Uvažena predsedavajuća, kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije, 7. maja ove godine Zaštitnik građana, Saša Janković je podnoseći Izveštaj Odboru za prava deteta podneo i Predlog izmena i dopuna Zakona o radu i finansijskoj pomoći porodicama sa decom. Uz zahtev za izmenu ovog zakona priložio je i 60.000 potpisa. Bilo je 50.000 potpisa roditelja teško obolele dece i 10.000 potpisa građana sa ciljem da se roditeljima teško obolele dece izmenama i dopunama Zakona omogući i odredi status roditelja – negovatelja. Međutim, Vlada je na predlog Ministarstva za rad i socijalnu politiku odbila ovaj predlog zakona. Želim da verujem da je Vlada odbila taj zakon samo zbog toga što je Ministarstvo za rad i socijalnu politiku predložilo da primeni ovog zakona, kao i Zakona o radu treba pristupiti na jedan sveobuhvatniji način i da osim ove odredbe treba da postoje i određene druge odredbe i članovi zakona koje treba promeniti. To je ipak izazvalo revolt roditelja teško obolele dece koji su 14. juna ove godine protestvovali, pa ih je zbog toga primio predsednik parlamenta, gospodine Stefanović i prvi potpredsednik Vlade, gospodin Vučić. Upućujem pitanje Ministarstvu za rad i socijalnu politiku – da li je ovo ministarstvo pripremilo sveobuhvatnu promenu ovog zakona i Zakona o radu? Da li su u okviru izmena i dopuna Zakona o finansijskoj podršci porodicama sa decom i Zakona o radu prihvaćeni ovi predlozi roditelja teško obolele dece, koji traže da im se odredi status negovatelja i da država socijalnom pomoći pomogne one roditelje koji uopšte nisu u mogućnosti da zasnuju radni odnos zbog toga što su primorani da 24 sata brinu o svojoj deci? Drugo moje pitanje odnosi se na predlog Preduzetnica Srbije koje su Ženskoj parlamentarnoj mreži uputile zahtev da se pojednostavi procedura dobijanja novčane naknade za trudnice i porodilje. Mi smo takođe taj zahtev uputili Ministarstvu za rad i socijalnu politiku. Moje pitanje je – da li su oba predloga uvrštena u izmenu i dopunu Zakona, da li je zakon u potpunosti pripremljen, kada će biti upućen Vladi Republike Srbije na razmatranje i da li je resorno ministarstvo ovim rebalansom predvidelo budžetska sredstva za roditelje koji treba da dobiju status negovatelja? Hvala.
Narodni poslanik Aleksandar Jugović.
Poštovana predsedavajuća, poštovane kolege, poštovane koleginice, tražio bih najpre obaveštenje od premijera. On je ne tako davno ovde u parlamentu, i poslanički klub SPO-DHSS je to podržao i čini mi se da je ceo parlament to podržao jer to je koncept oporavka Srbije, najavio da će sledeća godina biti godina porodice, godina protiv bele kuge, godina protiv nestajanja Srbije. Podsetiću vas, uporno godinama unazad to pričamo, da je za poslednjih 10 godina, statistike nedvosmisleno to pokazuju, u Srbiji nestalo negde oko pola miliona ljudi. Svake godine nestaje jedan čitav grad od preko 30.000 ljudi. Prazne se regije u Srbiji. Skoro smo imali izbore u Zaječaru i verujem da je većina parlamentaraca odlazila dole i da su mogli videti kako je Veljkova krajina pusta. Jedini put oporavka Srbije mora biti sistemski i zbog toga bih još jednom zatražio i zamolio premijera da taj planski akt biološkog oporavka Srbije bude dostavljen parlamentu sa svim pojašnjenjima na koji će način Srbija rešavati ovaj problem koji, na kraju krajeva, može da nas košta i potpunog nestanka, jer tako statistike kažu. U tom smislu, dalje regionalizacije ili daljeg pronalaženja načina za oporavak Srbije, a pre svega mislim da on leži u oporavku srpskog sela i onih delova Srbije koji su nerazvijeni, a Srbija da bi bila jaka mora biti cela jaka, postaviću pitanje, jer se u poslednje vreme špekuliše o tome da će doći do promene Izbornog zakona. Ovo pitanje postavljam ili tražim obaveštenje po Poslovniku od ministra Selakovića, ministra pravde i državne uprave – kako i na koji način državni organi, odnosno to ministarstvo smatra da bi trebalo da izgleda budući izborni sistem? Mi kao poslanički klub imamo predlog i već smo razgovarali sa predstavnicima CESID-a o tome da Srbija bude podeljena na izborne jedinice kako bi svaki predstavnik mogao da zastupa ono mesto odakle dolazi tj. kako se više nikada ne bi desilo da više od 30 ili 50 opština u Srbiji nema svoje predstavnike u parlamentu. Po današnjem izbornom sistemu parlament od 250 poslanika mogli bi da čine stanari jednog beogradskog solitera i najviše je poslanika iz Beograda. Zato Srbiju moramo podeliti na izborne jedinice, a zatim iz tih izbornih jedinica onako kako će biti regionalizovana birati predstavnike u ovom parlamentu. Na kraju dolazimo do ključne teme, a to je promena Ustava. Srbija ne može postati ili verovatno neće postati članica EU dok ne bude promenila Ustav, dok ga ne bude dovela u odnos koji će značiti da su realnost ono što piše u Ustavu, da korenspondiraju i dok ne promenimo ustavne odrednice da Srbija može biti regionalizovana. Sve ovo su pitanja koja su od ključnog značaja, upućena prvo premijeru, a ostala dva ministru Selakoviću, ministru pravde i državne uprave. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zlatko Dragosavljević.
Poštovana predsedavajuća, uvažene koleginice i kolege, ovih dana u delu naše javnosti vlada velika uznemirenost, posebno na prostorima opština gde se nalaze rudnici sa podzemnom eksploatacijom uglja, zbog najavljene privatizacije i prodaje Javnog preduzeća za podzemnu eksploataciju "Resavica". Posebna uznemirenost vlada među zaposlenima tog preduzeća, rekao bih da je najveća među rudarima i njihovim porodicama. Javno preduzeće za podzemnu eksploataciju uglja "Resavica", podsetiću vas, je jedino javno preduzeće proizvodnog karaktera koje ima sedište južno od Beograda, a čiji je osnivač Vlada Republike Srbije. Preko 4.000 zaposlenih je u ovom javnom preduzeću i prostire se na prostoru devet opština od istočne granice centralne Srbije sa Bugarskom do zapadne granice sa Bosnom i Hercegovinom. Uopšte nije sporno da je potrebna reforma "Resavice" i o tome se govori godinama. Postoje dobri i loši primeri u zemljama u tranziciji kako se vrši reforma podzemne eksploatacijeuglja i ona je svuda kompleksna, bolna i jako zahtevna. Da li je bolje vlasništvo privatno ili javno, postoje različiti primeri, različiti efekti u zemljama u tranziciji. Međutim, ono što je za sve zemlje zajedničko, a to je da ne postoji podzemna eksploatacija uglja i da ne postoje rudnici u Evropi koji nisu direktno ili indirektno vezani za termoenergetski sistem. U prošloj Vladi smo doneli strategiju restrukturiranja "Resavice" i ona je odbačena od strane predstavnika ove Vlade bez ikakvog obrazloženja sa najavom ministarke Mihajlović, 6. avgusta prošle godine, u "Resavici", na dan rudara, da ova Vlada neće prodati "Resavicu" i neće rasparčavati Javno preduzeće za podzemnu eksploataciju. Prodaja Javnog preduzeća "Resavica" na ovaj način bi izazvala nesagledive posledice po opštine gde se nalaze ovi rudnici, jer ovi rudnici čine preko 50% učešća u bruto društvenom proizvodu ovih opština. U ovim rudnicima radi najveći broj ljudi na ovim prostorima gde se rudnici nalaze. Samo u opštini Despotovac preko 50% zaposlenih je zaposleno u sistemu "Resavica". Da li će biti prodaje "Resavice" na ovaj način, nisam siguran. Nisu dogovoreni i nisu stvoreni uslovi za legitiman način ovog procesa i nije dogovoreno sa sindikatima i moje pitanje je za ministarku Mihajlović – da li je ovakva prodaja "Resavice" dogovorena sa reprezenativnim sindikatima rudnika sa podzemnom eksploatacijom uglja? Pitanje – da li Ministarstvo energetike podržava prodaju 100% kapitala "Resavice" i izlaska države iz upravljačkih prava? Moje pitanje – da li će u prodaji, prilikom prodaje "Resavice", kapitala biti uzet u obzir samo stvoreni kapital ili će se vršiti procena prirodnog kapitala, što je mnogo značajnije za "Resavicu" i mnogo značajnija za ovaj sistem? Prirodni kapital koji poseduje "Resavica" je znatno veći od stvorenog kapitala. Navešću dva primera. Jedan je ležište "Štavalj", imamo 200 miliona tona rezervi. Ako bi se vršila procena kapitala ovog ležišta, došli bismo do nekih tri milijarde giga džula, koliko ima ovo ležište. Ako uzmemo prosečnu cenu od tri evra po giga džulu, koliko je danas prosečna cena uglja u Velenju, kada se proda Termoelektrani "Šoštan", ili četiri evra po giga džulu kolika je prosečna cena danas uglja u Pljevljima, kada se proda termoelektranama u okruženju, doći ćemo do vrednosti prirodnog kapitala od 10 milijardi evra. Da li se na ovaj način na mala vrata ne uvodi kompanija koja će dobiti vlasništvo nad uljnim škriljcima? Kao što znamo, "Resavica" poseduje potvrdu o rezervama 400 miliona tona uljnih škriljaca, a 400 miliona tona uljnih škriljaca sa prosečnim uljnim sadržajem preko 10% čini oko 40 miliona tona nafte ili oko 300 miliona tona barela puta 100 evra je oko 30 milijardi dolara vrednosti samo ovog dela Aleksinačkog ležišta. Moje pitanje je da li će sve to biti uvršteno u procenu kapitala "Resavice", kada se govori o prodaji "Resavice"? Da li Ministarstvo energetike je sigurno … (Predsedavajuća: Vreme.) … da mogu da ostanu rudnici sa podzemnom eksploatacijom uglja, a da nisu vezani za elektro energetski sistem, jer je nadležnost nad "Resavicom" nadležnost Ministarstva energetike? Ako danas imamo proces vraćanja u elektroprivredu metaloprerađivačkih preduzeća u "Kolubari", prosto je neshvatljivo … [[Isključen mikrofon.]]
Reč ima narodni poslanik Miljenko Dereta.
Hvala, potpredsednice. Imam nekoliko pitanja za Vladu u celini i za pojedine ministre. Naime, 26. maja Vlada je donela Uredbu o izdavanju doplatne poštanske marke – izgradnja spomen Hrama Svetog Save. To je već ne znam koji put da se to čini. Ovog puta je štampano 7.600.000 markica, što znači da će biti sakupljeno 76 miliona dinara ili 760.000 evra koje će biti predati Srpskoj pravoslavnoj crkvi da ih koristi, kako ovde kaže, prema programu koji donese. Nemam ništa protiv toga da se na taj način prikupljaju sredstva za nacionalne projekte, kako se naziva Hram Svetog Save, ali imam protiv toga da je to obaveza svih koji koriste poštanske usluge, bez obzira na njihovo versko opredeljenje, bez obzira da li su vernici ili ne. To je direktno zadiranje u nekoliko članova Ustava. Napomenuću čl. 18, 21, 43. i 44. Na ovaj način se ugrožava sloboda onih koji drugačije veruju da ne pomažu drugu versku zajednicu. To je pod jedan. Pod dva, moram da kažem i da pitam, recimo, ministarku zdravlja – da li je razmišljala o tome i da li će da predloži Vladi da se štampa markica za decu koja se ne mogu lečiti ovde, nego se stalno pokreću akcije za prikupljanje sredstava za njihovo lečenje i inostranstvu? Da li je ministar prosvete, protiv koga ja vodim hajku, kako sam sada pročitao u novinama, možda razmišljao o tome da sredstva koja nema za stipendije uspešnih studenata prikupi putem markica? To je otprilike suma onolika koliko nedostaje, po njegovim rečima, u budžetu da svi studenti sa prosekom iznad 8,5 dobiju stipendije. Kao slobodni građanin, a mislim i svi drugi građani u Srbiji imaju pravo da biraju koji akciju žele da pomognu doplatnom markicom. Moje pitanje Vladi jeste – da li će ukinuti obavezu da se ova markica koristi, pod jedan? Pod dva, pitanje ministarki zdravlja – da li će možda pokrenuti inicijativu da se štampa markica za pomoć deci koja se ne mogu lečiti u Srbiji? Pod tri, moje pitanje ministru prosvete, dok je još uvek to, da li će pokrenuti akciju da se studentima kojima su uskraćene stipendije na ovaj način pomogne? To su stvari koje zadiru direktno u ljudska i manjinska prava. To su stvari koje zadiru direktno u sistem vrednosti za koje se navodno zalažemo i koji ćemo sada morati da sprovodimo u praksi, s obzirom na povoljan razvoj događaja po pitanju naše integracije u Evropu. Samo podatak, do sada je na osnovu markica za Hram prikupljeno preko 500 miliona dinara, od toga samo u 2006. godini 1.600.000 evra. Dakle, ogromna sredstva se ulažu u taj nacionalni projekat, a mislim da u Srbiji postoje i neki drugi nacionalni projekti koji zaslužuju mnogo više pažnje i investiranja. Imam pitanje za predsednika Skupštine – da li će na novoj sednici, koju treba da zakaže, uvrstiti u dnevnim red i zahtev grupe poslanika za smenu ministra obrazovanja? On je na to obavezan. Samo bih želeo da znam kada će to tačno biti da bi mogli adekvatno da se pripremimo za taj vrlo važan događaj i za raspravu na kojoj ćemo govoriti, ne samo o odgovornosti za nemili događaj koji se dogodio povodom male mature, nego o ukupnim rezultatima koje je naše obrazovanje ostvarilo od kada je u poslednjih pet i po godina gospodin Obradović ministar. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Poslednjih meseci Ministarstvo prosvete potresaju brojne afere i skandali, malo mi je pet minuta da navedem sve koje su postale ogromne. Opšte je mesto skandal oko završnog ispita osnovaca i on pokazuje u kakvom je zapravo stanju naša prosveta, a istovremeno pokazuje i svu nestručnost, zatim neodgovornost i nedostatak morala koji caruju u Ministarstvu prosvete. Ni poslanici, ni roditelji, ni učenici, ni stručna javnost, ni sindikati, ni Agencija za borbu protiv korupcije, ni Zaštitnik građana, svi mi nismo imali dovoljno argumenata da ubedimo ministra prosvete da ima svoju odgovornost u ovome što se dogodilo i da odgovornost ne može prebacivati na štampariju i na radnicu koja je navodno uzela te testove. Isto tako, za osudu je i reakcija premijera, sada u ulozi ministra policije, tu ulogu inače ređe igra, koji je javnosti poručio da je ovaj slučaj zaključen hapšenjem radnice, ali je ostao dužan javnosti da kaže kako je ova radnica uspela da organizuje tako dobro mrežu, da budu pokriveni baš svi punktovi i pijace i školska dvorišta i internet, sva mesta gde roditelji i učenici mogu da kupe testove. Takođe, ministar Dačić nam je ostao dužan odgovor – da li je to ista osoba koja je i prošle i pretprošle godine uzimala testove, pošto se sve to znalo i prošle i pretprošle godine? To je moje pitanje ministru Dačiću. Da li je ista osoba bila otkrivena i prošle i pretprošle godine, odnosno bila kriva za to? Zatim, od skandala dalje da kažem, tu je udžbenik matematike za prvi razred osnovne škole, "Matematika 1", čije je izdavačko-preduzeće "Novi logos", a čije je štampanje odobrio Zavod za unapređenje obrazovanja i vaspitanja. To je jedan neverovatan udžbenik u kome ima toliko materijalnih grešaka, koji ima potpuno pogrešne definicije, koji ima potpuno pogrešne savete, koji ima toliko pogrešnih stvari, da su se uključili ljudi iz stručne javnosti, prof. dr Milačić je ukazao javnosti na ono što se događa sa ovim udžbenikom. Uz to, od 166 strana, samo 57 nema pravopisnih grešaka. Pošto ja ovde ukazujem samo na pravopisne greške i greške kada su u pitanju zakoni, onda mi je milo da vidim da još neko primećuje kada je neko nepismen. Poslednji u nizu skandala je protest naučnih radnika koji je posledica potpuno nestručnog i laičkog odnosa Ministarstva prosvete prema ovoj oblasti, ali je i posledica dugo akumuliranih problema od početka ove godine. Evropska investiciona banka je zapretila da će stopirati novac za neke projekte u nauci, jer ti projekti kasne ili su loše urađeni. Na primer, "Naučno-tehnološki park Zvezdara" ili "Izgradnja stanova za mlade naučnike". Zatim, sledeći problem od početka godine, zbog manjka novca u budžetu, kasnilo se sa uplatom godišnje članarine CERN, pa je bio blokiran pristup "Oxford University Press", jednoj od najuticajnijih elektronskih baza naučnih časopisa. Zatim, nije bila plaćena članarina, pa je na kraju plaćena, pa je onda bio problem sa novcem za ovogodišnje naučne projekte. Šta je sada bila kombinacija svega toga? Naučni radnici nemaju ni najosnovnija sredstva da rade, plate im kasne mesecima. Mi se našim naučnicima dičimo samo kada treba da kažemo kako, eto, imamo povećan broj radova u 2011. godini, 5.356, hiljadu više nego što je to bilo 2011. godine. Hajde da ne govorimo o statusu Petnice, jer sam Valjevka, pa sam možda i zainteresovana više za Petnicu, koje se takođe setimo samo kada treba da se pohvalimo, a istovremeno i dodelimo jednu sedminu sredstava koje smo joj dodelili u 2010. godini. Ovakav stav Ministarstva prosvete je zaista nedopustiv i ne može se pravdati krizom i time što stežemo kaiš. Najveći broj razvijenijih zemalja koje su takođe u krizi i koje takođe stežu kaiš, upravo ulažu u obrazovanje i upravo imaju povećano ulaganje u obrazovanje i nauku, jer će ih oni izvući iz krize. Imala sam ovim povodom jako mnogo pitanja koja bih uputila ministru prosvete, ali shvatila sam da to zaista nije adresa koja treba da mi odgovori. Osim toga, imam samo jedno pitanje – šta još treba da se desi pa da ministar sam oseti ličnu odgovornost i podnese ostavku? Hvala.
Hvala. Narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
U proteklih nedelju dana u sredstvima informisanja i to određenom broju medija, pojavile su se informacije sa neistinama, koje imaju karakter protivpravnog delovanja usmerenog na štetu ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Žarka Obradovića. Nesumnjivo najteži oblik takvih protivpravnosti je pozivanje na lišavanje života Žarka Obradovića, kako je to učinjeno u tekstu objavljenom u nedeljniku NIN od 27. juna ove godine, u kojem se upućuje poziv da se gospodinu Obradoviću presudi po kratkom postupku i postavlja pitanje: "Kada će visiti na Terazijama", i ostali navodi teksta predstavljaju napad na ličnost gospodina Obradovića sa kvalifikacijama kao što su: "Obradovićevo zločinačko delovanje" i slično, sa namerom da se ovi napadi zajedno sa izrečenim pretnjama ostvare. Posledica takvog protivpravnog delovanja je teže uznemiravanje građana i isto ima obeležje krivičnog dela ili krivičnih dela sa velikim stepenom društvene opasnosti. Stoga postavljam pitanje ministru pravde – da li je nadležni javni tužilac po službenoj dužnosti i u granicama zakonom propisanih ovlašćenja reagovao na navedene inkriminacije i da li je u zakonom propisanim uslovima izdao naredbu za sprovođenje istrage ili pokrenuo predistražni postupak, kako bi se opredelio dalji tok krivičnog postupka? Potreba za hitno i neodložno reagovanje tužioca u ovakvim situacijama proizilazi iz nesporne činjenice da je krivično delo učinjeno i da je učinilac krivičnog dela poznat. Preveniranje izvršenja ovih krivičnih dela i hitno i neodložno procesuiranje počinilaca takvih krivičnih dela je nužno, imajući u vidu iskustva iz ranijih perioda i to perioda bliske prošlosti, kada su pozivi na linč državnih funkcionera i javnih ličnosti, nažalost, imali tragičan epilog. Isto pitanje se postavlja i u odnosu na druge organe i institucije, čije su zakonom propisane nadležnosti vezane za zaštitu ljudskih prava i Ustavom zajamčenih sloboda. Takođe se ovo pitanje postavlja i ministru kulture i informisanja, a naročito udruženjima novinara Srbije, da pored navedenog odgovore – da li je u ovim i u drugim slučajevima napada na Žarka Obradovića, ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, povređen zakon i kodeks profesionalne novinarske etike? Ako jeste, šta su preduzeli i koje su mere i radnje učinjene? Hvala.
Hvala. Narodni poslanik dr Janko Veselinović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje se odnosi na problem milion i 300 hiljada nelegalno sagrađenih objekata u Republici Srbiji i mogućnosti da vlasnici tih objekata svoje objekte legalizuju. Naime, 15. marta je donet tzv. Veljin zakon po kome su nelegalno sagrađeni objekti trebali da budu upisani u katastar i da u toj napomeni o upisu bude naznačeno da su oni nelegalni. Kao poslanička grupa ukazivali smo na sve nedostatke tog zakona, jer se tim zakonom praktično ništa ne rešava. Međutim, u njegovoj primeni došlo je do daljnjih problema, odnosno, u potpunosti je obustavljen postupak legalizacije ovih objekata koji su bili u postupku legalizacije. Od ovih milion i 300, mislim da se negde oko 700 hiljada vlasnika prijavilo za legalizaciju. Pitam ministra Ilića i pitam predsednika Vlade Republike Srbije – zbog čega je Ministarstvo gospodina Ilića, navodno usmenim putem, obustavilo primenu Zakona o legalizaciji i zbog čega nadležne uprave u gradovima i opštinama u Republici Srbiji ne sprovode postupak legalizacije? Čak imam informaciju iz Novog Sada - ne vrše ni obračun naknade za već podnete zahteve i za kompletiranu dokumentaciju za legalizaciju pojedinih objekata. To ne proizvodi samo problem građanima koji ne mogu da legalizuju svoje objekte, iako su prikupili, mogli bismo reći tone dokumentacije, to proizvodi problem i lokalnim samoupravama koje nemaju prihode od toga, i to proizvodi posledice opet posredno i samim vlasnicima, jer nema uređenja tih prostora, nema uvođenja kanalizacije, asfaltiranja tih ulica itd. Dakle, svi su na šteti, prvo zbog samovolje ministra Ilića, odnosno njegovog ministarstva koje obustavlja primenu ovog zakona, a sa druge strane zbog donošenja jednog veoma lošeg zakona koji je uveo pravnu konfuziju u ovu i ovako osetljivu temu. Pitam ministra Ilića – kada će biti nastavljen postupak legalizacije, zbog čega je obustavljen i kada će i da li će biti donet novi zakon o legalizaciji, koji je najavljivao? Građani nam se ovih dana obraćaju masovno i kažu da su u pravnoj neizvesnosti, da u opštinama ne znaju da im daju pravi odgovor na pitanje kada će biti nastavljen postupak legalizacije, ni da li će ga biti, osim činjenice da znaju da se njihova dokumentacija neovlašćeno šeta, da tako kažemo, iz kancelarija u kojima su podneli zahtev za legalizacije do katastra. Naime, ovim Zakonom o upisu nelegalnih objekata u katastar predviđeno je da dokumentacija podneta za legalizaciju služi kao osnova za upis u katastar. Bilo je normalno da se prvo završi postupak legalizacije, pa da se onda upiše u katastar ili da se kopija te dokumentacije samo pošalje u katastar. Na ovaj način dokumentacija građana je neovlašćeno stigla na mesto na koje je oni nisu poslali, a na mestu na koje su je poslali i namenili je za legalizaciju svojih objekata više je nema. Na ovaj način je ugroženo osnovno pravo građana da neko eksploatiše pravo koje oni nisu uopšte zahtevali, a sa druge strane, drugo pravo koje su tražili da se ostvari se ne ostvaruje. Pitam ministra Ilića – ko je dao nalog da se dokumentacija iz uprava gde se vrši legalizacija prosledi neovlašćeno katastru i šta sa onim građanima koji ne žele da postupe po Zakonu o upisu nelegalnih objekata i žele prvo da se objekti legalizuju? Hvala.
Hvala. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Branko Ružić, Ljubiša Stojimirović i Dejan Rajčić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednik Narodne skupštine pozvao da na današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača Suzane Grubješić, potpredsednice Vlade, magistra Verice Kalanović, ministarke regionalnog razvoja i lokalne samouprave i magistra Mlađana Dinkića i ministra finansija i privrede, prisustvuju i: Aleksandar Ljubić, državni sekretar u Ministarstvu finansija i privrede, Nada Mirković, načelnik u Ministarstvu finansija i privrede i Danijel Nikolić, savetnik ministra finansija i privrede. Nastavljamo rad i, saglasno članu 157. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, prelazimo na pretres u pojedinostima 1. tačke dnevnog reda - Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2013. godinu. Prelazimo na raspravu o 1. tački dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O BUDžETU REPUBLIKE SRBIJE ZA 2013. godinu, sa predlozima odluka o davanju saglasnosti na odluke o izmenama i dopunama finansijskih planova za 2013. godinu: 1) Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje, 2) Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje, 3) Fonda za socijalno osiguranje vojnih osiguranika i 4) Nacionalne službe za zapošljavanje. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Bojan Kostreš. Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik, Dragan Andrić, Branka Karavidić, Gorica Mojović, Biljana Hasanović Korać, Srđan Šajn, Dušan Petrović, Miodrag Đidić, Sanja Čeković, Boško Ristić, Zlatko Dragosavljević, Milovan Marković, Dragan Nikolić, Miroljub Stojčić, Judita Popović, Nataša Mićić, Radmila Gerov, Zoran Ostojić, Kenan Hajdarević, Bojan Đurić, Aleksandar Senić, Ljuban Panić, Ivan Andrić, Dušica Morčev, dr Nenad Popović, Aleksandar Pejčić, prof. dr Miodrag Stojković, mr Božidar Đelić, Jovana Mehandžić, prof. dr Dušan Milisavljević, Vladimir Gordić, mr Živojin Stanković, prof. dr Slobodan Samardžić, Bojana Božanić, Milica Radović, Marko Jakšić, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Milica Vojić Marković, Ivan Jovanović, Sanda Rašković Ivić, Donka Banović, Miloš Aligrudić, Dejan Mihajlov, Petar Petković, Gorica Gajić i prof. dr Ružica Igić i Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Narodni poslanik Aleksandar Pejčić, pisanim putem, povukao je amandman na član 5. Narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić, pisanim putem povukli su ispravke amandmana na član 6. koje su podneli 1. i 2. jula 2013. godine, a 2. jula podneli su konačni tekst ispravke amandmana na član 6. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojan Đurić, Ivan Andrić i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman u ime poslaničke grupe LDP i ovo je zapravo bio naš politički gest, prosto da pokažemo u kom pravcu, kada je reč o javnim finansijama ili kreiranju budžeta, razmišlja LDP i koliko je to različito od onoga što smatra i što radi Vlada ili makar oni koji u Vladi imaju tu moć da spreče bilo kakvu vrstu ozbiljne, suštinske, strukturne, dubinske reforme, koja bi zapravo mogla da bude jedini spas budžeta Srbije i u 2013. godini i u godinama koje su pred nama. Naravno da sa jedne strane ovaj amandman, kao i deo drugih amandmana, koliko vidim, formalno nije do kraja u skladu sa tim čuvenim članom 28. Zakona o budžetskom sistemu, ali je to još jedan od razloga zbog čega u pristojnim i normalnim zemljama prava, široka i ozbiljna rasprava i priprema budžeta i rebalansa budžeta traje, u slučaju budžeta nekoliko meseci, a u slučaju rebalansa makar nekoliko nedelja. Da biste vi amandman kojim predlažete velike promene u ovom opštem delu budžeta, odnosno da biste generalne prikaze prihoda i rashoda mogli do kraja da sprovedete kroz čitav Predlog rebalansa, po Zakonu o budžetskom sistemu, trebaju vam desetine izmena i dopuna, odnosno amandmana, što svakako nije ni moguće uraditi ako budžet pošaljete u Skupštinu 26. juna, a imate ambiciju da se o njemu raspravlja već 1. jula. Na nivou političkog gesta jasno je šta smo želeli mi, a šta ne dozvoljava Vlada. Liberalno demokratska partija je želela ovim amandmanom da smanji subvencije ili dotacije, ono što je zapravo ključ neefikasnosti srpskog budžeta, a onda i srpske državne javne ekonomije, za ukupno, po ovom amandmanu, tri milijarde dinara i da pokažemo gde bismo mi u ovoj situaciji, to nije teorijska situacija, nego situacija konkretnog budžeta, odnosno rebalansa budžeta, najvećih rupi koje postoje, mogli taj deo da prebacimo. Jedno javno preduzeće kome smo želeli da uzmemo, ja to tako kažem, da uzmemo milijardu dinara je Javno preduzeće "Putevi Srbije". Obrazloženje da to preduzeće mora da prima subvenciju i obrazloženje da će bez toga biti ugrožen drumski saobraćaj, kako čini mi se piše u ovom obrazloženju, ne može da bude dovoljno ubedljivo, odnosno dovoljno jako u ovom trenutku, zbog toga što to preduzeće traži novac od građana Srbije i pre toga građanima Srbije preko ovog parlamenta mora da pokaže da je sposobno da obavlja one funkcije zbog kojih je osnovano i da ispunjava svoje obaveze. Da nemamo istovremeno, gospodine Dinkiću, na dnevnom redu raspravu o preuzimanju dugova JP " Putevi Srbije" možda bismo imali razumevanja za subvenciju koju tražite od 6,2 milijarde dinara samo po ovom osnovu za "Puteve Srbije". Da ne znamo ko je direktor tog preduzeća, da ne znamo kako se on ponaša, da ne smatramo da je vrhunski bezobrazluk da damo šest milijardi i 200 miliona dinara na upravljanje direktoru "Puteva Srbije", koji kad neko pogine u zemlji zbog toga što se to preduzeće ponaša neodgovorno, i na loš način obeležava put ili deo puta na kojem radi, kaže – pa nisu valjda bili slepi, mogli su da vide onoliki betonski stub. Za tu vrstu bezobrazluka nemamo razumevanja. Drugo pitanje je – u kakvoj su situaciji "Putevi Srbije", da li su "Putevi Srbije" u blokadi ili nisu u blokadi? One poslove, gospodine Dinkiću, za koje ćete im dati poklon, odnosno preuzeti njihova dugovanja i pretvoriti ih u javni dug za nekoliko dana, na osnovu kakvih ugovora se ulazilo u te poslove? Iz koje godine su osnovni ugovori, na osnovu kojih su pravljeni aneksi, po kojima su napravljeni dugovi nekim putarskim preduzećima? Da li su to ugovori iz 2010, 2011, 2012. ili ima i osnovnih ugovora starih 20 i više godina gde se svake godine štancuju aneksi, sve u očekivanju da će u jednom trenutku država preuzeti dug i isplatiti te poslove. Mnogi od tih poslova tri puta su u međuvremenu propali ti putevi i otvorile se nove udarne rupe za koje danas tražite novac i ovim budžetom i onim što će doći na dnevni red za nekoliko dana. Pričaćemo posebno o tome da li je uopšte u pravnom smislu moguća ta operacija koju tražite kod preuzimanja duga "Puteva Srbije"? Da li je moguće po drugim zakonima u ovoj zemlji? To je ogromno pitanje. Vi ćete možda na kraju reći nema veze sa vama, to će raditi resorni ministar. Toga se i bojim da će raditi resorni ministar, pa da će to biti burazersko pokrivanje i dugova i ugovaranja novih poslova. Pošto je iz njegovih obrazloženja ili obrazloženja nekih njegovih kolega u Vladi apsolutno nemoguće utvrditi ni kada će biti gotov Koridor 10, bio je gotov već deset puta. Druga budžetska institucija sa čije pozicije smo tražili skidanje takođe milijardu dinara je Nacionalna služba za zapošljavanje. Govorili smo o tome toliko puta, mislim da nikog u ovoj zemlji ne moramo da ubeđujemo koliko je neefikasna ta služba, koliko je ona zapravo nesposobna u obavljanju onog posla za koji je osnovana, a njen posao nije samo da bude protočni bojler za deo naknada koje treba da dolaze za nezaposlene kroz budžet, nego je valjda i neka uloga u traženju posla. Prenebregavate činjenicu da je ovo ipak 2013. godina i da postoji konkurencija na tržištu firmi, koji se bave zapošljavanjem, odnosno pomaganjem pri traženju posla ljudima, da kada toliko novca ulupate u Nacionalnu službu za zapošljavanje, ubijate ceo jedan deo tržišta koji je vrlo dinamičan koji se u teškim uslovima ipak, kako tako, razvija, da finansirate koliko ima tačno tih područnih jedinica Nacionalne službe za zapošljavanje. Čini mi se 30 i nešto, pa ispod toga još ko zna koliko. Ima ih otprilike svuda tamo gde se raspisuju lokalni izbori. To je još jedan od lokalnih izvora za borbu za glasove. Treće, mesto gde mi smatrao da je moguće uzeti još značajan novac su "Železnice Srbije" i o tome smo hiljadu puta razgovarali. Kažete u obrazloženju za odbijanje amandmana da bi dalje smanjivanje subvencija koje dobijaju ugrozilo redovno, odnosno obavljanje osnovnih delatnosti tog preduzeća. Mi danas ni ne znamo šta su osnovne delatnosti "Železnice Srbije". U koliko zavisnih kompanija su podeljene "Železnice Srbije"? U četiri, kao što ste odlučili pre dve godine ili u dve plus jednu, kako govori Simonović, direktor "Železnica", ili u onoliko kompanija koliko to zahtevaju ugovori o kreditima koji su u međuvremenu potpisani i gde je preuzeta obaveza demonopolizacije na delu tržišta železničkih usluga, koje ne znam kako ćete ostvariti do kraja ove godine. Kad bismo znali za šta tačno ide 13 milijardi dinara železnicama koje tražite, onda bismo mogli možda da prihvatimo i argument da 12 milijardi nije dovoljno, ali mi to ne znamo. Godinama smo slušali da čitav taj iznos odlazi za isplatu plata u "Železnicama Srbije" da li to i dalje tačno? Koliko zaposlenih ima u "Železnici"? Imali su dug oko 18,5 hiljada, da li danas, godinu dana nakon formiranja ove Vlade "Železnice" imaju manje zaposlenih? Ako imaju manje, koliko manje zaposlenih imaju? Činjenica da formalno imaju oko 18.000, 18.500 zaposlenih je opsena zato što postoji još niz firmi bivših, sastavnih delova "Železnica Srbije" u kojima radi još nekoliko hiljada ljudi. Oni samo formalno nisu deo "Železnica Srbije". U suštinskom smislu oni ne rade na tržištu i dalje rade samo za "Železnice Srbije", direktno zavise od "Železnica Srbije" i zbog toga moramo da ih računamo kao deo tog sistema. Šta smo mi predložili sa druge strane, gde da ode deo tog novca? Predložili smo, recimo, da deo novca ode u dodatna sredstva za RFZO, iako naravno mislimo da je taj fond takođe sada neefikasan. Ali, postoje gospodine Dinkiću neke urgentne stvari koje su valjda važne u ovoj zemlji, još neke amandmane smo podneli, pričaćemo o tome. Postoji deo građana ove zemlje koji su osigurani, koji plaćaju osiguranje zdravstveno za sebe ili to za njih rade njihovi članovi porodice, a koji ne mogu da dobiju elementarnu zdravstvenu uslugu. Obrazloženje je uvek da to propisi ne dozvoljavaju, a sa druge strane da nema dovoljno para. Pre tri ili četiri meseca smo govorili o slučajevima ugrožene bolesne dece u Srbiji. To nije bio jedan incidentni slučaj, to je sistemska stvar. Liberalno demokratska stranka je dozvolila tri meseca da različite radne grupe, direktor RFZO, ministarka zdravlja, čitava Vlada, pokušaju da pronađu način da se taj problem reši, odnosno premosti. Nisu našli način. Ovih dana traje nova sms akcija skupljanja pomoći za Anitu Balaš, odnosno za njeno lečenje, odnosno operaciju u Hjustonu. Ništa u međuvremenu niste ponudili kao rešenje. Zbog toga smo mi smatrali da je bolje da ode još jedna milijarda RFZO, pa da i lečenje takvih ljudi, pogotovo onih koji ne mogu da se leče u zdravstvenom sistemu Srbije bude moguće ili makar bude lakše, a da malo manje novca ode Mrkonjićevim i Drobnjakovim "Putevima Srbije" i Simonovićevim "Železnicama Srbije". Budžet je to, opšti deo budžeta posebno, kome hoćete da uzmete i kome hoćete da date. Šta smatrate da su prioriteti države? Mi mislimo da je veći prioritet lečenje i RFZO nego što su to proprali "Putevi" i propala "Železnica Srbije". Vi smatrate da je to obrnuto, odnosno da je drugačije i redu. Samo onda nemojte da govorite o tome, ne mislim samo na vas, pre svega mislim na čitavu Vladu, o promeni logike, o promeni načina razmišljanja, o uštedama i strukturnim reformama. Toga očigledno u ovom Predlogu rebalansa budžeta nema. Zašto još sumnjamo da ne treba davati ovolike subvencije javnim preduzećima? Zbog toga što vas nedeljama molimo da raspišete konkurse za direktore javnih preduzeća. Napravili smo i neku vrstu pritiska i rokovi su istekli "Železnica Srbije" 30. juna i počeli ste od 2. jula da raspisujete konkurse. Juče je Vlada donela odluku da raspiše konkurse za sedam javnih preduzeća, od čega su šestjavna preduzeća nacionalni parkovi. Ne znam da li građani znaju, dakle, mi imamo šest posebnih javnih preduzeća koji su nacionalni parkovi. Gospodine Dinkiću, juče ste na sednici Vlade Srbije doneli odluku da se raspiše konkurs za izbor direktora JP "Šar planina". Dakle, Srbija ima Javno preduzeće "Nacionalni park Šar planina" u kome radi 26 zaposlenih, gospodine Dinkiću, i pogledao sam naravno sistematizaciju radnih mesta: sekretarica, pravnik, blagajnik, arhivar, likvidator, vozač terenskog vozila, vozač buldožera, referent šumske građe. Nemaju ni sajt, ne ispunjavaju nijednu obavezu. Da li rade ti ljudi? Koliki je njihov prihod godišnje? Koliko ljudi poseti taj nacionalni park? Ali, u redu, hajde da kažemo to je na Kosovu teška je situacija. Nacionalni park Đerdap u sred Srbije ima šest članova nadzornog odbora, umesto pet koliko je po zakonu. Kad pogledate biografije članova nadzornih odbora, predsednici fudbalskih klubova u Nadzornom odboru JP "Đerdap", kad pogledate plan javnih nabavki, osim glisera, to im možda i treba, velika je reka Dunav, oni prave šest skulptura morune. Možete li da mi objasnite čemu služi šest skulptura morune u JP koje toliko posetilaca ima, da je u njihovom informatoru o radu poimenično navedeno ko je u 2012. godini kupio kartu za taj nacionalni park? Pa, ima ime,prezime, Salczbrug, dve karte. Pa, škola, 12 karata. "Megatrend" Univerzitet 30. To je lepo. Društveno odgovorno poslovanje "Megatrenda", poštujem. Oni imaju 75, mislim, zaposlenih. Direktora, dva pomoćnika direktora, šest članova Nadzornog odbora. Juče smo vam rekli da poštujete Zakon o javnim preduzećima. Da imate samo nadzorne, a ne uglavnom i paralelne i nadzorne i upravne odbore, kolika bi ušteda bila? Šezdeset miliona dinara. Samo to je dovoljno za jedno 240 penzionera u Srbiji da prima penzije. Ali, ne vidim kakav je smisao da plaćamo 35 članova nadzornih odbora nekakvih javnih preduzeća koja se zovu nacionalni parkovi. Druge nisam ni stigao da pogledam. Naplaćuju usluge, 240 dinara je usluga da zajedno sa stručnim vodičem sedite i gledate ptice. Okej, sve je to lepo, briga za ljude, briga za životinje, briga za hrast, ali ja mislim da imamo obavezu da imamo neke prioritete. Prvo, bolesna deca, pa ljudi, pa hrast, pa divlje svinje i fazani. To iz onog budžetskog fonda za razvoj lovstva. Ako se ta logika ne dogodi, onda se nikada ništa neće promeniti u ovoj zemlji, gospodine Dinkiću. Svaki put će biti predviđeno Zakonom o budžetskom sistemu. Plaćaju lovci takse, kako da im uzmemo pare i večito će biti deficit od dve milijarde. Nekoliko milijardi za kredite i vrtećemo se u krug i neće uvek biti jun kad skoče neporeski prihodi, videće se da nije dovoljno. Ne može ova zemlja da izdržava sve ono što oni koji je vode imaju ambiciju da uzmu od građana i da izdržavaju. Videćemo sledeće konkurse. Vidim da je sledeće za "Skloništa Srbije". Cela Srbija je postala sklonište.
Hvala. Da li još neko želi reč? (ne) Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Dušica Morčev. Vlada nije prihvatila amandman. Reč ima narodna poslanica Dušica Morčev. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi ministre, poštovane kolege narodni poslanici, demokratska stranka Srbije je upozoravala kada se usvajao budžet da su nerealno postavljeni prihodi od akciza i da svako povećanje akciza ne donosi uvek i povećanje prihoda u budžet, već naprotiv, da može da dođe do smanjenja prihoda u budžetu od povećanja akciza. To je praksa i pokazala, i to se vidi ovim rebalansom da je predloženo smanjenje prihoda od akciza sa 233, 3 milijarde na 217, 3 milijarde dinara. Mi opet upozoravamo da je ova nerealna projekcija i da će verovatno prihod od akciza biti manji od ovog što je predviđeno rebalansom. Na to upućuju podaci o izvršenju budžeta za prvih pet meseci, u kome je od akciza naplaćeno 72,3 milijarde dinara i ovim tempom do kraja godine, slilo bi se u budžet oko 172 milijarde dinara, što je oko 44 milijarde dinara manje nego što se ovim rebalansom predviđa. Koji su razlozi za ovakvu pojavu, to je manje prihoda što država ubira, nego što je planirano. Ta pojava sivog tržišta, drastičan pad akciza na cigarete pokazalo se da je došlo do povećanog nelegalnog prometa rezanog duvana. Pored toga, cenovna elastičnost, najjednostavnije rečeno da poskupljenje određenih proizvoda dovodi do smanjenja tražnje za tim proizvodima, a samim tim i da opadaju prihodi u budžetu koji su planirani. Ono što je takođe neprihvatljivo, što se tiče akciza, to je visina akciza na naftne derivate. Srbija ima najskuplje naftne derivate u regionu i najviše akcize i to naši građani sa najnižim platama u regionu ne mogu da podnesu. Štetne posledice još, povećanja akciza na naftne derivate već su vidljive, time što inostrani prevoznici zaobilaze puteve Srbije, zato što im je cena previsoka. Sve ovo ukazuje da je neophodno da dođe do promene Zakona o akcizama, da se uzme u obzir realnost, kupovna moć, da se uzme u obzir stanje u privredi i da po tome uzmemo u obzir i zaštitu zdravlja stanovništva, zaštitu životne sredine, znači, da naftne derivate spustima, ako je već potrebno da ubiramo prihode od akciza, da to ide na račun akciza, na cigarete. Poštovani ministre vi niste prihvatili ovaj amandman i po važećem Zakonu o akcizama, to je za mene razumljivo, ali ja vam kažem da je ovaj amandman i predložen, i koji podrazumeva izmene Zakona o akcizama i da ćemo onda moći da imamo realne projekcije i za rebalans budžeta i za budući budžet koji treba da donesemo u ovom parlamentu.
Reč ima ministar Dinkić.
Za mnoge stvari možda možete biti u pravu, ali niste u pravu za akcize, pogledajte podatke na sajtu koje smo juče objavili. Za prvih šest meseci, najbolja naplata od svih prihoda su akcize i povećanje akciza na cigarete je bilo opravdano. Mi smo možda dobili manje nego što smo očekivali, ali mnogo više nego prošle godine. Definitivno je promena Zakona o akcizama urađena dobro. Ako pogledate podatke za šest meseci, od akciza smo naplatili 96 milijardi dinara. To uopšte nije loše, jer suštinski, naplata je porasla za oko 28% više nego u prvih šest meseci prošle godine, skoro 30% više smo naplatili, ali tačno je da smo planirali da će to biti još nešto više. Mi smo na akcizama ostvarili, rekao bih, u uslovima ovakvog rebalansa svega 4,5 milijardi manje nego što smo planirali. Ostvarili smo naplatu u iznosu od oko 95%. To je u uslovima neizvesnosti koje vladaju i u odnosu na druge prihode koji supodbacili zapravo prihod koji najbolje ide u budžet i u tom smislu ima mesta kritici za neke druge prihode, ali kod akciza niste u pravu. Mi očekujemo da će naplata akciza ići solidno i u narednom periodu, a zajedno sa policijom ćemo vršiti kontrolu nelegalnog tržišta. Biće nelegalnog tržišta, kao što ga sada imamo, rezanog duvana i u tom smislu smo odlučili da pojačamo kontrole, ali da ne menjamo akciznu politiku, jer smo od akciza, evo primer juna meseca, naplatili 23 milijarde dinara u jednom mesecu, skoro kao od PDV, što govori da akcize dobro naplaćujemo. Nama je glavni cilj da do kraja godine ostvarimo što više naplate PDV akciza kao ključnih poreza. Promašena je projekcija u porezu na dobit i to sam više puta rekao i to nam je odnelo dosta prihoda iz budžeta. Samo da kažem, kod akciza niste u pravu.
Replika, Dušica Morčev.
Poštovani ministre, podaci koji su meni bili dostupni, upućuju na to da su u periodu od akciza, da je naplaćeno 72 milijarde dinara i da je to manje 14,5 milijardi dinara mesečno od onoga što je predviđeno. Vi ste mi izneli neke druge podatke. Sada dovodimo u pitanje, podaci koji su dostupni nama kao narodnim poslanicima, koji su možda objavljeni juče na sajtu Ministarstva, ali one podatke koje sam imala pokazuju da nije ostvareno, a i vaš predlog da rebalansom umanjite prihod od akciza govori da nije onako kako ste planirali. Bilo je u budžetu predviđeno 233 milijarde, a vi sada rebalansom očekujete 217 milijardi. Kao drugo, javnost je upoznata da tim da je došlo do povećanja nelegalnog prometa rezanog duvana i da je razlog tome povećanje akciza na cigarete i da je došlo do drastičnog pada, što se tiče, naplate akciza od cigareta. Mislim, može da ostane na tome da vi iznosite jedne podatke, da ja kao narodni poslanik iznosim druge podatke, ali ostajem pri tome, da akcize koje su trenutno propisane da nije dobro da su takve, da bi prihod u budžetu bio veći, da nisu povećane akcize, jer svako povećanje akciza, još jednom ponavljam, ne znači i povećanje prihoda u budžet. Mi smo kao poslanička grupa rekli, prilikom donošenja budžeta da je budžet nerealan, da ćemo morati da imamo rebalans budžeta, to se i pokazalo. Evo videćemo, naći ćemo se ovde za par meseci pa ćemo videti ko je bio u pravu. Hvala.
Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Ponovo ponavljam. Dakle, akcize se najbolje naplaćuju od svih prihoda. Ukupno je za šest meseci naplaćeno po osnovu akciza 96 milijardi 184 miliona dinara ili svega u ovakvim uslovima tačno 4,5 milijardi manje nego što je planirano. Mnogo je veći podbačaj, na primer, na PDV, 21 milijarda ili na dobiti, 14,4 milijarde. U odnosu na kompletne prihode, akcize se jako dobro naplaćuju i bilo je ispravno povećanje akciza na cigarete, koje smo uradili prošle godine.
Reč ima Dušica Morčev. Izvolite.
Poslanici Demokratske stranke Srbije govoriće danas u pojedinostima i o drugim amandmanima i ono što ste naglasili da porez na dobit nije doneo dovoljno prihoda u budžet, o tome ćemo govoriti. O tome su govorile moje kolege kada su pričale u načelu o rebalansu budžeta. Ovaj budžet koji smo usvojili, pokazuje da je pogrešno projektovan i da nisu dobro projektovani prihodi u budžetu, kako od poreza na dobit, kako poreza na PDV, a ja sam podnela amandman u kome pričam o akcizama i stojim iza toga da su potrebne izmene Zakona o akcizama i da bi to donelo mnogo više prihoda u budžet, možda i ovih, što ste vi rekli četiri milijarde, možda ne bi nedostajalo budžetu da su ostale stare akcize. Sada ako ulazimo i tu, uzimamo recimo u poslednjem kvartalu 2012. godine kolika je bila naplata od akciza, to je bilo 16,7 milijardi dinara u prvih pet meseci, znači ovih 14,5, znači to je već u konceptu. Stojim iza toga da povećanje akciza nije dobro i da neće donositi prihode, ali kažem, naći ćemo se i govorićemo o tome do kraja godine, jer kako stvari stoje, mislim da ćemo imati još jedan rebalans budžeta do kraja godine. Hvala.
Reč ima gospodin Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovani predsedniče, u vezi ovog amandmana i akciza na duvan i na cigarete, kao predsednik Odbora za zdravlje i porodicu Skupštine Srbije, skrenuo bih pažnju da se ovaj duvanski dinar ne troši na način koji je predviđen. Ne troši se da se pacijenti, građani Srbije leče, nego taj duvanski dinar nestaje negde u budžetu, krpi neke rupe budžetske, a ne koristi se za namenu za koju je on i uveden. Želeo bih da kroz ovo moje javljanje da pitam, koliko para od duvanskog dima je skupljeno od akciza i gde je taj novac potrošen?
Reč ima ministar Mlađan Dinkić. Izvolite.
Nemamo ovde precizan podatak o tome, možemo da vam dostavimo kao predsedniku Odbora za zdravlje i dostavićemo taj podatak, ali to je opšti prihod budžeta. Što se tiče programa Ministarstva zdravlja na prevenciji pušenja, takođe resorno ministarstvo ima podatke kako se taj novac troši.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, ministre Dinkiću, danas ponovo govorimo o rebalansu budžeta, rasprava u pojedinostima i vidimo da se otvorila izuzetno živa rasprava između poslanika opozicije i vas kao ministra. Poslanici Demokratske stranke Srbije, i kada se usvajao budžet, govorili su da je ovaj budžet nerealan, takođe i kada je bila rasprava u načelu o rebalansu budžeta, govorili su i da je takođe rebalans budžeta nerealan i da ćemo imati uskoro novi rebalans budžeta. Dakle, Vlada se opredelila da štedi, kada je u pitanju ovaj rebalans budžeta i mi tu nemamo ništa protiv. Međutim, ona se opredelila da štedi na resore bitne za kvalitet života građana Srbije, kao što su zdravstvo, kao što je poljoprivreda, školstvo, rešila je da štedi i na kapitalnim investicijama. Međutim, ono što je bitno, Vlada nije rešila da štedi na preglomaznoj administraciji, koja je i te kako predimenzionirana i složićete se, za naše uslove i te kako velika. Mi iz DSS mislimo da je Vlada i te kako treba da vodi računa o kapitalnim projektima, s obzirom da je naša građevinska operativa po strani i da na ovaj način bi podstakli upravo jedan zamajac, tu građevinsku operativu koja bi bila generator srpske privrede. Ovaj amandman upravo govori o tome da smo mi sredstva od milijardu dinara opredelili za građevinsku operativu. Vi ovaj amandman niste prihvatili, u obrazloženju stoji da zbog tog famoznog člana 28. o budžetskom sistemu. Moje kolege su pričale o tome da je to jedan tehnički problem, da ste ovaj amandman i te kako trebali da prihvatite, međutim, ono što je suština u ovoj diskusiji, da vi nijedan od 49 amandmana opozicije niste prihvatili. Demokratska stranka Srbije je podnela 29 amandmana, takođe, kao što rekoh, nijedan nije prihvaćen. Mi smo ovim amandmanom hteli da izrazimo svoj politički stav, da je Vlada trebala da se opredeli, i te kako da finansira u kapitalne investicije. Mi mislimo da, i mnoge lokalne samouprave zbog smanjenja sredstava za kapitalne investicije, će ostati nedorečene, tj. neće imati sredstva da završe određene kapitalne projekte, koji su se već započeli u nekom prethodnom periodu. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela narodni poslanik Bojana Božanić. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojana Božanić. Izvolite.
Hvala. Poštovani ministre, poštovani predsedavajući, koleginice i kolege narodni poslanici, ispred DSS podnela sam amandman u delu ovih rashoda koji se odnosi na subvencije. Šta smo mislili? Dakle, da sve one netransparentne prihode, dakle, svi oni rashodi, odnosno, svi netransparentni, na primer, ostale subvencije, sve što se podvodi pod ostalo, smatramo da nije dobro i da to treba umanjiti, te smo onda planirali da to stavimo na puteve, turizam ili privredu, jer ne smemo da štedimo na unapređenju razvoja privrede. Kao što sam rekla, Ministarstvo ekonomije, kao generator razvoja, ne treba da ima najveće uštede u budžetu, mislim da je to pogrešan koncept. Takođe, za izgradnju, odnosno za uslužne delatnosti, isto ste rekli da uslužne delatnosti, na primer, turizam, donose nove investicije, generišu privredni rast. U tom smislu moramo i da razmišljamo i da tu na primer poboljšamo turističku infrastrukturu, a da ne pričam o putevima i izgradnji puteva. Ukoliko u najskorije vreme auto-put prema zapadnoj Srbiji, odnosno prema južnom Jadranu ne budemo uradili, industrija u zapadnoj Srbiji će u potpunosti da zamre, a da ne pričam još o tome kada bude počela primena ovog SSP, u smislu smanjivanja u potpunosti carina na poljoprivredne proizvode i na veliki deo industrijskih proizvoda, tek tada će da dođe do velikih problema, pre svega u zapadnoj Srbiji. Isto mi je vrlo zanimljivo da se ovi putevi i izgradnja puteva i mostova se nalazi u čak četiri ministarstva. Ne razumem, po kom principu se to deli, da li odakle je ministar, odakle mu je devojka, neki državni sekretar, ili itd? Smatram da je klasična štednja dosta loša, da ne smemo da stojimo u mestu, da moramo da idemo napred. Bez investiranja, mi ne možemo ništa da uradimo o tome sam nešto govorila i u načelnoj raspravi i mislim da moramo da se pokrenemo. Ko god je mislio da u ovom trenutku sa zelenim svetlom će pohrliti investicije i pare ovde u Srbiji, da ćemo svi moći tamo da ležimo i da primamo ta sredstva, grdno se prevario. Mi i te kako moramo da radimo i moramo da uložimo dosta napora, ne bi li dostigli te evropske standarde i moderne tekovine evropske ekonomije. Tako da i ovo objašnjenje ovde da se ne slaže, da nije u skladu sa članom Zakona o budžetskom sistemu broj 28, mislim da to stvarno nema smisla, jer ako neko nešto hoće da uradi, on će naći način, a ako nešto ne želi da uradi, on će naći razlog.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Nenad Popović i prof. dr Ružica Igić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gorica Gajić i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedniče. Gospodine ministre, DSS je kod člana 1. podnela amandman gde se u tabeli 1. koja se odnosi na rashode i izdatke za nabavku nefinansijske imovine, ekonomska klasifikacija Socijalna zaštita iz budžeta, odnosno ostala socijalna zaštita, iznos od 3.431.000.000 menja na iznos od 1.831.000.000 i u članu 1. u tabeli koja se odnosi na rashode izdate za nabavku nefinansijske imovine, ekonomska klasifikacija 472, Socijalna zaštita iz budžeta, odnosno dečija zaštita, iznos od 43 milijarde menja se iznosom od 44 milijarde. Samo kratko ću da kažem - sigurno je da izdaci za socijalnu zaštitu iz budžeta i kada je originalno donošen i sada, kada se rebalansom menja, treba da budu znatno povećana. Svi smo mi svedoci da nam stanovništvo drastično siromaši, da ne možemo da podnesemo teret standarda koji opada i da ti izdaci moraju da budu povećani, ali svakako jedna od najugroženijih kategorija kod nas su deca. Zato i predlažemo da se sa kategorije, odnosno sa izdataka za ostalu socijalnu zaštitu znatno poveća stavka za dečiju zaštitu. Sigurno je da će deca, koja su najteže pogođena i to u svim slojevima stanovništva, znatno osetiti poboljšanje ako se bar malo osvrnemo kod usvajanja ovog rebalansa i kod povećavanja ovog izdatka. Kažem, pre svega za dečiju zaštitu. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Miroslav Petković i Dejan Mihajlov. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Mihajlov. Izvolite.
