Poštovani predsedavajući, gospodo potpredsednici, uvažene kolege poslanici, svoje pitanje upućujem ministru prosvete, nauke i tehnološkog razvoja u Vladi Republike Srbije, Žarku Obradoviću. Ono se tiče važnog pitanja – kako da očuvamo pamet u ovoj državi i kako da ne dopustimo da zbog našeg eventualnog nemara ta pamet propadne? Konkretno pitanje upućujem Univerzitetskoj biblioteci u Beogradu, jednoj od najvećih biblioteka koje imamo, nacionalnoj instituciji. Svaka biblioteka, dopustite mi da to kažem, jeste svojevrsno skladište pameti gde se čuvaju knjige, dokumenti i ostale stvari koje omogućuju jednoj naciji da uči, da se razvija, da bude obrazovana, da bude prosvećena. Moje kolege profesori su me zamolili da postavim ovo pitanje, jer je Univerzitetska biblioteka već duže vremena na minimumu minimuma sredstava i samo je zaslugom direktorice i veoma ažurnog tima ta biblioteka uspela da održi sve svoje vitalne funkcije. Dopustite mi da kažem da u Srbiji imamo tri velike biblioteke koje su nacionalne institucije. Prva je upravo tu na Vračaru – Narodna biblioteka Srbije. Koliko sam obavešten, ona funkcioniše na zadovoljavajući način. Druga biblioteka je Biblioteka Matice srpske u Novom Sadu, koja je posebno važna zbog naše kulturne i istorijske tradicije. Ona funkcioniše na zadovoljavajući način. Treća biblioteka je upravo Univerzitetska biblioteka u Beogradu, velika biblioteka kojoj je gazda Beogradski univerzitet. Ona, nažalost, već duže vreme funkcioniše sa takvim minimumom sredstava. Postavljam ovo pitanje u formi molbe ministru prosvete, nauke i tehnološkog razvoja, Žarku Obradoviću, naprosto molim da se vidi sa Rektoratom Univerziteta u Beogradu, sa rektorskim kolegijumom, sa rektorskim savetom, da se ovoj biblioteci pomogne. Dopustite mi da kažem da ovo pitanje nije samo pitanje o nekoj tamo levoj biblioteci i o nekoj tami levoj nebitnoj temi. Potpuno sam ubeđen da su ova pitanja prosvete, nauke, prosvećivanja nacije i društva bitna, jednako kao i pitanja borbe protiv korupcije, koju mi iz SDPS iskreno, odlučno i bez rezerve podržavamo. Ovo pitanje jeste bitno isto kao i pitanje ekonomskog razvoja, preporoda i ekonomskih mera, jer ni jedno ni drugo nećemo uspeti, ukoliko ne posvetimo pažnju onim institucijama kao što su biblioteke, gde se čuva pamet nacije, gde se čuva pamet društva. Ako dopustimo da pamet koju imamo, bez obzira da li je u nekim pojedincima koji su talentovani ili je u bibliotekama u vidu knjiga, propada, ova nacija, ovo društvo ne može da ima stabilnu budućnost. Konačno, dozvolite mi da pomenem da ako država ima para i lokalne samouprave ako imaju para da se kiti grad, da se kite gradovi za Novu godinu, da igramo i pevamo, onda svakako treba da pronađemo sredstva za nešto što je kulturna i naučna institucija, kao što je jedna velika nacionalna biblioteka. Neko je jednom rekao da narodu treba hleba i igara. Slažem se sa tim da mu treba hleba, bez toga ništa nema. Dozvolite mi da kažem da narodu treba hleba i pameti. Da bi danas-sutra u ovom parlamentu i u institucijama dobili obrazovane ljude, ljude od nekog znanja, moramo da povedemo računa o ovakvim institucijama koje su ključne nacionalne institucije i da im pomognemo. Na samom kraju postavljanja ovog pitanja, dozvolite mi da iznesem jednu konstataciju. Iz ove krize se možemo izvući samo pameću. Ne pevanjem i igranjem, još nije došlo vreme za to. Stoga, još jednom molim, u formi ovog pitanja, ministra prosvete, nauke i tehnološkog razvoja u Vladi Republike Srbije, da zajedno sa beogradskim univerzitetom pokuša da pronađe rešenje da jedna ovako važna i bitna naučna, prosvetna institucija, kao što je Univerzitetska biblioteka u Beogradu, dobije ona sredstva, onaj rang i onaj značaj koji zaista pripada takvoj jednoj instituciji. I sam sam kao student tu uzimao knjige na različitim jezicima. Meni je bilo od koristi i sada kao narodni poslanik želim da bude od koristi još nekom studentu, još nekom mladom čoveku koji će svoje znanje staviti u funkciju ove države. Hvala na strpljenju i unapred zahvaljujem na odgovoru.
Hvala. Sledeći prijavljeni za reč je narodni poslanik Olena Papuga.
Poštovani predsedniče, svoje poslaničko pitanje sam postavila na instituciji pitanja o Vladi prošlog meseca, u novembru. Pošto je prošao rok za davanje odgovora, odgovor još nisam dobila, htela bih opet da pitam Ministarstvo za kulturu i medije zašto mi nisu odgovorili na poslaničko pitanje koje se odnosilo na lokalne medije i uopšte u Srbiji, na medijsku strategiju? Takođe, moje konkretno pitanje se odnosilo na Informativno-propagandni centar u Kuli, koji informiše na četiri jezika i, takođe, radio informiše na četiri jezika, a i novine na tri jezika. Molim Ministarstvo da mi odgovori na to moje poslaničko pitanje koje ponovo postavljam. Postavila sam poslaničko pitanje i 5. decembra. Rok je takođe istekao za odgovor. Odgovor do dana današnjeg nisam dobila. Odnosi se na amnestiju, u stvari na Zakon o amnestiji čije smo izmene nedavno doneli. Pročitaću još jednom poslaničko pitanje i molim resorno ministarstvo, ministra Selakovića, da mi odgovori, pošto mislim da smo mi tu zbog građana, građani su nas izabrali da budemo poslanici, da budemo njihovi zastupnici u Narodnoj skupštini, postavljaju nam pitanja i jednostavno čekaju odgovore, zovu nas svaki dan i stvaraju se neprijatne situacije. Moje poslaničko pitanje se odnosilo na Zakon o amnestiji, odnosno na lica koja imaju pravo na amnestiju po članu 1. Zakona o amnestiji, a bili su na poternici sudova u Srbiji. Oni su do dana današnjeg na odsluženju kazne. Poternica je čim su stupili na odsluženje kazne ukinuta. Ali, neki sudovi u Vojvodini, posebno u Somboru, na koji se odnosilo moje poslaničko pitanje, npr, čovek koji je bio na poternici, devet godina je na izdržavanju kazne, i nema pravo na amnestiju. Molim resorno ministarstvo da mi što pre odgovori na poslaničko pitanje. Hvala.
Hvala vam za ovo. Potpuno se slažem sa vama, očekujem da svi kojima se uputi pitanje iz Vlade, u roku koji je predviđen odgovore narodnim poslanicima, jer institut postavljanja pitanja mora da se poštuje. Insistiraćemo da svi oni kojima se iz Vlade postave pitanja, moraju da odgovore narodnim poslanicima, ma o kome se radilo. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Gospodine predsedniče, skorašnja pogibija mladog policajca koji je na službenoj dužnosti u Vlasotincu položio svoj život je najbolji primer jako loše slike u kome živi naše društvo. Ono što SPO i DHSS traže, ne samo od ministra policije, nego i od Vlade i cele javnosti, dobro je što je direktor policije sa pomoćnikom ministra policije odmah otišao na lice mesta, ali mi pre svega tražimo da se ne ostavi i ne zaboravi porodica poginulog policajca. Da država sa svoje strane učini da se makar u nekom delu delimično oduži čoveku koji je za državu dao svoju najveću vrednost, svoj život. Prošle godine su suspendovani policajci koji su tukli dvojicu Roma iz Vršca. Ministar policije Dačić, čim je video taj snimak sa "ju tjuba" je reagovao žustro, ljutito i u demokratskom maniru je primio žrtve. Izvinuo im se zbog grubosti policije i policajci koji su prekršili zakon su snosili posledice. Međutim, mislim da ne treba praviti razliku između toga prema kome se vrši nasilje, jer smo mi svedoci da je čitavu jednu deceniju u borbi za evropsku Srbiju premlaćivani su građani Srbije širom Srbije. Na stotine i na hiljade snimaka te vrste se nalazi na istoj društvenoj mreži na kojoj je ministar policije video snimak o maltretiranju Roma iz Vršca, radi se o društvenoj mreži "ju tjub". Ni jedna Vlada posle 2000. godine i predstavnici Vlade koji su došli na vlast, u velikoj meri, zahvaljujući upravo tim pretučenim i prebijanim, čitavu deceniju građana širom Srbije, nije našla za shodno da se javno izvini tim žrtvama. To nije uradio ni jedan ministar policije i ni jedan ministar policije nije obišao porodice onih za koje je utvrđeno da je policija uz pomoć države lišila živote, pre svega, na zločin na Ibarskoj magistrali porodici Veselina Boškovića, Zvonka Osmajlića, Dragana Vušurevića, Vučka Rakočevića, zatim, Ivana Stambolića, Zorana Đinđića. Ali, mnogo je onih kod kojih još uvek nemamo za njihova ubistva sudski epilog, a smatra se i sumnja se da su poginuli na sličan način. Pre svega, mislim na sudiju Simeunovića, Slavka Ćuruviju, Dadu Vujasinović. Moje pitanje ministru policije je sledeće. Da li će ministar policije shodno započetom maniru tražiti da se pregledaju svi snimci o protivzakonitom ponašanju policije koje čitavu jednu deceniju bilo javno, da se utvrde nasilnici, da se suspenduju i da snose odgovornost? Da li će se u započetom maniru ministar policije izviniti i svim žrtvama koje sam pobrojao? Da li ćemo na taj način početi da pravimo i gradimo jedno drugačije, normalnije, poštenije, demokratsko društvo, jer ne zaboravimo ti su ljudi uglavnom premlaćivani, glave su im razbijane i ruke lomljene u borbi za drugačiju evropsku Srbiju? Dobro je za našu političku scenu što su u međuvremenu stranke koje su tada bile najveći protivnici evropske Srbije, sada na tom evropskom putu. Hvala.
Narodni poslanik Judita Popović.
Hvala vam, gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, uputila bih pitanje vama, gospodine predsedniče, dakle, to je samo formalno, jer zaista ne mislim i nemam iluzija oko toga da ćete vi moći sami, nezavisno od Vlade da odlučite o tome, kada i da li ćete uopšte staviti na dnevni red dva predloga zakona koja su stigla iz Skupštine AP Vojvodine. Radi se o dva zakonska predloga koji su od velikog uticaja na studentski standard, a odnosi se na izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju. Drugi zakon se odnosi na Razvojnu banku, odnosno na Razvojni fond, tako i glasi naziv predloga tog zakona. Dakle, dok jedan rešava pitanje zaposlenih ljudi u Razvojnoj banci, šta će se desiti sa njihovim statusom nakon što se ta Razvojna banka rasformira, a drugi se tiče poboljšanja odnosa ove države, ove Vlade prema studentima koji nije dobro, najbolje rešen ovim postojećim Zakonom o visokom obrazovanju. Znate, kada se pojave problemi treba ih rešavati i to su Vojvođani prepoznali i u tom smislu su ovom visokom domu i predložili određene zakone. Međutim, ne bi tu bio problem da se tu u stvari ne radi o političkom pitanju, jer svako pitanje koje se tiče odnosa Vojvodine i Republike uvek ima određenu političku sadržinu. Zato sam na početku i rekla da od vas i ne mogu očekivati da mi date jasan odgovor, ipak, je Vlada ta koja će odlučiti na koji način će se ovaj parlament odnositi prema predlozima zakona koji potiču iz Vojvodine. Znate, kada se ti problemi koji su konstantni rešavaju onda nam se dešava to da se SNP "Naši" ponovo oglašavaju. Oglašavaju se na taj način što vrše određenu medijsku harangu na taj način što ugrožavaju, prete, vređaju konkretno, trenutno medijsku kuću B92, a to čine nakon što su već izvesno vreme napadali, vređali i ugrožavali, pretili civilnom sektoru, nevladinim organizacijama, pojedincima, kulturnim radnicima, gospodinu Vejvodi itd. Vlada na to ne reaguje. Ne reaguje, pa imamo jedan konkretan veliki problem i veliki slučaj. Šta će se desiti ukoliko ovom porukom koju Vlada šalje, bukvalno ne reagujući na takve pretnje, šta ukoliko zaista ovakve ekstremne grupe smatraju da im je sloboda velika oko njihovog načina delovanja? Njihov način delovanja nije ništa drugo, nego pretnja u najjasnijem vidu, dakle, to je zastrašivanje. Da li će oni stati, to zavisi samo od odnosa Vlade prema ovakvim grupama kao što je i SNP. Nažalost, ni Ustavni sud nije smatramo da postoje razlozi da im se stane na put. Nažalost, Vlada, takođe, time što ne reaguje šalje takvu poruku. Šta onda društvo ima da misli i šta društvo ima da smatra ukoliko sa jedne strane neki imaju slobodu da prete, da vređaju, da ugrožavaju, a sa druge strane država nema adekvatan odgovor i reakciju. U tom slučaju, mi gubimo pravo na slobodu, mi gubimo pravo na postojanje demokratije, a znate kako, bez demokratije ostaće nam samo takve ekstremne grupe i jedna zastrašćena javnost. Prema tome, bilo bi dobro kada bi se Vlada jasno izjasnila šta misli i kako misli da odreaguje na ovakvu vrstu veoma ozbiljnih pretnji.
