 5.000 do 20.000 dinara“. Obrazloženje – SRS smatra da je u sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize amandmanski iznos primereniji. Stanje naše države i socijalno stanje u kojem se nalaze građani Srbije je neverovatno. Opet izražavam čuđenje. Kako koji zakon dođe, sve sam začuđeniji. Znamo, a na to smo i upozoravali, da će budžet biti prazan i da nećete moći sebi da ispunite baš svaku želju. Ne možemo da poverujemo da su kroz sve predložene zakone koje ste podnosili ovih par meseci zaprećene kazne od 10.000 pa čak do 500.000 dinara. Postavljam pitanje, od koga ćete naplatiti ovaj novac? Od osiromašenih građana Srbije, za koje je postala pusta želja da prime platu, a kamoli da je veća od pet, deset ili petnaest hiljada dinara. Za kaznu od 50.000 dinara treba da radi minimum pola godine. Naravno, ne može da plati i - šta onda? Ide u zatvor. Po ovom vašem cenovniku, vi ćete više od pola Srbije strpati u zatvor. Izgleda da niste svesni da će druga polovina namerno napraviti neki prekršaj da bi imala besplatan smeštaj i hranu. Bolje je i u zatvor, nego bacanje na prugu pod voz. Smatram da je moja predložena cifra „od 5.000 do 20.000 dinara“ mnogo humanija nego ovo što ste vi predložili. Hvala.
Na član 101. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Milutin Jeličić. Da li želite reč, gospođo Đerić? (Da.) Izvolite.
Poštovana gospođo ministre, podneli smo amandman na član 101. gde smo tražili da u stavu 2. reči „i svedok“ budu brisane. Pre svega, stav 2. u članu 101. glasi: „Za prekršaj iz stava 1. tačka 2) ovog člana kazniće se i fizičko lice - učesnik i svedok štetnog događaja novčanom kaznom od 100.000 do 200.000 dinara“. Ne vidimo uopšte ni logiku, ni razlog, ni bilo kakvo razumno opravdanje da svedok štetnog događaja – znamo šta je svedok, to je neko ko može sasvim slučajno da se nađe na mestu neke nesreće – bude kažnjen tako drakonskom kaznom. (Predsednik: Vlada je, inače, prihvatila taj amandman.) Nisam dobila u obrazloženju.
Reč ima gospođa ministar.
Amandman je prihvaćen od strane Vlade.
Prelazimo na sledeći amandman. Na član 101. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 107. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Milutin Jeličić. Da li želite reč, gospođo Đerić? (Da.) Izvolite.
Tražim da se zameni upotreba reči „evro“ i da se podrazumeva navođenje novčanih svota u dinarskoj vrednosti, jer evro kod nas nije zvanično sredstvo plaćanja. Bez obzira na to što u članu 10. jeste obrazloženo zašto se u zakonu tako navodi, ipak mislim da u zakonu treba da stoji dinarsko sredstvo plaćanja.
Zahvaljujem. Na naslov iznad člana 111. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Izvolite, gospodine Milojkoviću.
Dame i gospodo, na član 111. Predloga zakona o obaveznom osiguranju podneo sam amandman koji glasi – briše se. U članu 111. Vlada navodi da fond otpočinje sa radom, tj. obavljanjem poslova utvrđenih ovim zakonom, po isteku dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona, a da u ovom periodu poslove obavlja Udruženje, preko posebnog namenskog računa garantnog fonda, a taj račun Udruženje je dužno da otvori po stupanju na snagu ovog zakona. Postavlja se pitanje: ako je garantni fond neophodan, zašto odmah ne otpočne sa radom? Odgovor na ovo pitanje daje sama Vlada u predlogu ovog zakona na kraju, gde kaže: „Garantni fond će preuzeti i zaposlene u Udruženju“. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, uz obrazloženje koje glasi: „Zakonodavac je dao vremenski rok da se sve neophodne pripremne radnje preduzmu i svi potrebni uslovi ispune.“ Dame i gospodo, Vlada ovakvim odgovorom pokazuje da joj nije stalo do amandmana i do njihovog sadržaja. Kako je moguće bez pripreme i uslova, kako je navela Vlada, otvoriti žiro-račun garantnog fonda i da dve godine Udruženje radi s tim žiro-računom? Ovo je neverovatno, da neko radi s tuđim žiro-računom, a ne svojim! Postavlja se jednostavno pitanje – ko će odgovarati za gubitak, ako nastane u ovom periodu? Verovatno Udruženje, koje neće postojati posle dve godine.
Na član 111. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 111. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Radulović i Zoran Šami. Izvolite, gospodine Šami.
