Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Obaveštavam vas da, prema službenoj evidenciji, današnjoj sednici prisustvuje 119 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno dapostoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Marko Đurišić, Veroljub Stevanović, Staniša Stevanović, Aleksandar Lazarević, Meho Omerović, Dejan Rajčić, Aleksandar Radosavljević, Gordana Čomić i Vladimir Jovanović. Nastavljamo rad. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: - PREDLOZI ZAKONA O SOCIJALNO-EKONOMSKOM SAVETU I MIRNOM REŠAVANjU RADNIH SPOROVA (nastavak) Reč ima narodni poslanik Takač Ištvan, a neka se pripremi narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodine predsedniče, danas na dnevnom redu imamo dva zakonska projekta i to: Predlog zakona o socijalno-ekonomskom savetu i Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. G17 plus je za zakonsko regulisanje ove važne oblasti, kao što je socijalno-ekonomska sfera društva. U našem društvu, u odnosu na ovu problematiku, pored zakonske regulative, potrebna je promena odnosa svih učesnika, načina razmišljanja i načina rešavanja važnih sporova. Smatram da određeni interesi u sferi poslovanja moraju biti predviđeni i unapred određeni mehanizmi za njihovo rešavanje. Predlog zakona o socijalno-ekonomskom savetu predviđa da će biti socijalno-ekonomski savet za rešavanje ovog pitanja, koga će činiti predstavnici Vlade, poslodavaca, sindikata. Oblasti koje će razmatrati ovo telo su: kolektivno pregovaranje, uticaj ekonomske politike na socijalna pitanja, politika zapošljavanja, politika zarada, cena i dr. Kao što je u uvodnom izlaganju i obraćanju ministar, gospodin Lalović, rekao naše zakonodavstvo moramo usaglasiti sa normama Evropske unije, Zemlje zapadne demokratije, u kojima se socijalni dijalog smatra jednom od osnovnih poluga političkog i ekonomskog sistema, u potpisivanju socijalnog sporazuma u ovoj oblasti su daleko odmakle. Neke od tih država, Francuska, Nemačka, Danska već su više puta menjale, razradile i unapredile svoj socijalni sporazum, a u Holandiji, gde je tržište rada najuspešnije rešeno, socijalni ugovori su zaključeni još 1981. godine. Susedna Mađarska, koja je svoju tranziciju počela početkom devedesetih godina prošlog veka, već 1991. godine donosi poseban zakon koji reguliše uslove za poboljšanje i mere za ublažavanje posledica nezaposlenosti. Dame i gospodo, smatram da su najbolje mere za uspešno sprovođenje zapošljavanja ukupne mere koje se predviđaju za strategiju privrednog razvoja države. Kao što je i u Predlogu zakona predviđeno, kolektivno pregovaranje će biti jedna od značajnih oblasti u aktivnosti socijalno-ekonomskog saveta. Kolektivno pregovaranje i kolektivni ugovori su vrlo značajna tekovina organizovanosti radnika. Međutim, u određenim trenucima, u vremenskom periodu razvoja pojedinih društava dolazi do zastoja na ovom planu. Činjenica da je na Konferenciji Međunarodne organizacije rada, održanoj u Ženevi 1981. godine, na svojoj 67. sednici, usvojen Sporazum za pospešivanje kolektivnog pregovaranja. Samim tim je potvrđena i izjava da među državama sveta što pre dođe do izrade takvog programa koji će dovesti do stvarnog priznavanja institucije kolektivnog pregovaranja, govori u prilog tome da smo ovim našim Predlogom zakona o socijalno-ekonomskom savetu i ovo pitanje pozitivno razrešili. Socijalno-ekonomski savet predviđen u Predlogu zakona upravo ima takvu obavezu da na nacionalnom nivou uradi sve da takva međunarodna tekovina bude realizovana i u našem zakonodavstvu u odnosu na neposredno primenjivanje u praksi. Plate i cene rada su vrlo značajne ekonomske kategorije i po pitanju strategije ekonomskog stanja, kao faktor koji utvrđuje profitabilnost određene grane ili, pak, pojedinog privrednog subjekta. G17 plus se maksimalno zalaže za osnovnu ideju da osnovna ekonomska obaveza u oblasti plata ponovo bude afirmisana, da zarađene plate radnicima redovno budu isplaćivane. Smatram da ekonomsko-socijalni savet već na početku svog delovanja mora ovo pitanje vrlo temeljno da razradi i preporuči drugim organima izvršne vlasti mere da kompanije, privatizovane ili ne, redovno izvršavaju svoje obaveze prema svojim zaposlenima. Dame i gospodo, mišljenja sam da je vrlo pozitivno rešenje da je u Predlogu zakona jedno odvojeno telo, socijalno-ekonomski savet, koje je po ovom zakonskom predlogu nezavisno telo, razmatra i stalno prati predviđenu oblast i sva zbivanja u istoj, nezavisno od aktuelne politike Vlade, odnosno trenutnog političkog uticaja vladajuće strukture. U članu 10. stavu 3. Predloga zakona naglašeno je: "Ministarstvo je dužno da u roku od 30 dana od dana dostavljanja mišljenja obavesti Socijalno-ekonomski savet o svojim stavovima". Po pitanju vertikalne linije povezanosti socijalno-ekonomskog saveta sa nivoa Republike, pokrajine i lokalne samouprave, smatram da bi trebalo da bude čvršća i obavezujuća. Naime, u članu 15. Predloga zakona je samo naznačeno da ima i lokalnih saveta, bez utvrđivanja posebnih zadataka, odnosno obaveza osnivanja istih. Dame i gospodo, drugi zakon je zakon o mirnom rešavanju radnih sporova. Ovaj predlog uvodi novu instituciju u sistem rešavanja radnih sporova radnika, a to je institucija arbitra. U Predlogu zakona utvrđeni su arbitri. U sadašnjoj situaciji kada su mnoge društvene firme privatizovane novi odnosi nisu regulisani na valjan način i dolazi do raznih sporova. S jedne strane zbog različitog tumačenja obaveza novog većinskog vlasnika u odnosu na stare dugove prema radnicima istog pravnog subjekta, koji su po Zakonu o privatizaciji posebno određeni, kao i akcionari, suvlasnici. Oni su ti mali akcionari, a sa druge strane su zaposleni koji od te iste firme imaju stara potraživanja, često po više mesečnih i godišnjih plata. U nedostatku institucija za mirno rešavanje ovakvih i drugih radnih sporova često dobre firme propadaju i postaju neplatiše svojih eksternih i internih obaveza, pa propada kapital i osnovna tražnja radnika za isplatu ličnih primanja. Ovaj zakonski projekat za mirno rešavanje radnih sporova upravo za takve slučajeve nudi institucionalno rešenje sa uvođenjem nezavisnih arbitara putem agencije za mirno rešavanje radnih sporova sa određenim unapred utvrđenim licima, odnosno arbitara. Predlog zakona predviđa dve mogućnosti i to: kolektivni i individualni sporovi. Obično kada je situacija toliko bezizlazna, u kojoj su svi zaposleni u istoj meri ugroženi, onda dolazi do štrajka. Ti slučajevi završavaju se kolektivnim sporovima. Želim da ukažem da za mirno rešavanje sporova mora postojati spremnost učesnika u sporu, da to žele mirno rešiti. Mirno rešavanje sporova na način kako to predviđa Predlog zakona iz sadašnje prakse, a razlika je samo u tome što će redovni sudovi i dalje raditi svoj zadatak, a u Predlogu zakona je predviđena "hitnost". Predlog zakona predviđa tri dana za pokretanje slučaja, a druga pretpostavka za mirno rešavanje spora je "spremnost" za mirno rešavanje spora. Institucija mirnog rešavanja radnog spora nije sud, već da učesnicima u sporu ukaže na moguće racionalno rešenje sporne situacije, a nije obavezujuće stranama u sporu. To je predviđeno članovima 2. i 6. Ako prihvate smatraće se da je aktuelan spor razrešen, te nema potrebe za redovnim sudovima da isti problem rešavaju. Želim da ukažem na član 52. stav 2. Predloga zakona gde je utvrđeno da se uslovi za ostvarivanje prava za nagradu i naknadu troškova arbitara i njenu visinu utvrđuje Vlada Republike Srbije svojim aktom. Ovo pitanje posebno je osetljivo zbog toga što se radi obično o zaposlenima koji inače nemaju sredstava za život; nisu primili mesecima platu i onda od takvih učesnika tražiti naknadu je vrlo sporno. Smatram da ovu odredbu jasno treba definisati, radi javnosti i budućih učesnika u ovim sporovima. Dame i gospodo poslanici, G17 plus podržava oba zakonska projekta i preporučuje ostalima da ih prihvate.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, a neka se pripremi Boško Ristić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ako bi se postavilo pitanje poslaničkoj grupi SRS da li je za dijalog mirnog rešavanja sporova, razvoj dogovorenih odnosa, sigurno bi odgovor bio da jesmo za to. Ali. ako bi se postavilo pitanje vremena u kojem donosimo ova dva zakona, za koje bih rekao da su pomoćni zakoni, zakon koji se sada primenjuje i koji je važeći, a to je Zakon o radu, trebalo bi predložiti Skupštini na usvajanje novi nakon usvajanja ovog zakona. Pretpostavljam da je juče ministar svojom izjavom za govornicom, da je zakon o radu na dnevnom redu kod Vlade i da će uskoro doći pred narodne poslanike, sigurno obradovao veliki broj ljudi koji su oštećeni po onom sramnom zakonu.Način na koji on reguliše obaveze poslodavca i zaposlenog i način na koji je on donet, to pitanje će sigurno biti rešenodrugačije. Socijalno-ekonomski savet mislim da treba da ima ovaj broj članova kao što je u Predlogu zakona navedeno. SRS smatra da socijalno-ekonomski savet, koji bi trebalo da bude nezavisan organ, pored tripartitnog sastava trebalo bi da ima još jednog predstavnika, a to je predstavnik nezaposlenih. Iako je juče ministar rekao da je u razvijenim zemljama predviđen tripartitni sistem, jeste, ali su tu i dva člana predstavnici nezaposlenih, što znači da broj nezaposlenih, koji karakteriše državu Srbiju, sigurno bi s pravom mogao da obezbedi i trebalo bi da obezbedi u tom savetu da se nađu i predstavnici nezaposlenih, kako bi se problemi rešavali što efikasnije; jer je u članu 9. ovog zakona rečeno da nadležnosti socijalno-ekonomskog saveta, između ostalog, jesu politika zapošljavanja, gde bi nezaposlena lica sigurno mogla da daju dobar predlog na koji način to može i treba da se rešava. U članu 3. ovog zakona, između ostalog, predviđeno je da će se socijalno-ekonomski savet baviti informativnom delatnošću, što nije neophodno i ne mora tako da stoji. Socijalno-ekonomski savet, po našem mišljenju, ima veliki broj članova. To je 18, plus njihovi zamenici. Smatramo da će budžet Republike Srbije biti znatno opterećen finansiranjem rada i učešća u radu tog socijalno-ekonomskog saveta. U članu 6. analogno, tumačeći neke odredbe Zakona o radu može se steći utisak da bi članovi, pa i njihovi zamenici, mogli da budu lica u stalnom radnom odnosu i to se može pretpostaviti.Člana 6. stav 2. tačka 3) govori kada licu koje je član socijalno-ekonomskog saveta prestaje članstvo u socijalno-ekonomskom savetu, a to je, "ako je osuđeno na bezuslovnu kaznu zatvora u trajanju od najmanje šest meseci". To je odredba iz radno-pravnog zakonodavstvakojom po sili zakona zaposlenom prestaje radni odnos ako bude osuđen na bezuslovnu kaznu zatvora u trajanju najmanje od šest meseci, pa se na osnovu toga može pretpostaviti da su članovi saveta u stalnom radnom odnosu dok se za članove socijalno-ekonomskog saveta, odnosno sekretarijata, jasno vidi da jesu u radnom odnosu kao što je slučaj sa sekretarom. Socijalno-ekonomski savet donosi akt o unutrašnjoj organizaciji, ali ovim zakonom nisu predviđeni nikakvi pravni okviri. Ne smatramo da bi Skupština Republike Srbije trebalo do detalja da reguliše broj zaposlenih u sekretarijatu socijalno-ekonomskog saveta. Ali. možda bi bilo dobro da su ovde naznačeni neki okviri u kojima bi se mogao sekretarijat kretati prilikom zapošljavanja, odnosno povećavanja broja nezaposlenih. Socijalno-ekonomski savet odlučuje i razmatra pitanja i dostavlja ih Vladi. Za zauzimanje stavova potrebna je saglasnost svih članova saveta. Mislim da se ovde pojavljuju velika populistička očekivanja ovog saveta, a u praksi će se sigurno pojavljivati problemi koje taj savet neće moći sa uspehom da rešava. Socijalno-ekonomski savet može da obrazuje stalna i privremena radna tela za razmatranje i predlaganje stavova u pojedinim oblastima. Ovom članom (6.) dolazi do uvećavanja državnog aparata i mislim da je članstvo od 18 članova i isto toliko zamenika sasvim dovoljno, čak i previše za opterećenje poreskih obveznika, odnosno za nametanje za poreske obveznike. Socijalno-ekonomskim savetom će predsedavati predsedavajući koji će imati mandat godinu dana. Juče je ovde bilo kolega koji su to komentarisali i mislim da to nije dobro, da neće biti efikasno. Pokazalo se u praksi u nekim organima koji su imali predsedavajuće na godinu dana da to ne funkcioniše na najbolji mogući način. Osim socijalno-ekonomskih saveta za teritoriju Republike Srbije postoji i socijalno-ekonomski saveti za autonomne pokrajine i za lokalne samouprave. Njihova nadležnost je analogna, kao i kod ovog socijalno-ekonomskog saveta za nivo države Srbije. Ovde nije obavezno osnivanje socijalno-ekonomskih saveta za autonomne pokrajine i za lokalne samouprave. Kaže se da je to dobrovoljno za lokalne samouprave i da će se uvek osnovati ukoliko dva učesnika, a znamo koja su, to može da bude izvršni organ lokalne samouprave ili autonomne pokrajine, mogu da budu predstavnici reprezentativnih sindikata i predstavnici poslodavaca, ukoliko dva učesnika sklope sporazum, kaže se da je i treći obavezan da ga prihvati i da dođe do formiranja socijalno-ekonomskih saveta na nivou autonomne pokrajine ili lokalne samouprave. Ovde zakonom nije predviđeno šta će se desiti ukoliko treći učesnik ne prihvati tu obavezu. Rečeno je da će Ministarstvo za rad doneti određena akta vezano za rad socijalno-ekonomskih saveta, međutim, u zakonu ne stoji jasna odredba i nije dovoljno precizirano do kojeg perioda je Ministarstvo za rad obavezno da donese takve akte. Čini mi se da u obrazloženju ovog zakona, sredstva koja su potrebna za početak rada socijalno-ekonomskog saveta za 2004. godinu, a znate da je danas već 9. novembar, a u roku od 30 dana je potrebno preduzeti neke radnje iz ovog zakona, predviđeno je četiri miliona dinara za 2004. godinu za rad socijalno-ekonomskog saveta, a za 2005. godinu 15 miliona dinara. To je jedno veliko opterećenje za poreske obveznike. Neka ostane to tako. Smatram da bi trebalo uključiti u socijalno-ekonomski savet predstavnike nezaposlenih, pa kada se već nešto plaća, pretpostavlja da bi u tom slučaju došlo do ubrzanog rešavanja problema nezaposlenosti. Ministar je juče, za razliku od nekih ministara koji nam kažu kada ovde brane predloge zakona - samo ako usvojimo zakon, doći će do velikog zapošljavanja u Srbiji, povećaće nam se standard, bio korektan i nije govorio o tim stvarima, jer to i ne stoji. Nije moguće sa usvajanjem ovih pomoćnih zakona Zakonu o radu, da dođe do povećanog broja zaposlenosti, ali je moguće rešavati probleme iz radnih sporova mirnim putem, što je i zakonom o mirnom rešavanju radnih sporova i predviđeno. Ovaj zakon uvodi agenciju, kao što je i većina prethodnih zakona. Nije u ovom zakonu detaljno razrađen upravni i nadzorni odbor, koje će sigurno imati ta agencija, a kao organi za mirno rešavanje radnih sporova predviđeni su miritelj i arbitri. Kada je u pitanju miritelj, zajedno sa ostala dva učesnika u postupku, on donosi, prvo, preporuku za rešenje tog problema, a kaže se da preporuka ne obavezuje, nego na osnovu preporuke mora kasnije da usledi sporazum koji bi mogao da ima pravnu snagu, odnosno sporazum donet iz kolektivnog ugovora, imaće snagu sudskog poravnanja. Mislim da je to veliko opterećenje. SRS se koncepcijski zalaže da, umesto agencije koja bi vršila izbor i sve ostale tehničke i stručne poslove oko miritelja i arbitra, to rešava služba za pružanje pravne pomoći u okviru lokalnih samouprava, iako Međunarodna organizacija rada, rečeno je u obrazloženju ovog zakona, želi da stručno i materijalno pomogne rešenje ovog problema, odnosno da se zakonski reguliše ova problematika; može i preko službe za pružanje pravne pomoći, koja je nezavisna i koja u svom sastavu ima dovoljno stručnih kadrova koji mogu da rešavaju ove probleme mirnim putem. Na ovaj zakon SRS je podnela veći broj amandmana. Ukoliko bude razumevanja od strane nadležnog ministra da se određeni broj tih amandmana usvoji i prihvati, onda će se sigurno znatno popraviti kvalitet ovih zakona, čime bi SRS mogla dati doprinos u njihovom poboljšanju, a i kasnije u primeni.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić, a neka se pripremi narodni poslanik Nikola Todorović.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre, dame i gospodo poslanici, pred nama je zakon koji treba da reguliše odnose u vezi sa radom, i to sa ciljem da se sporovi u ovoj oblasti rešavaju na miran način. Smatram da je ovaj zakon nepotreban i necelishodan i da nije u skladu sa pravnim sistemom u Republici Srbiji, pre svega, zato što se predviđaju neki instituti koji su u suprotnosti sa već postojećim pozitivnim rešenjima u srpskom zakonodavstvu. Ovim zakonom se, npr. uvodi postupak mirovanja u Zakonu o parničnom postupku, upravo u postupku u vezi sa radnim sporovima. Zakon o parničnom postupku, koji je predložila Vlada Srbije i koji je zastupao ovde ministar pravde, gospodin Stojković, isključuje mirovanje postupka u parnici. Prema tome, ovde su ponuđena rešenja u međusobnoj koliziji. Nemoguće je predvideti da stranke koje rešavaju mirno spor pred miriteljem ili arbitrom, obaveste istovremeno sud i zatraže saglasno mirovanje postupka. Mirovanje, kao institut, u parničnom postupku više ne postoji. Što se tiče predloženih rešenja, smatram da zakon o mirnom rešavanju radnih sporova nudi rešenja koja će usporiti rešavanje sporova. Zašto? Zato što stranke imaju obavezu da saglasno pokrenu postupak mirenja, iako već postoji postupka pred sudom. Sam sud i parnični postupak predviđaju mogućnost mirenja i u parnici. Postoji mogućnost zakazivanja ročišta zbog mirenja ili pokušaja poravnanja. Postoje vanparnična odeljenja u redovnim sudovima, koja takođe mogu da rešavaju sporove na miran način. Šta se, zapravo, htelo ovim zakonom? Smatram da je Vlada pokušala da ovakvim zakonom samo napravi paravan za narasle socijalne tenzije, da nađe mogućnost da zastane sa sporovima koji su masovni, a pre svega oni u društvenim preduzećima gde radnici veoma dugo ne primaju minimalne lične dohotke ili im se ne uplaćuju doprinosi iz radnog odnosa, zastanu sa sporovima od 1. januara 2005. godine, kao danom obavezne primene ovog zakona i da se na taj način otkloni socijalni pritisak na Vladu Srbije. Vlada Srbije je u velikim problemima. Ona je izgubila legitimitet na potonjim izborima. Pokazalo se da veoma mali broj građana Srbije daje podršku Vladi i njenoj politici, a posebno koaliciji koja je samo jedna interesna koalicija i koja se održava, kako i sami analitičari juče kažu,. na bazi političkih ili materijalnih interesa. Šta se očekuje od ovog zakona? Pre svega, da uputimo nezadovoljne radnike, koji svoj gnev upravo usmeravaju prema predsedniku Vlade, nadležnim ministarstvima, traže svoja prava. A juče je izašao podatak, zvanično objavljen, da se preko 100.000 radnika našlo iznenađenim kada su izvršili uvid u spiskove republičkih fondova za penzijsko i zdravstveno osiguranje da im godinama velike društvene firme nisu uplaćivale doprinose. Kada se sada 100.000 radnika obrati tužbom sudu, a ovaj zakon eventualno bude usvojen, to znači da će se svi ti sporovi prekinuti i biće upućeni da rešavaju te sporove sa svojim firmama pred nadležnim mirovnim većem. Ovakvim zakonom se uvodi jedan "paradržavni institut", "parapravosudni organ". Uvodi se jedna paralela u postupanju u sporovima između poslodavaca i zaposlenih. Zašto ovo kažem? Vi imate vladinu agenciju koja će voditi upisnik ili imenik miritelja i arbitara, a stranke, ukoliko ne mogu da se slože oko imena miritelja ili arbitara, onda direktor agencije određuje lice koje će postupati u postupku mirenja. Šta je ovde interesantno? Upravo činjenica da je direktorimenovan od strane Vlade. Dakle, opet se Vlada, mimo sudova, meša u stvari koje potpuno spadaju u nadležnost pravosudnih organa. Imaćete jedan postupak koji se tako vodi i to počev od Vlade, a onda ministar nadležan za poslove rada propisuje postupak u ophođenju ili opštenju između arbitra i stranaka u postupku. Dakle, zakon u samom startu pokazuje svoju nemoć da reguliše ove odnose u vezi sa postupkom mirenja. Ostavlja se ovlašćenje blanko na ministru da, kada usvojimo taj zakon, pred agencijom koja će voditi postupak mirenja, da ona uredi. Ovde su predviđena i neka rešenja da će se u postupku mirenja pozivati svedoci, prikupljati dokazi, nalagati veštačenja, ali se uopšte ne vidi na koji način će stranke zastupati svoje interese, kako će se omogućiti još iz rimskog prava, ona poznata obaveza - da se čuju obe strane koje mogu na argumentovan način govoriti o činjenicama, predlagati dokaze i izjašnjavati se. Ne postoji zakonom uređena obaveza svedoka i veštaka da u određenom roku postupaju, odnosno da pristupe u postupku mirenja i daju iskaze. Ne postoje garancije da će svedoci imati obavezu svedočenja. Sa jedne strane se u Zakonu o parničnom postupku, koji smo napadali prošle nedelje zbog nedorečenosti i nedoslednosti, predviđa mogućnost da se svedok pritvori do 30 dana, ukoliko ne želi da iskaz da, a ovde imate agenciju gde nisu predviđena ni pravila ko može biti svedok, kako će se on pozivati, kako će se obezbediti njegovo prisustvo, kako će se plaćati naknada svedocima za pristupanje u postupku mirenja?! Dakle, sve su to nedorečene stvari koje se ostavljaju u potpunosti na volju ministru. Dakle, smatram da ovakav zakon predstavlja koliziju sa već pozitivnim zakonodavstvom i ono reguliše proceduru za rešavanje sporova iz radnih odnosa, da se na mala vrata vraćamo mirovnim većima, sudovima udruženog rada, a nemaju određenu i uređenu proceduru. Otvara se mogućnost da se država, iako želi da stvori privid trećeg učesnika u rešavanju mirnih sporova između poslodavaca i radnika, direktno meša stvaranje agencije gde postavlja svog direktora, sebi poverljivog i politički podobnog čoveka, jer ovde se u zakonu ponovo uvodi pojam "nepodobnih". Član 38. kaže da lice nije nepodobno za obavljanje ovih poslova. Inače u pravnoj praksi postoji pojam "podobnosti" i pojam "dostojnosti". Dostojan je onaj koji nije osuđivan, lice koje ima poverenje više strana, dakle,da mu se poveri možda i neka javna funkcija, a "podobnost" predstavlja "dopadljivost". Da li vam se neko dopada da bude miritelj ili arbitar? Sigurno da će aktuelna vlada tražiti samo one koji se njima dopadaju po političkom ili poslušničkom kriterijumu i na taj način stvarati miritelja ili arbitra. Ti podobni i dopadljivi će raditi na način da odbijaju sve socijalne tenzije od Vlade, da razvlače postupke i onemoguće vođenje sudskih postupaka, a stranke su pokrenule da bi zaštitile svoje legitimne interese po osnovu rada i na osnovu radnih odnosa. Da zaključim, ovaj zakon ima jedini cilj da se spreči podnošenje 100.000 tužbi onih radnika koji godinama nisu primali doprinose i minimalnu zaradu u društvenim preduzećima, a propala su u proteklom periodu.
Nema razloga da dobacujete. Dobićete pravo na repliku. Po članu 99. stav 3. za vreme govora narodnih poslanika ili drugih učesnika u pretresu, nije dozvoljeno dobacivanje, odnosno ometanje govornika na drugi način, kao i svaki drugi postupak koji narušava slobodu govora. Pravo je gospodina Ristića da govori o svim nedostacima prethodne Vlade i nemate pravo da dobacujete dok on o tome govori. Molim vas, izvolite.
Osnov za repliku je pominjanje legitimiteta vladajuće većine gde sam prepoznao i pitanje legitimiteta stranke kojoj pripadam, pošto šef poslaničkog kluba u toku rasprave nije bio tu, po njegovom ovlašćenju sam zamolio da dobijem pravo na repliku. Što se tiče legitimiteta vladajuće većine, legitimiteta stranaka koje podržavaju Vladu Republike Srbije, održani su izbori za pokrajinsku skupštinu, formirana je nova pokrajinska vlada u AP Vojvodini i to je jedna čudna kombinacija državotvornih stranaka ili stranaka koje se nazivaju državotvornim i separatističkih stranaka, stranaka koje žele da progone ekstra profitere, štite ekstra profitere, ali nama ne pada na pamet da pominjemo legitimitet te vlasti. Koalicioni kapacitet DSS-a na pokrajinskom nivou jeste mali, nismo uspeli da pronađemo način da formiramo skupštinsku većinu. O toj vlasti će suditi i birači i njeni potezi, videćemo kako će se kretati i birači, tu mislim i na legitimitet vlasti u narednom periodu. Takođe, legitimitet ne čine samo izbori i rezultati izbora, nego i dnevni potezi i odluke koje donose određeni funkcioneri. Možemo tako osnovano postaviti pitanje legitimiteta predsednika Republike, jer on je pozvao Srbe da izađu na kosovske izbore, a na njegov poziv se odazvalo 0,3% građana srpske nacionalnosti koji imaju prebivalište na Kosovu i Metohiji, tako da možemo osnovano da postavimo pitanje šta se tu desilo. Dakle, da li predsednik Republike ima legitimitet da odlučuje o stvarima koje se tiču Kosova i Metohije? To nije tako jednostavno pitanje i u cilju prevazilaženja svih međustranačkih sporova, a opet u cilju donošenja odluka kojima ćemo graditi politički kontinuitet u ovoj državi, mislim da pitanje legitimiteta, pa i neka druga pitanja u našim dnevno-političkim raspravama, treba da ostavimo po strani. Hvala.
Ovlašćeni predstavnik DS-a, izvolite.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, impresionirana sam činjenicom da određeni ...
Samo da vas pitam nešto: da li je to replika?
Da. Dakle, ne pada im na pamet da određene stvari rade i to je u redu. Volela bih da im neke stvari padnu na pamet da rade, jer je krajnje vreme da preuzmu odgovornost za vođenje države u ovom trenutku, jer je krajnje vreme da se uhvate u koštac sa problemima koji se u Srbiji nalaze u ovom trenutku, jer je krajnje vreme da shvate da se nalaze na vlasti. Vlast i poverenje se isključivo proverava na izborima. Ne postoji nijedan način da nas ubedite da imate legitimitet da ste tako katastrofalno prošli na poslednjim izborima i lokalnim i predsedničkim, da vas podsetim. Legitimitet predsednika Srbije je najčvršći legitimitet koji u ovom trenutku postoji na političkoj sceni Srbije. To je jedini neposredni izabrani političar u Republici Srbiji i teško da se za ovom skupštinskom govornicom taj legitimitet, uz dužno poštovanje vašeg poznavanja ili nepoznavanja političke scene Srbije, može osporiti. Samim tim bih želela da prokomentarišem i upadicu gospodina predsednika malopre čime je zloupotrebio svoje pravo predsedavajućeg za skupštinskom govornicom. Jer ne može da komentariše izlaganje narodnih poslanika za ovom govornicom, niti može slobodno da tumači šta je neko od poslanika želeo da kaže. Naravno da gospodinu Ristiću nije palo na pamet, niti je ijednog trenutka pomislio da kritikuje ono što je radila Vlada gospodina Živkovića, a taman posla Vlada gospodina Đinđića, jer to je jedino dobro što je u ovoj Srbiji, u poslednjih 10 ili 15 godina, urađeno. Kamo sreće da su reforme, da je tranzicija, da je pozicija radnika, privrede i države nastavljena putem kojim je započeta 2001. godine, jer ne bismo bili u situaciji da ovako smešnim predlozima i istupanjima tumačimo ono što protumačiti niko normalan u Srbiji u ovom trenutku ne može.
Zahvaljujem se. Gospođa Snežana Lakićević-Stojačić je govorila kao ovlašćeni predstavnik DS-a. Za reč se javio predsednik Skupštine da pojasni neke stvari Snežani, odnosno po kom osnovu ima pravo da uspostavi red u sali.
Molim vas, samo sam komentarisao, gospođo Stojačić, naravno, Lakićević-Stojačić, nije to sporno, nema razloga za podizanje tenzija. Samo sam na osnovu člana koji sam citirao opomenuo poslanike koji su dobacivali u trenucima kada je na prvi pogled mimo teme. Moguće da se tu ne čuje, za govornicom se čuje. Dakle, ja samo da uspostavljam red isprečavam da neko ometa govornika. To je jedino što sam ja uradio i mislim da sam bio dovoljno jasan.
Zahvaljujem se predsedniku Skupštine Predragu Markoviću, kao i za prethodnu intervenciju da uspostavi red u sali, valjda je to osnovni zadatak predsednika Skupštine. Ima reč šef poslaničkog kluba DSS-a, Miloš Aligrudić.
Ovo je replika. Izlaganje zamenika šefa poslaničke grupe DSS-a tj. njegova replika je bila upućena na izlaganje Boška Ristića, koji je govorio nešto o legitimitetu političkih stranaka i legitimitetu Vlade. Ovo što ste vi gospođo Stojačić maločas izgovorili potpuno je nepotrebno držanje lekcije narodnim poslanicima, a pogotovo poslanicima DSS-a. Objasniću vam vrlo jednostavno zbog čega. Znamo mi vrlo dobro da je najbolja procena legitimiteta ona na izborima, izborima za predsednika Republike i ona koja je bila na lokalnim izborima.Vi morate znati da je to samo jedna strana političkog legitimiteta. Politički legitimitet se procenjuje i na drugi način i ako je neko dao neku vrstu te procene postojala je neka potreba da neko replicira i da drugačiji pogled na tu stvar, pa vam je lepo rečeno: da neko ko je dobio onakve izbore u junu za predsednika Republike čini nakon par meseci potez koji dovodi do toga da se njegova reč ne posluša u odnosu na one koje su mu upućene. Sa 0,35%. Znači, to je ono o čemu je govorio gospodin Proroković. Još nešto kada je reč o lokalnim izborima. Pokazuju oni stanje legitimiteta političkih stranaka na dan održavanja izbora, ali treba izreći celu istinu. Koji kapacitet ima DSS, u koliko je opština DSS u vlasti: DSS vrši vlast od 110 opština u Srbiji sa svojim koalicionim partnerima. Onda treba pogledati koliki je kapacitet DS-a kada je reč o drugom krugu predsedničkih izbora za opštine. DS je dobila samo 13 predsednika opštine u Srbiji, ali je njen procenat preko 85% prolaznosti u drugom krugu. Koliki je vaš procenat?
Za repliku se javio narodni poslanik Boško Ristić. Vi ste izazvali repliku, nemate pravo na repliku.
Ja nisam izazivao.
Vi ste govorili povodom toga, a predsednik Skupštine se samo pozvao na to.
Tumačenje mojih reči.
Nećemo da polemišemo. Izvolite.
Mislim da ćemo nešto naučiti, ova tri minuta, nećemo izdangubiti, pošto su poslanici ovde došli da rade neki odgovoran posao koji treba da bude na dobrobit građana Srbije. Čuo sam ovde od jednog mog prethodnika da je jedna stranka, pre svega, DSS, u 110 opština u Srbiji na vlasti i da to govori o legitimitetu. To samo govori o dobrom ukusu, da neko može sa svima da ide u koaliciju, da gazi svoja politička načela i da ne bira koaliciju sa kojom će biti na vlasti. To govori o političkoj prevrtljivosti takve stranke. Što se tiče tumačenja koje je dao gospodin predsednik ove skupštine, u vezi sa tim na koju sam Vladu ja mislio kada sam davao ocenu o njenom legitimitetu ili o rezultatima rada. Postoji jedan vic u narodu, kada je neko govorio dole vlada; uhapse ga panduri i pretuku, pa pitaju: šta si to govorio, kaže - "dole vlada, nisam mislio na ovu vladu", a oni nastave da ga biju i kažu - znamo mi na koju ti vladu misliš. Po tom principu jasno je i službenicima ovog parlamenta i službenicima vlade na koju sam ja vladu mislio. Ova vlada je izgubila politički legitimitet. To govore odnosi u Vladi, to govore jučerašnje prazne klupe pojedinih koalicionih partnera ove vlade koji nisu hteli da uđu i da sednu u Skupštinu. To govore glavni odbori pojedinih članica Vlade koji se ne slažu sa politikom, to govore ostavke pojedinih funkcionera u poslaničkim klubovima, zato što se ne slažu sa politikom koja je antievropska. To govori ponašanje i izjašnjenje onih koji su glasali za Deklaraciju o evropskim integracijama, a ovde se sprovodi drugačija politika i Vlada daje predloge koji su antievropski. To govori o složnosti u Vladi i to govori o dugovečnosti te vlade, pod znacima navoda. Doći će i budžet, videćemo kako će se stranke te koalicije odnositi prema tom budžetu. Ovaj zakon ima samo jednu stvar, a to je, da odbije socijalne tenzije od ove vlade, koja ništa nije uradila, koja je nepokretna, koja ima za predsednika čoveka koji nije mrdnuo iz svoje kancelarije, koji sa privrednicima i zaposlenima nije razgovarao, jer najveće socijalne tenzije treba prvo na sebe da preuzme predsednik Vlade, koji treba da primi i zaposlene i one koji su njihovi poslodavci. Ovde želi predsednik Vlade preko neke agencije, koja nije uređena zakonom, ni u pogledu njene strukture, ni u pogledu broja zaposlenih, ni u pogledu nezavisnosti i samostalnosti, u pogledu finansiranja i funkcionisanja, da taj problem odbije od sebe i prenese na direktora koga će Vlada imenovati. Dakle, hoće jednog državnog službenika da stavi u žrvanj odnosa između zaposlenih i poslodavaca, koji treba da rešava sve tenzije i samo da razvlači postupak navodnog mirnog rešavanja radnih sporova. Na ovaj način se želi sprečiti i odugovlačiti 100.000 postupaka koje će nezadovoljni građani Srbije pokrenuti protiv poslodavaca iza kojih stoji aktuelna Vlada.
Gospodine Ristiću, isteklo vam je vreme. Nisam razumeo kakve sada veze agencija ima sa ovim pitanjem, ali dobro. Izgleda da svako može slobodno da tumači. Ne razumem u čemu je povreda poslovnika gospođo Stojačić.
Ja sam pomenuta u izlaganju.
Vas je pomenuo stranački kolega.
Mene je pomenuo gospodin Aligrudić i gospodin Predrag Marković. Sasvim izvesno se legitimitet svakoga od nas pojedinačno može utvrđivati na različite načine, ali sasvim sigurno je da se politički legitimitet političkih stranaka na političkoj sceni Srbije utvrđuje isključivo i jedino izborima. Dakle, ponoviću, DS nakon lokalnih izbora ima ubedljivo najviše odbornika u lokalnim skupštinama opština i dobila je više glasova nego sve političke stranke koje čine vladajuću koaliciju u Republičkom parlamentu i Republičkoj vladi i to jeste legitimitet koji je nesporno utvrđen na lokalnim izborima. DS ima najviše gradonačelnika u Republici Srbiji. DS je imala najviše gradonačelnika, kandidata za gradonačelnika u drugom krugu lokalnih izbora i zbog principijelne politike i neprincipijelnih koalicija u koje se ulazilo u drugom krugu nije uspela da pobedi baš na svim izbornim mestima na koja je izašla. Saberite vaše izborne rezultate na lokalnim izborima, saberite izborne rezultate svake vaše političke stranke i svih vas zajedno. Shvatićete, iako znam da je to teško da se prihvati, pa čak i gospodinu Aligrudiću, da je Demokratska stranka u ovom trenutku i po tome, ali i po istraživanjima svih relevantnih agencija, ubedljivo najpopularnija stranka demokratske opcije u ovom trenutku u Srbiji. Naravno da je Boris Tadić pozvao Srbe da izađu na izbore na Kosovu. Naravno da Boris Tadić ima hrabrosti da prepozna problem i problemu pogleda u oči. Naravno, da se i sutra raspisuju izbori on bi pozvao narod da izađe na izbore, jer je osnovno pravo svakoga od nas da bira i da bude biran. Naravno, jer priznajemo Kosovo i nadamo se da Kosovo jeste sastavni deo Srbije, i nečinjenjem ne dižemo ruke od njega, onako kako vi to činite. Činjenjem i pozivanjem naroda da izađe na izbore i pokušaju da ostvare svoja legitimna i politička prava pokušavamo da umanjimo tragične posledice i Kumanovskog sporazuma i Rezolucije 1244, u koju ste nas vi uvukli, a mi pokušavamo da nađemo način da u komunikaciji sa evropskom i međunarodnom zajednicom damo nadu građanima Kosova, nadu građanima Srbije, da se borimo za Kosovo. Znam da je nečinjenje i bežanje od problema osnovna karakteristika koju ima Vlada na čelu sa Vojislavom Koštunicom. Mi znamo da je nečinjenje nešto što će ostati zapamćeno kao osnovna karakteristika Vlade u periodu otkako je konstituisana. Mi znamo da ne postoji mogućnost da se donese odluka, a to je karakteristika hrabrih ljudi koji treba da vode Srbiju. Ne umete, ne možete, ne znate, i što je najgore, nećete da donesete odluke koje bi Srbiju trebalo da odvedu tamo, zašta se .... i to je suština.
Vreme vam je isteklo. Gospođo Stojačić, vreme vam je isteklo.
.... i to je suština. Kada neko od vas bude imao hrabrosti moći će da komparira Demokratskoj stranci. Hvala lepo.
Samo malo (pošto se više poslanika javilo za reč) reč ima prvo Miloljub Albijanić, pa narodni poslanik Proroković, pa Žarko Obradović, ali vas molim nemojte o ciframa, koliko je ko dobio, jer, znate, svašta može da se pretvori u rezultat i kada dobijete u prvom krugu za predsedničke izbore 900.000, pa na lokalnim dobijete 460, proglasite 460 pobedom. Nemojte to, jer to narod zna, i nije dobro. Izvolite Miloše.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da, posle ovih lokalnih izbora, postoji nervoza u jednoj političkoj stranci.... (glasovi – kojoj). U Demokratskoj stranci postoji nervoza, a ako postoji nervoza očigledno je da ste dobili daleko manje nego što ste do sada imali. I, ako nešto izgubite onda pokušavate verbalno da to ovde nadoknadite. Nije moguće. Što se tiče jedinstva vladajuće koalicije, dakle, premijer je sazvao sastanak u petak. Upravo je na tom sastanku demonstrirano jedinstvo vladajuće koalicije. Jedino ko nije demonstrirao jedinstvo bio je predsednik Republike Boris Tadić. Ne može, dakle, predsednikRepublike da kaže da podržava sastanak kada na njega neće doći, a da, dakle, potkači i Skupštinu i kaže da Skupštinu neće da sluša, i da, usput, pomene i zakon o Narodnoj skupštini, da kaže da ga neće potpisati, iako ga nije ni čitao i do njega nije ni došao itd.To se zove neodgovorna politika. A, što se tiče jedinstva vladajuće koalicije, vidite i sami da postoji politička stabilnost, da postoji finansijska stabilnost u zemlji, da će uskoro na dnevnom redu da se nađe i budžet Republike Srbije, i ne vidim na koji način, osim verbalno, želite da narušite to jedinstvo. Dakle, onaj ko je na neki način izgubio lokalne izbore, pokušava ovde da ih dobije, što nije moguće. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dušan Proroković. Da li je to po Poslovniku ili je to replika? Izvolite.