Poštovani ministre, počeću od obrazloženja amandmana. Amandman koji smo mi predložili odnosi se na smanjivanje mogućnosti za zaduživanje budžeta Republike Srbije od strane Vlade prodajom hartija od vrednosti i na druge načine, a vi ste u obrazloženju stavili nama, vaše službe koje pišu, pričaju kako o razvoju tržišta kapitala u Srbiji, tržište novca i kapitala i kako zaduživanje Srbije doprinosi razvoju tržišta kapitala, kako sad mogu svi da se uče kako će da trguju hartijama od vrednosti i ostalo. Znači, vi umesto da u obrazloženju kažete – potrebe Republike Srbije su da se pokrije deficit u "Železnicama", da se pokriju subvencije koje dajemo putarskim firmama, železnicama, zbog lošeg upravljanja, zbog prevelikih rashoda, zbog partijskog zapošljavanja i zato moramo da se zadužujemo, da bi mogli sve to da pokrijemo, vi u obrazloženju govorite o tome kako to doprinosi razvoju trgovine hartija od vrednosti, kako će, eto, naši ljudi moći da se nauče kako se trguje državnim obveznicama na tržištu novca i kapitala. Potpuno je promašena tema u obrazloženju. Naš cilj ovim amandmanom je bio da se smanji obim mogućnosti zaduženja od strane Republike izdavanjem hartija od vrednosti i na taj način da nateramo Vladu da budžetski deficit ne smanjuje tako, novim zaduživanjima, već da se budžetski deficit smanji tako što će da se smanje rashodi. Suština je smanjiti rashode. Naši prihodi su takvi kakvi su. O tome smo govorili prilikom rasprave o rebalansu. Oni neće biti veći u dogledno vreme.Problem je u tome što su rashodi preveliki. Vi ste pomenuli "Galeniku", koja je za par godina zaposlila 1.000 ljudi, i te rashode plaćamo mi, plaćaju građani, tako što će dug "Galenike" da postane javni dug, pa će građani Srbije, koji plaćaju doprinose za zdravstveno osiguranje i za lekove koje kupuju i tako plaćaju za to što se "Galenici" plaća, pa će ponovo, kad dug "Gelenike" postane javni dug, građani Srbije da plaćaju taj dug, da bi moglo 1.000 ljudi da se zaposli za dve godine, a pritom da se obim poslovanja i dobit smanji za preko 100% sa 1.000 novih ljudi. I to je suštinski problem ove države. Problem ove države nisu prihodi. Oni su takvi kakvi su. Ova država sa svojih sedam miliona, sa ovolikom prosečnom zaradom, ne možeda kupuje više benzina i od akciza od cigareta, duvana i naftnih derivata da napravi više. Ne može, to je to. Sa tim zaradama PDV može da bude toliki koliki je, ali rashodi moraju da budu manji. Neću da pominjem ovo što gospoda iz LDP pominju u "Železnicama", troškove na reprezentacije i ostalo, ali prosto da krenemo od onoga što je realno, a to je da firma u kojoj su primili 1000 zaposlenih u jednom trenutku, za tri godine pravi obim poslovanja koji je sa preko 100 miliona pao na 50 miliona, dobiti gotovo da nema i napravi preko 300 miliona duga za te tri godine, a nasleđena je firma koja je bila u plusu. To je suštinski problem. Zato smatramo da Srbiju ne treba zaduživati, već u Srbiji treba čvrstom rukom upravljati i napraviti sistem koji će da funkcioniše i koji će sprečiti mogućnost bilo kakvih zloupotreba i nesvesnog poslovanja. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gorica Gajić, Dušica Morčev i Bojana Božanić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Gorica Gajić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedniče. Uvaženi gospodine ministre, koleginice i kolege poslanici, u članu 2. rebalansa budžeta predviđeno je da se sredstva za pokriće budžetskog deficita, za otplatu glavnice po ranije uzetim kreditima i za nabavku finansijske imovine u ukupnom iznosu od 614 milijardi, treba da se pokrije iz sledećih izvora: od uzimanja novih komercijalnih kredita kod domaćih i stranih banaka u iznosu od 77 milijardi dinara, od emitovanja državnih hartija od vrednosti na domaćem tržištu u iznosu od 330 milijardi dinara i od primanja od emisija evro obveznica u iznosu od 221 milijarde dinara. Ta zaduženja ukupno bi iznosila 628 milijardi dinara i kaže se, to će biti pozitivna promena na računu, jer su sredstva od ova tri zaduženja veća za 16 milijardi u odnosu na iznos stavki koje treba da pokriju. U članu 2. se kaže da, u slučaju da se ne dobije, odnosno ne nađemo ta sredstva, odnosno ne dobijemo te kredite koje smo planirali da ćemo dobiti na tržištu, ćemo koristiti sredstva sa konsolidovanog računa trezora. Naravno, nećemo koristiti ni kredite, ni sredstva sa računa konsolidovanog trezora ako budemo nešto prodali, odnosno ako nam se privatizacioni prihodi u ovoj godini povećaju. Demokratska stranka Srbije predlaže, s obzirom na ovolika zaduženja i s obzirom na tih 628 milijardi, kojima pokrivamo i budžetski deficit i ranije uzete kredite, odnosno otplatu rata po tim kreditima, da šestomesečno, na svakih šest meseci Vlada podnosi izveštaj Skupštini gde smo utrošili sredstva, za koje namene su otišla i koji su efekti potrošenih sredstava. U obrazloženju kojim ne prihvatate amandman ste rekli da Narodna skupština prilikom donošenja budžeta u jesen prethodne godine uvek ima u vidu koliko smo planirali da se zadužimo i za koje namene ćemo ta sredstva po osnovu zaduženja potrošite. Kažete da Narodna skupština svaki pojedinačni ugovor o zaduženju i svaki pojedinačni ugovor o davanju garancije isto tako ratifikuje ovde. Znate šta? Ne možemo mi kao poslanici da sve to sabiramo na tri ili šest meseci. Jednostavno, smatramo da je Vlada dužna da na šest meseci napravi pregled ukupno uzetih kredita. Mi kada donosimo budžet imamo planirana zaduženja, ali na šest meseci, recimo, ako je to 36, mi već znao, tj. Vlada zna koliko je tih kreditnih zaduženja realizovano i za koje namene se potrošilo. Utom smislu je DSS podnela ovaj amandman, da imamo jednostavno sabrano pregledno koliko je sredstava uzeto i za šta se utrošilo i koji su efekti utrošenih sredstava. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici dr Nenad Popović i Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Izvolite
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Kao što vidite, gospodine ministre, poslanička grupa DSS je jedna od najaktivnijih poslaničkih grupa ovde i i te kako se temeljito spremala za ovaj rebalans budžeta. Moj uvaženi kolega Nenad Popović i ja podneli smo amandman na član 2. koji jednostavno govori o transparentnosti. Želimo da sve bude transparentno i jasno i da građani Srbije budu upoznati i oko zaduženja na osnovu čega se zadužuje Vlada Republike Srbije. Dakle, 2015. godine će doći do naplate upravo onih najvećih kredita za koje se zadužila prethodna Vlada sa velikom kamatnom stopom. Međutim, ono što je istina je da se i ova Vlada opredelila da se zadužuje kako bi pokrila deficit, što je i te kako nerealno, složićete se sa mnom. Setiću se godine 2006. kada ste vi bili ministar i kada je stožer te stranke bila DSS, kada smo vratili preko milijardu dolara duga MMF. Jednostavno, ovim amandmanom želimo da zadužimo Vladu Republike Srbije da podnosi plan zaduženja na svakih tri meseca kako bi bili upoznati ne samo mi poslanici, već i kako bi građani Srbije znali koliki je javni dug, na osnovu kojih potreba će se zadužiti Vlada Republike Srbije i kod koga će se zadužiti. To je bila naša namera. U obrazloženju koje ste nam dali stoji da se amandman ne prihvata iz razloga što Narodna skupština donosi zakon kojim uređuje budžet i tekuću godinu. Tačno je, mi smo u ovom parlamentu doneli mnoge zakone, ali oni se ne poštuju. Doneli smo Zakon o poljoprivredi, o prosveti, o zdravstvu. Zbog čega Vlada ne bi radila transparentno i svaka tri meseca dostavljala plan zaduženja, kako bi bili upoznati i mi poslanici i građani Srbije? To je bila naša namera. Ne vidim razlog zbog čega niste prihvatili ovaj naš amandman.
Da li još neko želi reč? Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u članu 2. vi kažete da će se iz Trezora u nekim ekstremnim uslovima koristiti sredstva. Mi smatramo da je vrlo važno da se kaže da će se ta sredstva koristiti prema jasno utvrđenim i poznatim kriterijumima. Zbog čega to tražimo?Obrazložiću vam. Da se u javnosti može čuti da javni dug Srbije u 2013. godini opada, da se smanjuje, a zapravo, on raste i to raste jako brzo. On je 31.12. bio 17,6 milijardi dinara, a krajem aprila 2013. godine on je porastao za otprilike 1,8 milijardi i bio je oko 19,8 milijardi evra. To je otprilike 56,1% BDP. Prema MMF, oni kažu da će taj dug vrlo moguće do kraja 2013. godine narasti na preko 65% BDP. Onda je potpuno jasno da ste vi morali da stavite u članu 2. i ogradu da u slučaju preke potrebe morate imati neku rezervu sredstava koja će služiti za pokriće budžetskog deficita, za pokriće dospelih kreditnih obaveza i to je u redu. Ali, bojim se da sa ovako naraslim potrebama ta zahvatanja iz Trezora mogu biti česta i mogu biti zaista takva da dovedu u pitanje i ta trezorska sredstva. Zbog toga je vrlo važno napraviti ovu ogradu, uspostaviti javne kriterijume, a ti kriterijumi su svima poznati i onda po tim kriterijumima je to moguće izvesti. Ovako, bojim se da će se sredstva zahvatati prilično nekontrolisano i da će ugroziti i ovu trezorsku rezervu. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Gorica Gajić i Dušica Morčev. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Gorica Gajić.
Hvala. Danima vodimo raspravu o tome da ovako veliki budžetski deficit, odnosno Vlada je takav predložila, jedino može da se smanji, odnosno tako su odlučili, ako smanjuju pojedine rashodne stavke u budžetima pojedinih ministarstava. Jednostavno, pošlo se od te pretpostavke da je bolje malo kozmetički popraviti budžet, hajde da vidimo gde možemo na rashodnim stranama da smanjimo sopstvene prihode, a onda ćemo videti da li ćemo za sledeću godinu uraditi neke strukturne promene, strukturne reforme i mnogo ozbiljnije i suštinskije promeniti budžet. U ovom slučaju mnoga od tih smanjenja u stvari kod rashodnih strana budžeta su bila opravdana, ali kod mnogih stavki koje su se ovog puta smanjile i nisu. Smanjenje kod budžetskog Fonda za vanredne situacije, koje je sada ovim rebalansom svedeno na 81.148.000 dinara smatramo nedopustivo niskim. Mi svake godine u Srbiji, nažalost, imamo neku elementarnu nepogodu, da li je suša, da li su poplave, da li su klizišta, da li je grad i svake godine, nažalost, nama elementarne nepogode donesu ogromne materijalne troškove i svake godine se kunemo kako ćemo već u sledećem budžetu da izdvojimo znatna sredstva za Fond za vanredne situacije. Onda slušamo i apele načelnika Sektora za vanredne situacije, kako jednostavno nema ni tehničke mogućnosti, ni kadrovskih potencijala da se izbori sa stihijama prilikom elementarnih nepogoda. Zato smo mi sada, DSS, predložili i to vrlo radikalno da se ovaj fond poveća na 640.000.000 dinara, odnosno da se kompletna stavka sa Uprave za zajedničke poslove od 559.000.000 dinara u celosti prebaci na ovaj fond. Bili smo malo radikalniji prilikom predlaganja ovog amandmana, da bismo se trgli, da bismo shvatili da nam je Fond za vanredne situacije jako nizak, da su nam sredstva mnogo mala, da sa tim sredstvima ne možemo da se borimo sa svim onim što nam se dešava iz godine u godinu i da moramo da shvatimo da najmanje treba ovde da smanjujemo. Vi ste u obrazloženju rekli da su već ova sredstva kod Uprave za zajedničke poslove potrošena za nove softverske programe. Da smo znali, predložili bismo sa neke druge stavke da se taj iznos prenese, ali sigurno je i to morate da znate da ovaj fond ne sme da ostane ispod bar 400.000.000 dinara. To je neki optimalni iznos sa kojim možemo da idemo, kada su elementarne nepogode u pitanju i kada nas takva situacija zadesi.
Hvala. Na član 5. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Bojana Božanić. Reč ima narodni poslanik Bojana Božanić.
Hvala. Ne znam da li su se kolege iz ostalih poslaničkih klubova istrošile na onim rok pesmama. Sve u svemu, izgleda da kada je o konkretnim stvarima reč, samo DSS ovde radi nešto. U članu 5. smo hteli da zamenimo neke stvari kod planiranih izdataka. Ministarstvo spoljne i unutrašnje trgovine i telekomunikacije planiralo je 300.000.000 dinara za prelazak na digitalno emitovanje zemaljskog TV signala. Lično verujem da možemo da živimo i bez tog prelaska na digitalno emitovanje TV signala, prvo što je program i dosadan i nije nešto posebno inventivan, ali da bez nekih drugih stvari verovatno ne bi mogli. Ukoliko već kažete da je ovaj budžet okrenut prema EU, prema tom pridruživanju itd, onda treba da pratimo i neke evropske standarde. Mislim da ono što smo mi predložili, a to je da deo sredstava, u iznosu od 110.000.000 dinara, prebacimo za izgradnju postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda u onim lokalnim samoupravama koje imaju pripremljenu dokumentaciju i u kojima postoje neki efekti ili prekogranični ili za koje je veoma značajno da se reši ovaj problem. Juče baš kada je bio predsednik parlamenta Slovenije, govorio je o tome. Kada smo ga pitali šta je to vrlo važno da bi ispratili te neke nove trendove u EU, prvo je spomenuo zaštitu životne sredine. Ukoliko ne budemo ulagali sredstva u izgradnju ovih postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda, da bi u te neke sredine, gde to bude urađeno, doveli npr. neke nove posetioce, neke nove investitore, pokazali neke nove turističke atraktivnosti koje, verujem, svaka sredina i svaka opština ovde u Srbiji ima, mislim da ne možemo krenuti dalje. Dakle, ako pratimo te savremene evropske trendove, u svakom slučaju moramo se baviti zaštitom životne sredine. Kad smo već kod toga, postavila bih pitanje vezano za životnu sredinu – da li su planirana sredstva za subvencije reciklerima opasnog otpada za ovu godinu? Koliko znam, konkurs još uvek nije raspisan, a ni sredstva od prošle godine nisu uplaćena. Verujem da je to vrlo važna stvar, pre svega da bi pratili savremene tekovine i da bi već bili u skladu sa tim što govorite, da pratimo trendove EU. Takođe, smatram da je vrlo važno da dodamo još neki dinar, pa neka je to i sto miliona dinara za nastavak Koridora 11, o tome sam već malo pre govorila, bez čega nema života pre svega u zapadnoj Srbiji. Isto tako, ako već pratimo te trendove i EU i modernizam evropskih država, moramo i granične prelaze da usavršimo, da ih modrnizujemo, pa predlažem da se u odnosu na 2.200.000 dinara, koliko je samo tek da se ne ugasi ova pozicija ostavljeno za izgradnju graničnog prelaza Kotroman između Srbije i BiH, da se zameni iznosom od 42.200.000 i da stvarno konačno uradimo taj granični prelaz kako bi na kraju ovu državu u potpunosti osavremenili. Slažem se da treba da štedimo, ali moramo da napravimo dobru ravnotežu između mera štednje i razvojnih projekata.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Sanda Rašković Ivić i Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Sanda Rašković Ivić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, DSS je podnela amandman o ovom članu zato što su u budžetu za 2013. godinu planirani kapitalni izdaci za ulaganja u kulturu, za sanaciju i adaptaciju Narodnog muzeja. U 2013. godini je bilo predviđeno 130 miliona dinara, a rebalansom za njegovu sanaciju je predviđeno nula dinara. Za sanaciju i adaptaciju i nadgradnju Muzeja savremene umetnosti za 2013. godinu je budžetom bilo predviđeno 266.470.000 dinara, a rebalansom su ta izdvajanja prepolovljena. S obzirom na značaj Narodnog muzeja i na činjenicu da je prošla već čitava decenija od početka njegove obnove, mi u DSS smatramo da je nedopustivim da se potpuno uvrnu, da tako kažem, sredstva za obnovu ovog muzeja. Dame i gospodo, kultura jednog naroda koji nije veliki, kao što je srpski narod, jeste naša poslednja linija odbrane. Ako to ne budemo imali, nećemo znati ni ko smo ni šta smo. Jedino se plašim, pošto se sve više čuju neke izjave da Srbima treba menjati "majnd set", odnosno svest, da se tu radi o pokušaju promene svesti. Svest može da bude individualna i kolektivna. Naravno, individualnu svest je jako teško menjati, i to spada u domen patologije i kriminala ako se menja. Međutim, kolektivna svest je tradicija, kultura, kulturne vrednosti. Ako nam to oduzmete, gospodo iz vlasti, zaista nećemo znati ni ko smo ni šta smo, bićemo samo jedna bezoblična masa.
Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Odmah da vam kažem da ste apsolutno u pravu, gospođo Rašković. Na moju veliku žalost smo te pare skinuli zato što te pare ne bi bile potrošene. Ne bi bio potrošen ni jedan dinar, zato što apsolutno nema tog projekta koji bi to povukao. Kada opravdano kažete da treba završiti rekonstrukciju Narodnog muzeja, to već godinama podržavam i obezbeđujemo pare redovno budžetom. Iz Ministarstva kulture mi je rečeno da kada bi ostale te pare, ne bi bio potrošen ni jedan jedini dinar. Tražili su mi da to skinem i da stavimo na neke projekte koji će biti realizovani, s obrazloženjem da ne postoji sa inženjerskog aspekta, ne sa aspekta potreba kulture, da tamo nema projekta koji može da se realizuje, što je samo po sebi skandalozno. Apsolutno se s vama slažem, jer se godinama priča o potrebi rekonstrukcije ne samo Narodnog muzeja nego i drugih institucija kulture. Pamtim i one godine kada sam bio u prvom mandatu ministar finansija, uvek sam davao novac, kad god su ljudi iz kulture tražili taj novac, a onda u realizaciji ispadne da se to ne potroši iz razloga što se zapravo zatraži, a kada se dobije, onda dođe do inženjera, nije baš uvek, ali je bilo tako u mnogo slučajeva – nije bio slučaj kada je bio u pitanju Muzej kinoteke, jer je tu zaista bila urađena investicija, kada je bilo Leskovačko pozorište, kao i Narodna biblioteka, to je završeno, kao i neke druge, ali za Muzej to već slušamo godinama, tu istu priču. Nije da Ministarstvo finansija ne želi to da podrži, ali bi stajao fiktivno taj novac i ne bi se utrošio ni jedan dinar, jer su mi rekli da tehnički ne može da se realizuje, a ne znam ni ja iz kog razloga. Podržavam vaša izlaganja iz razloga što javnost onda treba da napravi apel i da vidimo onda šta je tu problem i zašto se te investicije ne realizuju. Para je bilo iz budžeta i moglo je i da ostane, mogli smo i da ne skidamo to, ali je meni bilo žalo, na neki način, kada su rekli da neće to potrošiti jer nemaju neku tehničku dokumentaciju, ili o čemu se već radi, da ostavljamo fiktivno novac i onda bi me prozivali opet da sam ja kriv. Bolje da se javno kaže – nije taj projekat spreman za realizaciju. Ko je kriv, to treba odrediti i kazniti ga jer nije odradio deo svog posla, a da mi fiktivno držimo neki novac za projekat koji neće biti realizovan, to nismo želeli. Zato smo kulturi dali i više sredstava nego što je imala u originalnom budžetu. To je jedino ministarstvo koje trenutno ima povećanje u budžetu, makar skromno. Zato smo prihvatili, kao Vlada, jedan amandman koji dozvoljava da kultura, isto kao i institucije visokog obrazovanja, imaju trajno na raspolaganju sopstvene prihode. Dakle, ostaće im trajno prihodi koje sami naplate i oni će sami odlučivati o njihovom rasporedu, neće ulaziti u opšti prihod budžeta, tako da smo to prihvatili u izmenama Zakona o budžetskom sistemu, kao i za sve ostale institucije kulture, kao što smo svojevremeno na isti način uradili i sa institucijama visokog obrazovanja.
Replika, Sanda Rašković Ivić.
Gospodine ministre, veoma mi je drago što delite ne samo moje mišljenje, nego i mišljenje naše poslaničke grupe. Međutim, neko ipak treba da snosi odgovornost. Pomenuli ste Muzej kinoteke i zaista sam bila u Kinoteci, to je impresivno i izvanredno izgleda. Neko u Muzeju, u Narodnom muzeju bi trebao da snosi odgovornost zašto do sada ti projekti nisu napravljeni. Dalje bih pledirala na veliki rad u kulturi. Nismo reagovali na to da nama Hrvati uzimaju Teslu i da nam uzimaju Ivu Andrića, koji je naš jedini nobelovac i kojim se svi mi ponosimo, a muzeji ni Teslin ni Andrićev ne rade onako kako bi trebalo da rade.
Po amandmanu, narodni poslanik Vučeta Tošković. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, poneo me ovaj amandman gospođe Rašković da nešto kažem u vezi rebalansa budžeta i uopšte o budžetu. Da bi se napravio jedan budžet u zemlji koja je kao Srbija, gde privreda ne radi, sa 50% kapaciteta, vrlo teško je napraviti budžet i još teže je napraviti rebalans budžeta. Niti sam tu da hvalim rebalans budžeta, niti sam tu da kudim narodne poslanike koji su dali predloge, amandmane koji nisu prihvaćeni. Moramo da shvatimo jednu stvar, mi narodni poslanici dajemo amandmane parcijalno, gledajući taj rebalans budžeta onako kako nama to odgovara. U ovom konkretnom slučaju je bilo sasvim očigledno da je ono što je gospodin ministar rekao u redu, jer te pare nisu mogle ili se neće moći iskoristiti jer nema razno raznih programa tih korisnika budžeta. Amandman koji se napravi mora da ima podlogu, da ima i poslanik i svi ostali da imamo ukupan iznos rashoda i ukupan prihod. Sami to ne možemo, jer će to biti neki debalans, ako mi nešto napravimo a Vlada nije prihvatila taj amandman. Vrlo je teško, govorim vam da nisam taj koji hvali rebalans ni da kudim narodne poslanike, samo sam hteo da dam do znanja da moramo nekako prići tim amandmanima na neki drugi način, koji će opravdati taj rashod a i prihod. Hvala.
Po Poslovniku se javio narodni poslanik Dejan Mihajlov. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, uz dužno poštovanje gospodinu Vučeti Toškoviću, mislim da ste trebali da vodite računa o njegovom izlaganju i da ga iz dva razloga opomenete. On se javio, član 27. Poslovnika, da govori o amandmanu i nije govorio o amandmanu. Druga stvar, uvredio je poslanike DSS, za koje kaže da se ne pripremaju i da treba da se pripreme kada pišu amandmane i kada dolaze na sednicu. Ako je neko nekada u ovoj Skupštini pripremljen da raspravlja o svim zakonima, amandmanima i kada čita zakon i amandmane koje piše, to su poslanici DSS. Prosto, imajte u vidu da ne dozvolite da se na taj način rad nekih poslanika omalovažava. Siguran da većina poslanika vladajuće koalicije ni ne zna kako izgleda budžet, niti ga je otvorila, već po mehanizmu glasa za taj budžet. Onda dozvolite nama koji smo spremni da uložimo napor da se popravi tekst budžeta i koji hoćemo da dajemo svoje viđenje kako bi trebalo budžet da izgleda, da to onda neko ne omalovažava na način da ne čitamo budžet, ne znamo šta radimo i da prosto ne trebamo ništa da radimo jer ne možemo da sagledamo celinu, već je Vlada ta jedina koja ima isključivo pravo na istinu, pravdu, da sagleda celinu, a da mi ako smatramo da nešto treba, nismo dovoljno kadri, pametni, obrazovani i načitani da to uradimo. Prosto, to nije u redu i treba poštovati rad svakog u ovoj skupštini. Mi ne prozivamo poslanike većine da ne sede u sali kada se raspravlja o najvažnijim zakonima, da ne znaju o čemu se priča, da ne znaju koji su amandmani. Mi se time ne bavimo. Mi se bavimo onim što je posao svakog poslanika, da u skladu sa svojim obavezama krajnje odgovorno i ozbiljno raspravljamo o ovom zakonu. To je jedna sugestija, da zaštitite poslanike koji rade.
Naravno da je potrebno da svi narodni poslanici vode računa o dostojanstvu Narodne skupštine, kao i vi kada kažete da većina narodnih poslanika iz vlasti nije ni pročitala budžet. Radite identičnu stvar zbog čega ste se javili da reklamirate povredu Poslovnika. Ja to doživljavam kao deo političke borbe u ovom parlamentu. Ko je kada bio prisutan, obaveštavam vas da možete dobiti podatke od nadležne skupštinske službe. Voleo bih da se vratimo na raspravu vezano za dnevni red, za budžet, pošto su to teme koje su veoma važne. Gospodin Radenković po Poslovniku.
Hvala, predsedniče. Povredili ste član 107. stav 1. kada niste prethodnog govornika prekinuli. Mislim da bi bilo u redu da se kolega izvini svima nama, da nije u redu da vređa sve poslanike. Mi ovde učestvujemo u raspravi i uvek ćemo učestvovati, ali u konstruktivnoj raspravi. Besmislene rasprave da bi pričali, da bi ih neko video da su pričali, da su ovde poslanici, nama to ovde ne treba. Mi ne pripadamo stranci neobaveštenog predsednika pa da ne znamo šta je na dnevnom redu i koji su amandmani. Kolega je dužan da se izvini svima nama zato što je uvredio svoje kolege. Mislim da je stvarno sramota da neko kaže da mi nemamo pojma ni šta je na dnevnom redu ni koji je amandman na dnevnom redu. Vi ste prekršili Poslovnik i molim vas da ubuduće upozoravate takve kolege.
Smatram da Poslovnik nije prekršen jer sam narodnog poslanika nakon njegovog izlaganja upozorio na sve što smatram da nije bilo u skladu sa Poslovnikom. Naravno da do kraja moram da saslušam šta će poslanik da kaže, da bih znao šta je smisao njegovog izlaganja. Gospodine Mihajlov, pošto neću dati povredu Poslovnika gospodinu Toškoviću, ni vama neću dati pravo na repliku. Po Poslovniku imate pravo. Ako to koristite kao pravo na repliku, oduzeću vam reč.
Neću. Hoću po članu 27. Ako ste posle moje primedbe na povredu Poslovnika od strane gospodina Toškovića rekli da ja nisam u pravu i da nemam evidenciju ko koliko priča, trebali ste i gospodina Radenkovića da opomenete jer je izneo niz optužbi na račun poslaničke grupe DSS. Rekao je da ne pripada stranci ovakvih ili onakvih, neobaveštenih, koji rade i koji ne rade. To je sve gospodin Radenković rekao. Tražićemo stenogram. Trebali ste u toku njegove primedbe o povredi Poslovnika da ga opomenete da ne vređa druge poslaničke grupe. Ako krenemo da pričamo o Slobodanu Miloševiću i o svima drugima u njegovoj političkoj stranci šta su radili, koliko su ovu zemlju upropastili i zadužili, kakve su budžete donosili, u kakvoj smo situaciji tada živeli, onda nas ova rasprava tome neće odvesti. Trebali ste gospodina Radenkovića da opomenete kada je iznosio primedbu po Poslovniku i da kažete – iznesite primedbu, i to je onda kraj, kao što ste i meni rekli kada sam završio da nisam bio u pravu i da nemam ingerenciju. Mene uvek pogodi kada neko kaže da poslanici DSS ne čitaju budžet i ne dolaze spremni i da mi ne učestvujemo u raspravi argumentovano. Ne, svi naši argumenti od jutros, sva naša rasprava je krajnje argumentovana i dobronamerna i zato vas molim da sledeći put i poslanike vladajuće koalicije na isti način kao što ste meni izneli primedbu i njima iznesete primedbe i da pratite njihovo izlaganje. Hvala.
Imam jedan problem. Ako bih svaku insinuaciju ja tumačio na koga je poslanik mislio i time se uključivao u kvalifikaciju određenih poslaničkih grupa na način da ona nije ni pomenuta, bio bih u opasnosti da prekršim dostojanstvo i Poslovnik, jer neko ko kaže, a ne pomene ni poslaničku grupu, ni ime, ni bilo šta, ako reagujete na to prepoznajući određenu poslaničku grupu, bio bih kao neko ko dodeljuje argument izlaganju prethodnog govornika. Iskreno se slažem sa vama. Nadam se da ćemo uspeti da u budućnosti izbegnemo bilo kakvo vređanje. Mislim da je ova rasprava do sada tekla veoma dobro, argumentovano i cenim napore svih poslanika. Na kraju krajeva, javnost vidi ko se trudi u ovoj Narodnoj skupštini a ko se ne trudi. Mislim da mi ne treba da ulazimo u to. Postoje građani koji će oceniti. Hajde da nastavimo dalje sa radom. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Miroljub Stojčić. Da li neko želi reč? (Da)
Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, uvažene kolege narodni poslanici, 2. jula se navršava tačno godinu dana od kako je izgorelo do temelja Narodno pozorište "Bora Stanković" u Vranju, pozorište koje ima tradiciju dugu skoro 120 godina i predstavlja stub kulture Južne Srbije i jedno je od najprepoznatljivijih pozorišta u pozorišnom životu čitave Srbije. Moram da kažem da počinioci ovog dela još uvek nisu pronađeni i nakon godinu dana nisu osuđeni. Grad Vranje je u proteklih godinu dana učinio niz koraka kako da se krene sa rekonstrukcijom i rešavanjem ovog problema, tako da je u proteklom periodu rasčišćeno zgarište i da je sprovedeno niz akcija u kojima je prikupljeno oko 35 miliona dinara za rekonstrukciju ovog pozorišta, da je EU preko Programa "Progres" infinansirala kompletnu tehničku dokumentaciju. Da bi se krenulo u realizaciju ovog projekta čija će vrednosti biti oko 150 miliona dinara potrebno je samo za građevinske radove oko 60 miliona dinara. Iz tih razloga sam predložio amandman na član 5. koji glasi da se pregled planiranih kapitalnih izdataka budžetskih korisnika za tekuću i naredne godine razdeo 27. Ministarstvo kulture i informisanja, naziv organa – ustanove kulture, u koloni – naziv kapitalnog objekta ispod reči – sanacija i adaptaciji narodnog muzeja dodaju reči – izgradnja pozorišta "Bora Stanković" u Vranju i iznos sredstava za 2013. godinu, 24,5 miliona dinara. Iznos ove aproprijacije namenjen je sanaciji i adaptaciji za dogradnju Muzeja savremene umetnosti u visini od 124.569.890. dinara, da se zamene iznosom od 100.069.890. dinara.Cilj mi je bio da se deo sredstava preusmeri sa pozicije rekonstrukcije Muzeja savremene umetnosti u iznosu od 24, 5 miliona dinara za izgradnju i obnovu pozorišta "Bora Stanković" u Vranju. Amandmanom koje je ministarstvo dalo, i odbor prihvatio, kaže se da se amandman ne prihvata zato što ekonomska klasifikacija 511. – zgrade i građevinski objekti na kojoj su obezbeđena sredstva za kapitalne izdatke ustanova kulture podrazumeva kapitalna ulaganja u ustanove kulture koje su osnovane od strane Republike Srbije i ne odgovara karakteru sredstava za finansiranje ustanova kulture osnovanih od strane jedinica lokalne samouprave. Prihvatam ovakvo obrazloženje gospodine ministre, ali vas molim da, a čuo sam da kada je bila rasprava u pojedinostima obećali da će se iznaći mogućnost da se izdvoje potrebna sredstva kako bi se krenulo sa rekonstrukcijom i obnovom ovog pozorišta, obzirom da je nemoguće raspisati tender vezano za novi Zakon o javnim nabavkama dok se ne obezbede odgovarajuća sredstva, u ime građana Vranja i svih obožavalaca pozorišnog života da se obezbede ova sredstva. Hvala lepo.
Reč ima ministar Dinkić.
Kao što sam rekao, i vezano i za Narodni muzej, znate i sami, da bi se krenulo sa realizacijom nekog projekta treba taj projekat da se napravi. Da li imate taj projekat? Kada napravite taj projekat, onda dostavite Ministarstvu kulture, a oni nama, da imate projektnu dokumentaciju i obratite se zahtevom za tekuću budžetsku rezervu. Rekao sam poslaniku iz SNS, gospodinu Nikoliću, čini mi se, da ćemo mi vrlo rado iz tekuće rezerve izdvojiti tih 25 miliona dinara učešća Republike za obnovu pozorišta u Vranju. To sam rekao i pre dva dana, evo to i danas ponavljam. Da se ne bi opet dogodilo da to opet budu sredstva koja su izdvojena i stoje na budžetu, i na kraju se ne potroše, kao što je bio slučaj godinama sa Narodnim muzejem ili nekim drugim projektima, onda molim ljude koji rade u gradu Vranju da sve pripreme kako treba, da dobro proračunaju, da onda dostave materijal i sredstva će biti na raspolaganju. Već sam rekao, ukoliko me pozovete, rado ću doći na otvaranje tog pozorišta jer Vranjanci zaslužuju da se to obnovi.
Reč ima narodni poslanik Miroljub Stojčić, replika.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Samo da vas informišem, a rekao sam malopre kada sam obrazlagao amandman, da je EU, odnosno program "Progres" isfinansirao kompletnu tehničku dokumentaciju vezano za ovaj projekat, tako da ćemo ovako kako ste vi obrazložili podneti određene zahteve. Zaista mi je drago što ćete podržati ovaj naš projekat. Nadamo se da ćemo prilikom obeležavanja godišnjice pozorišta u januaru mesecu imati završeno pozorište. Hvala lepo, i pozvaćemo vas da dođete.
Reč ima narodni poslanik Dragan Nikolić.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, dao sam amandman i zatražili smo zajedno sa kolegom Stojčićem, koji je takođe poslanik iz Vranja, bez obzira što nije iz opcije kojoj ja pripadam, ali smo zajedno tu da štitimo interese svih građana Vranja i Pčinjskog okruga. Međutim, kada je bila rasprava u plenumu, kada smo razgovarali o svemu, pitao sam vas tada i dobio sam odgovor, dobio sam vaše obećanje. Danas ste vi to obećanje ponovili, a ja hoću sada vama da dam obećanje. Mi ćemo do 17. jula spremiti svu tehničku dokumentaciju, već je unapred plaćeno i već unapred doneto idejno rešenje i samo ga treba razraditi kroz jedan generalni plan. Mislim da će to pozorište biti na diku svih u Vranju, a naravno izrazićemo i veliku zahvalnost i Republici Srbiji, Ministarstvu finansija i Ministarstvu kulture koji će ovaj projekat da pomognu sa 25 miliona dinara. Ono što smo mi uspeli, od neke naše sirotinje, da prikupimo je otprilike oko 40 miliona. Verujte, ne može više, bilo je tu mnogo dobrovoljnih priloga, bilo je tu dosta ljudi sa strane, imajući u vidu da vole svoj grad, da vole Vranje, da vole pozorište, koji su pomogli ozbiljnijim finansijskim sredstvima. Međutim, iz suve drenovine nemoguće je iscediti bilo šta više. Kao čoveku koji predstavlja Republičku vladu, u potpunosti vam se zahvaljujem i u svoje ime i u ime svih Vranjanaca. Ovo što ste tražili od nas dobićete do kraja jula. Zahtev od strane gradonačelnika grada Vranja, u pismenom obliku, spremljen i biće poslat, a tehničku dokumentaciju ćemo vam poslati 18. jula. Mislim da do kraja meseca vi to imate, tako da možemo da završimo ovu stvar. Kada bude otvaranje tog pozorišta, čemu se svi radujemo, pozvaćemo vas, bićete dragi gost, a mislim da ćemo još neke ljude iz ove skupštine zvati, imajući u vidu da su i oni zaslužni za tako nešto. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn.
Poštovane dame i gospodo, samo jednu rečenicu vezano za Vranje i kulturu. S obzirom na multietičnost te opštine, s obzirom na zaista dobre odnose ljudi koji žive u toj opštini, mislim da je od izuzetnog velikog značaja da ministar uradi ovako kako je rekao, jer zaista podsticanjem takvih aktivnosti na jugu Srbije, u Vranju, zaista pokrećemo Srbiju u pravcu multietičnosti i Evrope o kojoj govorimo. Hvala.
Na član 5. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici dr Nenad Popović i prof. dr Ružica Igić. Reč ima dr Nenad Popović.
Gospodine predsedniče, molim vas da moje vreme, ako prođu ova dva minuta, koristite kao vreme ovlašćenog predstavnika. Hvala. Gospodine ministre, dao sam amandman na član broj 5. gde se budžet za navodnjavanje smanjuje za jednu polovinu. Ranije je bilo predviđeno 500 miliona, a sada se taj iznos smanjuje na 250 miliona dinara. Naravno, znamo da nema para, znamo da je teško. Moja primedba oko ovog amandmana jeste da je, kao ministar ekonomije, u vašem najvećem interesu, u interesu vašeg ministarstva, naravno i Ministarstva poljoprivrede, bilo da ova cifra za navodnjavanje ostane ista. Ovo je ono što pokreće celu poljoprivredu, a daću vam nekoliko primera. Imamo najmanja izdvajanja u Evropi za revitalizaciju sistema za navodnjavanje i odvodnjavanje. U principu, to je jedan od glavnih prioriteta u celoj Evropi. Ako uzmemo samo podatak da od poljoprivrede u Srbiji, direktno i indirektno, živi preko milion ljudi, odnosno u poljoprivredu je direktno i indirektno uključeno preko milion ljudi, onda taj značaj postaje još veći. Učešće poljoprivrede u BDP je veliko. Siguran sam da je ovo jedna stvar na kojoj ste trebali da insistirate sa kolegama. Imamo procentualno najmanji udeo zemljišta koji se navodnjava u Evropi. Danas imamo kanalsku mrežu, koja je praktično neupotrebljiva, takođe imamo geografske i vodene resurse koji idu u korist ovom procesu. Međutim, godinama, desetina godina, se ovaj problem zapostavlja. U Srbiji se navodnjava svega 1,5% ukupnog obradivog zemljišta. Pri čemu se koristi samo šestina instaliranog sistema za navodnjavanje. Odvodnjavanje, koje je potrebno, pogotovo u ovim mesecima, u proleće i leto, se još manje koristi. Daću samo neke podatke. Mi navodnjavamo svega 1,5% od ukupno obradive površine, dok Mađarska navodnjava četiri puta više, Hrvatska pet puta više, Rumunija čak osam puta više. Naravno, znamo da su investicije u ovom segmentu neophodne. Sigurno da bi iskorištavanje sistema kanala Dunav-Tisa-Dunav, vodotokova Dunava, Save, Tise, Morave i drugih većih i manjih reka predstavljalo primarni prioritet u državnim ulaganjima u infrastrukturu, ako bi bilo mnogo para. Sada ih nema i moramo bar delimično. Mislim da onaj potencijal koji se pravi u ovoj diverzifikaciji spoljne trgovine, a konkretno spomenuću ovaj odličan potencijal u saradnji sa Arapima, što se tiče poljoprivrede, ovo je nešto što oni očekuje od nas, da vide makar male korake. Lično sam uvek za to da se za ovakve stvar, pošto su ovo krupni infrastrukturni projekti, ovi projekti, traže posebna kreditna sredstva, jer ovo bez velikih sredstava, bez velikih kreditnih sredstava ne može da se uradi. U svetu se od ukupno 1,5 milijarde hektara obradivog zemljišta, daću jedan mali primer, navodnjava 250 miliona hektara ili u procentima 17% površina. Znači, 17% površina u svetu, od ukupno obradivih površina, se navodnjava. Ali interesantno je da se na ovih 17% koji se navodnjavaju u svetu proizvodi 40% ukupne proizvodnje hrane u svetu – 40%. U Srbiji bi moglo da se navodnjava oko 1,5 milion hektara poljoprivrednih površina. Naravno, setićemo se, razgovarali smo o tome u ovoj Skupštini i 2012. godine, kada smo imali ogromne štete od suše. Štete suprocenjene na oko jednu milijardu evra. Realno, ta šteta je bila i veća, ako uzmemo u obzir evropske proseke prinosa, da smo imali sisteme navodnjavanja. Uzeću u obzir i klimatske promene koje se dešavaju. Ovo će zaista biti za bilo koju drugu vladu u budućnosti jedan od najvećih izazova. Možda je to segment gde možemo očekivati, kao što je bila ideja sa Arapima, javno-privatno partnerstvo. To je možda i najbolji model, kako bi se naš potencijal koji postoji iskoristio zajedno sa privatnim kapitalom, koji bi od toga imao srednjoročno-dugoročni interes. Naravno, sa malim investicijama koje bi možda mogla i država u naredne dve-tri godine da uradi, mislim da bismo mogli sa vrlo malim investicijama da navodnjavamo blizu 100 hiljada hektara obradivog zemljišta. Zašto? Zato što već postoji kanal Dunav-Tisa-Dunav i on obuhvata 960 kilometara kanalske mreže i kada bi imao 22.000 kilometara dopunske kanalske mreže koja se može povezati sa glavnim kanalom, tada je jasno da samo sa 100 metara navodnjavanja oko tog kanala mi možemo da dobijemo pomenutu površinu od oko 100 hiljada hektara i tada bi mogli da se imaju i dve žetve. Cilj izgradnje kanala Dunav-Tisa-Dunav je bio da odvodi suvišne vode sa milion hektara zemljišta i da navodnjava oko 500.000 hektara. Naravno, osim toga, na ovom zemljištu koje bi se navodnjavalo, a žao mi je što su se ove investicije smanjile dva puta, naravno ne bi mogli sa ovim, ali makar bi se pokrenuo proces delimično, moguće je takođe u budućnosti uvođenje visoko-prinosnih intenzivnih industrijskih kultura, kao što su povrće i voće, koje prihode sa istih površina povećavaju i do pet puta. Naravno, to bi pomoglo i pojeftinjenju stočne hrane i samim tim dovelo bi do konkurentnijeg stočarstva i agraoindustrija bi postala međunarodno konkurentnija. Želim da dodam da teško da će, bez obzira na bilo koji budžet koji se bude donosio, ova tema biti ključna. Predlažem vam da u budžetu 2014. godine već, koji dolazi uskoro, ostalo je još tri meseca – jul, avgust, septembar, oktobar, već se priprema budžet, možda treba razmisliti o nekom potpuno novom pristupu budžeta 2014. godine, baš za ovo navodnjavanje. Možda su potrebna dodatna kreditna sredstva. Još jednom ću ponoviti, mi iz DSS se zalažemo za ovu diversifikaciju spoljno-trgovinskih odnosa i potpuno podržavamo ovaj ugovor sa Emiratima, to smo već nekoliko puta govorili. Mislimo da je taj model javnog privatnog partnerstva ili ustupanje zemljišta na dugi niz godina ili delimično i prodaja, da je to taj koncept prehrambenih kapaciteta, da je to taj koncept koji je idealan i mislim da treba stvarno uložiti svu snagu tokom leta i jeseni da se ovaj ugovor ostvari. Nama dolazi uskoro i 1. januar 2014. godine, govorim o poljoprivredi, i doći će do skoro potpune liberalizacije uvoza poljoprivrednih proizvoda i ponovo će se na tržištu pojaviti još veća konkurencija našim poljoprivrednim i prehrambenim proizvođačima. Razgovarali smo i nekoliko puta smo predlagali, pošto u SSP postoji mogućnost da se odloži delimična primena ovog modela, ukoliko, citiraću: "postoji konkretna šteta za državu koja to potpisuje". Nekoliko puta smo govorili i bile su indicije da će Vlada pokrenuti ovaj postupak. Mi i dalje tvrdimo da bi to bilo najbolje ili optimalno rešenje u ovom trenutku za našu poljoprivredu, da se ova primena odloži do daljnjeg. Oko milion ljudi koji su uključeni u poljoprivredu, takođe dodatnim ulaganjem u poljoprivredu, mi moramo da podignemo nivo prerade kako bi najjača grana koja danas izvozi i koja je od svih grana najzdravija, mogla da podigne nivo prerade u poljoprivredi, odnosno u prehrambenoj proizvodnji, da bi ti proizvodi imali još veću dodatnu vrednost za proizvođače. Kad izvozimo samo sirovine, naravno da je dohodak i da su profiti mnogo manji za naše poljoprivredne i prehrambene proizvođače i mislimo da bi, kao što se to nekada radilo sa velikim privrednim sistemima kao što su bili "Geneks", "Ineks" i "Progres", treba razmisliti o nekom modelu koji bi usitnjenim malim proizvođačima pomogao u koncentrisanju moći i potencijala, kako bi bili konkurentni, naravno klasterski ili na neki drugi način, u izvoznim operacijama. Govorili smo prošli put o Islandu. Island se sa svojim ribolovom, odnosno sa svojim eksportom ribe, skoro 80% izvoza ide u EU, osetio je takođe tu opasnost od jednog strateškog partnera i u poslednjih pet godina su pokrenuli velike strateške projekte u ribolovstvu sa Kinom. Mislim da orijentacija sa Kinom, čak i u poljoprivredi bi, pored Arapskih Emirata, bio jedan od vaših ciljeva za 2014. godinu. Proći će brzo ova tri, četiri meseca i mi ćemo ovde diskutovati o budžetu za 2014. godinu i mislim da je sada momenat da se ove horizontalne veze, koje imate za zemljama koje su potencijalni investitori, veliki investitori, koji cene poljoprivredni potencijal koji imamo i koji imaju, danas sredstva koja su potrebna za ulaganje u poljoprivrednu infrastrukturu, da je to sada pravi momenat i predlažem vam da iskoristite ova tri, četiri meseca za uspostavljanje najdublje moguće saradnje, još jače i još veće, kako bi neki prvi projekti mogli da se realizuju u sledećoj godini. Hvala.
Ministar Dinkić, izvolite.
Mislim da ste apsolutno u pravu, ali nekako osećam potrebu da podelim sa vama, narodnim poslanicima, nešto što smatram najvećim problemom Srbije u poslednjih desetak godina, a to je neverovatno loša organizacija u sprovođenju infrastrukturnih projekata. Tačno je da smo 250 miliona dinara smanjili u razdelu, vezano upravo za vode, za navodnjavanje za ovu godinu. Imaju dve stvari, zato što takođe smo dodali 400 miliona dolara kredita iz Razvojnog fonda Abu Dabija, od čega treba pola da ide za ovo, mnogostruko više od ovoga što smo umanjili, a s druge strane, imajući u vidu činjenicu da, recimo, Ministarstvo poljoprivrede ima ugovorenih kredita za oko 100 miliona dolara iz 2007. godine, od kojih još nije povučeno 13,5 miliona dolara za navodnjavanje, neka je 13,5 miliona dolara oko milijardu i po dinara, mi smo sada skinuli 250 miliona. Dakle, šest puta više para od ovoga što je skinuto stoji na raspolaganju odavno, od 2007. godine. Tačno je da je ovaj kredit povučen, ali nije 100%, sa 80%. To nije loše povlačenje, ali koliko dugo? Svega 100 miliona dolara za investicije u navodnjavanje je povlačeno. Dakle, od 2007. do 2013. godine, što znači šest godina. Za šest godina povučeno je svega 80% od 100 miliona dolara, odnosno 80 miliona dolara. Mi sada treba da dobijemo 200 miliona dolara i da damo još sopstveno učešće, nekih dvadesetak posto. Dakle, imaćemo na raspolaganju, odmah nakon ovog leta, 240 miliona dolara novih para za navodnjavanje, a imamo iskustvo da je prethodnih sedam godina potrošeno svega 80 miliona dolara iz kredita. Šta to govori? Možda ću reći nešto što se nekima neće svideti, ali pokazalo se, da li je to razlog ili nešto drugo, samo govorim o faktima, ali u Vojvodini su prvi kanali urađeni još za vreme Marije Terezije. Zatim je za vreme bivše Jugoslavije taj kanal Dunav-Tisa-Dunav unapređen i napravljen. Svi drugi veliki projekti, od Đerdapa do termoelektrana, su takođe rađeni u to doba. Onaj bivši put Bratstva i jedinstva itd, i to je tada urađeno. Ispada da je višestranački sistem u Srbiji katastrofalan po infrastrukturne projekte. Da li je to tačno, ja ne znam, ali samo kažem da se to događa. Imamo sada "Srbijavode", "Vojvodinavode" i "Beogradvode", koje treba da se dogovore ko tu šta radi. Imamo "Srbijavode" i imamo Direkciju za vode. Mi smo jedva dobili projekte da bi konkurisali kod Vlade Abu Dabija. Čekali smo mesecima i mesecima - dajte nam ljudi projekte. Hoće ljudi da daju pare, treba nam za navodnjavanje, da bi upravo to što vi, gospodine Popoviću, ispravno kažete, navodnjavali i imali mnogostruko veće prinose po hektaru, nego što ih imamo sada. Skroz ste sve u pravu i ja to sve znam. Kao ministar finansija garantujem da ću pare obezbediti, ali šta će biti kasnije i da li će nam trebati jedna godina, dve godine ili sto godina da te pare realizujemo, to zavisi od organizacije sprovođenja infrastrukturnog projekta, gde je samo jedan od tih navodnjavanje. Generalno, to važi za sve infrastrukturne projekte. Tu Srbija mora da podvuče crtu, po meni, i da kaže – ovo do sada nije bilo dobro, hajde da vidimo kako da to sprovedemo. Abu Dabi nam kaže – evo vam novac, neka rade sve srpske firme. Dakle, uopšte ne uslovljavaju. Kažu - vi sami raspisujte tendere, dogovorite se, a mi vam dajemo novac da bi pomogli vašem narodu. Oni su uradili svoj deo posla. Nama je već javno rečeno da je taj ugovor pred potpisivanjem, da su oni odobrili. Čekali su, a mi smo do juna kompletirali poslednju dokumentaciju, iako smo već znali maltene zimus da oni hoće da nam pomognu za ove projekte. Prošla nam je cela ova građevinska sezona na tome. Kako će to dalje da ide, videćemo. Ja bih voleo da čujem i predloge poslanika kako rešiti pitanje implementacije infrastrukturnih projekata. Zašto kažem višestranački sistem? Možda to nema veze. Postoje višestranački sistemi i u Zapadnoj Evropi, pa oni realizuju projekte. Neću da kažem da je višestranački sistem kriv, ali činjenica je da tu nešto ne valja i da ima previše tih komponenti u realizaciji projekata. Nas su pitali ljudi iz Emirata - šta će vama toliko institucija u lancu? Pitaju nas – zar nije dovoljno da vlada sa vladom potpiše ugovor, kao što ćemo uraditi međudržavni sporazum? Oni nam daju novac i Ministarstvo finansija je time završilo posao. Onda imate nadležno ministarstvo koje sprovodi i da ima tu neka jedna komanda da se to sve uradi efikasno i da se zna da će ko kasni biti kažnjen i smenjuje se. Znači, prosto neverovatno. To je naša najveća rak rana. Već sam rekao da imamo čak 3,3 milijardi evra nepovučenih povoljnih kreditnih sredstava za infrastrukturne projekte. Vlada Abu Dabija, videćemo kolika će biti kamatna stopa, ali oni razmišljaju da to bude 0,5% godišnje. To nema nigde. Znači, 0,5% godišnje na 20 ili 30 godina, to je stvarno nešto što ne možete dobiti nigde u svetu. Sve do 3% ili 3,5% posto fiksno godišnje, na neki način, u ovim uslovima visokih kamatnih stopa u svetu, dođe kao polupoklon. Nije poklon jer mora da se vrati, ali ljudi žele da nam pomognu. Mislim da mora da se pokrene ta društvena svest. Neću nikoga da osuđujem ovde. Šta je bilo ranije, bilo je, ali treba da vidimo kako u budućnosti da efikasnije sprovodimo projekte, jer nije ni malo lako voditi finansije ove zemlje. Vaš poslanički klub je bio aktivan ovog jutra. Ja nisam na neke stvari odgovarao, pa možda da i to pomenem. Vezano za javni dug, ono što je startni trošak za državu je neka glavnica duga ove godine koja je bila 3,5 milijardi evra i 800 miliona evra za kamate. To je ono što ste pročitali, kada ove cifre preračunate u evrima. Dakle, to je nešto što smo mi dočekali kao nešto što je prosto dato iz prethodnog perioda. Problem je u tome što na te glavnice dospeva sve veća i veća kamata i taj trošak kamata se uvećao četiri puta u poslednjih četiri-pet godina. Došli smo u situaciju da i za budžet sledeće godine, kada bi teorijski deficit bio nula, što je nemoguće, ne može biti nula jer znate i sami kakvi su nam prihodi a kolike su potrebe za rashodima, nas opet čeka u sledećoj godini taj strartni trošak oko 4,5 milijardi evra za glavnicu i za kamate, bez deficita. Kada kažem bez deficita nisam potpuno tačno rekao, jer jedan deo koji ide za kamate ulazi i u deficit. Problem naše zemlje je što nam ogroman trošak kamata koji raste jede sve ono što bi trebalo produktivno ulagati. Ako ne platite kamatu proglašavaju vas da ste zemlja koja je nesposobna da servisira svoje obaveze. Naravno, to mi nikada niti ćemo dopustiti niti smemo dopustiti. Priznajem da je neverovatno teško planirati budžet i ove godine, a u sledećoj godini će to biti još teže. Makar kada uspemo da dobijemo ove povoljne kredite za infrastrukturu, tu mora da se napravi potpuno novi model organizacije. Mislim da će to biti zapravo ključna tema naših razgovora oko rekonstrukcije Vlade. Dakle, definitivno ne može više ovako. Ako bi se ovako dalje nastavilo, onda naša Vlada preuzima odgovornost i krivicu i za ono za šta nije kriva. Poslanik Đurić je bio u pravu kada je rekao za one stvari oko "Puteva Srbije". Pitao sam u međuvremenu da vidim od kada su ti dugovi o kojima se govori. Dobio sam zaista poražavajući odgovor da su ugovori sa nekim preduzećima, kojima se danas duguje, zaključeni još 1992. godine. Jedanaest puta su aneksirani. Da, 1992. godine, dobro čujete. Ni ja nisam taj podatak znao. Zahvaljujem poslaniku jer me je isprovocirao da pitam o čemu se tu radi. Naravno, putarske firme nisu krive, one rade posao, ali jesu krivi "Putevi Srbije" ukoliko to rade. Apsolutno mislim da tako više ne može. Hvala svim poslanicima što ukazuju na probleme. Mislim da je najgore kada se ćuti o problemima i vezano za infrastrukturne projekte i vezano za ova preduzeća koja bi trebalo da održavaju puteve. Moram da kažem da smo mi u decembru mesecu imali sastanak i sa "Putevima Srbije" i sa bankama da bi pokušali da rešimo dug putara jednom za svagda. Želeo sam prošle godine to da rešimo. Tada je iz bilansa koji su nama prezentirani proizlazilo da sa nekih pet milijardi dinara mi rešavamo kompletan dug. Mi smo to platili i razdužili državu za neke docnje iz prethodnog perioda. Onda iskače sada ovog leta još milijardu i trista miliona republičkog nivoa. Pitam - od kada je to? Pa od istog tog perioda kada smo tada pričali, samo nam neko to nije prezentirao i rekao. Tu moraju da se stave sankcije. Ko god traži sankcije za upravu "Puteva Srbije" apsolutno ima moju podršku i ja ću sam to učiniti. Da ne govorim o ovoj ujdurmi oko obračuna PDV i odbijanja da se to radi sedam-osam godina i od prethodnog Ministarstva finansija koje je to tolerisalo. Dakle, ovde ne može da se radi da se svima dopadnemo, ni ja, niti bilo ko hoće dobro ovoj zemlji. Mislim da je uloga i opozicije i stranaka vladajuće koalicije da stvari nazovemo pravim imenom, ono što valja da se nastavi, a ono što ne valja da odstranimo. Ako to ne odstranimo sada, opoziciju ubuduće, ako jednoga dana bude na vlasti, dočekaće isti problem. Šta smo time uradili? Ništa. Nije pitanje opozicije i vlasti ovde, pitanje je građana, ovih poljoprivrednika. Ne mogu poljoprivredni da naprave primarnu mrežu kanala za navodnjavanje. I sekundarnu i primarnu treba zapravo da uradi država, a samo poljoprivrednici da daju novac da se prikače i na kanale i na prenosnu mrežu. Dakle, jedno veliko spremanje oko organizacije infrastrukturnih projekata je potrebno u Srbiji, ali za sve infrastrukturne projekte. Nisu u pitanju samo putevi, u pitanju su i putevi i železnica i energetika i navodnjavanje, znači, sve što treba da se radi infrastrukturno i tamo gde, zaista s ponosom kažemo, bolji inženjerski kadar, bolju tehničku inteligenciju nego mnoge druge zemlje na svetu. To je tačno. Kako je moguće da sa takvom inteligencijom, sa takvim kadrom, mi imamo ovo što sada imamo? Imao sam sastanak i sa ambasadorom Azerbejdžana. Ova njihova kompanija "Azvirt", koja radi deonicu od Ljiga do Čačka, odlično radi svoj posao. Dobro rade. Nije do sada javnost imala prilike da vidi, oni su krenuli da rade krajem prošle godine, ali jako kvalitetno rade. To je zajedničko ulaganje između jedne nemačke kompanije i Azerbejdžana. Kompletna nemačka tehnologija je na radovima u Srbiji i uglavnom rade srpski radnici i srpska preduzeća. Dakle, skoro 75% radova rade naša preduzeća. Zaista, to je za svaku pohvalu. Međutim, oni mi kažu juče, zaista se ne razumem u to – vi imate potpuno drugačiji standard asfalta u odnosu na sve druge ozbiljne zemlje, gde uključuju sami sebe, Azerbejdžan. Ne govorimo mi sada ovde o Nemačkoj, pričamo o Azerbejdžanu, pričamo o drugim zemljama. Mi možemo da uradimo ovo mnogo bolje, sa tri sloja koji moraju biti različiti, a vi tražite od nas da uradimo lošije, sa dva sloja neka, i to potpuno ista. Ne znam tačno o čemu se tu radi, nisam stručnjak niti za asfaltiranje niti za građevinu, ali jeste sramota da kada uđete u Srbiju primetite vidno loš kvalitet asfalta u odnosu na bilo koju zemlju iz koje ste došli, a koja se graniči sa Srbijom. Zalažem se za to – dajte da se ti standardi promene. Apelovaću na moje kolege, kada govorimo o rekonstrukciji Vlade, hajde da podvučemo crtu. Bolje pre nego kasnije. Hvala vama iz opozicije što ukazujete na to. To i jeste vaša uloga.