Hvala. Samo hoću da vas podsetim da član 85. Poslovnika Narodne skupštine definiše da predsednik Narodne skupštine predlaže dnevni red. To smo činili i bez bilo kakvog mišljenja Vlade, kada se ticalo zakona gde Vlada nije predlagač. To može da vam potvrdi gospodin Ištvan Pastor, u vezi za prethodnim zakonima, što se nije dešavalo prethodnih osam godina, kada su neki drugi vršili funkcije predsednika Narodne skupštine, pa očigledno nisu imali takvog sluha za zakone koji su stizali iz AP Vojvodine, što će naravno u ovom parlamentu biti i dalje praksa. Ovde se konsultujem sa kolegijumom Narodne skupštine i sa predsednicima poslaničkih grupa, za koje smatram da su jedini merodavni da mi daju komentar i sugestiju, a naravno da se konsultujemo i sa Vladom, što se tiče zakonskih rešenja koje predlaže Vlada. Što se tiče ovoga što ste izneli, to je pitanje za Vladu, u to se ne bih upuštao, samo bih vam rekao, pošto ste izneli neke podatke koji indikuju da se radi, da kažem, vršenju određenih krivičnih dela, kao što ste rekli zastrašivanje, plašenje, itd, pa vas ja molim, ako imate takva saznanja to prijavite policiji, nadležnim državnim organima, jer i saznanje o krivičnom delu, a neprijavljivanje istog je krivično delo. Očekujem da ćete vi to u najskorijem roku učiniti u policiji, nadležnim državnim organima, jer mislim da je to put da se kroz institucije sistema, rešava ovakva vrsta pitanja. Reč ima narodni poslanik, dr Slobodan Samardžić.
Poštovani narodni poslanici, predsedničke Skupštine, jutros u osam sati stupio je na snagu Sporazum o privremenom režimu carina na novouspostavljenom graničnom prelazu. Taj sporazum, koji je par dana ranije dogovoren u Briselu, kaže da se za određeno vreme do 10. ili do 17. januara, neće naplaćivati carine za robu koja ide iz centralnog dela Srbije na Kosovo, da se neće naplaćivati ni akcize, ali da će akcizna roba moći da se prevozi u kamionima do tri i po tone. Ja ću, najpre nešto načelno reći o tome, a onda i nešto konkretno i u vezi sa time postaviti pitanje i zahtev za objašnjenjem. Prvo, načelno govoreći, ovi dogovori u Briselu sa Prištinom, nikada nisu jasni. Najmanje su jasni Srbima na Kosovu. Naša Vlada uvek ima jednu vrstu saopštenja o tome, šta je rezultat dogovora, da bi se posle tri, četiri dana uvek, po pravilu, ispostavilo da nije to dogovor nego je nešto drugo. Onda, Euleks to tumači na svoj način, a Priština na svoj način. Podsetiću vas da je posle sastanka 7. decembra, gde je navodno sve to bilo dogovoreno, došlo do velikih problema na graničnom prelazu, zato što su Euleksovi carinski službenici i prištinski carinski službenici tražili da se roba naplaćuje. Onda je Vlada delovala preko jednog dokumenta, koji je prosledila predstavnicima Srba sa Kosova, celu tu priču dobro znate. Podsetiću vas da je tada, iz saopštenja Ketrin Ešton, se zapravo videlo da je 7. decembra o svemu razgovarano, ali ne o carinama i ne onome što je premijer nama saopštio da je bilo predmet tih razgovora. Znači, u najmanju ruku, imamo protivrečnije informacije, ali pre svega protivrečno ponašanje, na osnovu tzv. "sporazuma" raznih službenika na tom graničnom prelazu. To je, dakle, jedan opšti problem tih razgovora i pregovora, koji se mora rešiti, mislim, pre svega, boljim informisanjem. Vlada mora tačno da kaže o čemu je reči bilo u Briselskim razgovorima, pa makar ti dogovori bili i nepovoljni, jer ono što je nepovoljno, ne može se sakriti, barem ne pred kosovskim Srbima, koji su predmet primene tih razgovora i dogovora i koji, razume se, uvek trpe i pate na osnovu njihovih rezultata. Druga stvar, koja se tiče ovoga što je dogovorene, a pre par dana, a primenjuje se od danas, jeste zapravo pitanje šta se događa sa određenom akciznom robom, koja ne može da se prevozi u kamionima do tri i po tone, bar u ovom periodu, za koji važi ovaj privremeni sporazum? Poznato je da sve cisterne imaju kapacitet veći od tri i po tone. One prevoze akciznu robu, nafta i benzin. Te cisterne očigledno neće moći da prevoze naftu i benzin do 10. i 17. januara, kada bude, kako oni kažu, nastupio konačni dogovor o carinama, gde se uplaćuju koji porezi, itd. Znači, da li će za ove dve, tri nedelje Srbi, tj. ljudi koji prevoze i trguju tom akciznom robom, prestati to da čine, jer ne postoje manje cisterne kao što znate, ili će oni plaćati akciza na graničnom prelazu, nema trećeg. Znači, ostaje jedno otvoreno pitanje i od ovog prekjučerašnjeg dogovora, koji će se, videćete, za dan – dva pokazati kao veliki problem na graničnom prelazu i Srbi će opet protestvovati, jer neće za to vreme imati naftu i benzin. Opet imamo jedno nerešeno pitanje, koje odlažemo za kasnije, a žrtve toga su ljudi, koji koriste određene vrste roba. Hteo bih da vam skrenem pažnju na to da u planu Martija Ahtisarija, koji je merodavan i osobni plan, po kome Vlada deluje, dakle, ne samo ova nego i ona prethodna, koja je napravila dogovore, a ova Vlada ih sprovodi. Kada je reč o carinama i akcizama, izričito se kaže, da će se one naplaćivati i preko centralnih carinskih službi u Prištini. Pogledajte taj plan, to je ono po čemu se ravnaju Priština i Brisel. Ne kažem da će to naši poštovati, oni će se verovatno boriti da to ne bude tako, ali ako ste vi primenili najmanje sedam – osam odredbi tog plana, Martija Ahtisarija, u drugim stvarima, uz postavljenje granice, tablice, lična dokumenta, itd, bojim se da će stvari ići tako i nadalje. To je jedno upozorenje, koje je jako važno za ovaj momenat. U svakom slučaju, ova pitanja, i opšta i pojedinačna oko ovog dogovora su jako važna, pre svega za Srbe na Kosovu i trebalo bi, ne mi da dobijamo odgovor, manje više za to, nego Srbi na Kosovu da dobiju jasan odgovor na ta otvorena pitanja.
Hvala. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Izvinjavam se, gospodine Atlagiću, da li ste vi želeli reč? (Da.) Imao sam vas u sistemu, ali nestalo vas je. Izvinjavam se. Reč ima gospodin Atlagić.
Prijavio sam se uredno, hvala gospodine predsedniče. Gospodine predsedniče, ja sam 4. decembra na Skupštini Republike Srbije, postavio poslaničko pitanje gospodinu Mrkonjiću, a odnosi se na autobusne linije gradskog prevoznog preduzeća – 41, 43, 95, 96, itd, koji saobraćaju sa onom stranom Pančevačkog mosta, tj. sa Zrenjaninskim putem. Vezano za to, mnogi građani Koteža, Ovče, Borče, Palilule, čitave Zvezdare, doživljavali su neugodnosti svakodnevno. Međutim, na prilazu Pančevačkom mostu, autobusi su se zaustavljali, ulazili su u autobuse na toj gradskoj stanici kontrolori i zaustavljali sve dotle na toj stanici, dok putničke karte ne budu pregledane. Posledica toga bilo je kašnjenje na druge linije sa ove strane Pančevačkog mosta, negodovanje poslodavaca, a bilo je i otkaza u radnim organizacijama. Umesto da sam dobio odgovor, dobio sam uvrede neviđenih razmera i ja i građani, desetine hiljada, u ime kojih sam pitao. Takvu bahatost, takvu osionost, takvu političku kulturu nisam, ne samo video, nego nisam ni pročitao u istoriji. Ona glasi, umesto gospodina Mrkonjića, dobio sam, dakle, pitao sam ministra saobraćaja, odgovor gradonačelnika Beograda. Pročitaću u jednoj rečenici te uvrede. Odgovor glasi: "Ne odgovaram na besmislena politička pitanja, koja se graniče sa zdravim razumom", završen citat. Poštovani građani Borče, Ovče, Koteža, Palilule, Zvezdare, evo kako gradonačelnik Beograda tretira građane Beograda. Insistiram, ponovo postavljam poslaničko pitanje, zašto se autobusi navedenih gradskih linija, zaustavljaju baš na administrativnoj granici Vojvodine i Srbije? Drugo, da mi se odgovori na ovo, zašto se karte ne pregledavaju u toku vožnje i misli li gradonačelnik ukloniti ovo neviđeno čudo? Napominjem, u poslednjim pet dana, kada je sneg padao, više se ne zaustavljaju na toj liniji i ne samo što se ne zaustavljaju, ne pregledavaju se ni karte. Ako je to posledica mog pitanja, ja mu opraštam ove uvrede, ali na kraju, preporučujem mu da moja pitanja, ova tri pitanja koja sam postavio uokviri u svoju kancelariju i uokviri odgovore, i neka to bude i dalje moto njegove političke kulture. Poštovani građani Beograda, vidite ko nam je gradonačelnik. Hvala lepo.
Hvala. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, povodom zajedničkog jedinstvenog pretresa o predlozima akata iz tačaka 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14. i 15. dnevnog reda, pored predstavnika predlagača Ivice Dačića, predsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, Aleksandra Vučića, prvog potpredsednika Vlade i ministra odbrane i Nikole Selakovića, ministra pravde i državne uprave, pozvao da sednici prisustvuju i: Predrag Marić, pomoćnik ministra unutrašnjih poslova, Miroslav Jovanović, pomoćnik ministra odbrane, Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, pukovnik Ljubomir Nikolić, načelnik Uprave za međunarodnu vojnu saradnju u Ministarstvu odbrane, Goran Matić, direktor Kancelarije Saveta za nacionalnu bezbednost i zaštitu tajnih podataka i Zlatko Petrović, viši savetnik u Ministarstvu pravde i državne uprave. Nastavljamo rad po dnevnom redu i prelazimo na zajednički jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14. i 15. dnevnog reda. Narodni poslanik Judita Popović, po Poslovniku. Izvolite.
Hvala vam. Gospodine predsedniče, javljam se povodom člana 107. Poslovnika. Smatram da ste povredili dostojanstvo ovog parlamenta kada ste kao predsednik Narodne skupštine Republike Srbije isključili sopstvenu odgovornost, jednu obavezu da prijavite postojanje ili mogućnost postojanja krivičnog dela i kada ste uputili samo mene kao obavezu, ukoliko uočim postojanje nekog krivičnog dela, da ga prijavim nadležnima. Faktički ste po dva osnova odgovorni. Jedan sam već rekla, po osnovu predsednika parlamenta. Vi prosto ne možete na taj način da snižavate značaj ovog parlamenta kada izuzimate sebe kao jedno odgovorno lice za prijavljivanje postojanja krivičnog dela. S druge strane, vi ste u koaliciji u Aranđelovcu sa SNP "Naši". SNP "Naši" je koalicioni partner…
Molim vas, objasnite mi kakve to veze ima sa povredom Poslovnika?
Kako da ne, upravo sam vam rekla. Dakle, dva osnova postoje.
Nikakve to veze nema. Ovo je u redu, ali ovo drugo zaista nema smisla…
Izvinjavam se, dva osnova postoje za povredu dostojanstva Skupštine… [[Isključen mikrofon.]]
Neću vam dozvoliti da govorite o čemu vi želite ako to nije u skladu sa Poslovnikom. To mora da vam bude jasno. Dakle, nisam isključio svoju odgovornost, samo nemam saznanja o izvršenju krivičnih dela. Vi ste rekli da imate saznanje o izvršenju krivičnih dela i ja sam vas na osnovu toga uputio da sva saznanja prijavite nadležnim državnim organima. O svakom saznanju o svakom krivičnom delu ću odmah obavestiti sve nadležne državne organe. Ja nisam organ koji vrši istragu, niti imam metode i mehanizme da vršim istragu, za razliku od onih koje država plaća da to rade. Više puta ste u današnjem izlaganju rekli da to imate i pozivam vas da se ta krivična dela, odnosno sve što smatrate da nije u skladu sa zakonom, prijavi zato što smatram da je to najbolji način da se kroz institucije sistema borimo protiv kriminala. Mislim da je to krajnje korektno i krajnje čisto. Narodni poslanik Zoran Ostojić, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine predsedniče, mislim da kršite član 27. Poslovnika. Ne dozvoljavate poslanici da završi javljanje. Dali ste joj reč, prekidate je, a u isto vreme odgovarate sa tog mesta i nastavljate polemiku. Mislim da je to zloupotreba te funkcije.
Narodni poslanik Judita Popović, po Poslovniku. Izvolite.
Upravo ste povredili Poslovnik član 107. Povredili ste dostojanstvo ovog parlamenta. Gospodine predsedniče, zaista očekujem od vas kao od političara, kao od predsednika parlamenta da čitate novine. Pretpostavljam da čitate novine. Ako čitate novine, ako gledate televiziju, u svakom slučaju imate saznanja o tome šta sve te novine objavljuju, šta prenose u vezi pretnji i u vezi uvreda koje plasiraju SNP "Naši". To su vaši koalicioni partneri u Aranđelovcu. To znači da se radi o saučesništvu ukoliko Vlada, koju čini koalicija na vlasti, koju čine SNS i ostali, ne reaguje na takvu vrstu pretnji i uvreda koje SNP "Naši" upućuju nevladinom sektoru, civilnom sektoru, pojedincima, gospodinu Vejvodi i B92 televiziji.