Replika, po članu 97. Hvala. Drugovi i drugarice iz Socijalističke internacionale, ako je činjenje u evropskom duhu to što se ljudima nabijaju "plastične kese" na glavu, onda mi kao stranka tako nešto ne želimo da činimo. Ako je činjenje to što se ljudima "šok bombama" upada u stanove, onda to za nas ne predstavlja prihvatljivo činjenje. Ako je činjenje to što se glasa iz Bodruma, Soluna, što se preferencije na određene proizvode, koje nam je Evropska unija dala, krše tako što tajkuni taj isti šećer švercuju, uzimaju ekstra profit u džepove, onda to nije činjenje kojim ćemo se mi baviti. Druga stvar, što se tiče koalicija, principijelno smo rekli - nema koalicije sa onima koji razgrađuju državu. Vi ste sa njima u koaliciju išli, dali ste Vojvodini grb, dali ste joj zastavu. Sada hoćete i Ustav da joj date. E, pa gospodo to možete da radite, ali verujte u Demokratskoj stranci Srbije imaćete velikog protivnika, imaćete stranku koja će isključivo koalicije praviti sa državotvornim strankama. Hvala.
Po Poslovniku, narodni poslanik Žarko Obradović. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, izašao sam za govornicu da u ime poslaničke grupe SPS-a reklamiram povredu Poslovnika od strane gospođe Stojačić. Povređen je član 99. Poslovnika, u kome jasno piše da, poslanik treba da govori o onome što je na dnevnom redu. A, ona to nije činila - govorila je o nečemu što nije na dnevnom redu, o Kosovu i Metohiji na krajnje nekorektan i politički i državno i kako god hoćete, koji god hoćete, način. Gospođo Stojačić, za vas i vaše drugove, i za sve ostale koji to ne znaju, Rezolucija 1244 i Kumanovski sporazum bili su častan način da se prekine agresija NATO-a na našu zemlju. Agresija koja je trajala 78 dana i noći, koja je učinila grdne štete po našu zemlju i ubila mnogo ljudi, (glas – sram te bilo) agresija onih zemalja koje su finansirale vašu političku delatnost, agresija onih zemalja koje ste vi prizivali da bombarduju Srbiju .... (glas – nije tačno). Jeste! Tačno je! Pogledajte NIN od 18. marta ove godine, pa ćete videti da su čelni ljudi Demokratske stranke držali predavanja po Nemačkoj i zvali da se bombarduje naša zemlja. Ako imate činjenice - govorite o njima. Ali nemojte jedan katastrofalan politički potez vaše stranke, čiji je predsednik i predsednik Srbije, na čiji poziv se odazvalo 0,25% građana, da maskirate i da pričate o drugim stvarima koje ne stoje. Izvolite, recite, "pogrešio je" ili izbegavajte temu – Kosovo i Metohija. Jer, bili ste vlast, niste učinili ništa. Vaši partneri, vaši naredbodavci čine Kosovu i Metohiji ono što su učinili, i manite se priče o prošlim vremenima. Čak i oni koji su pomagali Demokratsku stranku, koji su finansirali demokratsku stranku, ne kriju da su to radili zarad Albanaca. I ta priča o ljudskim pravima, o humanitarnoj katastrofi, čak ni nju oni ne pričaju. (Glasovi – izgubili su na izborima u Americi). Naravno. Treba da pitate zašto je Boris Tadić otišao, prva mu je poseta bila Americi. Postavite sebi pitanje zašto je otišao prvo u Ameriku, na osam dana, na radni doručak. A, sada, zastupa stavove američke administracije. Odgovorite građanima Srbije na to pitanje. Manite se priča o Rezoluciji 1244. Da nema te Rezolucije, pa mi ne bismo imali pravni osnov da se borimo za Kosovo i Metohiju. Ne bismo imali pravni osnov da se borimo za Kosovo i Metohiju, i kada mi sami sebi skačemo u usta pa otvaramo pitanje Kosova i Metohije, na način na koji to govori Demokratska stranka, onda je to duboko protiv države, da ne pominjem i da je protiv onih jadnih ljudi dole. Hvala.
Zahvaljujem se. Po kom osnovu gospođo Stojačić? (Narodni poslanik Stojačić, sa mesta – pomenuta sam.) Pa, vi ste izazvali repliku, tako da nemate pravo na nju. Ako je povreda Poslovnika, vi ste izazvali povredu Poslovnika. (Poslanik Snežana Lakićević-Stojačić insistira da dobije reč, ali predsednik ne dozvoljava, jer nema pravo po Poslovniku.) Ne možete, hoćete na silu da uzmete reč, nije korektno. Vi ste izazvali repliku. Sekretar me je upozorio da nemate pravo na repliku. Reč ima Boško Ristić, po Poslovniku. Po kom članu Poslovnika?
Član 96. Poslovnika.
U članu 96. se kaže da, o povredi Poslovnika mogu govoriti samo predsednici poslaničkih grupa. Predsednik poslaničke grupe je dužan da navedene odredbe koje drugi poslanik iznese da je po njegovom mišljenju povređena, da je citira i obrazloži – u čemu se sastoji povreda Poslovnika? Koji član je povređen?
Molim vas, gospodin Žarko Obradović se javio po Poslovniku i izazvao je repliku. To je povreda Poslovnika. Pitajte sekretara o tome.
Ja sam ga pitao i on je upravo to i rekao. Po ovom članu koji ste sada citirali, nemate pravo na reč. Mogu da vam dam reč po članu 97, ali po članu 96. ne mogu. Izvolite, imate reč po članu 97.
Zahvaljujem se predsedavajućem na dobroj volji da mi omogući da govorim, iako smatram da on uzurpira pravo i da sprečava da kažemo koje su povrede Poslovnika ovde izvršene. Gospodin Žarko Obradović se javio po Poslovniku za reč. Prema tome, kada po Poslovniku prozove nekog od poslanika ili rastumači negativno, zlonamerno ili netačno njegovo izlaganje, taj poslanik ima pravo na repliku. U ovom slučaju, predsedavajući je prekršio Poslovnik zato što je gospođi Lakićević uskratio pravo da replicira na izlaganje gospodina Žarka Obradovića. Ali, atmosfera je takva, očigledno upravo zbog te monolitne jedinstvenosti aktuelne koalicije i ove vlade. Očigledno je da u aktuelnoj koaliciji ne postoje nikakvi rascepi i procepi, pa je zato ovakva atmosfera u Skupštini. Zamolio bih predsedavajućeg da vrati raspravu, naravno kada omogući repliku gospođi Lakićević, upravo onako gde joj je i mesto, a to je zakon o mirnom rešavanju radnih sporova. Čini mi se da je ovde tenzija porasla upravo zbog toga što postoji nervoza u vladajućoj koaliciji pred usvajanje predstojećeg budžeta. Hvala.
Zahvaljujem se narodnom poslaniku Bošku Ristiću na doprinosu da nastavimo dalje raspravu o ovoj temi. Molim sve poslanike da se vrate na temu dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić, na temu.
Gospodine predsedavajući, volela bih da ubuduće vodite računa o kršenju Poslovnika kada se to odnosi i na poslanike koji čine vladajuću koaliciju.
Naravno, uvek. Zahvaljujem.
Danas na dnevnom redu imamo dva zakona, između ostalog, zakoni koji se odnose i na pitanje socijalne pravde: zakon o socijalno-ekonomskom savetu i zakon o mirnom rešavanju radnih sporova. Tim pre, čudna izlaganja koja smo malopre čuli za ovom govornicom, koja sa omalovažavanjem govore o Socijalističkoj internacionali. Neverovatno, u odnosu na poslaničku grupu od koje dolaze, u odnosu na vladajuću strukturu koja je predlagač ovih zakona, a koji se pre svega odnose na zakone koji treba u određenoj meri da uvedu i socijalnu pravdu u naš pravni sistem. Podsetiću vas da ste vi predlagači, između ostalog, ovog zakona. Zakon u mnogo čemu ima socijaldemokratske odredbe. U zemlji u kojoj su socijaldemokratski koreni duboko ukorenjeni, u kojoj je socijalna pravda nešto o čemu se govori, u zemlji koja je, objektivno, zbog socijalne bede, uvedena vladavinom onih koji nas sada podsećaju zašto su padale bombe i ko ih je doveo, i sada traže opravdanja za greške koje su činjene u prethodnom periodu, nešto je zbog čega vi, ja i svi poslanici u Narodnoj skupštini moramo da vodimo računa o svemu što ima predznak socijalnog. Zbog toga, Demokratska stranka će, naravno, iako ima mnogo primedbi i na zakon o socijalno-ekonomskom savetu i na zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, glasati za njih, zato što ima svest. Ima svest o tome da problemi u Srbiji postoje. Zato što ima svest o tome da određena rešenja u ovim zakonima nisu dobra, iako se na osnovu ovog zakona prave različita vrednovanja drugih pozitivnih propisa koji regulišu istu materiju, pa samim tim se postavlja pitanje kako će se primenjivati član 153. Zakona o radu, jer se i u ovom zakonu predviđaju norme koje su predviđene u tom zakonu, iako taj zakon nije došao na dnevni red, a možda se o njemu trebalo raspravljati ranije. Da, lex spesialis, i to je jedna od karakteristika koju pokušavate i sa zakonom o Narodnoj skupštini da nam predstavite, kao i retroaktivnost kojom želite da regulišete određena pitanja, a koja nisu adekvatna, saglasno našem pravnom sistemu – to je ono od čega ne možete da se odbranite. Jeste, imate konsenzus vladajuće strukture, imate taj konsenzus samo oko jedne stvari – da ostanete na vlasti što duže. Jer znate da će na sledećim izborima, kao malopre, neki od onih koji su se ovde obratili i postavljali sumnju o broju glasova i glasača koje je Demokratska stranka dobila, biti statistička greška na predstojećim izborima, jer su na nivou statističke greške bili i na nedavno završenim lokalnim izborima. Taj strah od statističke greške je ono što vas čini ujedinjene oko određenih stvari, ujedinjene oko pravljenja većine u Narodnoj skupštini, ujedinjene o nečinjenju, ujedinjene u nedonošenju odluka, ujedinjene jedino u sedenju u foteljama u Vladi Republike Srbije. Taj konsenzus ne treba ni nama. Taj konsenzus ne treba ni građanima Srbije. Taj konsenzus je nešto što već skupo plaćamo i bojim se da će cena biti zaista visoka kada budemo u prilici da dođemo na vlast i nastavimo reforme koje smo započeli i koje su jedino moguće, da bismo uradili ono što ste svi ovde izglasali, a to je evropska integracija. Zbog toga, molim vas, ubuduće kada govorite za ovom govornicom, vodite računa o zakonima koji su na dnevnom redu. Vodite računa o zakonima koje sami predlažete. Diskreditujući pitanje socijale, diskreditujući socijalna pitanja, diskreditujući socijalnu politiku, diskreditujući kroz priču kojom želite da omalovažite sve one koji misle da socijalistička ideja jeste nešto što valja. Nažalost,našu zemlju već dugo vremena predstavljaju pogrešni ljudi, a to je druga priča. Niko vas neće razumeti, a oni koji vas razumeju, sigurno će vam uskratiti poverenje. Naravno, licemerno je posmatrati stvari na takav način. Licemerje je, takođe, konsenzusom postignuto u vladajućoj većini. To je još jedna od karakteristika koju svako od nas ko se politikom bavi, ali i oni koji nas sa strane posmatraju, svakako može da, kao karakteristiku, primeti. Nemojte onda biti predlagači zakona koji rešavaju probleme socijalnog pitanja, koji rešavaju probleme socijalnog staranja. Nemojte biti predlagači i formirati institucije u ovoj zemlji koji će na određeni način odagnati štrajkače i ljude koji imaju problema od vaše vlade, od vaših ministarstava. Nemojte vaditi budžetske pare da biste štrajkove sanirali. Nemojte ovu zemlju uvlačiti još dublje od onoga do čega ste je danas doveli. Hvala lepo.
Da se razjasnimo. Učinio sam napor da bi se vratili na temu dnevnog reda, da mimo Poslovnika dozvolim ovlašćenom predstavniku Demokratske stranke da govori. Nažalost, nismo uspeli, jer se nismo vratili na dnevni red, jer je uvodno izlaganje iskorišćeno za drugu temu. Zato sada imamo replike po tom pitanju. Predsednik poslaničke grupe DSS Miloš Aligrudić.
Maločas je gospođa Stojačić govorila kao predstavnik predlagača i to po članu 89. u momentu kada nije mogla da dobije pravo na reč, zato što se predstavnici predlagača koristeći svojih 20 minuta mogu javiti na početku rasprave, po redosledu koji je utvrđen Poslovnikom, članom 89. i mogu to iskoristiti u dva segmenta: prvih 10 minuta na početku u uvodnom izlaganju i 10 minuta kao završnu reč. Pri tom, dok se gospođa Stojačić ovde nama obraćala ponovo je izgovarala neke neverovatne stvari, ponovo je davala političke kvalifikacije, političke ocene i govorila nešto o socijalnoj politici i u tom kontekstu govorila o vladajućoj koaliciji u Srbiji. Kada je reč o Socijalističkoj internacionalni i vašem pristupanju tom pokretu, to govori o vašoj privrženosti levičarskim idejama ili na kraju krajeva što se tiče mnogih od vas komunističkim idejama. To je vaše pravo. Imate pravo da to volite i obožavate, ali pristupanje komunističkoj, socijalističkoj, nekoj drugoj internacionali, ne označava da je vaš program i vaše dejstvovanje ikad imalo ili će ikada imati bilo kakvu socijalnu dimenziju. To je ono što ne smete nikada zaboraviti. A socijalna dimenzija programa onih koji vladaju očitava se u zakonima i projektima koji se donose i kako će se oni reflektovati na život stanovništva. Prema tome, tu demagogiju ostavite za neko drugo mesto.
Po Poslovniku narodni poslanik Rajko Baralić.
Član 95. kaže - poslanik je dužan da za govornicom govori istinu. Dame i gospodo narodni poslanici, kada neko pripada Socijalističkoj internacionali onda on ne glasa za Zakon o radu koji ostavi pola miliona ljudi u Srbiji bez posla! Kada neko pripada Socijalističkoj internacionali onda on ne glasa za takav zakon koji samo poslodavcima obezbeđuje efikasan otkaz! Kada neko pripada Socijalističkoj internacionali onda se zalaže za principe socijalne pravde! Kada neko pripada Socijalističkoj internacionali onda nije pridružen nego je stvarni!
To nije u članu 95. predviđeno, ali možemo tretirati članom 100. Narodni poslanik Šormaz, povreda Poslovnika. Da citiramo tačno član, da ne pričamo napamet.
Član 100. – dužni smo sa uvažavanjem da se obraćamo jedni drugima i da pričamo istinu ili barem stvari o kojima nešto znamo. Želeo bih kratko da kažem, javnosti radi, da ne bi došlo do zabune da narodni poslanici to ne znaju, zbog toga što je jedna narodna poslanica izjavila to što je izjavila. Kruške padaju sa drveta tj. sa kruške, a bombe teško da padaju. Bombe se bacaju i ja to znam kao pripadnik protivavionske artiljerije koji je učestvovao u ratu. Na nas su bombe bacali, nisu bombe padale tek tako na nas, tako da ima krivice, naravno, i kod onih koji su vodili zemlju u to vreme, ali ne može da nema krivice i kod onih koji su te bombe bacali.
Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodina ministra nema, ali nadam se da će u toku rasprave doći, pa će biti prilike da se njemu lično obratim. Moju raspravu u načelu o predlozima ova dva zakona mogao bih završiti u jednoj rečenici, međutim, ključna reč u toj rečenici je ta koju ne mogu da izgovorim sa ove govornice, a da ne budem opomenut. To je zbog kulture dijaloga, samo da prenesem, ambijent onih koji su nezadovoljni stanjem u kome žive, njihovim socijalnim statusom, njihovim materijalnim položajem i uslovima u kojima rade. Kod ovih tekstova predloga zakona ne mogu a da ne kažem da se ponavlja u nekoliko predloga koji su ranije usvojeni, tih istih tekstova predloga zakona koje potpisuje Vlada i stavlja u skupštinsku proceduru. Nakon vođenja rasprave i sučeljavanja mišljenja, usvajanja tih zakona, ostaju kao zakoni koji se ne primenjuju u praksi. Znači, Vlada, da li je sadašnja, bivša, ali uglavnom, ne insistira na primeni propisa koje je sama donela. Iz tog razloga se dešava u praksi da birači, građani često ne razlikuju zakonodavnu i izvršnu vlast, pa nas jednako grde, i videli ste tekstove u novinama koliko nas psuju, misleći da radimo isti posao, nekoristan za građane i veoma necelishodan. Zbog toga bi se distancirao od takve vlade koja pokušava da probleme koji se rešavaju, predlaže da se rešavaju van institucija, a zagovaramo da jačamo institucije sistema, da se primenjuju propisi, da budemo ozbiljni i dosledni u primeni propisa. Šta reći o ova dva predloga zakona. Jeste ocena da se želi da se amortizuju socijalni nemiri, da ministri imaju više vremena za poslove iz struke, a da neko drugi rešava probleme sukoba, odnosno nagomilanih problema, probleme štrajkova itd. Ja ću to objasniti na primeru ako pokušamo ove propise da prevedemo na praksu. U praktičnim uslovima šta znači ako osnujemo socijalni savet, imajući na umu njihov cilj i čime se taj savet bavi, kako odlučuje, šta rešava, kakve stavove zauzima i o tome obaveštava ministra i Vladu. Na primeru jednog preduzeća gde je država većinski vlasnik kapitala, na primeru Rudnika bakra "Majdanpek" koji je preduzeće u sastavu matičnog preduzeća RTB "Bor", gde su, da li ona Vlada ili sadašnja Vlada, manje je važno, ukinuli upravni odbor preduzeća, postavili vladin odbor, direktore koji su predstavnici vlasti. Znači, ima upravljačku i izvršnu funkciju i vlasnik je preduzeća. Može se desiti da vlada pet godina ili ako je ova vlada manji period ne brine o tom preduzeću. Pravi poslodavac je gazda preduzeća. Brine kako mu preduzeće radi, vodi računa da može prodati proizvod na tržištu, angažuje stručnu radnu snagu, stvara uslove poštujući sve odredbe zakona koji su vezani za rad preduzeća, od Zakona o preduzeću, Zakona o zaštiti na radu, Zakona o radu, Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju itd. U kontekstu ovog zakona vi kažete da ste videli u svetu kako to drugi rade. Šta može ta grupa ljudi, bez obzira na koji način izabrana: predstavnici Vlade, sindikata, predstavnici Unije poslodavaca. Šta može nama rudarima da kaže, kakav je naš materijalni status, ekonomski položaj, bilo da je u pitanju poslodavac ili zaposleni, kada pet godina to znamo, a nijedan potez Vlade nije usmeren da se ti problemi rešavaju. Veoma sporo, tromo ili nikako. Od 3.000 zaposlenih u Rudniku bakra "Majdanpek" sveli smo na 1.300 i kao vlasnik preduzeća, kao gazda nismo uložili sredstva za razvoj preduzeća, za obnavljanje opreme, za kupovinu rezervnih delova, nismo odvojili sredstva za nabavku repromaterijala, nismo zaposlili radnike koji su formalno u radnom odnosu. Ne proizvodimo bakar više, ne prodajemo, a država to trpi, ne preduzima nikakve ozbiljnije korake da se taj status reši. Šta uraditi u kontekstu i odnosu poslodavac – zaposleni? Izađu rudari, štrajkuju, blokiraju "paraćinsku petlju" i posle nekoliko dana štrajka Vlada shvati ozbiljnost problema. Izađe i na brzinu obeća rešenje problema, i to ne uradi! Slušao sam vašu izjavu na TV, koja me je ogorčila, moram da vam kažem, kada ste rekli da, svi oni kojima nisu plaćeni doprinosi za penzijsko i invalidsko osiguranje, ne očekuju da će im biti regulisan radni staž. Šta uraditi tamo gde je država vlasnik preduzeća? Vi znate da je, po zakonu, poslodavac obavezan da, kada obračunava zaradu, dostavi i obračunski list radniku. Ako to ne uradi, biće kažnjen i poslodavac i odgovorni radnik. Dobijali smo redovno obračun plata, sa svim obustavama: doprinosi i porezi za penzijsko, invalidsko, zdravstveno, odnosno za zaštitu nezaposlenosti. Na kraju, posle godinu dana saznamo da država nije uplatila ta sredstva, iako je bilo na obračunatoj listi.Kakve su pravne posledice takvog rada? Kada je vlasnik privatnog preduzeća, preduzetnik, to je u manjem broju slučajeva, manji broj zaposlenih i manji društveni problem. Šta uraditi kada su veliki sistemi, kao "Zastava", kao RTB "Bor", kao ŽTP, kao preduzeća gde je država većinski vlasnik? Kako te pravne posledice rešiti, jer je nedopustivo da Vlada, država ne insistira na primeni sopstvenih propisa. Kada je u pitanju obaveza poslodavca, samo jedan detalj iz penzijsko-invalidskog osiguranja, u određenom roku, u prvom tromesečju dostavi nadležnoj filijali penzijsko-invalidskog osiguranja podatke o zaradama i vremenu provedenom na radu. To ne uradi godinu dana, a niko nije kažnjen. Kada radnik ispuni uslove iz člana 19. stav 1. tačka 3) Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju i podnese zahtev za ostvarivanja prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja, dobije odgovor da nema regulisan staž osiguranja i traži da to sam rešava, da plati. Odakle pare? Da li su to dospele obaveze prema državi, ako je poslodavac bio obavezan da to izmiri u određenom roku? Kako je uopšte mogao, po propisima koji važe, da isplati zarade a da ne isplati obaveze po osnovu doprinosa i poreza, i ne bude kažnjen. A, po pet godina neka preduzeća nisu regulisala obaveze iz penzijskog i invalidskog osiguranja. Na kraju, vi kažete da to država neće moći da sanira, da reguliše. Da li negde na Zapadu ima takav slučaj da neko ne plaća toliko godina i da ne bude kažnjen, ne bude zatvoren, to preduzeće ne bude oterano pod stečaj, bankrot itd? To je ono što je neoprostivo. Može li taj savet, na bilo koji način biran, bez obzira na znanje, umnost, mudrost, da drugačije to prikaže kada je u pitanju sukob između poslodavca i zaposlenog. Samo u delu koji se odnosi na mirno rešavanje sukoba - da li ima neki drugi način, nemirni način? Šta to znači "miran način sukoba iz radnih odnosa"? Ako poslodavac da otkaz zaposlenom, ispoštuje odredbe po zakonu, kada može da otkaz da, ako zaposleni misli da ima osnova, on će pokrenuti tužbu sudu. Kada pokrene tužbu sudu, ima mogućnost inspektor rada, ako su očite povrede odredaba Zakona o radu, da vrati zaposlenog na posao, dok se ne okonča sudski postupak. Nije potreban miritelj, nije potreban arbitar, ali insistirati na primeni postojećih zakona, poštovanje propisa, disciplini i onda nećemo imati, kako vi to kažete, sukoba. Ne znam da li je neko rešio problem na taj način što je izudarao poslodavca, pa je ostvario neko pravo. Uglavnom je to u institucijama sistema. Da završim, mislim da je i jedan i drugi predlog zakona smišljen samo u želji da se rastereti ministar i Ministarstvo. Ne kažem da će to da im pođe za rukom. Radnici traže neposredan kontakt sa Ministarstvom, ministrom, pa često i sa predsednikom Vlade, jer se dugo čeka na rešavanje tih problema, a oni se ne rešavaju.
Reč ima ministar Lalović.
Samo par rečenica koje su neposredno vezane za ova dva zakona, pošto i tema nije direktno, što je ovde govoreno, vezano za ove zakone, mada ću i njih, naravno, pomenuti. Pošto je juče pomenut RTB "Bor", a i danas se pominje, potrebno je reći samo nekoliko stvari, da ne bi bili u zabludi. Kada je u pitanju RTB "Bor" i "Majdanpek", u tim rudnicima, u periodu od 1990. godine i pre toga, otprilike, se prestalo sa investiranjem, vi koji živite u Boru to jako dobro znate, sa skidanjem raskrivke i krenuli ste u besomučnu eksploataciju i došli ste u bunar. Dobro znate o čemu se radi. U prethodnih 10 - 15 godina, potpuno odsustvo investiranja u RTB "Bor" i "Majdanpek" je dovelo do toga da oba rudnika siđu u bunar, kako se to kaže. Sada su potrebne ogromne investicije, koje su prethodno izostale, jer je bila besomučna eksploatacija raspoloživog bez investiranja, da bi se to, eventualno, vratilo u život. To je prva stvar. Radi istine, to treba da se zna. Nije to palo sa Marsa, problem "Bora" i "Majdanpeka". Drugo, vezano za "Bor" i "Majdanpek", jedino rešenje za ta dva rudnika ili ta dva preduzeća, jeste da se nađe ozbiljan investitor koji će ozbiljno investirati. Prema informacijama koje imam, a trebalo bi, pre svega, pitati ministra privrede, jer ja to ne pokrivam, ali sam dobio informaciju da su u toku ozbiljni razgovori sa nekim investitorima koji su raspoloženi da investiraju. Ono što treba reći radnicima, treba reći istinu, da imaju budućnost ako nađemo investitora koji će tu investirati. To je tako, sviđalo se nekom ili ne. Druga stvar koju ste pomenuli, takođe moram da komentarišem, a radi se oko povezivanja staža. Govorimo o povezivanju staža, o problemu neuplaćivanja doprinosa. Prvo bih samo jednu stvar konstatovao, da jedan prednacrt zakona koji mi imamo u Ministarstvu, a u vezi tog problema, nadam se da ćemo relativno brzo izaći sa tim tekstom u jednu raspravu, pokrivamo period od 1992. godine, prema toj ideji. Znači, problem nepovezivanja staža je krenu od 1992. godine i traje do danas. Ova vlada radi dve stvari u vezi toga. Jedno je, kao što verovatno i znate, preko Fonda za razvoj, da ne pričam sada tu priču, pravi konverziju, kada je u pitanju celo preduzeće, kolektiv i pokriva staž. Tako smo pokrili staž npr. "Zastavi" i mnogim preduzećima, kada su u pitanju zaposleni. Drugo što radi, kada su u pitanju pojedinačni slučajevi, za period od 1992. godine, priprema ovaj zakon koji sam pomenuo, koji bi trebalo sada tu drugu grupu ljudi, kojima nije povezan staž, da reši. Znači, to su dve stvari koje mislim da treba da se ovde kažu i da se zna šta je sa "Borom", šta se može sa "Borom" uraditi, šta je sa povezivanjem staža i šta se tu može uraditi.
Narodni poslanik Nikola Todorović, replika.
Gospodine ministre, ispričao sam priču u kontekstu obaveze države prema sopstvenim zakonima koje je donela, kada je u pitanju isplata zarada i rešavanje uplate doprinosa. To nije rađeno. Kako je moglo to državno preduzeće sebi da dozvoli, a da "poštuje" propise sopstvene države? Što se tiče RTB "Bor", 37 godina staža imam u RTB "Bor" i odlično poznajem problematiku. Ima puno grešaka, što države, što nas samih koji smo u tom periodu radili. RTB "Bor" i Rudnik bakra "Majdanpek" ima instalisanih 12.350.000 tona kapaciteta godišnje prerade rude. Da bi proizveo 12.350.000 rude, treba mu 40 miliona tona iskopina, ukupno, kada je u pitanju mehanizacija na kopu, počev po fazama, od bušenja, miniranja, utovara, transporta, drobljenja itd, dok se ne dobije koncentrat bakra koji topimo u Topionici "Bor". Proizvodili smo 50 - 60 tona bakra u koncentratu. U tom bakru je bilo tri do pet tona zlata, bilo je 12 - 13 puta više srebra, selena itd. To je po planovima i programima razvoja rudnika, onim petogodišnjim planovima, pa dugoročnim planovima. Govorim od perioda 1983. do 2000. godine. Tada smo razvijali kapacitete, u 2000. godini imamo 14, 16, čak i 18 miliona tona rude. Pravili smo nove kapacitete za preradu, nismo imali dovoljno rude ni za instalisane kapacitete. Ima dosta grešaka, ali vam govorim o periodu kada je to preduzećebilo državno preduzeće. Kada država upravlja i rukovodi preduzećem i donosi pogrešne odluke ili ne donosi nikakve odluke, i da se taj problem sporo rešava, a da rudari nemaju šta da jedu, nemaju od čega da žive, nemajuda zadovolje osnovne egzistencijalne uslove, a državno smo preduzeće. Država ne preduzima ni korak dalje da preduzeće osposobi, da ga dovede do situacije da pripremi za stečaj i likvidaciju ili sada bankrot ili prodaju. Nema u rudarstvu šta da se proda. Zemlju da prodamo, ne možemo. Vlasnik je država, mogu samo koncesije. Oprema je dotrajala, tehnologija je stara, treba sve ispočetka kopiti da se skine ogromna nagomilana jalovina da bi se došlo do rezervi koje su prisutne, a neotkrivene su, da bi moglo da se eksploatiše. Teško je nama rudarima koji smo u toj oblasti, a i vama profesorima koji niste u toj oblasti, a često ste u ulozi i odlučujete da ubedimo nekoga ko će da uloži pare, da eksploatiše rudu koja je relativno siromašna; gde je sadržaj metala 35%, gde su ogromni troškovi, kada treba sa kapacitetima koje mi danas nemamo, a imali smo, pričam vam, imali smo godišnje kapacitete do 40 miliona tona iskopina, da skinemo jalovinu koju 10 ili 15 godina nismo skidali i da dođemo udinamiku, da proizvodimo neku količinu rude da se ona može rentabilno eksploatisati. Dakle, da se pokriju troškovi, da se zaradi od bakra i da se državi izmire sve obaveze. Rudnik bakra "Majdanpek", tako će se zvati i ako proizvede 13, 30 ili 40 miliona tona. Dakle, isto će se zvati. Postavlja se pitanje, da li ima tu ulaganja i može li ova Vlada da uloži toliko para da se ostvari neka proizvodnja na četiri ili pet miliona tona, jer je Vlada vlasnik preduzeća, država je vlasnik. Ne kažem ja da je to ova Vlada, ne govorim politički, govorim stručno. Znači, može li vlasnik preduzeća, gazda, onaj ko je zainteresovan da preduzeće dobro radi, da smanji troškove, onaj ko je zainteresovan da ima dobru organizacionu strukturu, dakle, da ima stručne ljude koji će u svim fazama sve procese rada da zadovolje, pa ako ne valja, dobiće otkaz u skladu sa zakonom. Naš direktor nema uslove da radniku da otkaz, ni onom radniku koji ne ispunjava svoje zadatke, odnosno koji ne sluša. Neko je juče počeo da komentariše, čije ponašanje nije u skladu sa očekivanjem poslodavaca, jer ne može nijedna odredba iz člana 101. ...
Znam da je prekoračeno vreme, ali tema je RTB "Bor".
Član 101. stav 1. tačka 108) Zakona o radu, ne može da primeni jer ima zaostalih šest ili sedam zarada. Dakle, tu su neizmirene obaveze, a nema otkaza ako ne isplati zaostale zarade, ako ne isplati otpremninu i jedino da proglasi radnika kao radnika za čijim je radom prestala potreba. U tom rudniku, kada bi pokrenuli proces proizvodnje, treba zaposliti veliki broj stručnih ljudi, zdravih, kvalifikovanih, a u isto vreme je veliki broj ljudi koji su višak; izgubili su radnu sposobnost ili im je umanjena radna sposobnost, zbog toga što su veoma teški uslovi rada u rudarstvu i što država, odnosno preduzeće nije ulagalo u potrebne mere i u zaštitu na radu, što često rade u nemogućim uslovima, a nema adekvatnih sredstava za zaštitu na radu. To je sve problem, aligovorim u kontekstu gazde, odnosno vlasnika preduzeća, jer mora da brine o preduzeću čiji je vlasnik, sa željom da to preduzeće dobro posluje, da zarađuje, da ne pravi gubitke. Nisam kritikovao vas kao ministra, jer tamo su bili ministri Bubalo i Naumov, ali obećati i nešto ne ispuniti, odnosno obećati, a nemati na umu kako taj problem rešiti, to nije u redu. Nebitno je da li je ova vlada ili nije. Neko je govorio o Vladi gospodina Živkovića. U to vreme ja sam ostao bez godinu dana staža i nešto, iako sam sve vreme radio i primao zaradu, malu, sa zakašnjenjem od pet ili šest meseci, ali mi nisu plaćeni doprinosi za PIO. Da li može država da dozvoli takvu nedisciplinu i za one koje ste vi pominjali, iz ranijeg perioda, jer negde je teža situacija, a negde je lakša. Nije korektno da radnik koji se pojavi sa zahtevom kod nadležne filijale da ostvaruje pravo iz penzijskog osiguranja, da sam taj problem rešava! Da li da tuži državu, preduzeće, koga da tuži? On to sam ne može, ako država ne pomogne da se poslodavac natera da izmiri obaveze prema državi, odnosno prema PIO da bi taj radnik ostvario prvo; i kada više ne može da radi, kada je izgubio radnu sposobnost, jer je radio u tim teškim uslovima.
Zahvaljujem se. Izvinjavam se što sam omogućio četiri minuta duže repliku, nego što je predviđeno po Poslovniku, ali imajući u vidu važnost teme, pošto je RTB "Bor", mislim da je za sve poslanike to prihvatljivo. Reč ima ministar Lalović.
Samo da završimo oko Bora: socijalni program u vezi Bora koji je prethodna Vlada donela je uglavnom realizovan, subvencije su išle kako su išle, a ono poslednje što je bilo, ne govorim o prošlosti, to je bilo vreme protesta, tu su bile tri stvari koje su dogovorene. Prva je stvar, da dobiju podršku, u suštini, podršku od Vlade da kroz povećanu proizvodnju stignu do prosečne zarade u Republici. Prema informacijama koje ja imam, negde su tu, blizu su. Što se tiče druge stvari i to je stvar koja je za Bor sudbinska, da to sada nismo uradili, džabe cela priča, a to je, da donesemo "odluku o restrukturiranju", da ih ne bi poverioci pojeli. Znači, tu smo odluku doneli, tako da je Bor zaštićen od poverilaca dok ne nađemo strateškog investitora. Treće, bio je dogovor da Vlada garantuje, odnosno da posreduje da se dođe do jednog ozbiljnijeg komercijalnog kredita. To su tri stvari. Ono što želim da naglasim, to su dve važne stvari, odluka o restrukturiranju je Bor spasla od poverilaca, a sada imamo prostora da se dogovorimo sa strateškim partnerom i kroz povećanje proizvodnje bi se ovo realizovalo. Kada je u pitanju Bor, to je to. U pravu ste kada otvarate pitanje i kažete da nije radnik odgovoran za to što mu staž nije uplaćen i što je u problemu, a rekao sam da radimo na rešavanju tog problema.
Gospodine Rankiću, po kom osnovu? Nemate pravo na repliku. Znate šta: mogao bi neko da se oseti prozvanim da ga je neko pre mesec dana pomenuo. Gospodine Rankiću, nemate pravo na repliku, niste prozvani. Juče je za juče, a danas je za danas. Kada vas prozove, dobićete pravo na repliku. Nastavljamo dalje rad po redosledu prijavljenih. Pazite, gospodin ministar je govorio na osnovu diskusije gospodina Todorovića. Gospodin Todorović je po tom osnovu dobio pravo na repliku i mislim da smo tu stvar završili. Gospodin Rankić, ukoliko se osetio prozvanim, kada bude dobio reč po diskusiji, on može da polemiše, a juče šta je bilo, ja ne znam, danas idemo dalje. Reč ima narodni poslanik Helijana Dragojević, a neka se pripremiJovan Palalić, ne, nego Zlatan Jovanović. Došlo je do zamene, izvinjavam se.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, nesporno je da što pre treba doneti novi zakon o radu. Pred nama su dva predloga zakona iz oblasti radnog i socijalnog zakonodavstva: Predlog zakona o socijalno-ekonomskom savetu i Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Prvi reguliše osnivanje i rad socijalno-ekonomskog saveta. Socijalno-ekonomski savet obrazovan je 2001. godine, sporazumom koji su zaključili Vlada Republike Srbije, reprezentativni sindikat i reprezentativna udruženja poslodavaca. Kako je kod nas nedovoljno razvijen socijalni dijalog i nedovoljna aktivnost socijalnih partnera u kolektivnom pregovaranju, kako na granskom nivou, tako i na nivou Republike, donošenjem posebnog zakona kojim se definiše osnivanje i rad socijalno-ekonomskog saveta, stvorili bi se preduslovi za razvoj i unapređenje socijalnog dijaloga na principu tripartitnosti. Socijalno-ekonomski savet je nezavisan organ. Svrha njegovog osnivanja je da podstakne i unapredi međusobnu saradnju organa vlasti, reprezentativnih sindikata i udruženja poslodavaca u cilju podizanja nivoa životnog standarda građana, zbog unapređenja uslova rada, razvoja pregovaranja i mirnog rešavanja kolektivnih radnih sporova. Decentralizacija poslova na ovu vlast, mislim na lokalnu, ogleda se kroz socijalno-ekonomski savet na lokalnom nivou i bavi se lokalnom problematikom. U postupku zaključivanja izmene ili dopune kolektivnih ugovora ili njihove primene često dolazi do sporova koje socijalni partneri ne uspevaju da reše sporazumno. Tada se pribegava štrajkovima, koji ne tako retko rezultiraju ustupcima, a sve skupa ima negativne posledice po zaposlene i poslodavce. Takođe su brojni individualni radni sporovi koji nastaju povodom ostvarivanja pojedinačnih prava i obaveza iz radnog odnosa. Takvi sporovi su brojni. Složenost postupka koji se zasniva na Građanskom procesnom pravu, traju pred sudovima dugo, neretko i više godina, što direktno utiče na uvećanje iznosa naknade štete koju je poslodavac dužan da isplati zaposlenom na ime izgubljene zarade, u slučaju nezakonitog otkaza ugovora o radu. Važeći Zakon o radu u članu 121. propisuje mogućnost sporazumnog rešavanja spornih pitanja između poslodavca i zaposlenog pred arbitražom.Stavom 5. istog člana zakonodavac naglašava da je odluka arbitraže konačna i da obavezuje poslodavca i zaposlenog. U interesu je i poslodavca i zaposlenih da se sporovi povodom ostvarivanja pojedinačnih prava rešavaju u kraćem postupku i van suda. Međutim, u Republici Srbiji ne postoji institucionalizovana služba za mirno rešavanje radnih sporova. Predloženim zakonom, o mirnom rešavanju radnih sporova, stvaraju se pravne pretpostavke da se individualni i kolektivni radni sporovi izmeste iz nadležnosti redovnih sudova - traju kraće i jeftinije, a što je interes kako zaposlenih, tako i poslodavaca. Uvođenje mirnog rešavanja radnih sporova pozitivno bi se odrazilo na razvoj socijalnog dijaloga. Stranke u sporu dobrovoljno odlučuju da li će mirnim metodama rešavati radne sporove. U zavisnosti od strana u sporu, odnosno predmeta spora, radni sporovi su podeljeni na: - kolektivne radne sporove, koji nastaju povodom zaključivanja izmena ili dopuna kolektivnih ugovora, primene kolektivnih ugovora, ostvarivanja prava na sindikalno organizovanje i štrajk; - individualne sporove, to su sporovi između zaposlenog i poslodavca povodom otkaza ugovora o radu i isplate minimalne zarade. Postupak mirnog rešavanja kolektivnih i individualnih radnih sporova zasniva se na načelu "dobrovoljnosti" i "nepristrasnosti". Kolektivni radni spor se vodi pred miriteljem, a individualni pred arbitrom. Predlog zakona reguliše način izbora miritelja i arbitra, njihovo izuzeće, tok postupka, propisuje rokove za preduzimanje pojedinih radnji u postupku mirenja i vrste odluka koje se donose. Usvajanjem ova dva predloga zakona kao dela celine našeg radnog i socijalnog zakonodavstva, uz usvajanje novog zakona o radu, nastavila bi se reforma radnog zakonodavstva Republike Srbije.