Reč ima gospodin Dragomir Karić.
Poštovani gospodine predsedniče, poštovani gospodine ministre, drage kolege, drago mi je da ste odlučili u Vladi i pozivam premijera, sve potpredsednike, ministre da se uvećaju sredstva u budžetu za Kancelariju za Kosovo i Metohiju, skromno, sa 170 miliona dinara, ako se ima u vidu da je to za izgradnju kuća za povratnike, socijalne slučajeve itd. To je opet dobro i nadam se da ćete nastaviti tu praksu još bolje. Moje pitanje i pitanje mog dragog kolege Bojana Jakovljevića je sledeće. Na Kosovu i Metohiji postoji jedno srpsko narodno pozorište koje egzistira u stravično teškim uslovima. Da li postoji ikakva mogućnost, gospodine ministre, da se tom srpskom narodnom pozorištu na Kosovu i Metohiji odrede određena sredstva da se ta sala koju sam posetio sa narodnim poslanicima prošlog meseca, na poziv Kancelarije za Kosovo i Metohiju, malo opremi i renovira? Ako ne mogu oni da se osposobe, u krajnjem slučaju, kada naši umetnici idu, da mogu da idu i da gostuju u tim pozorištima. Druga stvar, to su sve tamo većinom entuzijasti i primaju plate oni koji su profesionalci i rade. Međutim, smatram da bi trebalo jedan skroman, vrlo skroman iznos dodeliti im, pronaći u budžetu ta sredstva da bi mogli da egzistiraju, jer bez kulture tamo Srbi nemaju šta da traže, to je osnova. Unapred se zahvaljujem i verujem da ćete vi iznaći u okviru mogućnosti, to su, verujte mi, vrlo, vrlo skromna sredstva. Hvala vam.
Po Poslovniku, gospodine Veselinoviću. Izvolite.
U raspravi u načelu i danas kada govorimo u pojedinostima, naime, član 106. Poslovnika reklamiram – da govornik može da govori samo o tački koja je na dnevnom redu. Dakle, ne smatram da svaki govornik ne može da interpretira pojedinu temu na malo širi i sebi primeren način, ali smatram da ministar Dinkić, kao mnogo puta do sada, koristi skupštinsku govornicu da priča o svemu i svačemu, a najmanje o onome što je na dnevnom redu. Naime, on je, kao što znate, od 54 ili 55 minuta kada je govorio u uvodnom izlaganju o rebalansu budžeta, samo četiri minuta je govorio o rebalansu budžeta. Danas je rasprava u pojedinostima i on je govorio malopre o debljini asfalta. Ne vidim temu niti amandman koji ima veze sa tim. Ako izmerite vreme prekjuče koje je bilo predviđeno za poslanike i koliko je govorio ministar, možete da vidite da je ministar govorio više od poslanika. Postoji određena mera koja nije zapisana u Poslovniku, a to je mera dobrog ukusa. Dakle, ako pre toga poslanik govori tri minuta, a ministar govori 15 minuta mimo teme, ovde danas nije na dnevnom redu rekonstrukcija Vlade i nema potrebe da se dokazujete bilo kome, niti su izbori tako skoro, gospodine Dinkiću, makar iz vaše koalicije tako kažu. Mislim da bi bilo dobro da čujete poslanike kako obrazlažu svoje amandmane, da pokušate neki da prihvatite jer, koliko mi se čini, niste ni jedan na Vladi prihvatili, možda biste danas mogli makar neki od njih da prihvatite. Hvala.
Reč ima gospodin Ilić, po Poslovniku. Izvolite.
Član 27. i član 107. Ako je neko otvoren prema ovom parlamentu ovde, onda je to ministar Dinkić. Kao što možete da vidite, otvoreno razgovara o svim problemima, veoma uvažava posebno primedbe i predloge opozicionih stranaka, otvoreno priča o problemima, ne skriva probleme. Mislim da je to idealno i da je to odlično i da to svi zajedno kao poslanici treba da cenimo, jednu otvorenost. Nama ne trebaju ovde ministri koji će da ćute, koji neće da debatuju sa poslanicima. Mislim da bi bila prava tragedija i katastrofa kada bismo imali ćutologa ili ne znam kakvog ministra koji neće da uvaži ovu skupštinu. Svaka vam čast, ministre, samo tako nastavite.
Ministar Dinkić ima reč.
Izvinjavam se nekome ako misli da sam danas puno govorio. Trudio sam se da slušam sve primedbe i da se onda jednom javim i odgovorim svima koji su prethodno diskutovali, kako bi više vremena upravo poslanicima ostavio. Što se tiče poslednjeg pitanja koje sam dobio, mi smo danas prihvatili na Odboru Skupštine za finansije da se povećaju investicije na Kosovu i Metohiji za 170 miliona dinara u odnosu na ono što je bilo predviđeno. Kancelarija za Kosovo i Metohiju će imati pravo da odluči koje će investicije biti iz toga izvršene. Neću se mešati, kao ministar, u posao mojih resornih kolega, oni će sami o tome odlučiti, a preneću im ono što ste vi predložili i vi možete takođe direktno sa njima o tome da razgovarate. Svakako mislim da je ova namena koju ste vi pomenuli vrlo korisna i potrebna za naše građane na Kosovu.
Po amandmanu, narodni poslanik Marijan Rističević.
Pokušaću o amandmanu, dame i gospodo, ukoliko nisam pogrešio. Podržaću amandman gospodina Popovića i gospođe Igić. Radi se o amandmanu kojim se podstiče navodnjavanje u poljoprivredi, gde se iznos od 250 miliona menja iznosom od 500 miliona, i to na teret Uprave za zajedničke poslove republičkih organa i iznos od 559 miliona se smanjuje na 309 miliona. Razlog je naravno poljoprivreda i ovde kada se priča, kad nas pogodi suša i kad se priča o poljoprivredi i suši onda se liju krokodilske suze, ali kada dođu budžeti i rebalansi budžeta onda tih suza koje zajedno prolivaju vladajuće i opozicione partije, tih suza nema u ciframa. Dakle, dolazimo do čistih tehničkih brojki koje se godinama prepisuju, uvećavaju neznatno ili neznatno umanjuju. Ceo ovaj budžet je ustvari, preraspodela siromaštva gde ne vidim da će država nešto pojeftiniti, a takođe ne vidim da će naša ekonomija biti unapređena. Zahvaljujući tome što se ovde predviđa ulaganje od 250 miliona povećano za zalivne sisteme. Voljan sam da podržim amandman, tim pre što je poljoprivreda ovim budžetom uskraćena za 3,3 milijarde, što je otprilike desetak procenata onih sredstava koji smo originalnim budžetom bili namenili poljoprivredi. Da još dodam da bi budžetski deficit svakako bio veći ove godine, a gotovo je bio isti kao i prošle godine da su isplaćene subvencije, premije na vreme poljoprivrednicima. Dakle, od negde 25 milijardi, ne verujem da su poljoprivrednici u ovoj godini realizovali prvih šest meseci svega dve, tri milijarde sredstava koja su im namenjena za ovu godinu. Verujem da bih ovih 98 milijardi budžetskog deficita bilo gotovo ravno onim 112 milijardi od prošle godine da su ispoštovane odluke, odnosno zakon u ovoj Skupštini koji je donet i da je Ministarstvo poljoprivrede kada je uradilo svoj deo posla, da su kroz trezor isplaćene premije, subvencije i podsticaji u poljoprivredi, zahvaljujući tome što nisu, taj budžetski deficit je smanjen. Ukoliko želimo da unapredimo poljoprivrednu proizvodnju, ukoliko želimo da dignemo na društveni proizvod onda je ovaj amandman smislen i ukoliko uložite 250 miliona više u zalivne sisteme to će vam se višestruko vratiti. Celim budžetom sam blago razočaran. Dakle, pozdravljam što će država da štedi, ali se bojim da štedi na stavkama gde ne treba. Nama treba jeftinija država, treba nam ekonomija koja će isporučivati veći društveni proizvod, ali se bojim da ovim skraćenjem i uskraćenjem na poljoprivredi, da nećemo napraviti veći BDP zahvaljujući kome treba svi zajedno da podelimo više. Dakle, ako smo u teoriji za podržavanje poljoprivredne prerađivačke industrije onda to treba da dokažemo i na delu, i s toga mislim da ovaj amandman ima smisla i u danu za glasanje, ukoliko mi predlagač da na znanje, s obzirom na mnoštvo amandmana, ja ću glasati za ovaj amandman, s obzirom da se radi o poljoprivredi, o grani koja bi trebala da obezbedi više novca za sve nas. Mislim da uštedom na poljoprivredi nećemo dobiti ništa, a da dodavanjem sredstava posebno u zalivnim sistemima mi možemo da napravimo iz zemlje bez ikakvog uvoza, da napravimo dodatni društveni proizvod, tako zajedno, svi zajedno imamo šta da delimo. Dakle, da taj BDP, ta pogača bude veća i deblja, a bojim se ni originalnim budžetom ni rebalansom budžeta mi ne pravimo ekonomiju, mi pravimo samo ekonomiju koja mora da izdržava skupu državu. Pozdravljam to što smo nešto uštedeli na toj skupoj državi, ali ne vidim da smo pogodili administraciju, gađajući poljoprivredu tom uštedom, mi nećemo uzgojiti prase koje će biti dovoljno debelo da bi nas prehranilo. Mislim da ćemo uskraćivanjem sredstava iz poljoprivrede uraditi nešto što nam na prvi pogled nije bio cilj. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović. Izvolite.
Kada je u pitanju ovaj amandman koleginice Igić i kolege Popovića, DS bi mogla da podrži ovaj amandman, a u zavisnosti od odgovora ministra Dinkića po jednom pitanju, koje se tiče teme navodnjavanja. Mi smo ovde u skupštini već raspravljali o međunarodnom ugovoru, odnosno o ugovoru sa stranom kompanijom Al Dahrom koja je trebala da u Srbiju uloži značajna sredstva za navodnjavanje. Iako smo mi iz DS ukazivali na moguće štetne posledice nekih od elemenata tog ugovora, pre svega, o njegovoj netransparentnosti, bili smo spremni da podržimo ovu jedinu za sada istina nerealizovanu investiciju nove Vlade. U zavisnosti od odgovora koji upućujemo ministru Dinkiću, a ono glasi – kada će biti zaključen ugovor sa Al Dahorm koji se tiče kupovine, odnosno zakupa poljoprivrednog zemljišta? Pošto prošli put, odnosno dva prošla puta smo imali prilično nedefinisan sa vaše strane odgovor, dakle, da li je ugovor zaključen sa Aldahrom? Kada će prva sredstva od ugovora, dakle, ne za avione, nego za zemljište, kupovinu i zakup zemljišta, kada će doći u Srbiju i da li će ona biti uložena u ove sisteme za navodnjavanje kako ste vi to obećavali? Čini mi se da ste prvo pominjali jun, a posle jul. Čini mi se da ste čak rekli da je potpisan taj ugovor. Nisam sasvim siguran da je taj ugovor potpisan. Dakle, pitam vas – da li je ugovor potpisan i kada će prva sredstva stići u Srbiju? Ako to nije tačno, vi ste ozbiljno obmanuli i vi i gospodin Vučić građane Srbije zato što ste tu investiciju najavljivali kao preporod Srbije. Stigla su dva ili tri blindirana mercedesa, kao nagrada za taj posao, stigla su slikanja, kućne posete, razmene poklona itd, ali građani Srbije nemaju od toga ništa. Da li ste gospodine Dinkiću još jednom dali neistinite podatke. Kada će te pare stići i kada će voda poteći tim sistemima za navodnjavanje? Da znamo da li da glasamo za ovaj amandman ili će te pare stići od Al Dahre?
Hvala. Reč ima ministar Dinkić.
Dao sam vam pravu informaciju, mi smo taj ugovor potpisali, dakle, ugovor je potpisan u poslednjoj nedelji marta, ne znam koji je tačno bio datum, možete pogledati u arhivi. Dakle, ne predugovor nego ugovor. Ugovor je potpisan krajem marta ove godine. U ugovoru stoji da postoji određeni vremenski period kada treba da se transakcija završi i sada sve zavisi od njihove strane. Naša strana je svoje poslove u vezi izvršenja ugovora pripremila. Čekamo da naši partneri iz Emirata sami završe ono što je njihov deo posla i do kraja ove godine će taj ugovor biti i realizovan do kraja, dakle, on je potpisan. Kod svih ugovor gde imate ovakvu složenu transakciju postoji jedan period za izvršenje. On će biti izvršen do kraja ove godine. Oni su nas obavestili naime da je sam šejk Muhamed doneo odluku da pojača tih Al Dahre koji će učestovati sa njihove strane u realizaciji ovog projekta. Stvar je sada u njihovom dvorištu, čekamo da oni završe to što treba da završe. Srpska strana je sve pripremila. Inače, što se tiče projekta navodnjavanja, ono o čemu sam govorio nije vezano za Al Dahru, Al Dahra će graditi navodnjavanje vezano za posede koje će oni obrađivati. Ovde pred Narodnom skupštinom se nalazi takođe jedna garancija za razvoj Abu Dabija u iznosu od 400 miliona dolara od kojih će otprilike polovina sredstava biti namenjena za javne infrastrukturne radove na izgradnji mreže kanala za navodnjavanje i odvodnjavanje, ne samo u Vojvodini već i u centralnoj Srbiji, a druga polovina za dugoročne kredite za investicije, za same poljoprivrednike. Takođe, sam direktor Razvojnoj fonda Abu Dabija je objavio da će taj kredit biti odobren i čekamo da njihov bord to formalno zaključi, očekujemo u drugoj polovini godine da ovde dođemo u Skupštinu sa ratifikacijom tog ugovora. Sada smo stvorili zakonski osnov u budžetu za ovu godinu, tako da realizacija ovog kredita će krenuti u drugoj polovini godine.
Janko Veselinović, replika.
Mi ćemo ipak glasati za amandman koleginice Igić i kolege Popovića, pošto od ovih para, po svemu sudeći, neće biti ništa. Poštovani gospodine Dinkiću, vi znate da bi ugovor uopšte postojao, to je predmet i cena i rok plaćanja. Molim vas, koji je rok plaćanja u ovom ugovoru? Vi kažete da je država Srbija sve svoje obaveze izvršila. Koji je rok plaćanja za Al Dahru bio, kada je trebalo da plati, kada treba da plati i da li će da plati? Da li Muhamed kasni sa plaćanjem, pošto kažete da se on predomislio, da proširuje svoj tim. Dakle, nismo vas to pitali. Ugovori moraju biti vrlo precizni u ovim elementima koji se tiču ekonomskih aspekata i rokova. Ako se on nešto predomislio, to se može ticati nekog novog ugovora koji treba da zaključite ili aneksa ugovora na ovaj. Dajte nam jasan odgovor koji je rok plaćanja i koliko će sredstava, ne morate precizno dati u dolar, nego otprilike koliko će sredstava i kada stići u Srbiju, ako uopšte znate odgovor. Ako ga vi ne znate, ja onda ne znam ko bi mogao da nam da odgovor.
Ministar Dinkić, izvolite.
Ja sam već više puta davao taj odgovor, ali nemam problem da ga još jednom ponovim. Dakle, ugovor je zaključen, do kraja ove godine treba da se izvrši transakcija. Sa jedne strane, Republika Srbija prenosi u vlasništvo ono što je predmet kupoprodajnog ugovora. Tog časa se vrši ispunjenje transakcije, vrši plaćanje i time se namiruju poverioci ovih kompanija, a ono što ostane, ide u državni budžet. Ako pitate kada će to biti, rekao sam jasno, biće do kraja ove godine, u drugoj polovini ove godine.
Gospodin Veselinović.
Mogu samo da konstatujem da je sada našoj vladi, vreme se računa u mesecima, pa nam se tako računa i datum početka pregovora, kraj januara, a ovde je kraj godine. Valjda postoji neki datum, 31. decembar ili neki datum u januaru. Nije moguće da u tom ugovoru ne piše datum 31. decembar i nije moguće da je kraj godine određen kao rok plaćanja. Valjda je kraj godine određen, 25. decembra, 26. decembra. Bojim se da tog roka nema na taj način definisanog i da u tom ugovoru, nažalost, nisam imao mogućnosti uvida, nadam se da on postoji na sajtu u srpskoj verziji, pa da mogu da pogledam to na samom sajtu.
Ministar Dinkić, izvolite.
Ja znam da je vama, nažalost, po onome kako iznosite, ono što mi radimo pozitivno za Srbiju, na neki način se izjalovi. Vi bi to voleli. To što ste vi zluradi, to je naravno pitanje vašeg mentaliteta, morala, ne znam šta da kažem. Nije džabe ona jedna stvar, izreka u našem narodu, da jedan deo našeg naroda, a nadam se i siguran sam, mnogo manji, ima tu izreku "da bog da komšiji crkla krava". Nemojte time da se bavite, to nije lepo, to je loša osobina naših sugrađana, većina nije takva, a ja ću biti nažalost za vas izgleda, pošto vi želite da to propadne, u prilici ovde kada budem sledeći put došao u Skupštinu da vam kažem šta se u međuvremenu dogodilo sa jednim projektom iz Emirata, sa drugim, sa trećim. Do tada, znate šta, niste vi lično, ali neki ljudi iz vaše stranke su me napadali – pa kada će taj ugovor sa "Fijatom" da se realizuje, pa potpisali ste ga još tada, pa kasni toliko i toliko, a danas nema nikoga da kaže, evo, promovišu novi auto sa sedam sedišta, najveći izvoznik u Srbiji. Izvinite, pogrešili smo što smo sumnjali u to da će se to dogoditi. Vidite, vi pričajte šta mislite, kažite i radite šta hoćete, Emirati su za nas važan partner, mi ih jako poštujemo i upravo zato što ih jako poštujemo, ne želimo da se mešamo u njihov način rada. Mi smo sve naše obaveze završili, strpljivo čekamo da se realizuje ugovor, a vreme mu je do kraja ove godine. Taj ugovor će biti realizovan, kao i drugi koje imamo sa ovom prijateljskom zemljom. Možda se vama ne sviđa ni to što ćemo uspeti da napravimo aranžman između Etihata i JAT-a, ali to je vaša stvar. Uspećemo i u tome, u ovome što smo započeli sa Al Dahrom, svidelo se to vama ili ne. Žao mi je što vam se ne sviđa.
Gospodin Veselinović, izvolite.
Nemojte tako gospodine ministre, da se ljutite ako vam postavljam vrlo konkretna pitanja, osim ove izreke u narodu da su Srbi skloni i da žele da "komšiji crkne krava", postoji i ona "ne lipši magarče do zelene trave". Mi očekujemo i pitamo vas kada će te pare stići, da ne bi lipsala srpska poljoprivreda konkretno? Dakle, vi nećete meni ili ne znate da odgovorite kada je datum, kada Emiraćani treba da uplate dolare koji bi bili vrlo korisni za srpsku privredu i onda kažete da sam ja zlurad. Pitam vas samo za datum, a vi kažete da vrlo strpljivo čekate, jer ste vi ispunili svoje obaveze. Iz toga mogu da pročitam da Emiraćani ne ispunjavaju svoje obaveze i da ćete ih vi čekati do kraja godine. Po meni, kako vi to kažete, oni su već u docnji. Dakle, ne radi se ni o kakvoj zluradosti, jer verujem da bi svi građani Srbije, siguran sam, svi poslanici ovde, vrlo željno čekali da vi kažete kada će ti dolari stići u Srbiju. Vi to ne znate ili nećete da kažete. Kažite šta je od toga, od ta dva. Znači, ne može biti kraj godine, da tako piše u ugovoru, ja to ne verujem.
Ministar Dinkić, izvolite.
Već sam rekao da nisu u docnji. Rekao sam da se radi o unutrašnjoj reorganizaciji same kompanije "Al Dahra", ne na nivou Srbije, nego na nivou njihove operacije u čitavom svetu i zbog toga oni imaju rok da to urade do kraja ove godine i oni će taj rok ispuniti. Oni su nas obavestili zbog reorganizacije koju imaju, jer vrše pripajanje još jedne kompanije istoj kompaniji i oni sada vrše kompletnu analizu svog poslovanja u svim drugim zemljama u svetu. Kada njihova ta reorganizacija, unutrašnja, bude gotova i za nivo Latinske Amerike i za nivo Azije, i u Španiji i u drugim zemljama, oni će to uraditi do kraja ove godine kao što smo se dogovorili. Ukoliko ti kombinati su propadali 10 godina unazad, sada vam je u pitanju mesec, dva ili tri, razlike. Važno je da će aranžman biti završen, da nisu u docnji i da sve teče kako jeste, da je to komplikovana transakcija i uopšte nije jednostavna. Sve je to prepleteno raznim dugovanjima, imovinskim odnosima, a mi smo sve to raščistili, pripremili i čekamo da oni kompletiraju svoju strukturu koju menjaju na nivou globalnom, a ne na nivou Srbije. Ne možemo mi da budemo ti koji ćemo nekome diktirati da li će da uplati svoju obavezu u mesecu junu, septembru ili oktobru, novembru, već je bitno da to bude do kraja ove godine i sasvim je svejedno da li će to biti mesec, dva ili tri, ranije ili kasnije. Nećete se tako zlurado smejati kada budem došao ovde u Skupštinu. (Narodni poslanik Janko Veselinović, s mesta: Ko se smeje?) Pa vi, vidim kako pravite, baš po tom principu – da komišji crkne krava. Nažalost, vi ste jedan od tih koji očito voli taj princip da primeni. Nema veze, to je vaša stvar.
Janko Veselinović, izvolite.
Gospodine ministre, gospođo predsedavajuća, molim vas da opomenete gospodina ministra, prvo, nisam se smejao, drugo, nisam jedan od tih koji bi želeo da komšiji crkne krava, jer ne radi se o komšijskoj kravi, nego o mojoj kravi. Srbija je naša država. Ako vi mislite da je Srbija "komšijska krava", po svemu sudeći da se vi tako ponašate. Dakle, nemate pojma kada treba da uplate, ili ne znate ili nećete da kažete. To je jasno iz vaše interpretacije, sada proisteklo, niste na početku hteli da kažete, a sada kažete da prave reorganizaciju na svetskom nivou koja pogađa i nas, pa nam neće biti uplaćene pare. Zašto to niste rekli na početku? Posao pravite sa kompanijom za koju ste tvrdili da je izvrsna svetska kompanija. Mi znamo da to nije sasvim tako, da je ta kompanija imala problema u poslovanju širom sveta i da je ostavljala iza sebe neke tragove koji nisu u vek bili blistavi, nemojte gospodine ministre tako. Čekaćemo i taj 31. decembar, ali nemojte da meni ili bilo kome iz DS da stavljate u usta ono što nismo rekli i da stavljate DS ili meni da smo mi zluradi po tom pitanju. Ne nismo, to je jedina vaša investicija i jedina srpska investicija, zato što ste vi sada na vlasti, a od nje po svemu sudeći još uvek nema ništa. Zbog toga ćemo mi glasati za amandman DSS i nećemo se sa vama više raspravljati po tom pitanju.
Hvala. Reč ima ministar Mlađan Dinkić. Izvolite.
Ja ću se raspravljati sa vama, možete vi koliko hoćete da se sa mnom ne raspravljate. Ovaj stenogram sa današnje sednice ćemo imati svi zajedno kada budem došao da branim budžet za sledeću godinu, pa ćete videti šta ste rekli. Vi ste sada rekli da ja lažem, da li je tako? Rekli ste to. Rekli ste direktno da ja lažem, jer vi ste rekli da ja lažem da će "Al Dahra" da završi taj projekat i da sam obmanuo, ne znam, javnost. Pazite šta govorite, tako ste rekli, niste upotrebili tu reč, ali to ste rekli. Nije fer, prosto vam kažem da nije fer. Prvo, to nije jedina investicija naše Vlade. Drugo, ni jedna investicija u ekonomiji, ovako krupna kao što je npr. investicija "Al Dahra", kao što je npr. "Etihat", kao što je npr. "Boš", kao što je npr. "Geoks", to ne može da se desi u kratkom roku. Vi koristite, siguran sam da vi to znate, ne potcenjujem vaše znanje, vi znate to i zato kažem da ste zluradi, jer namerno iako znate da treba neko vreme da se investicije realizuju, kao što je trebalo i za "Fijat", znate i za ovo, i sada na neki način, hajde, koristite te neke mogućnosti koje vam naravno daju pravo. Vi ste poslanik, možete da kažete šta hoćete, ali pokazujete time vaš karakter, pokazujete zluradost, pokazujete da bi voleli da taj projekat ne uspe. Znači, nije to kada vi kažete – zašto niste ovo uradili, nego ovde nešto što mi radimo, što je u procesu i što znate da ne zavisi hiljadu posto od nas, nego ta uplata zavisi od njih, a da opet nisu, kažem vam hiljadu puta, sve je u roku, nema docnje, nema nikakvih problema u ugovorima i vi na neki način, srećom, niste na vlasti, kada biste tako nešto rekli dok ste na vlasti, onda biste se naljutili. Oni bi se naljutili, zaista ne treba vređati ljudi koji su nam prijatelji, ko god da je to bio, da li su nam u pitanju Emiraćani, Rusi, Nemci, Amerikanci, svejedno, ovi ljudi su nam iskreni prijatelji. Znam da vam možda ne pogoduje to što će u vremenu mandata ove Vlade biti realizovano toliko puno investicija iz Emirata, ali imala je priliku i vaša Vlada, nemojte da me vučete za jezik. Nekadašnji predsednik države nije hteo da se lično sretne sa vladarom Abu Dabija, šeikom Muhamedom, zato što je rekao da to nije njegov nivo. Što je najgore, to mu je rekao neki Joca Ratković – nemoj da se srećeš sa šeikom Muhamedom, nije on tvoj nivo, on nije predsednik Ujedinjenih Arapskih Emirata, molim te, on je samo vladar jednog od Emirata, Abu Dabija. Abu Dabi je najbogatiji Emirat, finansira ceo Dubai. Kaže – nije njegov nivo. Odbijali su da sretnu te ljude, ljudi su hteli da krenu sa nama i ranije. Ako pitate zašto nešto nije urađeno u tri meseca, što nije urađeno u pet godina? Hteli su ljudi da rade to sa Srbijom i dok je vaša Vlada bila tu, niste hteli da ih primite, ljudi koji su vam bili šefovi, nisu hteli da ih prime. Sada, kada smo gospodin Vučić i ja napravili lični kontakt sa šeikom Muhamedom, kada na osnovu toga, da li je neko od vas mogao pretpostaviti da će takva kompanija kao što je "Etihat" ikada doći, čak i da pregovara oko preuzimanja JAT, koji je u ovakvoj dubiozi godinama i decenijama unazad, da li je iko to mogao očekivati. Da li ćete možda reći da je to loše kada se bude objavilo ovoga meseca, da je taj posao završen? Dajte molim vas. Znači, mi se jesmo dogovorili sa Emiraćanima da ne govorimo stvari dok se ne završe, vi me namerno provocirate, nemojte to da činite molim vas, imaćemo priliku, doći ću ponovo ovde u Skupštinu, završićemo sve ovo, nemojte biti zluradi, budite konstruktivna opozicija, hajde da ne upotrebim neku reč … (Marijan Rističević, s mesta: Vidite kako se smeje.) Smeje se, naravno da se smeje kada zna da sam u pravu.
Ministre, molim vas. Reč ima Vladimir Ilić, po Poslovniku. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, član 106. i 107. hajde da vratimo ovu raspravu u one okvire koji dolikuju ovoj Narodnoj skupštini. Mislim da ne treba dozvoljavati bilo kome da provocira bilo koga ovde. Ono što je opšti utisak što je potpuno jasno, da deo poslanika definitivno, prosto, likuje nad problemima u kojima je Srbija i to se ne može sakriti.
Gospodine Iliću, molim vas nemojte da replicirate, samo se držite povrede Poslovnika, molim vas.
Moram da ukažem zbog čega treba da se vratimo i zbog čega se krši dostojanstvo, pa vam kažem da to nije način. Ako se neko raduje što je Srbiji loše, onda on ima problem, a ne Srbija. Zato vas molim da se vratimo u okvire diskusije i da raspravljamo o amandmanima, što nam je na dnevnom redu.
Hvala. Slažem se sa vama gospodine Iliću, ali ću ipak dati priliku gospodinu Veselinoviću da odgovori. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, ja mislim ni, niko u ovoj sali nije čuo da sam ja rekao da ministar Dinkić laže, mada to nije nikakva tajna. S druge strane, još jednom ističem da nikakve zluradosti nema, da smo samo tražili informacije. Dobili smo još jednu informaciju da ste se dogovorili sa Emiraćanima da ćutite o tome i to je deo dogovora. Moguće je da su elementi dogovora pojedini tajna, i to je u redu. Jedino nemojte nas pozivati da budemo prijatelji sa nekim za koga nemamo bilo kakvog osnova. Evo recimo, ja nisam bilo kakav prijatelj sa bilo kim iz Emirata. Može naša država biti u dobrim poslovnim odnosima, može biti država u dobrim odnosima koji se tiču privrede, ne znam zbog čega bih ja bio sa nekim iz Emirata prijatelj, da li zbog toga što su među prvima priznali Kosovo? Da li ste vi zbog toga i gospodin Vučić sa njima prijatelji? Da li se zbog toga družite sa njima? Da li je jedan dinar stigao u ovu zemlju od njih? Šta su to oni uradili za građane Srbije da bi mi bili sa njima prijatelji, da li se tako sklapaju prijateljstva? Molim vas, vaše lične odnose, prijateljske zadržite za sebe, ostavite nas, mi nismo kolektivno nikakvi prijatelji sa bilo kim, a da vi to nama možete staviti kao obavezu. Mi ćemo biti prijatelji za prijatelje, za one ljude za koje smatramo da su nam zaista prijatelji bili oduvek i da su prema Srbiji i srpskom narodu imali razumevanje. Biznis ne stvara prijateljstva, biznis stvara biznis, vi to najbolje znate, gospodine Dinkiću.
Reč ima ministar Dinkić.
Ne mogu da odolim a da vam ne postavim jedno pitanje. Imajući u vidu da ni vi lično, niti bilo ko iz vaše stranke ni izbliza nije postavljao pitanja prethodnim vlasnicima ovih propalih kombinata dok su propadali, ni jedno pitanje, niste se interesovali ni šta se tamo dešava, ni šta se radi. Vi znate, otkuda uopšte ti kombinati su došli u situaciju da mi tražimo partnera za njih, zato što su ih privatizovali delimični kriminalci, Šarić, pa je raskinuta privatizacija. Da li ste ikada tada pitali, dok su ih vodili takvi ljudi, od kojih su neki bili kriminalci, što se dokazalo, jer su poternice za njima raspisane, niste ni jedno pitanje postavili, nije vas zanimalo tada. Sada pitate, stalno nešto sumnjate da li je sporazum sa Emiratima takav da će biti realizovan ili ne. Zašto niste postavili pitanje kada su propadali i uništavani ti kombinati, kada je napravljena dubioza od 30 miliona evra? Vi ste iz Vojvodine, da li ste reč rekli protiv tih vlasnika koji su tada upropastili te kombinate, ili ste možda bili prijatelji sa njima? Prosto ne mogu da odolim da vas to pitam. Ćutali ste i kad je Mile Jerković kupovao i kad su Šarići kupovali. To je sve poraskidano, uništeni ti kombinati i ostaju dubioze. Kažite ko se s njima družio? Nemojte da mi držite moralne lekcije ako nemate osnovu za to.
Hvala. Reč ima Janko Veselinović.
Mislim da treba da se vratimo na ostale amandmane. Gospodine Dinkiću, protiv Šarića i protiv kriminalaca koji su delom upropastili te kombinate, pokrenuta je istraga u mandatu prethodne Vlade. Kao što znate, imovina Karića u Vojvodini je oduzeta, stavljena pod nadzor države. I protiv drugih kriminalnih grupa je podignuta istraga, odnosno pojačana borba protiv svih vidova organizovanog kriminala. Svi vidovi kriminala od kad ova vlast vodi državu su u porastu, od običnog kriminala do organizovanog kriminala, ubistava, itd. Mi smo se vratili u 90-te godine. U tabloidnim medijima se vodi borba protiv kriminala, a sami ste se žalili poslednjih dana kako se vodi ta borba i tražili, sa pravom, da prestane određena kampanja koja je bila usmerena na vašu stranku. Bili ste protiv toga. Ne bori se tako protiv kriminala. Protiv kriminala se bori nezavisnim institucijama, nezavisnim tužiocima, sudijama itd. Niste vi tu koji treba da vodi istragu, niti iz tih klupa treba da upućujete strelice prema pojedinim organima izvršne ili zakonodavne vlasti i prema pojedinim strankama. Vi treba da učinite sve da nezavisne institucije, tužilaštvo i sud rade svoj posao i da svi oni koji su odgovorni i za privatizacije, desile se one 2003, 2004, 2005, 2006. ili 2007. godine, da budu istražene do kraja. Najmanje, odnosno u tim privatizacijama gotovo i da nema, pripadnika DS.
Gospodine Šajn, po Poslovniku. Izvolite.
Član 107. Poštovane dame i gospodo, zaista su to bitne teme o kojima govorimo, jer, radi se o korupciji, ali ja ne vidim kakve to veze ima sa ovim amandmanom? Naročito, kakve to ima veze da nazivamo državu u kojoj živimo imenom koji ja ne smem ni da kažem, neke životinje, ili da govorimo nekome da govori ovako ili onako? Mislim da je to neprimereno Skupštini, neprimereno Poslovniku i dajte da se vratimo na dnevni red. Ja vas molim, predsedavajuća, da u tom smislu kanališete raspravu. Hvala.
Potpuno se slažem sa vama, gospodine Šajn. Reč ima narodni poslanik Marjan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, deo je već rekao Srđan Šajn. Amandmanom se preraspodeljuju sredstva za zalivne sisteme. "Al Dahro" s tim ima i nema veze. Dakle, ja pozdravljam napore organizacije 3% da se priključe podržavanju izgradnje zalivnih sistema u Srbiji. Napominjem da ja nisam nešto pristalica ni programa "Al Dahre", imao sam odgovarajuće rezerve. Ali, kombinati su napravili tamo neke minuse, nije zemlja napravila minus, napravili su menadžmenti koji su tada instalirani. Jedino dobro u svemu tome je što više neće praviti gubitke, država viće neće snositi troškove toga i da će plaćati zakup. Do sada to niko tamo nije plaćao. Vezano za zalivne sisteme, molim ministra da nešto zapiše. Dakle, da vidimo kako su se gradili zalivni sistemi do sada. S tim u vezi, ja podržavam ovaj amandman ali, vi kao ministar finansija treba da znate da u neku ruku snosite odgovornost i za pokrajinske budžete i za lokalne budžete, za njihovo namensko trošenje, jer vi vršite tu kontrolu, odnosno budžetska inspekcija. Ja vam kažem da su zalivni sistemi građeni za vreme stranke 3% na sledeći način: 14. maj 2012. godine – transfer firmi 19.728.000 za zalivne sisteme... (Predsedavajuća: Gospodine Rističeviću, dobili ste reč na osnovu amandmana i ja vas molim da govorite o amandmanu.) Ja govorim o amandmanu. Amandman govori o ciframa koje se ulažu u zalivne sisteme. Dakle, ja spominjem konkretnu cifru za zalivni sistem. Znači, 19.728.961 dinar firmi koja uopšte nema zemljište. Da li me slušate, gospodine ministre? Znači, 14. maja je transferisano iz pokrajinskog Fonda za razvoj poljoprivrede za zalivne sisteme 19.728.961 dinar firmi koji uopšte ne poseduje zemljište. Sutradan je vlasniku te firme prebačeno još 17.529.437 dinara, takođe za zalivne sisteme kojih nema. S tim u vezi, a u vezi napora grupe 3% da se oko razvoja zalivnih sistema i oko ovog amandmana, da se stvore sredstva, molim vas da budžetska kontrola proveri na koji način su do sada trošena dosadašnja sredstva za zalivne sisteme i da ovu skupštinu obavestite, s obzirom da se od jednom oni zalažu da se sredstva za zalivne sisteme uvećaju. To podržavam, ali daj da vidimo kako su do sada trošena ta sredstva. Tvrdim da nisu trošena namenski, da tih zalivnih sistema nema, da firma koja je dobila sredstva za to, uopšte nema zemljište, da nema uopšte vodnog potencijala za takvu vrstu zalivnih sistema i sve je palo između dva kruga izbora. Znači, palo je 14. i 15. maja prošle godine. Znamo da je prvi krug bio 6, a drugi krug 20. maja. Poreska kontrola je već utvrdila da je to dignuto ukešu i molim vas da pošaljete neku budžetsku inspekciju. Vi ste nadležni za kontrolu utrošenih sredstava, pa da vidimo kako su oni trošili ta sredstva za kobajagi zalivne sisteme i pretakali ih na neki način u novac, a novac u glasove da bi overili pokrajinsku Vladu. Već sam rekao da ću podržati ovaj amandman zato što uvećava sredstva za zalivne sisteme. Nije neka velika para 250 miliona, ali s obzirom da je bitno povećati proizvodnju, verujem da će tajnovac ako se pravilno upotrebi, a ne u potrebi ovaj način i ako ne budemo licemeri, pa jedno pričali, a drugo radili, ukoliko ovaj novac uložimo tamo gde je predložio predlagač ovog amandmana, to će dati neke rezultate u proizvodnji. Oni neće biti maksimalni, ali će svakako biti vidljivo i zbog toga sam rekao da ću podržati ovaj amandman. Zbog toga, a ne zbog "Al Dahre", ne zbog ne znam čega, ću podržati ovaj amandman, rešen da svaki amandman koji vodi unapređenju poljoprivrede podržim, iako sam rekao da sam imao određene rezerve "Al Dahre". Tvrdim da našu zemlju treba prodati našim seljacima na 20-30 godina i to koristiti kao ratu za dizanje jednog kredita gde ćemo rešiti konačno poljoprivrednu primarnu proizvodnju i prerađivačku industriju podići na znatno veći nivo. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Ovo ako je tačno, ovo nije stvar za Budžetsku inspekciju, nego treba da podneste krivičnu prijavu, jer ako je to tačno, to je iznad domena Budžetske inspekcije. Ako imate takva saznanja jedina stvar koju treba da uradite je da podnesete krivičnu prijavu. To je za neke druge organe, a ne za Budžetsku inspekciju.
Hvala. Narodni poslanik Srđan Milivojević želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, reklamiram povredu Poslovnika i to člana 106. i 107. Član 106. kaže da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Ovde smo imali jedno drastično odstupanje od ove tačke Poslovnika. S druge strane, reklamiram i povredu Poslovnika član 107. koji kaže da je govornik na sednici Skupštine dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Mislim da je to neprimereno, obraćanje bilo kome iz grupe 3%. Mogao bih da odgovorim – iz grupe 15%. Ne 15% koje ostvare na izborima, nego koje uzimaju za sebe. Ili, mogu da kažem – iz grupe pečat ili iz grupe falsifikatora, ali tonije primereno ovom visokom domu, pa bih vas molio da raspravu vodimo u kontekstu poštovanja poslovničkih odredbi. Hvala.
Hvala. Molim sve narodne poslanike da u svojim izlaganjima vode računa o dostojanstvu Narodne skupštine. Da li se još neko javlja za reč? (Ne) Na član 6. razdeo 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Jakšić i Donka Banović. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. razdeo 3. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik prof. dr Slobodan Samardžić. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić. Izvolite.
Poštovani gospodine ministre, podneo sam amandman na jedan član budžeta, gde je Vlada bila jako široke ruke u ovom vremenu besparice i promene budžeta. Naime, reč je o tome da se Kancelariji za stručne i operativne poslove za ovu godinu izdvaja 92 miliona i 800 hiljada dinara, što je tri puta više, 300% više u odnosu na novac koji je izdvojen za rad ove kancelarije prošle godine, 2012. godine, 33 miliona i 800 hiljada dinara. Kad se pogleda ovaj broj od 92 miliona prosto čovek ne zna da li je to mnogo ili malo, jer ne zna na prvi pogled ni šta ta kancelarija radi, mada ću o tome nešto reći. Problem je zapravo u relacijama. Mi smo maločas u vezi sa ovim pitanjem navodnjavanja govorili o smanjenju sredstava za 50%, pa Vlada planira 250 miliona. Sada, uporedite 250 miliona za navodnjavanje i 92 miliona za jednu kancelariju koja radi stručne i operativne poslove i koja, zapravo, samo asistira pregovaračima itd. u vezi sa ovim pitanjem, najpre onih Borkovih sporazuma, pa onda ovog jednog sporazuma koji se zove "Prvi sporazum", pa onda i plana za primenu tog sporazuma. Naime, očigledno najveći deo tih sredstava odnosi se na usluge po ugovoru. Mi smo tu predložili da se od 55 miliona, koliko je planirano za ovu godinu samo za usluge po ugovoru u okviru celog rada kancelarije, to spusti na 15 miliona, a da se ostatak novca da na transfere za opštine na KiM. Naime, plaćanje ove kancelarije je skupo i politički i materijalno, jer je i politička i materijalna šteta za ovu kancelariju. Da se ona plaća jedan dinar, to bi bila velika materijalna šteta za ono što ona radi. Pomenuću samo njen veliki rezultat koji je ona postigla, da su oni sporazumi koje je postigao Borko Stefanović sa Kuperom, koji su sa pravne tačke bili čisti neidintefikovani leteći objekat, dakle, neki non pejpri. Oni su, zapravo, upravo stručnim delovanjem ove kancelarije bili pretvoreni u uredbe Vlade o sprovođenju tih sporazuma. Te uredbe su danas na Ustavnom sudu Srbije. Ustavni sud Srbije se ne usuđuje da ceni njihovu ustavnost i zakonitost, zato što ima politički pritisak Vlade. Ali, sve je zapravo zakuvano i započeto u ovakvoj jednoj kancelariji. To morate imati u vidu, ali se postavlja pitanje i čisto materijalno - zašto ovoliko novaca? Imate prosto u zakonu jednu stavku da se predviđa tri miliona i 680 hiljada za putovanja po zemlji, kako bi se one kopije katastra koje smo mi dužni da dajemo za Kosovo bolje obavio taj posao, pa se nešto putuje po zemlji radi toga ili pak, preko 11 miliona dinara za putovanja po inostranstvu članova ove kancelarije. To je zaista ogroman novac i po sebi, a posebno imajući u vidu šta ona radi, što može biti politički deo pitanja i vi se s time ne morate slagati, ali je 300% povećanja nešto što je zaista veliko i ne radi se o maloj svoti pa da kažete da je 300% relativno malo u odnosu na apsolutni iznos, nego o jako velikoj svoti, dakle, od 92 miliona, koja ako uporedimo samo sa ovim navodnjavanjem o kojem smo pričali za sat i po, iznosi svega jednu trećinu. Prema tome, mi tražimo da se problem reši upravo na taj način vraćanjem na budžet iz 2012. godine, a da se ostatak planiranih sredstava prebaci na opštine na Kosovu i Metohiji .
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. razdeo 3. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Ivan Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč.(Ne.) Na član 6. razdeo 3. sa ispravkom podneo je narodni poslanik Srđan Šajn. Vlada nije prihvatila amandman. Reč ima narodni poslanik Srđan Šajn.
Poštovane dame i gospodo, nekoliko stvari je vrlo bitno za ovaj amandman. Prvo, stvar koja se tiče formalno-pravne prirode. Moram to da objasnim sada kako je došlo do određenih stvari. Kada sam podneo amandman u izvornom smislu to je bilo na delu 4.8.1. i pokušao sam Kancelariji za ljudska i manjinska prava da objasnim da se radi o jednoj organizaciji, dakle, organizacija kao što je Crveni Krst, međunarodna organizacija, ima status međunarodne nevladine organizacije. Međutim, onda sam od stručnjaka iz Kancelarije za ljudska i manjinska prava dobio informaciju - da bi to bilo transparetno, razvijte po klasifikacijama, da se zna tačno šta je za troškove, šta je za putovanja, šta je za prostore itd. Onda sam ih poslušao, misleći da su stručnjaci, pošto rade već najmanje sedam, osam godina u toj ustanovi i zaduženi su ljudi za to, misleći da je to jedan od segmenata Kancelarije za ljudska i manjinska prava od prošlih vlada koji funkcioniše, da nije ista kao onaj deo koji je namenjensamo za integraciju Roma. Onda to uradim. Međutim, onda Odbor za zakonodavstvo kaže to nije dobro i potvrdi ono što sam ja rekao dami iz Kancelarije za ljudska i manjinska prava da ovo nije radno telo Vlade i da kao radno telo Vlade ne treba na taj način finansira, kako oni predstavljaju. Usput, da bude stvar još kompletnija, dobijemo u obrazloženju i u stavu Vlade, koji je verovatno opet ta kancelarija pisala, da to nije održivo. Sada ne znam da li nije održivo što oni ne znaju, da li nije održivo što postoji politička volja iz Saveta Vlade za integraciju Roma, koji je rekao da se to finansira i Odbora za finansije koji je podržao to. Šta sad tu nije održivo? Ili je održivo to što oni ne znaju, pa su juče mislili da to treba, a danas su shvatili da su napravili grešku, pa sutra kad postavimo pitanje – šta rade ti kadrovi u Vladi koji se već godinama tamo zamajavaju, onda se postavlja pitanje gde je problem? Pa, problem jeste u tome što ljudi daju pogrešne instrukcije. Da bi to ispravili, danas ću napraviti ispravku ispravke amandmana. Vratiću to ponovona 4.8.1, kao što je to bilo, i da rešimo taj problem formalno-pravne prirode, da ne bi u to ulazili. Sada, da pređem na suštinu. Vezano za suštinu, ja zaista nisam kriv, a ni vi iz Ministarstva za finansije, što Kancelarija za ljudska i manjinska prava prošle godine nije potrošila 20 miliona, kada sam ja ovde kritikovao da je direktor nesposoban, pa je napokon posle toga smenjen i sada se u obrazloženju amandmana poziva na to – mi smo morali tih 20 miliona koje smo podelili prošle godine da platimo ove godini. Nije odgovornost ni ove Skupštine, ni ministra za finansije, nego je odgovornost te kancelarije i nesposobnih ljudi koji tamo još uvek sede. Druga stvar, da li će da se ugrozi Dekada Roma ovim amandmanom? Ne znam od kad su oni počeli da se brinu za to, verovatno što su tim konkursom od 20 miliona 16 miliona podelili organizacijama koje se bave izborima, koje se bave svim nekim stvarima, pa usput, kaže, bavićemo se i romskim pitanjem. To su organizacije koje su pomagale neke političke opcije. Dajte da zagrebemo, da vidimo koje su to nevladine organizacije dobile, pa svi mi poslanici znaćemo ko se finansira iz tih izvora. Postavljam pitanje – da li je nama bitnije da na toj klasifikaciji mi finansiramo i dalje političke prijatelje u NGO sektoru ili treba da ispoštujemo stav 30-ak nevladinih organizacija koje su osnovali Romi i koji su rekli da je ta raspodela sredstava bila kriminalna? Mojim amandmanom samo smo pokušali da izmenimo strukturu tih sredstava. Zašto je to bitno za Srbiju? Zašto je to bitno za Rome? Zašto je to bitno i za naš put ka EU? Mi ne možemo u kapacitetu bilo koje nevladine organizacije koju finansira ta ustanova da sednemo ni sa jednim komesarom EU, ni sa jednim zamenikom direktora EU, niti da koristimo razvojne centre Budimpešte, koji se tiču tih projekata, ali u kapacitetu Romske interparlamentarne organizacije, mi smo samo za dva meseca to uradili. Uspeli smo da pokrenemo razgovore u Direktorijatu za obrazovanje, da recimo Budimpešta, koja jeste u EU, koristimo njene kapacitete, upravo, ministre, ono što ste vi rekli, da napravimo projekte, jer nemamo projekte, da s tim projektima mogu da se finansiraju određene stvari. Sad pitam- ko je taj ko hoće da koči takav put, pa da umesto na takve stvari, sredstva upotrebi da finansira neke svoje organizacije kojima se politički možda zadužio nekada? To neka rasprave oni sa njima sami. Šta je suština svega ovoga? Da mi u Vladi Republike Srbije moramo da uspostavimo alate koji će da dovedu do toga da se u Ministarstvu privrede koriste sredstva iz opštih sredstava i za integraciju Roma, a to do danas nemamo jer ne postoje projekti. Upravo je to ono o čemu ste govorili ljudima – daćemo pare, ali nema projekta. Druga stvar, da ojačamo zajednicu koja može ravnopravno da nastupi u traženju tih projekata sa svima ostalima. Ovim amandmanom se stvara taj poslednji alat u nizu. Isfinansirali smo u Ministarstvu urbanizma deo sredstava da se rade projekti i da se pripremaju projekti za infrastrukturna pitanja i za stanogradnju. Dužan sam svim poslanicima da kažem i to moram da kažem, ne za stanogradnju, ne na taj način da se nekome pokloni stan, već smo vodili razgovore sa Svetskom bankom da se finansira iz posebnih sredstava sa svega 1,5% kamate, stanogradnja za socijalno ugrožene, gde će ljudi da dobiju i zapošljavanje, da li kroz staklenike i plastenike, gde, opet, postoje posebna stimulativna sredstva iz međunarodnih finansijskih organizacija, ali da ti ljudi otplaćuju svoje stambene jedinice. Dakle, ne da poklonimo 50 stanova, nego da izgradimo 1000 stanova, da se pokrene građevinska industrija u Srbiji, da ljudi na osnovu toga što imaju, dobiju stambenu jedinicu, kao socijalni stan, koji dobiju posao kroz staklenike i plastenike. Međunarodne finansijske organizacije žele pod posebnim uslovima da to kreditiraju, mnogo povoljnije nego što danas imamo zaduženja i da onda, na taj način, ti ljudi dugoročno otplaćuju svoje stambene jedinice,jer rade i na taj način da ceo ovaj projekat bude stvar koja će da smanji etičku distancu a ne stvar koja će da da mogućnost, kao što smo im 10 godina obećavali – dobićete besplatne stanove, pa ih raselimo iz Gazele, pa im onda na jedvite jade kupimo besplatne kontejnere, pa onda te kontejnere preselimo u šume i onda se posle pitamo šta to radimo. Onda nam dođe neko i kaže - pa to što vi radite to je strašno. Dakle, molim ministra za odgovor i da vidimo šta možemo da uradimo. Postoji jedna mogućnost to je da ja pravno-tehnički uredim taj amandman, a to sam već uredio, i da se onda ispoštuje tako. Ukoliko ne, da se dogovorimo dato eventualno budeiz budžetskih rezervi, da se u narednih par meseci dogovorimo. Radi se o ukupnim sredstvima u iznosu od četirimiliona u Kancelariji za ljudska i manjinska prava i u pitanju je 2,5 miliona. To smo na sednici Saveta Vlade juče konstatovali da bi trebalo da se uradi, da se odvoji 2,5 miliona Ministarstvu kulture za muzejsko-galerijske aktivnosti i odgovor na ono pitanje koje postavljam svima da li u Beogradu postoji takav muzej? Da, u Beogradu postoji takav muzej. Da li taj muzej ima eksponate u Beogradu?Da, taj muzej ima eksponate u Beogradu. Da li je to jedan od najboljih muzeja na Balkanu? Da, jeste, jer ne postoje drugi takve vrste. Da li mi možemo taj muzej da podupremo sa 2,5 miliona dinara? Ja mislim da bi trebalo. Dakle, mi imamo dve mogućnosti, da danas Skupština i vi ministre budemo žrtve određenih administrativnih radnika, jer na sednici odbora, kada je usvojen predlog, i vi ste bili svedoci, zamenik direktora Kancelarije kaže da je to u redu i da prihvata. Direktorica Kancelarije je na godišnjem odmoru, a neka službenica vama kaže da ona ne daje saglasnost za ovo. Sada pitam – ko je bitniji, službenica koja komunicira sa službenicima u Ministarstvu finansija ili zamenik direktora koji na sednici odbora kaže da je to u redu? Dakle, zaista ne znam kako funkcionišemo. Prihvatam i još jednom molim ministra za pomoć u tom smislu, da tehnički ovaj amandman možda treba da se dotera i tu vas zaista molim za tu tehničku pomoć ukoliko treba nešto da se uradi, ili, ukoliko vi kao ministar finansija kažete da to pitanje možemo zajedno sa vama da rešimo kroz budžetske rezerve u narednih mesec do dva dana. Ali zaista treba zajedno da donesemo određena rešenja. Ne mogu da razumem da u Srbiji i u tom budžetu postavljamo pitanje za 6,5 miliona, a neki ljudi su ranije potrošili, da vam ne pričam da je u jednom ministarstvu, izvinjavam se što toliko vremena govorim, jedna slikovnica koja se bavila integracijom Roma koštala par stotina hiljada evra. Par stotina hiljada evra je 10 puta više nego što se traži ovde. Ovde se isključivo radi o tome, još jednom ponavljam, da ta zajednica može, da vaše ministarstvo, Ministarstvo privrede, da Ministarstvo životne sredine, da Ministarstvo obrazovanja, stave na sto projekte i svi da kažemo – nemamo kapaciteta u Vladi da to uradimo. Hoćemo, imamo političku volju, imali smo je i pre pet godina, imali smo i pre šest godina, imamo je i danas, ali nema tih projekata. Izvinite, ali za mene je odgovor na ovo pitanje odgovor da li iskreno hoćemo da stvorimo alate, da iskreno dobijemo projekte na sto i da te projekte iskreno i podržimo. Ministre, ukoliko nemamo tih alata, doći ćemo u situaciju, kao što ste rekli za ustanove kulture – ja hoću, ali dajte mi projekat, nema ko da napravi. Da li mislite da taj projekat može da napravi Kancelarija za ljudska i manjinska prava, gde ima u Odeljenju za integraciju Roma pet zaposlenih ljudi koji ne znaju da napišu jedan poslovnik? Isto tih pet ljudi nisu znali da napišu poziv za sednicu Saveta za ljudska i manjinska prava. Isto ti ljudi su morali da rade, da dobiju mentora od Organizacije za evropsku bezbednost i saradnju, da bi radili elementarne stvari koje im nalaže sistematizacija radnih mesta. Ne želim sada da budem maliciozan i da ulazim u tu situaciju, kao i ko su ti ljudi, odakle su i kako su došli, ali imamo ozbiljno pitanje – ili hoćemo da Vladu učinimo efikasnom i da prevazilazimo te probleme, da možemo kvalitetno da otvorimo i poglavlje 22. i poglavlje 23. U suprotnom, mislim da ćemo zaista imati jedan ozbiljan problem i onda ćemo svi zajedno videti do čega će to da dovede. Hvala puno.
Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Pomoći ćemo vam da napravite tehničku ispravku ovog amandmana, ali vas molim da kada sledeći put premijer bude u parlamentu, da mu sva ova pitanja postavite. Zaista Ministarstvo finansija ima ulogu da pravi budžet za kompletnu državu, ali ovakve detalje mora da zna direktor Kancelarije za ljudska i manjinska prava. Ukoliko vam on ne daje takve odgovore, molim vas da pitate premijera vezano za sve to što ste sada rekli.
Reč ima Srđan Šajn, replika.