Gospođo predsednice, gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u ime Demokratske stranke Srbije podneo sam amandman na stav 1. člana 111. i dozvolite da to obrazložim. Naime, vi ste u čl. od 73. do 96. uveli garantni fond. Za razliku od nekih mojih uvaženih kolega, ne mislim da je to loše, mislim da je to dobro, jer je to neka garancija da će osiguranici moći da naplate štetu i u slučajevima kada to do sada nisu mogli. Konkretno, u članu 74. se definiše, pročitaću samo stav 1: „Garantni fond se osniva radi ekonomske zaštite putnika u javnom prevozu i trećih oštećenih lica, u slučajevima kada je šteta pričinjena upotrebom neosiguranog ili nepoznatog prevoznog sredstva, kao i za štetu za čiju naknadu je odgovorno društvo za osiguranje nad kojim je pokrenut stečajni postupak.“ Sve je to lepo i fino. Takvi garantni fondovi postoje u mnogim civilizovanim zemljama, bile one u EU ili ne. Jedino što ne valja jeste to što vi stavom 1. člana 111. kažete da će garantni fond otpočeti sa obavljanjem poslova utvrđenih ovim zakonom po isteku dve godine od dana stupanja na snagu ovog zakona. To jest, zakon će da stupi na snagu, kako ste predložili, krajem septembra ove godine, dakle, krajem septembra 2011. godine će građani dobiti takvu zaštitu. Dakle, 24 člana ovog zakona, što je otprilike četvrtina ili petina, utrošili ste na nešto što se neće primenjivati sledeće dve godine i tri meseca. S druge strane, ne vidi se apsolutno nikakav razlog zašto se garantni fond ne bi osnovao odmah. Mogu da uvažim razloge da su za formiranje garantnog fonda potrebna određena sredstva. Te razloge mogu da uvažim, ali smo predložili u amandmanu da se garantni fond formira od 1. januara 2010. godine. Dakle, od prvog sledećeg budžeta će se formirati garantni fond. To je nešto što je normalno. Ali, šta mislim definitivno o vašem predlogu zakona i o ostalom, govoriću na kraju. Potpuno ne razumem zašto ovakav jedan amandman nije prihvaćen, kao što ne razumem zašto nisu prihvaćeni drugi amandmani DSS-a, i kao što ne razumem zašto nije prihvaćen veliki broj amandmana koji su stigli iz drugih poslaničkih grupa. Zakon je tako katastrofalno loš da ste mogli da prihvatite bar trećinu ili polovinu ovih amandmana. Hvala lepo.
Na član 111. amandman je podneo narodni poslanik Ognjen Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 111. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 111. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 111. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 112. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li želite reč, gospodine Munjiću? Izvolite.
Naslov iznad člana 112. briše se. On glasi: „Izvori sredstava za izmirivanje obaveza od strane garantnog fonda pri Udruženju“. Vaše obrazloženje o opravdanosti člana 112. jeste da novi garanti fond ne bi bio opterećen praksom i njenim posledicama iz perioda pre stabilizacije tržišta osiguranja. O kakvoj stabilizaciji tržišta osiguranja govorite? Ceo dan slušamo argumente koji nam govore u prilog tome da će mnoge stvari iz ovog predloga zakona dovesti do destabilizacije tržišta osiguranja. Videli smo danas koliki je disparitet između iznosa koji je naplaćen u vidu premije osiguranja i isplaćenog iznosa po osnovu štete. Kada u ovom delu ne bi bilo zloupotreba i korupcije, moglo bi se, zaista, govoriti o stabilizaciji tržišta osiguranja, kako vi to navodite u obrazloženju ovog člana. Međutim, sve dok zloupotreba i korupcije ima, nema govora o stabilizaciji. Ovo kako vi pokušavate da stabilizujete tržište osiguranja i tržište uopšte, zatim, kako pokušavate da sprečite da građani Srbije saznaju npr. kolike su plate u javnim preduzećima i ustanovama, kolike su plate u upravnim odborima, u agencijama itd., podseća na ono kad namiguješ devojci u mraku – jedino ti znaš šta radiš, ali niko drugi to ne zna. Hvala.
Na član 112. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li želite reč? Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, ispred SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju. Odnosi se na član 112. stav 1, koji treba da se briše. Taj stav glasi ovako: „Izvori sredstava garantnog fonda pri Udruženju za pokriće obaveza iz člana 111. stav 3. ovog zakona su: dodatni doprinosi društava za osiguranje i drugi izvori saglasno propisima koji su bili na snazi do dana na stupanja na snagu ovog zakona.“ Srpska radikalna stranka smatra da je u sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize osnivanje još jednog državnog organa kao što je garantni fond nepotrebno. Vlada nije prihvatila amandman. Vlada ima svoje obrazloženje i ona ga zasniva na sledećem: „Amandman se ne prihvata iz razloga što je osnivanje garantnog fonda u skladu sa članom 1. Drugog upusta Evropske unije. Cilj njegovog osnivanja je efikasnija ekonomska zaštita putnika i trećih oštećenih lica u slučajevima kada je šteta pričinjena upotrebom neosiguranog, odnosno nepoznatog prevoznog sredstva, kao i zaštetu prouzrokovanu upotrebom prevoznog sredstva za čiju naknadu je odgovorno društvo za osiguranje nad kojim je pokrenut stečajni postupak. Osnivanje garantnog fonda je predviđeno po isteku dve godine od dana stupanja na snagu Predloga zakona.“ Ostajem pri tome da je osnivanje garantnog fonda, koji broji pet članova, koje Vlada imenuje i razrešava, bespotrebno i da ide na štetu budžeta i građana Srbije.