Reč ima narodni poslanik Zlatan Jovanović, neka se pripremi Milisav Petronijević.
Dame i gospodo, moram da počnem svoju diskusiju onom narodnom "kuća gori, a baba se češlja". Prosto ne mogu da se otmem utisku da su ovi zakonski predlozi danas u Skupštini samo reda radi, da bi i ovo ministarstvo pokazalo da nešto radi i da na neki način učestvuje u političkom životu. Naime, to je prvi utisak, a ako se i malo dublje pogleda i pročitaju ovi predlozi, koji su pred nama, dolazi se do onog glavnog razloga zbog koga su ovi zakoni danas u proceduri, a to je potreba ove vlade da se zakloni iza nekog paravana, da nađe neki zakon, da nađe nekog posrednika između nezadovoljnih radnika i Vlade. Suština jeste u stvari želja Vlade da se, na neki način, amortizuje ogromno nezadovoljstvo radnika o onome što se dešava u poslednje četiri godine. Zbog toga je bilo mnogo pametnije i svrsishodnije da je ovo ministarstvo krenulo, odmah po formiranju, odnosno izglasavanju Vlade Republike Srbije, u izmene Zakona o radu, da pređe odmah na suštinu, a ne da se bavi onim što bi trebalo da se tiče posledica Zakona o radu. Naime, suština je u Zakonu o radu. On generiše, on proizvodi nezadovoljstvo, on proizvodi sve ovo na šta se odnose ova dva zakonska predloga: nezadovoljstvo i sporove, i potrebu za rešavanjem tih sporova. Što se tiče prvog predloga, to je zakon o socijalno-ekonomskom savetu, pokušaću ukratko da iznesem neke svoje primedbe na ovaj predlog.Najpre želim da se osvrnem na činjenicu da ovaj savet postoji od 2001. godine i da je to ministar juče potvrdio. Mada, verovatno mnogi građani nisu ni znali da to postoji, jer efekti rada tog saveta su nevidljivi. I ministar je juče to potvrdio rekavši da je dosadašnji savet bio "ljuštura bez sadržine". Pitam se i pitam ministra (njega nema ovde trenutno) šta garantuje da će ovaj zakon, ako se izglasa, imati sadržinu, odnosno da će ovaj savet, koji se izglasava ovim zakonom, imati sadržinu. S druge strane, postavio bih pitanje ministru: šta je saprethodnim savetom, kakvi su efekti rada tog saveta, zašto nismo dobili nikakav izveštaj o radu tog saveta - a on je postojao tri godine i potrošio značajna sredstva za svoj rad, a efekata nigde nema?! Ovaj savet koji se predlaže i osniva ovim zakonom ima 18 članova saveta, to je tripartitno telo koje obuhvata pored predstavnika Vlade, predstavnika poslodavaca i sindikata. Međutim, pored toga, ovaj savet će imati i jednu tehničku službu, a to je sekretarijat koji će obavljati organizacione i administrtivno-tehničke poslove. Želim da naglasim da će ovaj sekretarijat kao tehnička služba imati i određeni broj zaposlenih ljudi, što će, naravno, samo povećati i tako nagomilanu birokratiju u našem društvu i zahtevati određena sredstva za svoj rad. U članu 9. sadržani su i zadaci ovog saveta. Kaže se da ovaj savet razmatra pitanja razvoja i unapređivanja kolektivnog pregovaranja, uticaja ekonomske politike i mera za njeno sprovođenje na socijalni razvoj i stabilnost, politike zapošljavanja, politike zarada i cena itd. Znači, pitanja iz ove oblasti. Socijalni savet, po ovom članu 9, zauzima stavove o pitanjima koja razmatra i dostavlja Vladi. Kaže se dalje (u članu) da, ovaj savet donosi odluke konsenzusom, odnosno za donošenje odluke potrebna je saglasnost svih članova saveta. Mene interesuje da li će se nekada doneti neka odluka, ako znamo da su u tom savetu predstavnici grupa koje su dijametralno različite ili suprotne po svojim interesima? Kako će se i kada će se moći postići saglasnost između njih, ako su njihovi interesi toliko različiti i suprotstavljeni? Takođe, u članu 10. stoji da savet svoje mišljenje dostavlja ministarstvu. Ukoliko ministarstvo ne odgovori na mišljenje saveta u roku od 30 dana, onda savet može svoje mišljenje da prosledi Vladi. Stoji da "može",a ne "mora". Ali, ovo je sve diskutabilno, jer se u samom zakonu nigde ne nalaže obaveznost donošenja ovih stavova, odnosno obaveznost prihvatanja stavova ovog saveta. U odgovoru na amandman gospodina Dragana Čolića stoji da se ovakvim rešenjem, rešenjem da se odluke donose konsenzusom, ne blokira rad ovog saveta, jer stavovi i mišljenje ovog tela ne obavezuju. Šta će nam jedno telo ako njegovi stavovi i njegovo mišljenje ne obavezuju? Čemu sve ovo? U članu 11. govori se da ovaj savet može da obrazuje i radna tela, i to: neka stalna, a neka povremena. U ovim radnim telima mogu da uzmu učešće i predstavnici nevladinih organizacija, kao i istaknuti naučnici, stručnjaci itd. Pitam se, odakle sada nevladine organizacije u jednom telu koje osniva Vlada? Kakva je njegova uloga u ovome i ko će da finansira sve to? Da li je ovo samo jedan nov način da se vlasi ne dosete, da se finansiraju nevladine organizacije. Da vas podsetim, prethodna Vlada je finansirala nevladine organizacije direktno iz budžeta, a ova - verovatno nije smela da ide tako daleko, pa, sada nalazi neke druge načine da finansira nevladine organizacije. Što se tiče ovih saveta na lokalnom nivou,ostavlja se mogućnost da opštine formiraju ove savete, za svoj nivo, gde će se analogno republičkom savetu obrazovati ovi saveti kod predstavnika lokalne vlasti, sindikata i poslodavaca, na lokalnom nivou. Međutim, ovde stoji da, ako dva učesnika pokrenu inicijativu za obrazovanje lokalnog saveta, ostali učesnici su dužni da prihvate inicijativu. Ne znam zašto govorite u množini, jer ako dva prihvate ostaje još jedan učesnik, znači i taj preostali, treći, mora da prihvati inicijativu. Pitam se sada, šta će se desiti ako sindikati na lokalnom nivou i poslodavci krenu sa inicijativom da se obrazuje ovaj savet? Onda znači da mora i lokalna vlast tu inicijativu da prihvati, da se savet formira, a u zakonu stoji da rad tog saveta finansira lokalna samouprava. To znači da mora biti na teretu budžeta. Da li znate kakva je finansijska situacija u opštinama, u lokalu?! Da li ti budžeti uopšte imaju prostora za još jedan ovakav trošak? Informacije radi, u Bajinoj Bašti startovala je nova vlast i odmah je prva odluka SO bila zaduživanje, kredit od 15 miliona, da bi mogli da prežive. Odakle sada finansirati još jedan savet, još jedno telo koje će se baviti nekim pitanjima koja uopšte nisu od značaja ili nisu od presudnog značaja za život i rad naših građana. Na kraju ovog zakona, u članu 24, govori se o sredstvima potrebnim za rad ovog saveta na republičkom nivou. Tu je rečeno da se u ovoj godini, po ovom zakonu, izdvaja četiri milina dinara za rad ovog saveta, a da se budžetom za 2005. godinu predviđa 15 miliona dinara. To je nešto više od milion dinara mesečno za rad ovog saveta. Ako uzmemo u obzir da će on imati 18 članova koji će imati određene naknade ili nagrade za svoj rad, da ima sekretarijat koji će biti verovatno glomazan, mislim da je ovih 15 miliona malo, nedovoljno. Naravno, ne tražim više, samo to da se ovaj predlog povuče iz procedure. Mislim da su ta sredstva nerealno predviđena i projektovana, da će biti potrebno mnogo više sredstava. Da će stvarni troškovi rada ovog saveta biti mnogo veći nego što su ovde predloženi. Što se tiče zakona o mirnom rešavanju sporova - i to je jedan zakon koji je potpuni promašaj u ovom trenutku, treba ga povući iz procedure, kao i prethodni predlog. Opet se prave novi nameti. Ovim zakonom se osniva nova agencija, koja će imati posao tj, da mirno rešava radne sporove između poslodavaca i zaposlenih, kako u kolektivnom tako i u individualnom smislu. Ovde se predviđaju miritelji za kolektivne sporove i arbitri za pojedinačne, odnosno individualne sporove. U članu 21. se kaže da, ako strane u sporu ne odrede svog predstavnika onda postupak mirenja vodi miritelj neposrednim kontaktom sa stranama u sporu. Nigde se ne predviđa mogućnost da strane u sporu odustanu u toku spora, a u članu 5. se govori o načinu dobrovoljnosti. Ako postoji način dobrovoljnosti onda postoji i mogućnost svake strane u sporu da, u bilo kom momentu, odustane. Kod kolektivnih sporova, u članu 26. govori se o preporuci koju miritelj donosi, odnosno koju donosi odbor za mirenje, a koja nije obavezujuća za strane u sporu. Što se tiče individualnih sporova, arbitar donosi rešenje (član 36.). Ono što nije logično, nema analogije između procesa mirenja u kolektivnom sporu i procesa arbitriranja u individualnom sporu. Naime, kada u procesu mirenja odbor donese određenu odluku sa njom moraju biti saglasni – i jedna i druga strana u sporu, da bi ona bila prihvatljiva, odnosno da bi bila prihvaćena. Kod arbitraže donosi se rešenje od strane arbitra, koje obavezuje, odnosno postaje pravosnažno i izvršno iako strane u sporu ne daju saglasnost. To je prosto nemoguće. Znači, strane u sporu moraju da se saglase sa rešenjem da bi ono bilo pravosnažno i izvršno. Predlažem ministru, mada nije tu, da se ovo povuče iz procedure jer je u ovom momentu deplasirano za Srbiju.
Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević, a potom Radiša Ilić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SPS-a na sednici juče popodne iznela je svoj stav i primedbe na oba predložena zakona. Ključna primedba poslaničke grupe SPS-a je to što se ova dva zakona donose pre zakona o radu ili pre njegovih izmena i dopuna. To nije dobro. Prvo je trebalo doneti zakon o radu, pa tek onda ova dva zakona ili makar istovremeno, u paketu, na jednoj sednici. Nikakvih šteta ne bi bilo ako bi ova dva zakona sačekali zakon o radu i ako bi oni bili posle zakona o radu, jer i jedan i drugi za sada imaju dovoljno stvorenih mogućnosti, i kroz ekonomsko-socijalni savet a i kroz jedan loš zakon o radu koji ipak daje mogućnost za mirno rešavanje sporova. Ključna primedba je ta. S obzirom na to da smo nešto više govorili o Predlogu zakona o socijalnom savetu, malo ću se zadržati na zakonu o mirnom rešavanju radnih sporova. Iskoristiti priliku da iznesem još nekoliko zapažanja i upozorenja predlagaču, odnosno da zatražim odgovore od predlagača zakona. U skladu sa politikom SPS-a mirno rešavanje bilo kog spora, u bilo kojoj delatnosti, u bilo kojoj oblasti, zaslužuje podršku. Mirno rešavanje radnog spora, kao sistem kome se teži, koji treba afirmisati, takođe. Mi se sa tim slažemo. Ono gde se ne slažemo i na šta želim da upozorim predlagača, to je, da donošenje ovog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova ne sme da liči na sredstvo za umirivanje nezadovoljnih radnika! Ne sme da neefikasno rešavanje sporova učini još neefikasnijim.! Ne sme da odloži izmene zakona o radu! Već u razlozima za donošenje zakona stoji – "veoma često dolazi do sporova koje socijalni partneri ne uspevaju da reše sporazumom, odnosno mirnim metodama, već pribegavaju metodama kolektivne akcije - štrajkovima". I, odmah ide upozorenje – štrajk ne sme da se sprečava. Stav je da treba eliminisati uzroke koji dovode do štrajka. Znamo i slažemo se da društvenih reformi nema bez socijalnog mira, ali nema ni društvenih reformi, ni socijalnog mira bez socijalne pravde i na to upozoravamo predlagača. Drugo, takođe, stoji da su brojni sporovi u ostvarivanju individualnih prava, individualni radni sporovi u ostvarivanju pojedinačnih prava radnika, to je tačno i sa tim se slažemo. Pogledajte razloge za donošenje zakona. Ko je tu uvek oštećen? Uvek je oštećen radnik, jer on dobija otkaz ugovora o radu. Nažalost, zaposleni ne otpušta poslodavca. O njegovom zahtevu za zaštitu prava se vode sporovi u dugom periodu. Ovo obrazloženje da i poslodavac ima interesa da bude što kraći spor - nisam baš siguran da je tako, jer i kada se posle višegodišnjeg spora konačno donese odluka, kada poslodavac mora da isplati naknadu, poslodavac lako daje tuđe pare i ne snosi za to nikakvu odgovornost. Sve ovo sam napomenuo iz razloga da se vidi da je zaposleni veoma zainteresovan za rešavanje spora, naravno, za mirno rešavanje spora. Ali, da li je poslodavac zainteresovan ako mu Zakon o radu daje ogromno ovlašćenje? Kakav je interes poslodavca? Kojim mehanizmom se može poslodavac privoleti na mirno rešavanje radnih sporova ako to nije u njegovom interesu, ako ima ogromno ovlašćenje? Tu je suština problema, što upućuje na jednu opasnost, na šta upozoravamo predlagače zakona. Nemojmo da ovaj zakon i dalje, produžavanjem tih rokova i radnji, pomaže poslodavcu. Takođe, u razlozima za donošenje zakona stoji da je jedan od osnovnih razloga navedenog stanja, o kome sam malopre pričao, činjenica da u Republici Srbiji ne postoji institucionalizovana služba koja bi pružanjem usluga mirnog rešavanja radnih sporova pomogla da se nađe rešenje. Ne sporim da je i to, ali mislim da ni to nije razlog. Osnovni razlog je u ogromnim pravima poslodavca, koja mu je dao Zakon o radu, dok se sa druge strane nalazi drugorazredna uloga obespravljenih radnika. Kada se pogleda cilj donošenja zakona, predlagač zakona je naveo četiri cilja. Oni sami po sebi nisu sporni. Ali, da li su paralelno sa tim obezbeđeni i uslovi za ostvarivanje tih ciljeva? Za postupak i praksu mirnog rešavanja sporova mora da postoji odgovarajući stepen demokratije, ali prave, u društvu gde se svi subjekti društvenog događanja poštuju i prema njima se sa uvažavanjem postupa. U ovoj oblasti u Srbiji to nije slučaj. U Srbiji je autokratija i teror jačeg nad slabijim. To se naročito odnosi na položaj poslodavca i zaposlenog, poslodavca kao svemoćnog, a zaposlenog kao potpuno obespravljenog, svedenog na nivo brojke. Međutim, odnos poslodavca i zaposlenog reguliše se u osnovnom zakonu, u Zakonu o radu. Znači, da bi se stvorili uslovi za mirno rešavanje sporova, moraju se definisati i poštovati prava zaposlenih, da ih ne nabrajam sve: pravo na rad, radno vreme, zarade, naknade, zdravstvenu i socijalnu zaštitu, na pomoć porodici koja je socijalno ugrožena, na zaštitu žene, majke i deteta itd. Podsećam, to su sve prava koja su dolaskom DOS-a, 2000. godine ukinuta, sa obrazloženjem da su to "relikti prošlosti". I tada je vlast uporno ubeđivala radnike nudivši jednu jurišnu privatizaciju koja je opljačkala preduzeća, ubeđujući radnike da će svi biti kapitalisti a da niko neće biti radnik. Takođe, paralelno sa tim, izmene Zakona o radu koje su onemogućavale protest radnika protiv takve privatizacije, koje su ga obespravile, ubeđujući opet radnike da će svi biti poslodavci, a niko neće biti radnik. Kada kasnije budemo pričali o sindikatima, setite se, u to vreme je predsednik jednog od sindikata, koga nazivaju reprezentativnim, ne znam da li je tako, bio ministar rada, koji je reprezentativno doneo takav zakon! Dakle, da bi se stvorili uslovi za mirno rešavanje sporova, obaveza je da se izmeni Zakon o radnim odnosima, koji mora jasno da definiše prava zaposlenih i poslodavaca, koji može da uredi odnose i predvidi sankcije za nepoštovanje istih. Time se obezbeđuje i nepristrasnost i brzo reagovanje. Drugo, treba vratiti paket socijalnih zakona koji radnika uvažava kao stručnjaka i partnera. Oni treba da obezbede uslove da radnik živi dostojanstveno, nezavisno, sa punim poštovanjem prava iz zakona, ali i da sam radnik doživi takav odnos. Treće, treba vratiti položaj sindikata, koji je izgubljen i omalovažen, zbog odnosa sindikata prilikom donošenja ova dva zakona. Jedno pitanje za predlagača – da li Ministarstvo ima pouzdane podatke koji su, u stvari, reprezentativni sindikati i koja su reprezentativna udruženja poslodavaca? Četvrto, kolektivni ugovori – ko danas mari za kolektivni ugovor i kakav uticaj on ima na položaj radnika?! Država danas sama donosi odluku o privatizaciji preduzeća, utvrđuje uslove prodaje i cenu. Socijalni program, ukoliko se i potpiše, novi poslodavac ga ne poštuje. Do sada je najčešće prvi uslov za transformaciju preduzeća bio otpuštanje radnika, uz često minimalnu naknadu. Rezultat takve politike je oko milion nezaposlenih radnika, a 300 hiljada novih nezaposlenih radnika, što je ugrozilo njihovu egzistenciju, kao i egzistenciju njihovih porodica. To su važna i krucijalna pitanja radnika. Rešavanjem tih pitanja stvoriće se uslovi za mirno rešavanje radnih sporova. Dakle, mirno rešavanje radnih sporova kao sistem kome se teži, zaslužuje podršku, ali pre svega da se stvore uslovi da on može zaživeti, a oni se mogu stvoriti samo donošenjem zakona o radu, odnosno izmenama ovog postojećeg "katastrofalnog" Zakona o radu. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, a neka se pripremi Nikola Novaković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova dva predloga zakona i to: Predlog zakona o socijalno-ekonomskom savetu i Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, bave se, pre svega, problematikom sindikata, radnika, odnosa sa poslodavcem, dok je neopravdano u predlogu zakona izostavljena, ekonomski najupečatljivija kategorija stanovništva, a to su "nezaposleni", kojih je danas u Srbiji, nažalost, oko milion. Šta preduzeti danas u zemlji u kojoj je svakim danom sve više i više nezaposlenih?! Sindikati se bave nevažnim pitanjima, a radnici skoro svaki dan protestuju ispred zgrade Vlade Republike Srbije ili ispred pojedinih ministarstava ili pred zgradom Trgovinskog suda! Tome je, naravno, prethodio čuveni Zakon o radu i privatizaciji, koja je u većini preduzeća sprovedena mimo propisa. Samo pogledajte koliko se takvih spornih privatizacija nalazi pred domaćim sudovima ili pred Odborom za privatizaciju Skupštine Srbije i sve će vam biti jasno. Šta očekivati od države gde su fabrike prodavane za tri evra, gde su se bivši funkcioneri bivše vlasti razbacivali stotinama hiljada evra sa svojih računa na Sejšelima?! U svojoj diskusiji uglavnom ću se baviti Predlogom zakona o osnivanju socijalno-ekonomskog saveta. Danas Vlada formira jedan polupartijski savet, sastavljen od svojih predstavnika, od predstavnika sindikata i predstavnika poslodavaca, za razmatranje pitanja od značaja za ostvarivanje, kako se kaže u Predlogu zakona, ekonomskih i socijalnih sloboda i prava čoveka. Između ostalog, navedeno je u članu 3, pored brige za socijalni i ekonomski položaj zaposlenih i poslodavaca, savet treba da se bavi problemom, zamislite, izdavanja časopisa, razvoja demokratije i slično. I to onako izokola, kada treba da se oglasi svojim saopštenjem pred neke izbore ili kada treba da zamagli situaciju u Srbiji pred donošenje nekog zakona Vlade Republike Srbije iz oblasti socijalne politike, koji ne odgovara pre svega radništvu ili širem sloju stanovništva u Srbiji. Članom 9, pomenutog Predloga zakona, predviđa se postizanje konsenzusa za zauzimanje stavova koje savet dostavlja Vladi. U startu je postavljen scenario za međusobno ucenjivanje članova saveta, a znajući kakve suštinske razlike postoje, pre svega između samih sindikata, a tek između sindikata i predstavnika poslodavaca, može se naslutiti koliko će brzo biti usaglašavani stavovi saveta. Ovaj zakon ne bi bio to što jeste da i ovde ne moraju da se pomenu, u članu 11, tzv. nevladine organizacije, da se čuje njihovo mišljenje - jer izgleda da centri moći iz senke u našoj državi moraju da imaju upliva i u ovom savetu. Kada je reč o finansiranju saveta situacija je prilično nejasna, jer se u članu 24. Predloga zakona, u delu zajedničke odredbe, govori samo da se sredstva obezbeđuju u budžetu Republike Srbije, a za rad lokalnog saveta u budžetu lokalne samouprave. Za 2005. godinu, kako vidimo, iz budžeta je izdvojeno 15 miliona dinara, plus sredstva iz budžeta lokalnih samouprava. Ako se uzme u obzir da je u nadležnosti predsedavajućeg, što je objašnjeno u članu 12, da zaključuje pravne poslove, pitanje je kakve, da raspolaže sredstvima u ime i za račun ovog pomenutog saveta, postavlja se pitanje ko kontroliše utrošak tih sredstava?! Ako se iste prinadležnosti prenesu na lokalne savete doći će se do velike sume novca koje će biti potrošene na udomljavanje sindikalnih lokalnih liderčića. U prevedenom smislu, skoro ceo jedan budžet jedne osrednje lokalne samouprave biće utrošen na izdržavanje ovakvih saveta. Ovde je navedeno po šest predstavnika Vlade, i to su verovatno već zaposlena lica u Vladi Republike Srbije, šest predstavnika sindikata i to su takođe verovatno zaposlena lica u svojim sindikalnim organizacijama ili u svojim preduzećima i na kraju, šest predstavnika poslodavaca, koji su valjda toliko situirani da im ne treba nikakva nadoknada za taj rad. Pominje se i sekretarijat sa sistematizacijom radnih mesta, što ukazuje da se ovde polako formira jedan mini činovnički aparat, sličan agencijama pri ministarstvima. Zapaženo je da se svaki predlog zakona koji se nađe u proceduri odmah brani rečima da je tako u Evropskoj uniji, u Danskoj, Belgiji,Francuskoj, samo se zaboravlja da kod njih stanje u privredi u vreme formiranja sličnih saveta nije bilo isto kao kod nas. Ovde je ipak reč o nečem drugom. Ovde je reč o držanju pod kontrolom predstavnika sindikata. Takođe, otvara se mogućnost manipulisanja namenjenim sredstvima iz budžeta, i ako se još ima u vidu da se na mala vrata u rad saveta uvode nevladine organizacije, mesta za sumnju ima na pretek. U članu 5. pominje se jedna odredba koja će teško da se sprovede u praksi, a koja glasi: "Predstavnici sindikata i poslodavaca utvrđuju se srazmerno broju članova". Po ovom pitanju nikada se neće doći do realne slike na terenu. Ko će potvrditi merodavnost svih pristupnica nekom sindikatu? Toliko je počinjeno falsifikata i čak su se u izbornom postupku falsifikovali potpisi, pa zašto se ne bi falsifikovale i pristupnice radnika. Nemali broj radnikaje učlanjen u nekom sindikatu, a da sami o tome nemaju pojma. Ovo ne može da stoji kao realan metod za raspodelu broja članova saveta. Mnoge stranke u Srbiji danas se hvale da imaju nekoliko stotina hiljada članova, a posle održanih izbora za njih glasa samo pet-šest hiljada ljudi. Tako je i sa sindikatima. Ko će odrediti ko su predstavnici poslodavaca, ako se ima u vidu da se u članu 5. kaže da se predstavnici sindikata i poslodavaca utvrđuju srazmerno broju članova? Da li tu mogu da se svrstaju mnogi "novobiznismeni", kupci društvenog kapitala za bagatelu? Da neće tu po broju članova da se svrstaju i čuveni industrijalci što tamane katance i lance po Srbiji? Koji je to kriterijum za određivanje prava da neki poslodavac zauzme mesto u savetu? Sa druge strane, mnogi predstavnici sindikata znaju da pred izbore totalno ispolitizuju svoj sindikat pozivajući radnike da glasaju za pojedinu političku opciju; opciju koja im to kasnije nadoknađuje beneficijama i privilegijama, od kojih je i ovako jedna ideja ponikla u razvijenom sistemu sindikalnog organizovanja u svetu, a kod nas može da se izvitoperi i promeni samu suštinu i cilj postojanja saveta. Na lokalnom nivou to političko lobiranje je još izraženije i tek će se formiranjem lokalnih saveta i sindikalne vođe staviti pod kontrolu lokalne vlasti. Takođe, jedna stvar se gubi iz vida, nezaposlenih ovde nema nigde, za njih nije predviđeno nijedno mesto u ovom savetu. Nigde se ne navodi kome lokalni saveti upućuju svoje primedbe, odnosno svoje zaključke. Da li je to lokalna samouprava, da li je to savet u Beogradu, da li je to nadležno ministarstvo ili Vlada? Sve u svemu, ovakav savet treba formirati, ali u zemlji sa zdravim ekonomskim sistemom gde vlada moć zakona, a ne moć korupcije, izvrgavanja pravde i prava građana. Stičem utisak da savet ima ulogu amortizacije nezadovoljstva širokog sloja stanovništva, pre svega radnika i seljaka prema Vladi Srbije, mada mi se čini da će se u ovom savetu teško naći neko ko će da zastupa interese poljoprivrednika u Srbiji.
Reč ima narodni poslanik Nikola Novaković, a neka se pripremi Ivan Radić.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, moje dame narodne poslanice i gospodo narodni poslanici, ja bih vašu pažnju kratko zadržao samo na Predlogu zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, jer iz iskustva ovih 10 meseci u radu Odbora za privatizaciju Narodne skupštine Republike Srbije upravo smo došli do zaključka da ovakav jedan zakon nedostaje. Mislim da je zakon lep i da mu treba dati šansu. Naravno, ima stvari oko kojih bismo mogli da razgovaramo, da li je moguće i bolje regulisati, ali mislim da nam je svima zadatak da odavde pošaljemo jedan pozitivan signal prema građanima Srbije i prema teškoj situaciji u kojoj se čitava država nalazi. Ne bih izdvajao pojedinačno nezaposlene, jer i zaposleni nisu u nekakvoj lagodnoj situaciji. Međutim, ono što na terenu postoji i sa čime se svakodnevno suočavamo to je, jedna zagriženost, jedna ostrašćenost i pod uticajem raznih, mogao bih da kažem i sindikata, bivših menadžera itd. Dakle, ljudi koji protivstoje čitavom sistemu privatizacije, u krajnjem slučaju i životu koji žive i izazivaju taj strašni negativni efekat. Ovim zakonom se pokušava i apsolutno je sigurno da je namera dobra, da se to protivstajanje, da se ta zagriženost i ostrašćenost smanji, da se smire tenzije i da se na jedan sasvim drugi način pokuša mirno rešiti konflikt, na bilo kom nivou. Naravno, konflikti postoje. Konflikti postoje, pre svega, u glavama građana Srbije. U razgovoru sa ljudima vidimo da neizdiferencirano troimeno govore. Govore, sa jedne strane, kao radnici i samoupravljači, što je nasledstvo kojeg bitrebalo što pre da se oslobodimo, istovremeno razmišljaju na boračko-sindikalni i politički način, a istovremeno govore kao mali akcionari i vlasnici. Dakle, to zamešateljstvo će ovim zakonom, u postupcima mirenja, svakako da se izdiferencira, pa ćemo pričati ili kao radnici, ili kao sindikalci, ili kao mali akcionari. Rešiti problem nije tako jednostavno. Ispričaću vam samo jedan primer, a to je primer iz prakse, o rešavanju konflikata, kada se brat i sestra svađaju oko "pomorandže", obećao sam da ću to da kažem, prepirući se i natezajući kome je više potrebna. U toj žestokoj svađi se pojavi mama, koja stavi pomorandžu, uzme nož, preseče na pola i svakom da po jednu polovinu. Rešen problem. Nije rešen problem. Kada su kroz dan - dva razgovarali o toj pomorandži, ispostavilo se da je sestra htela koru da pravi kolače, a brat je hteo da popije sok. Da su razgovarali, da su se slušali, da su pričali, onda bi stvarno problem bio rešen. Bojim se da će, kao posledica ovako različitih diskusija i ovaj zakon biti shvaćen kao neko strano telo, a treba mu dati šansu. Oduševio sam se rečenicom koju je izgovorio, pre neki dan na TV,jedan od čelnika sindikata "Beopetrola" koji je kazao u tom sporu sa "Lukoilom" - ne, mi nećemo štrajkovati, mislimo da je bolje 7 i 77 dana pregovarati, dogovarati se, nego i jedan sat štrajkovati. Upravo je to ideja ovog zakona - hajde da razgovaramo, ali tako da se slušamo i da pokušamo na taj način da rešimo onaj deo problema, koji je ogroman i koji se tiče radno-pravnih odnosa, jer je profesija i izbor zanimanja, zaposlenje, taj radno-pravni deo života cela jedna polovina, imajući u vidu da je druga polovina privatni život ili porodica. G17 plus će ideju ovog zakona apsolutno podržati i sa svoje strane će pokušati na svaki način, koliko god je to u našoj moći i individualno i kao političke stranke, da mu da šansu da preživi i da učinimo sve da budemo ti koji će pokušavati ove strasti da smire i da dogovornim, mirnim putem rešavamo probleme.
Reč ima narodni poslanik Ivan Radić, a neka se pripremi Tomislav Penezić.
Dame i gospodo narodni poslanici, složio bih se na početku sa stavom velikog broja kolega iz različitih poslaničkih grupa, da je pre ova dva predloga zakona trebalo da razmatramo Zakon o radu, kao osnovni zakon iz sfere radnog zakonodavstva, kao zakon sa kojim bi trebalo da budu usklađeni svi ostali zakoni iz sfere radnog i socijalnog zakonodavstva, ali navikli smo od ove vlade da ide nekim suprotnim koracima, naopakim koracima, tako da nas ovo nije iznenadilo. Što se tiče Predloga zakona o socijalno-ekonomskom savetu, dva pitanja su ovde suštinska. Prvo, zaobiđena je jedna velika grupacija građana Srbije, a to su nezaposleni. To je ono na čemu insistira SRS. Mi danas u Srbiji imamo preko milion, da ne kažem možda i blizu dva miliona nezaposlenih lica! Ministar je u svom uvodnom izlaganju rekao da u svetskoj praksi nije uobičajeno da u ovakvim savetima budu uključena i nezaposlena lica, da tu treba da participiraju predstavnici poslodavaca, predstavnici Vlade i predstavnici reprezentativnih sindikata. Ali, u modernim evropskim zemljama nije tolika stopa nezaposlenosti, kao što je to slučaj kod nas, sa tendencijom porasta, tako da je i ova grupa građana Srbije trebalo da učestvuje u radu socijalno-ekonomskog saveta. Možda jeste problem naći odgovarajući modus kako odrediti predstavnike te grupacije ljudi za participiranje u ovom savetu, ali smo ubeđeni da su postojale mogućnosti da se i to razreši. Drugo suštinsko pitanje je, kada je već situacija takva kakva jeste, kakva je ekonomska opravdanost formiranja ovakvog saveta, za koji su već obezbeđena sredstvau budžetu za 2004. godinu u iznosu od četiri miliona dinara, a za 2005. godinu od 15 miliona dinara. Jedna nelogičnost, u ovom savetu koji broji 18 članova po predlogu Vlade, svaki član ima svog zamenika. Znači, ovo je jedan od retkih organa i tela gde svaki član ima svog zamenika. Pretpostavljam da će i svaki član i zamenik imati određenu naknadu za rad u tom savetu, tako da se postavlja pitanje ekonomske opravdanosti formiranja ovakvog saveta. Dalje, u članu 9. su navedene nadležnosti ovog saveta. Prosto je neverovatno koliko je tu široka lepeza, koliko su uopštene te nadležnosti. Praktično, ovaj savet ima nadležnosti neke mini vlade, pa čak, između ostalog, da ne nabrajam sve, kaže se i u oblasti zaštite radne i životne sredine, obrazovanja i profesionalne obuke, zdravstvene i socijalne zaštite i sigurnosti, demografskih kretanja u društvu itd. Stičem utisak, nakon svih ovih saveta, agencija i ko zna kojekakvih tela, da Vlada polako prebacuje odgovornost sa sebe na neka druga tela, na neke druge organe i time želi da svoju nesposobnost prebaci na druge. Takođe, ono što je još jedan nepromišljeni gest predlagača, to je da ovaj savet odluke donosi konsenzusom. Mislim da nema potrebe podsećati ministra koliko je teško naterati poslodavca i radnika, o predstavnicima Vlade, manje-više, oni su tu neka spona, koliko je teško naterati ih da se oko nekih stvari slože. Još teže je kada se zakonom predvidi da sve odluke ovaj savet mora da donese konsenzusom. Ministar je u svom izlaganju već napravio odstupnicu kada je to u pitanju i kaže, parafraziram sada - mi znamo da će ovaj savet jako teško da se oko nekih stvari složi, ali ćemo bar znati ko je kriv što nije donesena neka odluka ili što savet nije izašao sa nekim mišljenjem. Kakve mi koristi imamo od toga što ćemo znati ko je kriv? Mi treba da se staramo o tome da se rešavaju problemi, a ne da anatemišemo bilo koju stranu i kažemo da su oni krivi, a mi smo imali dobru volju, ali šta vredi, nisu uspeli da se dogovore. Druga stvar, po predlogu SRS, jednim amandmanom predlažemo da ovaj savet odluke donosi dvotrećinskom većinom, čime bi se, između ostalog, sprečili preveliki apetiti pojedinih predstavnika, da li sindikata, da li predstavnika poslodavaca, a i ovaj predlog Vlade, u suštini, svodi se na to da pod kontrolom drže i sindikalce i poslodavce i da koliko-toliko balansira između njih i da sprečava podizanje tenzija. Takođe, jedan propust čisto pravne prirode, dakle, da savet daje mišljenje nakon razmatranja nacrta zakona i drugih propisa od značaja za socijalno-ekonomski položaj zaposlenih koji se prosleđuje ministru, ima rok od 30 dana da na to mišljenje odgovori. Ukoliko ministar ne odgovori, mišljenje se prosleđuje Vladi i tu se stavlja tačka. Znači, Vlada nije obavezna da na to mišljenje odgovori. Mi smatramo da bi Vladu trebalo obavezati da odgovori na mišljenje ovog saveta. Dosta propusta ima ovaj predlog zakona, a s obzirom na to da ima malo vremena, reći ću samo još jednu stvar, a to je ono što mi je posebno zasmetalo, naime, to su ciljevi za formiranje ovog saveta, gde se, između ostalog, u članu 3. kaže da je jedan od ciljeva za formiranje ovog saveta,razvoj demokratije i izdavanje časopisa, publikacija, brošura, itd. Meni smeta što u svakom predlogu zakona, bilo kakvom formiranju tela, Vlada potencira da to ide samo ka jednom cilju, ka razvoju demokratije. Valjda smo mi društvo sa uređenom unutrašnjom demokratijom, tako da nema potrebe posebno naglašavati, a izdavačka delatnost takođe ne može biti cilj nikakvog saveta, već se to isključivo uskladu sa finansijskim mogućnostima može odraditi. Ja se zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Tomislav Penezić, a neka se pripremi Miroslav Živković.
Dame i gospodo narodni poslanici, sve u životu je u stvari uređeno uzročno-posledično, tako da smatram da su i ova dva zakona, a to su, čuli ste već nekoliko puta, zakon o socijalno-ekonomskom savetu i zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, takođe posledica jednog uzroka, odnosno donošenja jednog lošeg Zakona o radu, koji je stupio na snagu 2001. godine. Ovaj zakon, malo figurativno da se izrazim, je, u stvari, da malo iskrivim stihove Njegoševe, "čašu žuči još niko ne popi, što je s' malo meda ne zasladi". Čaša žuči je, u stvari, zakon koji piju radnici, piju građani Srbije, a ovo malo meda pokuša da se zameša ovim zakonima koji neće imati nikakvo pozitivno dejstvo. Bilo bi dobro, obradovan sam što je gospodin ministar najavio da već uskoro dolazi taj zakon, novi zakon o radu. Često me pitaju građani na ulici, šta je sa zakonom o radu, da li će ga biti, a ja nisam znao šta da im kažem, ali mi je sada drago što mogu da im odgovorim da će to biti. Moglo je i ovo da sačeka taj zakon, pa ako u njemu bude propusta, a nijedan zakon nije savršen, onda da se donesu neke dopune u vidu ova dva zakona. Kažem, nijedan zakon nije savršen, jedino je "božiji" zakon savršen, ali da ne bih prošao kao bivši ministar prosvete, reći ću i prirodni zakon. Zakon o radu (pa ću se vratiti na ovo) potreban je što pre, (da ne govorim o ovome) jer SRS smatra da su ovi zakoni suvišni, ako uzmete u obzir onoliko amandmana koliko smo podneli, a te amandmane su podneli naši eminentni pravnici. Ponosim se što SRS ima toliko pravnika da se ja ne mučim, da ulazim u pojedinosti, da objašnjavam, jer tu su oni i na vrhu te grupacije, vrsni, a tu je jedan koji je najbolji među nama, a i među vama, a to je dr Vojislav Šešelj kao pravnik i kao čovek. Mi smo protiv nekih stavki u ovom zakonu. Ne slažemo se sa agencijama, savetima, mirotvorcima, arbitrima, a posebno stalno se negde nameće ta konstrukcija, odnosno ta reč "nevladine organizacije". Otkud one? Još malo pa će početi da nam se uvlače u naše domove, da nam govore šta ćemo da radimo, kako ćemo da jedemo, kako se drži viljuška, a kako nož. Dakle, smatram da te nevladine organizacije mogu da nose drugi predmet, da budu kao vlada, da oni vladaju, a vlada da nosi ove druge predmete. Skupštinska većina će verovatno usvojiti ova dva zakona. Vreme mi ne dozvoljava da nešto citiram, ali ću završiti i to će biti rešeno amandmanima. Molim vas, samo da vam kažem da, ako skupštinska većina usvoji ove zakone, neka se potrudi da prihvati amandmane SRS, jer oni nisu loši. Završiću sa jednom sumnjom, anegdoticom. Kažu, kada je "hodža izgubio sahat", ovde dugujem objašnjenje, jer sam upotrebio jednu stranu reč, mislim na sahat, jer to je reč iz novonastalog jezika na našim prostorima, pa ću vam prevesti, to je časovnik, dakle, dalje u tekstu ću govoriti da biste vi razumeli, znači da je izgubio časovnik i kaže: "Ako ga nađe brat Musliman, neka ga donese u džamiju, ako ga nađe brat Hrvat, neka ga donese pred džamiju, a ako ga nađe brat Srbin, džaba ja ovo govorim". Prema tome, nemojte da džaba govorimo mi srpski radikali. Usvojite bar amandmane koje smo podneli, pa da bar taj zakon bude malo bolji. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Živković, a neka se pripremi Branislav Stevanović. Odustali ste? Reč ima narodni poslanik Branislav Stevanović, a neka se pripremi Vjerica Radeta, pardon, Milan Stanimirović, izvinite.
Dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom na to da imam veoma malo vremena ispred poslaničke grupe SRS, a pred nama su dva projekta zakona, Predlog zakona o socijalno-ekonomskom savetu i Predlog zakona o rešavanju radnih sporova mirnim putem, kod radnika i poslodavaca, osvrnuo bih se više na probleme koji se dešavaju u Kolubari. Ova Dosovska vlast, poznato je da su zahvaljujući radnicima Kolubare došli na vlast, a oni su, 2001. godine, uzvratili radnicima Kolubare na taj način što su doneli ovaj skandalozni Zakon o radu. On bi morao da ispravi sve ove nelogičnosti koje sada predlažete. Mislim na ovo mirno rešavanje radnih sporova. Naime, hoću da kažem da ovim zakonom o radu, poslodavci, koje ste nazvali kao sadašnje direktore preduzeća, u stvari, pre mogu da se nazovurobovlasnici, a zašto to kažem? Zato što u Zakonu o radu imamo pet stavki gde poslodavac, odnosno direktor preduzeća ima puno pravo da zakonski da otkaz svakom radniku. Ne želim da navodim primere, a to je juče više puta rečeno, ali hoću da naglasim da je ovaj zakon, koji je donesen 2001. godine, dao velika ovlašćenja direktorima preduzeća, koji sada više kao politički aktivisti, nego stručnjaci, deluju na taj način što više rade posao policajca ili obezbeđenja, nego što koriste svoje stručno znanje. Zašto to kažem? Znam klimu u "Elektroprivredi": ako uzmemo naše najveće kompanije "Obrenovac" i "Kolubaru", tu su "Svilajnac" i "Kostolac", verovali ili ne, meni je žao što ministar nije tu prisutan da čuje ovo da je neophodno da dođe do promene ovog zakona o radu iz razloga što svi radnici, većina sigurno, kaže, možda svi u Srbiji na osnovu ovog zakona svakodnevno odlazeći na posao strepe za svoje radno mesto. Ne samo to što strepe za otkaz, nego većina njih koji rade 20, 30 i više godina na jednomradnom mestu, strepe od pojave da li će direktor svojim ličnim ovlašćenjem da ga premesti na neko drugo radno mesto gde jednostavno čovek ne može da se uklopi radeći dugo godina na jednom određenom radnom mestu. Vi ovde, ovim predlogom o mirnom rešavanju radnih sporova radnika, hoćete da institucionalno rešavate neke nagomilane probleme koji se dešavaju u državi;ja sam član Odbora za privatizaciju i evo jedan od slučajeva što je gospodin Novaković govorio. Mi smo pokušavali kao Odbor da nešto u tom smislu radimo, da izmirimo od strane privatnika koji je kupio preduzeće i radnika koji su ugroženi - većinom dobili otkaze i verujte da nismo uspeli. Ti novokomponovani privatnici se tako bahato ponašaju da je to neverovatno. Samim tim hoću da kažem da arbitri u ovom slučaju kod individualnih rešavanja sporova zaista neće imati šta da rade, a posebno miritelji kod kolektivnih slučajeva, gdemasa radnika trenutno u Srbiji veoma teško živi i veliki broj, nažalost, skoro milion ljudi je ostalo bez posla. Hoću da kažem i to, za ova dva predloga zakona ,u stvari, traži se da se izdvoji iz budžeta Republike Srbije 25 miliona dinara za realizaciju ovih zakona. Mislim da je to i suviše, mnogo, za ovu našu državu. Što se tiče ovog socijalno-ekonomskog saveta, hteo bih da kažem i to, da ova sredstva koja se izdvajaju za ovih 18, kako bih nazvao, džabalebaroša, mislim da bi mnogo pametnije bilo da se ta sredstva izdvoje za 18 vanstranačkih, veoma stručnih ekonomista koji bi pokušali za ovo društvo i ovu državu da naprave jedan socijalni program i da na taj način pomognu da se izvuče država iz teške situacije. Toliko, pošto imamo veoma malo vremena.
Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović, a neka se pripremi Dragoljub Stamenković.
Gospodine predsedniče, poštovane kolege narodni poslanici, ovde je bilo dosta primedbi na Zakon o radu i više se maltene govorilo o Zakonu o radu i o potrebama njegove izmene, nego o ova dva predloga zakona. Čuli smo i od gospodina ministra da je u pripremi izmena i dopuna Zakona o radu, pa je možda bilo logičnije, ukoliko ministar želi i ima većinu za izmene Zakona o radu, da se to nađe na dnevnom redu, prvo izmene i dopune Zakona o radu, pa onda da razgovaramo o Predlogu zakona o socijalno-ekonomskom savetu i Predlogu zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Ja sam, između ostalog, i podneo jedan amandman, jer se u članu 153. Zakona o radu derogira jednim od ovih zakona koji treba da donesemo u Danu za glasanje. Naravno, mi nismo za to da se menja Zakon o radu. Nismo za to iz više razloga, a osnovni razlog jeste što investitori koji su neophodni ovoj državi i našoj posustaloj ekonomiji, jednostavno, neće da dođu i da ulože u onu državu u kojoj nemaju zakon o radu koji je sličan zakonima kakvi su u njihovim državama. Naravno da je proteklih više od pola veka života u socijalizmu ostavilo svoj trag. Svojevremeno sam rekao, govoreći u ovoj skupštini kada je donošen Zakon o radu, da izvorna narodna izreka ovog naroda kaže: "Ko radi ne boji se gladi", a da smo ondaza pola veka izmislili: "Ne mogu oni mene toliko malo da plate, koliko mogu ja malo da radim"; "Ala volim ovaj režim, plata ide a ja ležim"; "Uči školu da ne bi morao da radiš"; "Radio ne radio, svira ti radio"; "Ko voli da radi, radilo mu se o glavi" itd. i tako slično. Radi se o nekim ostacima prethodnog sistema u kome smo živeli, sa kojim moramo da se izborimo. U nekim zapadno-evropskim zemljama, jer mi ipak gradimo nešto što se zove kapitalizam sada iznova, ne postoji termin "neradnik". Ili ste radnik ili dobijate otkaz. Dakle, ovaj zakon nije usmeren protiv radnika, nego protiv onih koji su naviklida primaju platu, a da ništa ili vrlo malo rade i doprinose kolektivu u kome su zaposleni. Da se vratimo na predlog ova dva zakona. U skladu sa državnom i nacionalnom ozbiljnošću sa kojima pristupamo svakom zakonu i evropskom orijentacijom DS mi ćemo podržati ova dva zakona, jer smatramo da su oni svakako potrebni. Svi akteri socijalnog dijaloga trebalo bi prevashodno da prihvate osnovne vrednosti savremenih društvenih sistema, a to su: neprikosnovenost privatne svojine, tržišna privreda, postojanje instrumenata socijalne zaštite, ljudska prava, demokratski izborni sistem i slično. Zaključivanjem socijalnog dogovora na nacionalnom nivou postavlja se kao imperativ za smirivanje socijalnih tenzija i mirno sprovođenje tranzicionih procesa, u kome svako od socijalnih partnera ima svoju izraženu ulogu i interese i koji zajedno čine skup mera za prelazak društva iz nerazvijene ili srednje razvijene u razvojnu fazu. Dakle, potreban nam je konsenzus kuda želimo kao društvo svi zajednički da krenemo. Potreban nam je taj minimum socijalnog dogovora kako bismo mogli našu ekonomiju da vratimo iz pepela kao feniks. Treba da znamo da u poslednjoj deceniji, i to često ponavljam da bismo imali svest o tome koliko je naša ekonomija propala, da smo sa 29 milijardi dolara bruto nacionalnog proizvoda devedesetih godina, 2000. godine bili na svega desetak milijardi dolara bruto nacionalnog proizvoda i da je to nezabeleženi pad bruto nacionalnog proizvoda u ekonomskoj istoriji. Potreban nam je dogovor, potreban je konsenzus, sporazum svih onih koji žele napredak ove države, ovog društva i naše ekonomije. Zemlje zapadne demokratije u kojima se socijalni dijalog smatra jednom od osnovnih poluga političkog i ekonomskog sistema, daleko su odmakle u sprovođenju njegovog najnaprednijeg oblika, a to je, kontrola sprovođenja potpisanih socijalnih sporazuma i traganju za sve savremenijim i sveobuhvatnijim oblicima socijalnog dijaloga. Daleko su i Francuska i Nemačka i Danska i druge države da bi se sa njima poredili. Takođe i od zemalja u tranziciji sa kojima bismo mogli da se poredimo i one su donekle odmakle od nas, ali još uvek rezultati nisu zadovoljavajući u punoj meri, pa bismo možda mogli da primenimo iskustva Irske - gde su svi društveni činioci postigli konsenzus kuda želi društvo da krene i postali su danas društvo sa punom zaposlenošću i velikim rastom bruto nacionalnog proizvoda. Predstavlja se jedan princip donošenja odluka konsenzusom, jednoglasnošću, koji se promoviše i u ovom zakonu, svih socijalnih partnera iako nije obavezujući predstavlja jedan od osnovnih principa socijalnog dijaloga. Postoje zemlje gde ovaj princip nije u potpunosti usvojen, tako da kao alternativno rešenje predviđa i donošenje odluka većinom glasova, ali se postavlja pitanje kakva je to onda ugovorna obaveza, još više stvarna volja učesnika socijalnog dijaloga u sprovođenju odluke sa čijim predlogom nije bio saglasan ili je preglasan u odlučivanju. Koji su to ciljevi koji bi trebalo da budu postignuti ako ovi socijlano - ekonomski saveti budu bili formirani, po ovom predlogu zakona? To su: uspostavljanje i ostvarivanje demokratskog dijaloga tri socijalna faktora o bitnim socijalnim i ekonomskim pitanjima; praćenje i davanje mišljenja i predlaganje odgovarajućih rešenja za zaštitu radnih i socijalnih prava u procesu privatizacije u oblasti radnog zakonodavstva i drugih propisa kojima se reguliše materijalno-socijalni položaj zaposlenih i poslodavaca. Tu je pokretanje zajedničkih inicijativa za promenu postojećih i donošenje novih zakonskih i podzakonskih akata pred nadležnim organima, davanje smernica radno-socijalne politike u procesu tranzicije, praćenje, ocenjivanje i davanje mišljenja o uticaju promena cena i visina zarada na položaj zaposlenih i poslodavaca, zatim, međusobno informisanje o bitnim pitanjima, o kojima socijalni partneri zauzimaju zajedničke stavove. Tu je – podsticanje socijalnog dijaloga na lokalnom nivou i u okvirima preduzeća. Što se tiče trećeg učesnika socijalnog dijaloga – Vlade, tesna poslanička većina u Skupštini Srbije, koja podržava ovaj predlog, doprinosi destabilizaciji socijalnog dijaloga, što se manifestuje kroz različit odnos socijalnih partnera iz redova sindikata prema njoj, na potrebu zaključivanja nacionalnog i socijalnog sporazuma o minimumu nespornih interesa o pitanjima gde o načinu rešavanja postoji zajednički konsenzus, tako da će on obavezivati sve buduće socijalne partnere u vremenu u kome je zaključen, bez obzira na političke i druge okolnosti. Znači, potrebno je da pronađemo taj minimum nacionalnog konsenzusa oko ovih pitanja. Najznačajniji problemi u uspostavljanju socijalnog dijaloga u Srbiji mogu se izraziti u teškoćama u sazrevanju svesti o značaju socijalnog dijaloga, kao jednog od osnovnih instrumenata transformacije privrednog i društveno-ekonomskog sistema, problem legitimiteta aktera socijalnog dijaloga. U vezi s tim je podneto nekoliko amandmana, znači o reprezentativnosti udruženja poslodavaca i udruženja sindikata. Tu je i nepostojanje jasno definisanog dogovora o ulozi i zadacima svakog partnera u socijalnom dijalogu. Znači, potreban nam je nacionalni konsenzus po svim ovim pitanjima. Dalje, određivanje reprezentativnosti poslovodnih organizacija predstavlja takođe značajan problem, iako je Zakon o radu, kao i kod sindikata, odredio kriterijume za utvrđivanje ovog svojstva. U vreme samoupravnog društveno-ekonomskog uređenja i društvene svojine nije postojao pojam "poslodavac", nego su organizacije udruženog rada bile učlanjene u privredne komore i to po principu obaveznosti. Budući da socijalni dijalog nije bio sprovođen, privredne komore su imale ulogu komunikacije između organa vlasti i rukovodstva organizacija udruženog rada. Donošenje zakona o preduzećima to je značilo reformu organizovanja i funkcionisanja privrede, nije donelo mnogo novina po ovom pitanju, tako da su privredne komore, iako modernizovane i transformisane, i dalje predstavljale dominantan vid udruživanja privrednih subjekata. Danas imamo i neka druga udruživanje poslodavaca, ali pitanje njihove reprezentativnosti je jedno od otvorenih pitanja za normalno funkcionisanja ovog zakona o socijalno-ekonomskom savetu. Principi socijalnog dijaloga su u razvijenim evropskim društvima podrazumevali i princip dobrovoljnosti, odnosno dobrovoljnog pristupa poslodavca u svoje asocijacije, te na članstvo privrednih komora i zemalja jugoistočne Evrope u ekonomsko-socijalnim savetima se nije gledalo blagonaklono, baš zbog odsustva ovog principa, ali moraju se na neki način utvrditi kriterijumi na osnovukojih se određuje da li je neko udruženje poslodavaca reprezentativno. U svakom slučaju ovaj zakon o socijalno-ekonomskom savetu je potreban. U vezi sa tim dao sam nekolik amandmana o kojima ću govoriti u pojedinačnoj raspravi, pokušaću da preciziram neke članove ovog zakona. Što se tiče Predloga o mirnom rešavanju radnih sporova, ceo niz zakona je ovde zreo da se nađe pred Skupštinom Republike Srbije i pred narodnim poslanicima. Imao sam jednu situaciju u lokalnoj samoupravi -jedno poljoprivredno preduzeće, gde su radnici hteli da štrajkuju i gde je trebalo da se propiše minimum procesa rada, a poslodavac i radnici nisu mogli da se dogovore o tome šta je to neophodan minimum procesa rada, došlo su u tu lokalnu samoupravu da im ona, po postojećem Zakonu o štrajku, propiše šta je to minimum procesa rada. Mislim da nije potrebno na ovakav način to raditi i da Zakon o štrajku treba ponovo da se nađe pred nama, sa izmenama i dopunama, da se preciziraju neke stvari. Da se ova oblast radno-pravnog zakonodavstva, koja je jedna od najznačajnijih oblasti, konačno uredi kako ne bismo samo kritikovali Zakon o radu, nego da bismo uspeli da sprečimo njegovu zloupotrebu od strane poslodavaca ili bilo koga drugog. Dakle Demokratska stranka će, kao stranka koja se sa državnom i nacionalnom ozbiljnošću odnosi prema svakom zakonskom predlogu, koji se nalazi pred ovom skupštinom, shodno svojoj evropskoj orijentaciji podržati ove predloge zakona. Naravno, mi smo podneli niz amandmana i nadamo se da će ih ministar prihvatiti.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, a neka se pripremi Zoran Krasić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, juče sam pažljivo slušao gospodina Albijanića, šefa poslaničke grupe G17 plus, i njegove reči posebno pribeležio, koji je govorio o Predlogu zakona o socijalno-ekonomskom savetu, da će ovaj zakon dovesti do poboljšanja socijalno-ekonomskog statusa zaposlenih. Nažalost, nije rekao kako će dovesti do poboljšanja. Čitajući pažljivo ovaj zakon, više puta, nigde nisam našao nešto što dovodi do poboljšanja socijalno-ekonomskog statusa zaposlenih. Da verujemo gospodinu Albijaniću na reč, teško da je to moguće. Analizom pojedinih članova zakona, počev od člana 2, gde se kaže da je socijalno-ekonomski savet nezavisan organ koji čine šest predstavnika Vlade, šest predstavnika poslodavaca i šest predstavnika sindikata, pitamo se – od čega je to onda nezavisan? Da nije možda od Vlade, kada ima šest predstavnika Vlade?! Da nije možda od sindikata, kad ima predstavnike sindikata?! Ili, da nije možda nezavisan od poslodavaca, koji takođe čine jedan deo tog saveta?! On je verovatno nezavisan samo od onih kojima treba da poboljša socijalno-ekonomski položaj, od radnika, i on neće njihovu volju uzimati u obzir. Uostalom, ko po ovom Predlogu zakona čini reprezentativne sindikate? Jedan od tih sindikata je i ASNS, ona famozna asocijacija slobodnih i nezavisnih sindikata. Upravo je predsednik tog sindikata, Milovanović, dok je bio ministar za rad i zapošljavanje, a svojevremeno je taj sindikat bio udarna pesnica DOS-a za izazivanje nemira u radnim organizacijama i preduzećima kako bi se srušila prethodna vlada, bio predlagač, on je predložio i obrazložio Zakon o radu, za koji se svi slažemo da je to loš zakon i da ga treba hitno menjati. Možemo li sa takvim predstavnicima sindikata razgovarati o poboljšanju socijalno-ekonomskog statusa zaposlenih? U članovima 9. i 10. ovog zakona govori se da socijalno-ekonomski savet zauzima stavove o pitanjima koje razmatra i dostavlja ih Vladi. A, za zauzimanje stavova potreban je konsenzus – jedinstvo. Toga nije bilo ni u Socijalističkom savezu radnog naroda koji je osnovan u okviru Komunističke partije, radi pluralizma u okviru jedne partije. Pa niko nije mogao da dođe do zajedničkog, jedinstvenog stava. Da je to moguće ne bi bilo potrebno ni osnivati ovakav savet. U članu 10. se kaže da socijalno-ekonomski savet razmatra nacrte zakona i drugih propisa od značaja za ekonomsko-socijalni položaj zaposlenih i poslodavaca i njima daje mišljenja. A ko je do sada branio sindikatima ili bilo kojoj asocijaciji da razmatra predloge zakona i da daje mišljenja Vladi ili nekom drugom. Dalje, kaže – ukoliko Ministarstvo u roku od 30 dana ne odgovori ili da negativan odgovor na predloge ovog saveta, može se savet obratiti Vladi. Šta od toga? Šta kada se obrati Vladi? Kakve obaveze Vlada ima prema tom savetu? Nikakve! To je čisto gubljenje vremena i naravno bacanje para. U obrazloženju, kod Polaznih osnova, se kaže da su za donošenje ovog zakona korišćena iskustva nekih drugih zemalja razvijene tržišne ekonomije. Da, ali se u tim državama radi o razvijenoj tržišnoj ekonomiji. Tamo je, pre toga, donet zakon o radu, kakav i treba da bude, zatim, zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju, kakav treba da bude. Tamo su rešili problem zakona o železnici. Tamo su kao država vratili dugove građanima. Ovo mi liči na nešto "čula žaba gde se konji kuju pa i ona digla nogu", tako i mi donosimo zakone koji su u ovom trenutku ishitreni i nepotrebni. Kako je govorio Toma Bušetić, shvatio sam da socijalisti neće glasati za ove zakone. Ali, tu je ona čuvena kohabitacija. Većina je našla drugog partnera koji teži da odnose kohabitacije podigne u bitno kvalitetnije odnose, odnose bračne obaveze itd. Upravo zbog te vaše kohabitacije Srbija ide nazad! Zbog te kohabitacije i želje DSS i vladajuće većine da privuče DS i da poboljša odnose, da ih uvuče u vlast, imamo primere da se ne može skupiti skupštinska većina u mnogim jedinicama lokalne samouprave; ne mogu se uspostaviti organi lokalne vlasti, jer upravo vama je potrebna DS, jer vi ste jedno. Ne postoji ni DSS ni DS, ni G17 plus – vi ste svi zajedno frakcija jedne sekte! Na kraju, moram u nečem da se složim i sa gospodinom Prorokovićem i sa gospodinom Boškom Ristićem. Gospodin Ristić je rekao da je ova vlada izgubila legitimitet, jer je na lokalnim izborima osvojila veoma malo glasova i to je tačno. Ali, slažem se i sa Prorokovićem – i Tadić nema legitimitet, jer je pozvao građane da izađu na izbore, a oni nisu izašli. Dakle, mi radikali se sa vama slažemo, ali šta je rešenje kada Vlada i predsednik izgube legitimitet? Gospodo, to su novi izbori.
Hvala vam. Replika gospodina Albijanića, mada se nadam da replika nije na prvi deo izlaganja.
Kod mene reč znači, a ne znam kod vas! G17 plus je odgovorna stranka, koja nudi inicijative, predloge i konkretna rešenja za određene stvari i probleme. G17 plus u svom programu značajno mesto pridaje socijalnom dijalogu i u tom smislu zaista je potrebno da dođe do razgovora i dobrih strateških rešenja između Vlade, poslodavaca i sindikata. G17 plus uvek ispunjava svoja obećanja i date reči. Što se tiče ovih ličnih stvari i ličnih uvreda, smatram da takva pitanja nije primereno ovde postavljati. Pripadnik sam Srpske pravoslavne crkve i pravoslavac sam, zar je moguće da takvu temu treba ovde da postavljamo jedni drugima. Valjda je to nešto što međusobno svi treba da uvažavamo, kao i različitosti koje kod nas postoje. To je nešto sa čime treba da nastupamo u daljem razgovoru. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić po završetku pauze, a pre toga, na početku će se obratiti Boško Ristić. [[Posle pauze - 16,05]] Dame i gospodo, nastavljamo popodnevno zasedanje današnje sednice. Pre početka molim da utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da Skupština ima kvorum za rad. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a pre toga replika, gospodin Boško Ristić. Odustali ste? Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Na početku ove rasprave moram da istaknem da u Ustavu Republike Srbije ne postoji ustavni osnov za ova dva zakona. Predlagač je naveo da je ustavni osnov pronašao u članu 72. stav 1. tačka 12. da se zakonom mogu urediti i drugi odnosi od interesa za Republiku Srbiju, u skladu sa Ustavom. To je jedna opšta formulacija, ali kada se kaže u skladu sa Ustavom onda se, pre svega, misli na one odredbe koje se tiču sloboda, prava i dužnosti čoveka i građanina, pa ako je već veza trebalo da se traži i da se traži neki ustavni osnov onda su morale da se imaju u vidu odredbe članova 22, 35. i 38. Ustava Republike Srbije. Član 22. zbog ravnopravnosti svih građana pred zakonom, a članova 35. i 38. kao dva člana u kojima se pominje reč "kolektivni ugovor". Da krenemo redom, pošto je očigledno da će prigovor nedostatka ustavnog osnova malo biti od uticaja prilikom ove rasprave i donošenja ovih zakona. Ovim prvim zakonom, o socijalno-ekonomskom savetu, predlagač traži od Narodne skupštine da uredi nešto što je interna stvar Vlade. Naime, smatraju da treba da podignu ekonomsko-socijalni savet na nivo institucije koja bi imala savetodavni karakter da jednostavno dostavlja mišljenja i predlaže Vladi Republike Srbije. Ako je to pre svega funkcija ovog socijalno-ekonomskog saveta onda ste to mogli da uredite zakonom o Vladi, koji je takođe na ovoj sednici. Ranije je to bilo uređeno Poslovnikom Vlade Republike Srbije, pa su postojali neki saveti koji su pomagali Vladi u razmatranju nekih vrlo značajnih pitanja, a vezano za izvršavanje zakona i za onu funkciju Vlade da predlaže zakone. Ovaj stav se ne može popraviti ni nekim odredbama - da socijalno-ekonomski savet ima svojstvo pravnog lica, jer ako je pravno lice treba da bude nosilac prava i obaveza da može efektivno imovinom da odgovara i da ispunjava svoje obaveze. Međutim, ovaj socijalno-ekonomski savet ne radi upravne poslove. Savetodavno telo koje je podignuto na nivo zakonske regulative i stvarno deluje čudno odredba člana 12. stav 4. – predsedavajući socijalno-ekonomskog saveta zastupa socijalno-ekonomski savet, zaključuje pravne poslove, raspolaže sredstvima u ime i za račun itd. Potpuno nepotrebne odredbe iz domena načina kako se formuliše politička volja izvršne vlasti. Kako će političku volju da formuliše izvršna vlast to je pokriveno odredbama o nadležnostima Republike Srbije koja vodi unutrašnju politiku, izvršava zakone. Verovatno treba da ima kontakte sa sindikatima i sa svim drugim zainteresovanim subjektima, ali ne na nivou zakona već na nivou politike. Što se tiče drugog zakona, o mirnom rešavanju radnih sporova, moram da istaknem da se stiče utisak da predlagač ovog zakona ne zna da postoji Zakon o radu. Samo bih naveo neke odredbe koje predlagač nije imao u vidu. Prvo bih naveo odredbu desetog poglavlja koje se naziva – Ostvarivanje i zaštita prava zaposlenih, član 120. Ko odlučuje o pravima i obavezama u pravnom licu, kod preduzetnika, pa onda zaštita pojedinačnih prava. Opštim aktom ili ugovorom o radu može se predvideti postupak sporazumnog rešavanja spornih pitanja između poslodavca i zaposlenog. Zaposleni i poslodavac mogu sporno pitanje da iznesu pred arbitražu. Sastav arbitraže i postupak za arbitražom uređuje se opštim aktom. Kada se kaže opšti akt, misli se na opšti akt poslodavca. Odluka arbitraže je konačna i obavezuje i poslodavca i zaposlenog, kada se radi o individualnim pravima zaposlenog, a kada se radi o kolektivnim ugovorima to je čitavo poglavlje od člana 131. pa skoro do člana 155. Samo da skrenem pažnju, od pogrešnog koncepta, šta sve treba da obuhvati kolektivni ugovor - mi imamo jedno široko tumačenje u našem zakonu koje bi sve oblasti trebalo da se regulišu kolektivnim ugovorom. Nekada davno sam pričao da osnovna stvar kolektivnog ugovaranja treba da bude najniža cena rada. Oko drugih stvari nema šta da se pregovara, jer sve drugo u radno-pravnom statusu su oblasti koje moraju da se urede imperativnim propisima, pre svega zakonom: godišnji odmor, zaštita na poslu, zaštita prava, način zasnivanja, prestanak radnog odnosa. Tu nema sporazumevanja, dogovaranja, nema mogućnosti nešto drugo, ali ono što je najznačajnije sa gledišta opšteg značaja jeste utvrđivanje najniže cene rada koja bi bila osnovica za sve drugo i iza toga bi morala da stoji država, pre svega, poslodavci i sindikati. Ovde se govori o obliku kako se zaključuju kolektivni ugovori, kako se rešavaju sporovi. Za rešavanje sporova član 153. – sporna pitanja rešava arbitraža, ko su učesnici itd. Imamo dva potpuno nepotrebna zakona koja, pre svega, imaju za cilj da kada neko ne želi da sprovede zakon, a takvih je danas poprilično, onda on sve nezadovoljne upućuje na neke druge adrese, a ne na adresu onog koji sprovodi politiku u ovoj zemlji, ko izvršava zakone. Na ovaj način Vlada je delegirala dežurnog krivca i na nekoliko mesta u ovim zakonima se potencira da onaj ko nije učestvovao u pregovaranju, ko nije učestvovao u mirnom sporazumevanju, javnost ćemo da obavestimo itd. Uostalom, da ovo i nisu zakoni najbolje pokazuje što nema nijedne odredbe o kaznama. Kada nema odredbe o kaznama onda to nije materija koja treba da se uredi zakonom. Zakon o radu bi možda trebalo da se dopuni sa nekim odredbama koje bi se ticale kolektivnog ugovaranja. Što se tiče SRS mi zastupamo potpuno drugačiji koncept kolektivnog ugovaranja, i preporučujemo Vladi da povuče ova dva predloga zakona, jer tu ne postoji ustavni osnov. Rešenja su pogrešna. Nisu u cilju da se reše problemi. Nisu, jer ako nisu mogli, kako vi to kažete, socijalni partneri, to je čista demagogija, novi izrazi, pretnje sa nekim preporukama i nekim drugim stvarima koje uopšte ne stoje, koje uopšte ne treba da budu razlog da mi o ovome i na ovaj način rešavamo. Ovaj način troslojnog formiranja mesta gde treba da se rešavaju ovi sporovi deluje tragikomično kada se pogleda da Vlada Republike Srbije nije u mogućnosti da ispuni ni one obaveze koje je ona potpisala. Na ovaj način sve to se pomera u stranu da ne bude gužve ispred Nemanjine, već da se gužve prošire po gradovima u Republici Srbiji, da se svi prozivaju, a osim toga da vas podsetim na one vaše odredbe u Zakonu o radu o reprezentativnim sindikatima. Verovatno više i ne postoje pošto su imali ograničeno dejstvo. Verovatno ste to zaboravili. Ako već idete na ova dva zakona, a pogotovo o mirnom rešavanju radnih sporova, onda ste makar mogli da stavite van snage odgovarajuće odredbe Zakona o radu. Ovako imamo sukob odredbi i moram da vam kažem pridika da se sporovi mogu mirno rešiti samo na ovaj način. Apsolutno nije tačno. Svaki spor može da se reši dogovorom, a uostalom čemu nam onda sudovi ako treba ovakve zakone da donosimo.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 89. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, poslanička grupa DS smatra da je potrebno doneti ove zakone, smatra da je potrebno uvesti ova nova prava u pravni sistem Republike Srbije, a isto tako, podržava donošenje zakona o socijalno-ekonomskom savetu i mirnom rešavanju radnih sporova, ali naravno, u ovom trenutku ima određene primedbe zbog kojih neće moći da u ovom trenutku odgovori na pitanje kako će glasati za ove zakone, jer postoje problemi koji nisu, po nama, u ovom trenutku premostivi. Oni se, pre svega, odnose na Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Kao što znate, u ovom sazivu smo na dnevnom redu imali i Zakon o parničnom postupku, imamo zakon o javnim agencijama i nemamo zakon o radu, što znači da važe odredbe postojećeg Zakona o radu. Zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, nažalost, odredbama koje ima urušava jedinstveni pravni sistem, i ukoliko bude usvojen, zajedno sa zakonom o parničnom postupku i zakonom o javnim agencijama, dovešće nas u situaciju da na različite načine različitim zakonima imamo rešavanje istih problema. DS je ukazala na to u svojim amandmanima, koje je podnela u odnosu na zakon o javnim agencijama. Ne možete u različitim zakonima na različit način tretirati pitanje agencija. Smatramo da, ukoliko usvoji zakon o javnim agencijama i odredbe zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, moraju biti u potpunosti usaglašene sa odredbama tog zakona, koji će na dnevnom redu biti za koji dan. Što se tiče zakona o radu, u njemu je u članu 153. potpuno precizno dato mišljenje o mirnom rešavanju sporova po pitanju kolektivnih ugovora, na drugačiji način nego što to predviđa zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, koji je danas pred nama. Naravno, nije sporno ukoliko se o mirnom rešavanju govori u sporovima koji su već započeti, oni će se svakako završiti po Zakonu o radu. U koliko se radi o sporovima koje tek treba započeti u mirnom rešavanju, postavlja se pitanje po kom zakonu će se oni voditi. Tu je, takođe, DS podnela amandman. Podsećam vas na najozbiljniji problem sa kojim se suočavamo ukoliko usvojimo Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, a to je problem koji se odnosi na suprotnost ovog zakona sa odredbom koju predviđa zakon o parničnom postupku. Član 30. i član 37. zakona o mirnom rešavanju radnih sporova predviđa mirovanje sudskog postupka, ukoliko je pred sudom pokrenut radni spor za utvrđivanje određenog prava po radnom osnovu. U zakonu o mirnom rešavanju radnih sporova, dakle, predviđen je institut koji, ukoliko ova skupština usvoji zakon o parničnom postupku, više ne postoji. Podsetiću vas, mada neću ulaziti u detalje, jer to je bio predmet rasprave tokom rasprave u načelu, ali i u pojedinostima, zakona o parničnom postupku, zakon o parničnom postupku predviđa sada zastajanje postupka. To su dva potpuno različita instituta koji imaju različit odnos u odnosu na rokove i različit odnos u odnosu na stranke u sporu. Smatramo da je u potpunosti urušavanje jedinstvenog pravnog sistema, neusklađivanje pozitivnih propisa koji se nađu na dnevnom redu ovog parlamenta. Ne mogu da kažem da su direktno odgovorna resorna ministarstva, ali je sasvim izvesno da bi zakonodavac ili Vlada u celini morala međusobno da usaglašava odredbe koje se nalaze na dnevnom redu Republičkog parlamenta, jer je neobjašnjivo i za svakoga od nas pojedinačno, ali i za sve nas kao najviše nosioce zakonodavne vlasti, neprihvatljivo da u istom Danu za glasanje donosimo zakone koji međusobno imaju odredbe koje su suprotne jedna drugoj. To bi svakako povlačilo dalje postupke kojima bi osporavali pojedine zakone i tražili njihovo usaglašavanje. Zbog toga je predlog DS da gospodin ministar, da poslanici, da predsednik Narodne skupštine razmisli o primedbama koje je DS iznela za ovom govornicom, koje je iznela na odborima koji su bili i u toku današnje pauze zasedanja Skupštine Srbije i da ne činimo jedni drugima medveđu uslugu. Naravno da podržavamo donošenje zakona o socijalno-ekonomskom savetu i naravno da smatramo da je zakon o mirnom rešavanju radnih sporova zakon koji je uglavnom usaglašen sa stavovima Međunarodne organizacije rada, da su to prava koja su potrebna u našem pravnom sistemu i da će u mnogome poboljšati određene stvari. S obzirom na činjenice koje sam ukazala, na okolnosti kojih ste, pretpostavljam, svi vi svesni, mislim da ne treba da dozvolimo da ove propuste ovaj parlament legalizuje.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Boško Ristić, po Poslovniku.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, mi smo održali sednicu Zakonodavnog odbora, a tema je bila predlog ministra da se izvrši pravno-tehnička redakcija zakona. Još uvek nismo dobili izveštaj tog Odbora, da bi ste se upoznali sa pravno nemogućim rešenjima koja postoje u ovom zakonu. Reagovao sam na Zakonodavnom odboru, jer smatram da nije moguće u ovoj fazi postupka da ministar podnese amandman i time ispravlja Predlog zakona. Nemogućnost pravnih rešenja se ogleda upravo u članu 30. i članu 37, jer se predviđaju instituti koji ili nisu u saglasnosti sa Predlogom zakona koji je Vlada predložila, mislim na zakon o parničnom postupku, ili nije moguće amandmanom menjati Predlog zakona dok se prethodno ne izglasa zakon sa drugačijim pravnim rešenjem, koji za konsekvencu ima promenu ovog zakona. Zato očekujem izveštaj Zakonodavnog odbora, sa sednice koja je održana u 13,30 časova.
Ovo je načelni pretres i zloupotrebili ste vaše pravo. Niste imali osnov da se javite, jer ovo je načelni pretres. Dajem reč narodnom poslaniku i predsedniku Zakonodavnog odbora Milošu Aligrudiću.
Prvo, po oba osnova, replika i povreda Poslovnika. Povreda Poslovnika se očitava u tome da prethodni govornik nije mogao dobiti reč, jer nije postojao osnov za to. Kada je već dobio reč i kada je izgovorio šta je izgovorio, to je govorio u svojstvu člana Zakonodavnog odbora. Prvo, nije dobro da se dezinformišu poslanici o tome kakav je sastanak Zakonodavnog odbora bio i šta je bilo na dnevnom redu. Na dnevnom redu je bio predlog resornog ministarstva da se izvrši pravno-tehnička redakcija teksta, da se usklade termini, tako što bi se termin "mirovanje postupka" zamenio terminom "zastoj postupka". To je učinjeno zbog toga što u predlozima zakona, kao što je gospođa Stojačić rekla, nije izvršeno usklađivanje terminologije u odnosu na zakon o parničnom postupku. Međutim, Zakonodavni odbor nije ništa zaključio. Ne postoji nikakav izveštaj, niti ćete ikakav izveštaj vi kao narodni poslanici dobiti, jer jednostavno, Zakonodavni odbor se po tom pitanju nije izjašnjavao. Ono što je zaključeno, što neće biti u izveštaju, a što moram sada usmeno da kažem zbog toga što je gospodin Ristić dezinformisao Narodnu skupštinu, jeste da ćemo učiniti ono što je potrebno da se dobije ili predlog od strane Ministarstva, u vidu određenog amandmana, što očigledno tehnički neće biti moguće, ili ćemo morati, po usvajanju ovih zakona, da tada izvršimo pravno-tehničku redakciju teksta. U čemu se ona sastoji? Prosto, jedan institut mirovanja postupka koji u trenutku kada je zakon predlagan postoji kao rešenje u sadašnjem važećem ZPP, neće više postojati u momentu usvajanja zakona o parničnom postupku i termin koji će se upotrebiti ubuduće, što jeste pravno-tehnička redakcija teksta, biće onaj koji odgovara novom institutu i zakonu o parničnom postupku. U ovom slučaju, to će najverovatnije biti prekid postupka. To ne zavisi od resornog ministra, to zavisi upravo od ove skupštine i od nadležnog odbora Skupštine, a to je Zakonodavni odbor. Dakle, biće mogućnosti da se u tom trenutku dogovorimo oko toga da li ima mesta ili nema mesta pravno-tehničkoj redakciji teksta.
Ako se više niko ne javlja za reč, zaključujem načelni pretres po Predlogu zakona o socijalno-ekonomskom savetu i Predlogu zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. Prelazimo na 5. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O SOCIJALNO-EKONOMSKOM SAVETU(pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milan Stanimirović, Vjerica Radeta, Nikola Todorović, Sreto Perić, Branislav Rankić, Momir Marković, Dragan Čolić, Darko Glišić, Stevica Deđanski, Stefan Zankov, Milivoje Vuković, Milan Veselinović i Zoran Antić. Primili ste izveštaje Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade Republike Srbije o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila zajednički načelni pretres u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o socijalno-ekonomskom savetu, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli ste od poslanika SRS naš opšti stav da smatramo da ovaj zakon nije ni trebalo da se nađe danas na dnevnom redu. Umesto toga, trebalo je da raspravljamo o zakonu o radu, jer je to ono što bi eventualno moglo da popravi stanje u ovoj oblasti. Što se tiče zakona o socijalno-ekonomskom savetu, naša osnovna primedba jeste upravo u tome što u ekonomskom savetu, odnosno Vlada kao predlagač ovog zakona nije predvidela i nezaposlene. Naime, u članu 2. na koji sam podnela amandman stoji da je socijalno-ekonomski savet nezavisan organ koji čine: predstavnici Vlade Republike Srbije; predstavnici reprezentativnih udruženja, tu su poslodavci; kao i predstavnici reprezentativnih sindikata. Mi iz SRS mislimo da je, ako će se već formirati ovakav savet i ako će se donositi ovaj zakon, onda neophodno da u ovom savetu budu i predstavnici nezaposlenih. Neprihvatljivo je obrazloženje koje je Vlada dala uz konstataciju da se ovaj amandman ne prihvata, zato što mi ne možemo da se merimo sa zemljama koje su navedene u obrazloženju ovog vladinog odbijanja amandmana, jer su te zemlje razvijenije i u tim zemljama nema milion nezaposlenih kao što je to kod nas i nažalost svaki dan je sve više i više nezaposlenih. Ovde je ministar govorio o tome da se priprema zakon o radu, da ćemo uskoro da raspravljamo o tom zakonu, govorio je o nekoj javnoj raspravi. Vidim, kod nas su stigla neka pisma iz Privredne komore Beograd, ljudi su jako ljuti što ih Vlada nije konsultovala oko ovih zakona, a imamo i jedno pismo Unije poslodavaca Srbije. Zaista sam mislila da su bar oni konsultovani, s obzirom na to da se predviđa da će u socijalno-ekonomskom savetu biti i reprezentativna udruženja poslodavaca. Izgleda, ipak, da Vlada misli da je reprezentativno udruženje poslodavaca ono udruženje industrijalaca Bogoljuba Karića koji nema veze sa industrijom, on je bankar, a zašto je u ovom udruženju - to ne znam. Izgleda da će on biti taj koji će da daje predstavnike za ovaj ekonomsko-socijalni savet. Posebno je nama interesantno pitanje kada se govorilo o Zakonu o radu, o onome što nikada nije izglasano u ovoj Skupštini, jer je jedan narodni poslanik glasao iz Soluna na daljinski upravljač. Mi smo i tada postavili pitanje, a i sada, šta znači taj reprezentativni sindikat? Ko je taj ko određuje reprezentativnost - da li vam je reprezentativni sindikat u ovom momentu Sindikat "Nezavisnost", a da li se zbog toga, Branislav Čanak, predsednik tog sindikata planira za predsednika Upravnog odbora Nacionalne agencije za zapošljavanje? Vi kroz te sindikate, reprezentativne, koji su toliko reprezentativni koliko podržavaju Vladu, zanemarujete stvarne probleme! Ne znam da li znate, ministre, koliko je velikih problema u malim firmama, mislim na Srbiju. Da li znate za jednu firmu, zove se "Napredak" iz Rakovice, koja ima 50-tak zaposlenih, bavi se tekstilnom proizvodnjom, stara je 60 godina, privatizovana pretprošle godine i ovih dana su dobili rešenje o rušenju objekta, o oduzimanju te parcele. A oni su to svojevremeno kupili na 99 godina, ali je sada, veliki beogradski tajkun, gospodin gradonačelnik prodao to njihovo zemljište i, naravno, ti ljudi će ostati na ulici! Sličan problem je zemunske "Impe" gde 80 radnika svaki dan čeka otkaz, svaki dan dolaze na posao, 16 meseci ne primaju platu! To su male firme sa malo ljudi, oni ne mogu da blokiraju saobraćaj, ne mogu da ugroze Vladu. Baš nekoga briga, čak i ako će da štrajkuje glađu, mogu i da umru, šta se to tiče Vlade, očigledno,o tim malim firmama niko ne vodi računa. Ne vodite ni o velikim, ali se bar napravi nekakva medijska atmosfera kada izađe više stotina ili hiljada ljudi, a o ovim malim niko ne vodi računa i očigledno, ni ovi zakoni neće doprineti. Još jednu rečenicu da kažem, vidim da sam prekoračila vreme, izvinjavam se gospodine predsedavajući, vezano je za komentar ministra kada je moj kolega govorio o problemima u Boru, pa je on rekao da se tamo ne plaćaju doprinosi, da je to neka zaostavština iz prošlosti, odnosno iz poslednjih 15 godina. Asamo da vam kažem da ovim ljudima, iz pomenutog preduzeća iz Rakovice, se ne plaća samodoprinos za penziju od 2001. godine.