, Istine radi moram i o odnosima zaista da kažem da što se vas ministre tiče, nekoliko puta smo imali takve intervencije i uvek smo nailazili na vašu dobronamernost. Zajedno sa vašim saradnicima smo sve to radili i na odgovarajući način su pomogli da se to formuliše. Nekoliko puta sam i u svom izlaganju rekao da ovo zaista nema nikakve veze sa odgovornošću koja se tiče Ministarstva finansija, da smo tu imali zaista pouzdanog saradnika, kao i pouzdane saradnike i u nekim drugim ministarstvima. Naprosto, Kancelarija za ljudska i manjinska prava jeste problem. Prošli put sam napisao pismo premijeru. Tadašnji direktor je bio smenjen i došla je nova direktorica. Očigledno da u toj kancelariji ima po dubini ozbiljnih problema. Istog momenta ću učiniti to o čemu ste govorili, da o tome napišem izveštaj. Smatram da je to deo naše zajedničke odgovornosti. Vaš odgovor upravo smatram kao odgovor svima onima koji su zlonamerni i koji kažu da u ovoj vladi nema odgovornosti, nema dijaloga, nema dogovora. To nije tako i možemo zaista kažemo ono što mislimo i da možemo da nađemo najbolje moguće rešenje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, podržaću svog kolegu Šajna. On ne traži dodatna sredstva, koliko sam razumeo, već traži preraspodelu u okviru Kancelarije za ljudska i manjinska prava. On na određen način traži jedan deo za Romsku organizaciju. S obzirom da ne traži dopunska sredstva, a ovde uglavnom svi raspravljamo kako novac da potrošimo, kada bismo toliko raspravljali kako da zaradimo taj novac, mislim da bi ovoj državi bilo daleko bolje i da bi nam krenulo. Međutim, kada je u pitanju budžetska preraspodela, onda svi traže svoje, pa tako i Srđan Šajn. U ovome ga podržavam, s obzirom da ne traži neka dodatna sredstva. Recimo, prošle godine je umesto para za dekadu Roma su iz ove Kancelarije za ljudska i manjinska prava otišla u CESID. Nemam baš neki utisak da je CESID neka romska organizacija, ali uglavnom pare namenjene Romima završile su na čudan način za vreme vladavine tri posto režima u CESID-u, koji se bavi anketiranjem i valjda rezultatima izbora, itd. Mislim da ta organizacija nije neka romska organizacija i da nije trebala da dobije pare namenjene za Dekadu Roma, ukoliko se ne varam. Ukoliko nema novca, predlažem da Vlada prestane da finansira Krcunovu rupu u selu Bela Reka, koja se finansira od 1957. godine, koja nizašta ne služi, gde se smanjuje desetak stražara, gde svaki dan putuju i troše gorivo. Imaju i svoju pumpu, imaju svoju opremu. Uglavnom, to nizašta ne služi. Davno smo se mi odrekli tog socijalrealizma, davno smo se odrekli nekih važnijih skloništa, a možemo da se odreknemo i skloništa u Beloj Reci i da te pare utrošimo u Kancelariju za ljudska i manjinska prava, a da ih ne trošimo za neka bezvezna sredstva, za atomski udar koji će se eventualno desiti i koji je projektovan pre 40, 50 godina. I dan danas se ta skloništa, te rupe održavaju, a da nikakvu funkciju u budućnosti nemaju. Ministre, bolje odatle da uzmete novac, namenjen za takvu vrstu raznoraznih skloništa, koja su izgubila svaku svrhu, i da to prebacite, recimo, u Kancelariju za manjinska prava i da zadovoljite sve nacionalne manjine, sve grupacije njihove organizacije. To je poštenije nego da se bavimo nekim poslovima koji nemaju blage veze sa stvarnim životom, kao da živimo pod staklenim zvonom i kao da nas se ne tiče ono što ljudi danima vide da čuvamo, neku rupu koju je još Krcun izgradio 1957. godine. Naopako. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović. Izvolite.
Meni je zaista žao što su Romi, odnosno romske organizacije svojim budžetom uskraćene za realizaciju svojih programa. Gospodine Šajn, vi sedite u koaliciji koja podržava ovu Vladu, a koja, po svemu sudeći, nema sluha za romske organizacije i romska pitanja. Čini mi se da nema dovoljno sredstava za Dekadu Roma, a prethodno pitanje nije se ticalo vlasti Mirka Cvetkovića, nego sve se to dešavalo za vreme ove vlade. Međutim, da bi gospodin Šajn dobio odgovor na ovo i svi poslanici na druga pitanja, bilo bi zaista neophodno da ovde sedi premijer. Nije baš ukusno da ministar finansija upućuje poslanike da pitaju premijera u danu kada se raspravlja o rebalansu budžeta, najvažnijem aktu koji, posle Ustava, može doneti ova Skupština, jer se tiče finansiranja države. Dakle, tri dana već raspravljamo o rebalansu budžeta Republike Srbije i pratećim zakonima, a ovde nema prvog ministra predsednika Vlade, gospodina Dačića. Mislim da je njegovo mesto tu. Shvatam da ministru Dinkiću nije lako da odgovara na brojna pitanja poslanika. Na neka verovatno ne može da odgovori ili ne zna, a na druga neće, jer je verovatno to posao predsednika Vlade ili prvog potpredsednika. Gospodine Dinkiću, zbog čega ovde danas nema gospodina Dačića? Da li ima nekog prečeg posla od preraspodele sredstava koja se tiču zdravstvenih osiguranika, prosvetnih radnika, lokalnih samouprava, penzionera, poljoprivrednika, itd? Koji je to preči posao koji sprečava gospodina Dačića da danas ne sedi u ovim klupama?
Narodni poslanik Srđan Šajn, pravo na repliku. Izvolite.
Samo da bi se dobro razumeli. Nemam ja problema u komunikaciji ni sa Vučićem, ni sa Dačićem, ni sa gospodinom Dinkićem. I da je problem takve vrste i da je problem unutar vladajuće većine, verovatno ne bi se na sednici Odbora za finansije glasalo da se prihvati amandman, a verovatno ne bi bila i ova dobra volja ministra da se uredi amandman i da se prihvati na kraju od parlamentarne većine. Međutim, imamo ozbiljan problem po dubini Vlade. Imamo problem po dubini Vlade, jer dok gospodin Vučić mora da se bavi pitanjima kao što su borba protiv korupcije, mi, drugi koalicioni partneri se bavimo nekim drugim pitanjima. Verovatno zato što sam ja predsednik Romske partije pa treba da brinem i o tome i onda kada uđete po dubini Vlade da rešite jedan određen problem bez obzira što se dogovorite sa ljudima koji čine Vladu, ali ne koristeći njihov autoritet da oni pozovu i kažu – to morate da uradite, onda naiđete na veliki broj službenika koji iz različitih razloga žele da miniraju sve to. Namerno nisam hteo i nije pravo mesto sada da te službenike na ovakav ili onakav način, da nalazimo motive zašto to oni rade. Međutim, ovo nije slabost koalicionih partnera. Ovo nije slabost koalicionog kapaciteta. Ovo je pokazatelj da smo urušili državu. Ne kažem vi, nego mi svi zajedno. Preuzimam deo odgovornosti, mada smo mi najmanje učestvovali u vladama u bilo kojim. Ne možete da spočitate Romskoj partiji da smo 1993. godine, da smo 2000. a nismo bili u Vladi ni 2007. godine kada smo podržavali Vladu. Jeste odgovornost i na nama zato što smo neke stvari radili i prodavali svoje glasove za jedan paket. Čega je to pokazatelj? Da je država urušena i da svi zajedno moramo da radimo na izgradnji države. Mi sa ovim upravo pokušavamo da damo svoj doprinos tome. Hvala.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. razdele 3, 11, 12, 13, 14, 24 i 27 amandman sa ispravkom zajedno su podneli narodni poslanici Judita Popović, Nataša Mićić, Radmila Gerov, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević. Izvolite.
Hvala. Poštovana potpredsednice, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, LDP i ovim amandmanom, kao i prethodnim na član 1, želi da pokaže prioritete u funkcionisanju, samim tim finansiranju pojedinih institucija koje ima ova vlade i prioritete na kojima bi mi kao partija insistirali da smo deo ove vlasti. Mi smo ovim amandmanom predvideli da sredstva koja su namenjena za Kancelariju za brze odgovore, celokupna, jedan deo sredstava za Kancelariju za Kosovo i Metohiju i Kancelariji za saradnju sa crkvama i verskim zajednicama prebacimo i raspodelimo Ministarstvu obrazovanja, Ministarstvu kulture, Povereniku za ravnopravnosti DRI. Ono što je osnovno zašto mi tražimo da sva sredstva koja sunamenjena za finansiranje Kancelarije za brze odgovore preraspodelimo, zato što mi u LDP dobro se sećamo koji je bio predizborni program pojedinih članova vladajuće koalicije i, između ostalog, njihov koalicioni sporazum, a to je smanjenje broja državnih agencija. Došli smo u situaciju da godinu dana od formiranja ove vlade broj agencija ne da je smanjen, nego da je kroz razne kancelarije broj tih državnih tela povećan. Drugi razlog je što mi u LDP apsolutno ne znamo šta znači ova kancelarija za brze odgovore, koje su njene nadležnosti. U jednom dokumentu se kaže da ta Kancelarija za brze odgovore, kao posebna služba Vlade, kojim je utvrđena nadležnost kancelarije koja vrši stručne, operativne i administrativne poslove za potrebe Vlade i poslove koji su zajednički ministarstvima i posebnim organizacijama, a odnose se na privlačenje stranih investicija, podizanje efikasnosti u realizaciji projekata za Republiku Srbiju, kao i na efikasnosti rada svih organa državne uprave, posebnih organizacija i ustanova koje učestvuju u postupcima ostvarivanja prava na gradnju i drugo. Gospodine ministre, morate priznati da već postoje državni organi koji imaju ove nadležnosti. Sa druge strane, prošle nedelje je gospodin Janković, ovde u Skupštini, rekao da on, kao Zaštitnik građana apsolutno nije dao mišljenje o potrebi osnivanja ovakve jedne kancelarije, jer je to, između ostalog, u opisu njegovog posla. Zašto onda da dajemo sredstva za jednu takvu instituciju? Koji će biti rezultati te kancelarije? Da li mi možemo da budemo sigurni da će se ubrzati proces dodele građevinskih dozvola ako i dalje imamo isti Zakon o planiranju i izgradnji? Mislim da radimo naopako. Umesto da menjamo prvo Zakon o planiranju i izgradnji, mi pravimo neke nove kancelarije koje su očigledno samo predizborni projekat jedne stranke iz vladajuće koalicije. Vi ste, gospodine ministre, u raspravi u načelu rekli da na početku svog mandata niste bili strog ministar finansija i da ćete u narednom periodu početi da se strožije ponašate i to mogu da prihvatim. Ali, tražim da prvo krenete od Vlade Srbije. Znate li, gospodine ministre, koliko košta nesprovođenje Zakona o javnim preduzećima građane Srbije? Minimum 60 miliona dinara na godišnjem nivou. Tridesetpet javnih preduzeća, čiji je osnivač Vlada Republike Srbije, ima i upravne i nadzorne odbore, koji je u suprotnosti sa Zakonom o javnim preduzećima. Zašto niste imenovali samo nove nadzorne odbore koji imaju pet članova? Samo u razlici primanja sadašnjih članova upravnih i nadzornih odbora i po novom zakonu članova, budućih nadzornih odbora, Srbija može da uštedi 60 miliona dinara. Kako možete da tražite od bilo kog poreskog obveznika da redovno plaća svoje poreske obaveze, kada Vlada Srbije ne poštuje zakon koji je ova skupština donela? To nas košta, 230 penzionera može godinu dana da prima prosečnu penziju od 23.000 dinara. Toliko košta vaša bahatost, ne mislim gospodine ministre na vas lično, nego bahatost vladajuće koalicije. Sprovođenje jednog zakona nije sprovođenje zakona od strane jednog ministra, nego naprotiv, to treba da bude akcija celokupne Vlade. Drugo, kada govorimo o subvencijama javnim preduzećima, sva javna preduzeća koja primaju direktne i indirektne subvencije bili su u obavezi da urade, dostave i objave program trošenja tih subvencija i plan racionalizacije za naredni period. Koje je javno preduzeće, čiji je osnivač Vlada Republike Srbije, to uradila? Danas imamo u rebalansu budžeta 13 milijardi za železnicu. Da li su oni to uradili? Putevi Srbije, Resavica, Srbijagas? Koje je od tih javnih preduzeća uradilo tu strukturu trošenja subvencija i plan racionalizacije? Na tim osnovnim načelima pokazuje se efikasnost i neefikasnost neke vlasti. Ako Vlada ne poštuje zakon, ako Vlada nema mogućnost da natera direktore javnih preduzeća da poštuju zakon, upravne, nadzorne odbore, kako možemo očekivati od građana ili od nekoga iz međunarodne zajednice da ima poverenje u efikasnost ispunjavanja onoga što kaže Vlada Srbije? Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Sada određujem pauzu. Sa radom nastavljamo u 15,00 časova. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Izvinjavam se zbog kašnjenja. Na član 6. razdele 3 i 15 amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić Marković. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić Marković. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, ja sam jedva dočekala da dođete da slušate ovo što ću pričati, a izgleda da nećete moći to da čujete. Dakle, ja sam ovim amandmanom smatrala da je potrebno skinuti sredstva sa Kancelarije za brze odgovore i to u kompletnom iznosu od 30.505.000 i da se sva ta sredstva prebace budžetskom fondu za vanredne situacije. Vlada je uredbom osnovala Kancelariju za brze odgovore i opredelila joj 30.000.000. Ja sam takođe, kao i moj kolega Kenan, koji je govorio o tome šta su nadležnosti ove kancelarije, uspela da dobijem da ona treba da podigne efikasnost rada svih organa državne uprave. Moj stav o tome je da zapravo Državna uprava mora sama da bude efikasna, a ne da se formira nova kancelarija koja će to da joj omogući. Moram da vas podsetim na oktobar 2012. godine kada smo takođe vi i ja, doduše ja sa onog dela sale, govorili o tome, kada ste ukinuli budžetski fond, zapravo Fond za zaštitu životne sredine, kada ste ukinuli tri agencije iz oblasti zaštite životne sredine. Tada ste mi, kao razlog za ukidanje svega toga, osim lopovluka enormnog, rekli da je razlog strašna štednja. U međuvremenu niste ukinuli ni jednu agenciju više, ostalo ih je 130, iako su to bila neka od vaših obećanja. Sto trideset agencija danas radi, sem onih koje su radile u oblasti životne sredine, one ne rade. Zato i mi imamo problem i trenutno se gleda, vaše kolege u Vladi, kako se prevazići taj problem. Sa jedne strane ugasili ste neke institucije koje su postojale, koje su radile neki posao i bile su osnovane na osnovu zakona, a sad mi obrazlažete da formirate novu instituciju, kancelariju kojoj opredeljujete 30.000.000 čim je osnovana i smatrate da je to iz razloga štednje. Sa druge strane, Sektor za vanredne situacije je imao mala sredstva i u budžetu. Rebalansom su ona skinuta na 380.000.000. Nepogode kakve su ovih dana bile u Inđiji, u Nišu, u Ćupriji, u Paraćinu, u Jagodini, ostavile su ogromnu materijalnu pustoš, opustošeno je, samo kada se tiče poljoprivrednih kultura, više od 8,5 hiljada hektara. Da ne govorim o materijalnim troškovima od oštećenih objekata, da ne govorim o tome da su stradali ljudi. Iza svega toga ostaje ogromna materijalna šteta. Šta je razlog svemu tome? Nedostatak protivgradnih raketa. Godišnje je potrebno Srbiji 15.000 raketa, to je 350.000.000 godišnje. Dakle, opredeljujete 380.000.000, to je otprilike da kupite te protivgradne rakete, ako vam je to ideja, i da 30.000.000 uložite u preventivu da zaštite zemlju od požara i da uradite nešto kada se požari pojave, o bujicama i poplavama. Dakle, ovog trenutka u Srbiji postoji 1.608 protivgradnih stanica, po zakonu koji smo ovde doneli i koji sigurno znaju vaš ministar policije, odnosno premijer koji pokriva ovu oblast, da na svakom tom mestu treba da bude minimalno 15 raketa. Ovog trenutka u Srbiji ih ima tri. Znači, imate 204 od tih protivgradnih mesta koji nemaju ni jednu raketu. Zbog toga i nastaju štete. Neću da govorim o tome koliko je ovo zastareli sistem. Ovo je potpuno zastareli sistem, ali neke modernije sisteme, kao što je zasejavanje oblaka, kao što su protivgradne mreže, možete da usvojite takođe, ali oni koštaju. Moram da vas podsetim na prošlo žarko leto i štete koje su nastale od požara. Da li se sećate tih šteta? Koliko one iznose? Koliko iznose štete od poplava i bujica od prošlog proleća? Svaki dinar koji se uloži u preventivu za ovaj sektor isplati se 10 puta. Moram da vas zamolim, jer ste racionalan čovek, da prihvatite amandman, da upravo tražite od Državne uprave, od organa Državne uprave da rade efikasno, da brzo odgovaraju i da doprinesu svemu ovome jer nadležnost imaju, a da ovaj novac uplatite tamo gde on može da pomogne Srbiji. Hvala.
Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Hteo bih na početku da se izvinim svim narodnim poslanicima što sam kasnio na početak ovog nastavka zasedanja, u ovoj pauzi imao sam neke sastanke vezano za posao koji radim, ali da odgovorim na ovo vaše pitanje. Izvinjavam se svima, trudim se da dolazim na vreme na sednice. Nešto duže je trajala ova pauza što se mene tiče, vi ste čekali, izvinjavam se svima. Što se tiče ovog pitanja, nisam se, kao ministar finansija, mešao u strukturu rashoda mojih kolega ministara. Ministarstvo unutrašnjih poslova je samo odredilo prioritete u svom budžetu i podsticaj toga je da su, između ostalog, odustali od prethodno planirane nabavke vatrogasnih vozila i premestili to za sledeću godinu, na primer, ili verovatno za još neke druge stvari. Nisam ja premijer, ja sam ipak ministar finansija. Moje je da vodim računa da globalno budžet bude održiv, da deficit pre svega bude održiv, da imamo dovoljno novca za ključne rashode budžeta kao što su redovna isplata penzija, plata nastavnicima, lekarima, da se dečiji dodaci i socijalna zaštita redovno plaćaju, da država redovno izmiruje svoje obaveze prema poveriocima, kako bi bila kredibilna. Što se tiče strukture za investicije, svako ministarstvo je, u skladu sa mogućnostima budžeta, samo određivalo svoje prioritete i onda ne bi bilo odgovorno da ja, kao ministar finansija, preuzimam odgovornost i mojih kolega ministara. Razumem svakako da je potrebno investirati u preventivu i sprečiti štetne posledice vanrednih situacija koje se dešavaju. Elementarne nepogode su nešto na šta ljudi ne mogu da utiču i bolje je sprečiti nego lečiti, ali sada je situacija bila takva da je svaki ministar sam odredio svoje prioritete, uključujući i ove o kojima ste vi pričali.
Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković, replika. Izvolite
Hvala, gospodine predsedavajući. Jako mi je drago što sam dobila ovaj odgovor, gospodine ministre, i što ste ga dali potpuno iskreno. Da li to treba da znači, ako sam dobro shvatila, da je ministar unutrašnjih poslova, premijer Dačić, odredio da u Srbiji nije prioritet nabavka vatrogasnih vozila i protivgradnih raketa? To bi onda trebalo da znači da se građani, koji imaju štetu od svega ovoga, obrate samo jednom ministru koji je smatrao da je ovo nepotrebno. Hvala vam.
Reč ima ministar Mlađan Dinkić. Izvolite.
Ne bih ja to tako rekao. Prvo, nisam siguran da li su protivgradne rakete u nadležnosti ovde, znam da je nekada bio Hidrometeorološki zavod, ali ako vi to znate, moguće da jeste. Što se tiče vatrogasnih vozila, vi znate i sami da su kupovana određena vatrogasna vozila u prethodnom periodu. Kada nemate dovoljno novih vozila moraju se koristiti postojeća dok se ne stvore budžetske mogućnosti da se kupe nova. Dakle, odustajanje od kupovine novih vozila ne znači da će spremnost vatrogasnih ekipa biti manja. Imali bi lakše uslove za rad, tu se možemo složiti, sa novim vozilima u odnosu na postojeća. Što se tiče protivgradnih raketa, ne verujem da se tu radi o ne znam kakvim iznosima da ne može da se i postojeći budžet iskoristi za takvu neku nabavku. Ukoliko oni koji se neposredno bave tom aktivnošću izveste najpre ministra policije, preko Sektora za vanredne situacije, da nemaju zalihe raketa, a ja nisam dobio takvu informaciju, dakle, meni takva informacija nije data, za te stvari se određuju sredstva iz tekuće budžetske rezerve. Pri tome moram da kažem sledeću stvar - ne verujem da se za leto protivgradne rakete kupuju tokom leta. Dakle, ako su kupljene, makar tako meni deluje logično, morale su biti kupljene pre ovog rebalansa. Govorim za protivgradne rakete. Ako ih nema, treba postaviti pitanje zašto nisu kupljene na vreme? Neće valjda da se kupuju tokom leta protivgradne rakete za leto. Treba da se kupe zimi ili na proleće i da se sačeka leto kada se one upotrebljavaju. Druga stvar su vatrogasna vozila. Tu zaista nije mogla da se izvrši nabavka u kratkom vremenskom periodu zbog poštovanja svih procedura Zakona o javnim nabavkama. Ali, to je nešto što je potrebno, ali bez čega može pola godine da se izdrži, pa da se odloži za pola godine kupovina. Za protivgradne rakete se apsolutno slažem da su one nužne i da moraju da postoje. Ako i sada nema para za njih i da mi se danas obrati neko – dajte novac za protivgradne rakete, pa dok se to nabavi, pitanje je, jer ne trebaju nam valjda u novembru protivgradne rakete. Tako da ja ne znam to stanje. Niko se nikada nije obraćao Ministarstvu finansija sa zahtevom da kaže da nema protivgradnih raketa. Mislim da to treba svakako videti i da treba da dobijemo odgovor od nadležnih šta se dešava sa protivgradnim raketama, i vi kao narodni poslanik, i ja kao ministar finansija, kao i građani Srbije, ali rebalans budžeta svakako ne može biti uzrok eventualne nestašice protivgradnih raketa, jer je mogao budžet da se iskoristi sve do sada za njihovu nabavku, a sad je početak jula, da se, što bi rekao narodnim rečnikom, prase ne goji uoči Božića.
Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković. Izvolite.
Bojim se, gospodine ministre, da se prasi baš goji uoči Božića, kada je u pitanju ova vlada. Sad ću vam kratko reći, jer sam već ovo pitanje postavljala i premijeru, odnosno ministru Dačiću, jer je njegova nadležnost ovaj resor. Srbiji treba 15.000 raketa godišnje, a to je 350.000.000. Neko ko je odlučivao šta su prioriteti u njegovom ministarstvu nije odlučio da je 15.000 raketa potrebno, pa je naručio 8.600. Znači, razliku od 6.400 raketa plaćaju danas seljaci zato što im uništava polja, plaćaju građani jer su im uništeni automobili i kuće, a oni fizički povređeni. Neko treba da odgovori ko je taj ko donosi prioritete. Sada vidim, a ja vam to tvrdim zato što svi mediji to objavljuju, jer to jeste glavni problem, da nema raketa na zalihama. Na protivgradnim mestima imate 444 mesta koja nemaju ni jednu raketu. Kada je nevreme, verujte da se prebacuju kolima rakete sa jednog na drugo mesto. Zbog toga i nastaju štete. Ono što sada vidim, to je da se prebacuje lokalnim samoupravama da one same učestvuju u kupovini takvih protivgradnih raketa. To lokalne samouprave ne mogu da iznesu. Problem ostaje i problem će biti. Naravno da se od ovih sredstava neće kupovati rakete za sledeći mesec, za avgust ili za jul mesec koji je danas, ali je pitanje šta ćemo da radimo. Ko je taj ko postavlja prioritete? Volela bih, ako već dobijem odgovor, jer sam tražila odgovor na ovo pitanje, a nisam ga dobila, da vam jednog dana prosledim taj odgovor, a sigurno je vrlo zanimljiv. Hvala vam.
Hvala. Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Mogu i ovo da vam kažem. Proverio sam sada preko saradnice, mi od početka ove godine nismo imali ni jedan jedini zahtev za korišćenje sredstava tekuće budžetske rezerve za eventualno kupovinu protivgradnih raketa. Mi kao Ministarstvo finansija ako ne dobijemo zahtev da takva potreba postoji ne možemo ni da znamo. Ne samo kada su rakete u pitanju. Mogu da razumem da neko traži od nas – treba nam za to, pa mi kažemo – nemamo ili ne damo zato što nema para, ali ovde nikada zahtev nije stigao. Tako da, zaista ne znam kakva je situacija. Opet ponavljam, kompletan budžet Sektora za vanredne situacije je bio na raspolaganju sve do kraja juna u iznosu koji je bio, tako da je bilo dovoljno prostora da se na vreme nabavi potreban broj protivgradnih raketa. Ne bi bilo fer da sada neko i tamo prebacuje odgovornost na ministra policije i premijera, ako sam nije učinio dovoljno da pripremi to za odbranu. Znam da možemo govoriti o nekoj objektivnoj odgovornosti, ali prosto želim pošteno da kažem šta mislim.
Reč ima narodna poslanica Milica Vojić Marković.
Ovde se mnogo govori o objektivnim odgovornostima za mnoge ministre, ali očigledno, ako nije kriv ministar finansija, ako nije kriv ministar unutrašnjih poslova, onda je načelnik sektora, Predrag Marić, koji u medijima izjavljuje sasvim druge stvari. Neko jeste kriv za štetu koja je nastala.
Hvala. Na član 6. razdele 3, 23, 27, 32 i 42 amandman sa ispravkom, od 2. jula 2013. godine, podneli su zajedno narodni poslanici Bojan Kostreš, Đorđe Stojšić, Olena Papuga, Karolj Čizik i Dragan Andrić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. razdele 3 i 27 amandman je podnela narodni poslanik Dušica Morčev. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Bojana Božanić. Izvolite.
Hvala. Mi smo ovim amandmanom tražili da se opredele sredstva za finansiranje Biblioteke Saveza slepih za izdavačku i bibliotečku delatnost. O tome smo govorili već pre neki dan ovde kada su bili predstavnici Zaštitnika građana i Uprave za rodnu ravnopravnost, odnosno Poverenice za rodnu ravnopravnost. Smatramo da je od izuzetne važnosti da ova biblioteka Saveza slepih radi, jer Srbija je jedina zemlja koja nema ove zvučne knjige, a oni bez toga ne mogu da žive, ne mogu da funkcionišu, to je njihov prozor u svet. Deset miliona dinara je toliko sitna stavka. Danas su vam mnoge kolege pokazale, upozorile da može da se uštedi i prebaci bar deset miliona dinara sa bilo koje stavke za ovaj Savez slepih i za njihovu biblioteku. Nemojte dozvolite da nas nešto spreči da pomognemo tim ljudima koji u stvari predstavljaju jednu marginalizovanu grupu. Ako već govorimo o rodnoj ravnopravnosti, ako govorimo o diskriminaciji i imamo sve te zakone, hajde da nešto konkretno uradimo za njih.
Hvala. Na član 6. razdele 3 i 27 amandman je podneo narodni poslanik Jovan Palalić. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, moja koleginica Sanda Rašković Ivić je govorila danas o sredstvima koja su potrebna za Narodni muzej. Bilo je vrlo zanimljivo slušati raspravu ili razloge zašto tih sredstava nema. Obrazloženje koje smo čuli jednostavno se ticalo činjenice da neko ne želi, neko nema projekte, neko nema volju da taj posao završi. Međutim, moram da pročitam obrazloženje zašto se ovaj amandman odbija, koje sam ja dobio. O tome se u ovom odgovoru ne govori. Govori se nešto sasvim drugo, da se ovaj amandman odbija, tj. ne opredeljuju se sredstva, ne usvaja se amandman da bi se opredelila sredstva za Narodni muzej zato što je potrebno da se ta sredstva usmere kako se ne bi ugrozilo izgrađivanje administrativnog prelaza Depce, tj. integrisanog upravljanja granicom sa Kosovom i Metohijom. Vrlo zanimljivo je kakvo je obrazloženje dato za odbijanje ovog amandmana za jedan projekat koji je odlukom Vlade pre dva–tri meseca, a znamo svi u kakvim okolnostima je doneta odluka da se ta stvar uradi, da se faktički postavi granica sa KiM. Opredeljena su sredstva, a nije bilo volje, nije bilo dovoljno sluha da se reši ovaj jedan važan nacionalni problem. Mi se zaista suočavamo sa pitanjem šta su zaista naši prioriteti. Da li je prioritet integrisano upravljanje granice sa KiM ili stvari od nacionalnog značaja? Mi ove godine nekako sve ono što je važno prećutkujemo ili ignorišemo. Ovo su važni jubileji, 900 godina od rođenja Stefana Nemanje, od velikih naših pisaca, Petra Petrovića Njegoša, Miloša Crnjanskog, problemi koje imaju ustanove kulture. Mi se na te stvari oglušavamo i usmeravamo sredstva koja razbijaju našu državu. Molim vas da, ako već pričamo o tako važnoj temi, da dobijamo zaista suvisle odgovore i da jednostavno nešto što su stvarno prioriteti to tako istaknemo, borimo se za našu kulturu, kao poslednju odbranu nacije, a ne da činimo sve kako bismo udovoljili pritiscima i zahtevima drugih zemalja, kao što je ovaj, da hitno uspostavimo, kako se kaže, plato administrativnog prelaza deci. Da li je plato administrativnog prelaza dece važniji od jedne nacionalne institucije, ostavljam građanima da to procene. Hvala.
Na član 6. razdele 3 i 29 amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Bojana Božanić. Reč ima narodni poslanik Bojana Božanić. Izvolite.
Hvala. U okviru ovog amandmana, ispred DSS, predložila sam da se sredstva koja su opredeljenja za Kancelariju za saradnju sa medijima opredele Upravi za rodnu ravnopravnost. Naime, Kancelarija za saradnju sa medijima, za troškove putovanja, možete misliti, ima opredeljenih 5.745.000 dinara, što ne bi bilo nešto mnogo strašno, ne bih obratila pažnju, da nije u prvobitnom budžetu, znači u Predlogu budžeta za 2013. godinu, bilo opredeljeno 300.000 dinara. Dakle, 19 puta više sredstava oni sada treba da iskoriste za troškove službenih putovanja. To je više nego što koristi Kancelarija za dijasporu. Uopšte mi nije jasno zbog čega i gde ti ljudi putuju. Mislim da je mnogo logičnije, svrsishodnije da ova sredstva opredelimo Upravi za rodnu ravnopravnost, i to u delu koji se zove – Usluge po ugovoru. To je iznos od nekih 5.445.000 dinara. Zašto? Da bismo unapredili npr. njihovu saradnju sa lokalnim savetima za rodnu ravnopravnost, tj. da bi kroz različite konkurse mogla uprava da opredeli sredstva za lokalne savete za rodnu ravnopravnost, pre svega za unapređenje reproduktivnog zdravlja žena i takođe za unapređenje ženskog preduzetništva, pre svega u ruralnim krajevima. Na taj način, mi ćemo tim ženama da pomognemo. Tako ćemo prvo da ojačamo njihovu ekonomsku moć kroz ove projekte gde će se one osnažiti, ojačati svoje kapacitete i moći sigurno same kasnije da razvijaju tu neku vrstu preduzetništva kojom se bave. Nakon toga i svakako ekonomska moć njihovih porodica će da bude mnogo bolja, povećaće se sam standard i u tom selu, u čitavoj opštini itd. Tako ćemo smanjiti opet s neke strane namete lokalnoj samoupravi, znači, socijalna davanja, pomoći itd. Da sam ja ministar finansija lično, pre bih se opredelila za žene preduzetnice, da njima opredelim deo sredstava, nego da plaćam tamo nekakva službena putovanja.
Hvala. Na član 6. razdele 3 i 31 amandman je podneo narodni poslanik Petar Petković. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Petar Petković. Izvolite.
Demokratska stranka Srbije ovim amandmanom traži da se za srpske organizacije i udruženja u okviru Kancelarije za saradnju sa dijasporom i Srbima u regionu iznos od 98 miliona poveća za 40 miliona. Mi smo tražili to povećanje i kada smo donosili budžet za 2013. godinu. Tada je određena cifra od 110 miliona. Međutim, sada imamo dodatno umanjenje za 12 miliona dinara. Znate li šta znači taj novac za posebno Srbe u regionu i za sve te organizacije gde se Srbi okupljaju? To su mesta gde se udružuju za očuvanje i odbranu svojih ljudskih, pre svega, prava, mesto gde se dodeljuju stipendije, štampaju razna srpska glasila itd. Pre svega, ovo govori o jednoj potpunoj nebrizi države, kada je reč o posebno Srbima u regionu. Njima su ugrožena ljudska prava. Ta slika stanja ljudskih prava Srba u regionu najbolje pokazuje i jučerašnja zatvorska kazna arhiepiskopu Jovanu u Makedoniji, gde Vlada Srbije nije našla za shodno juče jednom rečenicom da se oglasi, a u pitanju je zaista osnovno ljudsko pravo, i to pre svega pravo na veroispovest. Čak i "Fridom haus", u svom godišnjem izveštaju, za ljudska prava u Makedoniji je osudio ponašanje makedonskih vlasti, kada je reč o ugrožavanju ljudskih prava verskih velikodostojnika. Ništa nije bolje ni u Hrvatskoj, gde se zatire postojanje Srba, gde se menja istorija, svojata Ivo Andrić. Ništa nije bolje kada je reč o Srbima u BiH. Tamo se non-stop vrši pritisak na Srbe u Republici Srpskoj, u pravcu unitarizacije BiH. Ništa nije bolje ni u Crnoj Gori, gde se vrši progon nad sveštenstvom i monaštvom Mitropolije Crnogorsko-primorske. Nije samo ovde reč o tih 12 miliona dinara, već je stvar pre svega u jednom signalu i odnosu koji država mora da ima kada je reč o zaštiti prava svog naroda, ne samo u regionu, nego i u dijaspori. Na svakom koraku je prisutna asimilacija. Mi moramo nešto da učinimo kako bi pomogli to nam našem narodu koji je bukvalno ostavljen na milost i nemilost tih država u kojima žive. Znate li, ministre, da samo u regionu živi oko dva miliona Srba? Nije to mala cifra da se jednostavno tako ponašamo bahatu i da uopšte ne brinemo o ljudskim pravima Srba, a reč je o tome da živimo u 21. veku, a ne da živimo u nekom periodu kao što je bilo pod Turcima, gde jednostavno su Srbi bili na najgori način ugroženi, a sada su ponovo tako ugroženi. Vlada Srbije mora da digne svoj glas i da stane u odbranu i kada je reč o Srbima i kada je reč o njihovim ljudskim pravima. Hvala.
Na član 6. razdeo 15 amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. razdele 15, 16 i 25 amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Ivan Karić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Ivan Karić.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi ministre, poštovane koleginice i kolege, ne bih ponavljao puno ono što su prethodne koleginice uglavnom govorile, u vezi sa zaštitom životne sredine. Mi ovde imamo budžetski fond za vanredne situacije. U 21. veku mi i dalje gledamo u nebo, a ne pripremamo se za klimatske promene koje se dešavaju. U normalnom svetu se to prati već 15 godina ili nešto više od toga. Mi ovde predlažemo, s obzirom da su suše isto toliko opasne kao i poplave, s obzirom da su vanredne situacije i požari isto toliko opasni kao i grad, da malo razmišljao o tome ko će i gde će i šta će raditi. Pre svega, pitanje se postavlja – ko će raditi sledeće godine, za deset godina i ko će živeti uopšte u ovoj zemlji, ako ovako nastavimo da se ponašamo prema životnoj sredini i prema zdravlju građana? Isto tako, predlažemo da u okviru programa rane detekcije i prevencije dijabetesa tipa 2 na primarnom nivou sa milion dinara, ne znam šta može da se uradi kod ovako opake i ozbiljne bolesti sa milion dinara, da se poveća na 51 milion, da se sa zdravstvene zaštite lica obolelih od retkih bolesti sa 130 miliona poveća na 249 miliona i da se podrška sprovođenju nacionalnog programa onkološke zdravstvene zaštite sa pet miliona, zaista poražavajuće zvuči ova cifra, poveća na 255 miliona.Predlažemo da privremeno prestane finansiranje poslova Agencije za strana ulaganja jer šta će nam strana ulaganja, ako za deset godina će biti pola miliona građana i građanki manje u ovoj zemlji? Ko će da ulaže u ovu zemlju i ko će da radi u ovoj zemlji, kada ljudi koji su bolesni od dijabetesa, od kancera, zavisnici od duvana ne budu više u stanju da rade i da pomažu ovoj Srbiji. Molim vas, deo vremena samo da dodate. Mi imamo u ovom delu budžetskog fonda za vanredne situacije, mi pričamo i dalje o faraonskim sistemima za navodnjavanje. Gospodo iz Vlade, ovo je 21 vek, postoje inovacije, postoje tehnološka dostignuća, postoje rešenja koja su u svetu priznata i poznata. U 21 veku se ne gleda u nebo, nego se smišlja način da se pospeši rast žita, da se pospeši rast kukuruza. Mobilne pumpe za navodnjavanje su jedino rešenje, mobilne pumpe na solarni pogon su jedino rešenje, a ne da radimo megalomanske i faraonske projekte koji će posle da ostanu spomenici srpske gluposti ili građanske gluposti, zavisi kako posmatramo ovu državu. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević.
Poštovani predsedavajući, podržavam amandman moga kolege i samo sam se javio da kažem par stvari o temi koja je jako aktuelna u poslednje vreme u Srbiji, a to su deca koja boluju od retkih bolesti. Njih je kolega spomenuo, a ja ću u mom amandmanu kasnije o tome nešto dodatno da vam kažem. Problem je što država smatra da je krenula da leči decu sa retkim bolestima, a ja ću vam reći da država leči samo 10 naših malih sugrađana, 10 deteta koja boluju od retkih bolesti. Od retkih bolesti u Srbiji trenutno boluje pola miliona građana Srbije, a od toga je veliki procenat dece. Što se tiče najugroženije dece, desetoro je pokriveno sa terapijom, a desetoro još uvek nema terapiju. Zato je potrebno, kolega Karić je rekao, da se poveća ovaj fond za retke bolesti. Mojim amandmanom, koji ste odbili a o kome ću kasnije da pričam, tražio sam kompletno pokrivanje dece za lečenje od retkih bolesti, ali da budu tema sva deca, ne samo ovih desetoro, da sva deca budu pokrivena i da budu pokriveni svi pacijenti koji boluju od retkih bolesti. Udruženje roditelja dece koja boluju od retkih bolesti na Tviteru se zovu "Nevidljivi ljudi". Taj naziv su dali zato što ih država ne vidi. Dajte da kao parlament učinimo te "nevidljive ljude", te njihove patnje, vidljivim i da na jedan humani način rešimo te njihove životne probleme, probleme njihove dece, da njihova deca ostvare to ustavno pravo da budu lečena. Hvala.
Hvala. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, na član 6. Razdeo 3, 16, 18, 20, 23, 26 i 28 amandman je podneo Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Predstavnik predlagača je prihvatio ovaj amandman na sednici Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. Razdele 16, 19, 20 i 24 amandman su zajedno podneli narodni poslanici prof. dr Miodrag Stojković, mr Božidar Đelić i Jovana Mehandžić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Jovana Mehandžić. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani ministre, moje kolege iz DS i ja smo danas podneli jedan amandman kojim predlažemo da se pažljivije razmotre prioriteti prilikom planiranja budžeta odnosno rebalansa budžeta Republike Srbije za 2013. godinu i predložili smo da tri ministarstva – Ministarstvo finansija i privrede, Ministarstvo regionalnog razvoja i lokalne samouprave i Ministarstvo saobraćaja, smognu snage i odreknu se tri i po milijarde dinara i ta sredstva stave na raspolaganje lokalnim samoupravama u iznosu od milijardu i po i Ministarstvu za obrazovanje i nauku. Dakle, da vratimo novce koji su oduzeti lokalnim samoupravama za završetak projekata koji su planirani a koji ne mogu biti završeni, na žalost građana Srbije koji žive u tim lokalnim samoupravama. Dalje predlažemo da dve milijarde dinara dodatno obezbedite za nauku i obrazovanje, o čemu smo već diskutovali u proteklim danima. Ne bih želela da se ponavljam, ali želim da istaknem ponovo važnost investiranja u obrazovanje i nauku i važnost opredeljenja da se obrazovanje i nauka ne posmatraju kao trošak, nego da se posmatraju kao investicija. Takođe, želela bih da istaknem da ako vratite ovih milijardu i po opštinama za projekte koji su planirani, a koji sada ne mogu da se privedu kraju, u korist građana koji žive po ovim opštinama, da ste dali u obrazloženju da su sredstva tu namenjena za finansiranje Nacionalne agencije za regionalni razvoj. Ukoliko me sećanje dobro služi, vladajuća koalicija je rekla da ćete agencije ukidati, a ne da ćete ih dodatno finansirati. Ako već postoje lokalne samouprave i postoje gradovi i opštine u Srbiji, onda ne vidim zašto im ne bismo stavili na raspolaganje sredstva kojima mogu da završe svoje projekte i da te projekte odnosno rezultate projekata stave na raspolaganje građanima Srbije? Dakle, ja ću ponoviti još jednom i biću koncizna i vrlo kratka. Mi molimo, tražimo i apelujemo na tri ministarstva, vaše, Ministarstvo finansija i privrede, Ministarstvo regionalnog razvoja i lokalne samouprave i Ministarstvo saobraćaja, da se odreknu iznosa od tri i po milijarde dinara i da ta sredstva stave na raspolaganje lokalnim samoupravama, gradovima i opštinama, u iznosu od jedne i po milijarde, da bi tu završili projekte koje su započeli. Sa druge strane, predlažemo da ostatak sredstava kojih ćete se vi odreći, nadam se, dve milijarde dinara, da se uloži u obrazovanje i nauku, kako bi i građani Srbije imali neposredniju korist, neposredniji benefit od ovog rebalansa budžeta. Hvala vam.
Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Razumem vas da treba da se založimo i da povećamo pare za obrazovanje i nauku, drugo je pitanje odakle, ali me čudi zahtev da u uslovima kada su lokalne samouprave ostvarile deset milijardi viška na svojim računima u prvih pet meseci tražite da se dodatne pare izdvoje za lokalne samouprave. Nisu lokalne samouprave u deficitu, nisu lokalne samouprave niti AP Vojvodina u deficitu. Vojvodina je imala višak 2,8 milijardi dinara, a lokalne samouprave višak od deset milijardi dinara za prvih pet meseci ove godine, sada ćemo videti i podatke za prvo polugođe. Druga stvar, kažete skinite dodatne pare Ministarstvu finansija i privrede, saobraćaju i regionalnom razvoju. Već smo skinuli 12 milijardi ovim ministarstvima. Šest milijardi ministarstvu koje ja vodim, oko tri milijarde regionalnom razvoju i oko tri milijarde Ministarstvu saobraćaja. Ponavljam još jednom da je bilo više novca sigurno ne bi smenjivali nauci, odnosno obrazovanju. Obrazovanje je skinulo neke projekte vezano za neke investicije koje su odložili. Hteli su da grade neke dodatne škole koje su sigurno potrebne ali su to odložili za sledeću godinu, radi se o kapitalnim ulaganjima, a novac za nauku jeste obezbeđen na način kako je predviđeno i u originalnom budžetu. Uostalom videćete i po realizaciji u narednom periodu do kraja godine. Dakle, apsolutno podržavam teorijsko nastojanje u vašoj borbi za obrazovanje i nauku, ali je nerealno tražiti da se skine dodatno nekome kome je već 12 milijardi skinuto. Ali, ne razumem čemu zahtev za dodatna sredstva za lokalnu samoupravu kada i oni kao i republika moraju u ovakvim uslovima da odlože neke projekte koje ne mogu danas da se realizuju. Bilo bi bolje da ima više projekata i mogućnosti za sve ali samo relativno posmatrano kažem, lokalne samouprave su imale deset milijardi suficit, odnosno višak u budžetima u prvih pet meseci ove godine. Dakle, nije racionalan taj deo vašeg amandmana, čak ni teoretski posmatrano.
Reč ima narodni poslanik Jovana Mehandžić.
Hvala vam ministre na odgovoru ali ne mogu da kažem da je moje nastojanje teoretsko. Dakle, rekla sam vam prekjuče kada sam imala izlaganje u načelu, u budžetu za 2012. godinu bila je odvojena 21 milijarda dinara za obrazovanje u nauku, rebalansom kada ste vi postali ministar finansija ta sredstva za nauku i obrazovanje umanjena su na 17,7 milijardi. Dalje ste u budžetu za 2013. godinu umanjili ta sredstva za obrazovanje i nauku na 15 milijardi dinara i sada ih umanjujete na 13,2 milijardi dinara. Dakle, ne mogu da prihvatim vaše objašnjenje da su onolika sredstva koja su planirana u budžetu za 2013. godinu ispoštovana i ovim rebalansom, jer prosta matematika dokazuje upravo suprotno. Dalje, što se tiče lokalnih samouprava, vi ste im kroz set poreskih zakona oduzeli oko 200 miliona evra prihoda, i time dodatno onemogućili da se ti novci stave na raspolaganje građanima Srbije koji tamo žive. Prema tome, ni to ne mogu da privatim kao objašnjenje da su u suficitu 10 milijardi dinara, kada ste im već uzeli prethodnim setom zakona koji smo usvajali po hitnom postupku, preko noći maltene, su stupili na snagu sledećeg dana, uostalom, kao što će biti slučaj i sa ovim rebalansom. Dakle, to nisu teorijska nastojanja, to su vrlo praktična nastojanja. Svi mi živimo u po nekoj opštini i imamo komunikaciju sa predsednicima opština i znamo na koji način ste ih doveli u poteškoće, da one obaveze koje su preuzeli na sebe, i na kraju krajeva program za koji su dobili poverenje građana ne mogu da sprovedu u delo. Pa ćete kroz godinu dana reći, eto opštine nisu uspele da sprovedu nešto u delo i nisu uspele da održe obećanja. Dakle, ovde se radi o prostoj odgovornosti prema građanima, da neko ministarstvo koje ima veći deo kolača, mora da se odrekne većeg dela kolača. Dakle, vi ste stavili u Ministarstvo za finansije i privredu izgleda, najveći deo kolača… (Predsedavajući: Vreme..) Samo rečenicu da završim, prema tome morate da se odreknete najvećeg dela kolača. Ministarstvo za nauku i obrazovanje, odriče se po vašem rebalansu 3,3 milijarde dinara. Dakle, time što se odriče 3,3 milijarde dinara, ne mogu da se grade škole u zemlji. na koji način mi možemo da investiramo u budućnost ukoliko ne gradimo škole i ne ulažemo u znanje. Hvala.
Prekoračeno vreme od 54 sekunde će biti odbijeno od poslaničke grupe. Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Neke od opština će pre nego što budu razmišljale o završetku projekata koje su nameravale da sprovedu, morati najpre da plate porez državi koji duguju. Naime, poreska uprava više neće tolerisati dugogodišnje neplaćanje poreza od strane nekih javnih komunalnih preduzeća. Već ovog meseca svi koji duguju za porez ako ne uđu hitno u reprogram, biće svi blokirani. Očekujem najpre od onih opština koje su imale u svom sastavu komunalna preduzeća koja nisu plaćala poreske obaveze prema državi, da sada iskoriste svoje budžete, da garantuju za reprograme svojim komunalnim preduzećima, jer ni jedno jedino komunalno preduzeće neće biti oslobođeno ove obaveze. Tako da, kada već razmišljate o završetku budućih projekata, prvo da se izmire obaveze iz prošlosti, ne govorim to vama lično, naravno dali ste mi dobar povod da kažem nešto što je jako važno i za građane Srbije. Ako tražimo od privatnog sektora da na vreme i uredno plaća porez, svakako da javni sektor mora da čini to isto. Tu nema generalizacije. Ima onih gradova i opština gde su komunalna preduzeća savesno radila i sve obaveze izmirivala i ima onih gde to nije bio slučaj. Problemi postoje što su se u nekim opštinama promenile vlasti, pa su nasleđene obaveze iz prethodnih perioda kada je neko drugi bio na vlasti. Već sam naveo primer grada Novog Sada, jednog od ovih najvećih poreskih dužnika dečije ustanove "Radosno detinjstvo" ona je malteneu prvih deset poreskih obveznika Srbije u ovom trenutku, i sad grad Novi Sad mora da plaća za neke obaveze koje prethodne vlasti nisu izmirivale. Valjda je bilo normalno da ne treba javna institucija da plaća porez državi. Taj novac ne ide u kasu da bi se šta događalo. Oko 2% su porasli nominalni rashodi budžeta u prvih šest meseci ove godine, u odnosu na isti period prošle godine, maltene u rangu stope inflacije. Mi nismo uopšte trošili sada, ali ako želimo da imamo više novca i za ova vatrogasna vozila i za bolje uslove za penzionere, za zaposlene u školama, mora porez da se plaća. Ne može se od države očekivati da izvršava sve opravdane želje građana, ukoliko nema od čega. Dakle, hvala vam na ovome što ste pomenuli, lokalne samouprave kao pokrajinske institucije, kao republičke, kao i privatni sektor, najpre da se plati dug za porez državi, pa da se onda razgovara o budućim projektima. To je za mene demagogija, jer kažete, neke lokalne samouprave su odustale od projekata za građane, a ti isti građani su uskraćeni, zato što te iste opštine nisu plaćale poreze. Dajte, to je začarani krug. Ne možete praviti buduće projekte za građane, kada za te iste građane nije uplaćivano za budžet da bi ti isti građani dobili regularno bolje puteve ili veće penzije. Tek kada budemo imali raščišćenu situaciju, niko u ovoj državi ne kasni sa plaćanjem poreza, onda možemo da vidimo gde smo i šta dalje treba učiniti. Da li će to rešiti sve probleme? Neće, zato što imamo i prethodni teret dugova i kamata, koji ne može na takav jednostavan način da se reši, ali ovo je neka baza, bolja naplata prihoda. Bolja naplata prihoda i od onih koji su bili neuredni, koji se bave privrednim aktivnostima, ali i od kompletnog javnog sektora koji mora redovno da izvršava svoje obaveze. Ako vodovod u nekom mestu, a ima takvih slučajeva širom Srbije nije u stanju da plati poreski dug, moraće da traži reprogram, ima pravo na reprogram od 24meseca, ja sam naveo primer vodovoda, može bilo ko od javnog preduzeća, reprogram 24 meseca, ali mora da položi isto kao i bilo koji privrednik garanciju u iznosu kompletnog duga. Ako nema to javno preduzeće garanciju, a nema onda opština mora da zalegne sa kompletnim svojim budžetom, odnosno da založi svoje transfere unapred, da bi se obezbedilo plaćanje poreza. Tu neće biti tolerancije, ma o kojoj opštini da se radi, uopšte nas ne zanima da li je na vlasti jedna, druga ili treća stranka.
Završavamo sa replikama. Imate sada još pravo.
Hvala gospodine predsedavajući, ministre Dinkiću, danima unazad i svaki put kada ste u sali vi odgovarate na pitanja koja vam nisu postavljena. Dakle, mi vas pitamo jednu stvar, a vi odgovarate nešto deseto. To svako od nas ko vas iole sluša, može da zaključi, a isto tako, vi znate da je to vaš stil vođenja politike. Dakle, neko vas pita koliko je sati, a vi kažete – napolju je sunčano vreme, kao odgovor, da pojednostavim krajnje. Nisam vas pitala za naplatu poreza za šta ste vi bili u ovoj zemlji bili zaduženi iks godina unazad. Sada ta naplata poreza, kako vi kažete nije na zadovoljavajućem nivou. Ne bih se time dičila. Ne bih svoj neuspeh isticala u prvi plan kada dajem odgovore jednom poslaniku, jer to na neki način narušava i ugrožava, kako bih rekla i dostojanstvo ovog parlamenta. Postavila bih vam pitanje, na primer koliko Zaječar duguje za porez, ako ste se već dotakli pitanja poreza. Koliko Kragujevac duguje za struju? Da li 300 miliona dinara RTB Bor duguje opštini Majdanpek na ime … [[isključen mikrofon]]
Molim vas, nemojte širiti temu.
Ne širim ja temu, meni je žao što moram da ulazim u polemiku, ali ovo su činjenice. Dakle, činjenice da ministar Dinkić svaki put kada mu poslanik postavi pitanje odgovara o onome šta mu je volja i ne dobije opomenu da se drži teme. Ovde postoje poslanici koji vrlo dobro slušaju i obraćaju pažnju na ono što ministar Dinkić priča i svaki ministar, svaki kolega. Ja sam jedna od tih. Prema tome, ministre Dinkiću…… [[isključen mikrofon]]
Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja jako dobro slušam i trudim se da odgovorim na svako pitanje koje mi uputite, bez obzira da li ima veze sa temom ili nema. Što se tiče mog prethodnog odgovora, bio sam vrlo jasan. Vi ste reklizašto ne prihvatate amandman, gde mi predlažemo da skinete tim i tim ministarstvima, da bi lokalnim samoupravama dali milijardu i po dinara, jer će se odustati od projekata od kojih građani tih opština imaju koristi. Samo kažem, najpre te opštine da plate porez za javna komunalna preduzeća za koja to nisu učinila, pa onda tek da razmišljaju o tim novim projektima, a plus imaju 10 milijardi dinara viška u prvih pet meseci ove godine. To ste me pitali i to ste konstatovali i to je direktan odgovor na temu. Kada kažete da sam ja iks godina zadužen za plaćanje i naplatu poreza u ovoj državi, onda vas samo molim da budete precizni. Ja jesam zadužen za to pitanje bio od 2004. godine do kraja 2006. godine, kada je direktor poreske uprave, imenom i prezimenom, bio Vladimir Ilić, sada šef naše poslaničke grupe, tada sam bio ministar finansija, a onda od 2007. godine, pa sve do kraja jula prošle godine, neki drugi ljudi su bili za to zaduženi, Mirko Cvetković, kao ministar finansija, uglavnom je on bio u tom periodu, bilo je tu i par promena. Kako se zvao ovaj direktor poreske uprave – Radosavljević. Znači, ovo o čemu ja govorim nisu dugovi javnih komunalnih preduzeća iz doba kada sam vodio Ministarstvo finansija i zaista bio zadužen za plaćanje poreza, ovo su dugovi poreski i javnih i komunalnih preduzeća iz doba dok je DS vodila i poresku upravu i Ministarstvo finansija, makar to znate. Vi ste, po meni, jedna veoma uljudna gospođa i ne priliči da izvrćete fakte. Ako sam ja bio ministar finansija 2010. ili 2009. ili 2011. ili 2007. godine, onda ste vi u pravu. Dobro znate da nisam bio iks godina, nego sam tek od avgusta prošle godine ministar finansija i bio sam od 2004. do 2006. godine, jer pričamo o konkretnoj nadležnosti, a to je naplata poreza. Kada sam bio ministar finansija u onom mandatu, država Srbija je imala višak budžetski od dve milijarde evra, a sada nažalost imamo veliki manjak. Ali, nastojaćemo da to popravimo iako neće biti nimalo lako jer su okolnosti mnogo teže nego ranije.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Predsedavajući, molim vas da mi ovo vreme oduzmete od vremena ovlašćenog predstavnika. Predsedavajući, mislim da ste trebali opomenuti gospodina Dinkića, obzirom da on ovde nije da deli epitete poslanicima da li su uljudni, da li nisu uljudni. To nije njegov posao. Njegov posao je ovde da brani, pošto je sam ovde, pošto nema ni premijera ni prvog potpredsednika, da brani ovaj budžet koji je neodbranjiv. S druge strane, kada je u pitanju ovaj konkretni amandman, postoje elementi u delu koji je moja koleginica Mehandžić tražila da se sredstva umanje na određenoj aproprijaciji koja su namenjena RTS. Pitam vas, gospodine Dinkiću, da li je to zaista vaš stav da dve milijarde dinara posredno uzmete od građana Srbije zato što je nekome iz članova vaše Vlade palo napamet da ukine TV pretplatu, kako bi javni servis pretvorio u servis Vlade, odnosno u njegov lični servis i da li vi mislite da je to način da se utroše dve milijarde dinara kao pozajmica ili kao trajno davanje sredstava? Odmah vas pitam, kada dajete RTS, zbog čega određeni deo sredstava ne dajete i za RTV? Kako će ona funkcionisati kada u oktobru bude ukinuta televizijska pretplata? Da li ste nju zaboravili samo zato što nije bilo u predizbornom obećanju gospodina Vučića? S druge strane vas pitam – da li ćete vratiti građanima koji su redovno plaćali TV pretplatu onaj novac koji su prethodnih godina plaćali da bi redovno izmirivali svoju građansku obavezu? S druge strane, imamo situaciju da, kada je u pitanju umanjenje budžetskih prihoda, o čemu ste sada pričali, sa pravom je koleginica Mehandžić primetila da je za naplatu budžetskih prihoda zadužena Vlada Republike Srbije. Vi ste ovde, kao jedan od razloga za lošu naplatu naveli to što građani sada puše rezani duvan umesto duvana koji je upakovan u originalno pakovanje. Vi ste ih do toga doveli. Ali, s druge strane, zaista nije u redu da tražite od lokalnih samouprava, uzeli ste im prvo pare, sada tražite od njih da plate poreze, a ja ću vam pokazati dva poreska računa koje je izdao grad Novi Sad istom građaninu za 2012. godinu i za 2013. godinu. Juče je stigao istom građaninu prethodni poreski račun, bio je 5.312 dinara, a sada je 9.383 dinara. To je za nekih 60% uvećanje. Kada smo vam govorili da ćete gurnuti ruku u džep građanima Srbije, uzimajući od lokalnih samouprava, vi ste govorili da to nije tačno. Ovde se radi o gradu kojeg vode vaši koalicioni partneri, SNS, SPS i ostala koalicija. Dakle, građani Novog Sada su dobili juče, ili će dobiti danas, račune uvećane za najmanje 60%. Ovaj stan se nalazi u zoni Novo naselje, dakle gde je uvećanje najmanje. U centru grada će to biti moguće i preko 100% uvećanja. Tu je odgovor, gospodine Dinkiću, i vidi se da su u laži kratke noge. Tu je odgovor na pitanje da li ćete gurnuti ruke u džep građanima. Direktno ste vi stavili ruku u džep građana Srbije. preko vaših, naravno, koalicionihpartnera. Nisu oni ništa manje odgovorni. Vi ovde sedite sami, ali vi zastupate ovde i SNS i SPS. Uzeli ste lokalnim samoupravama i iz razloga zato što nisu mogle da prema vašem novom Zakonu o javnim nabavkama, sprovedu javne nabavke, zato su oni u suficitu, ne zato što su Bog zna kako dobro poslovali i ta sredstva su trebali da realizuju u nastavku, da tako kažemo, građevinske sezone. Sad ste im pare uzeli, i oni će pare sad uzeti od građana Novog Sada, Kragujevca, Niša, itd. Sećate se kada smo pričali o tome, kada smo govorili o tom zakonu, kada ste rekli – neka Đilas smanji porez. Evo kako su ga smanjili vaši koalicioni partneri. Ne radi se tu o tome ko upravlja gradom, nego sa čime raspolaže. Uzeli ste im pare i oni sada uzimaju od građana. molim vas odgovor na pitanje RTS i RTV, pošto se u ovoj aproprijaciji to tiče.