Zaista ne mogu da reagujem na osnovu novinskih natpisa. Mislim da bi bilo veoma neozbiljno kada bi predsednik Narodne skupštine reagovao na osnovu onoga što se piše u novinama, zato što bih onda morao da reagujem po zaista velikom broju stvari ili kada bih navodio ko je gde sa kim koalicioni partner, pa da na osnovu toga taj ima obavezu da to čini. Mislim da zaista nisam prekršio Poslovnik. Voleo bih da se vratimo na raspravu ako je moguće. Narodni poslanik Predrag Marković, po Poslovniku. Izvolite.
Član 27. Dakle, samo da ne bi ostala materijalna greška, to što ste obavestili da u prethodnih osam godina nije stavljen na dnevni red zakonski predlog koji je u skladu sa tadašnjim i sadašnjim Ustavom, mogle da predlažu i pokrajinska Skupština. U periodu od 2004. do 2007. godine, kao što sam i u diskusiji pre nekoliko dana podsetio, takvih predloga nije bilo, jer je 2004. godine prvi put postupljeno i od tada tako nije, nažalost, da su svi zakonski zatečeni predlozi bili poslati predlagačima sa pitanjem da li oni ostaju pri tim predlozima. Skupština Vojvodine, gospodin Tamaš Korhec i tadašnji predsednik Skupštine, prvo gospodin Nenad Čanak, potom Bojan Kostreš, to nisu uradili. Eto, samo materijalna ispravka. Hvala.
Hvala, gospodine Markoviću. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima akata iz tačaka od 8. do 15. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 193, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Detalje o podacima koliko koja poslanička grupa ima vremena, dobili ste u materijalu. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa, međusobnim dogovorom određuju najviše tri učesnika u raspravi, koji imaju pravo da govore svako po jednom, do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3, članu 170. stav 1, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o: Predlogu odluke o usvajanju godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2012. godini; Predlogu odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2012. godini; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o osnivanju Srpsko-ruskog humanitarnog centra; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Grčke; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Brazil o saradnji u oblasti odbrane; Predlogu zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indonezije o saradnji u oblasti odbrane; Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Angole o saradnji u oblasti odbrane i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Slovačke Republike u uzajamnoj zaštiti tajnih podataka. Molim sekretarijat Skupštine da obavesti ministra da smo počeli sa pretresom, da bismo mogli da počnemo sa diskusijom. Da li predstavnik predlagača prvi potpredsednik Vlade, ministar odbrane, gospodin Aleksandar Vučić želi reč? (Da.) Reč ima ministar Aleksandar Vučić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predloga odluke o usvajanju Godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2012. godini; Predloga odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2012. godini; Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o osnivanju srpsko-ruskog humanitarnog centra; Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Grčke; Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Brazil o saradnji u oblasti odbrane; Predloga zakona o potvrđivanju Memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indonezije o saradnji u oblasti odbrane; Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Angole o saradnji u oblasti odbrane i Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Slovačke Republike o uzajamnoj zaštiti tajnih podataka. Pokušaću u relativnom kratkom vremenu da izložim, pošto smo već o nečemu razgovarali na prethodnim sednicama Narodne skupštine Republike Srbije, da kažem ono što smatram da je najvažnije. Posle toga ću biti slobodan da učestvujem zajedno sa vama u diskusiji i da razmenimo stavove i mišljenja po svakoj od navedenih tačaka dnevnog reda. Pre svega, što se tiče našeg učešća u multinacionalnim operacijama, mi smo u prethodnom periodu posle dugo vremena krenuli u tu vrstu i političke, ali i vojne aktivnosti koja našoj zemlji donosi značajne rezultate. Želeo bih da iskoristim priliku da vam se izvinim što nije ranije cela odluka bila na dnevnom redu Narodne skupštine Republike Srbije. Nije zahvaljujući grešci ni ove Vlade, ponajmanje ovog ministarstva. Kada sam pitao zašto nije bilo u septembru mesecu, kada je bilo moguće, a izvinjavam se zbog toga što nije bilo pre tri meseca, to opet nije bilo zbog naše greške, već zbog ranije potrošenog novca nekih drugih delova sistema u istim multinacionalnim operacijama, pa Ministarstvo finansija nije bilo u mogućnosti da to prihvati dok nismo potpunosti rešili sve probleme. Želim da, čini mi se snažnije nego poslednji put kada sam o tome govorio, a mi kao što znate učestvujemo samo u multinacionalnim operacijama koje idu pod zastavu UN i EU, poslednji put sam naglasio ogroman politički značaj koji nam to donosi. Deo troškova plaćamo sami, ali deo troškova nam plaćaju UN ili EU. U ovom trenutku očekujemo još 245.000 dolara da legne na naš račun za dve operacije u kojima naša Vojska učestvuje. Mogu da vam navedem da smo planirali da nastavljamo akcije i u Kongu, Liberiji, Obali Slonovače, Kipru i Libanu. Lično sam posetio naših 46 pripadnika na Kipru, očekujem da ih posetim u 2013. godini i u Libanu, ali u nekoliko primera bih pokušao da istaknem koliki je taj značaj i koliko to doprinosi razvoju, ne samo vojno-vojne, vojno-policijske, policijsko-policijske već i vojno ekonomske saradnje i političke saradnje. Samo dva naša lekara koja su učestvovala u jednoj od multinacionalnih operacija u Čadu su toliko popravila ugled naše zemlje. U Norveškoj gde sam nedavno boravio nam je zbog toga ponuđena veća saradnja i vojno -medicinska saradnja, vojno – edukativna saradnja. Naši stručnjaci, posebno naši lekari su uvaženi više nego što je to bilo u prethodnom periodu i više nego što smo sami mogli da očekujemo. To se posebno odnosi na operacije Atalanta na Kipru. Sa ponosom mogu da vam kažem da naših 46 pripadnika, a od ukupnog broja pripadnika u svim multinacionalnim operacijama imamo i 25 žena. To su ljudi koje podržavaju sve sukobljene strane, zato što na najprofesionalniji način obavljaju svoj posao. Niko nikada nije imao ni jednu primedbu, nikada naši vojnici nisu napravili incidente. Sa svim komandujućim oficirima sa kojima smo razgovarali su bili izuzetno zadovoljni učešćem naših snaga, naših jedinica i predstavljaju najbolje moguće ambasadore koje naša zemlja ima. Želeo bih da vam ukažem na još jednu činjenicu koja se tiče i drugih tačaka ali i ove tačke. Imamo dobru političku saradnju sa svim zemljama sveta. Znate da imamo iz ovoga što je danas na dnevnom redu, vidite da imamo i sa velikim brojem zemalja sa različitih kontinenata, iz Latinske Amerike, Afrike, Azije ali i sa Ruskom Federacijom i sa mnogim zemljama EU ili zemljama koje ne pripadaju EU već pripadaju NATO. Naša vojna saradnja je uvek na višem nivou nego što je naša ekonomska i politička saradnja. Ona predstavlja najbolji deo i to smem otvoreno da kažem, to će vam reći i predstavnici svih zemalja, ovde u našoj zemlji, predstavlja najbolji deo saradnje koji naša zemlja ima. Mislim da smo uspeli u tom smislu da u značajnoj meri krenemo u ozbiljne procese i profesionalizacije i modernizacije naše armije, ali da uspostavimo u više vidova i na različite načine saradnju sa ministarstvima odbrane, mogućnost donošenja administrativnih akata između organa uprava različitih zemalja. Razume se i najkonkretnuju vojno-vojnu, vojno-ekonomsku, vojno-edukativno i vojno-medicinsku saradnju. Dobili ste u objašnjenju predloga koliko je potrebno i na kakav i koji način finansijski sredstava. Ukoliko vam je potrebno da idemo u najsitnije detalje, želim da vam kažem da pripadnici Vojske Srbije trenutno učestvuju u sedam multinacionalnih operacija, u Liberiji, Obali Slonovače, Kongu, Kipru, Libanu i Ugandi. Imamo četiri vojna posmatrača u misiji UNMIL u Liberiji, tri vojna posmatrača u misiji UNOSI u Obali Slonovače, šest članova tima za medicinsku evakuaciju vazdušnim putem, jedan oficir i jedan podoficir obaveštajno-analitičke specijalnosti u misiji MONOSKU u Kongu, 46 pripadnika u misiji na Kipru, 46 štabnih oficira u misiji UNIFIL u Libanu i to je nedavno završeno raspoređivanje naših trupa u Libanu. Proteklo je sve apsolutno bez ikakvih problema, oprema je kasnila jedan dan, ali sve drugo je bilo u najboljem redu. Naše jedinice su stacionirane na mestu i na način na koji je to planovima predviđeno. Jedan štabni oficir u misiji UNTSO na Bliskom Istoku, jedan štabni oficir u misiji UMTSO u Ugandi. Trenutno imamo dva pripadnika Vojske Srbije, jedan lekar i jedan medicinski tehničar je ukrcan na italijanski vojni brod koji je ujedno i komandni brod pomorskih snaga EU u borbi protiv pirata duž obale Somalije UN "For Somalia operation Atalanta". Ono što je veoma značajno, još jedanput želim da istaknem mi time apsolutno podižemo ugled Srbije u Svetu. Naši bilateralni odnosi sa kojima učestvujemo u ovim operacijama su uvek bolji od svih ostalih, zato što zajednički, negde bez oružja, negde i pod oružjem učestvujemo sa njihovim predstavnicima u zaštiti povratka mira i bezbednosti u svetu. To nam otvara druge kapacitete i mogućnosti. U skladu sa tim, nemojte me sad za svaku tačku pojedinačno da ne bih morao svaku po redu da objašnjavam, ako bude zainteresovani biću rad da odgovorim na svako pitanje iz te oblasti, ali želeo bih da kažem da sporazumi o saradnji u oblasti odbrane koju danas potvrđujemo ili koju bi Narodna skupština trebalo da potvrdi, sa Grčkom, Brazilom, Angolom i Indonezijom su sporazumi koji govore najčešće o vojno-ekonomskoj saradnji. Pre svega o vojno-vojnoj saradnji govori se u sporazumu sa Grčkom, tu nam je niža mogućnost vojne-ekonomske saradnje, ali tu je moguća vojno-edukativna i vojno-vojna saradnja, pre svega u oblasti saradnje specijalnih jedinica naših vazduhoplovnih snaga. Zbog velike krize koja postoji u Grčkoj, zbog velike ekonomske krize koja postoji u Srbiji, mi uglavnom te odnose razvijamo na ovom nivou, a ovo je potvrđivanje ranije potpisanog sporazuma. Ono što bih želeo da vam naglasim oko Angole, to je jedna od najznačajnih stvari za našu zemlju. Inače, reč je o svim zemljama koje nisu priznale jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova i Metohije, a nešto je drugačiji slučaj sa nečim o čemu ću kasnije govoriti, što će biti jedan od sledećih predloga Vlade Republike Srbije. Što se Angole tiče, tu imamo najznačajniji ekonomski interes. Reč je o vojno-ekonomskoj ili čak delimično vojno-ekonomskoj saradnji. Naime, u Luandi bi trebalo da se izgradi nešto nalik VMA, velikoj vojnoj bolnici i takođe bi trebalo da učestvujemo u potpuno renoviranju aerodroma. Jedna, a kasnije očekujemo još dve najveće građevinske firme u Srbiji, bi trebalo da učestvuju u tom poslu. Neki predugovori su već potpisani. Reč je o ugovorima koji vrede stotine miliona evra. Dakle, predugovori su već potpisani, jedna od najznačajnijih stvari za našu zemlju u vojno-ekonomskom smislu, koje potpisujemo sa određenim zemljama. U tom smislu želim da vam se zahvalim za ono što ste podržali kada smo razgovarali ovde o našoj saradnji sa Alžirom, jer Mešoviti komitet će uskoro imati sednicu, ali sa Alžirom kao poklon Republici Srbiji, kao poklon našem narodu, moram da kažem jednu vest, a to je da će Ministarstvo odbrane u dogovoru sa Ministarstvom odbrane Alžira doneti odluku, razume se, pod najpovoljnijim uslovima i na tenderu koje će to naše firme učestvovati u