Na član 112. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom tražim da se briše stav 2. člana 112. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju. Pomenuti stav glasi: „Dodatni doprinos iz stava 1. ovog člana uplaćuju društva za osiguranje izdvajanjem iz premije obaveznog osiguranja i sredstava ostvarenih od regresnih zahteva prema licima koja nisu zaključila ugovor o osiguranju od odgovornosti na način, u rokovima i obimu koje utvrđuje ministar nadležan za poslove finansija.“ Prilikom obrazlaganja amandmana na član 84. ukazao sam na necelishodnost formiranja garantnog fonda. U sadašnjoj situaciji opšte ekonomske krize osnivanje još jednog državnog organa bi praktično značilo dupliranje institucija koje postoje u vezi s osiguranjem u saobraćaju. Ovakav trošadžijski potez Vlade je nedopustiv. Samo povećavate državnu administraciju. Podsećam, kada ste 5. oktobra 2000. godine došli na vlast, u Vladi Srbije je bilo zaposleno osam hiljada službenika. Sada ih ima više od 28.000. Nakon usvajanja i početka primene ovih zakona taj broj će biti veći od 29.000, a obećali ste da ćete nakon što dođete na vlast smanjiti državnu administraciju, da će država biti jeftinija i efikasnija. Umesto što u državnoj administraciji zapošljavate nove službenike, predlažem da napokon krenete sa obećanjem koje ste dali u raspravi o rebalansu budžeta – obećali ste da ćete broj zaposlenih u državnoj administraciji smanjiti za jednu trećinu. Hvala.
Na član 112. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Gordana Paunović-Milosavljević i Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, da niste doktor ekonomskih nauka, da ne radite to što radite, veoma lepo biste pakovali oblande. Potrudiću se, na osnovu svog skromnog znanja, da vam objasnim kako to izgleda. U članu 112. stav 3. ste predvideli sredstva za rad fonda i pored ostalog kažete – i druga sredstva. Zar nije logično da druga sredstva budu ona sporedna, ona koja manje koštaju građane Srbije? Vidite šta je predviđeno pod drugim sredstvima: obezbeđuju se iz budžeta Republike Srbije, pod jedan; pod dva, sredstva ostvarena privatizacijom društava za osiguranje. Čijih društava? Državnih. Pod tri, druga sredstva koja utvrdi ministar nadležan za poslove finansija. Došao sam kod člana 112. i do definicije zbog čega imamo ovakav zakon, zbog čega ga branite. Utom stavu stoji još – i donacije domaćih i stranih lica. Ovo „donacije domaćih i stranih pravnih lica“ može da bude – i druga sredstva, ali ovo što smo pobrojali su sredstva koja se direktno prikupljaju od građana Srbije i to za nas iz SRS ne može da bude prihvatljivo. I još: „Visinu sredstava iz budžeta Republike Srbije utvrđuje ministar nadležan za poslove finansija.“ Sve lepše od lepšeg. Pretpostavljam da ste se opredelili za ovaj zakon iz prostog razloga što nevladine organizacije koje postoje u Srbiji, a finansiraju ih oni koji žele da unište Republiku Srbiju, odnosno državu Srbiju, traže od vas da put ka Evropskoj uniji (odnosno mapa puta, o kojoj pričamo da li je dobra ili nije dobra) bude ubrzaniji. Kažete – majke mi, kroz zakon koji je sada na dnevnom redu mi ćemo vama obećati da se zalažemo za to. A kako obećavate, to će moje kolege kada budu komentarisali amandmane koje su podneli na čl. 116. i 117. ovog zakona objašnjavajući kada će pojedine odredbe...
Na član 112. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Da.)
Amandman se odnosi na član 112. kojim se definišu izvori sredstava za izmirivanje obaveza od strane garantnog fonda, koji su za SNS sporni u smislu da se deo sredstava ostvarenih privatizacijom društava za osiguranje u stvari koristi za izmirivanje obaveza iz člana 111. stav 3, a to su obaveze koje su proistekle iz ugovora o obaveznom osiguranju zaključenih sa društvima za osiguranje kojima je oduzeta dozvola za obavljanje poslova osiguranja do dana stupanja na snagu ovog zakona. Sredstvima koja smo već ostvarili privatizacijom osiguravajućih društava (ili onim koja ćemo ostvariti) mi ćemo izmirivati obaveze društava koje smo ugasili. Čijom krivicom su ta društva ugašena, da li je njihovo gašenje ostvareno po zakonu, to je tema koju ponovo ovim amandmanom aktuelizujem zato što smo prilikom usvajanja Zakona o osiguranju u oktobru 2007. godine podnosili amandman kojim smo hteli da Narodna banka i njeni zaposleni kadrovi koji se bave kontrolom ove vrste delatnosti moraju lično da odgovaraju ako su nemarom ili krajnjom nepažnjom, čak nenamerno, naneli štetu ovim osiguravajućim društvima zatvarajući ih. Sami znate da su postupci o zakonitosti gašenja tih društava vrlo problematični, neki još uvek aktuelni. Sad vi tražite da mi vama odobrimo da sredstva gašenja jednog važnog finansijskog faktora, a to su osiguravajuća društva, odnosno od privatizacije, usmerimo