Reč ima ministar Dinkić, izvolite.
Ići ću redom. Najpre, preneću premijeru Dačiću koliko vam nedostaje ovde u ovoj raspravi, koliko ste ga puta pominjali. Vidim da Nada Mirković nije dovoljna, pozvaćemo Ivicu sledeći put, preneću mu. Toliko ste ga puta pomenuli da ne znam šta ću pomisliti, kakav vam je odnos prema njemu. Dobro. Oko radio televizije Vojvodine. Da li ste se ikad zapitali, što ne bi pokrajina nešto radila? Da li ste gledali završni račun pokrajine za prošlu godinu, da li ste videli u prvih pet meseci kakav je odnos prihoda i rashoda? Vojvodina je imala u prvih pet meseci ove godine 2,8 milijardi dinara više prihoda nego rashoda. Dakle, višak. Dajte, što ne date neki dinar RTV? Kad treba da se borite za nadležnost, tu ste prvi, mora da se finansira ta nadležnost, da li želite da imate samostalnu uređivačku politiku, da Pokrajina bude ta koja će biti informisana, da Pokrajina obezbedi da postoji servis? Dajte onda nešto od tih 2,8 milijardi dinara, dajte u tu Pokrajinu. Ne služi to valjda, ne znam čemu. Zašto gomilate te viškove, a ovamo se žalite da nema za navodnjavanje, nema za RTV? Pa, dajte neki dinar od te 2,8 milijarde viška institucijama koje pominjete. Da li vas tu Republika možda sprečava? Da li ste ikada dobili zabranu od Republike da 2,8 milijarde viška, koji imate, usmerite RTV, poljoprivrednicima, gradovima koji su u problemima? Ne znam šta pokrajinsku vlast sprečava da to urade? Zaista ne znam. Pa čak je i Republika preuzela deo duga "Razvojne banke Vojvodine", iako ni luk jela, ni luk mirisala u svemu tome. Svi građani Srbije sad čak i to plaćaju. Što se tiče pitanja oko lokalnih poreza, poreza na imovinu, znate sami da se lokalni porezi razrezuju početkom neke godine, da zakon koji se dotiče poreza na imovinu nije ni u jednom bitnom segmentu menjan, čak ni u maju kada sam dolazio ovde u Skupštinu i da je svaka lokalna samouprava odgovorna da sama propiše tu oblast, da ima raspon stopa da može da deli nekretnine po zonama. To je isključivo nadležnost gradova i opština. Naravno, na ovo pitanje bi verovatno ljudi koji vode Grad Novi Sad mogli da vam precizno odgovore. Međutim, posredno mogu da zaključim da ako je prethodna gradska vlast ostavila dubioze i dugove, pa čak iza obdaništa, "Radosno detinjstvo" pominjem po stoti put jer je to paradigma, jer se te obaveze mere u ogromnim sumama, odakle mislite da se te obaveze plate? To je paradigma sadašnjih ljudi koji vode finansije i prethodnih iz vaše stranke. Niste to vi radili, ali ljudi koji su radili. Vaše kolege iz vaše strank, koji su vodili finansije do pre godinu dana su mislile ako problem gurnu pod tepih da nikada neće postati vidljiv. Klasičan vid guranja problema pod tepih je neplaćanje računa, odnosno stvaranje docnji, odnosno stvaranje kvazifiskalnog deficita. Misle, nikada se neće promeniti vlast i uvek će moći to da leži pod tepihom i ko zna. Brigo moja, pređi na drugoga, ko zna ko će kada to da reši. Onda se desi promena. Novi ljudi koji vode finansije vide dugove i sada imaju sledeći problem - da li da ćute o tim dugovima i da ih takođe ne plaćaju kao i prethodnici, ili da ih izmire? Ako ih izmire, pitanje je odakle. Ne može vazduhom da se plati dug, mora nekim novcem i na kraju se pokaže da, zapravo, nažalost, građani uvek plate dugove onih koji neodgovorno vode finansije. Ono što je odlika ove vlasti u Republici, a ja verujem i u mnogim lokalnim samoupravama gde je došlo do nekih promena, jeste da se govori istina. Ja neću da vam kažem da je lako voditi javne finansije, kada je to strašno teško. Dubioze su ogromne, ali ne želim da prihvatam, niti ću prihvatati odgovornost za nešto što nije odgovornost niti moja lično, niti stranke koje sam vodio. Ako se pronađe primer, a verujem da ga ima, jer ipak voditi bilo koju stranku nije jednostavan posao kada imate 170 opština u Srbiji, ko god krši finansijsku disciplinu i gde god, bez obzira da li je u pitanju jedna, druga ili treća stranka, to ne može da se toleriše, jer se to obije kao bumerang onome ko vodi stranku. To se desilo vašoj stranci. Ne želim da se to desi bilo kome drugom. Prosto, moj će stav biti jednostavan. Pitali se za Zaječar, za Kragujevac. Ako ne plaćaju poreze, ima da im prinudno naplatimo, bez obzira što moji ljudi vode te gradove. Takođe, isti tretman prema gradu koji vodi DS, SNS, SPS, URS, ko god da vodi, nestranačka ličnost, isti kriterijum za sve. Porez mora da se plati.
Narodni poslanik Veroljub Arsić, pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da se moje kolege iz DS zavaravaju da je u narodu kratka pamet. Voleo bih da makar malo paze na to kada izjavljuju ko uzima novac od para građana zato što mogu da kažem da je Vlada Mirka Cvetkovića ne uzimala novac od građana, nego otimala. Otimala je i to na najbrutalniji način. Slušamo već nekoliko dana velike polemike o tome kako je ova Vlada zadužila građane Srbije za četiri milijarde evra. Od te četiri milijarde evra verovatno računaju i dve milijarde evra što je Mirko Cvetković zadužio građane Srbije. Kad su već ove televizijske pretplate u pitanju, SNS ih nije uvela. Novac ne možemo da vratimo zato što je potrošen. Nažalost, nemamo nikakvih efekata u tom trošenju novca i ne vidimo stvarno, osim za plate zaposlenih, gde je toliki novac nestao. Da li možda za iznajmljivanje ozvučenja pod izgovorom da se javne nabavke u oblasti kulture ne sprovode, a čujem da je iznajmljivanje ozvučenja za jedan dan plaćano onoliko koliko samo košta, što ćemo naravno da proverimo? Taj famozni deficit, evo ja ću da opišem strukturu našeg deficita. Deficit je 178 milijardi dinara. Na kamate ide 147 milijardi dinara na kredite koje mi nismo podigli. Negde oko 40 milijardi dinara ide na sanaciju štete koja je napravljena u "Agrobanci". Negde oko 18 milijardi dinara ide na sanaciju štete koja je napravljena u "Razvojnoj banci Vojvodine". Znači, da niste pravili štetu i državu zaduživali, deficita danas ne bi ni bilo.
Molim narodne poslanike da se vratimo na amandman. Narodni poslanik Janko Veselinović, pravo na repliku. Izvolite.
Gospodine ministre, vaša preporuka da AP Vojvodina, odnosno Vlada Vojvodine plaća ubuduće poslovanje RTV je poziv na nezakonito postupanje. RTV, kao i RTS se našla u jednoj vrlo nezgodnoj situaciji, jer je neko obećao ukidanje pretplate. To je kroz ovaj budžet na neki način pretpostavljeno, pošto ste za RTS obezbedili dve milijarde dinara, ali RTV to niste učinili. Čak i kada bi RTV bila finansirana od strane Vlade Vojvodine nezakonito i to bi bilo zadiranje u nezavisnost javnog servisa. Dakle, ne smatramo da RTS i RTV treba da budu politički mediji, kao što su tabloidi o kojima danas pričamo i koji o vama pričaju, nažalost, to ne podržavam, ali ne mislim da takva treba da bude RTS i RTV. Oni treba da budu nezavisni i treba da budu jednaki prema svim političkim subjektima u ovoj zemlji. S druge strane, razlika koju će građani Novog Sada platiti kroz plaćanje poreza na imovinu ove godine, uvećanu za 60%, otići će, gospodine Arsiću, za pokrivanje sudskih presuda za ATP Vojvodinu i Autobusku stanicu Novi Sad, koju su napravili vaši partijski kadrovi i neće biti dovoljno. Biće neophodno i da buduće generacije plaćaju ovo zaduženje.
Hvala, gospodine Veselinoviću. Narodni poslanik Veroljub Arsić, pravo na repliku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova šteta koju je napravila DS dok je bila na vlasti važi ne samo za jedan grad, nego za celu državu. O tome kako smo došli do tih famoznih 22% nezaposlenih i o tome kako iz budžeta Republike Srbije mora da se uplati 550 milijardi dinara za Fond zdravstvene zaštite i Fond penzionog osiguranja, a toliko se uplaćuje zato što su u haotičnoj privatizaciji vaši poslovni prijatelji, odnosno poslovni prijatelji vašeg predsednika stranke otkupljivali firme koje su imale i po 40 hiljada zaposlenih, a sad su ih smanjili na 11 hiljada. Zato imamo prazne fondove, zato imamo problem sa rebalansom, sa budžetskim prihodima. Zato imamo problem sa padom privrednih aktivnosti. Setite se samo one čuvene priče, zamalo da pokušaju da se ponovo desi u Požarevcu, tri šećerane za po jedan evro. Evo, zamalo su pokušali, isti čovek još jednu šećeranu da kupi za jedan evro, s tim da je u stečaju, pa bi dobio čistu šećeranu, bez ikakvih dugova. Što? Da bi opet podizao kredite i stavljao zemljište pod hipoteku, a onda to ostavljao upropašćeno, a novac je nestao ko zna gde. Tako ste vodili državu. Narod vas je kaznio na proteklim izborima. Samo, čini mi se da je to početak vaše kazne, zato što nemate više medije koje kontrolišete, nemate više ni medije kojima je vlasnik Dragan Đilas, vaš predsednik stranke, zajedno sa Miškovićem.
Hvala. Narodni poslanik Borislav Stefanović, replika u ime DS.
Krajnje nerado, zaista nerado, uvek kada ste u nevolji, kada se ukaže na rupe u rebalansu, kada se ukaže na problem koji postoji sada i koji će postojati od sada, vi ne pogrešivo nikad ne propustite priliku da upadnete u tu rupu iz koje ćete da vičete – sve su krivi ovi pre nas. Sto puta vam ponavljamo, nećete da čujete, ali zbog građana Srbije, svi brojevi vas demantuju, gospodine Arsiću, čak brojevi koje vi upotrebljavate su netačni. Onda spominjete ljude i privatizacije koji su svi prešli na vašu stranu. Svi ti ljudi koje spominjete su sada ili vrlo bliski ili ponosni naprednjaci. Ne znam uopšte na koga vi prstom upirete, ne vi lično. Ustati u ovoj Srbiji, sa ovakvim rebalansom, bez ijednog pitanja, bez ijednog odgovora koji ste dali, bez toga kako zamišljate javni servis, da li kao službeno glasilo SNS ili ne. To smo vas pitali. To kakve će naše kazne biti tek, to će vreme pokazati, ali se neće desiti ono što priželjkujete, a to je da budete sami i da ugušite svu opoziciju i da se u ovoj zemlji čita, misli i priča samo kako vi hoćete. To se neće desiti. Nezgodno je kada se vraćamo u prošlost. Molio sam vas i ranije, radi nekog nivoa ove skupštine, nemojte da stalno idete za argumentima koje u ovoj zemlji više nikog ne interesuju, sem vaših pristalica. Ako mi krenemo u prošlost, milijarde izgubljene od Cvetkovića pretvoriće se u milijarde izgubljene za vaše vlasti devedesetih. Trideset hiljada nezaposlenih danas pretvoriće se u trideset hiljada ljudi sa posttraumatskim stresnim sindromom zbog vaših ratova.
Hvala. Narodni poslanik Veroljub Arsić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, nikad ne bežim od ogovornosti i za ono što činimo i za ono što ne činimo, a trebali smo. Izneo sam tačne podatke. Nijedan podatak nisam izmislio, 178 milijardi je deficit u rebalansu budžeta za 2013. godinu, od toga 147 milijardi su kamate na osnovu kredita koje je podizala Vlada Mirka Cvetkovića. Piše vam to u rebalansu. Od toga 40 milijardi je sanacija štete koja je napravljena u "Agrobanci", od toga 18 milijardi je sanacija štete koja je napravljena u "Razvojnoj banci Vojvodine". To kada saberete je 205 milijardi dinara. Izračunajte koliko je 205 milijardi dinara manje 178 milijardi, pa ćete da vidite, da nije bilo ove štete, ne bi ni bilo rebalansa, ne bi ni bilo deficita. Nemojte više o tome da pričate. To da imate pravo da nas kritikujete, slažem se, za strategiju, takođe, ali za ekonomsku situaciju barem još nekoliko godina nemate pravo ništa da nam kažete, zato što šteta koju ste napravili dok ste bili na vlasti, otklanjaće se godinama, da ne kažem decenijama. Vi ste toga jako dobro svesni. Posle deset godina vlasti SNS nemam ništa protiv da nas kritikujete za stanje u privredi i ekonomiji, samo mislim da tada DS to neće biti u prilici. Neće biti u ovoj skupštini.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Reč je o amandmanu koji je podnela moja koleginica Jovana Mehandžić. Suština tog amandmana je da se pozicije obrazovanja i sredstava za lokalnu samoupravu uvećaju u ukupnom iznosu od tri milijarde. Obrazloženja zašto je amandman odbijen nema jasnog u tekstu, ali smo od ministra finansija ovde čuli u obrazlaganju odbijanja amandmana koleginice Mehandžić, da svi u Srbiji imaju višak. Lokalne samouprave su u suficitu, Pokrajina Vojvodina je u suficitu, samo je ministar Dinkić u manjku, da karikiram. To je ono što u stenogramu možete da vidite. Imam onda problem da ponekad teško razumevam da li nam se ministar hvali ili nam se žali što je ministar finansija, a u traženju boljeg ministra, onda da se obratim u te lokalne samouprave koje imaju viška i u tu Vojvodinu koja ima viška, ako već ministar Dinkić kaže da ima manjka. Ovde se razgovara sa poslanicima koji znaju da je fiskalni ciklus jednog budžeta u Srbiji nešto manji od četiri meseca poslednjih godina, da mi teško da smo sastavili jednu godinu sa budžetom bez rabalansa. Ovde je velika većina poslanika koji se jako dobro razumeju u to kako se procenjuju prihodi, kako se procenjuju rashodi u budžetu i ako jedan odličan amandman kaže da povećamo ukupan iznos sredstava za obrazovanje i da istovremeno i lokalnim samoupravama povećamo, to se radi zato što se zna o čemu se priča. U onome što smo dobili kao obrazloženje je da zašto Vojvodina, ako ima viška, a očigledno ima, kaže ministar, verovati mu je, zašto ne finansira Radio- televiziju Vojvodine? Zato što je javni servis. I ovo je sumnjivo kako ćemo izvesti sa finansiranjem. Još jednu opasku je ministar dao umesto obrazloženja, a to je da komunalna javna preduzeća u Srbiji ne plaćaju poreske obaveze i onda, citiraću, imaju da plate, protiv čega u ovoj sali nema niko ništa, a garantovaće se budžetima lokalnih samouprava. Naše pitanje je – što ih odmah ne blokirate? Čemu pokušaj da se ovde poslanicima koji znaju tačno o čemu se radi, kada su u pitanju dugovanja i kada je u pitanju rad poreske uprave, da se i pokuša kao činjenica, da kažem kolokvijalno, prodati nešto što sa činjenicama veze nema? Dakle, jedan dobronameran amandman, da više uložimo u obrazovanje, pošto znamo kako će lokalne samouprave da ostaju bez prihoda, da pomognemo i njima, pretvorio se u citiranje ministra da svi imaju suficit sem republičkog budžeta i u obećanje da će svi morati u reprogram poreskog duga sa garancijom lokalnog budžeta. Niti je to bilo pitanje, niti je odgovor ministra dovoljno suvisao, a da mi ne bi imali dodatne primedbe. Razumevajući potpuno teškoće za dobru procenu budžeta, mi smo u novembru, kada je budžet kojim je sad rebalans u toku donošen, rekli – potcenili ste rashode, precenili ste prihode, neće valjati, nije održivo. 32/1AD/MJ16.45-16.55 Mora da se ide u reformu fondova koji to nisu, i PIO i zdravstvenog, jer je to način da se vidi tačno gde je koji novac. Nažalost, ostalo je bez dijaloga o toj temi i na moju veliku žalost vidim da i ovaj rebalans teče, u suštini, bez dijaloga. Ako je volja ministra da smatra da je rasprava u Skupštini omalovažavanje, ućutkivanje i vređanje narodnih poslanika, njegova je volja. Tu se ništa ne može, čak ni Poslovnikom Skupštine koji govori o toku sednice, ali od toga, takođe, niko nikakve koristi neće imati. Ova rasprava treba da posluži tome da zaista imamo dijalog o prihodima i o rashodima u Srbiji, da bi svi zajedno imalo korist od dogovora za smanjen deficit, koji možemo izmeriti na kraju 2013. godine. Inače, politička obojenost novca u budžetu može da bude beskrajno inspirativna tema za sve nas i takođe nas ima u ovoj sali više nego dovoljno da znamo tačno koja je politička boja kojeg novca, na kojoj poziciji u budžetu. Ali to sve zajedno, ponovo nije odgovor na to - zašto za obrazovanje ne može dodatno 1,5 milijarda? Zašto, znajući da će lokalne samouprave ostati bez prihoda, ne može da se, misleći na njih i na građane koji žive u tim lokalnim samoupravama, usvoji amandman koleginice Jovane Mehandžić. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Zaista se trudim da odgovorim na sva pitanja narodnih poslanika. Nažalost, ili na sreću, budžet Srbije nije moj. Republički budžet je budžet ove države, građana Srbije. Kada kažete - kako to da Dinkićev budžet je u minusu a lokalni su u plusu, kamo sreće da jedan čovek bude odgovoran za ono što je problem. Reći ću vam kako to da je Republički budžet u ovakvom minusu, a situacija u ovim drugim je kud i kamo snošljiva, da tako kažem, nigde nije laka. Da li vi znate koliko je država, kad kažem vi ne mislim na vas lično nego na sve poslanike, ove godine morala da izdvoji samo na otplatu zatečenih dugova i kamata? Ukupno 4,5 milijardi evra za zatečene dugove i za kamate, bez finansiranja ostatka budžetskog deficita iznad troškova kamate. Znači, 4,5 milijardi evra, nakon čega je 3,7 milijardi evra glavnica, a 800.000.000 evra su kamate. Tih 800.000.000 evra se nalazi u strukturi rashoda budžeta. To je 91,6 milijardi dinara. Za razliku od 91 milijarde do deficita od 178 su dodatni troškovi finansiranja. Preko ovih 4,5 milijardi evra, što znači oko pet milijardi evra ove godine, mi obezbeđujemo da bismo pre svega pokrili dug iz prošlosti, kamate po osnovu duga iz prošlosti i pokrili razliku u budžetskom deficitu od ovih dodatnih, kao što sam rekao, osamdesetak milijardi dinara, ili možete lako da preračunate u evrima. Centralno pitanje ne za mene, ja sam trenutno ministar finansija, nego za našu državu, jeste - kako u narednom periodu zaustaviti vrtoglavi rast troškova na ime kamata koji jede sve pozicije u budžetu, ne samo za vatrogasna vozila, ne samo za izgradnju škola, ne samo za poljoprivredu, nego za sve živo, za penzije, za plate nastavnicima, učiteljima? Tako centralno pitanje na moju žalost niti su mi novinari ikada postavljali, niti bilo ko od vas. To nije moje pitanje. To je pitanje ove države. Taj zatečeni dug iz prošlosti je toliki da teorijski da bi mi zaustavili u potpunosti rast troškovaza kamate u budžetu 2014. godine, da bi on bio na istom nivou kao i ove, na ovih 91,6 milijardi, država bi morala početkom godine da ima u kešu 2,6 milijardi evra da otplati unapred glavnicu dugova i ugasi kredite u vrednosti od 2,6 milijardi evra, da bi kamate u sledećoj godini ostale na 91,6 milijardi dinara. To je problem srpskih javnih finansija. Taj problem nema veze niti sa mnom, niti sa ovom novom Vladom. To je par ekselans nasleđe iz prethodnih pet godina. Učešće javnog duga 2007. godine je bilo ispod 30% BDP. Ispod 30% BDP. Ne žalim se što sam preuzeo najteži mogući posao u ovoj državi. Neka mi bilo ko od vas kaže gde da nađemo 2,6 milijardi evra da ugasimo te dugove? Fiskalni savet je danas ponovio predlog od pre mesecdana da se umanje plate i penzije, da se penzije veće od 25 hiljada dinara oporezuju tzv. solidarnim porezom, i plate veće od 40 hiljada dinara. Da li bismo time nešto postigli na sve ovo? Govorim istinu. Ništa ne bismo postili. Zašto ne bismo postigli? Zato što, nažalost, naš narod ima male plate i male penzije. Kada bi učinili to što Fiskalni savet predlaže, imali bismo buru u čaši vode koja bi se na kraju razbila, kao što se ova moja čaša sada razbila. Suština je da bi time samo napravili recesioni pritisak. Ukočili bi ionako skroman rast BDP, koji je sad 2,1% i nadam se da može biti nešto veći do kraja godine. Ako dodatno smanjimo ionako male plate i penzije, još manja bi dodatno bila domaća tražnja, ljudi bi manje kupovali i mala bi bila proizvodnja samim tim, ona koja je namenjena domaćim potrebama. Rasla bi i dalje proizvodnja za izvoz, ali bi domaća bila manja. Ovo su pre nekoliko godina uradile Grčka i Portugal i još neke zemlje. Ne znam gde je smanjenje plata i penzija uspelo da dovede do veće zaposlenosti i do rasta proizvodnje?Mislim da nigde nije. U Grčkoj i Portugalu sigurno nije. Možemo reći da je naš mentalitet približniji mentalitetu Grka i Portugalaca, nego mentalitetu nekih naroda koji žive na severu Evrope. Šta to znači? Grčka i Portugal danas imaju stopu nezaposlenosti 29%, Srbija 24,1%. Visoka u Srbiji, tamo još više. Pet godina Grčka ne može da digne glavu od recesije. Samo raste stopa nezaposlenosti. Videli ste ovih dana šta se u Portugalu dešava. To sasvim sigurno nije recept. To su uradili i ništa im nije pomoglo, plus su bili potpomognuti ne znam sve kakvim zajmovima za reprogram prethodnih kredita. Može ovo nekome da se svidi ili ne, ali ima samo dva izlaza iz ove trenutne nasleđene ćorsokak situacije. Jedna je ili da nađemo neke prijatelje u svetu, koji bi nam ovaj novac pozajmili na dugi rok sa niskim kamatama, pa da onda otplatimo skupe kredite a da u budućnosti dobijemo šansu da napravimo privredni razvoj. Ne znam koliko je uopšte realna takva situacija. Vidite i sami da i prijatelji kakvi su Rusi, da su svega 500 miliona dolara dali, a nama bi trebalo 2,6 milijardi evra, ili 3,5 milijardi dolara. To nije realno. Teorijska opcija jeste prodaja imovine, koja je u vlasništvu države, i time da se jedan deo skupih kredita otplati. Znam da se ovo mnogima ne dopada, ali ovo je istina. Treće neko rešenje ne postoji. Ne može Srbija da podigne stopu privrednog rasta sa 2% na 20% godišnje. To je nemoguće. Dakle, ogroman je problem pred nama. Želeo sam da ga sa vama podelim jer smatram da ne krivim vas što nisam dobio takvo pitanje. Prosto, ne možete znati cele cifre. Ali, mislim da je dobro da se zna da troškove rasta kamata ne možemo zaustaviti kresanjem diskrecionih rashoda, smanjivanjem plata i penzija. Sve bi to bilo samo parcijalno i nedovoljno i kontraproduktivno. Jedini način su dve stvari – kulminacija, podizanje stope privrednog rasta kroz jačanje investicija u infrastrukturu i proizvodnju, makar iz kredita, kada kažem infrastruktura, jer nemamo dovoljno domaćih sredstava. Druga stvar, ove reforme koje smo usvojili na Vladi, ali neće moći daprođe bez privatizacije određene imovine i korišćenja tih prihoda da se otplate skupi krediti iz prošlosti. Može bilo ko da kaže da je moguće bez toga. Ja znam da nije moguće. Cifre govore to. Moja je molba da oni koji su doveli upravljanjem javnim finansijama do ovakve situacije makar sada ili o tome uopšte ne govore. Znam da mi stalno prebacuju da prebacujem odgovornost na druge, ali je činjenica – da li neko misli da je otplata dugova u iznosu od 4,5 milijardi evra zasluga ove vlade i mene kao ministra finansija od kraja jula meseca prošle godine? Ako taj tako misli, svaka mu čast. Potpuno je jasno da to nema veze sa time. Kumuliralo se i došlo dotle da ne može jednostavnim metodama da se zaustavi. Progresija može da se ublaži, ali se zaustavlja jedino ako otplatimo deo skupih kredita. Druga opcija je nešto između. To znači da idemo na privredni rast, da redovno plaćamo kredite, ali ne možemo zaustaviti na taj način rast troškova kamate, ali ne možemo ni smanjivanjem plata i penzija. Jedino da ukinemo plate i penzije, a to je nemoguće. Izvinjavam se što sam možda sve ovo sada izgovorio ali to jeste živa istina.
Narodni poslanik Marko Atlagić. Povreda Poslovnika.
Hvala predsedavajuća. Povređen je član 107. – govornik na sednici Narodne skupštine dužan je da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Zaista sam šokiran uvredama, odnosno narušavanjem dostojanstva predstavnika DS. Verovatno niste primetili ono što je rekao u zadnjoj rečenici. Okrenuo se prema nama i rekao da su naši ratovi, da smo mi vodili ratove. Zaista vas molim da se to nikada više u ovoj Skupštini ne ponovi. U tim ratovima 1990. i 1991. godine neki su branili zemlju. Nažalost, neki su bili lokatori, a danas su provokatori.
Gospodine Atlagiću, nemojte se javljati za povredu Poslovnika pa onda da izazivamo ovakvu atmosferu. Narodni poslanik Bojan Đurić, povreda Poslovnika.
Osim što pola sata čekam da dođem na red da pričam o amandmanu, vi dozvoljavate ovako nešto. Povreda člana 107. Ko je bio lokator u Srbiji? Kako dozvoljavate da tako neko uopšte govori u Skupštini i to nakon ministra koji nam govori o novom načinu razmišljanja, novom pogledu na svet, o nasleđenim problemima? Neću dalje ni da ulazim. Ne znam zašto se gospodin Atlagić buni. On jeste i bukvalno vodio rat pošto je učestvovao u njemu i nije to nikakva valjda sramota, ali niko u ovoj zemlji nije bio ničiji lokator. Ako hoćete, lokatori su bili oni koji su bili hrabri ratnici, a zapravo su prodavali drvnu građu ili su ih na kraju uhapsili kao jadnike u špajzu sa Modiljanijevom slikom koja vredi nekoliko miliona.
Narodni poslanik Borislav Stefanović, replika.
Mislim da je rečeno nekoliko stvari na koje ne treba trošiti previše ni emocija ni žuči, iako se slažem sa prethodnim govornikom, gospodinom Đurićem. Ono što je činjenica je da kroz apel koji smo mi iz DS po ne znam koji put pokušali da iniciramo u Narodnoj skupštini da ne idu u pravcu razgovora i čeprkanja po ružnoj njihovoj prošlosti, jer to nije zgodno, nije dostojanstveno i nije dobro. Ono što je svakako loše je kada u tom nastojanju da oborite argumente koji napadaju isključivo i jedino rebalans, vi nemate šta drugo da kažete nego krećete po šumama, vrtačama, front linijama. Onda kada vam kažemo da ste ostavili 200 milijardi evra razrušenu zemlju, onda se ljutite. Inače, gospodine Arsiću, 147 milijardi manjak. Ne znam gde to vidite. Bio je 90 i to su bile kamate. To ste rekli nekoliko puta i u par TV emisija. To je neistina. Budite precizni. Činjenica je da je četiri milijarde direktno vaš dug i to ne možete nikakvim spinom, nikakvim lažnim ćebadima koje bacate na nas da prikrijete, jer je najveći trošak u ovoj državi, dame i gospodo dragi prijatelji, na godišnjem nivou, gospodine Arsiću, 300 miliona evra godišnje za staru deviznu štednju koju ste nam vi ostavili. To je najveća stavka. Proverite u budžetu. To je najveći rashod.
Vreme. Narodni poslanik Veroljub Arsić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, lepo sam pročitao u Predlogu rebalansa budžeta da je 90 milijardi otplata kamata kredita na domaće dugove. Ona razlika do 140 milijardi su otplate kamata na dugove u inostranstvu. Tako piše. Kada krenete da pričate o toj ružnoj prošlosti, samo bih hteo da vam skrenem pažnju da izbegavam da spominjem ratove zato što mogu mnoge druge da optužim šta su radili za vreme ratova. To stalno izbegavam. Mogu, verujte. Vas lično ne mogu, ali mnoge koji su bili tu mogu. Kada su u pitanju svi ti dugovi, odakle prošle godine sa 30. junom 112 milijardi dinara zaduženje u Vladi Mirka Cvetkovića? Sada sa 30.6.2013. godine zaduženje je 98 milijardi i to je napravila ova vlada. Ili ako izračunate nominalno razlika je 14 milijardi, a procentualno 13%. Znači da je ova vlada za 13% manje zadužila građane Srbije zato što se trudi da smanji budžetski deficit. Nemojte više da spominjete te cifre od četiri milijarde evra zato što su na prvom mestu dve milijarde iz Vlade Mirka Cvetkovića. O tome se radi. Ne želim više da ponavljam podatke koji su svima poznati. Čak i vi možete da ih pročitate, da dođete do njih itd. (Predsedavajuća: Vreme.) Kada spominjete tih famoznih 300 miliona evra otplate kredita za deviznu štednju, samo "Agrobanka" je 360 miliona evra. Ni manje ni više nego toliko. "Razvojna banka" dolazi na krov toga.
Narodni poslanik Gordana Čomić, replika na izlaganje ministra.
Ministar je napomenuo da nema naših i njihovih, našeg i njegovog budžeta, ali on je to uveo u izlaganje. Ne bih ja sa ovoliko šale komentarisala da ministar nekoliko puta nije spomenuo njihove budžete lokalne samouprave, njihove budžete u Vojvodini, a njegov budžet je u deficitu. Slažem se da ne treba tako govoriti, ali samo sam iskoristila citat koji je ministar upotrebljavao u nekoliko navrata, izbegavajući da dâ obrazloženje zašto odbija amandman koleginice Jovane Mehandžić. Govor koji je zatim sledio je govor kome nije mesto u raspravi o rebalansu budžeta, nego u dijalogu sa poslanicima, sa poslaničkim grupama, sa kolegijumom, kako god hoćete. To je dogovor o makroekonomskim parametrima, o kontekstu posledica ekonomske krize i o onome kako će se Srbija ponašati u budućnosti. Tog dijaloga nema. Kada smo ponudili dijalog onda je bilo da se ovako loše interpretira da nije budžet ministra Dinkića, nego je budžet Republike Srbije. Kada jednom budemo razumeli da su i budžeti Srbije budžeti Srbije i budžeti lokalnih samouprava i budžet Vojvodine, a pogotovo fondovi za PIO i zdravstveno osiguranje budžet Srbije, onda će početi dijalog. Uvek sam spremna za dijalog i za osporavanje što-šta od onoga što je ministar u svom izlaganju, ne o temi budžeta, ovde podelio sa nama, ali drago mi je da postoji volja za dijalogom, bez obzira na to što je rečeno da svi drugi imaju višak u budžetu, a samo u njegovom budžetu ima manjka. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Ilić.
Prošlo je mnogo vremena od trenutka kada sam se prijavio za reč, vezano za ovaj amandman, a povodom različitih interpretacija diskusija. Sve u svemu, ono što sam želeo da kažem je, nešto što mi lično smeta, upadljiva zloupotreba položaja određenih društvenih grupa u našem društvu u kontekstu rasprave oko rebalansa budžeta, i to na takav način da se izražava, neka nazovi, briga za, bilo da se radi o bolesnoj deci, bilo da se radi o samohranim majkama, a sve u kontekstu da se pokaže kako neko o tome ne brine, a evo mi bismo sada prebacili sredstva za njih, a kada su bili u poziciji to nisu uradili. Znate šta, u najmanju ruku treba svima onima koji su ugroženi u onom trenutku, za koje nema dovoljno sredstava u Srbiji, bilo da se radi o samohranim roditeljima, o deci koja boluju od teških bolesti ili starim ljudima, nije u redu da se na takav način i sa takvom argumentacijom diskutuje. Naravno, treba da razgovaramo o svim ugroženima u Srbiji, ali uporno insistiranje, ponavljanje izaziva prosto sumnju. Nikada nisam verovao političarima koji u svom rečniku i u svojoj argumentaciji uporno ponavljaju takve stvari. To očigledno navodi da se radi o zloupotrebi, o manipulaciji, o demagogiji ili o populizmu. Znam neke političare koji umeju da se, što bi narod rekao, prepodobe, slože tužnu facu, pa onda počnu da razgovaraju i pričaju o tome kako treba pomoći samohranim roditeljima, kako treba pomoći veštačku oplodnju, porodilišta, a to govore onako umorni od posla između dva biznisa. Mislim da nije u redu da na takav način bilo ko u ovoj Skupštini govori. Ovaj moj govor može neko da shvati u tom kontekstu. Ograđujem se i molim sve kolege narodne poslanike da na taj način ne branimo argumentaciju kada su u pitanju određene pozicije u budžetu. Najlakše je reći nema dovoljno para za zdravstvo. Nema dovoljno para ni za odbranu, nema dovoljno para ni za obrazovanje. Čuli ste i od ministra i o tome već raspravljamo nekoliko dana da smo u ozbiljnom problemu. Zašto smo u tom problemu? Neću iskoristiti argument, koji se obično koristi, zbog čega smo došli, preskočiću. Jednostavno, kolektivno smo trošili neuporedivo više od onoga što smo zarađivali, i kao država, i kao pojedinci. Danas smo došli u poziciju da se suočavamo sa time, zajedno, kolektivno i umesto da imamo jednu konstruktivnu raspravu, da kažemo – to su mogući izvori da ostvarimo veće prihode koje ćemo upotrebiti na ove stvari koje su potrebne, mi se uzajamno optužujemo, napadamo, okrivljujemo ko je šta radio u prošlosti, ko šta sada propušta da uradi. Želim ovom svojom diskusijom da ukažem da mislim da možemo da imamo dovoljno odgovornosti i razuma da o ovim temama razgovaramo otvoreno, bez manipulacije, bez da gađamo emocije naših građana na takav način i da to zloupotrebljavamo. To je moj apel i molba za vas. Mislim da građani to već prepoznaju kod svih nas koji imamo običaj da radimo, pa mislim da nije fer, u najmanju ruku, prema njima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Ne znam da li da odustanem od ovoga, s obzirom da je gospodin Ilić iskazao stvarno čudnu ambiciju da određuje poslanicima o čemu mogu da govore ili je mislio na nekog konkretno, ali to nije precizirao. Šta građani misle o nama i kakvo uverenje imaju zašto mi nešto radimo? To će oni pokazati na odgovarajući način. Naravno, govoriću o bolesnoj deci zato što mislim da je skandal da za njih nema, a oni su osiguranici u zdravstvenom sistemu. Mislim da je sramota da za njih nema, a da ima za mineralizovane brikete soli, startere, grovere, vitaminsko-mineralne dodatke i ostala sredstva radi unapređenja prihrane i zdravstvene zaštite divljači, recimo, u Severnokosovskom i Južnokosovskom lovnom području za šta ćete izdvojiti 110 miliona dinara iz budžeta Republike Srbije. Mislim da ne treba da dajemo za to, nego da te pare treba da prebacimo za Fond za lečenje retkih bolesti. Ne govorim to napamet. Nisam rekao – smanjite poreze i povećajte socijalna davanja, nego sam konkretno rekao – skinite sa ove pozicije i stavite na ovu poziciju. Izvinite, u tome ne vidim nikakav populizam i demagogiju, a i ako postoji populizam i demagogija, kako da vam kažem, baš me briga. Ako ova mala stigne do Hjustona i preživi operaciju, biću zadovoljan, pa možete da radite šta hoćete, ali da se vratimo na ovo što je govorio gospodin Dinkić. Hvala vam, gospodine Dinkiću, što ste pomenuli tih pet godina koje su problem. Ne mislim da je problem pet godina. Mislim da je problem 50 godina i da 50 godina ova zemlja ne može da odgovori na pitanje zašto je toliko neefikasna i ne može da servisira svoje tekuće troškove. Zašto sam se javio po ovom amandmanu? Imam jedno potpitanje. Ovde se govori o školama, vi ste rekli da su, ne brinite još gore bi bilo da stvarno pozovete premijera Dačića, umesto vaše saradnice, on ne bi prestajao da govori i da dobacuje, pa ne bismo mogli ni ovoliko da razgovaramo, odložene neke kapitalne investicije, odnosno izgradnja nekih škola. Da li imate informaciju, to je nemoguće saznati iz drugih ministarstava, da li je planirana, recimo, izgradnja i jednog toaleta sa tekućom vodom u školama u Srbiji? To nije velika investicija i ne mora da čeka bolja vremena. To je nekoliko hiljada evra po školi. Mislim da biste to mogli da uradite. Zašto to mislim? Čini mi se da je češće problem u lošem planiranju i ne prepoznavanju prioriteta, nego u nedostatku para. Dakle, druga stvar je da ste vi rekli, gospodine Dinkiću, da su stranke velike i da u jednom trenutku će lideri morati da preuzmu odgovornost za one koji na lokalu ili u državnim preduzećima ne izmiruju svoje obaveze itd. Verujem da je to vaš stav. Šta ćemo sa onim lokalnim funkcionerima ili direktorima velikih društvenih, državnih, javnih firmi koji u jednom trenutku promene stranku? Na primer, za dugove koji su nastali po raznim osnovama u RTB Bor, neki od njih. Za vreme gospodina Spashovskog, u različitim fazama, recimo 90-ih je bio u tadašnjoj vlasti ili poslednjih nekoliko godina kada je bio u G17 plus, odnosno URS, i onda je čovek rešio da pređe u SNS. Koji sad lider odgovara za njegove eventualne greške? Slobodan Milošević nije u stanju. Verujem da vi ne želite da preuzmete odgovornost. Video sam da ste vrlo vispreno, kao prvu firmu na listi za skidanje sa državne pomoći, naveli baš RTB Bor, i to dan nakon što je gospodin Spashovski prešao u SNS. Naravno, ne mislim da je to razlog. Ko sada odgovara za te dugove? Ne znam, ima 130 miliona dinara duga opštini koji su napravili. Ko dogovara za to bahato ponašanje, da kada ovde poslanica LDP Radmila Gerov govori o poslovanju RTB Bor, iz nečega što se zove Služba RTB za odnose sa javnošću, kako to nobl zvuči, neko dogovori narodnom poslaniku na vrlo bahat način – oni koji su vas nahranili pogrešnim informacijama, tu smo da vam sve objasnimo, pokažemo, dokažemo, dođite, budite nam gost? Kome odgovaraju sada ti ljudi, odnosno ko odgovara za njih? Vi ili njihovi novi partijski šefovi? Zašto je bitno ovo pismo koje je dobila gospođa Gerov od rukovodstva RTB Bor? Zato što je u njemu priznanje onoga o čemu mi govorimo godinama. Njeno pitanje je bilo – zašto jedna ili neke firme dobijaju mogućnost da se avansno naplaćuje ono što rade? Oni ovako kažu: "Mnogima, i to po državnom nalogu, RTB daje bakar na odloženo, recimo "Jagodinskim kablovima", "Valjaonici bakra", pa i "Farmakomu". RTB Bor daje bakar sa odloženim plaćanjem čak i onim domaćim kupcima koji nemaju državnu zaštitu". Da li umete da mi objasnite, gospodine Dinkiću, šta je to državna zaštita u ovakvom pravno-političko-privrednom sistemu, da kažem malo tim starinskim rečnikom? Kako se to utvrđuje i ko za to odgovara? Tu je problem, gospodine Dinkiću, zato što vi ustanete i govorite da nešto moramo da prodamo da bismo vratili možda prevremeno neki preskup, loš kredit koji je uzeo neko pre vas. Sve se slažem, ali tri minuta pre vas je gospodin Arsić pričao o kupovini tri šećerane za tri evra. Da li se u tržišnoj privredi, kada se proda imovina, raspiše neki tender ili konkurs i na taj konkurs se neko javi i onaj ko ponudi najbolje uslove pobedi? Da li je to naša vizija, mislim da treba da bude, ili je, recimo, prodaja "Telekoma" iz 1997/1998. godine, kada je bila neka drugačija vlast, jedva smo povratili posle taj "Telekom", ili je neposredna pogodba sa Rusima oko NIS? Šta je bolje? Mislim da je bolja prodaja šećerana, kakva je bila. Pri tome, ni ovo malo što imate u ovom budžetu i rebalansu ne biste imali da nije tih ljudi koji uprkos svemu nešto rade. Zašto je to problem reći u ovoj zemlji? Evo, ja mislim da je gospodin Kostić jedan od njih. Inače, pretpostavljam da supruga predsednika Republike ne bi prisustvovala tom zaista divnom gestu poklanjanja privatne svojine, privatne kuće u dobrotvorne svrhe. Onda odlučite - kolhozi ili kapitalizam. Ako je kapitalizam, onda po pravilima kapitalizma i onda više nema mesta za ovakve primedbe, jer je sledeći korak hleb od tri dinara.
Hvala. Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Najpre da vam kažem zašto nismo prihvatili vaš amandman. Samo iz tehničkih razloga, jer nemoguće je iz budžetskog fonda, koji se po zakonu stvara samo za tu namenu, da se preusmerava za nešto drugo. Inače, da ste dali amandman koji je moguć, ja bih ga prihvatio, jer mislim da ste potpuno u pravu. Ali, nemoguće je to učiniti jer je to budžetski fond. To nije običan budžetski razdeo. On je predviđen Zakonom o divljači i lovstvu. Ukoliko smatrate da je to necelishodno, predložite promenu tog zakona, kao poslanik. Jer, to prosto nije u mom resoru. Kažem vam, sigurno da je mnogo značajnije izdvojiti sredstva za lečenje retkih bolesti nego ovo što je ovim zakonom predviđeno, ali, mora se zakon promeniti. Jer, u ovakvoj formi je nemoguće prihvatiti amandman. Što se tiče pitanja odgovornosti, ja sam uvek za individualnui ličnu odgovornost, da se niko ne zaklanja iza partije, jer ste u pravu da ima puno ljudi koji nisu moralni u politici i koji menjaju partije. Ali, to je tako. Svako mora da odgovara za svoje postupke. Svaki čovek je osoba za sebe, a naravno da postoji neka vrsta političke odgovornosti ako napravite političku grešku. Kada se radi o državnim sistemima, nema i neće biti, niti sme biti, izuzetaka. Što se tiče mog izlaganja na temu RTB Bora, ja sam rekao tačno ovako – da će biti urađen unapred pripremljeni plan reorganizacije, gde će se dugovi iz prošlosti tretirati na način kako se to u ovim planovima čini, dakle, prema privatnim poveriocima uz diskont biće reprogramirani, otpisani oni dugovi iz prošlosti države i takve kompanije kao što je RTB Bor biće samostalne na tržištu. Što se konkretno tiče ovog pitanja koje je dobila vaša kolega poslanica, treba pitati samog Ronalda, pošto on verovatno zna šta je pisao i šta je pričao. Ako ne znate ko je Ronaldo, to je upravo gospodin koga ste pominjali. On tako sam sebe naziva po štampi.
Hvala. Podsećam narodne poslanike i ministra da trenutno raspravljamo o amandmanu na član 6, da ne idemo ubrzanim tempom i unapred. Bojan Đurić ima repliku. Izvolite.
Slažem se, ali nije gospodin Spaskovski postao pre 10 dana Ronaldo, pretpostavljam da je tako lepo mislio o sebi i pre toga. Ali, da ne ulazimo sada previše u taj amandman koji još uvek na dnevnom redu. Prosto, reagovao sam na ono o čemu je govorio gospodin Ilić, ali je diskusija na ovom amandmanu otišla nešto šire. Ako tako gledate, mogu da se složim da u ovom trenutku to nije moguće. Ali, ako za sve postoji opravdanje da je to predviđeno nekim zakonom, onda nijedna reforma nikada ne može da bude sprovedena. To je problem, gospodine Dinkiću, i ja se slažem sa vama. To nije problem samo naše zemlje. Taj problem ćemo verovatno imati kada konačno uđemo jednog dana u tu reformu PIO fonda. Evo, Slovenija je imala ogroman problem. Tamo je vlada pala i sve se okrenulo u toj zemlji. Tamo je Vlada čak imala hrabrosti i sposobnosti da krene u reformu. I onda se došlo pred Ustavni sud, koji je rekao da su to apsolutno stečena prava i da se ne mogu menjati. Zato nama treba novi format i odgovor za novo vreme. Ako funkcionišemo u tim kategorijama, uvek ćemo imati problem sa nekim Ustavnim sudom, sa budžetskim fondom za lovstvo, itd. Slažem se da je to zakon, ali, poslednji konkurs je izašao pre godinu dana. Ja sumnjam da država i koristi taj novac za punjenje tog fonda. Imate uslove na sajtu Ministarstva poljoprivrede. Kako mislite da će ova preduzeća iz južno-kosovskog lovnog područja ispuniti uslov da dostave, recimo, menicu za ozbiljnost ponude u visini od 10% ponuđene vrednosti ili dokaz da su izmirili dospele poreze, da su tehnički opremljeni, itd? To je podsmevanje bilo kakvoj logici.
Vreme. Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović Plavšić.
Hvala, mada sada više i ne znam koji je amandman na dnevnom redu, pošto mi se čini da je diskusija otišla zaista daleko. Ali, verujem da se radi o amandmanu gospođe koja je govorila o prebacivanju sredstava lokalnim samoupravama, pa ću se ja vratiti na njega. Često se divim verbalnim bravurama svojih kolega. Od mnogih od njih sam učila to isto, u vreme kada sam postala narodna poslanica i sama sam se time nekada bavila. Ali, moram da kažem da mi se u poslednje vreme zaista čini da niti građani za to imaju vremena, niti bi mi trebali da na takav način raspravljamo o jako ozbiljnim temama. Ponoviti jednu neistinu bezbroj puta ne znači da će ona postati istina. To je bio moto samo nekih jako, doduše poznatih, ali ne tako slavnih ljudi koji su se bavili marketingom. Dakle, ponovljena laž da je ministar Dinkić odgovoran za poreze u ovoj zemlji 10 godina ne postaje istina. Ja ću ponoviti da od 2000. godine, od 12 proteklih godina, ministar Dinkić je bio ministar finansija dve godine, od 2004. do 2006. i u ovoj poslednjoj godini, znači, tri i ova jedna, ukupno četiri godine. Dakle, osam preostalih godina… Pošto se koleginica smeje, ja ću da pojasnim. Dakle, 2004, 2005, 2006. i 2012-2013. godina. Dakle, četiri godine.
Gospođo Plavšić, verovatno se smeje zato što ste se udaljili od teme. Zato vas molim da se vratite na amandman.
Možda sam se udaljila od teme, ali po ovom istom amandmanu raspravljalo se o ovoj istoj temi, pa koristim istu priliku koju su koristili i drugi. Tema jesu bile i lokalne samouprave, tema jeste bila i poreska disciplina i tema jeste bilo finansiranje javnog servisa. O svemu tome ću i govoriti. Zašto lokalne samouprave imaju suficit? Zbog toga što su na predlog URS lokalne samouprave dobile priliku da njima pripada porez na imovinu. To je ono što su one dobile, Zakonom o finansiranju lokalnih samouprava. Ako nekome date nečega 100%, a onda usled štednje taj neko izgubi 10%, on i dalje još uvek ima 90%. Što se tiče poreza i naplate poreza, mislim da smo se svi, svih ovih dana, složili da se zalažemo beskompromisno za apsolutnu naplatu poreza, bez ikakvih izuzetaka. Verujem da je to nešto oko čega nismo ni polemisali. Ali, finansiranje javnog servisa, to jeste nešto oko čega ima puno polemika. Ja polemišem sa stavom koji su neke kolege iznele, da javni servis ne može biti nezavistan ukoliko se finansira iz budžeta. Da li je nezavistan zaštitnik građana, moje je pitanje? Da li je nezavisna zaštitnica ravnopravnosti, za zaštitu od diskriminacije? Da li je nezavisno u našoj zemlji bilo koje nezavisno telo koje se finansira iz budžeta? Jeste. Da li javni servis može biti nezavistan, iako se finansira iz budžeta? Pitajte BBC. Dakle, u Evropi postoje razni modeli finansiranja javnog servisa. Ja ne branim ni jedan model, ali se zalažem za model koji će javni servis učiniti održivim. Međutim, ima tu jedan drugi problem. Šta je problem sa finansiranjem medija? Pre svega, transparentnost vlasništva medija. Dakle, neće javni servis učiniti nezavisnim to da li se finansira direktno od građana ili se od građana finansira preko budžeta. Ali, ostale medije će učiniti nezavisnim transparentnost njihovog vlasništva. Za svaki medij mora da se zna ko je njegov vlasnik. Odmah da vam kažem, to je pitanje koje ima najviše otpora u Srbiji. Lično sam bila u prilici da o tome razgovaram sa nekim udruženjima, veoma moćnim u toj oblasti. Znate li šta su mi rekli? Nikada to neće proći u Srbiji. Toliko su moćni neki ljudi koji iza medija u Srbiji stoje. Dakle, transparentno vlasništvo, kao što je bio slučaj sa novinama "Pres", na kraju je izašlo u javnost ko su bili vlasnici tih novina. Zatim koncentracija vlasništva u medijima. Poštovani građani i građanke, treće jako važno pitanje - kako se, u stvari, finansira i javni servis, između ostalih, a i brojni drugi mediji? Zašto se bore za vašu gledanost? Ne zato što ćete ih vi direktno platiti, jer ih gledate. Bore se za vašu gledanost da bi imali što više reklama i da bi na taj način finansirali svoj medij. Tu dolazimo do osnovnog pitanja – ko drži medije i ko drži reklamni prostor u medijima? Nisam pomenula nijedno ime, nemojte širiti ruke, kolega, pa vi ne držite. (Borislav Stefanović, s mesta: Niste u temi šest minuta.) Imam vreme poslaničke grupe 19 minuta, ako hoću, mogu da pričam i 19 minuta. (Predsedavajuća: Molim vas, nemojte među sobom da pričate. Nastavite. Izvolite.) Izvinjavam se. Postavljam pitanje – šta radi Antimonopolska komisija kada je ovo u pitanju? Ovo je pitanje koje se tiče i javnog servisa, da se vratim na temu, pošto javni servis jeste tema. Javni servis jeste tema amandmana o kome se priča. Javni servis takođe poseduje reklamni prostor. Javni servis je ugrožen, između ostalog, zbog toga što mnogo više reklama prodaju neki drugi mediji. Dakle, javni servis apsolutno jeste tema. U tom smislu, postavljam pitanje Antimonopolskoj komisiji – da li postoji monopol u oblasti finansiranja medija u Srbiji? da li postoji monopol u prodaji reklamnog prostora medija u Srbiji, uključujući i Javni servis Srbije. Hvala vam.