izgradnji čak 15 hiljada stanova koje gradi Vlada Alžira i to je za nas velika, izuzetno značajna stvar, tako da u narednom periodu, 2013. i 2014. godine, imaćemo ne mala sredstva koja će ući u našu privredu zbog angažmana u ovoj velikoj afričkoj zemlji. Istovremeno, oko Indonezije, ponovo smo posle dugo vremena reaktivirali saradnju. Reč je o potvrđivanju ranijeg sporazuma. Ali, tu saradnju smo reaktivirali i u smislu ne samo vojno-vojne, već i vojno-ekonomske saradnje. Očekujem da u narednom periodu potpišemo ugovore i o prodaji municije i o daljem nastavku razgovora, dakle, o prodaji pre svega lakog naoružanja što je veoma značajno za našu namensku industriju. Ulazak u Brazil, zbog daljine zemlje, zbog daljine tržišta, pre svega je reč o vojno-ekonomskoj saradnji, ne možemo da razvijamo tako izraženu vojno-vojnu saradnju, kao što to možemo sa Grčkom i zbog blizine naših teritorija, ali vojno-ekonomsku saradnju možemo da razvijamo sa Brazilom i tu smo na putu, pre svega, preko "Jugoinport SDPR" i, razume se, Ministarstva odbrane, da uspostavimosaradnju i sa Peruom i sa još nekim zemljama Južne Amerike koje nemaju problem sa izvozom naoružanja, koje nemaju problem sa onim što mi neretko nazivamo end juzer. Dakle, pokušaćemo i daćemo sve od sebe da se ta saradnja u narednom periodu unapredi, jer mislimo da imamo izvanredne reference za izvoz i našeg znanja, pre svega u oblasti medicine, ali i izvoz robe, oruđa, oružja i opreme koju je naša namenska industrija u stanju da proizvede. Želeo bih da vam ukažem na Humanitarni centar u Nišu. Mi očekujemo nastavak te saradnje. Mi smo zahvaljujući stvaranju tog humanitarnog centra imali velike rezultate u odbrani i likvidaciji značajnih elementarnih nepogoda. Ja nisam znao da se to tako naziva, likvidacija elementarnih nepogoda, ali se to tako stručno naziva, ma kako nam čudno zvučalo. Mislim da smo od prvog sporazuma do poslednjegsporazuma koji je potpisan sa Pučkovim, u mnogome napredovali i našu saradnju unapredili. Mi očekujemo da bude ukupno 35 zaposlenih, da taj centar bude još spremniji. Upravni odbor bi bilo telo koji bi upravljalo centrom. Bili bi predstavnici i ruske i srpske vlade. Očekujemo da u narednom periodu ta saradnja bude još bolja, još jača, posebno zbog klimatskih promena, ali i naše nedovoljne pripremljenosti za određene elementarne nepogode. Kada su u pitanju poplave i požari, očekujemo da nam taj Humanitarni centar u Nišu bude značajna faza za poršku i stanovništva, za podršku Vlade Republike Srbije i svima onima koji učestvuju u otklanjanju tih elementarnih nepogoda. Što se tiče zaštite tajnosti podataka, nadam se da nisam nijedan predloga preskočio. Ovaj zakonski predlog se nalazi u skupštinskoj proceduri već od početka 2012. godine. Prvi put se u ovoj oblasti pojavila potreba da se zaključuju bilateralni sporazumi kao opšti sporazumi u ovoj oblasti. Ovo je prvi bilateralni sporazum koji ima opšti karakter u oblasti razmene i zaštite tajnih podataka i to sa jednom članicom EU i NATO. On omogućava razvijanje međusobne saradnje sa Slovačkom, kao i primenu već zaključenih međusobnih sporazuma, posebno u oblasti unutrašnjih poslova, odbrane i saradnje pravosuđa, a omogućava i zajedničke obuke i različite vrste zajedničkih učešća u multinacionalnim operacijama. Za vašu informaciju, mi na Kipru učestvujemo pod okriljem Slovačke. Dakle, i naši vojnici, zajedno sa slovačkim vojnicima, obavljaju tu dužnost na izvanredan način. Ovaj zakonski predlog stvara administrativni okvir za našu saradnju. Reč je o nekoj vrsti tipskog ugovora o licima koja mogu da prenose određene informacije, kako se štite podaci, kako i na koji način se čuva tajnost tih podataka. Mislim da je reč o još jednom aktu koji nas približava i koji nam stvara šansu za bolje odnose ne samo u Evropi, već i sa svima koji danas žele razvijanje drugačijih i boljih odnosa sa Srbijom. Želim da kažem, pošto je ovo verovatno jedno od poslednjih obraćanja Narodnoj skupštini Republike Srbije u toku ove godine, istovremeno se zahvaljujući na korektnom odnosu i saradnji u prethodnom periodu, da je Vojska Republike Srbije, da Ministarstvo odbrane Republike Srbije grade najbolje moguće odnose sa svima u svetu, da te odnose gradimo u interesu našeg naroda, istovremeno i ekonomsko i političko, da ćemo sa takvom politikom nastaviti i u budućnosti, istovremeno čuvajući ono što je naša osnovna uloga, a to je da budemo garant bezbednosti, očuvanja i mira, ali i garant odbrane naših nacionalnih i državnih interesa u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Vojska Republike Srbije i Ministarstvo odbrane Republike Srbije, ali i svi ostali državni organi, pošto se ovde ticalo tačaka dnevnog reda koje spadaju u oblast Ministarstva odbrane i MUP su spremni da odgovore na svaku vrstu izazova u budućnosti, na odgovoran, ozbiljan i način koji proizlazi iz Ustava Republike Srbije. Hvala vam još jednom. Samo vas na krajuuveravam da svakim od ovih sporazuma naš ugled i naša veza u svetu postaju veće, čvršće, tesnije, sa mnogima koji mogu da učestvuju ne samo posredno, već i neposredno, u daljem napretku i razvoju naše zemlje. Hvala.
Hvala. Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić. Izvolite.
Hvala vam, gospodine predsedniče. Uvaženo predsedništvo, prvi potpredsedniče Vlade i predstavnici Ministarstva, pred nama se nalazi osam akata, tačnije osam predloga zakona i dve odluke. Obrnutim redom ću diskutovati o njima, u odnosu na ovo što je do sada pričao potpredsednik Vlade gospodin ministar. Prvo ću spomenuti ovih pet predloga zakona, a to su Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma o saradnji u oblasti odbrane između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Grčke, Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Savezne Republike Brazil o saradnji u oblasti odbrane, Predlog zakona o potvrđivanju memoranduma o razumevanju između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Indonezije o saradnji u oblasti odbrane, Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Angole o saradnji u oblasti odbrane i Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Republike Slovačke o uzajamnoj zaštiti vojnih tajnih podataka. Ono što je meni najinteresantnije kod svih ovih predloga zakona je da je, pored te osnovne vojne saradnje koju imamo sa svim ovim navedenim zemljama, popriličan deo svih tih zakona se vezuje i za saradnju po pitanju ekonomije. To je, kako ste malopre rekli, građevinska industrija, u kojoj smo i do sada pokazali koliko vredimo u svetu. Nažalost, takvih angažovanja u zadnjih 10 godina nije bilo u onoj meri koliko je to trebalo da ima ova građevinska industrija. Ono što je isto interesantno je da ćemo i kada je u pitanju vojna oprema, obzirom da smo se i tu dokazali godinama unazad sa čime sve raspolažemo i šta možemo da uradimo, napraviti poprilično dobre ugovore, kako ste vi rekli. Pored toga, tusu i vojno-obrazovne institucije i iskustvo koje ima naša vojska, koja u dobrom delu zemalja koje ste nabrojali, bar ja sa svojim skromnim znanjem, vidim da nemaju približno tako dobro iskustvo i obrazovne centre kakve imamo mi. Ono što sam imao prilike da čujem od predstavnika ministarstva na Odboru za odbranu je da su oni poprilično zainteresovani za naše vojne institucije, ne samo iz oblasti vojske, nego i iz oblasti medicine, kada je u pitanju Vojno medicinska ustanova – VMA. Moja diskusija se odnosi i na Predlog odluke o usvajanju godišnjeg plana upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2012. godini i Predlog odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2012. godini. Apsolutno su obe odluke pohvalne, ali ima i jedna mana. Ne želim da ovo bude kritika, nego je smatram kao jednu manu, da nismo smeli da dozvolimo da uđemo u mesec decembar i da onda usvajamo plan rada za 2012. godinu. Opet se vraćam na obrazloženje ljudi iz ministarstva, koji su na Odboru objasnili da je i zbog političke situacije koja je u tom trenutku u zemlji bila aktuelna, a to su bili izbori, izbog svih ostalih okolnosti, ova odluka se prolongirala. Želim samo da uputim jedan apel, da u 2013. godini ovakvu odluku, tj. jedan plan, usvajamo na samom početku godine. Ono što je dobro je da kroz izveštaje koje smo mogli da čujemo, pored učešća u preko 100 i nešto pripadnika Vojske Republike Srbije, mislim, na oficire i na vojnike, čak i na jedan vod koji ste rekli da imamo kompletno angažovan na Kipru, nije bilo do sada nikakvih gubitaka. Koliko god kažemo da su to u mirovne operacije, naravno da rizik uvek postoji, zato što se iz tog razloga, svi ti ljudi šalju na te iste zadatke. To je meni bilo najdominantnije u ovoj celoj vašoj diskusiji. Apsolutno se slažem sa tim, a to stoji i u vašem obrazloženju, da su ovakve misije neophodne i pri UN i pri Misijama NATO, zato što, samim tim, našoj diplomatiji, pre svega, Ministarstvu spoljnih poslova, dajemo jedan vetar u leđa i omogućavamo im bolju komunikaciju sa svim ostalim državama sa kojima imao direktnu ili indirektnu saradnju. Po meni, u budućnosti, eventualno, samo treba da obratimo pažnju kada se naše jedinice, pojedinci, oficiri ili već bilo ko šalje na slične misije, da vodimo računa da to ne budu neke zemlje gde je taj militantni oblik terorizma do te mere izražen, da možemo da dovedemo u pitanje deo bezbednosti naše zemlje ovde. Direktno se osvrćem na terorizam, ali u svakom slučaju, koliko mi je poznato, sve te odluke, pored Ministarstva odbrane, ovaj najviši zakonodavni dom u Republici Srbiji donosi te odluke i naravno da ćemo zajedno učestvovati u svim tim odlukama. Zašto kažem da mi je ovo prihvatljivo i da nije ništa neobično i ništa novo? Ne samo zato što od 1948. godine, počinje to naše prvo zvanično učestvovanje naših misija pri UN, nego zato što se i kroz vreme i kroz našu istoriju, ovo slično dešavalo samo na malo drugačiji način i drugačije se zvalo. Još davno smo, 13-14. veka smo naše kopnenike, pešadije, slali na neke slične misije. Pitanje je koliko su bile mirovne i koliko su se razlikovale od ovih danas. Ono što je isto vrlo bitno je da svi pripadnici Vojske Srbije koje se šalju na ovakve misije, idu po principu dobrovoljnosti, ako se ne varam, je li tako? Taj princip bi isto trebalo zadržati do kraja. Na kraju, ne najmanje bitan, ostao nam je Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o osnivanju srpsko-ruskog humanitarnog centra. Iskoristiću ovu priliku, a žao mi je što ovde danas nije i premijer, gospodin Ivica Dačić, koji je osetio tu pragmatičnost u toj odluci, u trenutku kada smo već potpisali Sporazum za početak izgradnje tog centra u Nišu. Koliko je pragmatična ta odluka, to se već videlo u toku ove godine kada smo imali elementarnu nepogodu u vidu desetina požara na različitim lokacijama za koje, nažalost, nismo dovoljno tehnički opremljeni da mi možemo da reagujemo i da možemo sve te požare da ugasimo. Tada na jedno moje poprilično prijatno iznenađenje i ljudi koji su tih dana komentarisali sve te akcije koje su se dešavale, po prvi put su nad Srbijom su leteliavioni a da nisu putnički i da nisu sipali bombe po nama, sipali su vodu i pomogli su nam da uradimo ono što sami sigurno ne bismo mogli, a to je da sve te požare ugasimo. Zato još jedanput hoću da kažem da gospodin Ivica Dačić zaslužuje apsolutne pohvale za potpisivanje jednog takvog sporazuma. Ono što bih voleo na kraju da kažem, pored ovih pohvala, da ne bude da hvalimo samo premijera Vlade, želim gospodinu Vučiću, prvom potpredsedniku Vlade i ministru vojske, da čestitam na dosadašnjem zalaganju u borbi protiv organizovanog kriminala i da mu poželim da u tome bude istrajan. Hvala.
Reč ima ministar Vučić. Izvolite.