za ono što je neko nepažnjom ili greškom uradio, a branite se da ste tu uveli red. Da li je red uveden ili tržište raščišćeno, nije predmet osećaja ili utiska, nego konkretnih rezultata na našem finansijskom tržištu. U trenutku kada američka država ulaže državna sredstva, budžetska, da osiguravajuću kompaniju AIG podigne na noge, vi se, poštovana gospodo, obavezujete prilikom usvajanja Zakona o potvrđivanju sporazuma o zajmu sa Međunarodnom bankom za obnovu i razvoj, gde su nam obećali onih 34 i 900.000 evra, odnosno pedeset miliona dolara, pomoći za ovu namenu, da ćete svesti učešće domaćeg osiguravajućeg sektora sa 34 na 30%. Iz tih sredstava, znači iz privatizacije domaćeg sektora za osiguranje, koji ćete smanjivati dok su svetski trendovi potpuno drugačiji, mi ćemo deo tih sredstava u smislu ovog zakona usmeravati za obaveze gde je, opet greškom i nedomaćinskim poslovanjem NBS, napravljena šteta nekome; nisu isplaćivane te štete, a mi da presipamo iz jedne štete u drugu. To što ste tada napravili grešku pa, za razliku od mnogih drugih savremenih rešenja, prepustili Narodnoj banci da radi i kontrolu i nadzor nad osiguravajućim društvima, da im izdaje i oduzima licence, ne možemo da plaćamo sto puta, i nije u redu da plaćamo, dva puta najmanje, po ovom i ovakvom rešenju. Zaista ne vidim razlog da nam ovako, mogu da kažem pomalo i drsko, navedete kako da grešku države pokrivamo novom štetom za nas građane. U obrazloženju amandmana smo vam rekli da nećemo privatizacijom preostalih državnih, društvenih, zovite ih kako hoćete, osiguravajućih društava da pokrivamo ove štete, jer ova društva za osiguranje je trebalo prodati dok nismo, ako ih je uopšte trebalo prodati, a tvrdim da nije... Trebalo ih je sačuvati u većinskom vlasništvu države, jer i ona jesu jedan od onih činilaca za razvoj finansijskog tržišta, gde bismo imali konkurenciju između banaka, osiguravajućih društava, investicionih fondova, dobrovoljnih penzionih fondova. Ne, vi hoćete sve da prepustite strancima, i to na način da ovo preostalo osiguravajuće društvo ostvari što nižu cenu zato što je izloženo konkurenciji stranih društava za osiguranje u trenutku kada nismo bili ni dovoljno sposobni, ni jaki da se upustimo u tu konkurenciju. Sve vreme vam tvrdimo da nije spas u privatizaciji. Fridman je priznao na kraju života da nije cilj samo privatizovati, nego uvoditi i regulativu, menjati menadžment, odnosno da menadžment mora biti u funkciji efikasnog poslovanja. Ne može se sve rešavati privatizacijom po svaku cenu. Ne mogu državni službenici, kontrolori Narodne banke, koji su zatvarali, pod vrlo problematičnim okolnostima, mnoga osiguravajuća društva, biti zaštićeni na ovaj način što ćemo obezbediti sredstva da se obaveze za takva osiguranja izmire sada iz privatizacije. Mislim da ovo zaista nije dobro rešenje i da ovaj izvor – deo sredstava ostvarenih privatizacijom – ne sme da bude izvor sredstava za izmirivanje obaveza od strane garantnog fonda pri Udruženju. Ostala sredstva mogu i treba da budu izvori, ali ovaj deo mora da bude izbrisan, jer nije korektno pričati o razvoju, a ono što se iz privatizacije naplati usmeravati za naknadu nekih ranije počinjenih grešaka, motivisanih sigurno neobjektivnim razlozima, sigurno ima i subjektivnih.
Zahvaljujem. Na član 112. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Izvolite, gospođo Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom predlažem da se u članu 112. briše stav 4. Član 112. se odnosi na izvore sredstava za izmirivanje obaveza od strane garantnog fonda pri Udruženju. Stav 4. ovog predloga kaže da visinu sredstava iz budžeta Republike Srbije utvrđuje ministar nadležan za poslove finansija. Pitam, od koga će to ministar da uzme pare i da da ovom fondu, koliko će novaca uzeti, kako će se izračunati visina tih sredstava, gde su u budžetu Srbije obezbeđena ta sredstva, da li će posle osnivanja ovolikog broja novih birokratskih usta uslediti i novi rebalans budžeta? Verovatno da hoće, dok se ne udome svi članovi DS i G 17 plus. Zaista nemate mere, nemate solidarnosti sa ostalim građanima Srbije. Osim namere da slepo sledite sva uputstva iz EU, pa i ona najapsurdnija i najštetnija po građane, vas se ne dotiču nikakve kritike i upozorenja. Ovakav stepen kritike ne može se prevazići dobro upakovanim floskulama, tako da ovo nisu potezi socijalno odgovorne Vlade. Predlažem da se svi amandmani koje je podnela Srpska radikalna stranka, koji se tiču osnivanja ovog garantnog fonda, prihvate, odnosno da se ne osnuje ovaj fond. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 112. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 112. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 113. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Preliću, izvolite.