Da li još neko želi reč? (Da.)
Pokušaću da poslanicima pomognem da shvate da ovakav zakon nama nije potreban. Iskoristiću priliku, s obzirom na to da je podnet amandman na član 2. tačka 1) ali pre nego što krenem na amandman, moram da vas podsetim da u članu 1. stoji da se ovim zakonom "uređuju osnivanje, registracija, delokrug i način rada, finansiranje i druga pitanja značajna za rad socijalno-ekonomskog saveta". Ako neko misli da je socijalno-ekonomski savet ovde dat u jednini - greši, jer je dat u množini. Međutim, ono što predlagač sebi nije smeo da dozvoli a to je da ne može on da "naloži" izvršnom veću AP i izvršnom organu lokalne samouprave. Pravilnije se kaže - lokalnog samoupravljanja, jer lokalno samoupravljanje nije vlast, to mora da se potencira, ali vi ovde nalažete njima da formiraju socijalno-ekonomski savet pokrajinskog i lokalnog nivoa. Vi nemate to pravo, tim pre, što iz člana 1. iz svih odredbi ovog zakona ne može jasno da se zaključi koja je statusna uloga socijalno-ekonomskog saveta. Da li je on paradržavni organ, da li je državni organ, da li je savetodavni organ?! Vi ste samo rekli da je to pravno lice, da ima svog predsedavajućeg koji raspolaže sredstvima i daju neka mišljenja Vladi Republike Srbije. Po nekoj logici ovi na nižem obliku organizovanja daju svoja mišljenja izvršnom veću pokrajine i izvršnom organu jedinice lokalne samouprave. Vi ste ovim zakonom ušli u nešto što se tiče nepovredivosti lokalnog samoupravljanja u Republici Srbiji koja je Ustavom garantovana. Vi terate lokalno samoupravljanje, koje ima nadležnost u pogledu razvoja mesta, gradskog saobraćaja, prigradskog saobraćaja, vodovoda, kanalizacije, da rešava socijalno-ekonomska pitanja koja su u potpunoj nadležnosti države Republike Srbije. To je ono što sam na početku rekao, ovo je sve "neustavno" što radite. Vi ste ovde, koristeći ove moderne nevladine floskule po socijalnim partnerima, socijalnom dijalogu i ono što sve ide uz to, usvojivši tu neku novu terminologiju zaboravili na jednu stvar da država nosi svoju odgovornost. Država nosi odgovornost, odnosno vlast nosi odgovornost po Ustavu i zakonima. Ne može nijednim zakonom da se ona razvodni. Ovim amandmanom smo hteli da vam skrenemo pažnju da socijalni partneri ne nalaze se samo na ovim stranama. Vi još trpite onu aktivnu socijalnu politiku, da je najbolja socijalna politika kada je najviše ljudi zaposleno i radi. Vaš problem je taj što milion ljudi ne radi! Vaš problem je taj što još u perspektivi ništa neće ni da se pokrene! Vaš problem je to što ste doneli Zakon o stečaju, a to je novi oblik privatizacije svih ovih društvenih firmi u jednom ubrzanom postupku preko licenciranih stečajnih upravnika. Vi ste svesni toga da se otvara socijalni problem, ali vaši partneri za socijalna i ekonomska pitanja nisu u ovim relacijama. Reprezentativni sindikat, neću vas podsećati na Zakon o radu, gde imate 7,8 odredbi kojima pokušavate da definišete šta je to reprezentativni sindikat. Neću da vas podsećam ko bi to mogao da bude poslodavac, ali moram da vam kažem da se socijalno ugroženi nalaze izvan ovih kategorija pregovarača. Da vas podsetim na nešto: nekada davno u ovoj zemlji su postojale rezolucije o društveno-ekonomskom razvoju, gde se na kraju godine dogovarale osnova i neka ekonomska politika. Vi sada ulazite u nešto što je ekonomska politika i što je ekskluzivno pravo samo Vlade Republike Srbije. Vi širite broj onih koji bi mogli na neki način da utiču, a toliko širite, da čak idete i na lokalno samoupravljanje. Čak idete na lokalno samoupravljanje, kao da će ovi sindikati i ovi poslodavci na lokalnom nivou nešto da reše i da se popravi socijalni položaj. To će svaki predsednik da vam kaže da je ovo nemoguće što vi radite. Ovaj zakon nema ustavnog osnova, ono što je čista politika završavate ga na političkom nivou, ali nemojte da pravite institucije, jer te institucije neće da reše probleme, već ćete na pogrešnu adresu da uputite ljude koji neće biti zadovoljni.
O istom amandmanu narodni poslanik Nataša Jovanović, pa Boško Ristić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poražavajući je podatak da četiri godine posle navodnih reformi i tranzicije u kojoj je, navodno, započela da nas uvodi prethodna DOS-ovska vlast, promovišući zakone koji su harmonizovani, usklađeni sa zakonima iz EU, a nastavila Vlada Vojislava Koštunice, broj nezaposlenih se iz meseca u mesec, iz godine u godinu sve više penje u Srbiju!! Pre mesec dana kada smo imali rebalans budžeta Mlađan Dinkić je rekao jedan netačan podatak - da je u toku ove godine 23.000 ljudi pronašlo zaposlenje?! Moguće, ako su to ljudi koji nisu bili evidentirani kod svog poslodavca, pa sada na takav način zaposleni, jer koliko je meni poznato, poznato je i vama a i široj javnosti, nijedno novo radno proizvodno mesto u ovoj zemlji nije otvoreno! Čak naprotiv, u svim gradovima i u svim opštinama u Srbiji gde je postojao kakav-takav obim proizvodnje i uposlenost radnika, radnici su ostali bez posla, proizvodnje je sve manje. Išlo se na to da se fabrike rasprodaju budzašto, da radnici ostanu na ulicama bez adekvatnog socijalnog programa. Zašto ovo sve govorim? Ovo govorim zbog važnosti amandmana gospođe Vjerice Radete. Ja bih vas razumela (i vas koji ćaskate i pričate ko zna o čemu, ne slušate šta vam govorim, a veoma je važno,) da ne prihvatite amandman Vjerice Radete, kada biste izašli i rekli, vi znate, mi smo već devet meseci na vlasti i ovi naši prethodnici koje mi verno sledimo, imamo iste intencije, zaposlili su par stotina hiljada ljudi - Boris Tadić obećao da će odmah da zaposli ne znam koliko stotina hiljada ljudi, sada ga nema nigde. Obično propadne u zemlju, a kada ispliva gore i kada izađe i podigne glavu iz peska, onda poziva Srbe na okupatorske izbore. Gospođa vas Vjerica Radeta kao odgovoran poslanik, političar, kao srpski radikal vam predlaže da uključite u savet one koji su danas najugroženiji. Ugroženi su svi: penzioneri, deca, đaci, studenti, i radnici koji rade, a ne primaju plate, i oni koji štrajkuju, ali najugroženiji su, pored dece koja očekuju da im roditelji omoguće egzistenciju, nezaposleni. Gospodin Slobodan Lalović ministar za rad i zapošljavanje ima podatak koji objavljuje Republički zavod za statistiku i do kojeg se dolazi kroz evidenciju ljudi na birou, odnosno službi za zapošljavanje, koliko je onih, danas, koji traže posao, raznih kvalifikacija, što onih koji su ostali bez posla, što onih koji nikada nisu imali mogućnosti da se negde zaposle. Međutim, gospodin Lalović zna da taj podatak nije tačan i da je taj broj nažalost mnogo veći, možda i za nekoliko stotina hiljada, jer istraživanja koja su obavili stručnjaci iz te oblasti kažu kada je u pitanju traženje posla i nezaposlenost u našoj zemlji da je taj broj veći iz razloga što nisu svi evidentirani u ovim takozvanim, po zakonu koji su izglasaliprethodnici u ovoj skupštini, klubovima za traženje posla. Jedan od takvih klubova, tako ga je zakonodavac nazvao, a poslanici izglasali, otvoren je u Kragujevcu u predizbornoj kampanji uoči lokalnih izbora. Ministar Lalović je zajedno sa jednim od kandidata, ali taj nije pobedio na izborima u Gradu Kragujevcu, otvorio klub za traženje posla, da cinizam bude još veći. Nažalost, takav klub u Kragujevcu obuhvata 40.000 nezaposlenih. U Srbiji je taj podatak preko milion nezaposlenih, milion i sto, možda i dvesta hiljada, jer kažem vam da nisu svi ljudi iz raznoraznih razloga evidentirani kod Službe za nezaposlene. Zbog toga je veoma važno, pošto je tako poražavajući broj onih koji traže posao da prihvatite ovaj amandman koji vam je predložila koleginica Vjerica Radeta - da se i ljudi koji su bez posla, a ne samo sindikati za koje ona traži da se briše reprezentativni, kao i udruženja poslodavaca, (jer ko je taj ko će da ocenjuje šta je reprezentativno, a šta nije) da se i oni ljudi koji su najugroženiji, a njih je preko milion, uključe.
Narodni poslanik Boško Ristić, a pre toga, po Poslovniku Miloljub Albijanić.
Predsedniče, na osnovu člana 130. Poslovnika Narodne skupštine molim da se izjasnimo o produžetku rada do završetka sedme tačke dnevnog reda.
Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim poslanike da pritisnu odgovarajući taster. Za 93, protiv nije bilo, uzdržan jedan, nije glasalo 33, od ukupno 127 poslanika. Zahvaljujem, radićemo danas do završetka 7. tačke dnevnog reda. Hvala vam. Izvolite gospodine Ristiću... Izvinite gospodine Ristiću, po Poslovniku se javila gospođa Vjerica Radeta, izvolite. Izvinjavam se što vas dva puta zaustavljam.
Očigledno je da nije bilo 127 narodnih poslanika koji su učestvovali u glasanju. Očigledno je zato što vi niste ni utvrdili kvorum pre glasanja i tražim, pošto sumnjam u podatke iz ovog elektronskog popisa, da se shodno Poslovniku glasa prozivkom.
Oprostite, nisam vas čuo. Izvinite molim vas, tražite da se glasa prozivkom? (Da.) Molim vas, na osnovu člana 82. stav 7. molim stručnu službu da prebrojavanjem utvrdi da li postoji kvorum u ovom času. Da li postoji kvorum sada, izvolite. To ste tražili? Izvolite. Molim stručnu službu da prebroji poslanike. (Jedan broj poslanika napušta salu.) Zahvaljujem. Dakle, prisutna su 132 narodna poslanika. Nastavljamo sa radom. Izvolite, po amandmanu narodni poslanik Boško Ristić. Ne, molim vas, sumnja je bila, da vam pročitam još jednom: "Ako predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe izrazi sumnju u postojanju kvoruma utvrđenog primenom elektronskog sistema za glasanje, predsednik stavlja na uvid računarski izvod prisutnih narodnih poslanika". Sledeći stav: Ako predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe izrazi sumnju u postojanju kvoruma utvrđenog prebrojavanjem narodnih poslanika, može da zatraži da se kvorum utvrdi prozivanjem narodnih poslanika, o čemu Narodna skupština odlučuje bez pretresa". Glasali smo. Izražena je sumnja da li je elektronski sistem bio u funkciji. Proverili smo, bio je u funkciji - prisutno je 132 poslanika. Zahvaljujem se, izvolite.
Dame i gospodo poslanici, poštovani ministre, evo, želeo sam da ispoštujemo predlog koleginice koja je predložila da se utvrdi kvorum i da se glasanje obavi ličnim izjašnjavanjem. Što se tičepredloga zakona o socijalno - ekonomskom savetu, član 2. gde se kaže da je socijalno-ekonomski savet.... (Jedan broj poslanika se vraća u salu.)
Nastavite molim vas, nije korektno prema govorniku, izvinite gospodine Ristiću, vratiću vam vreme. Molim vas bez reakcija. Nema nikakvog razloga za to. Poslanici tokom cele sednice ulaze i izlaze iz sale i to nije razlog da se ometa govornik. Izvolite gospodine Ristiću, vratiću vam vreme.
Dakle smatram da je Predlog zakona o socijalno-ekonomskom savetu neprimeren i da nema rešenja koja garantuju suštinsku samostalnost i nezavisnost ovog, kako se u zakonu naziva – organa. Socijalno - ekonomski savet prema ovom zakonu nije definisan po svom pojmu. Čiji je to organ? Da li je to organ Vlade, organ države, organ Skupštine, ili organ nekog drugog tela ili grane vlasti. Ako se kaže da je nezavisan organ, onda to znači da po svom sastavu i načinu izbora članova mora da se po zakonu garantuje nezavisnost u funkcionisanju i postupanju svih članova. Prema predviđenim rešenjima članove socijalno-ekonomskog saveta, između ostalog, imenuje i Vlada. Ne vidi se način, ni procedura. Ovde se, dalje, definiše da je ovaj zakon uredio osnivanje, registraciju, delokrug i način rada, finansiranje i druga pitanja od značaja za rad socijalno-ekonomskog saveta. Analizirajući ovaj predlog zakona nisam mogao da zaključim na koji način se finansira socijalno-ekonomski savet. Kolika su sredstva koja će biti upotrebljena za rad socijalno-ekonomskog saveta? Ko kontroliše potrošnju sredstava prilikom rada socijalno-ekonomskog saveta? Ali se zato definiše da će se socijalno-ekonomski saveti obrazovati i za teritorije lokalnih samouprava ili autonomnih teritorijalnih organizacija. U sastav ovih socijalno-ekonomskih saveta, koji su organizovani i obrazovani za određene teritorije lokalnih samouprava ulaze sindikati koji su registrovani za rad na toj teritoriji. Međutim, poslodavci, odnosno komore nisu obrazovane i nisu osnovane za teritorije lokalnih samouprava. Postoje regionalne privredne komore koje predstavljaju poslodavce, dok su teritorije lokalnih samouprava organizovane za teritoriju gradova, odnosno opština. Tako, u faktičkoj primeni ovaj zakon neće moći da otkloni sumnje, odnosno sukobe nadležnosti, odnosno sukob aspiracija da pojedini činioci postanu članovi socijalno-ekonomskih saveta. I sami sindikati, odnosno sindikalne organizacije nisu obrazovane lokalno za svaku teritoriju lokalne samouprave. Dakle, na ovakav način, kako je zakon predvideo, neće biti moguće organizovati lokalne savete. Pored ovoga nije definisan odnos socijalno-ekonomskog saveta obrazovanog za teritoriju Republike Srbije i ovih lokalnih socijalno-ekonomskih saveta. Stoga, predlažem da ministar koji zastupa ovaj predlog zakona isti povuče iz procedure, jer smatram da zajedno sa zakonom o mirnom rešavanju radnih sporova uvodi jedan nelogičan odnos u pravni sistem Republike Srbije. Uvodi se odnos kolizije odredbi koje se predlažu u predlogu zakona koji su na dnevnom redu za glasanje i koji će doći na glasanje zajedno sa predlozima ova dva zakona. Zbog toga, smatram da bi bilo najbolje u momentu da se ostvari socijalni dijalog između subjekata, kako je to ovde utvrđeno i određeno, ali da se reši na potpuno drugačiji način – novim zakonom i uz konsenzus političkih partija koje participiraju u ovom parlamentu.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Todorović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Nikola Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, čuli ste sve pravne razloge zbog čega ovaj tekst Predloga zakona ne smatramo da je zakon, nego može biti jedan dogovor, ono što su nekada rešavale privredne komore, udruženja, društvene organizacije na svojim savetovanjima i to može biti predmet ove rasprave. Znači, zauzimanje određenih stavova po određenim pitanjima, davanje mišljenja, pisanih publikacija, obaveštavanja o tome stručne javnosti, može biti od koristi kada to rade stručni ljudi. Ako ovaj tekst Predloga zakona usvojimo na ovoj skupštini, donesemo zakon, stavovi saveta koji bude izabran na ovakav način nikoga ne obavezuju bez obzira ko ga predstavlja, iz kojih struktura, ko će biti ti ljudi, kakva je njihova stručnost, znanje teoretsko i praktično, ali njihovi stavovi su praktično samo stavovi koji su zauzeti po određenim pitanjima, o čemu obaveštavaju Vladu. Ovde nema prinude, nema sankcija, nema potrebe da se na taj način ova materija uređuje. U tom kontekstu ništa ne bi promenilo koncepciju, kao što smo dali u predlogu amandmana, da uključimo i armiju ljudi koja čeka na posao, posebno u kontekstu pokušaja ove vlade da preko Nacionalne službe za zapošljavanje pomogne preduzećima da sredstva koja se izdvajaju preko te agencije budu iskorišćena u sferi stvaranja mogućnosti zapošljavanja mladih školovanih ljudi kroz pripravnički staž, kroz obuku. Međutim, preduzeća nisu u prilici da ta sredstva uzmu u iznosu koji država daje, jer su nelikvidna, pa po tom osnovu ne mogu da uzmu, pa se ceo problem svodi na to da Vlada pokušava da ove probleme neko drugi rešava, odnosno da se izgubi silno vreme u razmatranju tih problema, a od toga nema nikakve koristi.
Hvala. Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
I ovim amandmanom na član 2. stav 2. želimo da pomognemo ministru i Vladi da shvate da su se uhvatili pogrešnog posla. Stvarno lepo zvuči kada se kaže socijalni partneri, socijalni dijalog itd, to su reči koje mnogo obećavaju, ali samo obećavaju a ništa ne znače. Naravno, mi ne znamo ko zastupa socijalno najugroženije kategorije. Ako neko misli da su to predstavnici Vlade, ovi u ovom savetu, on greši. Ovi koji su ispred Vlade u tom socijalno-ekonomskom savetu, oni zastupaju vladajuću koaliciju koja je prisutna u Vladi. Da li ta vladajuća koalicija ima svoj socijalno-ekonomski program, to je drugo pitanje. Verovatno imaju neki. Ne koristim sada situaciju da uporedim sa ovom vladom, ali i svaka vlada koja bi nasledila ovakav zakon, našla bi se u čudu. Ovim amandmanom želimo da skrenemo pažnju da nešto nije u redu sa tim socijalnim partnerima. Nije u redu, jer o pravima "nekih" odlučuju drugi. Verovatno su najugroženiji oni koji primaju socijalnu pomoć, koji se nalaze u stanju socijalne potrebe i oni koji nisu rešili svoj radno-pravni status, nalaze se na nekoj evidenciji kao nezaposleni. Njih ovde nema. Mogu da se složim da to ne odgovara nekim intencijama u Evropi, ali u konvencijama Međunarodne organizacije rada i preporukama nisu zaobiđeni oni koji čekaju zaposlenje, koji se nalaze na evidencijama. Upravo ono što sam malopre naveo, ovde se najbolje odslikava kao problem na ovim nižim nivoima tog organizovanja socijalno-ekonomskog saveta. Član 4. kaže da socijalno-ekonomski savet na nivou republike ima svojstvo pravnog lica. Ako ima svojstvo pravnog lica on treba da se upiše u neki registar. Ovde se ne vidi koji je registar. Ali, ako su u pitanju socijalno-ekonomski saveti pokrajinskog i lokalnog značaja, oni se ne formiraju zakonom nego sporazumom. Kao što je ovde navedeno u jednom od ovih članova, taj sporazum se dostavlja ministru za rad koji vodi evidenciju i upisuje to. Pošto su ovaj savet ili ovi saveti iz člana 2. stav 2. nadležni da rešavaju o pitanjima iz člana 9. da vidimo kako bi to izgledalo na primeru opštine Crna Trava. Ona je do pre nekoliko godina u statističkim podacima uzimana kao pandan nečeg suprotnog za Novi Sad, Beočin i Beograd. Po svim statističkim pokazateljima, Crna Trava je bila najslabija, najniža. Kaže se – socijalno-ekonomski savet Crne Trave razmatra pitanja razvoja i unapređenja kolektivnog pregovaranja. Ko će tamo kolektivno da pregovara? Dalje, uticaja ekonomske politike i mera za njeno sprovođenje na socijalni razvoj i stabilnost – koje su to mere ekonomske i socijalne politike koje sprovodi lokalno samoupravljanje? Ima jednog dela, ali on se tiče centra za socijalni rad i dodatnih prava iz socijalnog osiguranja, ali ono najznačajnije, što je u okviru lokalnog samoupravljanja, je nešto drugo. Da li to znači da taj savet treba da predloži predsedniku opštine kao predsedniku tog izvršnog veća tamo da privredu oslobodi komunalne takse da građani ne plaćaju vodu? Neće, ne može. Zatim, politike zarada i cena – koju politiku zarada vodi neko u opštini Crna Trava? Ako postoje dva poslodavca, dve stolarske radnje, tri-četiri organizacije, politika zarada nije u nadležnosti tog poslodavca nego bi morala da bude limitirana, ako ničim drugim, onda opština kolektivnim ugovorom o najnižoj ceni rada. Dalje se kaže, konkurencije i produktivnosti, privatizacije i druga pitanja – kakve veze tu ima privatizacija? Mi imamo organe koji su zaduženi da sprovode privatizaciju. Nadalje kažete, strukturna prilagođavanja, zaštita radne i životne sredine – to je regulisano zakonom, a ako se govori o radnoj sredini, tu nema pogađanja. Moguće su samo inovacije za poboljšanje kvaliteta, ali zakonski minimum mora da se poštuje. Kažete, razmatra pitanja obrazovanja i profesionalne obuke.Molim vas vratite ovo, ovo je stvarno neozbiljno, trošimo dragoceno vreme na nekim stvarima što Vlada ne može sama sa sobom da izađe na kraj!
Hvala. Reč ima ministar za rad, zapošljavanje i socijalnu politiku Slobodan Lalović.
Samo dve informacije. Prva informacija da obrazovanje ekonomsko-socijalnih saveta nije obavezno van republičkog. Znači, da li će biti u Crnoj Travi, zavisi od potreba i zato i nije obavezno, te je komentar te prirode neumestan. Drugo, kada se radi o nezaposlenima, pozicija nezaposlenih se reguliše u našem sistemu, a u ovoj formi, kroz republički savet za zapošljavanje i kroz lokalne savete za zapošljavanje, koji prema zakonu o zapošljavanju treba da se formiraju. Prema tome, taj tip primedbi nije umesan.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Dame i gospodo poslanici, poštovani ministre, opet moram da izrazim svoje nezadovoljstvo ovakvim rešavanjem statusa socijalno-ekonomskog saveta na način kako je definisan. Njegovo obrazovanje u lokalu je potpuno nemoguće. Vi predviđate da se u sastav lokalnih saveta uključe predstavnici sindikata prema reprezentativnosti. To je veoma teško da u praksi može da se učini. Pošto sindikati niti su formirani za nivo jedne opštine ili grada, oni su za neke veće teritorije ili na nivou grana u proizvodnji, onda po ovom modelu mnoge grane neće biti zastupljene u socijalno-ekonomskom savetu na nivou opštine, odnosno grada. To znači da tu nema mesta za predstavnike sindikata u zdravstvu, u metalurgiji, u građevinarstvu, jer oni su granski formirani, nisu formirani za određene teritorije. Kako ćete utvrditi reprezentativnost kada to niste propisali? Ovaj odgovor da u Crnoj Travi možda nije ni potreban socijalno-ekonomski savet apsolutno je deplasiran, jer upravo želimo da formiramo organe, odnosno tela koja će ostvariti socijalni dijalog i tamo u najugroženijim delovima zemlje, gde je privreda zastala, tamo gde ima problema u radu, u proizvodnji, u zapošljavanju, veliki broj nezaposlenih ili veliki broj ljudi koji su zbog raznih drugih okolnosti ostali bez posla, upravo tamo treba da se otvori socijalni dijalog. Još jednom želim da istaknem da smatram da je predlog da se donesu ova dva zakona u Skupštini Srbije samo motivisan političkim razlozima. Vlada želi da se rastereti od socijalnih tenzija. Ona želi da "baci kosku" i da se zavade sindikati. Nemogućnost utvrđivanja reprezentativnosti sindikata na lokalu upravo predstavlja osnov za njihovu raspravu, svađu, slabljenje njihove pozicije i odvlačenje pažnje od odnosa sindikata i nezaposlenih ili zaposlenih sa veoma lošim uslovima rada u odnosu na Vladu Republike Srbije. Upravo je želja da se odbije taj socijalni pritisak ovakvim zakonom i nemogućnost da se ti odnosi reše za neko duže vreme, dok se posle ovaj zakon ne bi izmenio i usaglasio sa realnostima koje nosi život, politički motivisana. Zajedno sa zakonom o mirnom rešavanju radnih sporova ovo je metod i način da se odlože problemi, da se odloži problem koji treba da se reši za 100 hiljada građana Srbije kojima nisu povezani radni i penzijski staž, koji nisu obezbedili socijalno-ekonomsku sigurnost za sve one koji su primali minimalac, a nisu mogli zbog političkih pritisaka da ostvare pravo na adekvatnu zaradu, adekvatnu platu, tako da mislim da je ovo instrument kojim Vlada želi da se oslobodi socijalno-ekonomskog pritiska.
Reč ima ministar Slobodan Lalović.
Izgleda da nemamo informacije pa zato tako pričamo. Komentar koji je bio u vezi privrednih komora, kako su organizovane, nisu. Ne mogu uopšte biti učesnici socijalnog dijaloga zato što Privredna komora Srbije i njeni ogranci se finansiraju po sili zakona. Po međunarodnim standardima Udruženja poslodavaca moraju biti dobrovoljne organizacije da bi učestvovale u socijalnom dijalogu. Prema tome, taj tip primedbe komora ovako, onako organizovana, potpuno je neumestan. Što se tiče drugog dela, o čemu se ovde govori, pitanje reprezentativnosti sindikata i poslodavaca, kao što znate, uređeno je sadašnjim Zakonom o radu, koji je na snazi. U novom tekstu mi nešto dorađujemo, ali sada postoji i on se prema zakonu, trebalo bi ipak pročitati zakon, utvrđuju i na lokalnom nivou. Prema tome, sve ove primedbe su potpuno neumesne.
Narodni poslanik Boško Ristić, replika.
Poštovani ministre, vi ste dali jedno od obrazloženja. Poslodavci su i komore advokata. Sve su dobrovoljne, samostalno se finansiraju. To je komora poslodavaca i osnovana je za Republiku Srbiju i regionalno. Imate i komoru zdravstvenih radnika, imate komoru privatnih stomatologa. Sve su to komore poslodavaca koje treba da participiraju socijalnom dijalogu, pa vas pitam po kom principu će se utvrđivati njihova reprezentativnost?
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stanimirović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman.Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović.
Gospodine predsedavajući, poštovane kolege narodni poslanici, u skladu sa Poslovnikom Skupštine Republike Srbije podneo sam amandman na Predlog zakona o socijalno-ekonomskom savetu na član 2. u cilju da poboljšamo i preciziramo sam tekst zakona. Član 2. glasi: "Socijalno-ekonomski savet je nezavisan organ koji čine: 1) za teritoriju Republike Srbije predstavnici Vlade Republike Srbije (u daljem tekstu Vlada), predstavnici reprezentativnih udruženja poslodavaca (u daljem tekstu poslodavci) i predstavnici reprezentativnih sindikata (u daljem tekstu sindikati), osnovanih za teritoriju Republike Srbije". Amandman kaže: "U članu 2. Predloga zakona dodaje se stav 2. koji glasi: "Reprezentativnost sindikata i udruženja poslodavaca, u smislu ovog zakona, određuje se u skladu sa propisima o radu". S obzirom na to da predlagač zakona nije predložio rešenje za određivanje reprezentativnosti sindikata i udruženja poslodavaca, postavlja se pitanje određivanja reprezentativnosti socijalnih partnera pri osnivanju socijalno-ekonomskih saveta. Jedini propis kojim je određena reprezentativnost sindikata i udruženja poslodavaca je Zakon o radu, što ukazuje i predlagač zakona u članu 21. stav 1. tačka 2) Predloga zakona. Iz navedenih razloga neophodno je prihvatiti ovo rešenje predloženo ovim amandmanom, a da ne bih izlazio po amandmanu na član 21. - predložio sam da se u članu 21. stav 1. tačka 2) reči "u smislu propisa o radu" brišu; mislim da bi na ovaj način tekst zakona bio konzistentniji, precizniji i bolji.
Reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Ja i dalje smatram da postoji mogućnost da se otvori spor između sindikata i da se na taj način sindikati gurnu u međusobnu borbu, umesto da štite interese zaposlenih. Zbog toga smatram da je malopre predloženi amandman, koji otklanja sumnju u način utvrđivanja reprezentativnosti sindikata u lokalu, u potpunosti logičan i ispravan. Zato predlažem da se podrži ovaj amandman i očekujem da Vlada prihvati ovaj amandman, kako bi koliko-toliko popravila svoj tekst Predloga zakona i onemogućila bespotrebne sporove između učesnika u socijalnom dijalogu. Socijalni dijalog znači dogovor, kako da nađemo rešenje za nezaposlene, za ljude koji rade pod lošim uslovima, kako da unapredimo bezbednost prilikom rada i kako da obezbedimo povećanje njihove zarade. Prema tome, način kako je predloženo amandmanom omogućava da se sindikati blagovremeno dogovore i pripreme za pregovore kako bi se poboljšao socijalni status zaposlenih u Srbiji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stanimirović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, da bi ovaj amdnman objasnio što bolje našoj javnosti, moram sada malo da uđem u oblast građevine. Ako Zakon o radu uporedimo sa kućom, onda zakon o ekonomsko-socijalnom savetu i zakon o mirnom rešavanju sporova znači dva crepa sa te kuće. Meni, kao čoveku koji ima toliko godina koliko ima, nije poznato da i jedan graditelj kuće, kada odluči da to učini, prvo kupi dve crepljike pa kasnije uzima drugi materijal i počinje sa gradnjom kuće. Poslanička grupa SRS, kada je dobila ova dva predloga zakona, našla se malo u čudu šta da radi, s obziromna to da smo očekivali da će prvo biti Zakon o radu na dnevnom redu. Pošto nismo imali drugog izbora, mi smo krenuli da nedostatke ova dva zakona, koji će u praksi biti neprimenjivi i teško će moći da zažive, da pokušamo neke probleme da razrešimo. Prilikom razrešenja tih problema i praćenja te problematike, uvažavali smo konvencije Međunarodne organizacije rada i pokušali da popravimo ono što je teško popraviti. Kao što je i narodni poslanik Zoran Krasić rekao, ovi zakoni nemaju ni ustavnog utemeljenja, ali kada je uložen ovoliki rad i od strane Vlade i Narodne skupštine, mi smo pokušali neka rešenja da iznađemo, pa sam konkretno ja podneo amandman na član 3. zakona o ekonomsko-socijalnom savetu. Moram da pročitam kako sada glasi taj član: "Socijalno-ekonomski savet se osniva u cilju uspostavljanja i razvoja socijalnog dijaloga u pitanjima od značaja za ostvarivanje ekonomskih i socijalnih sloboda i prava čoveka, materijalnog, socijalnog i ekonomskog položaja zaposlenih i poslodavaca i uslova njihovog života i rada, razvoja kulture pregovaranja, podsticanja mirnog rešavanja kolektivnih radnih sporova". Razvoj demokratije i izdavačka delatnost, sledi dalje u nastavku ovog člana. Smatramo da ekonomsko-socijalni savet treba da se okane izdavačke delatnosti, već treba da rešava one probleme i pitanja zbog kojih se on i osniva. Malopre je ministar rekao da probleme nezaposlenih rešavaju neke druge institucije, odnosno da imaju druga rešenja koja su predviđena zakonom. Nismo stekli utisak, mi u SRS, a i građani Srbije, naravno, da je u poslednje četiri godine vođeno računa o nezaposlenima. S toga smo mi predložili da se u ovom članu doda sledeći tekst, da se posle reči "radnih sporova" doda "materijalnog, socijalnog i ekonomskog položaja nezaposlenih i uslova njihovog zapošljavanja". Dakle, mi smo u našoj izbornoj kampanji obećali ne da ćemo rešiti problem nezaposlenosti, nego da ćemo sve učiniti da se polako počne rešavati problem nezaposlenosti, odnosno da se polako krene u zapošljavanje. Jedan od prvih koraka koji mi želimo da preduzmemo, to je da u ovaj ekonomsko-socijalni savet uključimo, kao ravnopravne, i predstavnike nezaposlenih. Istina, stoji u Konvenciji Međunarodne organizacije rada, da neke države taj problem rešavaju tripartitnim zastupanjem. Kod nekih je predviđeno da sudva subjekta faktori u dogovaranju, ali u zemlji koja ima oko milion nezaposlenih, mislim da bi mogli da budu i četiri subjekta koja će dogovarati i rešavati ove probleme.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Pošto je ova tema ovim predlogom zakona banalizovana, povodom ovog amandmana ću da postavim pitanje, a nema ministra - šta Vlada planira, kada će da nam pošalje predlog o savetu za industriju, pa poseban zakona o savetu za poljoprivredu, pa poseban zakon o savetu za unutrašnje poslove, o savetu za elektroprivredu, o savetu za građevinarstvo? Otprilike, to je taj kriterijum koji je rukovodio Vladu Republike Srbije kada je ovo radila. Mi pokušavamo da vam skrenemo pažnju da član 3. treba da se popravi, jer stvarno nešto vređa. Vidite šta su napisali u članu 3. Kaže se: "Socijalno-ekonomski savet se osniva u cilju uspostavljanja i razvoja socijalnog dijaloga". Ako se ima u vidu ko su članovi ovog socijalnog saveta, onda su to predstavnici države, predstavnici poslodavaca i predstavnici zaposlenih. Treba da bude učtiv njihov dijalog. Njihov dijalog verovatno može da bude učtiv u nekoj prostoriji, ali kakva "vajda" za nezaposlene i one u stanju socijalne potrebe od te učtivosti? Hoću da vam skrenem pažnju da ovde nigde nema odredbe koja kaže da učesnici u tom tzv. socijalnom dijalogu istrajavaju na poštovanju zakona, da se Vlada obavezuje da poštuje odredbe zakona i ispunjava svoje obaveze, da Vlada preuzima obavezu da garantuje da će poslodavci da ispunjavaju obaveze. Nema tih odredaba. Šta dalje kaže: "U pitanjima od značaja za ostvarivanje ekonomskih i socijalnih sloboda i prava čoveka". Ne samo ekonomske, nego sve slobode i prava čoveka su nabrojane u Ustavu i svi zakoni ovu oblast regulišu. Nema zakona koji tu oblast ne reguliše. Ko je taj ko ima ekskluzivno pravo da njih troje sednu na jedno mesto i da oni pričaju? Čemu onda Narodna skupština? Dalje: "Materijalnog, socijalnog i ekonomskog položaja zaposlenih i poslodavaca i uslova njihovog života i rada, razvoja kulture pregovaranja".... Kultura pregovaranja je u osnovi ovoga, ne rešavanje socijalnih potreba. "Podsticanja mirnog rešavanja kolektivnih radnih sporova". Ovo ne sme da stoji u zakonu, ovo ne sme da bude norma! Ovo može da bude politički program, može da bude čak i politički pamflet. Može da se koristi u razgovorima, dogovorima, pregovorima, o obliku i načinu kako onaj koji je odgovoran za sprovođenje zakona dolazi do svoje ekonomske politike. Vi ćete verovatno za mesec dana imati i predlog zakona o budžetu za 2005. godinu. Tamo se nalazi neki memorandum. Sastavni deo tog predloga zakona treba da bude konsolidovani bilans javne potrošnje. To je ekonomska politika ove vlade. Da li mi onda treba da postavljamo pitanje predsedniku Vlade - da li je pre štampanja predloga zakona obavio konsultacije sa socijalno-ekonomskim savetom ili savetom za industriju, savetom za poljoprivredu itd? Zašto nam Vlada na ovaj način pokazuje da ne želi da vlada, već želi krivca za ovo stanje da nađe na drugom mestu i sve nezadovoljne uputi na druga mesta. Ne želi Vlada, ne želi ovaj ministar ispred svoje kancelarije gužvu. Mi samo postavljamo pitanje zašto se ne sprovode zakoni? Sve što je Vlada tražila ovde jeste da se urede zakoni, kako se to ovde kaže, da budu valjani da bi mogli da se primenjuju. Zašto se zakoni ne primenjuju? Kada bi se zakoni primenjivali, onda ne bi postojala ni potreba da se formira "nadorgan". Sedite i razmislite zašto nemamo zakon o savetu za industriju, zašto nemamo zakon o savetu za poljoprivredu? Još nisu isplaćene neke robe koje su otkupljene. Šta, kada se pojavi problem, onda ćemo da donesemo zakon o savetu za poljoprivredu, pa ako nešto treba, izvolite, nemojte u Nemanjinu, nego idite tamo, oni su pravno lice i neka vam oni reše. Mi vas podstičemo da kolektivno pregovarate i razvijamo kulturu dijaloga, a u nastavku i štampanje, čak i publikacija.