Zahvaljujem se na svemu. Samo bi želeo da kažem, čini mi se da sam objasnio razlogezašto niste ove predloge imali ranije u proceduri. Bilo je tu mnogo objektivnih razloga. Takođe, želeo bih da vam saopštim da godišnji plan upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane za 2013. godinu se već nalazi u proceduri i biće pred narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini Republike Srbije veću januaru mesecu. U januaru mesecu ćete dobiti plan za 2013. godinu. Isto ono što smo uradili sa Predlogom budžeta, gde je po prvi put budžet završen a da to nije bio 30. ili 31. decembar, ili da nije ulazio u sledeću godinu. Tako je opredeljenje Vlade Republike Srbije i tako ćemo i da radimo. Želim još jedanput da kažem da sam možda i lično, iako nisam bio član i nisam bio poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije, ali grešio ili da nisam dovoljno razumeo u ranijem periodu koliko je važno i koliko je značajno učešće naših vojnika u multinacionalnim operacijama. To je mnogo više. Nekako sam polazio od toga, imamo milion svojih problema, samo nam još to fali i samo nam još to nedostaje. Možda sam to negde govorio i u javnosti, nisam siguran, ali sam siguran da jeveći deo javnosti na takav način razmišljao. Želim ljudima da kažem, koji to pomisle u ovom trenutku, da bliskost sa zemljama i organizacijama, ugled Republike Srbije dramatično raste i dramatično jača svakim našim učešćem u bilo kojoj multinacionalnoj operaciji. Želim da vam kažem da to vidite i da to osetite, da vaša politička moć u međunarodnim okolnostima, u međunarodnim okvirima izuzetno raste kada se tako postavljate i kada se tako ozbiljno ponašate u međunarodnoj areni. Mislim da su to bile dobre odluke i prethodne Vlade Republike Srbije,da mi to sada unapređujemo, dorađujemo, da će biti, pretpostavljam, novih stvari, ali to je nešto što uvek gledamo, da se izbegne svaka vrsta rizika za naše vojnike, koliko god je to moguće. To nije posao, to sam jedanput rekao. Posao vojnika, posao policajca je užasno težak i veoma cenim posao manekena ali oni ne mogu da poginu. Ovo su poslovi u kojima se gine. Takva je priroda posla i to su stvari koje se nažalost ponekad dogode. Do sada smo uvek imali dovoljno sposobnosti, veštine, znanja naših vojnika da se to ne dogodi. Posetio sam naše vojnike. Uvek imate deset puta više prijavljenih dobrovoljaca za te operacije nego što je potrebno ljudi da ode. Deset puta je veći broj prijavljenih ljudi nego onih koji treba da odu. Kada smo bili na Kipru najtragičnija vest koja nas je našla zajedno, sve naše vojnike, je bila vest o tragičnoj pogibiji majora Savića. U zemlji je neko stradao. Nije bio na Kipru, Libanu, Somaliji, Obali Slonovače ili Ugandi, nego je neko stradao u zemlji. To su stvari koje se nažalost dešavaju. Vojnički život je težak. Vojnički hleb je težak. Mi političari ne možemo da stradamo tako što ćemo da idemo uz stepenice ovde u Skupštini i naš posao je mnogo lakši nego njihov. Njihov posao je težak, kao i posao policajaca i to su stvari koje se dešavaju svuda. Molim vas da i oni ljudi koji možda imaju tu vrstu skepse koju sam i sam imao, i nije mi teško da to priznam, što mislim da je ljudski, da znate da je neverovatna promena u odnosima kada vi sa nekim na neko žarište pošaljete dvojicu lekara. Ne mogu da vam objasnim nivo i način na koji smo dočekani u Norveškoj samo zato što smo imali dvojicu naših lekara, čak i manje od toga, ali su naši ljudi pomagali i pokazali se kao izvanredni lekari, obučavali njihove. To je potpuno drugačiji odnos. To je potpuno drugačiji pristup. To je potpuno drugačiji prilaz. Da vam ne kažem koliko to cene i svi ostali od Slovaka, Kiprana. Kiprani nam zbog našeg ponašanja na svakom mestu od Američkog kongresa do svakog drugog mesta u Evropi organizuju sve moguće manifestacije, sve moguće primedbe, razgovore sa svima koji odlučuju o budućnosti Srbije, pomažući nam između ostalog, jesu prijateljska zemlja, zahvaljujući činjenici da zajedno sa njima ili zajedno sa svima ostalima doprinosimo miru i očuvanju bezbednosti u njihovoj zemlji. To je moja molba i za one ljude, nevezano za političke stranke, koji nas gledaju, a koji možda značaj učešća u multinacionalnim operacijama ne mogu da razumeju kao što ja nisam mogao nekada da razumem, iako nisam bio u ovoj Skupštini pa nisam mogao to ni da kritikujem. Prosto želim da ih zamolim da to na takav način razumeju, a vama hvala na onome što ste rekli. Samo idu oni koji žele. Uvek ih je deset puta više i mi i dalje nemamo onu vrstu žarišta u koju idu pod zastavom NATO. Tu nemamo nikakvih rizika, niti ugrožavanjau većem obimu bezbednosti naših vojnika, pripadnika naših oružanih snaga. Hvala vam.
Hvala. Narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, danom formiranja ove Vlade SPO DHS su izneli politički stav koji ne zavisi od sastava Vlade već zavisi od politike koju bude sprovodila Vlada RS. Mi smo rekli, i tako ćemo se i ponašati, da ćemo glasati za ove sporazume, za sve ono što doprinosi čvršćem povezivanju naše zemlje sa svetom. Sve što doprinosi miru i stabilnosti, prosperitetu naše zemlje, SPO i DHS će biti korektan i konstruktivan partner. U prošlom skupštinskom sazivu ispred moje poslaničke grupe sam nebrojeno puta rekao da sam slično kao i vi razbio neku zabludu i predrasudu o ideološki obeleženoj vojsci RS zbog činjenice da je jednostavno taj segment našeg društva upravo deo koji je najviše uradio u sopstvenim reformama. Da su sve ostale institucije uradile ono što je urađeno u okviru reformi Ministarstva odbrane mi bismo danas sigurno u najvećem delu ispunjavali standarde za prijem naše zemlje u članstvo EU. To je po našoj oceni zbog toga što vojska poštuje jasno definisane standarde, što je izraženo profesionalnost i odgovornost i što je, ne zaboravimo, naglašen patriotizam. Posle NATO bombardovanja svi sa druge strane su odali priznanje Vojsci RS na izraženom patriotizmu i neviđenom otporu i požrtvovanju u odbrani svojih nacionalnih interesa. Međutim, SPO je uvek smatrao da je oružana odbrana poslednji cilj i način odbrane nacionalnih interesa zemlje. Pre toga se nacionalni interes, bezbednost, teritorija, stanovništvo pre svega brane dobrom politikom, dobrim odnosima sa onima koji u velikoj meri odlučuju o našim sudbinama, našim učešćem u centrima odlučivanja i razumevanjem sveta u kome živimo. Srbija je u periodu od 90-ih do 2000. godine bila zemlja koja nije na najbolji način razumela svoje okruženje i ono što se dešava sa rušenjem Berlinskog zida, sa raspadom velikog Sovjetskog Saveza i najveću cenu našeg sopstvenog nerazumevanja smo mi platili. Posle 2000. godine smo krenuli u podizanje porušenih mostova i želim po ko zna koji put da kažem da je u tome svemu prednjačila Vojska RS i njeni profesionalci. Mi smo u Narodnoj skupštini RS usvojili Strategiju odbrane i Strategiju bezbednosti koja upravo predviđa učešće naše vojske u svim organizacijama i uspostavljanje što čvršće vojne saradnje sa svima sa kojima je to moguće, sa kojima je to u nacionalnom interesu. Kao što je u oblasti sporta Novak Đoković sa teniserima značajno podigao ugled RS, tačno je da su vojnici i naše medicinsko osoblje, pa i naši privrednici koji rade u namenskoj industriji zahvaljujući ministru Šutanovcu, koji je za mene bio najprijatnije iznenađenje u prethodnoj Vladi u pozitivnom smislu, da se ti pokidani mostovi i ekonomske saradnje sa mnogima sa kojima smo dugo ekonomski sarađivali sada uspostavljaju i poboljšavaju i dobro je što ste dali neku kratku ocenu rada prethodnog ministarstva. Čestitam vam na hrabrosti zato što ste priznali da ste i vi razbili neke predrasude, kao što sam i ja rekao da je SPO razbio neke predrasude u smislu da je Vojska Srbije nastavak one komunističke vojske sa negativnim predznakom. Nije i sve je upravo zavisilo od politike. Čak i u onim kriznim vremenimavojska je znala da napravi značajan otpor od negativne politike i isključivo se držala Ustava i zakona. Naravno da nam je teško zbog toga što je naš vojni vrh često sasvim neosnovano i što bi narod rekao – na pravdi Boga snosio posledice pogrešne politike i kola su se često slomila na onima koji nisu odgovorni. Ono što je takođe jedna velika zabluda u našem društvu je ne samo kod vojne saradnje već kod naših saradnji sa nekim drugim jako bitnim vojno-političkim i ekonomski savezima da će srpsku decu nasilno mobilisati, odvoditi u Avganistan, u krizna područja, da će tamo stradati itd. To uopšte nije tačno. Danom profesionalizacije Vojske Republike Srbije, tada se za jedno radno mesto, sa platom 32-33 hiljade dinara, javljalo po sedam, osam ili devet zainteresovanih, a u multilateralnim operacijama imamo i po 10 zainteresovanih, što ukazuje na jedan jako bitan segment i zabludu koju treba razbiti, a to je dobrovoljnost. Uz profesionalizam, uz poštovanje standarda, uz obučenost i uz dobrovoljnost i uz ekonomsku korist onih koji tamo idu, uz ličnu ekonomsku korist i ekonomsku korist zemlje i poboljšavanje etničkog uticaja, nemamo ni jednog jedinog valjanog i argumentovanog razloga da budemo protiv ovih sporazuma. Ono što možemo da kažemo jeste da treba nastaviti u ovom smeru, da treba uspostaviti što bolje političke, ekonomske, vojno-ekonomske, vojno-vojne odnose, uspostaviti ih i poboljšati ih na svim nivoima. Uopšte nismo zadovoljni reformama u našem društvu u periodu od 2000-2012. godine, jer ipak, moramo priznati da su članovi SPO bili ti koji su sanjali da ćemo mi 2012. godine živeti u jednoj drugačijom i verovatno boljoj Srbiji. To se nije desilo, ali se ne možemo više vraćati u prošlost. Moramo gledati u budućnost. Svako onaj ko bude doprineo dobrim i normalnim reformama u našem društvu, svako onaj ko u političkom smislu bude gradio mostove saradnje, taj će biti najveći patriota. Sva su se neprijateljstva, svi su se ratni sukobi završavali mirovnim konferencijama. Uvek posle ratova su sve zaraćene strane morale da sednu za pregovarački sto i da definišu uz dominantan uticaj velikih sila ono što će na kraju da bude u miru. Prema tome, dobro je što je ova vlada nastavila da respektuje značaj onih koji u velikoj meri odlučuju o našoj sudbini i što su razbijene neke zablude o tome da ćemo mi sami odlučivati o svojoj sudbini. Nikada u istoriji ljudskog čovečanstva jedna mala zemlja, bez obzira na političko uređenje, bez obzira na odnos u svetu, nije sama odlučivala o takvoj sudbini. To je sudbina malih. Tako je bilo, tako će uvek i biti. Ono što je naš zadatak, a to je da u svim vremenima, sva su vremena na svoj način teška, naš mali brod, našu jedinu zemlju Srbiju koju imamo vežemo za brod velikih i uticajnih sistema i društava i da pokušamo da sve ono što je negativno, a bilo je mnogo toga od demografske politike, od spoljne politike, od ekonomske politike, od nesnošljive korupcije i kriminala, da zajednički poradimo na tom poslu. Zbog toga kažem da će SPO – DHSS u ovom delu biti konstruktivan saradnik, ne Vlade Republike Srbije, nego građana Republike Srbije, a usput i Vlade Republike Srbije. Kada god budete došli u Narodnu skupštinu Republike Srbije sa ovakvim predlozima, računajte na našu podršku. Naravno, pošto je aktuelna borba protiv korupcije i kriminala, SPO koji je iprošloj vladi 2009, 2010. rekao da je "Kolubara" na svakom ćošku i da je to nesnošljivo stanje u našem društvu i svako ko se upusti u otvorenu i principijelnu borbu protiv korupcije i kriminala, imaće našu podršku. Hvala.
Replika. Gospodin Šutanovac.
Zahvaljujem kolegi Čikirizu što mi je dao priliku da dam repliku, iako ću malo zloupotrebiti tu repliku, imajući u vidu da su pojedina pitanja koja su postavljana ovde mogla da budu postavljena i meni. Ovaj plan upotrebe Vojske Srbije je upućen u parlament u prvom kvartalu ove godine. Dakle, Ministarstvo odbrane je i ove godine na vreme to uradilo. Nažalost, nije postojala saglasnost u samom parlamentu da se to nađe na dnevnom redu, iako sam u više navrata razgovarao sa predsednicom parlamenta o tome i zbog izbora i,kao što znate, zbog toga je to kasnilo. Nema nikakve dileme da je Ministarstvo odbrane to dostavilo na vreme. Gospodine ministre, ovo što ste pričali danas ovde, nema sumnje da je to jedan nastavak politike koji je nailazio na kritike u ovom parlamentu, ali imam utisak da ćemo konačno zauzeti stav da ono što je dobro za Srbiju, da je dobro i za građane i da će u parlamentu napokon da se glasa o stvarima koje su dobre za državu na način, ne kroz partijsku prizmu kritike, već kroz prizmu interesa svih građana Srbije. Svakako da sa pozicije na kojoj se nalazite možete lakše da sagledate i da vam je to sada mnogo bliže. Drago mi je da je to tako. Ono što bih hteo da postavim kao pitanje, kažem da zloupotrebljavam ovu repliku, nećete mi zameriti, pošto je to nešto što me jako zanima, a nemam odgovor od kolega. Naime, novim budžetom Ministarstvu odbrane su ukinuti sopstveni prihodi. Mislim da je to nešto što je izuzetno loše sa aspekta funkcionisanja Ministarstva odbrane i Vojske Srbije. Mislim da će to u velikoj meri da sputa mogućnost civilno-vojne saradnje među kojima su i mirovne misije. Zanima me refundacija troškova koji se dobijaju od UN. Da li se one tretiraju kao sopstveni prihodi, odnosno da li idu u budžet Republike Srbije ili idu u budžet Ministarstva odbrane? Ukoliko idu u budžet Republike Srbije, bojim se da je to trošak za Ministarstvo odbrane i da je to jako loša situacija za vas, kao Ministarstvo, i mislim da treba da se poradi na tome. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Dubravka Filipovski.