Meni su zapala tri amandmana kada je u pitanju ovaj garantni fond od čl. 73. do 113. i logično je da sam tražio da se sva tri brišu. Mislimo da Vlada Republike Srbije ima mnogo većih problema i mnogo bitnijih stvari o kojima treba da misli, nego što je ovaj zakon. O čemu se radi? Na dnevnom redu ovog zasedanja je pod 1. tačkom bio Predlog zakona o regionalnom razvoju. Kako ćete objasniti našim građanima da nema Kosova i Metohije kao regiona u sastavu Srbije? Gospodin Martinović je pokušao da vam objasni šta se sprema u Vojvodini. Ja ću sada, gospođo ministarka, da vam navedem jedan primer koji je zapanjujući, nadam se da ste čuli. Mi se iskreno plašimo da su to prvi koraci ka tome da se izazovu nemiri u Vojvodini. U naseljenom mestu Stapar pre desetak dana na groblju je porušeno 713 spomenika. Da budemo jasni, SRS je protiv bilo kog vandalizma, na bilo kom groblju, nije bitno koja je veroispovest. Ono što zapanjuje jeste da Stapar pripada opštini Sombor, gde su demokrate na vlasti, a da niko nije došao u tu opštinu da ponudi ljudima pomoć. Jedino smo došli mi iz opštine Odžaci, koja se graniči sa opštinom Sombor, da im ponudimo pomoć. Jasna je politika Lige socijaldemokrata Vojvodine, jasna je politika Saveza vojvođanskih Mađara, ali je sve jasnija i politika Bojana Pajtića i on je sve više za to…
Na član 113. amandman je podnela narodni poslanik Marina Raguš. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 114. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Član 114. govori o donošenju statuta i imenovanju direktora garantnog fonda. Predložila sam brisanje, kao što su poslanici SRS predložili brisanje svih članova koji se odnose na konstituisanje i rad garantnog fonda, ali bih rekla nekoliko rečenica vezanih za donošenje ovog zakona. Zaista mi nije jasno, gospođo Dragutinović, koja vas je muka naterala da sad donosite ovaj zakon kad, radi javnosti pre svega, ovaj zakon stupa na snagu tek 90. dana od dana objavljivanja. Pojedine odredbe ovog zakona primenjivaće se danom stupanja Srbije u EU. Ovo je zaista neverovatno! Umesto da se bavite onim što je danas problem svih građana Srbije, umesto da se kao ministar finansija ili kao deo Vlade, odnosno cela Vlada, bavite problemima koje danas građani imaju, koji su izazvani krizom u Srbiji, da učinite sve što je u vašoj moći da mesečno ne ostaje 10.000 ljudi bez posla, da učinite sve što je u vašoj moći da počne konačno nešto u Srbiji da radi, a ne da se zatvara (i ono gde eventualno rade ljudi za nekih 10.000-12.000 dinara), vas uopšte nije briga ni za tešku ekonomsku i socijalnu situaciju građana Srbije, vi donosite zakone koji se možda nikad neće primenjivati, jer nemate nijednu garanciju da …
Zahvaljujem. Vreme je isteklo. Na član 114. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 114. Predloga zakona, u kome se kaže: „Upravni odbor garantnog fonda će u roku od 30 dana od dana imenovanja predsednika i članova upravnog odbora doneti statut garantnog fonda i imenovati direktora garantnog fonda.“ Amandmanom na ovaj član Predloga zakona tražim da se brišu ove odredbe. Zašto? Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, prilikom obrazlaganja svog amandmana na član 86. Predloga zakona pomenuo sam da mi narodni poslanici SRS nismo protiv ekonomske zaštite putnika u javnom prevozu i trećih oštećenih lica i dalje sam obrazložio, kako biste mi vi, i naravno građani Srbije, verovali da nismo protiv toga. Prilikom obrazlaganja ovog amandmana na član 114. Predloga zakona uveravam vas ne da nismo protiv, nego da smo za ekonomsku zaštitu putnika u javnom prevozu i trećih oštećenih lica u slučajevima kada je šteta pričinjena upotrebom neosiguranog ili nepoznatog prevoznog sredstva, kao i kada je za naknadu štete odgovorno osiguravajuće društvo nad kojim je pokrenut stečajni postupak. Garantni fond lepo zvuči za građane Srbije i sva lica koja se budu našla u osiguranom slučaju, odnosno potražila naknadu štete za pretrpljenu štetu u saobraćaju, očekuju od države da zaista to radi. Država, znači, nešto garantuje i građanima je to jako lepo. Međutim, da li će to moći da se i ostvari? Svaki član usput … Gospođo Đukić-Dejanović, oprostite, prekoračio sam dve sekunde.