Da li još neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, ovim članom se predviđa da će socijalno-ekonomski savet osnivati glasila, praviti brošure, izdavati razne publikacije i na taj način Vlada Republike Srbije dobija još neka sredstva javnog informisanja, što je protivno i programu ove vlade, protivno ekspozeu koji smo čuli od gospodina Koštunice da će biti racionalizacije, da će biti smanjenja potrošnje. A meni se čini da ovaj zakon tek sada otvara mogućnost za otvaranje nekih vladinih agencija, organizacija,mogućnost da se zaposli veliki broj lica. Čini mi se da ovaj zakon treba da omogući samo širenje koalicionog potencijala i namirenje koalicionih partnera u nekim novim oblastima, kao što je izdavaštvo koje će biti pod kontrolom socijalno-ekonomskog saveta, odnosno poslodavaca, odnosno delova Vlade. Zato smatram da je ova odredba suprotna i u onome što smo čuli ovde kao predlog Vlade, ono o čemu se u parlamentu glasalo prilikom izglasavanja Vlade a suprotno je propisima koji definišu mogućnost da sindikati, partije, pa i sama Vlada budu osnivači nekih javnih glasila. Sve to uz postavljanje pitanja kako će biti definisana pozicija pravnog lica socijalno-ekonomskog saveta, to sve stvara jednu konfuziju i koliziju. Do te konfuzije i kolizije će doći naročito u sporovima koji budu nastali iz delatnosti socijalno-ekonomskog saveta sa nekim trećim licima, pravnim ili fizičkim pa ćemo u praksi imati veliki broj nejasnoća u vezi sprovođenja ovog zakona. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Branislav Rankić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 5. zakona govori o sastavu socijalno-ekonomskog saveta. On predviđa da socijalno-ekonomski savet broji 18 članova, po šest članova iz ove tri grupe: predstavnika Vlade, sindikata, poslodavaca. Amandman predviđa da socijalno-ekonomski savet broji 20 članova, po pet iz svake grupe, a četvrta grupa bi bili predstavnici nezaposlenih, ukoliko se usvoje prethodni amandmani koje je podnela SRS, a trebalo bi iz dva razloga, onda ćete videti koliko je ovaj amandman smislen. Radi se o sledećem, naime, ne mora jedan ovakav savet da bude tripartitno telo, ima zemalja u Evropi gde nije tako, ali ako već moraju poslanici SRS da vam kažu šta je trend u zemljama Zapadne Evrope, reći ću vam. Trend je da ovakva i slična tela idu na multipartitnost i da ima što više zainteresovanih grupa za pojedine poslove, da se uključuju u rad takvih tela, pa bi bilo dobro da u ovaj savet uključite i nezaposlene. Jednostavno i druge zemlje bi da imaju ovoliku stopu nezaposlenih i ovakav broj, od tih koje smo naveli da imaju tripartitni savet, verovatno bi imale i nezaposlene kao kategoriju, i to je taj jedan razlog zbog čega bi trebalo da prihvatite ovaj amandman. Drugi razlog koji je jako važan, naime, on je sadržan u članu 12. Juče sam nešto rekao o tome, a vi nemate nikakvih mogućnosti i ovaj amandman će samo ispraviti ono što ste vi napravili kao grešku u Predlogu zakona da praktično socijalno-ekonomski savet bira predsedavajući iz svojih redova. (Gledajte dalje, to vam je član 12.) Funkciju predsedavajućeg naizmenično vrše predstavnici Vlade, reprezentativni sindikati i predstavnici udruženja poslodavaca. Prethodnim članovima je regulisano da mandat članova socijalno-ekonomskog saveta traje četiri godine. Sada mi recite kojom matematikom mislite da, ako traje mandat četiri godine, ova tri partnera se menjaju na godinu dana, šta će biti sa četvrtom godinom, naime, koji će od njih dobiti mogućnost da dva puta u vreme mandata bude predsedavajući, a ostala dva da budu zakinuta. Ako prihvatite dosadašnje amandmane da uvedete nezaposlene, praktično, kao četvrtu grupu u socijalno-ekonomskom savetu, onda ćete rešiti i ovaj problem koji će se pojaviti u članu 12. kada budete birali ove predsedavajuće i kada se tim sistemom budu menjale dotacije kako ste predvideli. Još nešto, da ovaj savet nije formiran 2001. godine, verovatno bi amandmani SRS glasili - član 1. briše se, član 2. briše se i tako do kraja zakona, jer u suštini ne postoji potreba za ovakvim zakonom. Međutim, pošto je već 2001. godine formiran ovakav savet, vidimo da je želja Vlade da taj savet stavi u neke zakonske okvire, onda ovo što mi pokušavamo amandmanima da uradimo, jeste samo da učinimo ovaj zakon primenjivim, da ga možete primeniti u praksi i da se nezaposleni kao veoma važna kategorija uvedu ekonomska pitanja koja su velika, ogromna, odnosno probleme koji su ogromni u ovoj državi, jer po članu 9. ovaj socijalno-ekonomski savet čak se izjašnjava, razmatra pitanja politike zapošljavanja. Ne bi trebalo politiku zapošljavanja rešavati bez onih koji su najviše za to zainteresovani, a to su nezaposleni, i ničim se ne obavezuje ova Vlada da mora ovo telo biti tripartitno i da mora imati samo tri partnera u savetu, nego mora da ima četiri partnera, niko vam to neće zameriti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo sledi tok svih amandmana koje su podneli poslanici SRS i do 6. i dalje do poslednjeg člana u pokušaju da ovaj zakon upodobimo i da ga napravimo da bude prihvatljiv i primenjiv. Inače i ovaj zakon će ostati samo kao ikebana, neprimenjiv u praksi još do kraja vašeg mandata, a nadam se da nećemo dugo čekati. Da su u zemljama gde su sindikati razvijeni, u zemljama gde sindikati stvarno brane prava zaposlenih, u Nemačkoj, Francuskoj, gde se noge tresu poslodavcima kada sindikati zakažu razgovore ili štrajkove, možda bi ovakav zakon mogao da se primenjuje. U našoj zemlji, gde sindikati ne postoje, postoje samo na papiru, gde predsednik jednog sindikata ništa drugo nije napravio, osim što je napravio u Zemunu kuću od 700 kvadrata i podno grejanje po dvorištu, gde drugi predsednik sindikata ništa nije napravio, a on je bio i ministar ovog ministarstva koliko se ja sećam, osim što je napravio sebi radno mesto predsednika Upravnog odbora u zavodu za zapošljavanje, u fondu za zapošljavanje, zaposleni ne mogu očekivati nikakvu zaštitu. Dakle, u pokušaju da ovaj zakon upodobimo, uvodimo još jednu kategoriju na koju ste vi zaboravili, a koja je vašom krivicom "najbrojnija", jer nekoliko stotina hiljada radnika je od DOS-manlijske revolucije, buldožerske, do sada ostalo bez posla, nekoliko stotina hiljada ljudi ste vi ovim zakonom i svim prethodnim zakonima isključili iz odlučivanja. Član 6. na koji sam podneo amandman glasi: "Vlada imenuje i razrešava svoje predstavnike u Socijalno-ekonomskom savetu na predlog ministra nadležnog za poslove rada (u daljem tekstu: ministar), a predstavnike sindikata i poslodavaca imenuju i razrešavaju sindikati i nezaposleni." Predlažem da član 6. glasi ovako: "Vlada imenuje i razrešava svoje predstavnike u socijalno-ekonomskom savetu na predlog ministra nadležnog za poslove rada (u daljem tekstu: ministar), a predstavnike sindikata, poslodavca i nezaposlenih imenuju i razrešavaju sindikati, poslodavci i nezaposleni." Predlažem da sve prethodne amandmane usvojite, pa i ovaj, ne bi li ovaj zakon mogao da profunkcioniše.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Čolić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragan Čolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ispred poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na Predlog zakona o socijalno-ekonomskom savetu. Amandmanom traži da se član 9. stav 3. menja i da glasi: "Za zauzimanje stavova potrebna je saglasnost dve trećine članova socijalno-ekonomskog saveta". Ovaj amandman nije povezan sa prethodnim amandmanima SRS-a, pošto ne ulazi u problem sastava saveta. Svrha amandmana je da se pojednostavi i učini mogućim zauzimanje stavova za koje je nadležan socijalno-ekonomski savet. Sastav saveta po prirodi stvari činiće grupe čiji su interesi suprotstavljeni, pa je zato i nemoguće da se oko stavova saveta postigne konsenzus. Rešenje koje se nudi ovim amandmanom sprečiće blokadu rada saveta, a pri tom dvotrećinska većina je garant da najmanje dve suprotstavljene strane u savetu moraju zauzeti zajednički stav. Ukoliko biste prihvatili amandmane SRS-a koji traže proširenje saveta sa predstavnicima nezaposlenih, onda bi ovaj amandman imao svoj puni smisao.
Da li još neko želi reč? Na član 10. amandman je podneo poslanik Darko Glišić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč?
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 10. predloženog zakona sam predvideo da se Vlada i zakonski obaveže da mišljenja u smislu stava 1. člana 10. dostavlja savetu i da se vremenski precizira koji je to period kada ona mora taj svoj stav da dostavi. Na četiri postojeća stava dodaje se peti stav koji kaže da je Vlada dužna da, u roku od 5 dana od dana dostavljanja mišljenja, obavesti socijalno-ekonomski savet o svojim stavovima, jer je nelogično da posle ignorisanja saveta od starne nadležnog ministarstva i Vlada nema nikakvu obavezu po pitanju obraćanja socijalno-ekonoskom savetu. U obrazloženju koje je Vlada dostavila u kome kaže da ne prihvata amandman iz razloga što su učesnici socijalno-ekonomskog saveta između ostalog i predstavnici Vlade, pa smatraju da se time podrazumeva da su oni dužni da (o stavovima Vlade) obaveste socijalno-ekonomski savet - ali nigde u zakonu ne piše da su to dužni. Mi smo hteli ovim amandmanom da ih obavežemo i da vremenski preciziramo u kom to periodu oni treba da dostave svoje mišljenje i svoje odgovore vezane za ono što pogotovo stav 1. člana 10. predviđa. Pošto Vlada nije prihvatila moj amandman, ja ne prihvatam mišljenje Vlade i ostajem pri ovom amandmanu. Nadam se i dobro bi bilo da se ovaj vremenski deo oroči, jer imamo slučajeva da i radnici koji često dolaze ispred Vlade da zaštite svoja prava čekaju po ceo dan, obijaju pragove od ministarstva do ministarstva, ne bili rekli nekom koja ih muka tišti. Ne zna se kada će neko da ih primi, odlaže im se od jutra do jutra, pa ako već tako i na taj način oni moraju svoju pravdu da traže, hajde bar u nekom budućem zakonu, koji bi bio primenjiv, da predvidimo to vremenski. Da zaista, kada je potrebno doneti nacrt zakona i predlog drugih propisa od značaja za ekonomsko-socijalni položaj, da imamo jasan rok kada ćemo dobiti mišljenje Vlade po tom pitanju.
Da li još neko želi reč? Da, narodni poslanik Nataša Jovanović, a potom Boško Ristić.
Dame i gospodo narodni poslanici, potrebno je da se prihvati amandman na član 10. zakona kolege Darka Glišića iz razloga što je nemoguće da se Vlada Republike Srbije krije iza člana 1. Predlog zakona. Ako već niste pokazali dobru volju, ali videćemo, ostalo vam je vreme da u Danu za glasanje na član 1, takođe, prihvatite amandman koleginice Radete - da pored Vlade budu uključeni i predstavnici nezaposlenih, onda je neophodno da pokažete ozbiljnost kao nosioci najviše zakonodavne funkcije u kontrolnom procesu kada je Vlada Republike Srbije u pitanju. To što stav 1. predviđa, kao što ste vi predložili, pretpostavljam da je gospođica sad ovde neko ko prati šta mi govorimo, jer ministar je izašao, uključena u proces koji se tiče socijalno-ekonomskog saveta, ne obavezuje Vladu kao što to traži kolega Glišić da se ona izjasni o pojedinim, veoma važnim za zaposlene, pitanjima u roku od 15 dana. Na kraju, kakva je to Vlada ako ne može o tako vitalnim pitanjima značajnim za radnike, za zaposlene u svim segmentima naše privrede, pre bih rekla nezaposlene, one koji štrajkuju, one koji traže svoja prava, one koji traže zaštitu svojih prava, da svoje mišljenje da. Da li je u pitanju nedovoljni angažman ministarstva, zaposlenih u Vladi, u čemu je problem dame i gospodo poslanici da ne prihvatite ovakav obavezujući stav za Vladu Republike Srbije? Zar to nije njena obaveza kao izvršne vlasti koju mi ovde biramo? Ako mi imamo veoma lošu praksu kada je u pitanju Agencija za privatizaciju, kada je u pitanju sve ono što se dešavalo, mnogobrojne zloupotrebe i pljačke, biću slobodna da kažem, jer je to zaista pravi termin u procesu privatizacije u proteklih nekoliko godina, zašto je onda to vama problem da prihvatite da se Vlada obaveže da o određenom pitanju da svoje mišljenje. Vi znate i sami da Poslovnik o radu Narodne skupštine Republike Srbije predviđa da je Vlada obavezna, mi to naravno možemo da razmatramo i bez njenog mišljenja, da na amandmane koje su poslanici podneli da svoje mišljenje. O ovako važnim stvarima u koje je uključena Vlada Republike Srbije, a tiče se ekonomsko-socijalnog saveta, ništa neće nikoga u Vladi zaboleti, (glava) ako je spreman da rešava te nagomilane probleme. Druga je stvar, sada, ako resorni ministar i celokupna Vlada žele da stave pod tepih, da se ne suoče sa činjenicom koja tišti nezaposlene, socijalno ugrožene u ovoj zemlji. Prema tome, bilo bi dobro da i vi kao poslanici, predstavnici zakonodavnog tela prihvatite činjenicu da smo mi ipak u toj ravnopravnoj podeli vlasti na zakonodavnu, izvršnu i sudsku, ipak neko ko mora da ima kontrolnu funkciju nad Vladom Republike Srbije i da zato sa pravom tražimo, odnosno jedan vaš kolega poslanik, da se ovakav obavezujući stav predvidi za Vladu dodavanjem novog stava u članu 10.
Reč ima poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo poslanici, smatram da je član 10. upravo dokaz za moje tvrdnje, koje sam u toku prepodnevnog i popodnevnog izlaganja izneo, da Vlada ovim zakonom samo želi da socijalne probleme odbije od sebe. Ovim članom 10. se ne rešava učešće između subjekata koji treba da budu činioci, da budu učesnici u socijalnom dijalogu, već se pominje neko mišljenje kojim Vlada odbija od sebe, pa i od ministra, sve do socijalnog saveta, rešavanje socijalnih problema. Sve češći zahtevi pojedinih subjekata, posebno sindikata koji želi da zaštiti poziciju zaposlenih pre svega zbog isplate minimalnih zarada, ali isto tako i adekvatnih zarada i plata koje su ti ljudi ostvarili tokom rada i da sve te probleme svede na neki organ, kako se ovaj ekonomsko-socijalni savet zove, bez ikakvih ovlašćenja, bez ikakvog uticaja. Oni mogu da daju svoje mišljenje na nacrt zakona. Ministar ima obavezu, ako se odnosi na delokrug iz njegovog resora, da svoje stavove dostavi tom socijalno-ekonomskom savetu, pa tek ako su ti stavovi u sukobu sa mišljenjem socijalno-ekonomskog saveta, onda može socijalno-ekonomski savet da se obrati Vladi. To kaže da u principu socijalno-ekonomski savet ne može da se obrati Vladi. U principu ne može. A, tek kada ga promandaju, provuku kroz proceduru kroz nadležna ministarstva, pa nadležno ministarstvo kaže da se ne slaže sa stavom socijalno-ekonomskog saveta, a to opet znači i neku prethodnu proceduru, da su se sindikati obraćali socijalno-ekonomskom savetu, govori da će proći višemesečni period dok neki stav ili zahtev sindikata ne dođe u poziciju da se o njemu odlučuje. Prema tome, jasno je da se priča svodi na razvodnjavanje socijalno-ekonomskih tenzija, pritisaka, opravdanih zahteva zaposlenih, ali isto tako i zahteva poslodavaca da se čvrsto uredi materija radnih odnosa i da se preuzme odgovornost i zaposlenih i poslodavaca da se taj odnos nesmetano odvija. Ovde je primetno da predlagač zakona isključuje nadležne odbore Skupštine Srbije da učestvuju u socijalno-ekonomskom dijalogu. Ovde se direktno izbegavaju nadležni odbori Skupštine i onemogućava im se kontakt sa svim ovim činiocima koji su zastupljeni u socijalno-ekonomskom savetu, da učestvujemo, pregovaramo, čujemo ta mišljenja. Kao da se ne radi o poslanicima koji, konačno, treba da daju ocenu svakog predloga zakona izjašnjavanjem i raspravom u ovom parlamentu. Ovde se nadležni odbori isključuju. Njihovo mesto nije predviđeno. Uopšte se ne vidi obaveza ministara ni ministarstava da predloge i nacrte zakona dostavljaju blagovremeno nadležnim odborima Skupštine, da se ostvari dijalog između skupštinskih odbora u pogledu celishodnosti određenih pravnih rešenja. Dakle, zaključiću, ovakvo rešenje koje nudi Vlada Srbije definisano članom 10. predstavlja izbegavanje odgovornosti za rešavanje socijalnih i ekonomskih tenzija, prebacivanje lopte na teret socijalno-ekonomskog saveta i razvlačenje rešenja na relaciji socijalno-ekonomski savet – nadležno ministarstvo. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Izvolite, reči ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo o čemu se radi u ovom amandmanu kolege Darka Glišića. Naime, ovaj član 10. se odnosi samo na situaciju kada socijalno-ekonomski savet razmatra nacrte zakona i predloge drugih propisa od značaja za socijalno-ekonomski položaj zaposlenih i poslodavaca itd. To znači da se to tiče saveta na republičkom nivou. Pretpostavljam da je odgovor Vlade povodom ovog amandmana zato i bio da Vlada ima svoje predstavnike u socijalno-ekonomskom savetu, i da nema potrebe da se Vlada izjašnjava o svojim stavovima, što se zahteva ovim amandmanom. Međutim, ako Vlada već ima svoje predstavnike u socijalno-ekonomskom savetu na republičkom nivou, onda zašto se uopšte pruža mogućnost socijalno-ekonomskom savetu da može svoje mišljenje o nekom stavu da dostavi Vladi. Ako Vlada nema nikakvu obavezu da odgovori socijalno-ekonomskom savetu, a ima svoje predstavnike u Savetu, što bi onda uopšte savet dostavljao svoje mišljenje Vladi o nacrtu zakona koji razmatra, jer je dovoljno da Vladini predstavnici u ovome socijalno-ekonomskom savetu to prime k znanju u toku rada saveta. Međutim, nije tako. Ovde Vlada nije iskreno odgovorila zašto ne prihvata ovaj amandman. Naime, u socijalno-ekonomskom savetu su samo predstavnici Vlade, koje Vlada imenuje. To nije Vlada. A, ovo kada se obraća socijalno-ekonomskom savetu, on se obraća ministarstvu koje je dužno, kaže se – u roku od 30 danada obavesti socijalno-ekonomski savet o svojim stavovima, i kada je već dužno znači da dalje ništa nije trebalo da se navodi. Ako je dužno ono će to uraditi. Međutim, nadležno ministarstvo za ova pitanja može i da ne obavesti socijalno-ekonomski savet o svojim stavovima. A, zašto može? Može da ne poštuje ovu odluku, ovaj stav u članu 10. zakona zato što ne postoje kaznene odredbe koje će naterati ministarstvo da postupi u skladu sa ovim zakonom. I, šta će Vlada da uradi? Ili savet? Ili bilo ko, ako ministarstvo u roku od 30 dana ne obavesti socijalno-ekonomski savet o svom stavu. Dakle, razlika je velika i zato obrazloženje Vlade nije u redu. Razlika je velika, u socijalno-ekonomskom savetu Vlada ima svoje predstavnike. Nisu to članovi Vlade. A, kada se savet obraća po ovom članu on se obraća ministarstvu, odnosno Vladi ako ne prihvati, tako da samo predstavnici Vlade praktično znaju o čemu se radi, ali ne i Vlada, i zato je potrebno da se usvoji ovaj amandman, koji garantuje da će Vlada po dobijanju zahteva od strane socijalno-ekonomskog saveta morati u roku od 15 dana da se izjasni o svojim stavovima kada je u pitanju problematika razmatranja nacrta zakona. Hvala.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Stevica Deđanski. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Stevica Deđanski.
Hvala. Podneo sam ovaj amandman u ime SRS, da vam ukažemo na nelogičnosti koje postoje ovde. U članu 11. se kaže, citiraću: "Socijalno-ekonomski savet može da obrazuje stalna i privremena radna tela za razmatranje i predlaganje stavova po pojedinim oblastima. Scijalno-ekonomski savet može da pozove predstavnike nevladinih organizacija, kao i istaknute naučnike i stručnjake da učestvuju u radu radnih tela, bez prava glasa". Zbog samog karaktera ovog saveta nepotrebno je obrazovanje bilo kakvih radnih tela, kao i naknadno uključivanje nevladinih organizacija i drugih pravnih i fizičkih lica u rad savet. Voleo bih da čujem ko, kako i čijim parama će se plaćati ti stručnjaci i istaknuti naučnici, kako se govori u članu 11. Tu se, otprilike, kaže da oni treba da dođu, da savetuju i da nemaju pravo glasa, kao i da nisu plaćeni. Tako bi moglo da se protumači. To je prilično smešno. Pogotovu je smešna situacija kada se kaže – treba da pozovemo nevladine organizacije, jer mi imamo vrlo loše iskustvo sa nevladinim sektorom, sa onim ženama iz nevladinog sektora koje baš i nemaju neku želju da brinu o našem socijalno-ekonomskom stanju. One bi više volele da to nestane skroz i tako bi nestao i problem. Zato predlažemo da se član 11. totalno izbriše i da nestane iz ovog zakona.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, narodni poslanik Nataša Jovanović.
Amandman kolege Stevice Deđanskog je veoma smislen i za nas je apsolutno neprihvatljivo da ovakav član u zakonu ostane, gospodine ministre, radi se o članu 11. koji kaže: "Socijalno-ekonomski savet može da obrazuje stalna i privremena radna tela za razmatranje i predlaganje stavova po pojedinim oblastima. Scijalno-ekonomski savet može da pozove predstavnike nevladinih organizacija, kao i istaknute naučnike i stručnjake da učestvuju u radu radnih tela, bez prava glasa". Zaista je neverovatno da vi počev od člana 1. odbijate mogućnost koju vam daje koleginica Vjerica Radeta, ne zbog toga da bi pisala amandman nego da bi ogroman korpus nezaposlenih ljudi uključila u socijalno-ekonomski savet, pa se to ponavlja u članu 3. u članu 5. gde vam kolega Rankić predlaže da savet umesto 18. ima 20. članova a da petoro bude iz redova nezaposlenih, a ovde nam predlažete da imamo predstavnike tzv. nevladinih organizacija za koje ćemo i ove godine u projekciji budžeta za 2005. godinu tražiti da ne primaju ni jedan jedini dinar! Neophodno je da već jednom shvatite da te nevladine organizacije ne pomažu nikome u ovoj zemlji, a naročito ne onima koji traže posao i onima koji su nezaposleni, već ugodno, iz svojih dobro opremljenih kancelarija i prostorija, sa svojih radnih sesija, fino lepo žive a pomoći nema za one kojima je pomoć najpotrebnija!! Sa druge strane jednom bi bio red da nam bilo ko od predstavnika Vlade kaže – a ko su to istaknuti naučni stručnjaci iz oblasti "te i te". Kada je pre nekoliko dana bio na dnevnom redu zakon čiji je predlagač u ime Vlade ministar za kulturu i informisanje, pojavio se, to sam vam već rekla, na državnoj televiziji u jutarnjem dnevniku jedan istrošeni profesor Beogradskog pravnog fakulteta, izrazito loše orijentisan kada su u pitanju naši nacionalni i državni interesi, izvesni Vladimir Vodinelić, i sada mi se nameće kao logično, to, da vi u socijalno-ekonomski savet, kao stručnjake iz te oblasti, recimo, možete da pozovete Aleksandra Vlahovića, bivšeg ministra, a sada kolegu i poslanika iz DS. Znate, kada je Vlahović sa pozicije izvršnog direktora svoje firme vršio takvu i onakvu procenu preduzeća u našoj zemlji, on je očigledno sebe promovisao za stručnjaka, a kakav je bio stručan posle se pokazalo, zajedno sa svim onim ekspertima iz Ministarstva za privatizaciju. Prema tome, velika opasnost se iza ovoga krije. Ko će tu da se provuče, ko su ti stručnjaci, šta će oni ovde da rade, bez obzira na to što oni nemaju pravo glasa. Morate da znate jednom za svagda da, u ovoj zemlji, kroz zakone koje predlaže Vlada narodnim poslanicima, odgovornost za vršenje nekog posla mogu da imaju, ako je u pitanju ovde taj socijalni dijalog sa predstavnicima sindikata, nemamo ništa protiv, i mi smo bili oni, kada niko nije hteo da razgovara sa njima, a naročito u situaciji kada je bilo incidenata ispred Skupštine, i kada je policija poslata na radnike da ih batina, koji smo hteli da razgovaramo sa njima. Mi tražimo da se uključe i nezaposleni. Ovako, nevladine organizacije, koje su sektori za pranje raznoraznih para, što onih koje vi dajete i koje obilato troše iz budžeta, što drugih, i ti tzv. stručnjaci ne da nam nisu potrebni, nego su oni svojim projektima i sa onim što su do sada radili pokazali da im zaista nije bio cilj da unaprede socijalni položaj svih struktura stanovništva u našoj zemlji. Prema tome, ministre, prihvatite amandman kolege Glišića, brišite ovaj član, oslobodićete se jednog velikog balasta koji se vuče po mnogim drugim ministarstvima, a onda ćemo zaista znati da ne moramo da finansiramo razne pojedince koji traže uhlebljenje na raznim stranama, odnosno neki dodatni angažman da zarade koji evro više.
Hvala vam. Amandman je narodnog poslanika Stevice Deđanskog. Reč ima Sreto Perić, a pre toga reč ima ministar Slobodan Lalović.
Samo jedno obaveštenje i saopštenje za narodne poslanike. Na osnovu člana 139. Poslovnika Vlade Republike Srbije, zbog odsutnosti, iz državnih razloga, resornog ministra Velimira Ilića, povlači se sa ove sednice Skupštine 8. tačka dnevnog reda – Predlog zakona o poštanskim uslugama.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Sveto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, dopunskim objašnjenjem na amandman kolege Stevice Deđanskog, na član 11, želim samo da ukažem narodnim poslanicima da je ovaj zakon, koji je predložilo resorno ministarstvo i Vlada, zaista jedan populistički zakon i nije uopšte realan. Zar pored člana 5, koji u zakonu o socijalno-ekonomskom savetu reguliše da ima ukupno 18 članova i 18 njihovih zamenika, ima i sekretarijat na čelu sa sekretarom i pretpostavljam još niz stručnih lica, treba naknadno angažovati, odnosno ostavlja se za slobodu ekonomsko-socijalnom savetu da može da angažuje stalne ili povremene grupe ili nevladine organizacije. To je rekao kolega Deđanski, koga uopšte ne bi želeo da ovaj savet konsultuje. Njegovo mišljenje deli većina poslanika, ako ne i svi iz SRS, ali ne bih sada govorio o tome. Meni je interesantno obrazloženje Vlade zbog čega ne prihvata amandman na član 11. kolege Stevice Deđanskog. Sve vreme objašnjavamo i trudimo se da u ovaj savet treba da uđu četiri subjekta, tj. i predstavnici nezaposlenih, a kroz sva obrazloženja i objašnjenja Vlade zbog čega ne prihvata amandmane, stalno se ističe da je to tripartitno telo. U redu, da prihvatimo i takav stav, ali odjednom, u članu 11. ovog zakona potreban je još određeni broj lica ili radnih grupa koje treba malo da im pripomognu. Ali, posebno nešto što ovde ne može da stoji i naravno da ću postaviti pitanje ministru, jer on je juče rekao da je ovaj socijalno-ekonomski savet osnovan 2001. godine. Doduše, on nije imao utemeljenje u zakonu, ali kaže da je bio jedna ljuštura, a ovde u obrazloženju Vlade na član 11. kaže da je osnovano u 2001. i 2002. godini "pet stalnih radnih grupa Saveta za razmatranje pojedinih pitanja i mogućnost učešća nevladinih organizacija". Kaže se: "Ovakvo rešenje pokazalo se u praksi kao korisno i celishodno" a znamo da taj savet nije radio ništa. Odjednom ove radne grupe su se pokazale kao korisne i celishodne. Zbog toga bih voleo da nam ministar objasni šta je uradio uopšte taj savet, pa su mu bile potrebne ove radne grupe da to radi još i bolje? Mislim da bi bilo dobro da se ovaj amandman usvoji, onda bi možda i uspeli da ovaj zakon, koji zaista neće biti primenjiv i koji je više farsa nego stvarni zakon, dobije nešto na kvalitetu.
Hvala vam. Da li još neko želi reč o amandmanu Stevice Deđanskog? Reč ima narodni poslanik Boško Ristić. Dozvolite mi da se za ovu odluku zahvalim, za poštovanje narodnih poslanika i spremnost Vlade i resornog ministra Ilića da poštuje Skupštinu i da, kada postoji službena odsutnost, radije se povuče zakon nego da se Skupštini zakon predstavlja u toku odsustva ministra. Hvala vam mnogo.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, smatram da član 11. ovako kako je koncipiran ne uvažava do kraja i nevladine organizacije i stručnjake, pre svega iz razloga što oni nemaju pravo glasa prilikom zauzimanja stavova u radu stručnih tela. Ne mogu da se složim sa govorom nekih prethodnih diskutanata koji u nevladinim organizacijama a priori i pre svega vide državne neprijatelje, neprijatelje zaposlenih, neprijatelje nezaposlenih, neprijatelje nacionalnih interesa ili štetočine koje na našoj političkoj ili društvenoj sceni uopšte ili nimalo nisu korisne. Nama su i te kako potrebni stručnjaci. Nama su i te kako potrebne organizacije koje nisu pod diktatom aktuelnih političkih garnitura koje gaje usko partijski interes. Smatram da postoji veoma veliki broj stručnih i sposobnih nevladnih organizacija, koje i te kako doprinose i pomažu napaćenom srpskom stanovništvu, počev od humanitarnih delatnosti, od osposobljavanja za zapošljavanje u mikro sredinama, od mikro finansiranja nekih početnih poslova. Smatram da te nevladine organizacije imaju iskustva u rešavanju problema našeg stanovništva. Pre svega, mislim na ljude koji su izbegli iz ratom zahvaćenih područja. Zato mislim da nije na odmet da se pozivaju stručnjaci, pa makar oni bili i organizovani kroz nevladin sektor. Ali, isto tako smatram da ti stručnjaci zaista moraju da imaju uticaja na zauzimanje, kako se ovde kaže, stavova. Mislim da i ta reč nije baš dobra. Ona dolazi iz komunističkog perioda, jer stavovi su u stvari odnos prema činjenicama i argumentima koji se vrlo teško menjaju ili se menjaju putem odlučivanja na pojedinim forumima. Kako se mi zalažemo za slobodno i građansko društvo, smatram da ta tematika stavova nije adekvatna za jedan ovakav zakon. Zato smatram da nijeregulisan način na koji će raditi ova stručna tela u okviru socijalno-ekonomskog saveta. Nije određena procedura, a govori se o odlučivanju. Dakle, nije predviđeno ko i na koji način utvrđuje proceduru u kojoj stručna tela učestvuju, odlučuju i zauzimaju, kako se zakonom predlaže, stavove u vezi sa oblastima u kojima se donose određeni zakoni na koje oni ukazuju, o kojima daju mišljenje resornom ministarstvu. Zato smatram da ovaj član treba popraviti, ali sa druge strane ne mogu prihvatiti a priori stav o štetnosti nevladinih organizacija i o nevladinom sektoru.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Stefan Zankov. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Darko Glišić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanik Stefan Zankov podneo je amandman na član 12. koji je u direktnoj vezi sa članom 2. na koji je amandman podnela poslanik Vjerica Radeta gde predviđa da savet čine, osim predstavnika Vlade, sindikata i poslodavaca, predstavnici onih koji su najbrojniji, dakle nezaposlenih. Ovaj član prati taj amandman na član 2. i predviđa da funkciju predsedavajućeg naizmenično vrše predstavnik Vlade, sindikata, poslodavaca i nezaposlenih. S obzirom na to da mandat traje četiri godine tako bi došlo do situacije da svako od predstavnika ima po jednu godinu mandat. Mislim da je dobro da nezaposleni čine savet, s obzirom da je to zaista armija ljudi, koja se u Srbiji gotovo iz dana u dan uvećava, i dobro bi bilo čuti njihov glas; dobro bi bilo čuti njihovo mišljenje o predlogu nacrta zakona i drugih propisa koji bi valjda trebalo da stvaraju uslove da se ti ljudi, koji su nezaposleni, zaposle - zbog toga smatramo i ostajemo pri tome da treba da čine savet i da samim tim u jednoj godini od ove četiri budu i predsednici saveta.
Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo poslanici, neću dugo pričati o ovom amandmanu, ali ću da iskoristim prisustvo ministra, pa da ga pitam kako misli, pod uslovom da se ne prihvati amandman gospodina Zankova, da reši funkcionisanje socijalno-ekonomskog saveta kada je u pitanju predsedavajući. Naime, morate ovaj član menjati bez obzira da li prihvatate ovaj amandman ili ne. Ovaj član ćete morati menjati. Zašto? Zato što imate tripartitni savet, zato što mandat članova saveta traje četiri godine i zato što se na mestu predsednika, predsedavajućeg saveta po sistemu rotacije menjaju predstavnici, ovi koji imaju svoje članove u savetu i onda ćete doći u situaciju da će onaj ko počne prvi u četvrtoj godini mandata ponovo biti predsedavajući. Samo vas upozoravam na poslednji stav u ovom članu šta sve predsedavajući radi i kakva prava ima. To neće biti nimalo naivno kada se bude odlučivalo ko će biti prvi i kome će ponovo u toku istog mandata pripasti još jedno pravo da predsedava. Predsedavajući socijalno-ekonomskog saveta zastupa socijalno-ekonomski savet, zaključuje pravne poslove, raspolaže sredstvima u ime i za račun socijalno-ekonomskog saveta i odgovara za zakonito zaključivanje pravnih poslova i raspolaganja sredstvima. Sada vidite da ćete biti u situaciji, ukoliko ne prihvatite amandmane SRS, da sami menjate član 12. ili jednostavno će vam se pojaviti ogromni problemi u praksi kada ga budete sprovodili. Verujte da nijedan predstavnik od ove tri, praktično, po prirodi stvari suprotstavljene strane neće biti imun na to da počne prvi sa mestom predsedavajućeg da bi i četvrti imao mesto predsedavajućeg u toku tog mandata.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milivoje Vuković. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Milivoje Vuković.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime SRS podneo sam amandman na član 14. stav 1. koji glasi: "Socijalno-ekonomski savet za teritoriju autonomne pokrajine ili jedinice lokalne samouprave (u daljem tekstu-lokalni savet) može da se osnuje sporazumom između nadležnih izvršnih organa autonomne pokrajine ili jedinice lokalne samouprave, sindikata, poslodavaca i nezaposlenih, osnovanog za teritoriju autonomne pokrajine, odnosno jedinice lokalne samouprave ( u daljem tekstu-učesnici)". Pošto je kod nas sve veći broj nezaposlenih onda je opravdano i neophodno uključiti u rad saveta i predstavnike nezaposlenih. Prilikom obrazlaganja ovog predloga zakona ministar je rekao da su nezaposleni uključeni u rešavanje svojih problema kroz Zakon o zapošljavanju, što suštinski nije tačno. Nezaposleni su prepušteni sami sebi bez mogućnosti da na bilo koji način utiču na rešavanje ogromnih problema kojima je opterećeno naše društvo. Zbog toga je neophodno usvojiti moj amandman, kao i druge amandmane SRS, da bar kroz ovaj zakon Vlada pokaže da nezaposlene doživljava kao građane ove zemlje, a nemojte zaboraviti da je njihov broj skoro jednak broju zaposlenih.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Milan Veselinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao i prethodni zakonski projekti tako i ovaj zakon ima za cilj da razvodnjava, odnosno da tera naše građane da svoje probleme rešavaju obilaznim putem. Zato smo mi, srpski radikali, bili protiv svih zakonskih projekata koji predviđaju da se osnivaju nekakve agencije, povereništva, sada saveti, centri itd. Znači, to je jednostavno skidanje odgovornosti sa sebe upućujući građane na nekog drugog, a u stvari preko tih svojih agencija, svojih centara i saveta, vlast želi na neki način da ima svoju vlast u malom, odnosno svoje partijske ispostave kako bi preko svojih ljudi i dalje upravljali, a u stvari ne bi bili odgovorni. Naime, na ovaj način želi se razvodnjavati stvari, želi se izbeći odgovornost umesto da direktno budu odgovorni oni koji su nadležni, a to su ministarstva i Vlada Republike Srbije. Kao i prethodni amandmani SRS tako i ovaj amandman, koji sam podneo na član 15, imaju za cilj da poboljšaju tekst ovog zakona i da, kako-tako, bude primenjiv u praksi. Naime, sama konstatacija da se u Predlogu budžeta za 2005. godinu izdvaja oko 15 miliona sredstava za funkcionisanje ovog saveta, pokazuje da ipak građani Srbije izdvajaju svoja sredstva i da ovaj zakon zaslužuje određenu pažnju i kritike koje su upućene od strane poslanika SRS. Ovim amandmanom na član 15. stav 2. menja se i predvideo sam da je za zauzimanje stavova potrebna saglasnost dve trećine članova lokalnog saveta, a nikako konsenzusom. Znači, da bi se na savetu neki stav doneo ili zauzeo treba po predviđenom zakonu da bude saglasnost svih članova saveta. Ako ovaj član 15. ostane verovatno bi došlo do blokade, kao što je u praksi pokazano, da nikada o određenim pitanjima suprotstavljene strane neće moći da postignu saglasnost 100%. Zato smatram da ovaj amandman na član 15. stav 2. treba menjati, prihvatiti moj amandman i na taj način, kao i prethodne amandmane koji su u nizu povezani, mislim na amandmane SRS, tako da bi poboljšali ovaj tekst i da bi bio primenjiv u praksi.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Da.) Narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je jedan matematički problem. Naime, za zauzimanje stavova, kako predviđa zakon u članu 15. potrebna je saglasnost svih članova lokalnog saveta. Ovako kako ste zamislili tripartitni savet, stavove zauzima po pitanjima iz člana 9. Samo kada pročitate član 9. stoji i čime sve treba da se bavi lokalni savet, ako bude osnovan. Jedino je utešno što ne mora biti osnovan, jer ako bude osnovan, recimo, razmatra čak i pitanja zdravstvene i socijalne zaštite i sigurnosti, demografskih kretanja itd. Teško je da ove tri međusobno suprotstavljene grupe postignu potpunu saglasnost i da jednoglasno zauzmu stav. Zato je predviđeno, da ne bi došlo do blokade rada ovih saveta na lokalnom nivou, uvođenje i četvrtog činioca u ovaj savet i sa dvotrećinskom većinom. Praktično, vi imate mogućnost, ako savet broji 20 članova, da 14 članova saveta donese odluku ili zauzme stav. Tih 14, najmanje tri grupe iz sastava od ove četiri, mora biti saglasno i ova jedna će se vrlo lako povinovati toj odluci i reći da su verovatno u pravu ako tri međusobno suprotstavljene grupe misle isto, ali ako se traži potpuna saglasnost, verujte mi da u praksi nećete biti u stanju da je postignete. Ako biste prihvatili ovo, imalo bi smisla i mogli bi saveti da funkcionišu na lokalnom nivou, tamo gde se osnuju. Ako ne prihvatite, videćete i sami da neće moći da zauzimaju stavove.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stanimirović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amdnman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amdnman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Gospodin Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 22. se odnosi na pravo opštinskih, odnosno lokalnih saveta da osnivaju radna tela. O samim radnim telima su već govorili moji prethodnici, o stavu SRS prema nevladinim organizacijama i prema stručnjacima. Ja bih to iz drugog ugla. Smatram da su i sami lokalni saveti, lokalni socijalno-ekonomski saveti poprilično pravno neutemeljeni u ovom predlogu zakona. Njihova delatnost, njihovi ciljevi su jako problematični. Ukoliko iz naslova pogledate - socijalnu politiku, ekonomsku politiku vodi Republika. Delokrug rada tih saveta bio bi jako uzak. Mislim da su oni u ovom predlogu zakona imali za cilj da otupe tu oštricu sindikalne borbe, eventualno, da razvodne tu raspravu ili da budu alibi Vlade ili lokalne samouprave u nekim sporovima ili u slučaju nekih socijalnih nemira i sami po sebi su veliki trošak za građane Srbije. Govorio bih i o tome. Ukoliko su potrebne finansije za osnivanje tih saveta, samo deseti deo od onoga što je potrebno na nivou Republike, dolazimo do cifre od milion do dva miliona dinara po opštini. Pomnožite to sa brojem opština i dolazite do nekih 300 - 400 miliona dinara. Nema razloga da se ne osnivaju, jer se jako lagodno osnivaju, a njihove obaveze su i prema lokalnim samoupravama nedefinisane. To su neke povlastice koje se članovima saveta omogućuju, što znači da su sami po sebi veliko opterećenje za građane Srbije. Ako već i nemaju neku svrhu, nemaju neki poseban cilj, nema potrebe proširivati i izdvajati neka posebna sredstva, čime bi se dodatno opterećivali građani Srbije. Zbog toga smatram da je nepotrebno proširivati njihova ovlašćenja. Ujedno bih zamolio predsedavajućeg da, po Poslovniku proveri da li imamo kvorum za rad.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Molim vas, bez dobacivanja. Jasan je Poslovnik: ako ovlašćeni predstavnik zatraži proveru kvoruma, naravno da ćemo proveriti. Pošto smo završili pretres Predlog zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Slobodan Lalović, ministar rada, zapošljavanja i socijalne politike, želi završnu reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O MIRNOM REŠAVANjU RADNIH SPOROVA (pojedinosti) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Gordana Pop-Lazić, Zoran Krasić, Nemanja Šarović, Petar Jojić, Božidar Koprivica, Vojislav Milajić, Milovan Radovanović, Vjerica Radeta, Milan Stanimirović, Zlatan Jovanović, Milan Stevović, Momir Marković, Nataša Jovanović, Igor Bečić, Živan Vladimirović, Milorad Mirčić, Mita Avramov, Stefan Zankov, Zoran Antić, Srđo Komazec, Milorad Krstin, Miljko Četrović, Milan Veselinović, Ivan Radić, Zlatko Radić, Rodoljub Gačević, Miroslav Nedeljković, Dragoljub Stamenković, Darko Glišić, Stojan Cvetković, Boban Vojinović, Gordana Gajić, Dragan Živkov, Branislav Rankić, Momčilo Duvnjak, Aleksandar Đorđević, Dragoljub Anastasovski, Branislav Janković, Dragoljub Simonović, Goran Dunjić, Dragutin Perić, Vitomir Milošević, Nikola Todorović, Dragan Čolić, Mihajlo Stevanović, Prvoslav Savić, Jovan Daja, Tihomir Đuričić, Miloš Dišić, Branko Ranković, Stevica Deđanski, Stojan Tintor, Nikola Lalić, Milan Škrbić, Goran Cvetanović, Mileta Poskurica i Veroljub Arsić. Primili ste mišljenje Vlade Republike Srbije. Primili ste izveštaje Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština, obavila zajednički načelni pretres,u okviru koga je razmatran i Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo poslanici, moram da izrazim jednu primedbu, jer sam se javio po prvom članu, ali su kolege stajale, pa niste videli da se javljam.