Gospodine predsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, gospodine prvi potpredsedniče Vlade i ministre odbrane Republike Srbije, poštovani građani Srbije, pred nama je set zakona i sporazuma koji će omogućiti da se sistem odbrane dodatno osnaži, jer samo snažan sistem odbrane je garancija jake i stabilne države i predstavlja ključni instrument u oblasti ostvarivanja državne politike. Cilj politike odbrane je da imamo Vojsku koje će se plašiti oni koji treba da je se plaše, a u koju će moći da se pouzdaju i na nju računaju naši partneri sa kojima sarađujemo. Činjenica je da građani Srbije najviše veruju crkvi i vojsci. Najbolji pokazatelj da se vraća poverenje građana Srbije u vojsku je i podatak da je 2006. godine na Vojnoj akademiji na 240 mesta bilo prijavljeno 26 kandidata, a da je ove, 2012. godine, na Vojnoj akademiji prijavljeno 1.550 kandidata, a od toga 490 vukovaca. Težište politike odbrane je, kako ste i sami rekli, između ostalog i intenzivna međunarodna saradnja. Učešće u mirovnim misijama i multinacionalnim operacijama ima trend konstantnog rasta, to je dobro, sa krajnjim ciljem da Vojska Srbije uzme učešće u očuvanju mira i stabilnosti u svim delovima sveta. Vrlo je važno da se Srbija posle duge pauze vratila na mapu onih zemalja koje u multinacionalnim operacijama UN angažuju svoje jedinice, kao i da Srbija sve više jača svoje kapacitete za učešće u mirovnim misijama. Građani Srbije su ponosni što pripadnici Vojske Srbije u najboljem svetlu predstavljaju našu zemlju, kako pred građanima Kipra, Libana, Liberije, Konga, Obale Slonovače itd, čiju bezbednost obezbeđuju, tako i pred pripadnicima stranih oružanih snaga sa kojima učestvuju u mirovnim misijama. Vrlo smo ponosni što su pripadnici Vojske zavredili mnoga priznanja, stekli poštovanje svojih kolega i zadobili simpatije lokalnog stanovništva u zemljama u kojima su angažovani. Sami ste rekli da ste kao ministar, putujući u Ameriku, Norvešku, čuli koliko su naši vojnici angažovani, a posebno koliko su hvaljeni. Posebno sam zapazila vašu izjavuprilikom posete Kipru kada vam je kiparski ministar odbrane i šefica Misije na Kipru lično rekla da su naši vojnici najbolji među kontingentom na Kipru, da obavljaju svoj posao u skladu sa dužnostima i pravilima službe i u skladu sa potrebama stanovništva, ne mešajući se u politiku te zemlje. Činjenica je da su pripadnici Vojske Srbije u svim mirovnim misijama pokazali visok stepen obučenosti i pripremljenosti i da to u velikoj meri podiže ugled Srbije u svetu. Konačno, učešće Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama važan je element i naše spoljne politike, jer jača diplomatski potencijal Srbije za ostvarivanje interesa naših građana i doprinosi da se Srbija tretira kao ravnopravni partner u odnosima sa drugim zemljama članicama UN i Partnerstva za mir. To što je Srbija aktivna u međunarodnim operacijama ima indirektan uticaj na regionalnu bezbednost. Mislim da je vrlo važno što ste na početku svog mandata vrlo jasno rekli da će naša zemlja biti aktivna u okviru Partnerstva za mir, ali da nećemo biti članica ni jednog drugog vojnog saveza. Mislim da je politika Vlade Republike Srbije po tom pitanju vrlo jasna. Takođe smatram da je vrlo važno reći da Vojska Republike Srbije ne učestvuje u misijama kojima se na bilo koji način ostvaruju interesi velikih sila. Ne treba da idemo u bezbednosne integracije zato što to neko traži od nas, zato što nam neko naređuje, zato što se na taj način dokazujemo partnerima ili što na taj način ispunjavamo međunarodne obaveze. Naprotiv, to treba da bude naš interes, politički, ekonomski, spoljno-politički. Vrlo je važno što tako malim koracima, ali vrlo važnim, podižemo kredibilitet naše zemlje. Svi oni koji su osporavali učešće naših mirovnih snaga u mirovnim operacijama iz bezbednosnih razloga, verujem da sada imaju drugačiji stav i da su promenili mišljenje, pre svega zbog toga što mi nismo imali do sada gubitaka, a i zbog toga što ne šaljemo operativne jedinice, već oficirski kor vojnika deluje štabno, osmatrački, kao i sanitetsko osoblje, lekari koje ste sami pomenuli u Norveškoj. Lično me raduje što ima sve više žena oficira koje učestvuju u mirovnim misijama. Rekli ste da je trenutno 25 oficira žena. Nadam se da će u vremenu koje je pred nama taj broj biti još veći. Kada sam spomenula regionalnu bezbednost, smatram da je vrlo važan sporazum sa Grčkom, koji treba da potpišemo, zbog blizine teritorije i zbog toga što je Grčka naša tradicionalno prijateljska zemlja, sa kojom ćemo sarađivati u domenu odbrambene i bezbednosne politike. Posebno bih istakla potpisivanje sporazuma sa Brazilom i Indonezijom u oblasti odbrane, zbog toga što ove dve zemlje beleže značajan ekonomski napredak i zbog toga što ćemo i mi, kako ste i sami rekli, sklopiti značajne ugovore u našoj namenskoj vojnoj industriji. Što se tiče Predloga zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o osnivanju Srpsko-ruskog humanitarnog centra, on je već opravdao svoj cilj i dokazao svoju efikasnost letos kada je Srbija gorela i kada je ovaj humanitarni centar pomagao, ne samo našoj zemlji, već i Grčkoj, Crnoj Gori i BiH. Verujem da će on u potpunosti prerasti u jedan regionalni centar i na Balkanu i u jugoistočnoj Evropi. Potpuno je jasno da je osnivanje ovog centra bilo neophodno, pre svega zbog zajedničkog planiranja i stručnog usavršavanja i opremanja jedinica zbog nepredvidivih situacija, u cilju zaštite ljudi. Gospodine ministre, znam da se suočavate, kao i građani Srbije, sa teškim nasleđenim problemima, da ozbiljnost ekonomske krize utiče da na pravi način planirate prioritete i opredeljujete sredstva u Ministarstvu odbrane. Ovom prilikom želim da vam u ime poslaničke grupe NS pružim punu podršku u borbi protiv korupcije i kriminala i u svim izazovima sa kojima ste se do sada uspešno izborili. Obzirom da sistem odbrane predstavlja ključni činilac u oblasti ostvarivanja državne politike, poslanička grupa NS će u danu za glasanje podržati ovaj set zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima gospodin Vučić. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodinu Čikirizu i gospođi Filipovski. Očigledno se poslanici veoma ozbiljno spremaju za ove rasprave. Zahvaljujem se i gospodinu Šutanovcu. Rekao bih mu samo da nema bojazni od nedobijanja novca na račun Ministarstva odbrane, što se tiče UN. Ovde imam papir Narodne banke, Sektora za devizne poslove i upravo nas obaveštavaju 17. decembra da su u našu korist primili sledeća sredstva: nalogodavac Indijanopolis, UN, u valuti isplaćeno 245.609,80 dolara. Dakle, taj novac ide u Ministarstvo odbrane, ali ne vidim da je to najveći mogući problem i da je išao u budžet, pošto mislim da smo ove godine napravili, koliko je bilo moguće u uslovima teške krize i u uslovima kada želimo da smanjimo budžetski deficit, onakav budžet Ministarstva odbrane kakvim ni vi, ni ja, niti bilo koji građanin Srbije može da bude zadovoljan, ali onaj koji može da bude održiv i koji može da znači nastavak reformi i profesionalizacije naše vojske. Ukoliko vas zanima, navešću vam tačan iznos finansijskih sredstava. Ukupan iznos finansijskih sredstava koji će na ime nadoknade za učešće pripadnika Vojske Srbije u 2012. godini biti uplaćen od strane UN iznosi 107.591.000 dinara, a prema dinamici, razume se, utvrđenog godišnjegplana upotrebe. Ako vas zanima i po kojim aproprijacijama i na koji način mislimo da trošimo, mogu sve te detalje i sve te podatke pred Narodnom skupštinom da iznesem. Hvala najlepše.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović. Izvolite.
Gospodine ministre, gospodine predsedavajući, predsedniče Skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, moram da izrazim svoje veliko zadovoljstvo rečima koje je danas ministar izrekao, pre svega u smislu dalje afirmacije Vojske Jugoslavije. Bili smo svedoci anatemisanja vojske. Nažalost, bila je dovedena u situaciju maltene da je kriva za sve ono što se dešavalo na bivšem prostoru Jugoslavije. Današnja rasprava i sve ono što narodni poslanici, a vidim i iz prijavljenih diskutanata, koji podržavaju sve ove aktivnosti, odnosno zakone koji su vezani za vojsku, odbranu i ekonomsku saradnju u oblasti odbrane, ukazuje na jedan pozitivan trend koji se menja u odnosu na mesto i ulogu Vojske Srbije. Svakako da takav jedan trend usmerava i ministar odbrane, koji na afirmativan način i u pravom smislu sagledava probleme vojske, bez obzira na ekonomsku i političku situaciju u kojoj se nalazimo. Svesni smo da bi mi želeli mnogo više u pogledu angažovanja i u pogledu opremanja naše vojske, ali moramo učiniti, a mislim da ćemo to i činiti, da u okviru ovih mogućnosti, a činićemo sigurno da se ekonomska situacija poboljša, učinimo mnogo više na tom planu. Mislim da je to i ministar rekao, ali jednostavno imam potrebu da kažem koji je značaj ovih zakona, ovih sporazuma i angažovanja pripadnika vojske u raznim mirovnim misijama. Pre svega, veoma je značajno to što smo se opredelili da naši pripadnici vojske učestvuju u mirovnim misijama UN i na taj način dostojanstveno prezentuju našu zemlju. Oni kroz neposredne kontakte sigurno sagledavaju pre svega gde se mi nalazimo, gde i u kom pravcu se možemo kretati itd. To je jedno opšte životno iskustvo i praksa koja se stiče kada se nađete u jednoj sredini gde su prisutni razni pripadnici vojske raznih zemalja. Druga oblast kada je u pitanju ekonomska saradnja. Mislim da svima ovde treba da je znano i verujem da znaju, da je vojna industrija ustvari pokretač svih najsavremenijih tehnologija koje se uvode u jednu zemlju. Sve nove tehnologije koje su inače do sada poznate u svetu su prvo uvedene u sistem odbrane, a zatim primenjene u civilstvu. Ona ima još jedan drugi aspekt, vojna industrija kao jedan segment industrije svake države, ne može da funkcioniše sama za sebe, ona mora da angažuje kompletne kapacitete i druge kapacitete države, čime se doprinosi upošljavanje i razvoj uopšte države u celini. Kada je reč inače o vojsci, moram da kažem koji je značaj tih mirovnih snaga. Vojska je pored diplomatije, po meni, prva tačka gde se ostvaruje prijateljstvo između zemalja. Kada se ostvari saradnja na vojnom planu između zemalja, onda se široko otvaraju polja saradnje u svim drugim oblastima. To je ono što čini suštinu vojne saradnje između zemalja gde se prijateljstvo jača i stvaraju se mogućnosti da se i na drugim planovima saradnje, a mi smo već videli danas kroz ovih nekoliko primera, koliko će biti stanova gradnje i tako dalje, i tako dalje. Da ne govorim o vojnoj industriji koja će sigurno u tom pogledu naći značajno zapošljavanje svojih kapaciteta radi izvoza naoružanja i vojne opreme u prijateljske zemlje radi njihovih potreba. Ne bih mnogo, jednostavno kroz ovo moje javljanje, želeo sam da izrazim jedno zadovoljstvo kao bivši pripadnik vojske koji sam godinama u njoj radio, da razbijemo jedanput zabludu da vojska ne može nikada biti neprijatelj svoje zemlje, ona je u sistemu odbrane svoje zemlje, ona je produžena ruka politike jedne zemlje i ona je uvek patriotski opredeljena. To kako i na koji način je vojska angažovana, korišćena, ne može se nikada za to po meni kriviti vojska, jer je vojska po Ustavu obavezna da izvršava zadatke rukovodstva jedne države. Ja iz toga isključujem, mislim da to niko ne može poistovetiti sa državnim i vojnim udarima koji podrazumevaju sasvim nešto drugo, ali i tako treba gledati. Tako treba gledati vojsku da ona ne može nikad biti neprijatelj svoje zemlje, da će ona uvek biti uz svoju državu, mora biti uz svoju politiku, mora izvršavati zadatke koje državna politika to i postavlja. To je njena osnovna uloga i u tom smislu je tako treba i gledati. Mi smo nažalost i kroz istoriju, a i kroz ovo novije doba, imali prilike da su nam mnogi junaci bili dovedeni na prosjački štap, ili su bili anatemisani, a naknadno afirmisani. Mislim, da bi u tom smislu, gospodine ministre, trebalo čini mi se jedanput da se ovaj narod opameti i da u tom pogledu i tako gleda svoju vojsku i da učini sve da ona može izvršavati svoj zadatak. Vojnički život, moram da kažem, je izuzetno težak. Naveo bih samo jedan primer. Ne znam sada kako je, ali za mojih 39 godina i šest meseci efektivnog radnog staža u vojsci oficir ili podoficir prosečno provede pet godina u logorskim uslovima života, bez obzira na vreme da li je zima, sneg. Hoću da vam kažem još jednu stvar koliko je to težak život, da je prosečan vek pripadnika vojske, računam na one koji su otišli u penziju, znači prosečan vek ljudi koji su bili u vojsci, za devet i po godina manji od prosečnog veka civila. Vi dobro znate da u vojsku ne može da uđe čovek koji ne zadovoljava osnovne kriterijume zdravstvenog pregleda. To je jedan pokazatelj koji vam može dovoljno ukazati i govoriti da devet godina prosečnog veka, manje za devet godina, nije došao iz ugodnog i lagodnog života, nego je došao izuzetno stresnog, napornog i pre svega mislim odgovornog ponašanja pripadnika vojske prema zadacima koji se pred njih postave. Kada je reč o svim ovim zadacima, gospodine ministre, zakonima, pre svega imate potpunu moju ličnu, kao čoveka, podršku, ali i naše poslaničke grupe da u tom pravcu nastavimo i da afirmišemo vojsku, ne samo u okviru naše države, nego i u svetskim okvirima. Zahvaljujem se.