Na naslov iznad člana 115. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 115. Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju i to tako da se naslov iznad ovog člana briše. Naime, ovaj član 115. propisuje rokove za donošenje propisa koji su neophodni za izvršenje ovog zakona. Međutim, badava nama rokovi za izvršavanje ovih propisa, ako imamo u vidu član 117. koji govori o odloženoj primeni pojedinih odredabaovog zakona. Samo ću vas podsetiti da pojedine odredbe ovog zakona u različito vreme stupaju na snagu. Recimo, od člana 1. do člana 60,17 članova stupa na snagu onog momenta kada Republika Srbija pristupi Evropskoj uniji. Znači, nikada ili ko zna kada. Jedna trećina propisa od člana 1. do 60. stupa na snagu. U stvari, svi ovi članovi su suštinski članovi ovog zakona o osiguranju. Dalje, odredbe nekih članova stupaju na snagu po isteku tri godine od dana stupanja na snagu ovog zakona, što u suštini može da znači da teorijski može da se desi da ovo stupi na snagu posle pristupanja Srbije EU. Dalje, odredbe nekih članova stupaju na snagu po isteku jedne godine od donošenja ovog zakona; odredbe nekih članova od 1. januara 2010. godine; odredbe nekih članova po pristupanju Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Pitam vas, navedite mi jedan zakon, jedan normalan zakon u jednoj normalnoj državi gde svaki član bukvalno u različito vreme stupa na snagu? Hvala.
Na član 115. amandman je podneo narodni poslanik Sulejman Spaho. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 116. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.)
Gospođo ministre, u duhu ove interaktivne rasprave koju ste danas ceo dan pokazivali i demonstrirali vaše opredeljenje da razgovarate sa poslanicima, ja bih zamolio za kraj, s obzirom na to da je ovo poslednji amandman koji će u ime SRS neko da brani ili predstavlja, da nam date jedan odgovor. Odgovor neće biti težak. Pretpostavljam da za vas neće biti težak, jer smatram da ste apsolutno kompetentni i odgovorni da ga date. Naime, iako je ovaj zakon za nas neprihvatljiv, mi smatramo da je od suštinskog značaja za njegovu primenu upravo primena članova 6, 27, 33, 34, 36, 37, 38, 42, 46, 49, 50, 51, 53, 57, 60. i 96. Primena ovih članova determinisana je pristupanjem Srbije u Svetsku trgovinsku organizaciju i u EU. Moje pitanje na kraju zaista neće biti teško. Ne tražim od vas datum pristupanja Srbije EU, ali biste mogli okvirno da nam date godinu, da znamo kada će ovaj zakon biti primenjiv u potpunosti. Zahvaljujem.
Na član 116. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 117. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Željko Tomić i Miloš Radulović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Najpre bih želeo da podsetim na načelnu raspravu koju smo imali, a setićemo se da je to bilo isto kasno, duboko u noć, da smo imali tri spojene tačke dnevnog reda i da nam je najpre gospođa Diana Dragutinović obrazlagala ta tri zakona, a potom i gospodin Božidar Đelić. Na ovaj zakon potpredsednik Vlade i gospođa ministar su ukupno potrošili najviše pet minuta; samo na ovaj zakon, ona druga dva zakona su mnogo detaljnije i podrobnije obrazlagana. Pri tome, oboje su se služili, bez ikakve loše namere, čitanjem određenih podataka. Hoću da kažem da je, za moj pojam, u Vladi ovaj zakon dosta neozbiljno shvaćen i predstavljen poslanicima u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ono što je zanimljivo jeste da u ovom članu 117. postoji čak 37 odredaba koje odlažu primenu ovog zakona. To je prosto neverovatno! Cifra je zaista velika. Znači: do dana pristupanja Republike Srbije Evropskoj uniji, po isteku tri godine od dana stupanja na snagu ovog zakona, po isteku jedne godine od dana stupanja na snagu ovog zakona, od 1. januara 2010. godine i od dana pristupanja Republike Srbije Svetskoj trgovinskoj organizaciji. Čujem da je već neko izrekao tu narodnu izreku, ponoviću je, želeo sam da je istaknem nezavisno od gospodina Batića koji je to rekao – ovaj zakon može da se zove „Ne lipši magarče do zelene trave“. Kada? Da li svaki učesnik u saobraćaju treba da nosi primerak ovog zakona, da vodi tumača sa sobom da bi znao u kakvoj je situaciji pri oštećenju? Da li stranci treba da imaju prevod ovog zakona, da se uklope u norme? Šta će oni znati i kako će na terenu to izgledati? (Predsednik: Gospodine Tomiću, imate još pet minuta.) Imam, potrošiću. Kada kažete u stavu 2. „od dana pristupanja Republike Srbije Evropskoj uniji“, pa se vratimo na član 27, štete za koje odštetni zahtevi iznose manje od 1000 evra (to su, znači, one male štete), mi treba da čekamo zato što, kako ste naveli u obrazloženju, i za ostale stvari je isti princip, iako nije moj amandman, ali vrlo je zanimljivo, kažete: „Amandman se ne prihvata iz razloga što su Predlogom zakona, u skladu sa direktivama EU, predviđene najniže sume osiguranja na koje može biti ugovoreno osiguranje.“ Znači, predviđene su. Mi ne možemo da ih koristimo do pristupanja EU. Vrlo zanimljivo, ali smo umeli SSP sami da prihvatimo, bez obzira na direktive i savete iz EU, pa je tako naša država obznanila javno podatak da je, samo na osnovu carinskih gubitaka, država Srbija u prvom tromesečju imala gubitak od sedamnaest miliona evra. Da li moram da ga množim sa četiri pa da računam koliko je to na godišnjem nivou, da li će se to povećavati? Kako negde jednostrano nešto hoćemo da primenimo, a ovde na malim štetama, manjim od hiljadu evra, prihvatamo direktivu, savet ili šta već od strane EU? Čitav zakon, ponavljam, jeste jedna vrsta papazjanije. Ne može prosečan čovek da uđe u trag koje odredbe kada važe. Ponavljam, ima ih 37. Vi odbijate ovaj amandman. Dobro, ali samo da ste ga učinili razumljivijim, jednostavnijim i jasnijim, a to niste. Niste ga adekvatno ni odbranili. Ne kažem da je to vaša krivica, ovo nije vaš zakon, znamo svi. Ovaj zakon je nerazuman, nerazumljiv i sve slično što ide uz to. Iz tog razloga Poslanička grupa DSS ne može podržati ovakav zakon. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 117. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami i Milica Radović. Da li želite reč, gospodine Šami? Izvolite.