Molim poslanike koji su umorni od sedenja da ne sede ispred poslanika, jer onda ne mogu da vidim. Vraćam vam vreme. Izvolite.
Dakle, smatram da je članom 1. narušen pravni sistem u Srbiji, jer se uvodi obavezan postupak za mirno rešavanje sporova. Mirno rešavanje sporova podrazumeva saglasnost stranaka u sporu i podrazumeva njihovu želju da do rešenja dođu mirnim putem. Na ovaj način se uvodi parapravosudni sistem i uvodi se nova procedura koja nije utemeljena u Ustavu. Svaki građanin Srbije je vlastan da o pravima iz radnog odnosa samostalno odlučuje. Ukoliko želi da neko svoje pravo po osnovu rada i po osnovu radnog odnosa reši, on podnosi zahtev, odnosno tužbu nadležnom sudu i pred nadležnim sudom ima mogućnosti da na miran način reši svoj spor. To može da bude poravnanje sudskim ili vansudskim putem, ali može da se reši spor i ako se odustane od tužbe. Na ovaj način stranka u sporu koja želi da odustane od svog zahteva, to ne može, već mora da pokrene postupak i kada pokrene taj postupak, mora da ide u tom postupku za mirno rešavanje spora do kraja. Osnovni pojmovi u članu 2. koji se odnose na strane koje mogu rešavati, učestvovati, u postupku za mirno rešavanje sporova su nejasne, pre svega, kada imate u vidu i mogućnost da se kao stranke u sporu pojave radnici koji su istovremeno i akcionari u svom preduzeću. Onda nije jasno da li će se oni javiti na toj strani poslodavaca ili na strani zaposlenih. Ovakva jedna konfuzija onemogućiće rešavanje postupaka i sporova u ovom postupku za mirno rešavanje i vrlo često kada stranke imaju nameru da razvlače međusobne sporove, takva sporna pitanja o legitimaciji za učešće u sporu za mirno rešavanje će biti sporna. Nije predviđen organ koji će tu legitimaciju, odnosno da o njoj meritorno odlučuje. Dakle, nije predviđen organ koji će meritorno ili doslovce i na kraju rešiti koja strana sa kojom stranom pregovara, naročito u sporovima gde su stranke i poslodavci i zaposleni. To se odnosi na velike sisteme gde su zaposleni postali akcionari, pa istovremeno rade u tim preduzećima i imaju spor, upravo oko minimalne zarade, to je nešto što može biti sporno.
Još neko o amandmanu? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, poznato je da u poslednje vreme imamo inflaciju propisa gde se ništa ne postiže sa aspekta ostvarivanja prava naših građana. Ovim predlogom se usporava rešavanje brojnih sporova naših građana. Brojne institucije postoje za rešavanje sporova. Ova institucija u praksi neće ništa doprineti ubrzavanju ili efikasnijem i ekonomičnijem vođenju bilo kakvog postupka, a neće doneti građanima baš nikakav boljitak i ovo je nedelotvorno sa aspekta pravne nauke. Ovo bi se pre moglo nazvati da je političko-pravno pitanje. Dakle, da je predlagač imao u vidu političko-pravno pitanje, on bi uvažavao postojanje važećih zakona koji regulišu ovu materiju. Dakle, da su građani želeli i da mogu mirnim putem da reše neki sporni odnos, ne bi oni dozvoljavali da dođu pred miritelja. Ovaj miritelj nigde nije poznat u zemljama Evropske unije. Raspitao sam se, pogledao sam određene propise uporednog prava i nisam mogao da pronađem ovu regulativu da može na ovakav način da se rešava spor između poslodavaca, kako kolektivnih, tako i individualnih lica, pa i fizičkih lica. Pošto je trebalo imati u vidu političko-pravno pitanje sa ovim predlogom nije trebalo izlaziti pred Parlament. Brojne agencije, brojni miritelji, oni samo koštaju državu i poreske obveznike. Ko će da plaća ovu instituciju, da li možda poreski obveznici Srbije? Iz njihovih džepova mora da se plaća direktor, odbori, članovi itd. Sredstva za izvršenje ovog zakona moraju se obezbediti iz budžeta, ta sredstva neće biti mala. Ovo povlači jedan broj birokratije, broj zaposlenih i izvršilaca koji treba da rade na ovim poslovima. Postoji u Zakonu o parničnom postupku zaista normalno i efikasno sredstvo, kako građani treba da reše sporni odnos. Građani ne treba da dolaze pred ovu instituciju, jer će biti jedno ništa sve ovo. Poznato je da mi imamo mirovna veća u mesnim zajednicama i u nekim slučajevima se ta institucija pokazala kao delotvorna. Građani u jednom broju slučajeva reše sporni odnos, a ako žele mirnim putem da reše spor, onda će ga rešiti na pripremnom ročištu pred nadležnim sudom. Šta će ovde otvarati sada neke nove institucije, formirati, da bi iz one kožne torbice, što bi se reklo, vladine, uzimao novac. Samo ove agencije, socijalno-ekonomska agencija u ovoj godini koštaće četiri miliona za mesec i po dana državu i poreske obveznike. Znate koliko je to penzija naših građana, to je 660 penzija i toliko je samo koliko će da košta agencija za mesec i po dana. U narednoj godini se planira 15 miliona za tu agenciju. Izračunao sam, to je 2.500 penzija, toliko bi moglo da bude isplaćeno našim građanima. Šta će nama ovolike izmišljene agencije, institucije, koje samo treba da budu finansirane. Veliki je problem, bilo koja stranka da je na vlasti, ne valja što svaka stranka koja dođe, bar u praksi, u poslednje vreme se tako pokazalo, ona u prvom redu gleda da namiri fotelje svojih stranačkih prvaka ili zainteresovanih lica. Pogledajte Agenciju za privatizaciju. Idite do Terazija, videćete tu agenciju, mislim da ni kabineti generalnog sekretara UN nisu tako opremljeni kao što je ta agencija. Moram reći da je ovo nedelotvorno, štetno po državu, mnogo košta i ne treba se upuštati da formiramo i osnivamo neke agencije, neke institucije koje samo gledaju da crpe novac od građana i poreskih obveznika.
Hvala vama. Još neko o amandmanu? Reč ima narodni poslanik Vladimir Homan, a zatim Boško Ristić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, bilo je zaista lepo podsetiti se institucije koja je ukinuta pre 15-tak godina to su mirovna veća pri mesnim zajednicama, ona odavno ne postoje. Što se tiče ovih amandmana kojih ima dosta ovde, a tiču se toga da se briše ovaj predlog da postoji agencija i da se umesto toga poslovi poveravaju službi pravne pomoći pri opštinama, zaista treba imati dosta nepoznavanja u sebi, dakle, funkcija, duha i ideje državne uprave u Republici Srbiji, pa dati ovakve poslove službama pravne pomoći pri opštinama. Prvo, te službe su fakultativne. I da su formirane neke, u tim službama u opštinama neko radi, a taj koji radi mora da bude plaćen, tako da opet pada u vodu ova teza da će neko morati iz budžeta da plaća ljude koji rade pri agenciji, jer neko će morati da plaća i ljude koji rade u službama pravne pomoći. S druge strane, službe pravne pomoći nisu kvalifikovane da obavljaju ovu vrstu poslova - poslove stručne pomoći pri opštinama, kao što znamo, obavljaju zaposleni pri opštinama, a poslovi mirnog rešavanja radnih sporova zahtevaju nezavisne, nepristrasne stručnjake koji su sposobni da obavljaju poslove mirnog rešavanja radnih sporova. S tim u vezi moram da naglasim da, pošto je namera ovih amandmanada se agencija potpuno ukloni iz Predloga zakona, umesto nje da se ovi poslovi daju službi pravne pomoći, iz ovih razloga koje sam sada spomenuo poslanička grupa G17 plus to neće podržati. I nećemo oduzimati skupštinsko vreme da bismo na svaki amandman ovo govorili, tako da unapred izjavljujem da nijedan od ovih amandmana ne samo što su na Zakonodavnom odboru proglašeni da nisu u skladu sa poretkom, nego zaista je to stvar koja ne može biti poverena službi pravne pomoći.
Narodni poslanik Boško Ristić.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo poslanici, meni je žao što ministar nije ovde, jer sam želeo da postavim nekoliko pitanja koja su vezana za standarde u oblasti postupaka u kojima se odlučuje o pravima građana. Pre svega, međunarodni dokumenti propisuju da strane u sporu imaju pravo na izbor prirodnog sudije ili prirodnog arbitra što znači da im niko ne može to nametnuti i ukoliko ne postoji saglasnost o ličnosti arbitra niko im ne može nametnuti ličnost arbitra. Onda postupak za mirno rešenje spora prestaje na samom početku, ukoliko strane ne mogu da odrede lice koje će odlučivati u njihovom sporu. Pravosuđe je zasnovano na principu prirodnog sudije da se predmeti zavode po redosledu prijema i da se po principu slučajnog broja dodeljuju sudijama predmeti u razmatranje. Na taj način se izbegava favorizovanje i mešanje treće strane u spor među građanima. Naš član 4. predviđa arbitra kao lice koje odlučuje o predmetu individualnog spora, međutim i sam individualni spor nije definisan na pravilan i jasan način. Zbog čega? Kaže da se individualnim sporom u smislu ovog zakona smatra spor povodom otkaza ugovora o radu i isplate minimalne zarade. Postavlja se pitanje kada je spor između radnika i poslodavca u vezi sa tim što poslodavac želi da radniku isplati samo minimalnu zaradu, a on želi pravo na potpunu zaradu, da li će ovo biti individualni spor o kome će rešavati u postupku za mirno rešavanje radnih sporova? Arbitar, na način kako je predviđeno ovim zakonom, nema ni odgovarajuću stručnu spremu, niti se vidi ko je to zakonom propisane uslove treba lice da ispuni da bi bio izabran na konkursu koji raspisuje agencija. Kaže se da arbitar može da bude samo lice koje ima visoku stručnu spremu i najmanje pet godina iskustva iz oblasti radnih odnosa. Svaki zaposleni sa visokom stručnom spremom koji je potpisao ugovor o radu, koji traje duže od pet godina može da se pozove na taj ugovor o radu i da kaže da ima iskustvo iz radnih odnosa u dužem trajanju od pet godina. S druge strane, za arbitra se povezuje i pojam podobnosti. Kaže se da ne može biti arbitar ukoliko je osuđen za krivično delo koje ga čini nepodobnim za vršenje ove funkcije. Podobnost se vezuje za politički kriterijum, podobnost se vezuje za okrivljene koji su nekada osuđeni za verbalne delikte. Meni se čini da se ovde na mala vrata ponovo uvode delikti koji su odavno izbačeni iz evropske prakse. Međutim, to nije slučaj u našem zakonodavstvu i aktuelna vlast na mala vrata uvodi podobnost za obavljanje javnih funkcija. Zbog toga sam protiv i ovog zakona i smatram da bi bilo najcelishodnije da ministar povuče zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, jer on vodi samo odugovlačenju postupaka iz radnih odnosa i cilj mu je čisto politički da se od Vlade i resornog ministarstva odbiju socijalno-ekonomske tenzije koje su svakim danom sve veće i veće i sve veći su zahtevi i češći su zahtevi građana Srbije koji od Vlade traže da im reše socijalno-ekonomski status. Na ovaj način i prethodnim zakonom o socijalno-ekonomskom savetu Vlada Srbije želi da izbegne učešće u rešavanju socijalno-ekonomskih problema.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Koprivica. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Božidar Koprivica.
Poštovani narodni poslanici, mišljenja sam da je ovo jedan od najlošijih zakona koji je Vlada predložila do sada. Naravno, loš je zakon, odnosno svaki zakon je loš koji nije u skladu sa pravnim sistemom zemlje. Dakle, ovaj zakon je u direktnoj suprotnosti sa pravnim sistemom zemlje. On je u stvari u suprotnosti sa mnogim drugim zakonima koji regulišu ovu oblast, a naročito sa Zakonom o radu. On je u suprotnosti i sa Zakonom o parničnom postupku. To je jedna vrsta, to vi uvodite, priznali to ili ne, suda udruženog rada gde ćete uvesti voluntarizam i nestručnost. Ovaj zakon je i protivustavan. Zato SRS nastoji da popravi šta se popraviti može, da se spase šta se spasti može, pa smo podneli mnoge amandmane, tako sam ja podneo amandman u ime SRS da stav 1. člana 5. Zakona o mirovnom rešavanju spora treba brisati, citiram šta treba brisati: "Učesnici u zaključenju kolektivnog ugovora su slobodni da dobrovoljno odluče o učešćumiritelja u kolektivnom pregovaranju". Zaista neprecizno, nepotrebno, suvišno i konfuzno. To treba brisati, kako bi stav 2. člana 5. postao stav 1. i glasio bi: "Stranke u sporu su slobodne da dobrovoljno odluče o pristupanju mirnom rešavanju spora, ako ovim zakonom nije drugačije određeno".
Još neko o ovom amandmanu? (Ne.) Gospodine Ristiću, izvinite molim vas, ne vidim vas. Neće vam biti problem, pošto ste vi aktivni da sednete ispred.
Hvala gospodine predsedniče, meni je žao što je naša poslanička grupa prilikom raspodele mesta u Skupštini, iako nije najmanja po broju, dobila mesto u zadnjem redu pa ne možete da me vidite. Ovakvo rešenje predviđeno članom 5. - da su stranke u sporu slobodne da dobrovoljno odluče o pristupanju mirnom rešavanju spora, ako ovim zakonom drugačije nije određeno ne znači ništa, jer je upravo ovim zakonom drugačije određeno. Kaže se da je ovo princip tripartizma i nepristrasnosti, a sve je zasnovano na načelu dobrovoljnosti, a od dobrovoljnosti nema ni "d". Čim se kaže u zakonu da su stranke slobodne ako drugačije nije propisano, a u sledećem članu postoji obaveza stranaka da obaveste sud i da prekinu svoje sporove i da se obavezno obrate agenciji koja će odrediti arbitra da reši njihov radnopravni spor ako je to moguće, govori o nelogičnosti i nedoslednosti ovog zakona. Ali ne samo da je sam zakon, koji je ponuđen, kontradiktoran i konfuzan, već je on i u suprotnosti sa Zakonom o parničnom postupku i suprotan je ustavnom načelu da su građani slobodni da raspolažu svojim pravima u skladu sa propisima iz zakona. Ovde se nameću ograničenja pa se stranke obavezno guraju u, navodno, mirno rešenje sporova. Mirno rešenje sporova podrazumeva saglasnost stranaka. Znači, želju stranaka da na miran način uz dobrovoljno i saglasno izabranu ličnost, koja će biti arbitar, reše svoj spor iz radnog odnosa. U ovom slučaju to nije moguće. Pored toga, ovaj postupak je manjkav zato što je ograničavajući. Zato što građani Srbije ne mogu da reše sve svoje sporove i odnose u vezi sa radnim odnosima. Tako ne mogu da rešavaju u ovom postupku naknadu štete, makar i postojala saglasnost stranaka da se na miran način dođe do naknade štete. Ili, da se utvrdiprestanak ili razlozi postojanja ili nepostojanja razloga za prestanak radnog odnosa zbog nekog drugog razloga, a koji nije krivicom radnika. To je, recimo, nastupanje uslova za penziju. I to jeste neki način na koji prestaje radni odnos, a stranke u ovom postupku nemaju mogućnosti da takve svoje zahteve ostvare. Isto tako nije moguće rešavati i onaj spor o kome sam malopre govorio, kada strane u sporu smatraju, recimo poslodavac da zaposleni ima samo pravo na minimalnu naknadu, na minimalnu zaradu, a zaposleni, naprotiv, smatra da ima pravo na punu zaradu po osnovu svoga rada. Na ovaj način se pokazuje da se ovaj postupak odnosi uglavnom na zaposlene kojima nije povezan radni staž i nisu vršene uplate za penzijsko osiguranje. To znači da će veoma veliki broj radnika, koji imaju sporove zbog neuplaćivanja doprinosa u fondove, morati da zastanu sa svojim postupcima pred sudovima i pokušaju da reše taj spor na miran način, kako je ovim zakonom i predviđeno. Međutim, taj zakon ima nedostatke. Obaveza je po ovom zakonu da se izaberu arbitri i miritelji do 31.12. ove godine, a ovaj zakon stupa na snagu 1. januara, odnosno obaveza mirnog rešavanja spora, za stranke, 1.01.2005. godine. Nemoguće je jednog dana izabrati miritelje i arbitre a već sutradan prepustiti strankama i naložiti obavezu da se jave ovim arbitrima za mirno rešavanje sporova. Pored toga nije predviđen ni postupak za komunikaciju između arbitara i stranaka, već tu oblast treba da propiše ministar. Takvo postupanje i takav postupak nije definisan, pa je nemoguće i očekivati da će 1. januara 2005. godine uopšte stranke imati mogućnost da po ovom postupku rešavaju svoje sporove. Hvala.
Hvala vama. Molim poslanike da govore o onome što je na dnevnom redu. To je amandman. Molim vas, nema razloga da se sada vodi načelna rasprava i da se obmanjuju građani. Dakle, nije to tema amandmana. Da li još neko želi reč? Izvolite, narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Božidar Koprivica uložio je amandman na član 5. ovog predloga zakona i podržavam taj amandman. Mislim da je on sasvim na mestu i treba ga prihvatiti. S druge strane, ovo je zakon koji ne predviđa apsolutno nikakvu sankciju. Nijedan zakon ne može biti zakon ako nema neku sankciju. Ovo je princip dobrovoljnosti. Dakle, princip dobrovoljnosti se koristi prema Zakonu o radu. Ako je poslodavac spreman da izvrši svoju obavezu on će je izvršiti i mimo ove institucije. Ova institucija je promašaj. Ona neće u praksi nikakvu delotvornost imati. Prema tome, građani mogu ostvarivati svoja prava u redovnom postupku pred sudom ili, pak, po Zakonu o parničnom postupku ili po Zakonu o radu. Ovo je samo opet bacanje magle u oči ili stvaranje privida da Vlada nešto radi i da donosi brojne zakone. Neće ovo imati nikakve vajde i zbog toga predlažem da se ovaj predlog zakona povuče. Nema on svrhu, da, on nema nekog značaja za građane. Drugo, ko će da natera poslodavca da dođe i mirnim putem rešava sporove? Niko. Ako neće, neće, ne možete mu ništa. Nijedna strana u sporu, ako se ne odazove pozivu, neće doći i ide na redovni sud. A s druge strane, da je poslodavac želeo da mirnim putem reši određeni sporni odnos, on bi to rešio i bez miritelja i arbitra, ali on to neće. Zato će ga prinuditi sud, a ni u kom slučaju ovaj izmišljeni arbitar i miritelj.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vojislav Milajić. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč. Reč ima narodni poslanik Branislav Rankić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada se pročita celokupni Predlog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, zaključak je da miritelj, odnosno arbitar mora raspolagati nekim natprirodnim moćima, nekim parapsihološkim veštinama. Naime, oni će morati one koji ne žele međusobno da se dogovore i ne mogu da se dogovore, da ubede šta je njihov interes. Pretpostavlja se da strane u sporu to neće znati. Uzgred, prvi put sam čuo za ovaj zakon kada je već eskalirao štrajk u "Jugoremediji". Tada je neko iz Vlade rekao da se priprema zakon o mirnom rešavanju radnih sporova, koji će to rešiti i da se u budućnosti neće dešavati takvi radni sporovi. Međutim, činjenica je da ko god bude arbitar ili miritelj, a videćete u prelaznim i završnim odredbama da će vrlo teško sve to do Nove godine, kako je predviđeno zakonom, da se toliki broj miritelja, odnosno arbitara postavi i imenuje, a pre svega pitanje je da li će i biti zainteresovanih u tolikom broju, da će morati da budu mađioničari i da će morati u sukobu u kome se nađu poslodavac i zaposleni da ubeđuju obe strane. Ako zaposleni nezadovoljni svojim primanjima odluče da krenu u štrajk, miritelj će imati obavezu da ubedi zaposlene kako je njima bolje da rade bez plate, da rade a da ne primaju platu ili da rade i da primaju niske plate ili će morati da ubedi poslodavca kako mu je bolje, odnosno kako je u njegovom interesu da poveća plate zaposlenima. Neće ubediti ni jedne ni druge. Prvo, neće ubediti poslodavca da mu je bolje da poveća plate zaposlenima iz razloga što je ogroman broj nezaposlenih i što je velika konkurencija. Poslodavac će moći u svakom trenutku, ko god mu zatraži povećanje plate, da ga otpusti po ovom Zakonu o radu. Tolika je konkurencija na tržištu rada da će uvek dobiti one koji će da pristanu da rade za takvu platu, bar neko određeno vreme. Prema tome, najbolje bi bilo ovo što predlaže gospodin Petar Jojić, da zaista povučete ovaj zakon. Iz svega ovoga se vidi da je jedina svrha ovog zakona, ne da se rešavaju radni sporovi, nego da se osnuje još jedna agencija. Nijedne druge svrhe, garantujem, ovaj zakon nema.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč. (ne.) Hvala. Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Da li neko želi reč. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra da je amandman narodnog poslanika gospođe Vjerice Radete na mestu i da ga treba prihvatiti, jer SRS je protiv ovakvih agencija koje državu koštaju i te kako puno. Pošto smo predložili da se ovaj amandman usvoji i ovaj član briše, napomenuo bih da je predviđeno, u obrazloženju ovog zakona, između ostalog, na strani 5 piše da, "za sprovođenje ovog zakona sredstva obezbediće se iz budžeta Republike Srbije". Koja su to sredstva? To su sredstva za 2005. godinu u iznosu od 10 miliona dinara. To su sredstva samo iz budžeta. Šta ćemo da radimo sa onim sredstvima kada agencija naplati uslugu? Gde su ta sredstva? Ta sredstva se ovde apsolutno ne prikazuju i to je još dodatno opterećenje stranaka u postupku. Ako se ima u vidu kolike su invalidnine i penzije, a invalida je 850 hiljada u ovoj državi, od ovih 10 miliona, dame i gospodo narodni poslanici, može da se isplati dve hiljade penzija ili invalidnina. Nemojmo, brojne su agencije, brojne su institucije. Opet, samo birokratija i ništa više. Opet u džep poreskih obveznika!! Ovo Vlada ne plaća. Plaćaju poreznici sa Zlatibora, sa Tare, Maljena, Povlena, iz Subotice, Zrenjanina, Vladičnog Hana, Niša itd. Dakle, plaćaju građani ove države. Mnogo košta birokratija, dame i gospodo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Boško Ristić. Nadam se da građani sa Marjana neće plaćati, u svakom slučaju.
Poštovani predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, smatram da je osnivanje jedne ovakve vladine javne agencije potpuno nepotrebno i da vodi samo povećanju troškova. Ali, s druge strane, možda je korisno za koalicione partnere jer otvara mnoge mogućnosti da se ljudi zapošljavaju, jer se troše sredstva iz budžeta. S obzirom na broj radnih sporova koji se vode u Srbiji, meni nije jasno koliki će broj arbitara i miritelja biti u ovoj agenciji. Koliko će nadoknada morati da se plati tim miriteljima i arbitrima? Koje će prostorije biti obezbeđene za rad republičke agencije za mirno rešavanje sporova? Ako imate na hiljade radnih sporova u Srbiji koji su aktuelni, koji su toku, ako imate na stotine onih koji potpadaju ovog momenta pod ovaj zakon i mirno rešavanje sporova po osnovu rada – smatram da je nemoguće, bez zagušenja, bez razvlačenja, rešiti probleme građana koje imaju u vezi sa radnim sporovima. Formiranje republičke agencije na ovakav način je u suprotnosti sa Predlogom zakona, o kome ćemo raspravljati za neki dan. Mi, dame i gospodo i građani Srbije, imamo Predlog zakona o javnim agencijama. Ovakva agencija jeste javna agencija. Ona se finansira iz budžeta. To je još jedan namet na troškove građana. Sa druge strane, čini mi se da je jedina želja da se onemogući da građani Srbije, koji imaju probleme o kojima sam govorio, kojih je stotinu hiljada u Srbiji, takav podatak je zvanično juče objavljen, ne mogu da reše svoja prava po osnovu rada preko nadležnih sudova, od svojih poslodavaca, od firmi koje im ta dugovanja nisu uplatila u nadležne fondove. Kako će funkcionisati ova agencija? Direktora će postaviti Vlada, a direktor će moći da bira i postavlja arbitre kada stranke u sporu nisu saglasne sa ličnostima arbitra ili ako ne mogu da se dogovore dobrovoljno o ličnosti arbitra. Opet imamo mešanje države u odnosima među strankama, što može samo da radi sud. Ovde nema samostalnosti, nema nezavisnosti, pa neće biti ni nepristrasnosti. U onim sporovima gde se pojavljuje veliki broj radnika u odnosu na firme za čije poslovanje je zainteresovana Vlada, ona će odrediti arbitra u slučaju sukoba u interesima između zaposlenih i poslodavaca, sa liste poslušnih i podobnih, kako je to definisano u nekom od narednih članova. To je da arbitar može biti samo lice koje je podobno za tu funkciju. Šta je to podobnost, koji su uslovi za podobnost, ovim zakonom nije propisano.
Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stanimirović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor smatra da je ovaj amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Stanimirović.
Gospodine predsedniče, poštovani narodni poslanici, podneo sam nekoliko amandmana koji se naslanjaju jedan na drugi. Prvi amandman je na član 7. U članu 7. Predloga zakona dodaje se stav 2. koji glasi: "Na rad, organizaciju i upravljanje agencijom primenjuju se propisi o javnim agencijama". Na ovoj sednici treba da bude usvojen i Predlog zakona o javnim agencijama. S obziromna to da je u postupku donošenja Predloga zakona o javnim agencijama, zato sam i predložio ovaj amandman, jer će se rad agencija urediti ovim zakonom koji ćemo usvojiti u Danu za glasanje, na ovoj sednici. Ukoliko bi se prihvatio ovaj amandman koji se odnosi na rad agencije, drugi amandman koji se odnosi na istu materiju, naslov iznad člana 9. "Direktor agencije" i član 9. brišu se, kao i član 55. stav 1, gde se govori o tome da će Vlada postaviti direktora agencije u roku od 30 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona, briše se, jer bi se na ovu agenciju odnosio zakon o javnim agencijama. Dakle, sva tri ova amandmana se odnose na ovu izmenu. Mislim da je ona logična i da bi mogla da bude prihvaćena od strane Vlade, odnosno od strane ministra.
Hvala. Da li još neko želi reč o ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Snežana Lakićević-Stojačić.
Gospodine predsedniče, narodni poslanici, mislim da je važno da se podrže amandmani koje je podnela poslanička grupa DS i gospodin Milan Stanimirović. Koliko ste i vi zainteresovani za vođenje rasprave i usvajanje ovako važnog zakona, dovoljno govori činjenica koliko vas trenutno ima u Parlamentu Republike Srbije. Nadam se da bi po Poslovniku, kao ovlašćeni predstavnik DS, mogla da tražim proveravanje kvoruma u ovom trenutku u Narodnoj skupštini i molim predsednika da utvrdi kvorum.
Potpuno ste u pravu. Hvala vam. Molim narodne poslanike da proverimo kvorum. Ubacite svoje kartice u poslaničke jedinice. Očito da nema poslanika DS i SRS. Dajem pauzu 15 minuta. [[Posle pauze - 19,45]] Nastavljamo rad. Molim narodne poslanike da na početku sednice, radi utvrđivanja kvoruma, ubace svoje kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Primenom elektronskog sistema konstatujemo da su u sali prisutna 82 narodna poslanika. Pošto ne mogu da verujem, jer ih je zaposleno mnogo više, preći ćemo na prozivanje da utvrdimo da li je to istina. Sumnjam u ispravnost sistema. Avramov Mita - nije tu, Anastasovski Dragoljub - nije tu, Anđelković Zoran - nije tu, Antić Zoran - nije tu, Arsić Veroljub - nije tu, Adžić Slobodan - prisutan, Banović Donka - prisutna, Baralić Rajko - nije tu, Belić Milorad - nije tu, Beretić Anita - nije tu, Bošnjak Branka - prisutna, Bušetić Toma - nije tu, Veselinović Milan - nije tu, Vladimirović Živan - nije tu, Vlaović Mika - prisutan, Vlahović Aleksandar - nije tu, Vojinović Boban -nije tu, Vuković Milivoje - nije tu, Vuksanović Dragan - nije tu, Vučić Aleksandar - nije tu, Gavrilović Milica - nije tu, Gajić Gordana - nije tu, Gačević Rodoljub - nije tu,Glišić Darko - nije tu, Grubješić Suzana - prisutna, Daja Jovan - nije tu, Dačić Ivica - opravdano odsutan, Dimitrijević Milan - prisutan, Dišić Miloš - nije tu, Duvnjak Momčilo - nije tu, Dunjić Goran - nije tu, Đidić Miodrag - nije tu, Đoković Dragiša - nije tu, Đorđević Miodrag - nije tu, Đuričić Tihomir - nije tu, Đurišić Marko - nije tu, Đurović Dušan - prisutan, Živković Miroslav - prisutan, Živkucin Slobodan - prisutan, Zankov Stefan - nije tu, Ilić Radiša - nije tu, Išpanovič Ištvan - prisutan, Jakšić Goran - prisutan, Janković Branislav - nije tu, Janković Milan-Žire - nije tu, Janković Miroslav - nije tu, Jevtić Miloš - nije tu, Jovanović Vladimir - nije tu, Jovanović M. Dragan - prisutan, Jovanović Zlatan - nije tu, Jovanović Nataša - nije tu, Josimov Ivan - prisutan, Jocić Goran - prisutan, Karaičić Boris - prisutan, Kekić Bojan - nije tu, Kitanović Tomislav - nije tu, Kovačević Ivana - prisutna, Kojčić Dragoljub - službeno odsutan (u Rusiji), Kragović Ljubomir - nije tu, Krajinović Blagoje - nije tu, Krasić Zoran - nije tu, Kronić Vladislav - prisutan, Krstin Marko - prisutan, Krstić Emilija - nije tu, Kurjački Arsen - prisutan, Kutić Bore - nije tu, Lazarević Aleksandar - službeno odsutan, Lalić Vesna - prisutna, Lalić Nikola - nije tu, Lekić Živadin - nije tu, Marinković Srboljub - nije tu, Marić Miroljub - prisutan, Markićević Miroslav - prisutan, Marković Momir - nije tu, Matić Slavoljub - prisutan, Mašić dr Zoran - nije tu, Milankov Vladimir - prisutan, Milentijević Vladimir - prisutan, Milivojević Ksenija - prisutna, Milošević Vitomir - nije tu, Milošević dr Nikola - prisutan, Minić Milomir - nije tu, Mirović Igor - nije tu, Mirčić Milorad - nije tu, Mitrović Nenad - nije tu, Mićić Nataša - nije tu, Mihailović Vojislav - prisutan, Momirov Nadica - prisutna, Nedeljković Miroslav - nije tu, Nedimović Branislav - prisutan, Nikolić Zoran - prisutan, Nikolić Tomislav - nije tu, Ninić Milan - prisutan, Obradović Vesna - prisutna, Obradović Žarko - službeno odsutan, Obradović Radojko - prisutan, Omerović Meho - nije tu, Pajtić Bojan - nije tu, Pantić-Aksentijević Snežana - prisutna, Paunović Goran - prisutan, Pejčić Bogoljub - nije tu, Penezić Tomislav - nije tu, Perić Dragutin - nije tu, Perić Sreto - nije tu, Perić Hranislav - nije tu, Petković Miroslav - prisutan, Petrović Dušan - nije tu, Petronijević Milisav-Miša - nije tu, Pešić Milutin - prisutan, Pop-Lazić Gordana - nije tu, Proroković Dušan - prisutan, Radeta Vjerica - nije tu, Radić Zlatko - nije tu, Radić Ivan - nije tu, Radovanović Milovan - nije tu, Radosavljević Aleksandar - nije tu, Rakovac Goran - prisutan, Rankić Branislav - nije tu, Ranković Branko - nije tu, Rafailović Dragan - prisutan, Ruždić-Trifunović Leila - nije tu, Savić Miloje - nije tu, Savić Prvoslav - nije tu, Svilanović Goran - nije tu, Simonović Velimir - prisutan, Simonović Dragoljub - nije tu, Slavković Slaviša - nije tu, Stamenković Dragoljub - nije tu, Stanimirović Milan - nije tu, Stevanović Branislav - nije tu, Stevanović Veroljub - nije tu, Stevanović Mihajlo - nije tu, Stević Zvonimir - nije tu, Stojanović Branče - nije tu. Gospodin Krasić je tu, izvinjavam se, nisam vas video - prozvao sam vas greškom kao da niste tu, a vi ste tu gospodine Krasiću, odmah ćemo ispraviti. Stojanović Svetlana - nije tu, Stojanović-Plavšić Snežana - prisutna, Stojiljković Dejan - prisutan, Takač Ištvan - prisutan, Tanasijević Zoran - nije tu, Teodorović Radovan - nije tu, Tintor Stojan - nije tu, Todorović Jovan - nije tu, Todorović Nikola - nije tu, Tomašević Vukosav - prisutan, Tomić Vojkan - prisutan, Tomić Željko - prisutan, Tošić Branislav - prisutan, Tošković Vučeta - nije tu, Ćirković Zoran - prisutan, Urošević Sava - prisutan, Homan Vladimir - prisutan, Cvetanović dr Goran - nije tu, Cvetković Petar - prisutan, Cvetković Stojan - nije tu, Čavić Lazar - nije tu, Čeković Sanja - prisutna, Četrović Miljko - nije tu, Čolić Dragan - nije tu, Čukvas Đorđe - prisutan, Šarović Nemanja - nije tu, Škrbić Milan - nije tu, Šormaz Dragan - prisutan. Prozivao sam one koji su na stalnom radu. Naravno, Skupština je dovoljno odgovorna i poslanici su dovoljno odgovorni za novac koji primaju od građana, da će raditi svoj posao u korist građana. To nije sporno. Sada ćemo poslanike koji nisu na stalnom radu, a koji su prisutni. Ušla je gospođa Leila Ruždić-Trifunović. Pored prozvanih poslanika koji su na stalnom radu, prozivam poslanike koji nisu na stalnom radu. Nigde ne žurimo, plaćeni smo da radimo ovde. Aligrudić Miloš - prisutan, Alimpić Zoran - nije tu, Anastasovski Dragoljub je bio, Andrić Vladimir - tu je, Antonijević dr Vuko - tu je, Belić Milorad - nije tu, Bečić Igor - službeno odsutan, Blažić Branislav - nije tu, Bogdanović mr Nenad - nije tu, Bošnjak Branka - tu je, Bukvić Radojle - tu je, Vlaović Mika - tu je, Vojić-Marković Milica - tu je, Vuković Milivoje - nije tu, Vuksanović Dragan - nije tu, Vučelić Milorad - nije tu, Vučić Aleksandar - nije tu, Vučićević Vladan - nije tu, Vučković Slobodan - nije tu, Davidović Goran - tu je, Daja Jovan - nije tu, Dacin Živodarka - tu je, Deđanski Stevica, Dimitrijević Milan, Dišić Miloš, Dragojević Helijana - tu je, Duvnjak Momčilo - nije tu, Dunjić Goran - nije tu, Dunjić dr Milomir, Đidić Miodrag - nije tu, Đoković Dragiša, Đoković Ljubiša, Đorđević Aleksandar - nije tu, Živadinović Ivan - prisutan, Živkov Dragan - nije tu, Zaharijev Vladimir - prisutan, Ivanji Željko - prisutan, Ilić Goran - prisutan, Janković Dobrica, Janković Milan-Žire - nije tu, Janković Miroslav - nije tu, Jovanović S. Dragan - nije tu,Jović Radoslav - nije tu, Jovičić Vladan - prisutan, Jojić Petar - nije tu, Joković Radič - nije tu, Josimov Ivan - prisutan, Jocić Goran, Karaičić Boris je pročitan (prisutan), Kekić Bojan - prisutan, Kitanović Tomislav je pročitan, Knežević dr Gašo - nije tu, Knežević Goran - nije tu, Kovačević Ivana je pročitana, Kojčić Dragoljub - službeno odsutan, Komazec Srđo - nije tu, Koprivica Božidar - nije tu, Korać Žarko - nije tu, Kostić Blagica, Kragović Ljubomir je pročitan, Krajinović Blagoje - jeste, Krasić Zoran - tu je, Kronić Vladislav je pročitan, Krstin Marko - tu je, Krstin Milorad - nije tu, Krstić Emilija - nije tu, Krstić Svetislav - nije tu, Kurjački Arsen - tu je, Kutić Bore - nije tu, Lazarević Aleksandar, Lakićević-Stojačić Snežana - zar ona nije ovlašćena po ovoj tački dnevnog reda? - nije tu, Lalić Vesna - prisutna, Lalić Nikola, Lalović Slobodan - tu je, Lekić Živadin - nije tu, Mamula Đorđe - tu je, Marinković Srboljub - nije tu, Marić Miroljub - jeste, Markićević Miroslav, Marković Milan - nije tu, Marković Milovan - nije tu, Marković Momir - nije tu, Marković Predrag - nije zaposlen u Skupštini, ali je tu, Martić Miroslav - nije tu, Matić Slavoljub - tu je (već je upisan), Mašić dr Zoran, Mijailović Predrag-Lune - tu je, Mikavica Dejan - nije tu, Milajić Vojislav - nije tu, Milankov Vladimir - prisutan, Milentijević Vladimir - prisutan, Milivojević Ksenija - prisutna, Milković Dragoslav - nije tu, Milošević Vitomir, Milošević Milena, Milošević dr Nikola - prisutan, Milošević Radmilo - prisutan, Minić Milomir, Mirović Igor, Mirčić Milorad, Mitrović Nenad, Mićić Nataša, Mićović Zoran, Mihailović Vojislav, Mihajlov Sredoje - prisutan, Đoković Ljubiša -prisutan, Đurić Arsen - prisutan, Momčilov Paja - nije tu,Mrvoš Dušan - nije tu, Nedeljković Miroslav - nije tu, Nedimović Branislav - prisutan, Nenadović Zoran - prisutan, Nestorović Ljiljana - nije tu, Nikolić Zoran - prisutan, Nikolić Tomislav - nije tu, Nikolić Milan - nije tu, Ninić Milan - prisutan, Obradović Vesna - prisutna, Obradović Žarko - nije tu, Obradović Radojko - prisutan, Omeragić Bajram - nije tu, Omerović Meho - nije tu. Molim vas prozivao sam Ninić Milana, javite se, nisam vas upisao. Slobodan Pajović - nije tu, Palalić Jovan - nije tu. Da vidimo šta još imamo. Da li ima još nekoga koga još nisam pročitao? Molim vas, samo trenutak, Petrović Dragan - tu ste. Nisam pročitao gospodina Novakovića, potom Srboljub Džamić - tu ste. Koga još nisam pročitao? Čabrić Gordana, hvala vam. Čonjagić Sovranije? Samo trenutak, molim vas, koga još nisam pročitao? Gospodine Stamenkoviću, izvinite molim vas, to je Miodrag Stamenković. Molim vas, samo da prebrojimo. Pošto je prisutno 86 poslanika, a pošto nam elektronski sistem nije u funkciji, nastavljamo sa radom. Molim nadležne službe da preduzmu sve mere, u skladu sa Poslovnikom, protiv poslanika koji su prijavljeni da su tu, a nismo mogli da ih nađemo. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milan Stanimirović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Neko se javio po Poslovniku? Narodni poslanik Nemanja Šarović, nije tu. Prozivali smo vas, stvarno mi je žao. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. A došao je Nemanja Šarović? Izvolite.
Povređen je član 100. povređeno je dostojanstvo ne samo Narodne skupštine, nego i svih onih koji imaju zdrav razum i koji su gledali ovaj prenos. Jasno se videlo da ovde nema dovoljno poslanika, da je taj broj bio nedovoljan, a prozivali ste, navodno, prvo poslanike na stalnom radu, a onda i sve ostale, pa ste čak tražili od onih koji su tu da vam prijave koga niste prozvali. Druga stvar gospodine Markoviću, kada ste prozivali poslanike vi ste bili dužni da prozivate one koji "jesu" poslanici u Narodnoj skupštini Republike Srbije! Spiskovi vam ne valjaju! Prozivali ste i neke koji "nisu" poslanici, a neke koji "jesu" poslanici niste prozvali. Ažurirajte malo spisak, pa probajte ponovo.