Hvala gospodine potpredsedniče. Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Nataša Mićić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine prvi potpredsedniče Vlade, koordinatoru svih službi bezbednosti, što je novina u Srbiji, pa ne znam zašto to preskačemo i na kraju krajeva, gospodine ministre odbrane, mi prihvatamo vaše izvinjenje na početku zašto se zapravo kasnilo sa ovim godišnjim planom upotrebe vojske u multinacionalnim operacijama za 2012. godinu. Takođe, mislim da nam dugujete još jedno i izvinjenje ili barem objašnjenje, naime, ove tačke su zapravo samo formalnosti s obzirom da nas je sve više koji prihvatamo i razumemo potrebu mirovnih misija, mi smo ovu tačku mogli da završimo i u utorak, za dva sata, a recimo, vi niste došli. Bilo je govora da će vas možda menjati ministar pravde tako da dakle dugujete, ne samo parlamentu, nego i građanima ili kako vi to volite da kažete – narodu. Uvek mi je to simpatično kada kažete – moj narod, kao da ste neki kralj, kao da to nije i moj narod, naš narod. Naravno, LDP podržava i oduvek je podržavala mirovne misije i operacije Vojske Srbije i tu nema nikakve promene i to je jedna dosledna politika, tako da sada ne moram ovde neke lirske sastave i hvalospeve da iznosim. Kažem, još jednom, drago mi je da nas je sve više, međutim, ono što je činjenica, to je da su sve ove misije i pri UN i pri EU samo nastavak nekih ranijih aktivnosti. Znači, Kongo, Obala Slonovače, Liberija, Liban, Bliski Istok i Kipar, novija je ova misija sa EU u Somaliji što se tiče suzbijanja pirata i mislim da je jako važno i jako dobro što i u tome učestvujemo. Isto tako mislim da bi gospodin ministar, čisto zbog javnosti trebalo da da recimo jedno obrazloženje, pošto ne tako davno, ne bih stvarno da vas uzrujavam i da vam pominjem tu radikalsku prošlost, nego kao predstavnik SNS vaš stav prošle godine je bio da je učestvovanje u misijama, misiji EU kršenje deklarisane politike vojne neutralnosti i da to znači tajno učestvovanje u operacijama NATO i mogla bih čak da se naša vojska nađe i u Euleksu. Meni je drago da ste vi promenili tu politiku i danas sa jednom relaksacijom prihvatamo i ovu odluku, ali mislim da bi za javnost bilo dobro, da objasnite zašto to tako danas, prosto je to tako, mislim nacionalni interes, interes države da ima više informacija. Isto tako mislim da bi bilo važno za javnost, što je takođe dobro, da objasnite, zašto ste američkog sekretara za odbranu, gospodina Panetu, zamolili da pripadnici NATO snaga ostanu na Kosovu. Ja se tu, odnosno i LDP, se tu sa vama slažemo, ali mislim da isto to nije dobro raditi, kako da kažem, nekako tiho, nego je važno objasniti građanima, jer samo tako možemo da napredujemo, da se razvijamo, da se modernizujemo. Sad kažem, znači, ove su misije, ove su operacije, zapravo samo nastavak, samo tapkanje u mestu. Volela bih da vi nama ovde kažete šta vi dalje preduzimate, što se tiče bolje obuke naših jedinica i pripreme vojnika, da na profesionalan način obavljaju svoje misije i zadatke. Drugo, pošto znam da se te obuke već sprovode i u prethodnom mandatu, i drugo što je još važnije, kakav je vaš plan i šta predlažete da se poveća učešće vojnika u tim angažovanim misijama, pošto mi u okruženju, zapravo, zaostajemo? Mnogo manje zemlje, recimo, kao što je Makedonija ili Albanija, imaju preko 200-220 učesnika vojske u tim mirovnim aktivnostima. Jedna Bugarska ima preko 800, Rumunija preko 2000 vojnika. Prednost ovih, istina, malih zemalja Makedonije, Crne Gore, Bosne, jeste što su one u jednom procesu učlanjenja u NATO, pa tako zapravo učestvuju i u više misija. Što se tiče novca za tu obuku inače,i o tome što smo govorili da su ukinuti sopstveni prihodi u vojsci, ja bih vas takođe pitala, da li isto imate neki plan kako da se povećaju sredstva za vojsku, pošto znamo da je prosečna plata potpukovnika 37.000 dinara i mislim da nije loše uzeti u obzir, to sam i ranije govorila, razmatrati činjenicu, da se na spisku tih prekobrojnih objekata, nalazi 450 kompleksa, što kasarni, bivšeg aerodroma, kulturnih, sportskih centara, ustanova, što predstavlja tržišnu vrednost od najmanje milijardu evra. Mislim da je to jedan način, a drugo je naravno, ta namenska industrija. Mislim da je naravno potrebno proširiti kapacitete, a pre svega se posvetiti izgradnji bezbednosti sistema u toj namenskoj industriji, mislim da bi bilo dobro na tom polju se nađu neki strateški partneri. Mislim da ste vi o tome, gospodine ministre, nešto i govorili, pa ne bi bilo loše da dobijemo i tu vrstu informacija. Još bih htela da vam kažem da bih htela da vam postavim to jedno pitanje, opet vezano za vašu molbu američkom generalnom sekretaru odbrane, da NATO vojnici ostanu na Kosovu. U isto to vreme, gospodine ministre, ja znam da vi to sigurno znate, da ste obavešteni, ovde je spoljni odbor, Odbor za spoljne poslove, doneo jednu odluku o prihvatanju statusa posmatrača Parlamentarne skupštine ODKB. Sada moram da kažem šta je ODKB, pošto verovatno građani ne znaju šta je to. To je Organizacija dogovora o kolektivnoj bezbednosti, na čijem čelu se nalazi Rusija i neke bivše sovjetske zemlje, kao što su Kazahstan, Uzbekistan, Tadžikistan, Azerbejdžan, Belorusija, i tu nema nijedne evropske zemlje, niti znamo ko su tu posmatrači, koje zemlje imaju status posmatrača. Na tom odboru sam tražila baš vaše mišljenje i mišljenje ministra spoljnih poslova, kao i informacije, prosto da znamo ko su još tu članice posmatrača, da prosto ne idemo grlom u jagode, a i da nam to ne napravi neku smetnju u evropskim integracijama. Međutim, takvo mišljenje i takav odgovor nisam dobila, ali je zato gospodin predsednik Skupštine, ne znam zašto, javno objavio na ovoj sednici imena poslanika koji nisu glasali za tu odluku, i to sa zarezom da mi mrzimo Rusiju, što je apsolutno netačno. To smo i potvrdili, i poslanici, to sam našla i u medijima, uglavnom mislim da su takve vrste prozivki, u najmanju ruku, degutantne. Na kraju, gospodine ministre, pošto sam počela to sa tim vašim, prvi potpredsednik Vlade i ministar odbrane, negde bih htela da kažem, razmišljala sam, zašto ste vi uopšte prihvatili da budete ministar odbrane? Onda sam došla do zaključka da ste se vi poslužili tim nekim istraživanjima i rejtingom, i onda ste verovatno videli da su najveći problemi nezaposlenost i korupcija. Lakše se ipak boriti protiv korupcije, nego protiv nezaposlenosti, da crkva i vojska uživaju najveće poverenje građana, pa pošto niste mogli da budete neki crkveni poglavar, onda uredu, ministar odbrane. Da vam kažem, nije ni to lako, ima i od korupcije strašnijih i težih stvari i upravo tu hoću da vam postavim još jedno pitanje, a to je vezano takođe za ugled vojske i sa nedavnim odbijanjem sa dnevnog reda, tačke koje se zapravo odnosila na formiranje anketnog odbora, za ispitivanje ubistva Dražena Milovanovića i Dragana Jakovljevića u kasarni Topčider pre osam godina, 5. oktobra 2004. godine. Zašto smo odbili to? Takođe, postoji slučaj Leskovac, gde imamo tri vojnika pod sumnjivim okolnostima. Nisu rešeni isto ti slučajevi. Da li nameravate da i u tom pogledu zaštitite ugled vojske? Mislim da je to jedan veliki izazov i mislim da to dugujemo i tim porodicama. Nisu ih ubili ni Hrvati, ni Albanci, osam godina je proteklo i još uvek nemamo nikakav odgovor. Mislim da je to za vas, takođe, jedan od izazova i da mi na to dugujete odgovor. Hvala.
Hvala. Hteo bih da kažem samo nekoliko stvari koje se vežu za vaše pitanje, a koje se faktički ne tiče Vlade ili članova Vlade, već Narodne skupštine. Mi smo odlučili, to nije obaveza i odgovornost gospodina Vučića, mi odlučili da u utorak ne nastavimo sednicu, iako smo mogli od Vlade da dobijemo i nekog drugog ovlašćenog predstavnika, koji bi govorio o ovim tačkama, već smo odlučili da, pošto je gospodin Vučić izrazio želju da bude ovde i brani predložene zakone, nastavimo sednicu u četvrtak, da bi i on mogao da bude. Pre toga sam obavio konsultacije sa narodnim poslanicima i kada sam video da je većina narodnih poslanika saglasna tom rešenju, tako i doneo odluku, da bi gospodin vučić mogao da bude prisutan i govori ipak o tačkama dnevnog reda, za koje je, da kažem direktno nadležan. To je razlog zbog čega nismo, mogli smo u utorak, ali sam smatrao da je važnije za Narodnu skupštinu da gospodin Vučić bude ovde, kada se govori o tačkama dnevnog reda. Nisam nikada rekao da vi ili bilo ko drugi mrzi Rusiju. To nije tačno. Istinito je da su oni narodni poslanici, za koje smatram da Narodna skupština, kao što ste se vi malo pre založili za javnost u radu, smatram da svi moraju da znaju i tako i objavljujemo na sajtu, ko je za šta glasao. Mislim da se narodni poslanici, valjda ne stide kako su za nešto glasali. Oni koji su glasali protiv su očigledno protiv naše saradnje, u tom smislu sa Rusijom. Dakle, oni koji glasaju – za, podržavaju tu vrstu sporazuma, oni koji glasaju – protiv, su protiv. Apsolutno je, to je moje mišljenje, mogu nastupati kao član svoje političke stranke, to je moje mišljenje koje imam pravo da iznosim i uvek ću ga u budućnosti iznositi. Što se tiče ovog istog, pošto to nije pitanje gospodina Vučića, vezano za predlog, mi smo se samo izjasnili kao Narodna skupština i to je bila odluka narodnih poslanika, da odbijemo hitnost postupka za predlog o Anketnom odboru, o ubistvu dvojice gardista, što ne znači da se ovaj anketni odbor neće naći na dnevnom redu. Narodna skupština se samo izjasnila da to neće biti na ovoj sednici po dnevnom redu, jer je većina narodnih poslanika smatrala da ima važnijih tačaka dnevnog reda. Dakle, to nije pitanje za gospodina Vučića, zbog toga sam intervenisao. Da li ste vi želeli reč, gospodine Vučiću?
Tražim reč po Poslovniku.
Reč ima po Poslovniku gospodin Đurić. Izvolite.
Prekršili ste član 27, gospodine Stefanoviću, upravo sada. Dakle, manje važno pitanje je što posle utorka obično ide sreda. Dakle, možda smo mogli da radimo i juče makar ujutru. Znam da je bila velika slava, ali to je manje bitno pitanje. Ne možete da odgovarate gospođi Mićić sa tog mesta, kao predsedavajući i da ulazite u polemiku, zapravo da dajete repliku na ono što je ona govorila. Objašnjavali ste šta je vaš politički stav, šta je politički stav vaše poslaničke grupe, odnosno političke partije i da ste izjave u javnosti davali u tom svojstvu. Ako tako želite da odgovarate gospođi Mićić, onda morate da ustupite mesto predsedavajućeg nekom od potpredsednika, da odete na svoje mesto, prijavite se za repliku i da tako razgovarate. Znate da se mi ovde uvek zalažemo za poštovanje reda. Nema nikakvih problema. Mislim da svako sa svakim može da razgovara, da replicira, da razmenjuje argumente, ali nemojte zloupotrebljavati poziciju predsedavajućeg, da sa te pozicije učestvujete u raspravi. Mislim da vam to Poslovnik ne dozvoljava. Molim vas da se od toga uzdržite, makar na današnjoj sednici.
Hvala, gospodine Đuriću. Reč ima gospodin Vučić. Izvolite.