Hvala. Da li još neko želi reč? Na član 6. razdele 16 i 23 amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Dušan Petrović, Miodrag Đidić, Sanja Čeković, Boško Ristić, Zlatko Dragosavljević i Milovan Marković. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo nije se izjasnio o amandmanu. Reč ima narodni poslanik Dušan Petrović. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, sigurno svako od nas ima uverenje zbog čega smo siromašni. Možemo da krenemo od Kosovskog boja, od Prvog srpskog ustanka, od toga što se Englezi nisu iskrcali na Balkan nego u Italiju itd. Mi smo dali, poslanička grupa Zajedno za Srbiju, jedan amandman za koji verujemo da može građane Srbije ili bar veliki broj njih da učini bogatijima nego što su sada. Prvi deo ovog amandmana odnosi se na odvajanje novca, 900 miliona dinara, za vraćanje 1.700 agronoma u poljoprivredne stručne službe. Oni su prošle godine savetovali preko 350 hiljada poljoprivrednih gazdinstava. Njihov zadatak je bio da ljudi koji se bave poljoprivredom zarađuju više nego što su zarađivali pre toga. Nažalost, skoro godinu dana više nisu angažovani od strane države, od strane Vlade Republike Srbije. Potpuno sam siguran da ovakva vrsta ulaganja države u profesionalno angažovanje agronoma je višestruka isplativo. Naime, cela ova služba negde na godišnjem nivou košta oko 20-ak miliona evra i zbog toga ovih 900 miliona dinara mi mislimo da sedam ili šest ili pet meseci po odgovarajući iznos bi bio dovoljan i da oni mogu da budu angažovani već od početka avgusta ili najkasnije od početka septembra. Sa druge strane, država vrlo opravdano troši čak oko 300 miliona evra na subvencije poljoprivrednicima i mislim da ima izuzetno veliki interes da vidi kakav je efekat potrošnje tako velikog državnog novca za naše prilike u poljoprivredu. To nije moguće ukoliko ovako veliki broj ljudi koje država angažuje nije u stanju da sagleda na kakav način se subvencije upotrebljavaju i da li imamo povećanje prosečnog prinosa, da li se poljoprivreda iz godine u godinu diže na viši nivo, što je, naravno, cilj. Još jednom ću reći, 350 hiljada gazdinstava je imalo servis. Ljudi su imali mogućnost da vrlo lako završe sve administrativne poslove. Nažalost, ove godine mislim da smo videli da ta stvar nije na najbolji način organizovana jer ogromno vreme su zemljoradnici trošili pred upravama trezora i nisu mogli da efikasno i brzo obave sve formalnosti koje su neophodne da bi, kao što su to činili godinu dana pre toga, mogli da ostvare svoja prava na subvencije i druga davanja koja od strane države imaju na raspolaganju. Iz ovih ili onih razloga, sreli smo se i sa jednom vrlo lošom stvari, kada je mleko u pitanju. Siguran sam, da smo imali ovih 1.700 agronoma savetodavaca, da ne bismo bili u neprilici da imamo problem sa aflatoksinom. Ne ulazim u to ni ko je kriv, ni ko je prav. Pitao sam ministra Rasima Ljajića kolika je šteta od toga što je aflatoksin postao tema, kazao mi je da je šteta oko 100 miliona evra, najmanje, a moguće je da je i dva puta više. Agronomi savetodavci koštaju državu 20 miliona evra godišnje. Siguran sam da su bili angažovani da ne bismo imali ovaj problem i sada je to vezano za naš resor prehrambene industrije, u ovom slučaju, industrija koja prerađuje mleko bi danas bila u znatno boljoj situaciji nego što jeste. Drugi deo ovog amandmana odnosi se na 500 miliona dinara, verovatno oko pet miliona evra, koje su predložili da bude stavljeno na raspolaganje Direkciji za vode, da bi mogla da naruči projekte za 100 hiljada hektara zemljišta za navodnjavanje 100 hiljada hektara zemljišta. Dakle, za izgradnju kanala za navodnjavanje i odvodnjavanje u 2014. godini. Ovaj posao bi zahtevao investiciji od oko 200 miliona evra. Kada bi projektovanje počelo ili procedure za projektovanje počele odmah mi bismo, kao država, bili u prilici da do početka građevinske sezone 2014. godine imamo početak ovih radova, krajem februara ili početkom marta, 200 miliona evra za primarnu mrežu za navodnjavanje i još oko 150 miliona evra za sekundarnu mrežu, 350 miliona evra je 1% BDP, nešto malo više od toga. Dakle, iduće godine smo samo po ovom osnovu imali rast od 1% društvenog proizvoda. To je investicija koja je bez ikakvog zbora isplativa. Prošle godine smo 64.000 hektara zemljišta osposobili za navodnjavanje, tako što su očišćeni postojeći kanali, to je koštalo negde oko 10 miliona evra, sada je došao trenutak da uđemo u izgradnju novih sistema za navodnjavanje i mislim da bi Vlada napravila izuzetan pomak u ekonomskoj politici, ukoliko bi stvorila preduslove da se ovi radovi dogode u toku iduće godine. Nije moguće podići kapacitet zemlje za proizvodnju hrane, dok ne budemo vrlo ozbiljno i sa velikim investicijama ušli u projekte navodnjavanja. Voleo bih da se pojave neki privatni investitori koji bi ovde uložili po dve, tri, pet stotina miliona evra, milijardu evra u navodnjavanje. Bojim se da to nije izvesno. Država mora da donese odluku – hoćemo li da uđemo u navodnjavanje ili ne? Hoćemo li mi kao građani Srbije da izdvajamo novac za ovo ili ne? Dva i po miliona ljudi u Srbiji bavi se proizvodnjom hrane. Polovina od njih, kao isključivim svojim zanimanjem i druga polovina uz još neku drugu delatnost koju obavlja. To je najsiromašniji deo naroda. Dva puta je veće siromaštvo među ovih dva i po miliona ljudi nego među stanovništvom Srbije, koje živi u gradovima. Nije moguće napraviti ozbiljan pomak u životnom standardu ukoliko najsiromašniji deo naroda ne dobije priliku da zarađuje više. Ukoliko ovaj najsiromašniji deo naroda ne dođe u priliku da takođe može, jedan manji deo te svoje zarade da plati kroz porez, gospodine ministre. Tako ćemo korak po korak da stabilizujemo javne finansije. Naravno da možemo ovde jako mnogo energije da potrošimo na utvrđivanje krivice. Meni se čini da je bolje da se time bave politički analitičari i istoričari, a da mi pogledamo da li možemo nešto da uradimo da bismo bili bogatiji nego što jesmo, samo malo para koliko imamo. Niti to možete da uradite vi sami, niti može da uradi sama Vlada. Kada sam govorio u debati u načelu, apelovao sam da otvorimo jedan ozbiljan i politički i društveni dijalog oko toga, da bismo utvrdili koliko smo mi kao građani Srbije spremni da platimo svojoj državi i za navodnjavanje i za svoje škole i za svoje bolnice i za svoju vojsku i za svoju policiju i za svoje sudove. Ovaj predlog, bez obzira što formalno predlaže se da se izvrši transfer novca iz Ministarstva finansija i privrede u Ministarstvo poljoprivrede, jeste u stvari predlog koji treba da podigne celu privredu, jer povećanje proizvodnje hrane na kraju dovodi do toga da se povećava i obim proizvodnje i zarada celokupne prerađivačke industrije i proizvodnje mleka i proizvodnje mesa i prerade i mlinsko-pekarskoj industriji i konditorske industrije, da povećamo izvoz, da smanjimo spoljno-trgovinski deficit, proizvodimo hranu koja vredi 10,5 milijardi evra, naš kapacitet je 100 milijardi evra. Dok ne krenemo u navodnjavanje od korišćenja tog potencijala nema ništa. Zbog toga sam potpuno uveren da bi ovih pet miliona evra sada Direkciji za vode, da se isprojektuje 100 hiljada hektara i da se tih 100 hiljada hektara uradi u narednoj godini, bio veliki korak da ogromnom delu našeg naroda otvorimo priliku da zarađuje više, kao i agronomi savetodavci. Ljudima treba pomoći, ljudima treba daći dobar servis. Država treba da kontroliše na šta idu njene pare i da vidimo kakvi su efekti od novca koji trošimo. Možemo da proizvodimo više, možemo da imamo veće prosečne prinose i ljudi mogu da imaju veći standard. Zbog toga smatramo da je loše što Vlada ovaj amandman nije prihvatila i mislim da je ovo jedna velika i dobra tema i što pre krenemo ovim pravcem, utoliko ćemo pre rešiti i ove finansijske nevolje sa kojima se suočavamo ovih dana i o kojima diskutujemo. Hvala najlepše.
Hvala. Ministar Dinkić. Izvolite.
Niste bili u sali kad sam jednom od vaših kolega objasnio zašto nismo to prihvatili, zato što imamo 400 miliona dolara uneto u rebalansu budžeta, dodatnu garanciju države za kredit Razvojne banke Abu Dabija od kojih više od pola će ići upravo za navodnjavanje, što je znatno, znatno više od ovoga što je umanjeno direkciji. Dakle, neke od kapitalnih rashoda, generalno budžetu smo bili prinuđeni da smanjimo i da zamenimo kapitalnim izdacima koji će se finansirati ne direktno iz budžeta, nego iz povoljnih kredita. Inače, izdvojio bih, kao veoma konstruktivno jednu vašu rečenicu iz izlaganja, da je stanje u javnim finansijama Srbije moguće poboljšavati samo korak po korak. To je živa istina.
Hvala. Dušan Petrović, replika.
Nismo se razumeli gospodine ministre. Dakle, ovde je pet miliona evra za projekte. Tih 400 miliona evra ako dođe nema u šta da se potroši, tako da ćemo sa navodnjavanjem, kao sa putevima. Nema eksproprijacije, nema projekata, onda nas oni koji dobiju na tenderima tuže zbog toga što nije validna dokumentacija pet miliona evra da počne projektovanje odmah, čim bude usvojen rebalans budžeta. Raspitao sam se nema projekata. Nema projekata za novih 100 hiljada hektara zemljišta. Toliko može da bude isprojektovano u toku ove godine. Tenderska procedura može da počne odmah, pošto bude usvojen budžet za 2014. godinu. Krajem februara, početkom marta kada počne građevinska sezona mogu da krenu radovi. Nije ovde tema da li ćete naći vi 200 miliona evra, ili će dati Arapi 200 miliona evra ili 400 miliona evra, neće niko moći da potroši ni dinar iduće godine ukoliko projekti ne budu završeni. Zbog toga smo stavili ovaj amandman.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, pažljivo sam čitao ovaj amandman i kad slušam gospodina Petrovića i pogledam i pročitam amandman nekako to nisam doveo baš u vezu i nisam video nameru da se sredstva prebace na poljoprivredu, ukoliko sam to dobro pročitao. Što se tiče koristi od savetodavaca. Od njih 1.700 prošle godine, jedinu korist, po meni, imala je stranka u kojoj je bio gospodin Petrović. Dakle, kao neko ko se bavio poljoprivredom, od tih desetak koji bi spali na moju opštinu, savetodavaca, nisam video nijednog. Interesantno je da su se savetodavci pojavili u predizbornoj godini. Dakle, nije ih bilo 2011. godine, nije ih bilo 2010. godine, nije ih bilo 2009. godine, ali su se zato pojavili 2012. godine i to njih 1.700. Osim troška koji je bio par milijardi mi neke velike direktne koristi nismo videli. Što se gužvi u trezoru tiče one su bile prošle godine kao i ove. Prošle godine se tri puta menjao način subvencija. Dakle, ni sami savetodavci nisu znali kakva je to poljoprivredna politika koju je vodilo tadašnje Ministarstvo poljoprivrede. Bilo je da će subvencije biti po kilogramu, prethodno su bile po hektaru, pa je to promenjeno po kilogramu i onda je rečeno da će od toga koristi imati manja gazdinstva u Srbiji zato što su subvencije išle u korist velikih poljoprivrednih gazdinstava u Vojvodini, a prebacivanje na kilogram će korist imati poljoprivredna gazdinstva u užoj Srbiji, mada ja to ne volim tako da govori. Međutim, moja primedba je bila sasvim suprotna, da to po kilogramu ide baš u korist vojvođanskih privrednika zato što su prinosi, naravno, zbog plodnije zemlje daleko veći određenih kultura su daleko veći u Vojvodini nego što su Srbiji. Posebno su bile primamljive, recimo, podsticaji subvencije na šećernu repu itd, sve ono čime se tajkuni bave. Pošto su se poljoprivredni proizvođači pobunili, a bili ste svedoci višednevnih blokada taj način subvencionisanja je vrlo brzo bio promenjen tako da su i sami ti savetodavci bez obzira što su plaćeni iz budžeta nisu znali u tom trenutku koji će način subvencionisanja važiti, da li onaj po hektaru, da li onaj po kilogramu, pa ponovo po hektaru, tako da su i sami lutali i tražili odgovor od poljoprivrednika koji su trebali biti na njihovoj strani savetovanja. Mislim da je to bila pre svega podrška stranci koja je izbore izgubila, dakle, da se kroz tih 1.700 savetodavaca udomilo nekoliko stotina ili gotovo 1.000 ili možda svih 1.700 pripadnika ili simpatizera te partije koji su naravno na izborima cenili to što su šest meseci čini mi se dobijali primanja za savete koje, evo priznajem, bez obzira što smo obrađivali nekoliko stotina hektara zemlje, dakle zakup, plaćali državi, te savetodavce nešto nisam video na mom poljoprivrednom gazdinstvu. Ne znam kakvi su rezultati tih savetodavaca bili u ostalom delu Srbije, međutim po pitanju zalivnih sistema nije bilo nikakve podrške niti ministarstva niti savetodavaca. Dakle, jednostavno nije bilo sredstava i ja to poštujem. Moram reći po pitanju te naknadne pameti. Ja volim kada kolege poslanici priznaju svoju grešku pa makar to bilo i posle mandata, dakle, otprilike svakog od nas, a naša politička istorija je puna toga i ima plan dok traje moj mandat itd. Tako da ja volim kada prođe naš mandat, pa ponovo steknemo neka znanja i iskustva i kažemo – mi se zalažemo da se obnove, zanove i ponovo izgrade ili izgrade zalivni sistemi kojih u Srbiji ima sve manje, a priča se da će od pet godina, tri ili četiri biti sušna. Jedina istina u svemu tome, da od 2000. godine do 2013. godine, jedini zalivni sistem koji je funkcionisao u Srbiji je bila poplava.
Reč ima ministar Dinkić.
Samo da vam kažem ono što ste pitali, u kreditu Razvojnog fonda Abu Dabija je predviđeno da taj novac služi za izgradnju kanala i za troškove projektovanja. Dakle, ideja je, neki projekti već sada postoje. U pravu ste za vrlo malo, za možda nekih 25.000 hektara, a za 100.000 sigurno ne postoje, to ste u pravu. Za ono što postoji, moglo bi odmah da se krene da se radi, a za ono što ne postoji, mora da se projektuje. Mi smo predvideli da u kreditu bude jedna stavka, da može iz kredita da se pokriju i troškovi projektovanja, a ne samo izvođenje radova, tako da bi se iz ovoga finansiralo projektovanje mreže kanala za navodnjavanje što bi se izvodilo u narednim godinama.
Dušan Petrović, replika.
Sada je SNS na čelo Ministarstva poljoprivrede, pa nema gospodine Rističeviću da budu ovi agronomi zloupotrebljeni. Nemam ništa protiv svi da uđu u SNS, samo da pomognu seljacima. Imate priliku, ako ste se bojali da su bili u ne znam kojoj stranci, zaista nikakvu primedbu ne bih imao, da pristane svako od njih da postane član vaše stranke, samo da pomognemo za 400.000 gazdinstava, biće im bolje. Zaista smatram da ste vi jedan vešt i dobar poljoprivrednik, možda vama nisu potrebni savetnici, ali stotine hiljada ljudi u Srbiji su pokazali vrlo ozbiljan pristup i dobar stav prema tome što su se pojavili stručnjaci koji su im pomogli. Zatekao sam stanje stvari da je 84.000 gazdinstava dobijalo subvencije, na kraju prošle godine 240.000 gazdinstava je dobijalo subvencije. Kažem vam zato što to znam, nije bilo moguće doći do 240.000, a da ljudi nisu imali pomoć od države, pomoć koju su dali savetodavci. Potpuno je to stvar koja je van pameti, kakva politika, kakvi bakrači. Bilo je ljudi iz Radikalne stranke, predsednici Odbora DSS, svi su prošli test, ko je položio test, taj je dobio posao. Svi koji su hteli da rade, završili Poljoprivredni fakultet, položili testove, sve je država angažovala. Zaista mislim da demagogiji ovde nema mesta i poštujem vašu veštinu, gospodine Rističeviću. Vama ne treba pomoć, zato što ste vi jedan veliki poljoprivredni proizvođač, pa pustite ove male poljoprivredne proizvođače, da njima bude bolje i da oni nešto zarade. Ne možete samo vi da zarađujete.
Samo trenutak, Marijan Rističević ima repliku.
Trudio sam se da razumem bivšeg ministra poljoprivrede, ali uz, ne znam koliko truda, nisam uspeo. Da li vi tvrdite da niste promenili tri puta poljoprivrednu politiku prošle godine? Jeste. To sam već objasnio. Da li vi tvrdite da te savetodavce niste zaposlili u predizbornoj godini, da ih je bilo 2011. itd. To što se ja bavim poljoprivredom, to što ste vi advokat, to ne menja stvar. Ja sam vas kao ministra više puta upozorio na problem skladištara. Vi ništa po tom pitanju niste preduzeli dok ste imali mandat ministra. Upozorio sam vas na subvencije koje se dobijaju za vinograde, a koje ne postoje, vi ništa niste preduzeli. Vi ste jednostavno u predizbornoj godini pokušali da popravite utisak, ali on je pokvaren. Hoćete da kažete da su savetodavci imali efekte, da je poljoprivredna proizvodnja, zahvaljujući njima, uvećana. Ja tvrdim da je poljoprivredna proizvodnja u 2012. godini bila manja, ne samo zahvaljujući savetodavcima, već i suši koja je vladala u Srbiji. Dakle, svi vaši argumenti koje ste probali da iznesete, ne važe. To što smo se mi odrekli savetodavaca, ne govori ništa loše, jer niko nije tražio da oni uđu u našu stranku, oni su jednostavno na određeni način otpušteni, da bi se novac od dve milijarde preusmerio u poljoprivrednu proizvodnju, da ne bi dobijali savetodavci koji ničemu ne služe. Ukoliko mislite da je prošle godine bila unapređena poljoprivredna proizvodnja, grešite, ako mislite da ste napravili zalivne sisteme, niste. Ukoliko mislite da ste pravilno podelili premije i subvencije, niste. Ukoliko mislite da ste rešili problem skladištarenja, niste, a iz toga je proistekla ona afera aflatoksina. Dakle, ne bi nam pomogli savetodavci da izbegnemo tu aferu aflatoksin, s obzirom da je nekadašnji vaš stranački prijatelj lansirao tu aferu, pre svega da bi na takav način oštetio poljoprivrednu proizvodnju i poljoprivredne proizvođače u Srbiji.
Zoran Babić, replika.
Zahvaljujem se. Gospodine Petroviću, mislim da smo izašli iz vremena kada…
Nemojte samo direktno da se obraćate narodnom poslaniku.
… Pošto je replika, molim vas. Nadam se da smo izašli iz vremena kada je posao u državnoj strukturi, lokalnoj zajednici, bilo kojoj opštini, javnom preduzeću, gradu, ne treba da se stavlja znak jednakosti sa članstvom u bilo kojoj stranci. Vrlo odgovorno kažem da SNS, ako sam dobro shvatio prethodnog govornika, ne mislim na gospodina Rističevića, ne mislim na taj način da trguje sa bilo kim. Imamo interesovanja da bilo ko, ko može da pomogne i ljudima koji se bave poljoprivrednom proizvodnjom u Srbiji, bilo gde, da budu profesionalci, da rade svoj posao, bez političke i stranačke pripadnosti. Sa druge strane, SNS je najvažnija, najveća stranka i mi ne bežimo od toga, najodgovornija stranka u ovoj Vladi, odgovorni smo i za funkcionisanje Ministarstva poljoprivrede. Mislim da gospodin Knežević vrlo odgovorno radi svoj posao i dobro je što smo usvojili Zakon o merama podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju, dobro je što je to sada stvar zakona, a ne uredbi, a ne pritisaka, a ne kao u nekom prethodnom periodu kada su nam poljoprivredni proizvođači dolazili traktorima i blokirali Beograd da bi ostvarili neka svoja prava, sada ulaze u novu godinu i znaju šta mogu da očekuju. Nisam srećan što će ove godine to biti na 4,1 ili 4,2% od budžeta, ali se nadam da ćemo već od 2014. godine onako kako je zakon naložio i rekao, da će to biti 5% od republičkog budžeta. Mislim da govorimo sličnim jezikom, samo ne bih voleo da stranačku pripadnost inputiramo i stavljamo znak jednakosti sa pomoći koji ti ljudi rade.
Hvala. Reč ima Dušan Petrović, replika. Izvolite.
Gospodine Babiću, svakako razumete da sam ja bio ironičan zbog toga što već nekoliko puta ovde čujem kako je to bio deo predizborne kampanje i da su članovi, ne znam koje stranke, počeli da se bave savetodavstvom. Još jednom da kažem, nikakve to vez sa životom nema. Svako ko je završio poljoprivredni fakultet, ko se prijavio, ko je bio nezaposlen, evidentiran kao nezaposlen i ko je položio test, angažovala ga je država. Nit smo znali da li je neko u stranci, ili nije u stranci, to je potpuno deplasirana stvar. Ja sam rekao ovo što sam kazao. Shvatate vi da to nije predlog, niti ja mislim da će to biti, niti treba da bude. Što se tiče navodnjavanja, prošle godine smo počeli da sređujemo postojeću kanalsku mrežu, koja nije sređivana desetinama godina unazad. Manje, više, 64.000 hektara zemljišta sada se privodi kraju. Sve to košta 10 miliona evra i mislim da smo napravili vrlo dobar i vrlo velikiposao. Ja, opet, ne znam da li je to do svakog stiglo i da li je baš svako uz kanal, ili nije uz kanal, ali što pre uđemo u pravljenje nove kanalske mreže, utoliko pre će svi poljoprivredni proizvođači i veliki i mali, imati priliku da postanu korisnici ovog civilizacijskog dostignuća. Sve drugo mislim da nije vredno pomena. Nije ovo mesto gde ćemo da vodimo debatu oko stvari koje apsolutno nikakve veze sa realnošću nemaju.
Hvala. Zoran Babić, replika.
Samo da budemo precizni. Govorio sam o sadašnjem vremenu i o toj profesionalizaciji. Ne o prošlom vremenu i o nezainteresovanosti SNS da na taj način angažuje bilo koga. Šta je bilo u prošlom vremenu, ne znam. Da bih tvrdio, moram da imam jasne dokaze. Postoje insinuacije, postoje neke stvari, neka građani na ovim, ili prošlim, ili svim budućim izborima o tome naprave najbolju procenu. SNS je za profesionalizaciju i nikada nećemo praviti takvu vrstu nekih trulih kompromisa i na sredstvima koja su svih građana Republike Srbije nećemo širiti i praviti stranačku infrastrukturu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Ja bih se vratio na amandman i na njegovu suštinu, jer podržavanjem ovog amandmana mi podržavamo i našu politiku prema srpskoj poljoprivredi. Ja ću kazati zbog čega je po mišljenju naše poslaničke grupe potrebno da se usvoji ovaj amandman. Mislim da je edukacija poljoprivrednika jedan od glavnih i najvažnijih preduslova za obnavljanje srpske poljoprivrede. Edukacija, uopšte, oko EU i suštine našeg nastojanja da budemo članica EU, mislim da je potrebna na svim nivoima, pa čak i mnogima koji pričaju o Evropi, a pojma nemaju šta ona suštinski znači. Do sada je država u skorijoj i daljoj prošlosti, na razno-razne načine i pomagala i odmagala poljoprivrednicima, ali ono što je apel koji mi svakodnevno dobijamo od poljoprivrednih proizvođača da oni, ne samo sa ovom Vladom, nego i sa svim prethodnim vladama, nisu u potpunosti zadovoljni, nisu zadovoljni ni, pre svega, sveobuhvatnošću i visinom subvencija koje su određene po Zakonu o podsticaju poljoprivrede. Vlada je obećala da će u martu u Narodnoj skupštini biti zakon o zadrugama, koji bi, između ostalog regulisao i oblast zemljoradničkih zadruga koje su tekovina, koje postoje u Srbiji još od 1896. godine i bitna stavka za funkcionisanje poljoprivrede, ali toga još uvek nema. Poljoprivrednici smatraju da je poljoprivreda na izdisaju i na kolenima, to je i procena naše poslaničke grupe i čini nam se da je edukacija faktor broj jedan, osnovni preduslov za dalje intervencije države, jer, evo iz svih poslaničkih grupa dolaze apeli zbog katastrofalne demografske situacije, zbog pražnjenja sela, čime je ugrožena ne samo brojnost stanovništva, već i ekonomija zemlje, bezbednost zemlje, itd, i čini nam se da država mora da ima sluha za svaku meru pomoći poljoprivrednicima, a ne da selektivno procenjuje politička elita na osnovu političkih procena, a ne procena koje se zasnivaju na nekoj naučnoj osnovi, da li je potrebno na ovaj ili onaj način pomoći poljoprivrednicima. Samo ću izneti nekoliko primera. Postoje zaista poljoprivrednici koji su na vreme shvatili trendove u evropskoj poljoprivrednoj politici. Recimo, iz Ritopeka kod Beograda, mnogi voćari idu samoinicijativno na svetske sajmove, angažuju savetovališta, angažuju stručnjake, veliki su proizvođači, ali verujte mi da 90% poljoprivrednika i danas ne zna ni osnovna prava koja im pripadaju po Zakonu o podsticaju poljoprivrede i po nizu uredbi, a da ne pričamo o teškom materijalnom stanju. Oni se jednostavno bore za preživljavanje, nemaju ni materijalnih sredstava, a nemaju ni tog unutrašnjeg impulsa za samoedukovanje. Tako da, mislim da je to ipak zadatak države. Evo, jedni od drugih velikih proizvođača voća u selu Vinča kod Topole, oni su imali sreću da je pre 30-ak godina jedan poznati stručnjak bukvalno išao od kuće do kuće, edukovao svoje zemljake i oni su na vreme krenuli ono što je trebalo da bude zadatak države još tada. Ako to nije urađeno tada i sada, mislim da država mora da ozbiljno shvati loš položaj srpske poljoprivrede i u nizu drugih mera da prihvati i ovu meru. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Bojana Božanić. Izvolite.
Hvala. Htela sam, prosto, ova diskusija me je zaista izazvala da kažem da se ne slažem u potpunosti sa ovim amandmanom, ovo što se tiče navodnjavanja u redu, a što se tiče zapošljavanja ovih agronoma, to ni u kom slučaju na ovakav način, jer svedoci smo bili, složila bih se sa jednim od prethodnih govornika, da je to bio čist politički potez stranke koja je podnosila i ovaj koji je branio ovaj amandman je bio član ranije. U vreme najvećeg terora DS nad svim onim lokalnim samoupravama, gde nisu bili u vlasti njihovi istomišljenici, na koji način se realizovala ova aktivnost, tako što je predsednik opštinskog odbora DS vodio za ruku ove edukatore agronome od mesne zajednice do mesne zajednice, bez ikakve komunikacije, kontakta i relacija sa lokalnom samoupravom, sa institucijama koje je lokalna samouprava osnovala za razvoj poljoprivrede. Dakle, to je jedna totalna nekoordinacija. Ovakve ad hok aktivnosti u oblasti poljoprivrede, kakve su se dešavale, samo da bi se dobili politički poeni, zaista nam ne trebaju i mislim da na ovaj način, na pretnju poljoprivredi nikako ne možemo.
Hvala. Reč ima Dušan Petrović, replika. Izvolite.
Samo ću jednu stvar da kažem. Jedni od ljudi koji su bili angažovani prošle godine i koji su, evo sad koleginica kaže, bili izloženi ne znam kakvom zlostavljanju, postao je nedavno pomoćnik ministra poljoprivrede. Dakle, još jednom ću da kažem, sadašnjeg ministra poljoprivrede, naravno, niti je bilo ko biran po tome da ima ovakvu i onakvu političku pripadnost, nismo znali ko je gde, niti smo koga pitali i tu edukaciju i selekciju su radili profesori beogradskog i novosadskog poljoprivrednog fakulteta. Niti sam se petljao u to kakav im je program pripremljen od profesora išta su morali da polažu, niti sam dozvolio bilo kome da utiče na rangiranje savetodavaca, a zna se sigurno da je bilo pokušaja, kao što to uvek ima kada se radi o javnim poslovima i mislim da smo na jedan fer i dobar način dali priliku ljudima da rade i ja se slažem. Evo, na građanima je da sve to ocene i onima koji su bili korisnici njihovih usluga, da li su zadovoljni ili nezadovoljni, ja sam siguran da je mnogo više onih koji smatraju da je to dobra stvar, nego da je loša, a sve drugo je naravno stvar političkog nadmetanja, protiv toga nemam ništa.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja čitam peti put ovaj amandman i ne vidim nikakvu vezu između ovog amandmana i savetodavaca, možda ja nisam advokat, možda ja ne umem dovoljno da dobro čitam ovaj amandman. Kada pogledam ovde piše – budžetski fond za vode Republike Srbije 511- zgrade i građevinski objekti. Možda nisam dovoljno pismen. Možda treba da idem na pravni fakultet, ali koliko vidim ovo nema nikakve veze sa savetodavcima koji su angažovani ili nisu angažovani. Dakle, nisam pisao ovaj amandman, samo sam ga čitao i zaključio da diskusije koje se vode i ovo što piše u amandmanu, nisu jednostavno u skladu jedno sa drugim. Ovde, takođe, stoji da je to budžetski Fond za vode Republike Srbije, ali 511 je zgrada i građevinski objekti.To nisu zalivni sistemi. Koliko ja vidim zgrade i građevinski objekti ne mogu da budu zalivni sistemi. To mogu da budu neke zgrade koje će biti neke podstanice, stanice, itd. Možda će tu biti neka postrojenja za preradu vode, ali nikako ne vidim zalivne sistema koje će koristi poljoprivredni proizvođači. Svašta sam video od prethodnog režima. Video sam i da sredstva za zalivne sisteme su delili firmama koje nemaju zemljište, fizičkim licima koji su vlasnici tih firmi koji takođe nemaju zemljište, gde nema uopšte vodnog potencijala da se naprave takvi zalivni sistemi, ali ovog puta neko pokušava da zgradu i građevinske objekte predstavi kao zalivne sisteme, kao sredstva koja će koristi savetodavci. Jednostavno, a molim ministra da mi otkloni tu dilemu, uporno čitam ovaj amandman deset puta listam, da vidim da nisam pogrešio, ali ovo nikakve veze nema sa poljoprivredom, nikakve veze nema sa zalivnim sistemima, nema nikakve veze sa savetodavcima. Dakle, amandmanu svaka čast. On predviđa neke uštede. U prvom ovom delu mogao bi da glasam da se uštedi milijardu i nešto, da država bude što jeftinija, a u ovom drugom delu da prebacimo to na zgradu i građevinske objekte za Budžetski fond za vode Republike Srbije. Za to ne bi mogao da glasam. Dakle, zbog uštede vrlo rado ću glasati za ovaj amandman da država uštedi, da imamo što jeftiniju državu, da se iz privrede što manje izvuče, dakle, time iz poljoprivrede, ali stvarno ne vidim nikakvu, neka mi neko otkloni dilemu, ne vidim direktnu vezu između savetodavaca, zalivnih sistema, posebno sa onim zalivnim sistemima koji su dati za firme koje nemaju zemljište, gde nema zalivnih sistema, gde nema ni vodnog potencijala da se izgrade ti zalivni sistemi, e tako je to nekad bilo i verujem da se to više neće ponoviti. Hvala.
Po amandmanu Dušan Petrović.
Gospodine Rističeviću…
Molim vas, nemojte direktno da se obraćate narodnom poslaniku.
Vama ću da se obratim predsedavajuća, a gospodin Rističević da dobije obrazloženje. Zgrade i građevinski objekti sa dve i po milijarde na tri milijarde. Građevinski objekti u vodoprivrednoj delatnosti su objekti od poplava, sistemi za navodnjavanje i odvodnjavanje i drugi građevinski objekti, kao što je put građevinski objekat iako nije zgrada. Tako je isto i sistem za odvodnjavanje i navodnjavanje. Ovih pet miliona evra je predviđeno za projektovanje, pa da bismo mogli da gradimo moramo prvo da isprojektujemo. Što se tiče ove druge stvari, usluge po ugovoru na razdelu Ministarstva poljoprivrede sa 181 milion na milijardu i 81 milion, savetodavci ako budu angažovani biće angažovani po ugovorima o delu i zbog toga su, gospođo predsedavajuća, da čuje gospodin Rističević, na ovom razdelu. Ne trebate da budete advokat. Dovoljno je pažljivo da pročitate amandman.
Marijan Rističević, replika.
Zahvaljujem što sam konačno saznao na koje usluge gospodin Petrović misli. Usluge po ugovoru mogu biti raznorazne. Mogu biti one koje su korišćene i za vreme DS. Nekada ste bili ministar. Usluge po ugovoru mogu biti i sledeće – date za vinograde koji ne postoje, mogu biti date bivšem premijeru za zasadu vinograda koji su već postojali, usluge po ugovoru mogu biti stubovi i žice koji su sprovedeni po tom vinogradu iako je on uveliko bio zasađen. Postoje razne usluge i zahvalan sam što ste precizirali. Da li se to misli na savetodavce za koje ste rekli da su koštali kod vas dve milijarde, a sada ste bili štedljivi pa sada to košta samo 900 miliona? Ugovori po delu, vaši omiljeni, vaše omiljene stavke u bivšem režimu, zahvalan sam što ste ih objasnili. Zgrade i građevinski objekti, nisam znao da su to zalivni sistemi. Ali, nekom pravničkom terminologijom neka to budu zgrade i građevinski objekti za izgradnju zalivnih sistema. Samo ovog puta vas molim da taj novac kada bude uplaćen da vidimo te zalivne sisteme, da ne bude da je novac podeljen, zalivnih sistema nema i u blizini nema reke, nema ničega, samo se pare isplate između dva kruga izbora. Ne želim da se bavimo time, a uveliko smo pronalazili zalivne sisteme koji ne postoje. Pronalazili smo vinograde za koje je država dala dva miliona evra za vreme dok su ministri bili iz DS, kojih nema. Navešću samo primer PP "Erdevik". Nailazili smo na mnoge stavke budžeta Ministarstva poljoprivrede gde je taj novac otišao najverovatnije simpatizerima i onima koji su bili što bliže vatri pa su se debelo ogrejali. Najmanje tog novca za skladište, mehanizaciju, vinograde, vinove zasade. Gle čuda, bivši premijer…
Vreme. Hvala gospodine Rističeviću. Narodni poslanik Srđan Milivojević.
Nisam baš najbolje razumeo obrazloženje za ove amandmane, ali sam jasno razumeo prozivku na račun DS zbog nekih navodnih zlonamernosti u dodeli nekih kredita. Moram da napomenem, bez obzira što gospodin Dušan Petrović nije u sali, da niko nikada iz DS nije priložio falsifikovanu dokumentaciju za dobijanje kredita, niti je falsifikovao pečat Okružnog suda u Valjevu da bi uzeo kredit.
Molim vas da se vratite na temu.
Čisto argumenata radi. Radi istine. To ne liči na DS. Ko je bio blizu vatre i grejao se najbolje zna kada dođe kući i pogleda fijoku sa falsifikovanim pečatima.
Da li još neko želi reč? Gospodine Rističeviću, želite povredu Poslovnika?
Dame i gospodo narodni poslanici reklamiram povredu Poslovnika. Ne znam da li je prethodni govornik to uradio, da li je reklamirao povredu Poslovnika i po kom osnovu je on govorio. Reklamiram član 107. – govornik na sednici Narodne skupštine je dužan da poštuje dostojanstvo Narodne skupštine. Na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno neposredno obraćanje itd. U vezi sa članom 106. govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Ovo je ne znam koji put da je dopušteno neko aludiranje gospodina koji je govorio pre mene o nekim falsifikatima itd. Ponovo ga pozivam da to uradi i da prozove imenom i prezimenom van govornice Skupštine da mogu da se preduzmu neke druge zakonske mere. On uporno kršeći Poslovnik to pokušava, progurava itd. Mogao bih na takav način mnogo šta reći o povredi Poslovnika šta je dotični gospodin uradio, pa bih mogao da pitam kako je bilo na svadbi sa tužiocem, sa Miljkom Radisavljevićem, šta su se sve dogovarali i koje je firme reketirao. Ukoliko ovako krenemo onda ćemo daleko otići. Ne želeći da kršim Poslovnik, molim vas da ubuduće kada se poslanik javi da znamo po kom osnovu se javio. Ukoliko se javio zbog kršenja Poslovnika onda neka govori o povredi Poslovnika, a ne da aludira na neka navodna krivična dela koja najverovatnije pokušava vešto da pripiše meni. Još jednom ga pozivam da iskaže tu svoju mišiju hrabrost, s obzirom da je gorski spasilac koji nikoga nije pronašao, da pokaže tu svoju hrabrost, izađe van ove sale i to kaže negde na nekom mestu odakle može da odgovara za reči koje je izgovorio. Ovako za skupštinskom govornicom može da kaže svašta. Već sam navikao. Hvala.
Samo da vam kažem da gospodin Milivojević nije dobio pravo na reč po osnovu povrede Poslovnika nego da govori o amandmanu. Posle mog upozorenja, gospodin Milivojević je završio. Idemo dalje po amandmanu. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. razdele 16. i 23. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Gorica Mojović i Biljana Hasanović Korać. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Hvala. Gospođo potpredsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, prvo moram da podsetim da su poslanici DS još kad je razmatran predlog budžeta za ovu godinu ukazivali da je budžet nerealan i da neće moći da se realizuje. To smo ukazivali i kada je razmatran u načelu predlog izmena i dopuna budžeta, odnosno Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu, koji sada razmatramo u pojedinostima. Imajući ovo u vidu, pokušali smo da određenim brojem amandmana poboljšamo položaj po raznim osnovama najugroženijih grupa građana i da pomognemo da se na bolji način reše najakutniji problemi u zemlji. I ovaj amandman se odnosi na jedan od tih akutnih problema. Naime, amandmanom smo predložili da se razdeo 23. Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede, Glava 23.7 budžetski fond za šume Republike Srbije, funkcija 420 poljoprivreda, šumarstvo, lov i ribolov, ekonomska klasifikacija 451, subvencije javnim nefinansijskim preduzećima i organizacijama u koloni 9. broj 510.000.000, odnosno iznos od 510.000.000 zameni brojem 910.000.000, odnosno iznosom od 910.000.000, odnosno predložili smo da se ta pozicija poveća za 400.000.000. Moram da podsetim da je u osnovnom tekstu budžeta na toj poziciji bilo predviđeno 810.000.000. Do ove cifre od 910.000.000, koju predviđamo, nismo došli odokativnom metodom, nego smo konstatovali stručnjake koji su proučili koliko je potrebno za nabavku sredstava za tretiranje i sprovođenje tretiranja šuma i voćnjaka u ugroženim područjima i došli smo do te cifre. Zato smo predložili takvu izmenu budžeta. Moram da ukažem ponovo da su šume kao prirodni resurs značajan proizvodno, privredni i ekološki potencija. O značaju šuma sa raznih aspekata napisani su čitavi elaborati i neću sada da se zadržavam na tome, ali ću izneti da je u Srbiji pod šumama 2.422.200 hektara zemljišta, da je u Srbiji šumovitost bliska svetskom proseku, odnosno da iznosi oko 30%, ali da je znatno ispod evropskog proseka i da u evropskim zemljama šumovitost dostiže 46%. Zbog toga je prostornim planom Republike Srbije predviđeno da se šumovitost do 2050. godine poveća na 41%. To je dug proces i treba dosta vremena da se ovo realizuje. Zato ne može da se čeka ni iduća godina, ni idući mesec i treba da se počne odmah sa radom na ovome. Jedan od problema koji se javio u prošloj i ovoj godini jeste gubar. Gubar je jedan od najvećih štetočina za šume i odlikuje se velikom reproduktivnom moći. Štete od gubara su dvojake, direktne, gubitak lisne mase i indirektne izazvane ishranom gusenica koje dovode do gubitka u prirastu, izostanka plodonošenja i fiziološkog slabljenja i sušenja stabala, kao i stvaranja povoljnih uslova za napad gljiva i insekata. Zbog toga, usled napada gubara u šumama dolazi do smanjenja prirasta, dok u voćnjacima dolazi do smanjenja prinosa. Svaki novi golobrst, odnosno napad gubara izazva veće gubitke u prirastu u većem obimu nego prethodni. Štete u voćarskoj proizvodnji prouzrokovane masovnom periodičnom pojavom gubara meri se u stotinama miliona dinara. Gradacije gubara traju tri do šest godina. Stanje populacije gubara na području centralne Srbije ukazuje da je ova štetočina raširena na velikoj površini i da je u pojedinim regionima brojnost u 2013. godini dostigla kulminacionu fazu. Zbog toga smo i uložili ovaj amandman. U prilog prihvatanja ovog amandmana govori i odgovor koji je Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede dostavilo našem kolegi poslaniku Ivanu Kariću na njegovo pitanje šta je preduzeto da bi se suzbila nezapamćena najezda gubara kod Negotina u Timočkoj Krajini. U odgovoru Ministarstvo poljoprivrede navodi da je zaista u 2012. godini povećana brojnost biljnih štetočina i biljnih bolesti, a posebno insekta gubara i da je zato još 09. januara ove godine formirana posebna radna grupa za praćenje gradacije štetnog insekta gubara. U početku su primenjivane mehaničke metode borbe, međutim u fazi razvoja, kada je u fazi gusenice, tu više ne mogu mehaničke metode da se primenjuju. Potrebno je primeniti avio tretiranje. Ono je ove godine izostalo, prvo, zato što zbog nedostatka sredstava nisu mogla da se obezbede sredstva, a kada su obezbeđena redukovana sredstva samo da se suzbije širenje zaraze, onda dok se spr Zbog toga smo tražili da se u budžetu za ovu godinu predvide potrebna sredstva za tretiranje da ne bi iduće godine u proleće opet rekli – ne možemo da tretiramo jer je kasno, dok sprovedemo javne nabavke, nema sredstava. Ministre, sami ste rekli da se protivgradne rakete ne nabavljaju u sred leta, nego da se nabavljaju zimi i u proleće. Tako isto i mi smatramo, da treba da se obezbede sredstva u budžetu, da se sredstva za tretiranje gubara nabave na vreme, do kraja ove godine, kako bi u proleće moglo da se krene sa tretiranjem. Međutim, odnos ove vlade prema zaštiti životne sredine, pa i prema šumama i voćnjacima vidi se ne samo iz toga što su ukinuli fond za zaštitu životne sredine i agencije koje su pokrivale ovu oblast, već i iz odgovora koji je dat zašto se odbija ovaj amandman. Tu se navodi samo da pozicija sa koje je predviđeno da se prenesu sredstva na poziciju za zaštitu od gubara, da su sredstva sa te pozicije unapred potrošena, odnosno da su unapred preuzete obaveze za ceo iznos sredstava. Ni jednom rečju se ne spominje problem tretiranja šuma i zaštita šuma i voćnjaka. To kao da uopšte nije bitno. Da je postojalo dobre volje mogli smo da sednemo da razgovaramo, da vidimo, jer ne mogu unapred da znam koje su pozicije unapred zauzete i unapred opterećene prihvaćenim već obavezama. Mogli smo da pronađemo neki rezervoar sredstava i da se prebaci na ovu poziciju kako bi zaštitili našu životnu sredinu za buduća pokoljenja. Hvala na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, ja ću se samo osvrnuti na ovu rečenicu kojom vi odbijate ovaj amandman naše koleginice. Kaže se u zadnjem pasusu da se ovaj amandman odbija iz razloga što su preostala sredstva neophodna za izmirenje preuzetih obaveza. Znači, već postoje. Mene interesuje da li je nadležan ministar gospodin Goran Knežević dao sve od sebe da objasni kolika je pošast u istočnoj Srbiji kada su u pitanju gubari? Da li je izneo sve ono što kaže Institut za šumarstvo, pa zatim "Srbijašume", pa Nacionalni park "Đerdap"? Sigurna sam da ste vi upoznati sa problemima koje gubar stvara na teritoriji istočne Srbije, da biste i vi sredstva,koja su sa 810 smanjena na 510, povećali na 910. Samo ću navesti šta kaže u martu mesecu Institut za šumarstvo. On je tada preporučio suzbijanje u zavisnosti od intenziteta napada i predložio primenu bioloških, odnosno biotehničkih preparata metodom avio tretiranja u proleće 2013. godine, dok je gubar još u stadijumu jajnih legla. Ukoliko se ne budu sprovele predložene mere tokom maja i juna, treba očekivati da će lisna masa biti značajno oštećena na velikim površinama, a realna je i pojava potpunog uništenja lišća. Rađene su procene, tako da se pretpostavlja da je u maju mesecu šteta bila na nivou od pola miliona evra. Obično se štete rade krajem jeseni, kada gubar prođe svoj životni vek u ovom periodu. Gazdinstvo timočke šume u Zaječaru kaže – gubari su sa šume prešli na voćnjake, na kukuruz, na vinograde, na livade, na bašte i stigli do dvorišta kuća. Bilo je u planu i programu avio tretiranje gubara. Međutim, budžetska sredstva koja je trebalo obezbediti iz budžeta Republike Srbije nisu blagovremeno obezbeđena. To su rekli ljudi u gazdinstvu timočke šume u Zaječaru. Šumska uprava Majdanpek kaže – naredne godine intenzivniji napad gubara, ova mera će biti obaveza kako bi se sprečila razmera elementarne nepogode. Misli se na avio tretiranje. Pa sad pitam da li je nadležni ministar bio dovoljno ubedljiv da nađe u nekom od razdela ovog rebalansa budžeta nedostajućih, recimo, 400 miliona dinara? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Gorica Mojović.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ne želim da ovu argumentaciju, koju su iznele moje koleginice, širim, ali imam jedno pitanje. Pošto u obrazloženju piše da je nemoguće sa ovih pozicija deo sredstava preusmeriti za ove namene, pitala bih ministra finansija, verujem da on, sve ovo što je vezano za poljoprivredu i kroz druge resore, možda ne može da dâ prave odgovore, rekao je – nismo dobili zahtev za protivgradne rakete, nismo dobili zahtev za ovo, nismo znali da će to biti tako, pa nismo ni izdvojili sredstva. Ali, sigurno će znati da mi odgovori – kako to ne može sa pozicije 6.2.1. Ministarstva finansija da se deo sredstava usmeri iz ove namene, jer tamo, između ostalog, piše da će ova sredstva biti namenjena za ulaganja od posebnog značaja? Bavim se kulturom i čula sam samo za manifestacije od posebnog značaja, a za privredna ulaganja od posebnog značaja nisam. Pošto ovde ima najveći broj stavki, odnosno obrazloženje sadrži da će svih ovih 7.430.000.000 biti raspodeljeno po posebnom aktu Vlade, to mogu da razumem, ali ne mogu da razumem šta su to ulaganja u oblasti finansija i privrede od posebnog značaja za Srbiju.
Hvala. Da li još neko želi reč? Na član 6. razdele 16, 23. i 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandar Senić i Ljuban Panić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. razdele 16. i 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici prof. dr Dušan Milisavljević, Vladimir Gordić i mr Živojin Stanković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Milisavljević ima reč, izvolite.
Poštovani predsedniče, pre par dana sam u ovom domu otvorio pitanje finansiranja zdravstva i lečenja naše dece i lečenja naših građana. Tada sam rekao da budžet ne sme biti restriktivan za lečenje naših građana, da na zdravstvu Srbije ne smemo štedeti. Ponavljam to svakog meseca, zato što imamo puno problema u sektoru zdravstva. Naše zdravstvo je na kolenima, naše zdravstvo je u jednom nokautu iz koga se ne možemo podići. Ali, ono što je prioritet svakako mora biti lečenje dece i ja, verovali ili ne, sam uzeo samo stavku Ministarstva finansija, pošto sam tu video najviše para koje, po meni, nisu dobro kamuflirane, pa onda piše stavka – usluge po ugovoru, pa piše stavka – specijalizovane usluge, pa piše – subvencija nefinansijskim preduzećima, pa onda piše – nabavka domaće finansijske imovine. Ja sam kroz ove amandmane našao sredstva koja želim da preusmerim u Ministarstvo zdravlja kako bi deca koja boluju od retkih bolesti konačno bila skroz pokrivena. Vi ste kao predsednik Skupštine pokazali dobru volju da pomognete lečenju dece. Mislio sam da će to isto biti i od strane republičke Vlade i od strane ministra finansija, da konačno rešimo problem lečenja dece od retkih bolesti. Puna su usta političara koji kažu – mi smo rešili problem, to ranije niko nije finansirao, mi smo rešili problem finansiranja lečenja dece od retkih bolesti. Kažem vam sa ovog mesta da to nije tačno, samo je desetoro dece pokriveno sa terapijom. Ostala deca nisu pokrivena sa terapijom od retkih bolesti. Ovo je skupa terapija, ali ova terapija mora biti dostupna svoj deci koja boluju od retkih bolesti. Trenutno imamo desetoro dece koja su pokrivana, a imamo desetoro dece koja nisu pokrivena. Imamo ukupno 60 građana Srbije koji boluju od teških, retkih bolesti, od kojih je praktično samo desetoro dece pokriveno. Znači, 50 građana nije pokriveno. Moram da vam kažem kao osoba koja je član Organizacionog odbora Kongresa retkih bolesti, da o ovoj temi moramo da pričamo i da ovo konačno moramo da rešimo. Našao sam stavke u budžetu gospodina Dinkića, iz njegovog ministarstva i preusmerio namenski za lečenje dece od retkih bolesti. Ta suma novca na godišnjem nivou je četiri miliona evra. Ta suma novca je predviđena od strane resornog ministarstva za milion i šesto. Znači, dopunu sam uzeo sa stavki, kao što sam rekao, iz Ministarstva finansija, usluge po ugovoru. Mislim da usluge po ugovoru ne bi trebalo toliko para da potroše, nego da ta sredstva budu preneta na finansiranje lečenja dece koja boluju od retkih bolesti. Druga stvar koju sam skinuo od strane Ministarstva finansija su sredstva koja bi trebalo da budu prosleđena republičkom fondu da organizujemo lečenje i slanje dece na transplantaciju srca u inostranstvu. Nedopustivo je više da samo gledamo decu i roditelje koji mole na ulicama gde su primorani da vode svoju decu, da pokazuju da su ta deca stvarno bolesna, kako bi im neko dao novac. To je nešto što je nedopustivo. Pre dva dana sam rekao da je osnovno ustavno pravo građana Srbije da bude lečen. Ukoliko ne postoje uslovi u Republici Srbiji da dete bude izlečeno, moraju se obezbediti sredstva da to dete bude poslato u neku referentnu kliniku i da tamo bude operisano. Ponudio sam rešenje, zakazao Odbor za zdravlje i porodicu, na kome je bio i direktor fonda i ministarka zdravlja i tada smo se složili da ćemo taj problem rešiti. Zadnji rok je 15. jul. Ali, pitam – šta deca da rade do tog 15. jula koja, čuli smo i od poslanika Đurića, čuli smo i od nekih dobronamernih ljudi u ovom parlamentu, šta oni da čekaju do tog velikog dana, 15. jula, kada treba da dobijemo informacije koje je skupština tražila Ministarstvu zdravlja i republičkom fondu. Znači, sredstva postoje. Ovim amandmanom sam sredstva iz Ministarstva finansija povukao po stavci – subvencije javnim nefinansijskim preduzećima. Mislim da su životi naše dece mnogo važniji nego finansiranje nekih preduzeća koja nisu funkcionalna, koja nemaju dobit, nego borba za život. Treća stavka je nabavka aparata za zračnu terapiju. Svedoci smo da su liste za čekanje postale jedna velika moda u Srbiji. Ja te liste za čekanje nazivam potencijalnim listama za korupciju i smatram da su liste preko kojih se korupcija vrši u zdravstvu. Mnoge liste su veštački napravljene, ali sam užasnut kada vidim da građani Srbije koji boluju od malignih oboljenja moraju da čekaju više od dva, tri meseca da bi došli na red za zračnu terapiju u Nišu, u Novom Sadu, u Kragujevcu. To ne smemo da dozvolimo. Našao sam sredstva isto u budžetu gospodina Dinkića, preusmerio ih namenski pod stavkom – nabavka domaće finansijske imovine. Šta je nabavka domaće finansijske imovine, ako ne kupovina medicinskih aparata koja bi smanjila, odnosno uništila liste za čekanje za zračnu terapiju. Evo, par nekih stvari. Ne možete reći da nema para. Para ima, samo treba da postoji dobra volja da bi se problem rešio. Vi ste odbili ovaj amandman, ali ja nemam nameru da stanem. I dalje ću da insistiram i da pričam o ovome zato što ti ljudi, u pređašnjem javljanju sam rekao, roditelji koji čuvaju decu koja boluju od retkih bolesti, gospodine Mlađane Dinkiću, vi ste aktivnim barem na Tviteru, za razliku od mnogih vaših kolega, na Tviteru su se ti ljudi, ti roditelji koji se bore za živote svoje dece registrovali kao "nevidljivi ljudi". Registrovali su se tako i zovu se tako na Tviteru zato što ih ne vidite. Dajte da pokušamo da ih vidimo svi, dajte da pokušamo da izlečimo tu decu, a ne da kažemo – nema para. Nema para za ovo, nema para za ono, a ima za svakakve stvari koje nisu potrebne. Najvažnije državi Srbiji je da obezbedi lečenje svojih građana. Neću stati. Uvek ću se boriti kroz poslanički klub DS da ukažem na ovo. Kada kažete – ne može se rešiti problem, problem se može rešiti, samo ne postoji dobra volja. Da postoji dobra volja, ove tri devojčice koje čekaju na transplantaciju srca bi malim sredstvima bi mogle da se reše. Kada postoji dobra volja, kao pre deset godina u Republici Srbiji, problem je bio transplantacija koštane srži za našu decu, tada se našlo rešenje, pa smo u Padovi napravili državni ugovor sa bolnicom u Padovi, pa su naša deca imala beneficiranu cenu po kojoj su slata za transplantaciju koštane srži i taj program je živeo deset godina. Zašto niko od tih naučnika u tim ministarstvima vašim i u tom Republičkom fondu ne sedne u avion i ode u Padovu, ne ode u Cirih, ne ode u London, napravi neki dogovor sa nekom od bolnica, da decu koju moramo da šaljemo za transplantaciju srca, to ne uradimo? Ponavljam i završavam, potrebna je samo dobra volja. Nemojte se izvlačiti da nema para. Na stavkama u vašem budžetu vašeg ministarstva našao sam sredstva koja bi rešila sve ove probleme. Hvala vam puno.
Hvala. Samo sam dužan da vam dam jednu informaciju, baš u ovom pravcu. Podržavam, naravno, u punoj meri sve ovo što radi čitava Narodna skupština i svi ljudi koji se zalažu za ovo. Danas su ljudi iz mog kabineta razgovarali u Sekretarijatu za zakonodavstvo i sa nadležnim državnim sekretarom iz ministarstva tražimo najbolji zakonski okvir da ovo sistematski rešimo. Mislim da ćemo uskoro, vrlo brzo imati jedno kvalitetno rešenje. Naravno, pozvaću i vas da učestvujete u tome, pošto mi je važno da to bude što ozbiljnije urađeno. Gospodine Dinkiću, izvolite.
Kada govorimo o volji, hajde, dajte nam informaciju, pa da vidimo da li je u pitanju volja ili novac. Koliko novca je potrebno da bi se bukvalno sva deca u Srbiji, u jednoj godini, koja imaju retku bolest i koja treba da idu na te komplikovane operacije u inostranstvu, da bi bukvalno imali za sve, ne samo za jednoga, za drugoga, za petog, za nekoga ko eventualno ima agresivniji pristup i u medijima poznaje neke novinare, pa se o njegovoj nesreći čuje? Zaista, ovde nema parcijalnog pristupa. Ovde ili mora da se reši za sve jednako, i za ono dete koje nikada ne može da dođe njegov roditelj do nekog novinara pa da se javnosti skrene pažnja na problem. Vi ste predsednik Odbora. Molim vas, dajte mi tačan podatak, koliko tačno novca treba za rešavanje kompletnog problema lečenja svih ljudi u Srbiji, ne samo dece, koji imaju retku bolest i koji moraju, kako se kaže – retka bolest, vašim žargonom, ne znam da li je to tačan izraz, koliko bi to Srbija trebalo da izdvoji godišnje za sve, u svim gradovima, u svim opštinama, od najmanjeg sela do grada? Molim vas za taj podatak.
Replika, gospodin Milisavljević.
Pretpostavljam da ste očekivali da ćete da me zbunite sa ovim vašim pitanjem. Ne bih bio neozbiljan da sedim i da pričam ovde. Pričam u ime Udruženja roditelja dece koja boluju od retkih bolesti. Rekao sam da sam član Organizacionog odbora Nacionalnog kongresa koji će pričati o retkim bolestima, da tu decu učinimo vidljivom. Ako niste pročitali moje amandmane na vaše neke stavke u vašem budžetu, potrebno je četiri miliona evra na godišnjem nivou da rešimo problem lečenja dece od retkih bolesti. Druga stvar, koju me niste pitali, a to je - kako rešiti plaćanje transplantacije srca u Evropi? Kažem vam, operacija male Tijane u Hjustonu od milion i nešto evra nije realna cena. To je neka tržišna cena kojom su Amerikanci gledali da iskoriste problem te male devojčice. Cena se kreće od 80.000 do 100.000 evra za transplantaciju srca. Ako napravite međudržavni ugovor sa državom između dva ministarstva, ako napravite ugovor između dve bolnice, ta cena će biti znatno niža. Ono što je važnije, zamislite roditelje koji dobiju dijagnozu svog deteta da će dete da umre, da oni moraju da traže novac i da moraju da traže kliniku. To mora država da radi. Pozdravljam napore i predsednika Skupštine. Mislim da se apsolutno od početka barem nas dvojica po tome razumemo. Znači, potrebna je samo dobra volja. Kada postoji dobra volja, možemo da rešimo problem. To nije nepremostiv problem. To je samo želja da skrenemo pažnju – ma šta to mene briga, to nije moje dete. To su naša deca. Dao sam cifre za retke bolesti. Omogućite četiri miliona iz vašeg ministarstva, tačno sam vam stavio stavke, prebacite ih Ministarstvu zdravlja u Fond za retke bolesti. Za transplantaciju srca sam vam isto rekao koliko košta. Hvala.
Ministar Dinkić ima reč.
Nemojte da aplaudirate jer ovo nije tema za aplauze, ovo je ozbiljna tema. Ponavljam još jednom. Nemojte da se bavite politikom na ovoj temi, to sam vam rekao i u raspravi u načelu. Kažite mi tačno, kao predsednik odbora, kao doktor, koliko ljudi ima koji imaju ovakav problem u Srbiji, ne samo deca, deca su nam svakako najvažnija, ali svi ljudi koji bi mogli eventualno da se spasu ovim operacijama i da vidimo koliko to onda košta. Ako je za malu Tijanu, koju ste pomenuli, trebalo milion evra ili nešto malo više, da li ima tih ljudi desetine, stotine ili hiljade ili desetine hiljada? Koliko je takvih ljudi u Srbiji? Ako se radi o hiljadu ljudi, to je milijardu evra godišnje. Treba da znamo da li se radi o volji ili se radi o ovome. Pošto to očito prevazilazi vaše mogućnosti, lično, neka sednu ljudi koji se bave strukom, neka izračunaju koliki bi fond to trebalo da iznosi. Ovde, kada je bolest u pitanju, ne sme biti zaista nikakve diskriminacije, privilegija. Ili to mogu svi naši građani da imaju kao mogućnost, ako im se to desi, ili zaista, iako je jako teško pitanje, zašto da imaju samo neki a drugi da nemaju. Hajde da vidimo koliko to zaista košta. Srećan bih bio kada bi to koštalo samo četiri miliona evra. Nema razloga da skidate sa jednog, drugog, trećeg razdela, odmah bi to izdvojili, toliko imamo, makar iz tekuće rezerve. Na žalost, siguran sam da to ne rešava problem. Siguran sam u to.
Po Poslovniku, gospodin Đurić.