Zahvaljujem gospodinu Šaroviću. Molim da se ažuriraju spiskovi. Srećom, naravno da se nisu javljali poslanici koji su odsutni, kao što je sreća, pošto elektronski sistem očito nije ispravan, ali ispravna je kamera i mislim da je golim okom vidljivo da ima u sali više od 80 poslanika. Na član 8. ... Da li ste zadovoljni objašnjenjem? Niste, zahvaljujem. Skupština će se u danu za glasanje izjasniti. Molim vas, radimo po Poslovniku. Ponovo po Poslovniku? Reč ima Nataša Jovanović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, predsednik Narodne skupštine pokušava da bude duhovit. Iskrena da budem, ponekada mu to pođe za rukom, ali večeras je to zaista više nego žalosno. Iz prostog razloga što je navodna većina u ovoj Skupštini tražila da se vreme za raspravu, o amandmanima na dva zakona o kojima je reč, produži. Gospodine predsedniče, po članu 107. Poslovnika na koji ovog puta intervenišem, ne samo da nemate autoritet, ne samo da niste u mogućnosti da unormalite skupštinsku većinu da radi i da se ponaša u skupštinskoj sali onako kako to dolikuje narodnim poslanicima, već nas pokušavate da terate na to, naravno, sve vreme kršeći Poslovnik, jer to što vi niste dovoljno obučeni da rukovodite elektronskim sistemom, to što prenebregavate činjenicu da ima više kartica nego živih lica u sali koji su poslanici, to je vaš problem. Ali zato pokušajte, jer vas je kakva-takva većina izabrala, da na osnovu člana 107. Poslovnika stvorite mogućnost i uslove da se ovde normalno radi. Kružoci, šetanje, stajanjem uz jedan ili drugi zid, neprekidno smejanje, kao da je u pitanju smehotresna olimpijada kojoj najviše pribegava šef jedne poslaničke grupe ovde je nešto što je neprimereno i na šta ste vi morali u prethodna dva i po sata da reagujete. Pošto ste ih pustili da pribave sebi lanč-pakete, pošto ste ih pustili da se malo okrepe i osveže, da se vrate sa sastanka oni koje ste očekivali, vi na ovakav način i dalje hoćete da uzurpirate Narodnu skupštinu Republike Srbije. Ako već tako želite, ako mislite da možete tek tako da izađete sa nama na kraj, budite sigurni da će po svakom amandmanu svaki član, odnosno poslanik SRS od sada pa do kraja da izlazi i da koristi svoje pravo od pet minuta. A vi ćete ovde da sedite koliko god da je to potrebno i budite sigurno da ćemo svaki put da izađemo, pa neće tako biti smešno ni jednom ni drugom šefu poslaničke grupe ovde, iz prostog razloga što je bilo jasno još pre osam meseci da ste vi skupljeni "s koca i konopca", da zavisite jedni od drugih, da nikakvo mirno rešavanje nikakvog spora ne može. (Dušan Proroković sa mesta: Kakav je to rečnik?) Gospodine Prorokoviću, ućutite. Ja sada govorim, kada budete želeli da se obratite Skupštini zatražite reč, morate da se upristojite, ako ste vi Koštuničin "junoša" ili ovde vladajuće navodne većine, vi morate da znate šta je ovde red i poredak u najvišem skupštinskom telu. Prema tome, budite toliko pristojni i javite se po Poslovniku, replicirajte, radite šta god hoćete, ali budite sigurni da mi više nećemo da trpimo vaš bezobrazluk i činjenicu da na ovakav način falsifikujete navodnu prisutnu većinu u Skupštini.
Naravno, replika, samo dužan sam objašnjenje. Dakle, moguće da poslanici nisu shvatili, član 107. glasi: "Ako predsednik Narodne skupštine redovnim merama ne može da održi red na sednici, odrediće pauzu u trajanju potrebnom da se uspostavi red". Dakle, u skladu sa tim članom predsednik Skupštine je, koga je izabralo samo 150 poslanika, vi ste potpuno u pravu, kakva takva većina, u odnosu na taj član redovnim merama koje predviđa ovaj Poslovnik najurednije uspostavio red i ja se zahvaljujem svim poslanicima koji su na tome pomogli. Da li ste zadovoljni pojašnjenjem? Niste. U danu za glasanje će se Skupština izjasniti. Poslanik Dušan Proroković, po Poslovniku, replika na izlaganje gospođice Nataše Jovanović.
Prvo mislim da niko nema pravo da naziva poslanike skupljenim "sa koca i konpca". Ako je neko skupljen sa "koca i konopca" onda se oblači kao da je gost u "grand-paradi", a ne kao da je poslanik u Skupštini Srbije. Mislim da je svejedno nepoštovanje Poslovnika i to što se vade kartice iz identifikacionih jedinica i to što se poslanici ovde skrivaju kao da igraju žmurke - ne doliči to Narodnoj skupštini. Apelujem na sve one koji tako rade da se uozbilje, da probaju svoj posao da rade maksimalno odgovorno, da svoje vreme ne koriste da bi iskoristili pet minuta, kao što nam je rečeno, nego da bi probali da potpomognu donošenje zakona ili onemoguće svojim argumentima da se zakon donese, da ova skupština liči onako kao što liče skupštine u svim uređenim primerenim demokratskim sistemima.
Za repliku se javio, ne možete u istoj poslaničkoj grupi, prvo gospođa Stojačić. PAJA MOMČILOV (sa mesta): Ali, dali ste mi reč! Nisam. Pitao sam vas da li je replika.
Po Poslovniku.
Po Poslovniku, izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo poslanici, javljam se po članu 101. u kome kaže da su narodni poslanici dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Ovo se odnosi gospodine predsedniče i na vas, ali i na sve narodne poslanike koji obavljaju poslaničku dužnost u ovom parlamentu i koji se obraćaju i nama kao poslanicima, ali svim građanima Srbije za ovom govornicom. Pored prethodnih govornika na kršenje ovog stava 1. člana 101. želim da ukažem i na kršenje od strane gospodina Albijanića, koji je tražio kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe G17 plus da se produži i da se glasa o produženju rada Narodne skupštine, a potom spakovao svoje stvari i napustio ovaj parlament. Mislim da je to jedno od ozbiljnijih kršenja i zloupotreba prava i smatram da jednostavno predsednik Skupštine, ali i svi poslanici ukoliko izglasaju produženje rada, a pogotovo ukoliko se ono izglasa na njegov lični zahtev, da su dužni da sede u parlamentu, ispoštuju podnosioce amandmana, sve poslaničke grupe i na kraju krajeva ispoštuju i ministra koji sedi ovde i obrazlaže zakon koji je na dnevnom redu.
Zahvaljujem. Pošto je povreda Poslovnika, dužan sam pojašnjenje. Poslanik Albijanić se javio predsedniku Skupštine, jer gostuje na Studiju B, gde pojašnjava razloge donošenja zakona o Narodnoj skupštini i odgovornosti poslanika. Izvolite, replika je u pitanju. Gospodin Momčilov, pa vi.
Poštovane kolege i koleginice, gospodine predsedniče, javljam se za repliku na izlaganje kolege Prorokovića, koji se pozvao na član Poslovnika.
To je bila replika na izlaganje po Poslovniku.
Prozvana je i grupa SRS. Neki se kriju kao miševi, vi ste dali sebi slobodu da ocenjujete kako se ko oblači gospodine.
Gospodine Momčilov, reč je o replici. Niko nije pomenuo poslanike SRS-a. Ja sam u tome prepoznao gospodina Vučelića, ali on nije prisutan. Prema tome, u redu je. Nema osnova za repliku. Ne diskutujem. Rekli ste mi da će biti replika i da mi date osnov. Dajte mi osnov za repliku.
Na izlaganje gospodina Prorokovića...
Nije nazvao srpske radikale da se kriju po ćoškovima, nije izgovorio ime nijedne stranke i možemo proveriti stenogram. Budite ljubazni ili se pozovite na nešto što omogućava repliku. Ne mislite valjda da su se srpski radikali krili po hodnicima. Molimo da proverimo stenogram, nije korektno, pažljivo slušam poslanike. Nije korektno da izmišljamo replike. Izvolite, nisu u pitanju igre, molim vas imajte poštovanja i prema Skupštini. Nemamo razloga da izmišljamo povode koji ne postoje. Gospodin Proroković nije nijednu stranku pomenuo, to je potpuno jasno, imenom i prezimenom. Molim vas - ne znam na osnovu čega. Budite ljubazni, nemamo osnov da vam dam repliku ili se javite po Poslovniku.
Po Poslovniku član 81. U poslednjem stavu kaže se da Skupština može da radi samo izuzetno produženo. Vi ste ovu skupštinu pretvorili u vampirsku Skupštinu. Noću se radi, ljudski organizam može da trpi osam sati rada. Ja sam lekar i imam pravo to da kažem. Ljudi su ovde iz unutrašnjosti došli, ustajali su u tri, u četiri sata ujutru iz udaljenih krajeva da bi došli na ovu sednicu. Šta vi radite? Vi iscrpljujete ljude da se nekvalitetno raspravlja o vrlo važnim zakonima u ovoj zemlji da bi na brzinu sproveli neke zakone koji su po meni jako sumnjivi, kada se na ovakav način radi. Nijedan skup ovde, nijedna sednica nije počela na vreme. Svakoga dana, sada ja znam da vi to namerno radite, iscrpljujete nas poslanike. Mi smo ovde od 9,30 bili, sednica je počela u 11,00 časova. Popodnevno zasedanje je počelo sa sat i 15 minuta zakašnjenja i tako iz dana u dan. Ako je izvanredno, onda znači i vanredno se to radi, to nije svakodnevno i ne ponavlja se ovako često kao što se u ovom parlamentu to radi. Prema tome, ovo postaje vampirski parlament, a ove vaše verbalne igre i doskočice služe vama na čast. Samo toliko. Mislim, ko će uzeti odgovornost na sebe da u kasnim noćnim satima posle 13,00 sati provedenih u ovim prostorijama kaže da može da rasuđuje normalno i da normalno govori, ja ću mu čestitati. Ova Skupština postaje neregularna.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Momčilovu i molim vas, opomenuo sam vas, i opet ste zloupotrebili govornicu. Član 81. poslednji stav, kako vi kažete, verovatno .... Molim vas nije korektno, poslednji stav glasi: "Izuzetno sednica Narodne skupštine može se održati i drugim danom ukoliko" ..., dakle uopšte ne govori u situaciji u kojoj se mi nalazimo, nije drugi dan, ovo je isti onaj dan koji se reguliše stavom 1. dakle – utorak, sreda, četvrtak. Izvolite, repliku. Nemate razloga, niko od nas, da zloupotrebljava govornicu. Izvolite.
Zahvaljujem, da podsetim ovo je replika na izlaganje gospođe Stojačić. Iskoristiću priliku da kao zamenik šefa poslaničke grupe G17 plus odgovorim na optužbu koju je gospođa iznela. Naime, što se tiče gospodina Albijanića, on je, kao što ste čuli, opravdano odsutan. Produžetak rada gospodin Albijanić zatražio je kao šef poslaničke grupe G17 plus. Poslanička grupa G17 plus, kao što možete primetiti večeras, a i svakog dana, ovde je u sali prisutna od početka našeg rada, od 10,00 sati ujutru, i to je jako zanimljiva slika i za medije, pozivam ih da to proprate, a i elektronski sistem to svakako može da pokaže. Poslanička grupa G17 plus, u punom sastavu je ovde svakog jutra u 10,00 i tako će biti i ubuduće. Poslanička grupa G17 plus i večeras je prisutna u punom sastavu, to moram da kažem, osim opravdano odsutnog gospodina Albijanića i gospodina Lazarevića, svi ostali poslanici prisutni su večeras i rade. Oni su odgovorni građanima Srbije koji su ih ovde izabrali, odgovorni su na kraju krajeva i prema novcu koji građani Srbije izdvajaju za naš rad, kao što smo i svi mi, bez obzira na to da li pripadamo vladajućoj koaliciji ili pripadamo opoziciji. Svi smo odgovorni, ne da činimo većinu već smo odgovorni građanima Srbije za novac kojim nas oni plaćaju. Dakle, poslanička grupa G17 plus spremna je i večeras i noćas i svakog dana i svake noći da radi odgovorno posao za koji smo ovde birani. Treba da razmisle oni drugi koji su na stalnom radu, a stalno su odsutni, bilo zbog toga što ne radi elektronski sistem ili zbog toga što zaista fizički nisu prisutni u sali., oni koji traže kvorum a potom izlaze iz sale i svi ostali koji se neodgovorno ponašaju prema novcu građana i prema očekivanjima građana koje oni imaju od svih nas. Zahvaljujem.
Replika na repliku? Po Poslovniku, izvinite, Snežana Lakićević Stojačić.
Prekršen je član 100. Poslovnika da govornik može da govori samo o pitanju koje je na dnevnom redu. Koliko znam na dnevnom redu nije bila marketinška kampanja G17 plus, niti to ko je, kada i ukoliko sati ...
Molim vas, na dnevnom redu je bila replika i predsednik ima pravo da odredi da li su ispunjeni uslovi za repliku. To je i urađeno. To je bilo na dnevnom redu....
Naravno, po članu 100. predsednik Skupštine može prekidati poslanika samo u izuzetnim slučajevima predviđenim ovim Poslovnikom.
Tako je.
Što se vama dešava mnogo češće nego što to Poslovnik predviđa, pa isto tako i vi vrlo često kršite odredbe Poslovnika. S druge strane izražavam sumnju u činjenicu koju ste izrekli – da ne rade elektronski uređaji, jer koliko vidim, kada ubacimo karticu, one se evidentiraju. Takođe, molim objašnjenje zbog čega su prekinuti direktni prenosi zasedanja ove sednice Narodne skupštine.
Molim? Molim vas, samo trenutak, izvinite molim vas [[obraća se poslaniku Nataši Jovanović koja traži repliku.]] Pa govorila je gospođa Stojačić, ne mogu da je prekinem, mada ste potpuno u pravu. Imam pravo po Poslovniku da prekinem kada se ne drži dnevnog reda, dakle kada navede član koji nije povređen i dokažeda to nije. Ali nisam hteo da vas prekidam. Nema razloga, samo molim vas, da li je istina da trenutno nema TV prenosa? Molim vas da se proveri zbog čega nema. (Glasovi – nema potrebe da se proverava.) Molim vas, kako nema potrebe? Ja volim da se sve proveri. Zato smo proverili koliko ima prisutnih. Izvolite, po Poslovniku narodni poslanik Nataša Jovanović.
Umesto prenosa Narodne skupštine, košarka je na prenosu, a ja sam htela da vam predložim gospodine predsedavajući da, dok ne obezbedite prenos putem kanala državne televizije, prekinete rad Skupštine i date pauzu. Mi ćemo onda da nastavimo. U pitanju je veoma ozbiljan zakon i amandmani. Vi kao čovek koji poštujete pravo javnosti Srbije da vidi šta se ovde radi, o čemu se govori, verovatno ćete da poslušate moj savet i da date pauzu u radu. Zbog šire javnosti, jer je prenos prekinut u trenutku kada je u svom zanosu govorio gospodin Proroković za ovom govornicom, ja ću ponoviti ono što sam rekla, naravno da bi i celokupna javnost mogla da napravi poređenje a i zbog činjenice da gospodin Proroković, pored onoga što bi trebalo da radi, a to je da koristi svoje pravo da kao poslanik učestvuje u donošenju ovih zakona, to ne radi i pošto nema trenutno prenosa možemo mi, dame i gospodo poslanici, da se suočimo sa činjenicom. Moj utisak je takav da gospodin Proroković, osim toga što je imao takav nastup, na mene bar ostavlja utisak nekog funkcionera iz realsocijalističko-komunističkog perioda, takav mu je stajling i tako on uglavnom izgleda i tako se ponaša ...
Molim vas, bez koketiranja međusobnog, među poslanicima, govorite o Poslovniku...
Pa, nemojte, to je verovatno kompliment gospodinu Prorokoviću, a da je to tačno, gospodine Prorokoviću, s obzirom na to da ste vi jedno vreme u zanosu "post-petooktobarske" revolucije, kako ste je nazvali, bili poslanik ovde i poznajem vas od tog perioda, ono što ja mogu da primetim, uz takav izbor vašeg stajlinga, znači, real-socijalističkog je, da imate najmanje 10 kilograma više od tog perioda. Prema tome, vi biste kao mlad čovek i kao političar morali pre svega da se usredsredite na činjenicu da vam je neophodno da budete u zdravoj fizičkoj snazi, u kondiciji, i da kao takav čovek učestvujete u donošenju zakona. A ne da koristite skupštinsku govornicu uglavnom da vređate, da omalovažavate svoje političke protivnike, jer moram da vas podsetim na činjenicu da ste me jednom pre tri godine pomešali sa nekim. Naime, to nažalost nije smešno, jer je tako sve počelo, u noći kada je vlast uz blagoslov vašeg predsednika Vojislava Koštunice, tadašnja DOS-ovska izvršila kidnapovanje bivšeg predsednika Srbije Slobodana Miloševića i odvela ga u haški kazamat vi ste izašli i rekli – da, u tom trenutku, u Hag, haški kazamat, gde se nalazi već godinu i osam meseci i predsednik naše SRS prof. dr Vojislav Šešelj, "odvode idejnog vođu srpskih radikala". Kao što ste me tada pomešali sa nekim, verovatno ste i malopre govoreći o ne znam kome i o bilo čemu, tako da vam je moj srdačni savet,jer ništa niste naučili u protekle četiri godine, da se skoncentrišete na to ko su poslanici, šta ko radi - a moj utisak je, o vama i o vašem stajlingu, jer vas upravo sada odavde gledam, takav i on ne može da se promeni.
Gospođice Jovanović, molim vas, pošto je član 100. izričit i kaže, oprostite, znam da ste ga citirali, ali on kaže nešto sasvim drugo, on kaže – da nije dozvoljeno iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica. Tri puta ste davali ocenu o telesnoj težini poslanika... molim vas, i o tome kako pratite njegovu telesnu težinu prethodnih godina. Mislim da to nije korektno. Mislim da nije korektno. To je privatna stvar. Poslanici koji žele o tome da govore oni to sami iznose u javnost, ali nema razloga da ih drugi prozivaju. Prema tome, iscrpljeno je, molim vas, no, no, no. Zahvaljujem. (Poslanik Proroković traži reč.) Molim vas, gospodine Prorokoviću, primili ste komplimente, primili ste divljenje, uzvratite to kolegijalno. Nema razloga po Poslovniku, jel da, budite ljubazni. (Poslanik Proroković i dalje insistira.) Replika, narodni poslanik Proroković. Izvolite, replika zbog pomenutog imena.
Prvo, mislim da niste vi ta osoba koja treba da govori o mojoj telesnoj kondiciji, niti da procenjuje moju telesnu kondiciju. Drugo, ja sam od predsednika vaše stranke izgleda mnogo više naučio nego vi. Znate, kada sam ušao u Skupštinu Srbije 2001. godine, znao sam da malo toga znam o skupštinskom radu. Probao sam da naučim nešto od starijih kolega, ne stidim se da kažem, i od ljudi iz SPS i od ljudi iz SRS. Mislim da sam mnogo toga naučio od predsednika vaše stranke. Bilo bi dobro da svi poslanici nauče da u nekim situacijama reaguju onako kako i on reaguje, bez uvreda, kleveta, omalovažavanja svojih političkih protivnika. Treće, nisam nikoga nijednom rečju spomenuo. Ono što sam rekao, bila je jedna alegorija. Ako se neko u celoj toj priči prepoznao, njegov je problem. Hvala.
Alegorije i aluzije su dozvoljene Poslovnikom. Nastavljamo rad po članu 8. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman,Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odbor predlaže da se ovaj amandman odbije. Pre nego što pitam da li neko želi reč o amandmanu, reč ima narodni poslanik Nemanja Šarović, po Poslovniku. Obaveštavam Skupštinu da sam od strane sekretara dobio obaveštenje, vi ste u pravu, trenutno nema TV prenosa i intervenisali smo zbog javnosti. Pošto nam je svima stalo da se javno iznose argumenti i da se što pre donesu što bolji zakoni, dakle nemamo razloga da opstruiramo, važno nam je da radimo, a ovog časa idem da intervenišem da se vrati prenos, da vidim šta nije u redu, jer smatram da je važno da prenosa bude. Po Poslovniku, reč ima Nemanja Šarović.
Gospodine Markoviću, molio bih da vi ostanete i da mi odgovorite, najbolje bi bilo da prvo vratite vreme. Gospodine Markoviću, ne radi elektronski sistem, pa onda merite ručno. Gospodine Markoviću, povredili ste član 82. koji govori o otvaranju sednice i učešću na sednici. S obzirom na to da ste to vi lično uradili, mislim da ne bi bilo korektno da sada ostavite potpredsednika da ispravlja vaše greške. Naime, stav 5. člana 82. kaže da, ukoliko sistem za elektronsko glasanje nije u funkciji, o čemu predsednik Narodne skupštine obaveštava narodne poslanike, kvorum se utvrđuje prebrojavanjem narodnih poslanika. Znači, vi niste, u skladu sa Poslovnikom, a pogotovo ne na osnovu člana 217, na koji ste se pozvali, imali mogućnost da tražite da se prozivkom utvrđuje ko je prisutan a ko nije. Znači, ukoliko elektronski sistem ne radi, mogli ste jedino da tražite da se prebroje poslanici. Stav 7. kaže: "Ako predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe izrazi sumnju u postojanje kvoruma utvrđenog prebrojavanjem narodnih poslanika, može da zatraži da se kvorum utvrdi prozivanjem narodnih poslanika, o čemu Narodna skupština odlučuje bez pretresa". Nijedan predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe nije izrazio sumnju u broj poslanika koji je utvrđen prebrojavanjem, jer prebrojavanja nije ni bilo, a vi to sami niste mogli da uradite, a o ovome je morala Skupština prethodno da se izjasni bez pretresa, pa ni to nije urađeno. Zbog toga vam predlažem da se vratite i da u skladu sa članom 96. odredite pauzu, kako bi se otklonile posledice povrede Poslovnika. Hvala.
Zahvaljujem. Postupio sam prema Poslovniku. Nisam uopšte izrazio sumnju u postojanje kvoruma. Da li se neko javlja o ovom amandmanu? Reč ima Veroljub Arsić. Imamo problem sa elektronskim sistemom, ne brinite, pratim na monitoru.
Gospodine predsedavajući, hteo bih da ukažem na kršenje Poslovnika sa vaše strane, na član 100, 101, 169. stav 1. Ove odredbe 100. i 101. tiču se dostojanstva Narodne skupštine, a vi ste čitavu Narodnu skupštinu uvredili kada ste tvrdili da ima kvoruma, da je elektronski sistem neispravan i tada je narodni poslanik Nemanja Šarović tražio da se javi po Poslovniku. Vi ste ga gledali u oči i rekli da nije tu, a pre toga ste tvrdili da elektronski sistem nije ispravan. To je cinizam, u najmanju ruku. Gospodo, vi koji ste se javljali ovde i prozivali poslanike iz opozicije zašto se kriju po hodnicima – ne krijemo se mi uopšte. Treba da vas bude sramota, jer ste vi ti koji treba da obezbede kvorum za rad u ovoj Skupštini Srbije, ne očekujete valjda da vam to radi opozicija. To isto ste radili kada ste vi bili opozicija, isto ste minirali kvorum. Evo sada, sa ove govornice se vidi da je više u sali poslanika opozicije nego poslaničke većine, koja je donela tu odluku da radimo noćas. Kada je u pitanju kršenje Poslovnika u vezi člana 169. Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, to da li ćete vi utvrditi tehničke razloge zašto ovaj nastavak sednice nije i dalje javan da građani Srbije mogu da vide šta Parlament ovde radi, nije razlog da ne prekinete dok se prenos ne uspostavi.
Zahvaljujem, ne mislite valjda da sam ja po elektronskom sistemu prozvao gospodina Šarovića. Ne, mi smo prozivali, vi niste bili u sali. Dakle, prozivali smo narodne poslanike da bismo znali da li su tu i na osnovu toga smo znali ko nije tu.
Istina je da opozicija ne bi trebalo da bude dužna da daje kvorum vladajućoj većini kada odlučuje o nekom pitanju. Međutim, postoje odredbe Poslovnika koje treba svi da poštujemo. Te odredbe Poslovnika govore o tome kako se radi u ovoj skupštini i kako se identifikuje prisustvo poslanika u ovoj skupštini. Te odredbe opozicija, kao i vladajuća većina, mora da poštuje. Dakle, vi možete praviti opstrukciju rada parlamenta, koristeći poslovničke odredbe, ali ne možete se ponašati na takav način da, kršeći poslovničke odredbe, pravite tu opstrukciju. Zamislite kako je to dobro izgledalo, kada je još uvek prenosa bilo, možda je i sada uspostavljen, što bi bilo dobro da jeste, kada ovlašćeni predstavnik jedne ovlašćene grupe traži utvrđivanje kvoruma i odmah iza toga pobegne iz sale, kako to izgleda? Kako to izgleda kada pripadnici jedne druge poslaničke grupe, SRS prilikom utvrđivanja kvoruma, na očigled javnosti izlaze iz sale, a zatim kada se utvrdi da taj kvorum postoji i to putem prebrojavanja, naglo ulaze u istu salu i tako redom, nekoliko puta, kad god im šta padne na pamet. To je ono što je vaše ponašanje i to nije dobro, ali će to procenjivati oni koji gledaju prenose. Ako sada prenosa nema, to je prava šteta.
Po Poslovniku, reč ima Veroljub Arsić. Ne mogu da pravim razliku među poslanicima na poziciju i opoziciju.
Gospodine predsedavajući, ne znam šta se zbivalo tada u vašoj glavi, ali očigledno je da ste videli poslanika Nemanju Šarovića. Prvo ste hteli da mu date reč, a onda ste pred poslanicima rekli da on nije tu. Vi se izvinjavate.
Gospodine Veroljube, narodnom poslaniku sam dao reč i nema razloga da o tome dalje raspravljamo. On je tu reč iskoristio na najbolji mogući način, kao što će i sada kada vi završite, rekavši mi koja je povreda Poslovnika u pitanju?
Upravo me prekidate, gospodine predsedavajući. Vi ste meni dali odgovor na moju izjavu o kršenju Poslovnika. I sada tvrdim, pošto sam bio očevidac, šta se dešavalo u Skupštini, da ste uvredili dostojanstvo Narodne skupštine, zato što ste narodnom poslaniku u oči rekli da nije tu. Možete da pričate šta god hoćete, to ste tako uradili. Da li ste želeli da budete duhoviti ili vam je neki cilj bio sasvim drugačiji, ne znam, ali nemojte da vređate narodne poslanike, pogotovo kada vam ne valja elektronski sistem, pogotovo što se vladajuća većina poziva stalno na pridržavanje odredbi Poslovnika o radu Narodne skupštine Republike Srbije, a vaša strana je puna kartica, a poslanika nema. To ste isto prekršili, gospodine predsedavajući, jer ste bili dužni da organizujete službu koja će da prati da li je neki poslanik zaboravio karticu ili nije. Bez obzira što je elektronski sistem neispravan, kartica ne može da bude ispred mesta gde ne sedi poslanik.
Sistem ne radi, tako da kartice nisu u funkciji. Potpuno ste u pravu. Ima reč narodni poslanik Nemanja Šarović. Izvolite, po Poslovniku.
Gospodine Markoviću, povredili ste i član 96. Poslovnika koji kaže da je, predsednik Narodne skupštine dužan da nakon povrede Poslovnika, odnosno reklamiranja povrede Poslovnika od strane nekog poslanika da objašnjenje. Ja sam vama naveo ne samo član koji je povređen, nego sam naveo i stavove koji su povređeni. Znači, radi se o članu 82. st. 5. i 7. Nakon toga vi niste dali nikakvo objašnjenje. Rekli ste: "Ne, ne, nije povređen Poslovnik". To nije objašnjenje. Zahtevam da mi date objašnjenje da li je, po vašem mišljenju, povređen član 82. st. 5. i 7. Hvala.
Hvala. Potpuno ste u pravu što insistirate. Ja zbilja nisam dao po oba stava objašnjenje. Dao sam objašnjenje po stavu 7, a po stavu 5. nisam. Ja se izvinjavam. Da bi poslanici shvatili o čemu se radi, stav 5. kaže – ukoliko sistem za elektronsko glasanje nije u funkciji, o čemu predsednik Narodne skupštine obaveštava narodne poslanike, kvorum se utvrđuje prebrojavanjem narodnih poslanika. Veliko mi je zadovoljstvo da vas obavestim, upravo smo to uradili, dok niste bili prisutni. Molim vas, prozivali smo, a onda smo prebrojali prozvane. Zahvaljujem. Da li ste zadovoljni objašnjenjem.
Nisam.
Niste, u redu, Skupština će se izjasniti u Danu za glasanje. Ima reč narodni poslanik Paja Momčilov.
Molim vas, ova skupština i ova sednica je apsolutno neregularna. Ovo se pretvara u jedan cirkus i vašar. Molim vas da prekinete ovakav rad. Ovo ne služi ni poziciji, ni opoziciji na čast. Molim vas, prekinite ako možete sa vašim cinizmom. Ja sam član 81. osporavao :"Sednice Narodne skupštine na kojima se vodi rasprava o predlozima zakona, plana razvoja" i, da ne nabrajam sve, tako kaže, "u celini i u pojedinostima, održavaju se utorkom, sredom i četvrtkom u vremenu od 10,00 do 18,00 časova sa prekidom od jednog sata". Rekao sam, u stavu 3. imate iznimku i na njega sam se pozvao kao na iznimku. Mi se nalazimo u redovnom zasedanju. Zakoni koji su dati u redovnoj su proceduri. Ovo što vi radite, vi pravite od Skupštine jedan cirkus i to je nedozvoljeno. Fiziološke granice za normalno razmišljanje i rad čoveka su osam sati, gospodine predsedniče. To zna i dete u osmogodišnjoj školi. Vi nama zamerate, pravite zamenu teze. Kažete, radikali prave opstrukciju. Mi pravimo opstrukciju kvoruma i nismo dužni to da radimo. Kad se diskutuje mi smo ovde najbrojniji, najprisutniji i danas. Prema tome, radikali rade, raspravljaju o zakonima, pokušavaju da ponude neka svoja rešenja za koja misle da su dobra, a nikako ne učestvuju u radu. Vi ovakvim načinom omalovažavate Parlament. Ovaj način je skandalozan, ovo je vampirska skupština i, molim vas, urazumite se. Jasno je nama da ste vi namerno prekinuli ovaj prenos, jer vam ne odgovara da se vidi ovo šta se ovde događa.
Gospodine Momčilov, dužan sam vam pojašnjenje. Treći stav koji ste citirali glasi...
Stav 1. kaže da, do 18,00 sati se radi, sa pauzom od jednog sata. To sam citirao.
Tako je. Rekli ste, izuzetak je 3. stav. Stav 3. glasi: "Predsednik Narodne skupštine određuje Dane za glasanje po završetku rasprave o svim tačkama dnevnog reda". Dakle, ne odnosi se ni na jedan način na ovo. Molim vas, budite ljubazni, naravno, spreman sam da proverim šta nije u redu sa TV prenosom. To ću uraditi ako i dalje nema TV prenosa. Zamoljen sam od strane vašeg poslanika da ostanem. Još jedna stvar, molim vas. Nikada nisam izgovorio da neka stranka ovde čini opstrukciju. Naprotiv, zalagao sam se i javno da je političko pravo na opstrukciju najnormalnije političko pravo i nemate razloga da me za tako nešto optužujete. Molim vas, nikada ne govorim o poslanicima jedne stranke. Govorim o poslanicima Narodne skupštine.
Tražim reč po Poslovniku.
Izvolite, neka nova povreda Poslovnika ili razjašnjenje? Pitam vas jasno, da li je povređen neki novi član Poslovnika, ili je razjašnjenje, niste zadovoljni objašnjenjem?
Po Poslovniku.
Po Poslovniku. Nova povreda Poslovnika. Izvolite, Nemanja Šarović. Budite ljubazni, obrazložite narodnim poslanicima.
Gospodine Markoviću, član 96. kaže da, poslaniku koji želi da govori o povredi Poslovnika, predsednik Narodne skupštine daje reč odmah po završenom izlaganju prethodnog govornika. Ne znam odakle vama ideja da vi mene pitate da vam sa mesta odgovaram koji je član povređen. Zbog toga ovde, gospodine Markoviću, postoji govornica i član 98. kaže: "Niko ne sme prići govornici dok mu predsednik Narodne skupštine ne dozvoli. Niko ne može da govori na sednici Narodne skupštine, pre nego što zatraži i dobije reč od predsednika Narodne skupštine". Vi mene terate da kršim Poslovnik i da dobacujem iz klupe, da vama objašnjavam iz klupe koji je član Poslovnika povređen, kako biste vi meni dali prethodnu dozvolu. Znači, to je prethodno ispitivanje povrede Poslovnika, koje vi vršite, pa tek ako ocenite da je povređen Poslovnik dajete mi reč. Kada mi date reč, ja više ne moram da izlazim, ako vi procenjujete da je povređen Poslovnik. Poenta člana 96. jeste u tome da dobijem tri minuta u okviru kojih ću obrazložiti kako je, po mom mišljenju, povređen Poslovnik. Nakon toga vi imate priliku da mi u skladu sa članom 96. stav 5. date odgovor, a ja imam po Poslovniku mogućnost, ako nisam zadovoljan, da se vratim za ovu govornicu i da kažem, nisam zadovoljan, želim da se Skupština u Danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika. Druga stvar, prekršili ste član 82. jer kažete da je vršeno prebrojavanje poslanika. Nije vršeno prebrojavanje, vršeno je prozivanje poslanika i to je vršeno prozivanje samo onih koji su na stalnom radu u Skupštini. Naknadno su prozivani i oni koji nisu na stalnom radu. Prozivani su i oni koji nisu poslanici. Prozvan je gospodin Goran Jocić, koji je podneo ostavku prethodne nedelje na mesto narodnog poslanika u Narodnoj skupštini. Vi biste to kao predsednik Narodne skupštine trebalo da znate. Gospodin Sulejman Spaho, čiji je mandat verifikovan nakon toga, nije prozvan. Znači, vi se vraćate na staru praksu prozivanja građana. Da li želite da vam građani donose odluke? Dobro je da je tako, gospodo, jer kada se tako radi, kada vladajuća struktura, vas ovde ima preko 130, traži od opozicije da čini kvorum, to znači samo jedno, a to je, gospodo, da vam je kraj blizu!
Hvala vam. Drugi put sam dužan pojašnjenje, prvo po ovoj povredi, a potom o zahtevu koji je narodni poslanik izneo pre dvadesetak minuta. Ne vi, drugi narodni poslanik je to izneo. Dakle, molim vas, nema drugog načina po članu koji ste citirali i to po prečišćenom tekstu koji je posle odluke Ustavnog suda, koji kaže: "Ako i posle objašnjenja predsednika Narodne skupštine narodni poslanik ostane pri tvrdnji da je Poslovnik povređen, Narodna skupština će bez pretresa odlučiti o tom pitanju u Danu za glasanje". Nemam način da saznam da li je reč o novoj povredi ili je pokušaj da se nastavi diskusija, što Poslovnik ovim članom ne predviđa. Nema diskusije po istoj povredi. Iako sam ostao ovde da pomognemo jedni drugima, da nastavimo rad po zakonu, saznao sam informaciju o TV prenosima i dužan sam da je prenesem svima. Dakle, postoji ugovor koji Radio televizija ima za prenos fudbalskih utakmica, zbog čega na drugom kanalu nema prenosa. Zamoljen sam od strane Uprave televizije da telefoniram, da pitam da li poslanici insistiraju da se prekine emisija na prvom programu i da se uključi prenos. Mislim da je intervju sa gospodinom Nikolićem ili tako nekim. Otići ću i proveriću. Zalažem se da se ne prekida. Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanovi.
Gospodine predsedniče, mislim da niste čuli dobro i da nam direktor RTS nikako nije preporučio da pitate poslanike, jer da nas pitate i da pitate najmanje milion i po građana Srbije šta je za njih važno u ovom trenutku, važno je da gledaju neuglednijeg i najpopularnijeg političara u zemlji danas, gospodina Tomislava Nikolića. Pošto ne možete i niste u stanju da sprovedete takvu vrstu ankete, ona je sprovedena na izborima i taj rezultat će biti sve bolji i bolji, vaše je da kao predsednik Skupštine, uz činjenicu da ste produžili rad, a da RTS ima, i to da vas ispravim, obavezu da prenosi košarkašku utakmicu, Košarkaški klub "Crvena zvezda" igra sa nekim italijanskim klubom. Veoma je važno da građani, a naročito oni kojih se direktno tiče ovaj zakon i ovi amandmani, budu upoznati sa onim o čemu se ovde radi. Da ne biste postupali u maniru vaše prethodnice, da ne biste koristili kao izgovor razlog da nema prenosa i da se na ovakav način nastavi sednica Narodne skupštine, još pre skoro sat vremena sam vam, vreme tako brzo prolazi, predložila i ne bi bilo svih ovih replika i celog ovog novog kruga, da prekinete rad Skupštine i da pozovete poslanike da dođu sutrada nastavimo da radimo onda kada bude obezbeđen TV prenos. Dotle ćete i vi da čujete malo bolje šta vam ljudi iz RTS-a poručuju i dotle će se verovatno strasti stišati, a poslanici, kao što dr Paja Momčilov reče, biti sasvim spremni da rade u novom radnom danu.
Vaša konstatacija je tačna. Izvinjavam se ako sam pogrešno preneo, u pitanju je košarkaška utakmica. Dakle, preneo sam samo tehničke podatke šta se dešava na prvom i drugom programu. Naravno da niko nije od mene tražio da pitam poslanike, nego ja pitam, kao što sam poslušao poslanike i povodom toga da ne intervenišem pre, nego da ostanem čitav sat vremena i da razgovaramo. To je bila molba poslanika za govornicom. Nastavljamo rad. Da li neko želi reč o amandmanu na član 8.? Izvolite, Petar Jojić, pa Nemanja Šarović, po Poslovniku. Stvarno ne mogu više da slušam vaš nagovor, moram da idem da intervenišem i da vidim da li je moguće obezbediti prenos ili ću morati da prekinem sednicu.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog novonastalih promenjenih okolnosti treba prekinuti ovu sednicu. Treba prekinuti ovu sednicu, jer ovo nije delotvorno i nema nikakvog smisla dalje vođenje, ako imate u vidu da sutra treba nastaviti rad. Nije ovo neki efekat, nije ovo neki zakon oko koga treba mnogo da se trudimo da ga donesemo. Ovo ne liči ni na dobrovoljno vatrogasno društvo koje ima svoje norme. Dobro bi bilo da prekinemo sednicu, da sutra dođemo da radimo. Nećete sa ovim ništa postići. Predlažem da stavite ovo na glasanje.
Poštovani poslanici, budući da u ovom času nema TV prenosa i nema mogućnost, zbog programirane šeme Televizije Srbije, zahvaljujem se svima vama koji ste na svom radnom mestu i pre i po podne, ali ne mogu da dozvolim da se bez javnog prenosa nastavi rad ove skupštine. Nastavak je sutra u 10,00 časova. Ubuduće ćemo raditi isključivo po Poslovniku, kao i do sada. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dobar dan. Nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2004. godini. Pre početka rada, molim vas da utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. U međuvremenu, obaveštavam vas da je po službenoj evidenciji prisutno 128. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno dapostoji kvorum za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da prisustvuju sledeći narodni poslanici: Marko Đurišić, Aleksandar Lazarević, Meho Omerović Gordana Čomić, Dejan Rajčić; zakasniće Miroslav Markićević i Velimir Stanojević. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O MIRNOM REŠAVANjU RADNIH SPOROVA(pojedinosti) Prenosim izvinjenje resornog ministra, koji kasni na početak ovog rada, zbog razgovora sa radnicima "namenske", ali prisutan je poverenik. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborpredlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Narodni poslanik Milan Stanimirović podneo je amandman, kojim predlaže da se naslov iznad člana 9. i član 9. brišu. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborsmatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Milan Stevović podneo je amandman, kojim predlaže da se naslov iznad člana 9. briše ada se član 9. izmeni. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja predlaže da se ovaj amandman ne prihvati, a Zakonodavni odborpredlaže da se amandman odbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Boško Ristić.