Predsednice Skupštine, dame i gospodo poslanici, gospođo ministre, gospodin Tomić je već objasnio o čemu se u stvari radi. Amandman koji smo podneli gospođa Radović i ja odnosi se na tačku 1, gde je navedeno čak 20 članova ovog zakona koji će početi da se primenjuju 60 dana od dana ulaska u EU. Kada će to biti, nema svrhe da sada licitiramo, to skoro biti neće. Razumem, pažljivo sam analizirao sve te članove. Gde god je postojala ikakva sumnja da se članovi možda ne mogu primeniti ako nismo u EU, to sam razumeo. Dao sam predlog da se tri člana ipak primenjuju odmah. Dao sam predlog da se primeni odmah član 6, da se primeni odmah član 27. i da se primeni odmah član 42. stav 1. Pročitaću vam o čemu se radi. U članu 6. se kaže, između ostalog, neću vam čitati ceo član, recimo 1. stav, pa će vam biti jasno o čemu se radi: „Društvo za osiguranje dužno je da dostavi NBS uslove obaveznog osiguranja, tarifu i premijski sistem sa tehničkim osnovama premije tog osiguranja, najkasnije 90 dana pre početka primene, i to isključivo radi provere njihove usaglašenosti sa propisima, aktuarskim načelima i pravilima struke osiguranja.“ Šta to smeta da se to odmah primeni? Zašto ne može odmah? Već sam dao odgovor – zato što hoćemo i dalje hajdučiju. Kakve to veze ima sa našom željom da idemo u EU i da usaglašavamo naše zakone, čakne sa pravilima igre EU, nego pravilima igre koja važe u svim civilizovanim zemljama? Važe i u Švajcarskoj, koja nije članica EU, važe i u Norveškoj, važe i u Rusiji. Kod nas ne mogu da važe, jer, bože moj, treba da nastavimo da negujemo praksu da osiguravajuća društva nemaju nikakve obaveze prema osiguranicima, a oni opet moraju obavezno da se osiguravaju. Član 27. kaže – štete za koje odštetni zahtev iznosi manje od 1000 evra u dinarskoj protivvrednosti i za koje su uz zahtev dostavljeni i dokazi smatraju se malim štetama. Društvo za osiguranje je dužno da naknadu štete iz stava 1. ovog člana isplati u roku od osam dana od dana prijema zahteva. Naravno, to ćemo tek jednog dana. Dotle, nema malih šteta, nema roka od osam dana, nego ima roka kako se kome svidi. Član 42: „Društvo za osiguranje dužno je ...“. Da li primećujete da se sve što brišete odnosi na to da je društvo za osiguranje dužno? To ne može. Društvo za osiguranje nije dužno ništa. I dalje se čudim vladajućoj većini što će ovo da podrži. To niti je u interesu građana Srbije, a valjda ni vas samih. Dakle: „Društvo za osiguranje dužno je da obračun premije za svaku tarifnu grupu premijskog sistema obaveznog osiguranja vrši na osnovu odgovarajućih podataka za tu tarifnu grupu“. To ne može. Ništa niste prihvatili od amandmana. Moram da korigujem svog kolegu Tomića – ne da ćemo biti protiv ovog zakona, nego ćemo sa zadovoljstvom glasati protiv. Ima, međutim, jedna nezgodna konstatacija, gospođo ministre. Na rang-listi najgorih zakona koje je ovaj saziv Skupštine usvojio ili će da usvoji ubedljivo na prvom mestu je budžet, a na drugom mestu je ovaj zakon. Oba puta ste vi imali tu nesreću da, ni krivi ni dužni, to branite. Za ovaj zakon niste krivi vi, kriva je Vlada Srbije koja dopušta da se ovako skandalozan zakon nađe u parlamentu. Zakon je, u stvari, pogrešno nazvan. To nije zakon o osiguranju u saobraćaju, to je zakon o zaštiti lika i dela osiguravajućih društava. Mogao je, po mojoj preporuci, da ima samo dva člana: prvi član da bude – osiguravajuća društva nisu obavezna ni na koji način prema onima koji su osigurani kod njih, i drugo – ako ipak ima neke obaveze, primenjuje se član jedan. Sve ovo drugo je suvišno, verujte. Ovo što sam rekao nemojte shvatiti lično na vaš račun, vrlo precizno sam adresirao ovo na Vladu Srbije. Nisam ni znao koliko sam u pravu kada sam u raspravi u načelu rekao da u ovoj vladi ne sede ni evroskeptici, ni evrofanatici, nego evrofoliranti. Vi stvarno jeste evrofoliranti. Na kraju, gospođo predsednice, nezavisno od ovog zakona i od ovog amandmana, ne znam da li su vam preneli, ja sam prošli put kada je RTS pustio odložen prenos u jedan noću, pa verovatno do četiri-pet ujutru, to je inače vreme kad se mnogo gleda televizija, skrenuo pažnju i zamolio da vi kao predsednik ovog parlamenta, koji je dužan da čuva čast ovog parlamenta... Lično mislim da je puštanje odloženog prenosa u jedan noću otvoreno teranje sprdnje od strane RTS-a prema ovom parlamentu i nipodaštavanje ovog parlamenta, te vas molim... Razumem ja da može da ide odložen prenos, ali ne može da ide odložen prenos u jedan noću. Čak sam rekao – tada su najozbiljnija konkurencija ovoj skupštini porno filmovi, pa volj' vam Skupštinu, volj' vam porno filmove. To je poruka RTS-a ovoj skupštini. Znam da vi ne određujete to vreme, ali mislim da ste zaduženi da branite čast ovog parlamenta i ponovo vas molim da upozorite RTS da, ako već ima potrebe da pušta odložen prenos, to bude u neko pristojno vreme, odmah po završetku nekog sportskog događaja ili one emisije zbog koje je direktan prenos prekinut. Zahvaljujem.