Član 107. Poslovnika. Ovo je uvek osetljiva tema, slažem se sa tim. Prihvatam sve primedbe koje nekad postoje, da se ova tema zloupotrebljava. Nisam to primetio u dosadašnjem delu ove rasprave, ali rečena je jedna stvar za koju mislim da povređuje dostojanstvo Narodne skupštine i da je treba izbegavati. Verujem da gospodin Milisavljević to nije namerno uradio, ali mislim da ne treba govoriti na način da je cena intervencije u Americi bila posledica nečije želje da zloupotrebi tešku situaciju ili da na tome zaradi. Ima hiljadu faktora koji su određivali koja je cena i jedan od njih je, između ostalog, i to što se godinama čeka. To su problemi srpske unutrašnje organizacije zdravstvenog sistema. Duboko verujem, znajući neku od te dece, da oni ne bi ni došli u tako tešku zdravstvenu situaciju, a onda i situaciju da to toliko košta da se ovde neko godinama time ozbiljnije bavio. Mislim da ništa nećemo postići time što na rešavanje ovog problema gledamo na taj način da smatramo da neko na tome zarađuje ili ne zarađuje. Rizici su bili ogromni. To je bila jedina ustanova u tom trenutku koja je bila spremna da ponudi tu vrstu intervencije i zbog toga to toliko košta. Ne postoji nikakva zavera i ne postoji, čini mi se, ambicija nikoga da na tome tržišno zarađuje, kako vi kažete, a i da postoji, mislim da je veća korist da je intervencija izvršena, nego ta primedba za koju zaista ne razumem čemu bi služila. Ako to otvorite, onda će na svako od tih pitanja biti otvoreno ponovo pitanje koliko to košta i da li to neko zloupotrebljava ili previše naplaćuje. Mislim da to nije put za rešavanje ovog problema.
Ne želeći da budem advokat doktora Milisavljevića, tumačio sam da on nije nameravao da kaže ništa uvredljivo, već je samo hteo da kaže da je ta cena možda mogla da bude niža i da se Republika više angažovala. Tako sam tumačio njegove reči. Zbog toga smatram da nije učinjeno ništa što bi povredilo dostojanstvo Narodne skupštine. Naravno, ako vi insistirate, možemo se o tome izjasniti. Ne. Hvala. Gospodin Milisavljević. Izvolite.
S obzirom da tražite tačne podatke, malo pre sam vam dao tačne podatke za lečenje dece od retkih bolesti. Nastaviću i reći ću vam, nije loše da i javnost čuje, da naša mala deca boluju od Pompeove bolesti, od Fabrijeve bolesti, od Gošeove bolesti, od MPS mukopolisaharidoza tip I i tip II. Tih osoba ima 60 sa tim teškim bolestima, od toga je dvadesetoro dece, a samo je desetoro dece pokriveno terapijom. To su vam zvanični podaci. Ako želite, to možete dobiti i od Instituta za majku i dete i možete dobiti od organizacije roditelja dece koja boluju od retkih bolesti. Ono što mali broj ljudi zna je to da skoro 400 hiljada ljudi u Srbiji ima neku vrstu retkih bolesti, ali ne tako opasne kao što su ove koje ugrožavaju život. Zato je potrebno, ako smo našli novac za desetoro dece da ih zbrinemo, imamo još 10 mališana koji boluju od retkih bolesti, naveo sam i tipove, trenutno su pokrivena deca od "Gošeove bolesti". Šta je za decu od "MPS" bolestitip jedan ili tip dva? Šta je za "Batenovu bolest"? Opet ponavljam, potrebna je samo dobra volja. Vi pokušavate, ipak ste duže u politici i iskusniji ste političar od mene, da me uvedete u neke doskočice. Govorim vam samo podatke koje meni daju bolesni ljudi. Ovde nastupam kao lekar a ne kao političar i apsolutno me ne interesuju politički poeni. Ovo je borba za život tih ljudi i tu nema pardona. Zato se sa nekima razumem, a sa nekim se ne razumem i ovom prilikom se zahvaljujem predsedniku Skupštine.
Reč ima ministar Dinkić.
Ako je u pitanju samo 60 dece u celoj Srbiji, ako je to tačno što govorite, Fonda zdravstva sasvim sigurno ima novac da se to pokrije. Fond zdravstva ima sedam, osam milijardi dinara viška u prvih šest meseci. Ako je samo 60 dece u pitanju, jer ovo što govorite, četiri miliona evra je nešto oko 400 miliona dinara. Nisam siguran da je to tačan podatak. Kada uzmete sve one ljude kojima je to potrebno, uveren sam da je to daleko, daleko veća cifra. Ne mogu da zamislim da oni koji su vodili fond i ranije, pre pet, 10, 15 godina, ne bi ovo rešili, da je to samo stvar dobre volje.
Reč ima Snežana Stojanović Plavšić.
Samo ću kratko reći da mislim da je ova rasprava ne samo mučna nego, nažalost, mislim da je pomalo i neozbiljna. Naime, da je moj stav u pitanju, ako postoji mogućnost da se samo jedno u Srbiji spasi, ili jedan ljudski život, bila bih spremna da žrtvujem kompletan budžet ministarstva bilo kog – poljoprivrede, ekonomije, lokalne samouprave, šta god. Život je iznad svega. Čini mi se da u ovoj raspravi ministar finansija ne može biti ministar zdravlja i predsednik Odbora za zdravlje ne može biti ministar zdravlja. On, svakako, sa ministarkom zdravlja, predsednik Odbora za zdravlje, treba i sa nadležnom nacionalnom komisijom da nađu rešenje. To je pitanje zdravstvene politike. Ne može ministar finansija sada ovde da vodi zdravstvenu politiku i da kaže – da, daćemo, nećemo dati. Zaista apelujem na kolege i na sve nas, koji smo zainteresovani za ovo pitanje, da zajedno sa ministarkom zdravlja nađemo rešenje. Sigurna sam da će se onda naći rešenje i sigurna sam da će se onda novac u budžetu za to naći.
Reč ima gospođa Gorica Mojović.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, naravno da podržavam amandman svojih kolega, ali moram da kažem da i obrazloženje koje smo dobili i još više obrazloženje koje smo imali prilike da čujemo upravo od gospodina Mlađana Dinkića stvarno nije dostojno ne samo ove Skupštine, nego nije dostojno i ne odgovara ni prirodi ni težini ovog pitanja. Ne mislim da je prvo obrazloženje, da je prvi razlog za ovakvo njegovo obrazloženje – ovde se vodi politika. Mislim da na ovom pitanju niko ne vodi politiku. To je jedna stvar. Druga stvar, ne može se reći – tražim podatke o svima, o onima iz sela, o onima iz gradova. Šta to znači? Ili svi, ili niko. Upravo se slažem sa gospođom Plavšić, ako je to samo jedan život i ako postoji mogućnost, pogotovo kada su deca u pitanju, ne treba, to je tek po meni politizacija i demagogija – ili svi, ili niko, na ovim pitanjima nema – ili svi, ili niko. Na ovim pitanjima je, pogotovo kada su deca u pitanju, svako i jedno, i svako dete, i svaki ljudski život važan. Pogotovo ne može ako je to samo 60 dece. Nije to samo, to je strašno mnogo dece. Prema tome, pretpostavljam da i ovo licitiranje da li Fond za zdravstvo, da li su mogli ranije, da li mogu danas, da li ministar finansija treba da zna – to sve, da tako kažem, ne ide, ne govori na pravi način o onome što jeste veliki problem. Problem postoji i problem se može rešiti sredstvima. Ono što bih apelovala je da ovu diskusiju koja je do sada vođena, u smislu obrazloženja koje smo čuli od strane gospodina ministra, prekinemo i da za apel koji je uputio i predsednik Skupštine nađemo rešenje da se i za 60, i za jedno, i za dvoje dece, i svih onih koji imaju i ova teška oboljenja, nađe novac i taj problem reši.
Reč ima ministar Dinkić.
Ne možete mi reći da problem postoji i da se može rešiti. Zašto ovakav amandman niste davali svih ovih godina unazad, kada je Mirko Cvetković bio ministar finansija? Zašto, Gorice Mojović? Zašto, ako je to tako lako rešiti, nije rešeno kada je Fond vodio direktor kome ne znam ni ime, a postavlja ga DS, ako je to tako lako? Budite fer i kažite da je problem ogroman. Treba dati novac i za jedan život, za hiljadu života, za sve. To je najvažnije. Džaba novca ako nema života. Ali, što niste takve amandmane ulagali i tako žučno diskutovali kada je vaš čovek vodio Ministarstvo finansija i vaš čovek vodio Fond zdravstva? Verovatno zato, to sam sve vreme pričao, i što gospođa Plavšić kaže, što taj problem nije nimalo lak i što sam siguran da ne zavisi samo od dobre volje.
Replika, Gorica Mojović.
Gospodine ministre, upravo ste ponovo pokazali ovakvim obraćanjem i meni i ovakvim argumentima da vi politizujete ovu temu. Nismo je mi politizovali. Predsednik Odbora za zdravlje i svi drugi ljudi koji su govorili na ove teme svih ovih dana iznose činjenice, iznose tešku situaciju i niko nije pominjao politiku. Vi ste sve to vraćali na – zašto vi to niste rešili? Mene ne vređa vaš napad na DS, mene je uvredilo vaše obrazloženje – dajte mi podatke za sve bolesne, ili za sve, ili za nikog, ako je to samo 60 dece, onda ćemo to da rešimo, ili ćemo teško da rešimo. To mene vređa. Ne pogađaju mene vaši napadi na DS. Bili ste i vi u toj vladi i imali ste svih ovih godina ministra zdravstva. Svih ovih godina. Neću time da se bavim i ne želim više da učestvujem, jer ako neko ovde politizuje, to ste učinili upravo vi. Samo sam kao osoba, kao majka, bila uvređena vašim obrazloženjem – ili svi bolesni, ili niko, ili samo 60, ili svih 60, ili niko, i ako je onda to samo 60, onda ćemo uspeti, ako je to samo 400 miliona, onda to nije problem. Tako se ne razgovara o ovoj temi. To je ono što me je uvredilo, a ne da li je bio ministar ili je bio direktor Republičkog fonda za zdravstvo onaj ili ovaj iz neke stranke. Nismo rešili, rešimo ga. Jeste težak, rešićemo ga. Tako se razgovara.
Reč ima ministar Dinkić.
Ima nekih stvari koje se ne mogu samo voljom rešiti. Inače sam siguran da bi Tomica Milosavljević, da bi ministar zdravlja pre njega to rešili. Koji ministar zdravlja ne bi želeo to da reši? Ne razumem, jer ovde se ne radi o politici. Govorim da ma ko da postavlja ministra zdravlja i direktora Fonda, taj problem u ovoj zemlji nije rešen. Moja pretpostavka kao laika za ovo je da to nije tako jednostavan problem, čim niko nije dao predlog za to rešenje. Kada sam pitao ljude zašto to niste rešili, naravno da kada vidim ove akcije putem SMS-a ili preko Tvitera, da pitam kolege – zašto se to sistemski ne reši? Odgovor svih koje pitam iz oblasti zdravstva je – mnogo košta. Ne znam i zato sam krajnje dobronamerno i pitao, da ako se već predlaže rešenje problema, koliko to zaista košta? Moramo to da znamo i da onda vidimo da ako je to moguće da se reši, da se reši. Kako to druge zemlje rešavaju, našeg ranga? Ne Amerika, nego kako to mi rešavamo? Kako to druge zemlje našeg ranga rešavaju? Ne Amerika, nego kako to mi rešavamo? Kako se to rešava u drugim zemljama? Da li ima humanijih rešenja? Da li ima boljih rešenja, pa da to uradimo? Prisustvovao sam raspravama ili sam gledao preko televizije da ste takva pitanja postavljali pre možda dve, tri godine, godinu i po dana. Možete da me demantujte, ako je to tačno. Zato mislim da je vaš poslanik ovo hteo da politizuje i uveren sam u to, nažalost. Znači, prosto me diskusija i vaša i njegova uverava da, bez obzira što možda imate dobru nameru, ipak želite ovo da politizujete i to nije fer.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Meni se čini da smo otišli predaleko i da se ovo ponovo pretvorilo u besmislenu raspravu. Razumem i vaše pitanje gospodine Dinkiću, ali ja mislim da ne može gospodin Milisavljević da vam odgovori. Možda može da vam odgovori na pitanje koliko ima takve dece, kao lekar. Ne mogu lekari da vam odgovore na pitanje koliko to košta, pošto, kao što znate, to nije samo pitanje medicine. To je i pitanje nekog osiguranja i nekog tržišta i koliko dece šaljete gde i to sve utiče na cenu. Možda to nije način da vodimo ovu diskusiju. Znate šta mene brine? To nema u obrazloženju ovog amandmana. Postoji u obrazloženju kod amandmana koji sam podneo. Vi kažete - ukazujemo da je na programu projekat za zdravstvenu zaštitu lica obolelih od retkih bolesti prihvaćen predloženi iznos sredstava od strane Ministarstva zdravlja koje je predlagalo finansiranje svojih nadležnosti. Iz toga zaključujem da Ministarstvo zdravlja kaže da je predviđeni iznos od 130 miliona dinara dovoljan. To je problem, gospodine Dinkiću, onda. Ako je 130 miliona dinara dovoljno za 2013. godinu, onda sva deca mogu da se leče, iz tog ili drugog izvora. Spadam u onu grupu ljudi koja misli da su ta deca, odnosno njihovi roditelji neko ko plaća zdravstveno osiguranje i da čak možda ne treba da postoji ni poseban budžetski fond, nego da taj problem mora da se reši iz redovnog osiguranja, na neki način. Nema mnogo velike razlike između posebnog budžetskog fonda i SMS akcije. To nije sistemsko rešenje. Svi pričate ovde kako će do 15. jula biti pronađeno rešenje. Mi treba da usvojimo pre 15. jula rebalans budžeta u kome je Ministarstvo zdravlja, to je vaše ministarstvo napisalo, verujem da to nije vaša krivica, da ste tu informaciju dobili, predvidelo iznos od 130 miliona dinara. To neće biti dovoljno. Očigledno nije dovoljno. Anita Balas iz Šida, dok je došla do Beograda, ili dok je došla do medija, prošla je nekoliko godina, možda bi intervencijabila jeftinija da je sistem na to reagovao. Mislim da je to naš najveći problem. Zbog toga na kraju toliko i košta. Ceo sistem je neuređen, gospodine Dinkiću. Kad je za prošlu intervenciju nekako pronađen novac, otvorilo se pitanje a kako se prevozi do Hjustona? I onda ne postoji sistemsko rešenje u ovoj zemlji za to pitanje. To druge zemlje imaju. Ko pokrije osiguranje? Zato na kraju brzo dođemo u to da neko hoće, neko neće da vozi, odbile kompanije, zapadne kompanije mrze našu decu, vole našu decu, to je besmisleno. Ima 100 drugih načina kako ova država može da pomogne. Ono što, recimo, porodicu koja danas traži novac za lečenje najviše brine, nije da li će skupiti novac, nije čak ni kako će proći intervencija u Americi, nego šta će raditi u Americi još godinu i po dana koliko moraju tamo da budu zbog kontrola, kako će živeti u toj sredini. Sto drugih načina imamo da pomognemo tim ljudima. Imamo onolike diplomatsko-konzularna predstavništva u Americi. Ako na kraju svedete samo na budžetske stavke, ništa nećemo rešiti i slažem se da to ne može da radi ministar finansija i da to nije pravo pitanje za njega. Molim vas, odgovorite mi kako tumačite to da Ministarstvo zdravlja, kao valjda stručni organ ili neko ko je nadležan za ovo, kaže da je predviđena suma od 130 miliona dinara za celu 2013. godinu dovoljna za lečenje, za ovaj program koji su sami definisali.
Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajući, ova rasprava jeste mučna pomalo zato što je ovo tema koja je mučna, pre svega, za te porodice u kojima žive ta deca, ali i za sve one porodice koje ovih dana imaju obolele od kardio-vaskularnih bolesti, pa nema stentova u bolnicama, kojima su potrebne vakcine, a nema vakcina i brojni drugi problemi. Zbog toga ova rasprava o ovom rebalansu budžeta jeste nekompetentna sa strane Vlade Republike Srbije zato što ovde sedi samo ministar finansija i, bez obzira šta ja mislio o njegovim kvalifikacijama, on nije dovoljan da na pravi način da odgovor na pitanja koja su ovde postavljali narodni poslanici, rekao bih, vrlo ozbiljna pitanja i veoma je neozbiljno, nekorektno nazivati to politizacijom. Dakle, postaviti pitanje da se reši problem desetine dece koja boluju od retkih bolesti ili ljudi koji treba da odu u inostranstvo radi transplantacije nije nikakva politizacija. Bilo kakav ton bio onog ko postavlja takva pitanja, on od ministra mora naići na razumevanje. Tu bi trebao da bude predsednik Vlade, ne zato što ja njega nešto posebno volim i što cenim rad njegove Vlade i njegovih ministara, nego zato što je njegova dužnost da bude tu sa vama u danu kada se raspravlja o budžetu, da prenese svojoj ministarki zdravlja da postoji problem da neki tamo poslanici, koji politizuju, iznose jedan ozbiljan problem, neke dece koja boluju od retkih bolesti. Možda bi ta njegova reč ministarki značila više u odnosu na ono što ćete vi reći ili nećete reći. Pošto imate i drugih problema, sigurno vam ovo nisu jedini problemi. Zbog toga predlažem da te kolege, koje ste pitali koliko to košta, a oni su rekli mnogo, vama kažu koliko to zaista košta. Reći mnogo od strane kolega ministra je neprofesionalno. On mora da kaže – to košta toliko i toliko miliona evra i to mi iz zemlje sličnog ekonomskog stanja ne možemo da finansiramo. Možda možemo da finansiramo 5%, simbolično, ili 10%, pa i to bi bio odgovor odgovornog ministra zdravlja i odgovornog ministra finansija i odgovornog predsednika Vlade. Ne, vi to pitanje nećete uzeti u razmatranje, sve ste amandmane odbili zato što su amandmani opozicije politikanski. Neće biti da je to, nego ste vi nesposobni, kao Vlade, da se uopšte uhvatite u koštac sa rešavanjem bilo kog pitanja, pa i ovog koje je mučno, kako vi kažete. Predsedavajući, molim vas,oduzmite mi ovo vreme od vremena ovlašćenog predstavnika. Pozivam vas da zaista ne delite lekcije poslanicima, još jednom, dajete im epitete, nego da pokušate da zapišete to, pa ako ne možete da rešite kroz ovaj rebalans, to onda rešite na neki drugi način, na nekoj sednici Vlade, na kojoj se neće razgovarati, recimo, o rekonstrukciji ili o nekim pitanjima koja neće rešiti problem ove dece i ljudi koji čekaju u redovima da ih pozovu da su ti stentovi stigli, a oni su u postupku javne nabavke. Ako se, ne daj Bože, žali neki od ponuđača, ti stentovi će stići krajem avgusta. Koliko će ljudi zbog toga možda stradati? To nije nebitno pitanje i to nije maliciozno pitanje, to nije politikansko pitanje. To pitanje leži u rukama vaše Vlade. Doneli ste Zakon o javnim nabavkama, vi ga primenjujete i nemojte se pozivati na rad prethodne Vlade. Sada raspravljamo o konkretnom rebalansu budžetu i konkretnom rešavanju pitanja koja su otvorena. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Gospodine ministre, ja ću se nadovezati na diskusiju iz decembra 2012. godine kada smo dug zdravstvenih ustanova prema dobavljačima pretvorili u javni dug Republike Srbije i kada su građani bili prinuđeni da jednu te istu obavezu dva puta plate. Sličan zakon će biti na dnevnom redu za neki dan i već je u ovom sazivu skupštinskog zasedanja. Ministarka zdravlja na sva naša pitanja koliko ko duguje, ko je skrivio koji dug itd, nije imala ni jedan jedini odgovor. Obećala je narodnim poslanicima da će do kraja 2012. godine dobiti spisak svih dužnika. To se nikada nije uradilo. U prvom kvartalu 2013. godine taj dug je uvećan za 3,5 milijarde dinara. Ministarka zdravlja je tako odgovorno i oštro reagovala da je svim direktorima zdravstvenih ustanova napisala oštro pismo. U pismu je navela da ako se sa takvim trendom nastavi da će čak možda neko biti pozvan i na krivičnu odgovornost. O čemu hoću da pričam? O jednom organizovanom haosu koji postoji, pre svega u Ministarstvu zdravlja, gde se ne zna ko je skrivio dug, zbog čega je skrivio dug, koja je visina duga, a sve se prebacuje na teret poreskih obveznika. Sa druge strane, imamo niz slučajeva maltretiranja lekara po domovima zdravlja, koji su prepisali nekoliko kutija lekova mimo propisane norme, a ovamo sa druge strane imamo milijarde dinara koje idu ne znamo gde. Zbog toga je sasvim logično, kao i pre neki dan kada sam premijeru postavio pitanje, a danas su kolege pitale o nabavci protivgradnih raketa. Smatra se da nedostaje oko 7.500 za redovnu odbranu od grada, da je to negde oko 10 miliona evra. Sektor za vanredne situacije kaže da je takav zahtev uputio vašem ministarstvu, a vi kažete da za takav zahtev prvi put čujete. Premijer kaže da nije u redu što je taj sektor pripao MUP, jer niko nije obezbedio pare i pita narodne poslanike - ko će da obezbedi novac? Ono što očekujem ubuduće po svim ovim pitanjima, to je da, naravno, Vlada funkcioniše kao tim, da vam ministarka zdravlja, koja je ovde danas trebala da sedi i da da odgovore na sva pitanja za koja vi ne možete biti odgovorni, da vidimo koliki je broj dece sa retkim bolestima i koliko prosečno košta lečenje, jer su statistike u tom delu vrlo jasne. Smatram da ste vi u mnogim oblastima, kao i u sektoru za koji ste zaduženi, dosta čvrste ruke, dosta ozbiljni i odgovorni, ali očigledno je da to nije dovoljno. To pokazuje i ovaj rebalans budžeta, a moguć je još jedan rebalans budžeta do kraja godine. Ništa ne znači to što ste vi u vašem sektoru za koji ste zaduženi ozbiljni i odgovorni, ako imate ministra zdravlja u čijem ministarstvu i zdravstvenim ustanovama pod njegovom nadležnošću vlada jedan organizovani haos, koji očigledno nekome odgovara.
Reč ima gospođa Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Koristim vreme poslaničke grupe, zato što smatram neophodnim opasku i komentar na izlaganje ministra o deci sa retkim bolestima, jer neznanje ne opravdava. U Skupštini već šest meseci traje proces, u kojem učestvuje i predsednik Skupštine i Odbor za zdravlje i mnogi od nas, da se nađe i sistemsko rešenje. Mnogi od nas poslanika su se po sličnoj temi ili po toj istoj temi obraćali i sadašnjoj ministarki zdravlja i prethodnom ministru zdravlja, gospodinu Stankoviću, kao i onom pre njega, gospodinu Tomici Milosavljeviću. Onom pre Tomice Milosavljevića ne znam, mislim da je bila Leposava Milićević, ali njoj se nismo obraćali. Ako je išta otkrila ova rasprava, to je da ministar ne zna šta mu piše u rebalansu budžeta, jer na razdelu Ministarstva zdravlja postoji namena sa sumom za lečenje dece od retkih bolesti. Licitiranje sa time koliko takvih slučajeva, sa tom rečju, ima u Srbiji je neprimereno i nedopustivo, a neznanje, koje je pokazano nedovoljnim informisanjem o tome koliko se narodnih poslanika iz svih poslaničkih grupa bavilo time, pokazuje jednu aroganciju bez pokrića, potpuno nedostojnu rasprave o rebalansu budžeta. Činjenica da je problem Fond i činjenica je da su mnogi od nas i u raspravi o budžetima i o rebalansima budžeta poslednjih desetak puta govorili o tome da je, na primer, i stavljanje enteralne hrane na pozitivnu listu bio veliki problem, zato što direktor Fonda ne odgovara nikome i zato što ministarka zdravlja mora da moli direktora Fonda da bi se to dogodilo. Konsultacije sa stručnjacima i, naravno, konsultacije sa ljudima koji imaju životnu istoriju deteta sa retkom bolešću. Ako je podatak o šezdesetoro dece povod da ministar kaže – to ćemo lako rešiti, ta je rečenica meni najveća briga, kada sam je čula u ovoj sali. Jer, ako sa takvom lakoćom smatra da je to rešivo i zašto to već neko nije rešio, jer to je samo 400 miliona, onda se stavlja pod veliki znak pitanja – šta je sa drugim stavkama u budžeta i šta je uopšte sa stavom ministra o pojedinim pozicijama u budžetu iz raznih drugih ministarstava? Podatak o tome koliko ih je i novac koji je za to namenjen je već u rebalansu. Kolega Dušan Milisavljević traži više novca da bi ovih 60 slučajeva bilo sigurno da će dobiti finansijsku pomoć države za ono što je najteže u njihovim slučajevima, u porodicama sa decom sa retkim bolestima. Skupština će, nezavisno od Ministarstva zdravlja, ali u konsultaciji, obaviti i ukupni posao, kako je predsednik Skupštine informisao, o sistemskim rešenjima. Na sve to, ne znajući to, ne raspitajući se, omalovažiti narodne poslanike je nedopustivo. Žao mi je što na ovakvoj temi ministar pokazuje takav nedostatak znanja kroz nedostatak empatije prema šezdesetoro dece, sa kojima poslanici jesu u vezi i rade kao i sa bilo kojim drugim udruženjem, jer to je naš posao, da slušamo ljude i da u ovoj sali predstavimo šta je to što je njihov interes. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Šajn. Izvolite
Dame i gospodo, zaista ja, kao roditelj, kao neko ko ima decu, moram da prokomentarišem. Ovo je za mene zaista bilo mučno i za mnoge ljude koji su slušali, za mnoge poslanike. Mislim da je ovo muka slušati. U tom smislu bih zamolio predsednika, zamolio bih predsednika Odbora za zdravstvo, dajte pripremite za narednih mesec dana, mesec i po ili dva, koliko vremena je potrebno, jednu informaciju, studiju, nazovite je kako god hoćete. Ja ću prvi da pritisnem dugme, ne pitajući nikoga za amandman, ako zaista rešavamo sa tim novcem ovu situaciju. Svi smo dovedeni u jednu situaciju, mi koji nismo stručnjaci i koji se ne razumemo, čujem od koleginica koje su zdravstveni radnici da transplantacija srca nema veze sa time, neko spominje da je to deo toga, neko govori 60, tako da smo zaista dovedeni u situaciju da gorko slušamo sve ovo, da gorko trpimo sve ovo, da ljudi pored televizijskih ekrana gledaju i svi dolazimo u situaciju da sutra snosimo odgovornost, jer za nešto i imamo odgovornost kao poslanici. Šta vi tamo radite, koji je vaš odnos prema deci, prema bolesnima? Znači, svako ko ne vodi računa o tome, ja prvi ako ne vodim računa o tome, nije mi mesto ovde da sedim. Zaista posle svega ovoga ne znam šta da mislim. Zamolio bih vas, predsedniče, da na tragu onoga što ste rekli, nevezano za budžet, date u narednih mesec-dva dana pravu informaciju. Mislim da svi mi poslanici, ukoliko postoji rešenje, pa najjeftinije je to da sednemo jedan dan i da se dogovorimo, da donesemo pravo rešenje, ali to rešenje mora da bude jednako za sve i svi mi zajedno da ga podržimo. Tu nema mesta da na ovom pitanju ocenjujemo da li je ovaj ministar dobar ili onaj. Ako nemamo dobro rešenje, niko od nas poslanika ne valja. To nije pitanje pojedinca, to je pitanje naše zajedničke odgovornosti. Zaista vas molim, predsedniče, vas kao predsednika Skupštine i predsednika Odbora za zdravstvo, da učinite sve da svi poslanici dobiju pravu informaciju. Tu zaista nema prostora da razgovaramo o bilo čemu, o nekakvim politikama, to je naš odnos prema deci, to je naš odnos prema budućnosti Srbije, ali dajte pravu informaciju i da vidimo šta da uradimo sa tim. Hvala.
Trudićemo se da to bude i brže. Reč ima gospodin Ilić. Izvolite.
Verovatno kao i ljudi koji gledaju ovaj prenos, i ja se osećam loše i stvarno mi je muka od ove rasprave. U izlaganju gospođe Čomić, svesno je pominjem, nije bilo ni malo politizacije, ni malo zle volje ili već kako ko to tumači. Čini mi se da smo ipak prešli onu granicu koja je nedopustiva. Ne znam zašto neko hoće da stvori predstavu da ovde na jednoj strani postoje ljudi koji brinu o našoj deci, koji vole našu decu, a na drugoj strani ljudi i zli ministri koji ne vole decu, koji ne brinu o njima, da jedni poslanici hoću da pomognu, a da drugi neće. Mislim da je takav zaključak, ako je to cilj, potpuno naopak i pogrešan. Juče sam se i danas u toku dana javio sa tom idejom. Da, konstatovali smo problem i dogovorili smo se kroz ovu raspravu i potpuno je očigledno da ovaj problem treba da se reši na jedan način. Ne može da ga reši ministar finansija danas i ovde sa nama, ali je potpuno jasno koliko je to ozbiljan problem i jasno je da niko ovde, u ovoj sali, nije protiv toga da se problem reši. Ispada da neko ne želi da pomogne deci. Juče smo čuli jednu strašnu kvalifikaciju na koju sam burno odreagovao, gde šef Odbora za zdravstvo, koji je lekar, humanista, doslovce izgovara sledeće, prvo je pobrojao od čega boluju deca, čekaju transplantaciju pluća, srca i onda kaže sledeće, doslovce, citiram: "Ova Vlada je osudila tu decu". Pa, zar to nije monstruozno? Ja sam reagovao juče na to i to je monstruozna konstrukcija od strane jednog lekara. Mene je stid toga. Stid me je i od ove diskusije. Ja vas molim, predsedniče, da zaustavimo ovu diskusiju, jer ona stvarno sada prelazi jednu normalnu granicu. Da konstatujemo zajedno da imamo problem, da konstatujemo da smo svi, uključujući nas poslanike i Vladu, spremni i voljni da problem rešimo. Nećemo ga danas i ovde rešiti kroz ovakav način i ovakvu debatu, jer stvarno je mučno i teško. Onaj ko je u ovoj sali, oseća to. Nemojte da neko beži. Stvarno je ružno da to politizujemo. Niko ovde neće da pokupi poene. Kako možemo u jednom trenutku da kažemo da bismo uradili to, to, to, i to, ali nismo u poziciji, a kada smo u poziciji, o svim tim problemima ćutimo, pa puštamo tada opoziciju da isto to radi. Svi smo mi upetljani u to i svi smo pokazali da nismo sposobni da rešimo probleme, pogotovo ne u ovoj atmosferi i ne da se na ovaj način konfrontiramo oko ovakvih stvari. Uopšte nije problem da pričamo da li treba graditi puteve ovde ili tamo, da budemo lokal patriote i da budemo, ali da se igramo ovako sa ljudskim sudbinama. Pazite sada, stavite se u položaj nekoga ko ima bolesno dete i ko sluša sve nas. Kako se on oseća i šta misli o nama? Evo, verujte mi, iz srca ovo pričam. Uopšte, bez ikakve ideje da bilo koga… Meni je teško i neprijatno zbog toga. Molim vas da prekinemo, ako je moguće, sa ovim. Hvala.
Gospodin Kasalović.
Zahvaljujem. Poštovani predsedniče, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, takođe delim mišljenje kolega da zaista ovde niko u sali sigurno nije protiv toga da se svakom građaninu Republike Srbije, posebno svakom bolesnom detetu pomogne. Mislim da tu nema sumnje i mislim da odavde, iz ove rasprave, jedna takva poruka mora da ode odavde. Međutim, bilo je i teških kvalifikacija o nekoj vrsti organizovanog haosa u radu, ili već tako nečemu slično. Mislim, da to zaista u potpunosti ne odgovara istini. Istina je da mi po prvi put, možda, vodimo ovako jednu ozbiljnu raspravu ovde u parlamentu, a da, evo, nakon 20 godina, u Ministarstvu zdravlja se ozbiljno povelo računa i opredelila određena sredstva za lečenje bolesnih od retke bolesti, tzv. Gošeove bolesti. To do sada nije, zaista, bio slučaj. S druge strane, naravno da tako jedan ozbiljan problem zaslužuje i ozbiljnu raspravu, ozbiljan pristup i sistemska rešenja. Verovatno da je to bilo vrlo lako i kroz samo jednu raspravu rešiti, to bi do sada bilo rešeno. Svakako, očekujem da će ova rasprava u tom pravcu osvetliti ovaj problem u našem društvu i pozvati sve one, pre svega i Ministarstvo zdravlja i Vladu Republike Srbije, ali i sve nas u društvu, nevladine organizacije i druge institucije koje se mogu uključiti u rešavanje ovog problema i odrediti određene sistemske pravce kako bi se ovaj problem rešio. Naravno, siguran sam, kažem još jednom, da svi u tom smislu, u istom pravcu razmišljamo i da želimo da pomognemo, ali zaista trebamo, na kraju krajeva, da budemo realni i da nemamo teške kvalifikacije i da na ozbiljan način pristupimo rešavanju ovog problema, a on se ne može rešiti samo kroz jednu ovakvu skupštinsku raspravu.
Gospođa Čomić.
Zahvaljujem. Ako i kada ikada u ovoj skupštini neko bude izabrao zle ministre, nemate nikakvih briga da ću ja to i reći jasno i glasno. Za sada to nije bio slučaj, ali je bio slučaj da ima ministara koji ne znaju, a ni ne znaju da ne znaju. Molim vas, da ni ne pokušavamo da bilo kakvom drugom retorikom osim činjenicama ovu raspravu maknemo ka temi koja jeste, a tema je sledeća. U rebalansu budžeta je 130 miliona. Ministar brani taj rebalans budžeta. U komentarima na amandman kolege Dušana Milisavljevića on ne zna da taj iznos postoji, to je očigledno jer pita koliko treba novca. Amandman kaže – dodajte glasovima većine 400 miliona na taj iznos da bi se na osnovu procene koje imaju sami roditelji i udruženja pokrilo i troškove za još pedesetoro dece. To je situacija. Ništa više i ništa manje. Ministar koji brani rebalans mora da zna da mu to piše u budžetu kao što mora da zna da je legitimno da se takav amandman odbije, nikakva to problem nije. Ali, ne može da se ne zna da jako dugo vremena u ovoj skupštini teče jedan proces dijaloga o tome da se sistemski reši problem, kao što ne može da ne zna da je jako mnogo poslanika iz svih poslaničkih grupa se bavilo i retkim bolestima i enteralnom hranom i dnevnim boravkom i raznim drugim problemima koji imaju porodice koje su jako dugo bile potpuno nevidljive za sistem. To nije nikakva politizacija, to nije nikakav slučaj koji ne može biti rešen ali isto tako opaska koju je ministar dao – ma, dajte ako vam je to 400 miliona, ma to se rešava lako, zahteva komentar poslanika, ako nam je stalo do toga da se ovde razgovara o činjenicama. Mi ne sumnjamo da će problem biti rešen kao što ne pristajemo da ministar postavlja pitanja poslaniku, a da pre toga nije pročitao da u budžetu postoji taj iznos. Kako je do tog iznosa došlo? Na osnovu kojih konsultacija u Vladi? Mi se u to ne mešamo, taj iznos je nama ponuđen i mi kažemo dodajte još 400 miliona kroz amandman kolege Dušana Milisavljevića. Legitimno je prihvatiti, legitimno je odbiti. Ne dopustivo je pokušavati ljudima koji su pročitali budžet i koji se godinama bave temom o kojoj je trenutno reč podmetati da se radi o politizaciji i da se radi o nečemu što je neko drugi trebalo da reši. To čak nije ni pitanje stila. To je pitanje elementarnog, odgovornog odnosa prema temi koja je trenutno na dnevnom redu, a to je rebalans budžeta Republike Srbije. Nadam se da će proces koji je započeo u okviru Odbora za prava dete, predsednik Skupštine i sa predsednikom Odbora za zdravlje dati rezultate u sistemskom rešenju. Ali, se nadam da bi dotle moglo da bude i dogovora među poslaničkim grupama da se usvoji amandman kolege Dušana Milisavljevića i da time damo i pravo za ministru da je lako rešio problem ako je već u ovoj skupštini rekao da je eto to rešivo, jer mora da ima 400 miliona u fondu. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Prosto ovde neću govoriti kada bude došao moj amandman koji se bavi ovim. Mislim da je sada otvorena rasprava koja je na neki način kvalitetna uz sve mane. Ali, ono što meni nije jasno zbog čega se stalno učitava neki sadržaj. Zbog čega ogromna, ili mnogi narodni poslanici ovde imaju potrebu da dokazuju da li je ovo patetična borba, ili nije patetična borba i šta oni misle. Mi, kada usvajamo budžet ili kada donosimo bilo koji zakon, ali budžet posebno, pa svaka stavka je praktično na neki način odlučivanje o nečijem životu, o nečijim pravima. Zbog čega je ovo sada toliko dramatična tema, pa svi traže da ne bude demagogije, da ne bude ovog, da ne bude onog, nastupaju kao roditelji ili ne kao roditelji. Kakve to veze ima? Kada usvajamo zakon koji definiše stopu doprinosa za zdravstvo ili bilo šta drugo odlučujemo još o ne znam hiljadu, deset hiljada života više nego u ovoj situaciji. Uopšte ne treba da razmišljamo na taj način, meni to nije jasno kao argumentacija. Nije ovo pitanje meteora koji udara u jedan deo zemljine kugle, pa smo se samo mi suočili sa njim i sada kako kaže gospodin Kasalović – svi smo spremni da pomognemo. Ovde niko nikome ne treba da pomaže, u tome je stvar i to je ključni problem. Postoje osiguranici zdravstvenog fonda kojima treba usluga za koju su platili. Ali, tu se onda gospodine Dinkiću otvaraju drugi problemi. O tome smo pričali ovde. Kada kupujete kasko osiguranje, na polisi piše od kojih ste rizika osigurani, kada plaćate zdravstveni fond Republičkom fondu zdravstvenog osiguranja, ne znate koja prava imate, odnosno na koje ste rizike osigurani. To je problem. Pošto zdravstveno osiguranje služi za ovakve situacije koje građani, osiguranici, ne kao i svako osiguranje, ne bi mogli da pokriju jednokratno iz novca koji imaju. Ne treba ljudima zdravstveno osiguranje za andol i za prehladu, ionako se svi sami lečimo od toga, nego za ovakve situacije. Ako sistem na to ne može da odgovori, onda je pogrešan od samog početka. Nije ovo nikakvo pitanje humanosti, ko voli decu, ko ne voli decu, itd. To nema nikakve veze sa tim. Zato mi smeta ovakav način rasprave. Znači, imamo problem, pogrešne procene potrebnih sredstava za lečenje. I to je sve.
Po Poslovniku gospodin Marković. Izvolite.
Gospodine predsedniče, izvinjavam se ali moram da vas podsetim i na član 27. i na član prvi, koji kaže – član 1. kaže da se Poslovnik donosi u skladu sa Zakonom o Narodnoj skupštini, Ustavom i zakonima. Kada se dogodi situacija, ne ulazim u namere, molim vas, a posebno ne bih da meni neko objašnjava šta se radi sa bolesnom decom. To nije politizacija, to je bezobrazluk, ali postoje jasna ustavna načela i zakonska koja brane zloupotrebu dece. Molim vas, kada imamo situaciju gde svi kažemo, ovo je ministar finansija, ovo je zakon gde se i amandmani i obrazloženja imaju jasne proceduralne definicije i u odnosu na njih, očekujem i od vas gospodine predsedniče Skupštine da date obaveštenje ako budete prozvani, o tome šta ste lično uradili, a znam da jeste, da se pokrene adekvatan proces, da Skupština stvarno nešto uradi i da onda nema potrebe ni međusobnih optuživanja, pa svi znamo kad smo bolesni, onda ono što je neko napisao u amandmanu koji god poslanik, a to je procena roditelja. Pa znate koja je moja procena roditelja, da nema tih sredstava koja su velika za moje dete. Ali, u budžetu ne može tako da piše, mora da piše, koja cena, koliko košta i kako ćemo to da obezbedimo. Sve ostalo jeste zloupotreba i dece, i građana, i naprosto ovde nije mesto tome, ima toliko tema. Onaj ko hoće u kampanji da podiže dete da bi dobijao glasove, neka ide nek podiže poljoprivrednike kad hoće od poljoprivrede da dobije glasove. Nemojte tako da se ponašate ovde. Hvala vam unapred.
Gospodin Veselinović.
Koristiću vreme od ovlašćenog predstavnika. Zaista je ova diskusija bila ispod svakog nivoa. Dakle, ako neko kaže da bi želeo da deca u Srbiji umesto SMS poruka, da na taj način se skupljaju pare za spas njihovog života, kaže da je to zloupotreba dece, onda taj nema pojma ni o moralu, ni o politici, ni o etici. Ovo što je sada izgovoreno, a čini mi se da su na sličan način pokušali da odbrane politiku, rekao bi Vlade, a ne ministra, i ostali poslanici iz njegove poslaničke grupe, zaista nije za komentar. U tom smislu, poslanici Demokratske stranke neće više učestvovati u ovoj polemici.
Na član 6. Razdele 16. i 29. amandman je podneo narodni poslanik Gorica Gajić. Izvolite.
Hvala gospodine predsedniče, poštovani gospodine ministre, koleginice i kolege, ovim Predlogom rebalansa predviđena su izdvajanja za tranzicioni fond i to kod Ministarstva za finansije i privredu 4 milijarde i 986 miliona dinara, a kod Ministarstva za rad i socijalnu politiku 263 miliona dinara. Ova sredstva su namenjena za socijalni program i za zbrinjavanje viškova zaposlenih u državnim preduzećima, pre svega kod onih preduzeća koja se danas nalaze u statusu restrukturiranja. Kako je i kod Vladinog programa oporavka predviđeno da se privatizuju neka preduzeća u restrukturiranju, za očekivati je da će biti mnogo viška zaposlenih, i za očekivati je da se ova stavka u budžetu i planira u iznosu od skoro pet milijardi dinara. Mi smo amandmanom predložili da se stavka od Ministarstva za rad i socijalnu politiku od 263 miliona dinara, prenese na stavku tranzicioni fond kod Ministarstva za finansije i privredu, u tom ukupnom iznosu i da se taj fond tako poveća. Međutim, vi taj amandman gospodine ministre niste prihvatili uz obrazloženje da je ovih 263 miliona dinara koje je izdvojeno, bilo kod Ministarstva za rad i socijalnu politiku, već potrošeno za socijalni program za višak zaposlenih u "Galenici", i to u iznosu od 210 miliona dinara i ostatak je za višak zaposlenih kod "Vulkana" a.d. Niš. Kako u zakonu stoju, a i u obrazloženju stoji da su ova sredstva namenjena za socijalne programe, samo kod onih preduzeća, za koje je jasno definisan budući status. Mi smo razumeli da je budući status, pričali ste to i pre neki dan kada smo razgovarali o Vladinom predlogu mera za izlazak iz krize, da su pojedina preduzeća koja su sad u restrukturiranju, njihov izvesni budući status je njihova privatizacija. S obzirom da će biti višak zaposlenih, eto para za taj višak zaposlenih. Iz ovog obrazloženja vašeg, prosto se nameće pitanje – po kom aktu vladinom je "Galenika" u nekom statusu, budućem izvesnom statusu, i po kom osnovu su ovih 210 miliona potrošenih za socijalni program viška zaposlenih u "Galenici", a znamo kako je "Galenika" poslovala unazad dve godine, znamo dokle je i došla, znamo ko se nalazi u zatvoru i znamo da je unazad za dve godine ili već otkad je uhapšeni direktor na stotine novih radnika je zaposleno. Po kom, prosto ne mogu, a da ne postavim to pitanje, ako znate odgovorićete mi i zato se, i ne slažemo što ovaj naš amandman nije prihvaćen. Za sada toliko.
Gospodin Dinkić.
Kao što znate, početkom ove godine u toku je bio proces tenderske privatizacije "Galenike", bilo je nekoliko kompanija koje su se javile, samo jedna je zadovoljila kriterijume iz tendera. U toku tog procesa bio je raspisan poziv i radnicima za dobrovoljni socijalni program. To su radnici koji su se javili, pre nego što se znalo da li će proces uspeti ili ne, tako da po tom osnovu je njima isplaćena otpremnina. Oni su se dobrovoljno javili da odu iz "Galenike", otprilike njih oko tri stotine. Nakon toga, se taj proces završio, znate kako, tako da je "Galenika" i dalje ostala državna, sa problemima i očito da ćemo mi morati sami to da rešimo. Strateški partner je trebalo suštinski da bude rešenje za "Galeniku". Znate i sami da je jedan deo ljudi, pre svega vođe sindikata su bile protiv bilo kakvog dolaska strateškog partnera, čak su i protestvovali zbog toga. Na kraju, taj strateški partner, iako se radi jednoj od najvećih kompanija u farmaceutskoj industriji u svetu, je odustao. Jedan od razloga je upravo bio neprijateljski stav, ne radnika, nego sindikata, vođe sindikata prema njima. Prosto ozbiljne kompanije ne žele da rade u neprijateljskom okruženju, tako da je sada taj problem ostao državi. U "Galenici" se oko 1.000 ljudi, mimo ekonomskog rezona, zaposlilo u poslednjih par godina, to je jedan od osnovnih uzroka sadašnjeg negativnog poslovanja "Galenike". "Galenika" je pre par godina pravila 100 miliona evra godišnjeg promenta, sada jedva da će dostići i 50 miliona, i sada su u toku analize. Mislim da je danas bio sastanak između mog pomoćnika za javna preduzeća i sadašnjeg direktora "Galenike", gde je jednostavno dat zadatak sledeće prirode – da se troškovi poslovanja usklade sa potrebama "Galenike" za kupovinom neophodnom repromaterijala i sa sposobnošću da otplaćuje sve dospele rate kredita, a za sada su uglavnom dospele kamate, glavnica tek dospeva u narednom periodu. U svakom slučaju, prema svim analizama postoji dodatni tehnološki višak od nekih 800 ljudi. Naravno, ja ne znam da li je to tačan broj, to mora da utvrdi analiza. Međutim, bez svođenja broja ljudi u "Gelenici" na tehnološki optimalan, "Galenika" nema šanse da izađe iz problema.
Reč ima gospođa Gajić. Izvolite.
Da, upravo tako gospodine Dinkiću. Činjenica da dok je "Galenika" bila pod, da tako kažem, rukovodstvom kadrova DSS, tamo je ostalo 40 milijardi dobiti, a unazad dve ili tri godine, koliko je neka druga stranka, ili neka druga Vlada vodila "Galeniku", i sami ste rekli ima samo u ovom momentu oko 1.000 zaposlenih koji u ovom momentu mogu da budu višak. Samo da vas na nešto upozorim. I mi se slažemo sa tim da pri vašem ministarstvu treba da postoji ovaj tranzicioni fond i mi se slažemo sa tim da ovi radnici koji sada rade u državnim preduzećima, uopšte u javnom sektoru, koji će jednom morati da dođu na dnevni red i jednom ćemo morati početi da rešavamo višak zaposlenih u kompletnom javnom sektoru, da se ne desi kao sada, da proglasimo to preduzeće sa izvesnim budućim statusom, pa izdvojimo neki novac, pa podelimo radnicima jer raspišemo već neki oglas, neki se dobrovoljno jave, izdvojimo neke silne milione, damo im te silne milione, a problem ne rešimo. I dalje imamo višak zaposlenih, pare smo potrošili, a status preduzeća nismo rešili. Prosto, na to i na takvo nešto mora da se obrati pažnja, i da se kontroliše, jer znate šta, kada su državne firme u pitanju, bar svi mi znamo po nekoliko primera, ako ne i više, da su odlazili iz državne firme u državnu firmu, nazovi višak, a onda uzmu otpremninu i koliko za mesec, dva ili tri presele se u neku drugu državnu firmu i opet čekaju otpremninu. E, to ne sme da se dešava, jer u ovo vreme krize i kada vi sami kažete – mora da se vodi o svakom utrošenom dinaru računa, ne može da nam se dešava ovakav dupli trošak. Damo pare, a ne rešimo problem.
Reč ima ministar Dinkić.
Potpuno ste u pravu i novac iz Tranzicionog fonda biće korišćen isključivo za konačno rešavanje statusa preduzeća. Dakle, ili će preduzeće ostati kao državno, ali bez restrukturiranja, ili će biti privatizovano ili će ići u stečaj u zavisnosti od slučaja do slučaja. Taj novac iz Tranzicionog fonda će biti namenjen isključivo za trajno rešavanje pitanja u ovim preduzećima. To se odnosi i na "Galeniku", to se odnosi i na sve druge.
Hvala. Na član 6. razdele 16. i 34. amandmane su zajedno podneli narodni poslanici dr Nenad Popović i Dejan Mihajlov. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. razdele 19. i 20. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Petković. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da) Gospodin Petković ima reč. Izvolite.
Hvala gospodine predsedniče. Gospodine Dinkiću, u Srbiji se svake godine na održavanje puteva potroše milijarde dinara. Znamo da se često mnogi radovi sprovode bez raspisanog tendera. Znamo da se često krši i zloupotrebljava Zakon o javnim nabavkama. Ne znam da li imate taj podatak, ali pretpostavljam da je održavanje puteva u Srbiji ubedljivo najskuplje, bar na Balkanu, ako ne u čitavoj Evropi, a o kvalitetu puteva našim građanima ne treba mnogo da se priča, i vi ste danas govorili o tome, o kvalitetu asfalta koji se koristi, o načinu na koji se izvode određeni radovi i koliko sve to košta. S druge strane, kada uporedimo koliki je broj saobraćajnih nezgoda, koliko je ljudi stradalo na našim putevima, onda je taj podatak zaista poražavajući. Ministarstvo Vlade Republike Srbije, regionalnog razvoja lokalne samouprave, ovim rebalansom budžeta je dobilo znatno manje sredstava za održavanje, redovno i povremeno održavanje lokalnih puteva. Podsećam vas da je budžetom bilo predviđeno 3 milijarde i 100 miliona dinara, a da je na osnovu rebalansa predviđeno 1,57 milijardi. Nakon ukidanja značajnih sredstava koji su pripadala lokalnoj samoupravi, koji su se slivali u lokalne budžete na osnovu poreza na zarade, mislim da će mnoge lokalne samouprave biti u velikom problemu da održavaju i redovno, ali i u onim situacijama puteve kada, recimo, prilikom čišćenja snega ili nekih drugih nepredviđenih situacija. Zbog toga smo mi predložili da se ovim amandmanom umanje sredstva Javnog preduzeća "Putevi Srbije". Ne mogu da prihvatim argumentaciju da bi se time ugrozila bezbednost na putevima Srbije. Jedva čekam raspravu koja će se sutra voditi ovde o pretvaranju duga Javnog preduzeća "Putevi Srbije" u javni dug, pa da vidimo šta se radi u tom preduzeću, da li se bezbednost ugrožava tako što se ne obeležavaju naplatne rampe, što se ne obeležavaju putevi i radovi koji se izvode na njima, da je gospodin Mrkonjić želeo da putevi budu bezbedniji, ne bi nam predlagao da promenimo dioptriju kad sednemo u kola i da vodimo računa kuda i kako se krećemo. Smatram da je ovaj amandman trebalo prihvatiti, ali razumem vašu argumentaciju tako da zaista jedva čekam sutra da čujem šta je to toliko uspešno kod "Puteva Srbije" da bi se ogroman iznos iz budžeta njima prelio u njihove fondove nakon svih afera, nakon svih neuspešnih poteza aktuelnog direktora, nakon svega onoga što se dešavalo proteklih meseci, šta će Javno preduzeće "Putevi Srbije" to toliko učini na bezbednost i kvalitetu puteva i saobraćaja u Republici Srbiji u narednom periodu. Hvala vam najlepše.
Na član 6. razdeo 20 amandman je podneo narodni poslanik Branka Karavidić. Vlada nije prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Branka Karavidić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, ja sam ovim amandmanom predvidela da se iz razdela Ministarstva saobraćaja i sredstava namenjenih Javnom preduzeću "Putevi Srbije", odvoje sredstva u visini od 200 miliona dinara, koji bi bili utrošeni za izradu planske dokumentacije za državni put prvog reda Požarevac-Kučevo-Majdanpek-Granica sa Bugarskom. Ja sam isti ovaj amandman podnela i prošle godine kada je bio u pitanju budžet republike za 2013. godinu. Sad ću se malo osvrnuti na vaše obrazloženje. Pod jedan, navodite da se amandman ne prihvata iz razloga što je predlogom zakona već predviđeno smanjenje sredstava po istoj ekonomskoj klasifikaciji. Takođe kažete da se amandman ne prihvata obzirom na to da su već utvrđeni prioriteti u realizaciji projekata saobraćajne infrastrukture u istočnoj Srbiji. Navodite put koji se trenutno gradi, zatim navodite da istočnoj Srbiji treba pružiti šansu za razvoj realizacijom projekata saobraćajne infrastrukture po prioritetima i u skladu sa strateškim dokumentima, itd. Mislim da je vaše zalaganje za pružanje jednakih šansi svima, pa i istočnoj Srbiji samo deklarativno, jer u suprotnom bi ste prihvatili ovaj amandman. Vi u četvrtom stavu, odnosno u zadnjem stavu vašeg obrazloženja kažete da je ovaj put, ovaj putni pravac, njegova izgradnja je predviđena prostornim planom za 2014. godinu. Potpuno se slažem sa time i ja sam kao osnov za pisanje ovog amandmana imala upravo prostorni plan sa sobom, ali je pre izgradnje istog puta neophodno da se uradi planska dokumentacija, te zato mislim da treba ovaj amandman prihvatiti.
Reč ima narodni poslanik Radoslav Milovanović: Izvolite.
Poštovani predsedniče, koleginice i kolege narodni poslanici, ja bih podržao amandman moje koleginice, Branke Karavidić, iz razloga zato što je amandman smislen. Drugi razlog je što ja dolazim iz opštine Kučevo koja takođe pripada istočnoj Srbiji, a treći razlog je što samo podaci sa poslednjeg popisa pokazuju da u istočnoj Srbiji ima 15% manje stanovništva nego što je bilo pre 10 godina. Druga stvar, istočna Srbija je bogata i rudnim bogatstvima, a i drvnim bogatstvima. Kako ćete nekog investitora da dovedete u istočnu Srbiju, bilo da se radi o Kučevu, Majdanpeku, Negotinu, Boru, ako nema dobre infrastrukture. Obrazloženje je da para nema, a para ima. Evo na primer, Kancelarija za brze odgovore će potrošiti 8,8 milijardi dinara. Zamislite, duplo više nego što je budžet Skupštine Srbije. Kancelarija za održivi razvoj za nedovoljno razvijena područja pola milijarde. Avio-služba Vlade ni manje – ni više nego 358 miliona: Kabineti ministra su od 15, 25, do 50 miliona dinara. Mislim da za ovakvu namenu para treba naći. Istočna Srbija je granično područje, spomenuo sam njen privredni potencijal i u ime svih onih koji žive tamo, smatram da bi Vlada trebala da prihvati ovaj amandman. Hvala.
Na član 6. razdele 20 i 25 amandman su zajedno podneli narodni poslanici Sanda Rašković Ivić i Miloš Aligrudić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. razdele 20 i 25 amandman je podnela narodni poslanik Milica Radović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Milica Radović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, amandmanom sam tražila da se iznos subvencija javnih preduzeća, tu sam prvenstveno imala na umu "Železnice Srbije", smanji za jednu milijardu i da se taj iznos preusmeri za unapređenje rada Službe za zdravstvenu zaštitu žena u oblasti reproduktivnog zdravlja i planiranja porodice. Naime, kao što i sami vidite, ovaj amandman nema ambiciju da bude prihvaćen, ali njegova namera je da ukaže na potpuno pogrešan izbor prioriteta kada je u pitanju ovaj rebalans budžeta. Da li treba i dalje da izdvajamo sredstva da bi gubitaše subvencionirali da bi oni i dalje pravili gubitke ili treba da uložimo pare u nešto što je u ovom trenutku najpotrebnije, što predstavlja primarni cilj Republike Srbije, a to je izmena demografske slike Srbije? Mislim da, ako je najavljeno smanjenje subvencija javnih preduzeća, ono treba da bude vidljivo. Nije dovoljno smanjiti subvencije javnim preduzećima, tačnije "Železnici Srbije" za 10%, jer se na taj način ne rešava problem, niti se postižu neki značajniji dobici, odnosno uštede. Lično mislim da je to preduzeće koje jako loše posluje, koje je do sada svojim neracionalnim i neefikasnim poslovanjem stvorilo gubitke, koje bi možda mogao da izdrži i neki budžet najrazvijenijih zemalja sveta, ali nikako budžet Republike Srbije. I pored toga što evidentno ne znaju da posluju, oni ne znaju ono što je najstrašnije – da povuku sredstva sa kredita koji je već ranije ugovoren i zbog toga Srbija plaća pet miliona evra penala, zbog kašnjenja prilikom realizacije kredita Evropske banke za obnovu i razvoj. Ako je to već tako, ako oni ne znaju da ta sredstva treba da ulože u modernizaciju saobraćajnica, odnosno pruga u Srbiji, a podsetiću vas, vi to jako dobro znate, da se danas prosečan voz u Republici Srbiji kreće brzinom od 42 kilometra na sat, onda im, uz dužno poštovanje, pare i ne trebaju. Što im onda opredeljujemo bilo šta drugo? Zar nije onda pametnije te pare uložiti u nešto što vapi za novcem u ovom trenutku, a to je upravo unapređenje Službe za zdravstvenu zaštitu žena u reproduktivnom periodu, planiranje porodice. To je uslov, ja vas podsećam, bez koga nema prirodne obnove jedne nacije, bez kog nema izmene demografske slike Srbije u ovom trenutku. Meni se čini da je i zadatak ove Vlade, to je bar tako napomenuto u ekspozeu ministra, odnosno premijera Dačića, da je upravo taj cilj jedan od primarnih ciljeva koje će Republika Srbija imati, a čini mi se da na tom polju nismo do sada uradili ništa. I ako nam to danas, u ovom trenutku, nije jasno ja se plašim da nam neće biti jasno nikada. Hvala vam.