U vezi sa prenosom, učinila sam urgenciju, međutim, dužina našeg rada određuje, u stvari, vreme, odnosno slobodan termin. Nažalost, ovaj saziv parlamenta ne može rešiti sve što nije rešeno ranije. Mi nemamo nikakve obavezne relacije jedni prema drugima. To se mora precizirati. To će biti onda kada budemo imali skupštinski kanal. Na član 118. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača dr Diana Dragutinović, ministar finansija, želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo ministre, samo se prijavite.
Poštovano predsedništvo, poštovani narodni poslanici, u najvećem delu kritika ovog zakona pretvorila se u diskusiju o Evropskoj uniji, o našem mestu u njoj, o perspektivama, o tome da li jesmo ili nismo evropejci, kakve su nam šanse da uđemo i koji je krajnji rok. Bez obzira na to da li voleli ili ne Evropsku uniju, svako ima pravo na svoje viđenje, ono što je jedino neosporno jeste da je ona razvijenija, uređenija i da pravni okviri koje ona ima omogućavaju razvoj različitih industrija, da ona nameće pravila ponašanja, da to nisu loša pravila. Ta pravila ponašanja shvatam kao opšte dobro. Sve ono što bih danas rekla nakon ove diskusije jeste – da li je ovaj zakon ovakav kakav je, sa odloženim ili neodložnim dejstvom, dobar ili ne, bolji od prethodnog? Htela bih da vas podsetim na sadašnji, važeći zakon. To je Zakon o osiguranju imovine i lica, koji ima samo 20 članova i mnoge stvari ostavlja neregulisane. Može da nam se svidi, može da nam se ne svidi, ali definitivno ovo jeste bolji zakon. Možda jeste, gospodine Šami, na vašoj crnoj listi. Silno me zanima zašto i budžet? Volela bih čuti razloge. To jeste samo skup brojeva. Da li vi to hoćete da kažete da znate tačno da projektujete kakva će biti ekonomska situacija? Smatram da ste vi takođe ozbiljan čovek i da to ne mislite ozbiljno. Završila bih, s obzirom na veliko interesovanje, bez obzira na kritike o dužini mog izlaganja, činjenicom da ova oblast zaslužuje da bude regulisana posebnim zakonom i da jeste pravljena po ugledu na neke druge zakone, upravo zato što mislim da neke druge zemlje imaju više iskustva i viši nivo humanog kapitala, znanja u ovoj oblasti. Nismo uradili ništa što je bitno drugačije od onog kako zemlje u EU regulišu ovaj zakon. Postoji mnogo kritika o tome zašto odložena primena. Ono što sam naučila od vas, dragi poslanici, jeste da što god uradim nije dobro – ili se u neku promenu uđe brzo, nismo još spremni, ili kad ostavimo vreme da se prilagodimo novom okviru, kad ostavimo industriji da malo odahne bez konkurencije, onda to radimo suviše polagano. Izgleda, nikad na vreme; suviše brzo, suviše polako. U svakom slučaju, sigurna sam da će ovaj zakon ostaviti dovoljno vremena i za razvoj ove industrije i za veću stabilnost, veću odgovornost društava za osiguranje. Jer, nije tačno da je ovde hajdučija, to znaju oni koji su izgubili licencu, zašto su je izgubili. Ono što je sigurno najvažnije jeste da je ovaj zakon zaista u interesu osiguranika, ali i oštećenih lica. Hvala.
Zahvaljujem, poštovana ministarka. Zaključujem pretres Predloga zakona o obaveznom osiguranju u saobraćaju, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zahvaljujem na aktivnom radu u raspravi. Zahvaljujem ministru i njenim saradnicima. Nastavljamo rad sutra u 10.00 časova.