Na član 6. razdeo 23 amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik prof. dr Ružica Igić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. razdele 23 i 25 amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Bojan Đurić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Bojana Božanić, Gorica Gajić i Dušica Morčev. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 9. amandmane u istovetnom tekstu su podneli narodni poslanici zajedno Judita Popović, Nataša Mićić, Radmila Gerov, Zoran Ostojić i Kenan Hajdarević, zajedno Branka Karavidić, Ivan Jovanović, Biljana Hasanović Korać, Gorica Mojović i zajedno Bojana Božanić, Gorica Gajić i Dušica Morčev. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam. Gospodine predsedniče,dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, u jednom momentu tokom rasprave delovali ste veoma iskreno kada ste bili u nekoj vrsti dileme, a ta dilema se sastojala u tome kada se razgovaralo o infrastrukturnim projektima, pre svega u Vojvodini, i vi ste tada izneli jedno mišljenje, da su Marija Terezija i Tito u stvari ulagali, infrastrukturne projekte su sprovodili i realizovali. Posle njih nije bilo infrastrukturnih realizacija u Srbiji. To zaista deluje veoma čudno kada dolazi iz usta jednog ministra, pogotovo što ste povezali taj prestanak infrastrukturnih ulaganja nekim momentom nastanka višestranačja u Srbiji. Gospodine ministre, nije višestranačje nastao kao problem u smislu prestanka ulaganja u Srbiju. Vi biste mogli da dobijete validne podatke i odgovore na te vaše dileme i na to vaše pitanje od vaših koalicionih partnera. Dakle, od devedesetih godina u Srbiji više nema velikih infrastrukturnih ulaganja upravo iz tog razloga, jer je Srbija ratovala, gospodine ministre, pa iz tog razloga bi možda najviše podataka mogli da dobijete od svih onih koji su tada bili na vlasti i od najdražih i najmilijih opozicionih stranaka. Prema tome, nije višestranačje, nije parlamentarizam najveći problem Srbije. Najveći problem Srbije je pogrešna politika i mi se stalno vraćamo na tu politiku. Kada pogledamo da vi čak i u ovoj stavci budžeta u stvari rešavate pitanje uštede tako što prepolovljujetesredstva koja namenjujete lokalnim samoupravama za redovno i povremeno održavanje lokalne putne mreže, onda je jasno koliko je u stvari Srbiji bitno. Dakle, ne samo da se rade veliki infrastrukturni projekti, nego uopšte da se održava već nešto postojeće. Da li je ovo način da se modernizuje Srbija? Da li je ovo način da se nešto promeni u Srbiji ako vi štedite na investicijama, oko osam milijardi dinara manje investicija, kada štedite na tako bitnim stvarima koje bi mogle da doprinesu razvoju cele privrede? Privreda je u gubitku u toku 2012. godine otprilike 63 milijarde dinara.
Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Rekao sam da se to poklopilo i zaista je to tako. To mogu da vam ponovim i da vam obrazložim. Pomenuo sam i Mariju Terezu, a pomenuo sam i Tita jer je činjenica da se u to doba bivša Jugoslavija zaduživala. Ako pitate odakle su finansirani svi ovi projekti, i Đerdap, i autoput koji se nekad zvao Autoput bratstvo i jedinstvo, a sada ima samo u jednoj pesmi to, i termoelektrane, to je bilo iz kredita raznih institucija koje su presahli počevši od 1980. godine na dalje, nakon Titove smrti. Ja vam to govorim. To je tačno. Zašto je to tačno? Višestranačje, kao što znate, nije uvedeno 2000. godine, nego 10 godina ranije, tako da se i to poklapa. Znači, ako već pričate da nije bilo devedesetih godina infrastrukturnih projekata, kao što nije, to se poklopilo da je bilo u doba kada je uvedeno višestranačje. Ne kažem da je višestranačje odgovorno i nisam želeo, samo kažem da su se te činjenice poklopile, da kada je postojala jedna vrsta sistema lakše su se i brže sprovodile investicije. Tada nije bilo javnih nabavki. Svidelo se to nekome ili ne, tada se nešto i gradilo i tone nešto, nego sve ovo što je sagrađeno, sagrađeno je bez javnih nabavki. Ne kažem da su javne nabavke krive, ali hoću da kažem da neke zemlje koje nemaju na primer javne nabavke, u arapskom zalivu Emirati ili neke druge zemlje koje nemaju ta pravila, pokazalo se da su brže sprovodile neke infrastrukturne projekte. Ne kažem da mi treba da se vraćamo u to doba, to je istorija. Kako znam da je sve ovo rađeno na zaduživanje? Prvo možete da pogledate strukturu našeg duga. I dan danas neke od tih kredita otplaćujemo, a posle 2000. godine javni dug je bio 160% BDP, a onda nam je otpisano 66% od strane Pariskog i Londonskog kluba. Upravo taj novac je korišćen za ove infrastrukturne projekte. To je bila moja konstatacija, da je tada očito organizacija bila bolja, kada se ipak nešto gradilo. Moje pitanje je - kako je moguće sada, u kojoj mi godini sada živimo, u 2013. godini, da je maltene teže izgraditi, hajde čak i ovaj put koji je pomenut malo pre od Požarevca do tzv. dunavske magistrale, do Kladova, nego što je Egipćanima bilo da izgrade piramide, kad nije bilo ne samo javnih nabavki, nego kad nije bilo ni tehnike? Dakle, činjenica je da imamo problem u organizaciji i tu pare ne pomažu, tu novac ne pomaže. Zašto novac ne pomaže? Zato što, izneo sam vam podatke koliko imamo nepovučenih kredita za infrastrukturu, tri milijarde i 300 miliona evra u ovom trenutku. To je bilo neefikasno, mogu da govorim od 2000. godine na ovamo, u svim vladama. Slažem se sa vama, bile su druge okolnosti, bilo je i 90-tih. Opet se vraćamo, jedino se kapitalno gradilo kada je Srbija imala jednostranački sistem. Da li sam ja za to da se vrati? Nisam. Mada bi bilo bolje da su koalicije manje.
Replika, gospođa Popović.
Hvala vam gospodine predsedniče. Poštovani gospodine ministre, ja bih se složila sa vama. Ne bih ni ja volela da se vratim u ono vreme i u to jednostranačje, iako danas postoje mnogi koji bi i te kako voleli da se uvede jednostranačje i da jedan čovek u stvari bude onaj prosvećeni apsolutista i da vlada ovom državom i na nebu i na zemlji. Pitala bih vas mnogo, mnogo životno pitanje. Sami ste rekli, novaca negde ima, ali novac se ne troši racionalno. Ne radi se organizovano. Dakle, očigledno postoje neke smetnje u organizaciji i uređenju ove države i ovog društva. Šta je to potrebno, gospodine ministre, da se tu nešto promeni? Danas ova Vlada ima jednu komotnu većinu. Ova Vlada već godinu dana postoji. Ima prostora, ima vremena, ima mogućnosti, ima podršku u svetu, ima podršku u Evropi, ima veliku podršku na domaćem terenu. Sa ovakvom većinom u parlamentu mnogo šta može da se uradi. Kako to objašnjavate, gospodine ministre, da ova Vlada sopstveni zakon, Zakon o javnim preduzećima, ne primenjuje i ne sprovodi? Kako to objasniti i građanima i kako objasniti javnosti da Vlada ne želi nešto što je u funkciji neke organizacije i neke uređenosti i transparentnosti, jednostavno ne želi to da sprovodi i primenjuje.
Reč ima ministar.
Kako da se to reši? To ne može da uradi jedan čovek. To mora da bude jedna opšta podrška društvu. To znači da se ne ogadi život nekom sposobnom koji bi hteo da radi na nekom mestu u javnom sektoru i da sprovede sve ovo preko raznih napada medija itd, jer mi sada imamo situaciju da ljudi koji su najsposobniji beže iz državnog sektora, jer ne mogu da imaju dobru platu, a još plus ih napadaju sa svih strana oni koji su lošiji od njih. Umesto da napravimo jedan sistem da nema uravnilovke i da nađemo način da se dobri stručnjaci koji bi vodili ove infrastrukturne projekte dobro plate, a da ne vise svakog dana u novinama zato što im je plata veća od, recimo, nekih u administraciji, pa da se onda birokratija smanji, da npr. kada se radi novi zakon o planiranju i izgradnji, da se ne ide na to da to bude u interesu prostornih planera ionih kojima odgovara da se što duže i komplikovanije rade ti projekti da bi oni što više imali honorara i što više zaradili, nego da to bude što kraće i da što manje ljudi bude u to uključeno. Mnogo je takvih stvari, ali mnogo je i drugih interesa sa druge strane, kojima to ne odgovara. Kada se sve to sabere i oduzme, mi smo sada faktički žrtva jednog vrlo birokratskog sistema, gde kada neko čak i pokuša da napravi iskorak, biva napadnut zato što štrči u nekom smislu iz tog birokratskog sivila. Da li je to moguće rešiti? Mislim da jeste, ali je potrebna jako velika snaga. Potrebno je da se ne osvrće taj koji to rešava i koji ima političku podršku na razne natpise u novinama i da gura to, da saseče birokratiju, da napravi dobru organizaciju, da ako neko kaže – zašto moja organizacija nije uključena u sprovođenje projekata, kaže baš me briga, ako nisi potreban, nećeš biti uključen. Onda, mediji da ne promovišu po TV inženjere koji su izgubili posao zato što je državni budžet smanjio da kupuje, ne znam, informacionu tehnologiju, a oni su imali godinama dogovor sa raznim državnim institucijama da baš njihove firme rade. Oni koji su na tržištu, ne mogu da dođu na televiziju da kažu koji su njihovi problemi. Oni koji imaju neki interes i koji su olako dobijali poslove, sada kada skresan budžet drugog, trećeg ministarstva, gledam pre neki dan, u jutarnjem program TV "Pink", neki ekspert se pojavljuje i kaže – izgubićemo svi posao. Ko će da izgubi posao? Većina uopšte ne radi za državu, većina je na tržištu. Većina radi za inostranstvo. Prodajemo softvere po svetu. Dakle, ovo je samo jedan mali segment, jedan primer. Ako bi mogli da kreiramo jednu takvu klimu, gde se otvoreno priča o problemima, ali i rešenjima i da nema te uravnilovke, opet kažem, i demagogije, mislim da bismo do tog rešenja došli. Mislim da je vaša poslanička grupa jako otvorena i konstruktivna i da doprinosi stvaranju takve klime, ali što kaže, vi napravite jedan korak unapred, a onda neki drugi naprave tri koraka nazad. Ne nalaze se oni uvek, nažalost, samo u vlasti. Ima ih, ali ih ima dosta i u onom nekonstruktivnom delu opozicije, sada da ih ne pominjem, baš evo gospodin koji stoji pored vas ih predstavlja.
Gospođa Popović, replika.
Hvala. Gospodine ministre, otprilike, tu bismo se složili šta je sve potrebno da se uradi, ali za početak, koje su prepreke u ovoj Vladi zbog čega se ne sprovodi i ne primenjuje Zakon o javnim preduzećima? Evo već sedam meseci je taj zakon na snazi i još uvek se ne kreće u realizaciju u smislu formiranja nadzornog odbora. I dalje imamo upravne odbore. I dalje je problem da se raspišu konkursi za javna preduzeća. To je jedno osnovno pitanje, ukoliko zaista krenete u to da promenite i reformišete ceo javni sektor. Sami ste se danas iznenadili koja je dubioza "Puteva Srbije" i od kada ta dubioza potiče, iz 1992. godine. Sami ste predvideli smanjivanje subvencija, jer ste shvatili koliko je to bacanje para i u "Želenici Srbije". Videli ste kolike kamate otplaćujete zbog toga što se "Srbijagas" nekontrolisano zaduživao. Brisali ste u ovom rebalansu član 34. koji je omogućavao Vladi neko diskreciono pravo za nova zaduživanja i davanja novih garancija. Očigledno ste svesni gde je problem, gospodine ministre, ali kako to rešiti? Pažljivo sam vas slušala danas tokom celodnevne rasprave. Prosto očekujem od vas da date jedan konkretan i iskren odgovor – šta vi nameravate kao ministar finansija da preduzmete u vezi toga da se Zakon o javnim preduzećima ozbiljno primenjuje? Da li vi imate podršku vaših koalicionih partnera? Da li postoji politička volja da se taj zakon primenjuje? To je za početak.
Reč ima ministar.
Daću vam iskren odgovor, kao što ste to od mene tražili. Mi smo demokratsko društvo. Narod je glasao za partije koje baš briga za departizaciju. Najveći broj glasova na izborima su dobile stranke kojima to uopšte nije prioritet. Ja sam sve u svom resoru konkurse sproveo na vreme, za ovo malo javnih preduzeća koji se nalaze u mom resoru, a takođe i još neke. Ali, to je demokratija. Ako narod to ne stavlja u vrh svojih prioriteta kada dođu izbori, nego se o tome priča samo u novinama ili pre izbora ili između dve kampanje. Znam kakvo je zalaganje vaše stranke i vi znate zalaganje stranke koju ja predstavljam, ali narod većinski glasa za one kojima to uopšte nije prioritet, departizacija, biranje direktora javnih preduzeća na javnim konkursima. To treba reći. Tražili ste otvoreni odgovor, to je otvoreni odgovor. Da li je to demokratija? Jeste. To je demokratija, narod glasa kako želi i to ne možemo mi da menjamo.
Moram da dam reč narodnoj poslanici Bojani Božanić.
Hvala, poštovani predsedniče. Da zaokružimo, pošto smo i mi podneli amandman na član 9. i predložili da se briše. Zaista molim ministra da mi stvarno kaže dokle više da sve tovarimo na lokalne samouprave? Imali smo prvo prebacivanja regionalnih puteva na lokalni nivo, pa šta ćemo da radimo – videćemo. Posle toga, hajde, opredelićemo im sredstva. Da ne pričam o tome da smo im opredelili samo 900 miliona za zimsko održavanje, što je veliki problem. Mislim da je ono čak potrebnije od ovog letnjeg održavanja. Nakon toga smo raspisali tendere uz puno muke, pa uz neke nove procedure -kako da se radi održavanje, kako da se to reguliše, kako da se sastavi specifikacija i nakon toga, u ovom novom Zakonu o javnim nabavkama, koji je isto fenomenalan, u junu tek dobijamo te ugovore sa izvođačima radova i nakon toga za 50% umanjujemo sredstva lokalnim samoupravama za održavanje ovih puteva. Da li to znači da će sada opštine morati da se zaduže da bi isplatile planirani deo sredstava? Ugovori su mahom potpisani. Znam dosta opština gde su ti ugovori potpisani. Pričali smo sada i o nekom začaranom krugu. Ne znam sada kako da izađemo iz tog začaranog kruga? Čini mi se da je koleginica Čomić rekla kako se nešto kvartalno dešava. Znači, obećavamo nešto i ta obećanja kvartalno padaju u vodu, konkretno, za ove lokalne samouprave, i to na svaka četiri meseca – rebalansom, pa budžetom, pa setom poreskih zakona, pa ukidanjem onih taksi i sada opet ovim rebalansom. Verujte mi da se osećam kao papagaj. Non-stop pričam jedno te isto i računam da ako dovoljan broj puta ponovim, valjda će ministar shvatiti da treba da se obrati pažnja na probleme ljudi koji se nalaze tamo na terenu. Prvo smo smanjili ova sredstva, smanjili smo transfere, ukinuli smo porez, odnosno smanjili smo porez na dohodak, ukinuli smo neke takse, centralizujemo obračun zarada, centralizujemo zaposlenja u javnom sektoru, lokalnim samoupravama – ne znam da li smatrate da niko od ljudi u lokalnim samoupravama nije kompetentan bilo šta da radi? Da li mislite, ne vi lično nego uopšte svi ministri i Vlada, da može neko tamo u Beogradu, nekakva kancelarija, ministar, državni sekretar i slično, da odlučuje o svim poslovima koji se dešavaju na nivou lokalne samouprave? Nedostaju nam sredstva za infrastrukturu. To smo videli, samim tim nemamo mrežu infrastrukture. Nakon toga, naravno da nemamo nikakve investitore koji dolaze u te opštine da nešto ulažu i samim tim imamo nedostatak radnih mesta. To dalje vodi nedostatku nekog svežeg živog kapitala, koji bi došao u neke određene opštine, u sve opštine. Odatle idemo u neku negaciju – nedostatak rasta i privrede i BDP i čitave proizvodnje i svega. Imamo nedostatak unapređenja kvaliteta života, što sve vodi nedostatku ljudi u Srbiji. Ako vi mislite da je cilj da se svi mi selimo i da dođemo ovde u Beograd da živimo i ako mislite da taj nedostatak ljudi u Srbiji je cilj koji treba da postignemo, verujte mi da smo to skoro već i postigli.
Reč ima ministar Dinkić.
Nažalost, mislim da ćete još mnogo puta morati ovu priču da ponovite i da budete glasniji da bi se problem rešio. Rešenje svakako nije da regionalne puteve održavaju gradovi i opštine. Regionalne puteve treba da održavaju regioni. Regione najpre treba formirati. Od kada govorim da treba menjati Ustav i formirati regione u Srbiji i dati im nadležnosti? Pozvaću Vojvođane na sastanak, pošto je to jedini funkcionalni region koji danas postoji u Srbiji, da napravimo ovog leta zakon o finansiranju Vojvodine, kao što sam i obećao. Jedna od nadležnosti regiona jeste i održavanje regionalnih puteva – ne gradova, ne Republike, nego regiona. Treba im dati nadležnosti i sredstva za takvu vrstu delatnosti. Vojvođanima ćemo to rešiti, nadam se, u zakonu koji ćemo predložiti ovoj skupštini da ga usvojimo pre zakona o budžetu za narednu godinu. Ali, nećemo rešiti problem vas koji ste u zapadnoj Srbiji, istočnoj Srbiji i južnoj Srbiji, u Šumadiji, bez formiranja funkcionalnih regiona u celoj Srbiji. Sve dotle ćemo imati neravnomerni razvoj. Što se tiče opština, 80% od poreza na zarade sada ostaje gradovima i opštinama. Na ljudima koji vode gradove i opštine je da odrede prioritete. Nekima je prioritet da dovedu investitore, da zaposle ljude i da naprave fabrike, a drugima je prioritet da zaposle što više partijskih ljudi. Različite su opštine u tome po Srbiji. Pogledajte koliko ima zaposlenih po broju stanovnika u različitim gradovima i opštinama Srbije, pa ćete videti da može da postoji lokalna uprava koja ima minimalan neophodan broj zaposlenih, a ima i onih koje su gomilane partijskim kadrovima kroz razne garniture. Onda, ako se daje novac na birokratiju u opštini, onda nema za ove korisne stvari – ni za puteve, ni za lokalne puteve, niti za infrastrukturne projekte, što treba da bude funkcija lokalnih vlasti. Isto tako, čuli smo jednu demagogiju danas tokom današnjeg dana, zamerka Novom Sadu kakav porez na imovinu određuje. Ako jedna uprava ima većinsku podršku odbornika u nekoj skupštini da vode neku politiku, porez na imovinu je lokalni porez. Ko onda odgovara za to da li će biti prikupljenog poreza i za šta će se on trošiti? Neću ja kao ministar finansija da se u to mešam, jer je to posao lokalne samouprave. To je fiskalna decentralizacija, ali onda ne sme da se ide demagogijom i da se kaže u nekim mestima – mi bismo to uradili, ali nam Beograd ne da. To nije fer. Neke stvari lokal ne može sam da uradi i zato je potrebna podrška Beograda, odnosno republičke Vlade. Ali, ima puno stvari koje može da uradi, ali postavlja sebi različite prioritete. Kako je moguće da neke opštine imaju interes da besplatno daju zemljište za investitore, samo da dođu i da naprave fabriku i zaposle ljude, a neke su odredile ogromne komunalne takse i kod njih niko neće ni da dođe, a kamoli da sagradi fabriku? To je decentralizacija i to je demokratija. Ako narodu, toj opštini i gradu, ako im ne smeta to što gro budžeta ode za plate opštinske administracije a ne za projekte i ako ponovo glasaju za takve ljude, onda ne znam šta da tu kažem? To je pitanje demokratije i obrnuto. U mestima gde se uzastopno glasa za, kada bi to makar bilo, ljude koji su već pokazali da dobro vode grad, to je onda prava stvar i to je pouzdan znak da taj čovek dobro vodi svoju opštinu. Međutim, problem je što smo i tu iskrivili naš politički sistem i što nemamo direktan izbor gradonačelnika. To takođe moramo da promenimo. Ne samo da imamo regione, nego izbor gradonačelnika, predsednika opštine po imenu i prezimenu, da imenom i prezimenom stane pred svoje sugrađane i da odgovara za rezultate svog rada, a ne da se krije iza partije. Jer, niti Vučić, niti Dačić, niti Koštunica, niti bilo ko od nas, niti ja, vi, možemo da znamo šta ko radi u 170 opština i gradova. To treba da bude čovek koji imenom i prezimenom izlazi na crtu na izbore.
Replika, gospođa Božanić.
Zaista bih se sa ovim poslednjim složila u potpunosti sa vama, jer to ima smisla, i ne samo gradonačelnici, mislim da i narodni poslanici treba da svojim imenom i prezimenom stoje i predstavljaju svoje gradove i opštine i regione. Što se tiče regiona, sada imamo okruge koji funkcionišu kako-tako. U stvari, ne bave se stvarima o kojima ste govorili, imaju određenu administraciju i u ovom budžetu oni imaju određena sredstva. Mislim da bi možda oni mogli da se pozabave ovim stvarima. Svakako se slažem da moramo da napravimo decentralizaciju i da moraju postojati regioni. Da li to treba da se uradi na ovaj način kako je predloženo i da ti regioni treba da budu megalomanski ili to treba da ostane na nivou ovih okruga, verujem da to treba da ostane na nivou ovih okruga kakvi sada postoje a da unapredimo njihove kapacitete. Opet pričam o porezu na zarade. Svakako 80%, to treba reći, ali isto tako treba reći da smo taj porez na zarade umanjili sada u ovom prethodnom periodu ovim prethodnim setovima poreskih zakona. Što se tiče prioriteta i projekata koji treba da se rade u lokalnim samoupravama, tako je, o tome odlučuju ti lokalni lideri i lokalna vlast. Mene interesuje ono što ste pričali danas o tome, pa ste pitali neke poslanike da vam daju predloge i to da li država ima strategiju razvoja, da li ima neku viziju koje projekte i koje prioritete bi trebalo da postavi? Nisam primetila u svim sektorima da se tako radi. Dakle, da imamo prioritet prvo tih glavnih kapitalnih projekata, da uredimo državu, da imamo autoputeve, da vidimo šta nam je sa aerodromima, da vidimo šta nam je sa železnicom. Znači, to su neke glavne stvari. Ne treba država da pravi tamo negde most u nekom selu. U svakom slučaju za to ne treba da određuje sredstva, o tome treba da vodi računa lokalna samouprava. Velikih problema ćemo da imamo upravo zbog ove projektne dokumentacije. Mislim da država treba prvo da poradi na projektnoj dokumentaciji. Dakle, da pomogne lokalnim samoupravama da izrade plansku dokumentaciju. Ne znam da li ona naredba od pre par godina da sve opštine moraju da imaju prostorni plan ispunjena, da li sve opštine zaista imajuplansku dokumentaciju, što se tiče projektne dokumentacije, i osposobljavanja kadrova. Ništa od sredstava, bilo kojih, države ili drugih donatora nećemo moći da dobijemo ukoliko nemamo ove osnovne elemente. Bojim se da će država na tome najviše morati da poradi.
Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić.
Gospodine predsedavajući, javljajući se rizikujem da budem optužena za demagogiju, obzirom da sam poslanik DS. No, vratila bih se na član 9. gde sam zajedno sa svojim kolegama predvidela da se ovaj član briše. Radi naših gledalaca, građana Srbije, samo sam htela da podsetim da ovaj amandman predviđa povratak na stanje iz doba kada se donosio budžet Republike Srbije, kada su sredstva u visini od preko tri milijarde dinara bila namenjena mreži puteva izuzetih iz mreže puteva prvog i drugog reda, odnosno mrežu lokalnih puteva u dužini od preko šest hiljada kilometara. Dokaz da je ovaj rebalans rezultat samo pukog rezanja rashoda bez plana, bez sagledavanja posledica je upravo ne prihvatanje ovog amandmana. Ta prepolovljena sredstva namenjena lokalnim upravama će biti nedovoljna da one izvrše svoje nadležnosti. One neće moći da nadomeste sredstva u visini od milijardu i po dinara, a mogu samo da podsetim da im je prihod ovih meseci drastično smanjen. One su osiromašene. Ne znam kako će same izaći na kraj sa održavanjem tolike dužine lokalnih puteva. Podsetila bih da su sve lokalne uprave u prvom kvartalu ove godine bile u obavezi da Ministarstvu regionalnog razvoja i lokalne samouprave pošalju svoje planove letnjeg održavanja. Verujem da su sve lokalne uprave to uradile. Dobile su saglasnost nadležnog ministarstva, a zatim su pristupili javnim nabavkama. Neke od njih su do sada potpisale ugovore, a one koje su imale više sreće već su obezbedile izvođenje radova na svojim lokalnim putevima. Mene interesuje, gospodine ministre, šta će raditi lokalne uprave, njih 132, posle usvajanja ovakvog rebalansa? Da li će lokalne samouprave ponovo morati da rade svoje planove letnjeg održavanja, slati Ministarstvu regionalnog razvoja, raditi javne nabavke i ponovo potpisivati ugovore sa izvođačima? To je pitanje. Nadam se da je gospodin ministar pitanje čuo, pa će mi na to pitanje i odgovoriti. Odbijanje ovog amandmana u stvari ukazuje na drugi nivo problema. To je u stvari narušena bezbednost u saobraćaju. Samo ću pokušati da opišem jedan put koji je u opštini Majdanpek dat na staranje, gde se od strane stručnih lica kaže da je gornji sloj kolovoznim zastorom celom dužinom puta ispucao sa udarnim rupama, da je na mostovima došlo do sleganja obalnih zidova i mostovi su ne bezbedni za odvijanje saobraćaja, gde su odvodni jarkovi napunjeni zemljanim materijalom i kamenom celom dužinom, gde su propusti takođe napunjeni zemljanim materijalom, i da su popucale šahte, a na pojedinim mestima došlo je do loma betonskih cevi, odnosno propusta. Mogla bih ovako da pročitam ceo nalaz eksperata, odnosno ljudi, saobraćajnih inspektora, inženjera koji su išli u obilazak jednog puta prenetog lokalnoj upravi Majdanpek. Verujem da je 90% narodnih poslanika prepoznalo neke od svojih lokalnih puteva. Ne mogu da verujem da se u celu priču, u sugerisanje u to da se prihvati ovaj amandman nisu uključili nadležni ministri. Tu mislim na ministarku Kalanović i na ministra za infrastrukturu. Gotovo sam sigurna da je ovo katastrofalno stanje skoro svih šest hiljada kilometara puteva ogromna pretnja za bezbednost u saobraćaju. Tu su ugroženi i životi ljudi, a da ne govorim o mogućoj materijalnoj šteti. Gledajući rebalans budžeta, slučajno naiđoh na, recimo, član 6. razdeo Ministarstva finansija i privrede, funkcija – 410, ekonomska klasifikacija 621 – nabavka domaće finansijske imovine, gde je opredeljeno 7.400.000 dinara. Pod nejasnom formulacijom ulaganja od posebnog značaja, a raspored korišćenja datih sredstava će se vršiti po posebnom aktu Vlade. Da li je lokalna putna mreža od posebnog značaja, kako za sve građane Srbije, tako i za Vladu Republike Srbije?
Reč ima ministar Dinkić.
Odgovoriću vam na ovo pitanje, jer je bilo konkretno. Ako su lokalne samouprave planirale da rade radove za tri milijarde dinara, govorim za sve opštine, za održavanje puteva, koji su regionalnog karaktera, njihova nadležnost je preneta na lokal, a sada pošto je to prepolovljen iznos od strane Republike, imaju dva rešenja. Ako imaju mogućnosti da isfinansiraju to sve sami, kad kažem sve, mislim na nedostajuća sredstva, ili da naprave anekse ugovora i da finansiraju onoliko koliko para dobiju. Nema treće mogućnosti. Moram da vam kažem, ako postoji problem sa nekim rashodima koji uopšte nisu bili celishodni, a koje smo imali, navešću vam samo dva – otplata dugova za skoro milijardu i po dinara, milijardu i po dinara saniranje neosiguranih depozita za Razvojnu banku Vojvodine. Mogu da vam navedem još takvih dubioza koje su isfinansirane. Moralo je negde da se smanjuje. Šta je alternativa? Da smo ostavili isti iznos, morali bi više da se zadužimo. Tu nema nikakve dileme. Kompletan deficit se pokriva zaduživanjem. Nemamo privacione prihode da bismo pokrili taj deficit, nemamo ni donacije. Znači, alternativa višem budžetskom deficitu. Bez obzira što bi ovo bilo korisno upotrebljeno, smatram da treba održavati puteve, ali viši budžetski deficit u ovakvim uslovima znači veće zaduživanje, više troškove za kamate u narednim godinama i opet još manje para za održavanje puteva. To je začarani krug. Pričao sam pre par sati. Nije jednostavno prekinuti. Rekao sam kako može da se prekine. U svakom slučaju, svaka opština, svaki grad će videti šta su mogućnosti. Neke opštine, kao što je Majdanpek, sigurno nemaju sredstava. Uveren sam u to. One su u lošoj poziciji i moći će da finansiraju samo onoliko koliko dobiju od Republike. Neke druge mogu da dodaju sve što im nedostaje ili deo koji nedostaje, pa da urade više, od slučaja do slučaja.
Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić.
Gospodine ministre, samo jednu rečenicu, drago mi je što ste zapamtili da sam iz Majdanpeka. Finansiranje i održavanje lokalne putne mreže ne bi ni bio problem za opštinu Majdanpek da RTB Bor opštini Majdanpek na ime korišćenja mineralnih sirovina ne duguje, presek rađen mart-april, 300 miliona dinara. Ako kažem da je budžet za ovu godinu nešto preko milijardu, onda znate kolika su ta sredstva. Hvala vam.
Ministar Dinkić ima reč. Izvolite.
To je tekući dug ili je to nešto iz prošlosti? Tekući dug. Alternativa je sledeća. Ukoliko se redi o tekućem, zaista bi morali to da vam plaćaju, ako je to tekuća obaveza, zato što imaju profit već poslednje tri godine. Ako se radi o dugu iz prošlosti, onda je to druga stvar, ako je to nešto akumulirano iz prošlosti. Ali, definitivno, kada RTB Bor izađe iz restrukturiranja, onda rešenje za takve situacije, ne samo za RTB Bor, nego i za "Resavicu" i za sve koji su sada u restrukturiranju, a koji neće više biti nakon godinu dana, ako ne plati svoju obavezu ka opštini, opština treba da ih blokira i da im skine prinudno sredstvo.
Reč ima gospođa Popović. Izvolite.
Hvala. Gospodine ministre, samo nešto da razjasnimo. Dakle, demokratija podrazumeva vladavinu prava, a vladavina prava podrazumeva poštovanje zakona. Ni jedna stranka nije dobila podršku od svojih birača da ne poštuje zakone. Nema ni jedna stranka to diskreciono pravo da odlučuje o tome da li će neki zakon da poštuje, primenjuje ili ne. Upravo iz tog razloga pretpostavljam da je i vama u potpunosti jasno da nema ovde takve vrste pristupa zakonima o kojima vi danas pričate, koji pristup može da dobije bilo čiju amnestiju ili podršku. Dačić i Vučić su u predizbornim kampanjama govorili o tome da će ovo biti neka druga Vlada kada oni dođu na vlast, drugačija Vlada nego Vlada Mirka Cvetkovića. Svakim danom se u stvari pokazuje da nisu nešto odmakli od Vlade Mirka Cvetkovića. Šta više, ja mislim da je tu jedan ogroman problem, ukoliko se u pravi plan stavlja partijski interes, a vi ste upravo malopre iskreno odgovorili o tome da ne postoji politička volja da zaista zaživi prava demokratija u smislu vladavine prava. Mislim da ćete vi kao ministar finansija, kao jedan racionalan čovek, moći da preduzmete nešto u tom smislu da ćete vaše koalicione partnere, ako ništa drugo, ukoliko se oni baš nešto ne snalaze u ovoj demokratiji i u vladavini prava, nagovoriti da bar poštuju one zakone koje ova Vlada predlaže, a Skupština, odnosno njihova skupštinska većina izglasa.
Ministar Dinkić ima reč. Izvolite.
Mnogo je ova Vlada odmakla od Vlade Mirka Cvetkovića, i po pitanju evropskih integracija i po pitanju rešavanja nekih teških problema, koje su i Vlada Mirka Cvetkovića i neke druge vlade gurale pod tepih, a to je rešenje odnosa sa Prištinom. Takođe, mnogo smo odmakli i u tome što ne krijemo više, kao što su prethodne vlade krile, dugove ili neplaćene račune, nego iznosimo i koliko god možemo to otplaćujemo. Verovatno još sve nismo platili koliko je tih kvazi fiskalnih deficita ostavljeno. Nažalost, ono što je transparentno ostavljeno, to je ogroman javni dug i obaveza da maltene i ove i naredne godine obezbedimo oko pet milijardi evra radi nesmetanog finansiranja države. Ako neko misli da je to lako ili da tu nema razlike u odnosu na prethodnu Vladu, prosto neću ulaziti u to, to je lični stav. Ima još jedna stvar, i premijer i prvi potpredsednik Vlade, zaista verujem zbog svih ovih stvari o kojima sam pričao, u dosadašnjem toku rada Vlade nisu ni stigli da se bave možda nekim pitanjima koja su za vas od izuzetne važnosti, ali verovatno su u nekom redosledu prioriteta kod njih. Prosto nisu mogli da se bave svime. Nema govora, ja nisam tumač zakona, zakon svaki mora da se poštuje. Kada Skupština donese zakon, on mora da se poštuje i uveren sam da će i ovaj zakon o kojem vi govorite biti u potpunosti ispoštovan onako kao što je rečeno u tekstu samog zakona.
Reč ima gospodin Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, dr Stefanoviću, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, evo nas na kraju ove rasprave o budžetu. Jučerašnja, odnosno prekjučerašnja rasprava se svela na rok stihove, a danas smo malo imali poslovice. Kada bismo tu sublimirali, ispada da su naprednjaci dali takav budžet koji kaže da ipak nije tačna ona poslovica: "Ko peva, zlo ne misli", jer budžet je loš. U ovom budžetu mi smo predali ovaj amandman koji se tiče održavanja lokalnih puteva, gde sa tri milijarde smanjujete na milijardu i po. Loše je to, jer ti putevi treba da se održavaju, pogotovo što neće biti onog auto-puta između Pojata i Čačka u ovoj godini. Uveren sam da će ga biti u nekim narednim godinama, jer je on neophodan. Ja sam Kruševljanin i zalažem se i zalagaću se za taj put. Kada smo već kod budžeta, valjalo bi malo da se podsetimo i ovog hrasta, jer vlast je vlast, a hrast je hrast. Onda bi valjalo reći neku i o tom hrastu. Loše je što predsednik Vučić kaže – sklonićemo hrast jer to je odraz palanačkog mentaliteta i neće tu ljudi da grebu automobile. Bolje bi bilo da ste kaznili projektante, da ste na vreme projektovali i radili kako treba, pa da ostane i hrast i da imamo put. Jer, kad bi Amerikanci imali 600 godina star hrast, ispod koga su podigli barjak slobode i krenuli u borbu za nezavisnost, oni bi tu Belu kuću preselili, a ne bi sekli hrast. Ali, to govori o vama i vašem mentalitetu – da li se palanački vrši vlast ili ne, kako je neko kazao. Možda je taj hrast od 600 godina dobar za čuvanje Tomovače i pravljenje hrastovih burića, možda on dobro drži rakiju, ali je loše za Srbiju da takav simbol sečete. Znam da bi se on na Koridoru 11 možda isprečio predsedniku Nikoliću, on ima često problema u saobraćaju kada ide kući, pa ga zato možda sečete, ali možda bi taj hrast bio upozorenje šta ste uradili od Srbije, od one Srbije gde su se Srbi skupili pod tim hrastom da je naprave kao modernu državu, da ustanu u boj protiv Turaka. Vi ste taj hrast posekli da biste posekli i umirili nečistu savest. To nije dobro. Na kraju da vam kažem, celu raspravu ste jednog trenutka sveli na rijaliti šou – ko ide iz Vlade, a ko ostaje u Vladi. Neka ide ko hoće, neka ostane ko hoće i ko ima većinu, ali valjda ćete posle ovog rebalansa budžeta uraditi rekonstrukciju Vlade koja će biti bolja Vlada nego što je ova sada. Inače, Srbiji se sa ovakvom Vladom i ovakvim budžetom ne piše dobro. Hvala.
Reč ima ministar Dinkić. Izvolite.
Ne piše nam se dobro zaista, ako moramo svake godine pet milijardi evra da plaćamo samo na glavnicu duga i kamate, od kojih je najveći deo zaostavština Vlade vaše stranke. Ne piše nam se dobro, to sam rekao sto puta. Da li može budžet biti dobar ukoliko imamo ovolike troškove za kamate, ukoliko za kamate plaćamo duplo više nego za celu poljoprivredu? Kažete – dajte više za poljoprivredu. Pa šta da radim sa kamatama? Da ih zaboravimo, pa da kažu – zemlja bankrotirala? Budimo realni, ukupna davanja države, kada saberemo ono što je klasičan budžet i što je finansiranje glavnice dugova iz prošlosti, to iznosi 15 milijardi evra okvirno. Od tih 15 milijardi evra jedna trećina, odnosno pet milijardi je glavnica kamate. Od ostatka, od 10 milijardi 75% do 80% su plate, penzije i socijalna zaštita. Ostaje vam samo jedan mali deo, dve milijarde evra od 15 milijardi, za sve ostalo, za poljoprivredu, za zdravstvo, za kulturu, za sport, za ekonomiju, za odbranu, za policiju i za sve ostalo. Koji čarobnjak ovde može da napravi budžet koji bi bio, kako vi kažete, dobar? Svaki će biti loš. Nema dobrog budžeta u uslovima kada pet milijardi evra plaćamo za kamate i glavnicu dugova i kada su nam suštinski tri četvrtine ovog budžeta plate, penzije i socijalna davanja, dakle, nešto što je nužno. Koji je manevarski prostor za neku posebnu politiku? Međutim, naravno, neću da kukam, ali ovo zaista želim da ponovim jer je sušta činjenica. U okviru takve jedne situacije nije rešenje u kukanju, rešenje je da vidimo koje je rešenje. Rešenje je da se to malo sredstava ne daje na gubitke, ne daje na neproduktivne subvencije, nego da se pospeši privreda, da se pomogne pre svega izvozna privreda, a da se domaća mala i srednja preduzeća vežu za uspešne izvoznike, da se više proizvodi da bi imalo šta da se deli u javnom sektoru. Dakle, privatni sektor, pre svega, mora da se razvija. Proizvodnja mora da se pomogne da bi onda bilo i za sve ostalo. Čini mi se da, ako samo govorimo o tome, za jednu, drugu, treću, četvrtu oblast, pa svako od vas je u pravu, ali morate uvek imati u vidu, ako hoćete objektivno, naravno, da diskutujete, a ne demagoški, kakva su i ograničenja, odnosno kako sam ja to jednom nazvao, taksimetar. Koliko vas je sačekalo kad ste ušli u taksi, vozili se, ne vozili se, morate da platite start. To je u Srbiji 5 milijardi evra na iznos od 15 milijardi evra ukupnih rashoda.
Gospodin Milivojević, replika.
Samo kratko. Bez namere da polemišem sa ministrom, jer ove moje reči nisu bile upućene njemu, nego najvećoj vlastodržačkoj stranci ove koalicije. Dakle, neću ja mnogo da vas kritikujem, samo ću vam kazati sledeće. Kada ste donosili ovaj budžet prošle godine, ja sam taman tada postao narodni poslanik i sećam se diskusije svih svojih kolega. Loše ste planirali, ne umete da radite i ne umete da vodite ekonomiju i ovo što radite neće biti dobro. Sada se posle šest meseci pokazuje da smo bili u pravu. Istovremeno, imali smo onu gospođu Zoranu Mihajlović, koja nije propuštala ni jednu konferenciju za novinare dok je bila u opoziciji SNS, da ne izađe i da kaže – jao, građani Srbije, kako se Srbija zadužuje, pa to je katastrofa. Sad je nema reč da kaže o zaduživanju, a četiri milijarde ste se zadužili. Što vas boli istina? Nemojte da ste nervozni. Istina je lekovita, ali lek prvo morate da popijete, pa da sačekate da počne da deluje, pa tek onda da pokažete emocije. Ovo što sada radite, to je instinktivno ponašanje. Nemojte da reagujete instinktima, emocijama. Reagujte razumom, a razum mora da vam kaže da loše vodite državu i ekonomiju ove zemlje. Isto onako loše, kao što ste prošli put vodili. Samo da ne bude katastrofa kao prošli put. Eto to vas upozoravamo. Apelujemo. Ne zbog vas, to radimo zbog Srbije. Dakle, tu se moja polemika sa vama završava. Daj Bože da ne budete radili rebalans rebalansa budžeta. Prepravku prepravke budžeta. Daj Bože da nastavite put evropskih integracija, bez obzira na sve što se dešavalo ovih dana i poruge koje su stizale. Nemojte da pokleknete, nemojte da se uplašite. Iskušenja su velika, sami ste ih napravili. Možda bi bilo najpravednije i da sad sami rešavate probleme koje ste napravili. Hvala.
Ministar Dinkić.
Neću koristiti pravo na završnu reč, sada ću je iskoristiti u odgovoru na vašu poslednju, rekao bih zaista neopravdanu, neutemeljenu kritiku. Ogromna je razlika u odnosu na pre godinu dana. Srbija je otvorila pre nekoliko dana predpristupne pregovore sa EU. Ono što je i vaša stranka tražila i želela punih 12 godina, dogodilo se pre par dana zahvaljujući Vladi koju vodi Ivica Dačić i prvi potpredsednik Aleksandar Vučić, a čiji sam ja ministar finansija i privrede. Drugo, imamo ozbiljnu strategiju da probamo da rešimo ove nagomilane probleme na raznim poljima. Da li smo do sada u svemu bili uspešni? Nismo. Da, jesmo ne bismo ni razgovarali o rekonstrukciji Vlade. Ali, je činjenica da je rezultat strategije razvoj automobilske industrije. To nije slučajno. O tome sam makar znate o tome pričao uporno i kad su me kritikovali i kad nisu verovali. Danas automobilska industrija vuče 20% ukupnog izvoza Srbije i izvoz Srbije je ove godine 21% veći nego u istom periodu prošle godine. Ove godine će i deficit budžeta biti manji nego prošle godine. Već za prvih šest meseci bio je 12% manji, 1,5% BDPbiće manji i na kraju godine. Nije to dovoljno i nije to dobro. Kamo sreće da je ovoj Vladi ostavljen budžetski deficit od 3% koliki je kriterijum evropskih zemalja. Nije, ostavljen je deficit od skoro 7%. To je problem što imamo katastrofalnu startnu poziciju ali ipak korak po korak ćemo to popravljati. Druga stvar, čak i ono što nam je najveći problem svih prethodnih Vlada i naše Vlade takođe, prošlo je svega nije ni godinu dana, sad će proći uskoro. Možemo reći da je kraj jula već godinu dana. Zaustavljen je čak taj trend petogodišnjeg rasta nezaposlenosti u Srbiji. Doduše imamo izuzetno visoku stopu nezaposlenosti 24%. Skroman rast od 2,1% ali tih 24% je niže od 25,5% koliko je bilo pre godinu dana i tih 2,1% rasta je više nego minus dva koliko je bilo prošle godine. Bolje plus nego minus to je valjda svima jasno. Naravno, neću da govorim o stvarima za koje ja uopšte nisam zaslužan ali želim da kažem da borba protiv korupcije i kriminala nije pohvaljena samo od građana Srbije što je najvažnije, odato je priznanje od strane Evropske komisije. Jedan od razloga zašto smo mi dobili predpristupne pregovore je upravo napredak i na tom polju i poništava nekih loših stvari u tzv. reformi pravosuđa koja je u stvari značila čistku ljudi da bi politički podobni ljudi bili sudije. Evropska komisija je godinama unazad govorila o tome. Nijedan list u Srbiji, nijedna televizija to nije smela da prenese. Dakle, nije novost da su primedbe Evropske komisije na srpsko pravosuđe i tzv. reformu koja je izvedena u prethodnoj Vladi trajale godinama. Pročitajte sada izveštaje Evropske komisije na tom polju. Za to ja uopšte nisam zaslužan. Ministar pravde Selaković je za to zaslužan. Nikada se nisam kitio tuđim perjem. Nikada nisam išao i neću o tome da pričam. Uglavnom, nije laka situacija, izuzetno je teška, ali Vlada ima jasan plan kako da se krene korak po korak napred. Mi smo deo tog plana izložili ovde u Skupštini, to nije deo celog plana jer ekonomija jeste važan segment ali nisu jedini segment uopšte društvenih okolnosti i ono što treba Srbija da uradi. Uvek je dobro došla kritika pozitivna opozicije. Dobro je došla ukoliko je dobronamerna i ukoliko postoje predlozi šta da se uradi. Opet kažem, voleo bih da dobije od opozicije predlog kako Srbija da reši pitanje ogromnog javnog duga koji je zatečen pre godinu dana i ogromnih rashoda za kamate i otplatu glavnice u iznosu od pet milijardi evra godišnje. Ako za to imate rešenje, valjda ćemo naći rešenje i za jedan hrast. Hvala.
Reč ima gospodin Arsić. Izvolite.
dame i gospodo narodni poslanici, SNS neće glasati za ovaj amandman. Potpuno znamo da su neke, u stvari znamo da su neke pojedine lokalne samouprave u teškoj situaciji i to je razlog više da i sa ono malo sredstava koje imaju raspolažu u duhu i dobrog domaćina i dobrog privrednika. Možda je takva i Opština Majdanpek mada sumnjam da je Opština Majdanpek baš u jednom takvom stanju. Jedan deo svog života proveo sam tako i prilično dobro poznajem političke situacije na teritoriji opštine Majdanpek. Za vreme svih ovih diskusija DS se barem verbalno zalagala za određenu pravdu, zato da se građanima otimaju sredstva iz džepova, da hoće socijalnu državu, pravednu državu, ali to je samo ovde u Skupštini kada su opozicija. Kada su na vlasti oni ne uzimaju pare od građana, nego otimaju. Tako da je recimo, predsednik Opštine Majdanpek, Dragan Popović, ni manje ni više primao socijalnu pomoć kao predsednik Opštine iz budžeta Opštine Majdanpek. Time je oštetio budžet za 2 miliona 434 hiljade dinara. Koliko ja poznajem gospodina Popovića, a znam ga zato što je on iz Donjeg Milanovca, on je iz DS. Da stvar bude još zanimljivija, kada je u pitanju zdravlje naše dece, izvesna Irena Barbulović, obratila se pismom Opštinskom veću Majdanpek, tražeći pomoć za troškove radi održavanja visoko rizične trudnoće. Opštinsko veće je odbilo taj njen predlog uz komentar predsednika opštine koji prima socijalnu pomoć, mala mu je plata, iako ima i telefon službeni, sekretaricu i službeni auto, odbijen je taj njegov zahtev sa obrazloženjem da nije zatrudnela ne bi se ni setila da apeluje, ali pošto je ona sada u pitanju, to je već pokrenulo. E sada, koliko brinemo o natalitetu ide sledeća činjenica, ta ista Irena Barbulović, pet dana posle porođaja, a na tom porođaju je dobila trojke, dobila je otkaz iz Muzičke škole u Majdanpeku. Jedan od razloga, osim humanitarne pomoći, jeste i taj zato što je njen muž direktno tužio predsednika opštine Dragana Popovića rečima da bismo bili isplaćeni za završne radove i ugovorene obaveze, bili smo ucenjivani da dajemo određeni procenat. To je zahtevao predsednik opštine, u daljem tekstu – iz Demokratske stranke, sa imenom i prezimenom Dragan Popović. Tako to izgleda kada Demokratska stranka vlada, pa i to što vlada još negde u po nekoj opštini, a nećemo da pričamo o Golubcu i o nekim drugim opštinama, i to im je malo što imaju sredstava, toliko im je malo da ne mogu više da pokradu, nego traže iz budžeta Republike Srbije da im damo da nastave sa starim poslom, koji je bio u vreme Vlade Mirka Cvetkovića. Zato ovaj amandman Srpska napredna stranka u danu za glasanje neće podržati.
Razmišljam da odredim jednu kraću pauzu od 30 minuta pa da nastavimo, ako ste za. Povreda Poslovnika gospodin Milivojević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Narodne skupštine, reklamiram povredu Poslovnika, član 107, koji kaže u svom 2. stavu – na sednici Narodne skupštine nije dozvoljeno neposredno obraćanje narodnog poslanika drugom narodnom poslaniku, korišćenje uvredljivih izraza, kao ni iznošenje činjenica i ocena koje se odnose na privatni život drugih lica. Mogli ste bar inicijale majke da pročitate. Bez obzira da li je tačno ili nije, nije trebalo da iznosite ime i prezime ove gospođe. Ni da je dobila trojke, i četvorke i dvojke, samo jedno dete, mogli ste da kažete inicijale, evo imamo inicijale te žene, tako i tako se zvala. Dragan Popović je javna ličnost, predsednik opštine. Ako se ogrešio o zakon, trk kod tužioca pa da odgovara. Nemojte ove druge ljude koje iznosite, to ste nekada radili kada ste nosili bedž, sa onim ljudima koji su nastradali u NATO bombardovanju, pa ste ih ovde čerečili, čemu nervoza, da li vas boli prošlost, ako mnogo boli, evo ja ću prvo anti šok terapiju, pa ću onda da pričam. Evo deset sekundi da se pripremite i 30 minuta pauze koju vam je predsednik odredio. Dakle, ovo ste isto radili kada ste nosili bedž. Ovako ste isto ovde žrtve ponovo raspinjali, iznosili imena, prezimena, degutantno je. Nemojte to da radite. Zbog vas vam kažem, ne zbog sebe. Zbog dostojanstva ovog doma. Zaštitite makar imena i prezimena običnih ljudi koji se ne bave politikom, koji ne žele da ih uvedete u kaljugu i blato. Neka oni bar oni ostanu čisti. Prljajte nas iz Demokratske stranke. Tu se svi naređajte. Čudi me da nisu obojica šefova poslaničke grupe replicirala. Uzmite šake blata, gađajte nas, ali nemojte ove obične ljude, njih pustite neka se suoče sa životom, onakav kakav ste vi kreirali.
Gospodin Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam u kojoj ustanovi su ostavili otvorena vrata. U vezi ovog amandmana, stvarno moram da kažem da nije u redu što nova vlast za manje od godinu dana nije napravila autoput od Pojata do Čačka, to stvarno nije u redu, imajući u vidu da bivša to nije uradila za 12 godina. Neko ko nije uradio taj put za 12 godina, očekuje da ga drugi završe za godinu dana. Čudo je tim veće što je taj neko zadužio zemlju 19 milijardi, što je samo 800 miliona kamate godišnje. Za tih 800 miliona mogu se napraviti dva autoputa od Pojate do Čačka, samo za kamatu od duga koji je ostao od prethodne vlasti. Bilo bi pravo čudo da ta osoba nije podržavala Vladu koja je izmislila 500 hiljada radnih mesta, odmah. Ta izmišljena radna mesta svakako bi napravila nekoliko puteva od Pojata do Čačka. Mislim da bi doprinosi, koje bi uplaćivali tih 500 hiljada radnika, porezi na plate itd, ojačali ovaj budžet pa nam ovi rebalansi ne bi ni trebali. Ne bi bilo ni čudo da se ne radi o prethodnoj vlasti koja nam je ostavila pravo da vraćamo njihove dugove i samo u poslednjih godinu dana trebalo je vratiti između dve i po i četiri milijarde, nisam baš dobar matematičar da tako daleko i sa tako velikim ciframa mogu da baratam. Oni koji su vrlo lagodno živeli od zaduženog, a ne od zarađenog, kad nismo mogli da zaradimo koliko su oni mogli da potroše, oni su otprilike rekli – dragi građani ko vas šiša. Ono što niste mogli da zaradite, mi ćemo vas zadužiti, pa ćemo potrošiti, pa ćemo dugove ostaviti i onima koji još nisu rođeni, i onima koji su maloletni da vraćaju dugove za dela i nedela stranke bivšeg režima. Ne bi me ništa čudilo da nisu rasprodali celu društvenu imovinu, potrošili je, da nisu trošeći te pare živeli naporno od tuđeg rada, živeli od napornog tuđeg rada. Ne bi me iznenadilo da je o hrastu pričao neki oslobodilac. Pod tim hrastom jesu se okupljali nekad naši preci dižući ustanke protiv okupatora. Pod tim istim hrastom, 1999. godine su deljene puške da se suprotstavimo nekoj drugoj agresiji. Mom prethodniku nisu dali pušku, nego lopatu. Nisu znali na koju će stranu pucati. Dakle, ništa me ne bi iznenadilo da o hrastu pričaju neki koji su bili hrabriji na delu, a izgleda su bili samo hrabriji na jelu. Dakle, ne bi me iznenadilo da su o tome pričali vrlo hrabri ljudi, a ja ću reći da su vrlo hrabri. To ću reći na kraju, ali ću ovde reći nešto i o amandmanu. Amandman je u redu, ja bih ga prihvatio, međutim valja se štedeti. Ono što je meni neprihvatljivo, a ministru sam već skrenuo pažnju i prošlog puta, da ne znam ko je pravio ovu tabelu. Dakle, radi se o deonicama lokalnih puteva. Gotovo je neverovatno da, recimo, Boljevac ima 115 kilometara, Gornji Milanovac 145, Negotin 125, Bor 115, Ivanjica devedeset i nešto, Dimitrovgrad 87, Knjaževac 94, itd, itd. Interesantno je da Inđija ima 11, Kikinda 10, to je neprihvatljivo. U tim opštinama ima daleko više lokalnih puteva. Ako ste smanjili svima sredstva, onda ste trebali makar ispraviti ovu tabelu. Upozorio sam vas prethodni put. Recimo, Majdanpek ima 75. Tamo predsednik prima socijalnu pomoć, a ima 10 puta više sredstava za održavanje puteva nego Inđija i Kikinda. Zato ću reći da se slažem da su oni vrlo hrabri ljudi, veoma hrabri, ne zato što se ničeg ne boje, već zato što se ničeg ne stide. Hvala.
Ministar Dinkić ima reč. Izvolite.
Samo da vam kažem za ovo što ste pitali. Te kilometre po opštinama nije raspoređivalo niti Ministarstvo finansija, niti Ministarstvo regionalnog razvoja, od kojeg smo mi povukli podatke. Prema onome što ja znam, to su podaci koje je radilo JP "Putevi Srbije", odnosno neka od institucija, da ne bude baš da je 100% neko ko se bavi putevima, kad su pre dve godine prebacili regionalne puteve na održavanje lokalnim samoupravama, u mandatu prethodne Vlade, onda je neka od tih organizacija koje se bave tom oblašću raspodelila na taj način. Mi smo se čudili kako je ovako raspoređeno jer, čini mi se, u Sandžaku ne znam koliko je kilometara puteva na one siromašne opštine kao što su Tutin, a recimo kod nekih mnogo manje. Dakle, potpuno je nerazuman raspored. Pitao sam i ja zašto se to ne promeni. U svakom slučaju, raspored nije radilo ni moje ministarstvo, niti regionalni razvoj, već neka od institucija van Vlade, mislim, od državnih institucija, ali ne u samoj Vladi.
Određujem pauzu od 15 minuta. Nastavljamo sa radom u 21 čas i 10 minuta. [[Posle pauze]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljao sa radom. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres po svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2013. godinu, podsećam vas na odredbu člana 175. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, prema kojem predsednik Narodne skupštine može da odredi dan za glasanje o Predlogu budžeta u toku sednice Narodne skupštine, ne čekajući da se završi rasprava u načelu i u pojedinostima o ostalim tačkama dnevnog reda. Saglasno toj odredbi, određuje petak, 5. jul 2013. godine sa početkom u 11,00 časova, kao dan za glasanje o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetu Republike Srbije za 2013. godinu sa predlozima odluka o davanju saglasnosti na odluke o izmenama i dopunama finansijskih planova organizacija za obavezno socijalno osiguranje za 2013. godinu. Nakon glasanja nastavljamo sa radom sednice. Hvala lepo.