Dame i gospodo, postaraću se da ne budem ličan, bez obzira što bi mi bilo veoma lako da na sve primedbe političke prirode odgovorim gospođi Mićić, da to ne činim i u tom smislu ne zloupotrebljavam ovu govornicu, već ću to da radim na nekom drugom mestu. Ovde ću predstavljati Vladu Republike Srbije i pokušati da odgovorim na sva politička pitanja koja nisu bila pružana ličnim odnosom, mojom radikalskom prošlošću i ne znam čime sve, besmislenim ponavljanjem koordinatora svih službi bezbednosti. Valjda mislite da ste sve najteže uvrede izneli kada tako nešto izgovorite, dok prethodne koordinatore niste smeli ni da pogledate, a kamo li da pomenete. Nevezano za sve to, pokušaću da odgovorim na vaša konkretna pitanja. Što se tiče izvinjenja, nisam bio u Narodnoj skupštini i nisam zastupao ni pre godinu dana, ni pre dve, ni pre tri, ni pre četiri bilo kakve stavove koji se tiču mirovnih operacija, ali sam bio dovoljno korektan i dovoljno fer, ne mislim da je za to potrebna hrabrost, već samo iskrenost, da kažem ljudima šta sam sam pomišljao, pa sam čak sa tim izašao pred narodne poslanike i rekao da sam mislio drugačije, što mi uopšte nije bila obaveza i zamolio ljude, jer znam da dobar deo ljudi, kad kažem dobar deo ljudi, ne mora to da bude većina, ali jedan deo ljudi sasvim sigurno i danas razmišlja na način na koji sam razmišljao. Ne znam šta više od toga neko može da u ovoj sali od mene da očekuje. Što se tiče utorka, izvinite što mi nije bilo dobro, zamolio sam predsednika Narodne skupštine da to odloži za sledeći radni dan. Nisam birao da li se radi ili se ne radi juče. To ste odlučivali vi u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Od kada ja pamtim, nikada se nije dogodilo u Srbiji da za svetog Nikolu Narodna skupština radi. Možda tu sada treba uvesti neki novi princip. Za katolički Božić ili za pravoslavni Božić nikada Narodna skupština nije radila. Dakle, možda smo pogrešili ponekad kod nekih islamskih praznika ili jevrejskih praznika, ali što se tiče pravoslavnih i katoličkih, mislim da nismo nikada. Što se tiče pominjanja ko je kralj i kakve sintagme koristi, ne želim da se osvrćem na to. Po pitanju plata, možda će ljudi pogrešno razumeti ono što ste rekli, i ako ste vi tačno rekli, da je osnovica 36.000 – 37.000. Ako niste, onda želim da vas ispravim. Pogrešili ste, plate podoficira, ne potpukovnika i pukovnika, su između 37.000 i 46.000 dinara. Dakle, da znate, pogrešili ste. Plata pukovnika, recimo pukovnika Nikolića, koji sedi ovde pored nas, sa trideset i nešto godina radnog staža, množeći sa uslovima rada, oko 108.000 dinara. Dakle, veća mu je plata nego plata ministra. Samo želim da vam kažem da niste izgovorili istinu. Dakle, Vojska Srbije ne živi i ne radi u najboljim mogućim uslovima, ali su ti uslovi neuporedivo bolji od onoga što ste vi pokušali da kažete građanima Srbije. Želim takođe da vam kažem da nisam imao nikakav problem kada sam pitao i to sam na veoma učtiv način zamolio gospodina Panetu da na sednici Saveta NATO u februaru mesecu donesu odluku da se vojnici KFOR ne sklanjaju sa KiM pre svega zato što je to interes srpskog naroda koji živi na KiM. To je bio jedan od razloga što sam to učinio i svaki put ću da činim ono što smatram da je u interesu srpskog naroda, kao što sam dva dana pre toga izneo najoštriju kritiku rada Haškog tribunala pred Savetom bezbednosti UN, ne libeći se da mi bude neprijatno zbog neprijatnih pogleda ili teških pogleda oni koji misle ili posmatraju rad tog tribunala na drugačiji način. Moj posao nije da zastupam interese bilo koga drugog, već interese Republike Srbije i interese građana Republike Srbije. Tako sam se ponašao i tako ću se ponašati. Što se tiče naše saradnje ili učešća u bilo kakvim vojnim savezima, na svakom mestu, nigde ne krijući, jer to je politika Republike Srbije koju je ustanovila Narodna skupština Republike Srbije, koju nemam pravo da menjam ni ja niti bilo koji drugi član Vlade Republike Srbije, to je da mi imamo stav o vojnoj neutralnosti. Dakle, niti ćemo biti član NATO, niti ćemo biti član ODKB, niti bilo koga drugog. Kada je bio ovde gospodin Rogozin, pred njim niko nije krio da je naš cilj da idemo u EU, ali da nećemo ulaziti ni u NATO, ni u ODKB. Isto smo to rekli i predstavnicima svih NATO zemalja, da želimo dobre odnose, dakroz Partnerstvo za mir možemo da razvijamo najbolje moguće odnose, ali ne možemo da idemo u NATO, jer to je politika ove zemlje. Dakle, tu nema nikakvih skrivanja, nikakvih posebnih igara i igrica. Imamo posmatrače u NATO i to već nekoliko godina. Mislim da su svoje predstavnike imali i one stranke koje su bile apsolutno protiv saradnje sa NATO. Ne vidim šta bi tu bilo naročito sporno. Što se tiče gardista, nadležni državni organi uvek rade svoj posao. Interesantno je i samo čekam kada će i oni iz 2004. i 2001, 2002, 2003. i ne znam koje godine da se zameri ovoj Vladi ili meni lično, ali pošto nemam nikakav problem ni politički, niti bilo kakav drugi, potpuno smo spremni da učestvujemo u radu bilo kojeg anketnog odbora ako taj anketni odbor može da doprinese nečemu, a ne da služi za pojavljivanje na televiziji i nešto drugo. Što se tiče istraživanja javnog mnjenja, pošto vidim da je to postalo moderno, da se političari o tome izjašnjavaju u prethodna tri dana, valjda je uvek autoprojekcija ono čime se najviše rukovode, a polazeći od toga šta bi oni sami radili ili šta bi njih to rukovodilo, misle da to rukovodi neke druge. O tome je Dekard davno govorio, da je racio nešto što je najbolje raspoređeno među ljudima, da svi misle da ga imaju dovoljno, niko se ni sa kim ne bi menjao, pa onda računaju ljudi da ako oni nešto promišljaju na određeni način, da to i ti drugi na isti način hoće da sprovedu u delo. Nisam o tome razmišljao. Moja namera je bila da doprinesem i lično i da stranka kojoj pripadam uradi nešto ako može u Vladi Republike Srbije. Ako zemlja može da krene napred, može, a ako ne može, nikom ništa. Doći će neko drugi ko će bolje i uspešnije taj posao da obavlja. Ne slažem se sa vama da je lakše boriti se protiv korupcije, nego obavljati neke druge državne poslove, ne zato što bi neko da hvali svoj posao, ne pada mi na pamet, ali mi se čini da to govore oni koji, nikada ne bih hteo da kažem, nemaju dovoljno želje, niti mi pada napamet da to izgovorim, ali oni koji nisu u tome defakto učestvovali. Da jesu, onda biste znali da je teško pronaći teži posao od toga. Ja i dalje govorim da smo tek na početku i da sam jedino siguran da će na kraju stvaranjem institucija država pobediti. Kako će se sve ovo završiti, to će biti prilično neizvesno i svakako neće biti laka borba. Na kraju, ne znam da li još neko izvinjenje dugujem, ali želim samo da kažem, imajući u vidu diskusiju gospodina Koste Arsenovića i svih ostalih narodnih poslanika. Drago mi je zbog jedne stvari, a to je da danas u Srbiji, sem onih koji žele da budu maliciozni po svaku cenu, ne postoji niko ko bi doveo u pitanje ulogu i Vojske Republike Srbije, ali i MUP i našeg tima za vanredne situacije, koja predvodi gospodin Marić, svih ljudi koji su se pokazali da su u stanju da su svoj posao obavljali ne partijskom i vanpartijskom pristrasnošću, činjenicom da Vojska pripada svim građanima ove zemlje, da je svi ljudi ili najveći broj tako i doživljava. To je jedna od stvari koja nam predstavlja veliki značajan amanet za budućnost i jedna od stvari kojom možemo da se hvalimo. Pri tome, neću da govorim da je to moja zasluga, to je zasluga vojnika, a pre bih odao priznanje prethodnim predstavnicima organa državne uprave, nego sebi, što mislim da bi bilo fer, iako bih imao tu značajnih primedbi da iznesem. Pošto sam rekao da neću da govorim o, ako ništa partijskom sadržaju, ili našim interpartijskim raspravama, ovo bi bilo sasvim dovoljno. U svakom slučaju zahvalan sam i vama na podršci. Što se tiče planova želim da kažem da ćemo tu imati više učešća, ništa od toga nije tapkanje u mestu. Imaćemo mnogo više ugovora, memoranduma sa drugim zemljama i to već očekujte do aprila meseca. Nadam se da ćemo se mnogo više hvaliti realizacijom ovih sporazuma ili sprovođenjem u direktne ekonomske ugovore onoga što smo potpisivali kao memorandume u prethodnom periodu. Hvala najlepše.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, po Poslovniku.
Članovi 27. i 103. Probaću u 20 sekundi da objasnim zbog čega mislim da imam prava na repliku. Gospodin Vučić je u jednom trenutku, odgovarajući pominjao Svetog Nikolu, jučerašnji dan. Pošto sam pre toga, jedino ja govorio o tome, mislim da sam osnovano pretpostavio da se ta primedba ... (Predsednik: Ne, gospodin Vučić nije o tome govorio i mislim da nemate pravo na repliku.) Mogu da obrazložim povredu Poslovnika. Na moju prethodnu intervenciju vi niste u skladu sa članovima Poslovnika koji regulišu ukazivanje na povredu Poslovnika, meni odgovorili da li smatrate da ima povrede ili nema i da me uputite na odgovarajuću proceduru, odnosno mogućnost glasanja o izjašnjavanju u danu za glasanje. Što se tiče jučerašnjeg dana, prvo nikada od LDP nećete čuti ni jednu primedbu ili sumnju na situacije kada vam je zdravlje, bezbednost ili bilo šta drugo ugroženo. To od ove partije nećete čuti. Primedba LDP na to što se nije radilo, nije bila na to. Ona je samo bila refleksija, možda gospodin Vučić to ne zna, na ono što se dešavalo u subotu i rekao bih politički teror koji ovde sledi od predstavnika vladajuće većine, a pre svega vaše političke partije. Predstavnici vladajuće većine su spremni da danonoćno, da subotu i nedelju rade kako bi usvajali zakone, pre svega antikorupcijske zakone i optuživali opoziciju da mi ne želimo da radimo, a onda se nije radilo u utorak popodne, pa čitav dan u sredu, itd, itd. Samo je na to bila primedba. Na ovo drugo, neću odgovarati. Primedbe LDP o ovoj vlasti, o ovom ministarstvu su pre svega vezane za nespremnost da se ozbiljnije uđe u NATO integracije. To su primedbe koje smo iznosili i bivšim predstavnicima organa državne uprave, a i za te sintagme pretpostavljam da se krije ime i funkcija gospodina Šutanovca.
Niste imali pravo u odnosu na to. Zaista vam nisam rekao da imate pravo da se, ako niste zadovoljni objašnjenjem, izjasnimo u danu za glasanje. Smatram da nisam prekršio Poslovnik i da na osnovu člana 90. stav 2. predsednik Narodne skupštine može davati objašnjenja koja su vezana za rad sednice i drugim pitanjima. Naravno, ako niste zadovoljni imate prava da se Narodna skupština izjasni. Sledeći prijavljeni je narodni poslanik Saša Milenić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe URS pozdravljam prvo potpredsednika Vlade Republike Srbije, predstavnike Vlade i Vojske Srbije, uz napomenu da sam ovlašćen da najpre nedvosmisleno poručim da će poslanička grupa URS u potpunosti podržati ove predloge zakona, odnosno odluka koju danas razmatramo. Mogli bismo ovu četvrtu tačku dnevnog reda, objedinjene rasprave da tretiramo i kao rutinsku, kao što su neki od ovlašćenih predlagača to već eksplicitno i izneli. Prema Zakonu o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama izvan granica Republike Srbije, prema Ustavu Republike Srbije, ako se ne varam u članu 140. upravo je Narodna skupština jedina vlasna i dužna da donese odluku koja je neophodna za sprovođenje ovog plana, kako je predlogom namereno. Međutim, bez obzira na po malo proceduralno rutinski karakter tačaka dnevnog reda, želim da naglasim da podrška URS nije takva. Nije rutinska, tj. tek na osnovu podrazumevane pripadnosti skupštinskoj većini i Vladi Republike Srbije. Ima svoju emocionalnu i svoju teorijsko-racionalnu dimenziju. Potpuna pripadnost, privrženost rešenju, odluci da se ovi predlozi podrže. Kada govorimo o emocionalnoj dimenziji, uz rizik da se optužim da sam teatralan, želim da podsetim da su poslanici URS uvek svesni činjenice da govorimo ispred Sretenskog ustava, iza kojeg u Domu Narodne skupštine Republike Srbije, sede predsednici Vlade.Reč jeo prvom srpskom Ustavu iz 1835. godine koji je jedan od najliberalnijih Ustava tog doba, a koji je samo pravna politički završni izraz događanja od 15. februara 1804. godine, kada je podignuta u rodoljubivoj oslobodilačkoj nameri Srpska građanska revolucija. Taj datum, početka Srpske građanske revolucije je Dan Vojske Srbije. Time se nedvosmisleno potvrđuje da ona sebe razumeva naslednikom one emancipacijske i patriotske oružane komponente Građanske revolucije Srba. To Vojska Srbije sa sobom predstavlja i to bih najednostavnije, uz dozu infantilnosti rekao emocionalni razlozi ozbiljnog shvatanja i ovakvih predloga i podrške leže u onoj poruci koju, ja kao roditelj sopstvenoj deci saopštavam. Istorija Srbije je u stvari istorija naše porodice, jer nema od pomenutog 15. februara do dana današnjeg, nijednog rata u kojem je ta naša vojska učestvovala, a u kojem nije učestvovao i neko od kog biološki zavisi naše postojanje. Verujem da veliki broj narodnih poslanika može samnom da podeli istu ovu argumentaciju. Postoji još jedan razlog duboke emocionalne privrženosti onome što Vojska Srbije predstavlja. Narodni poslanici URS nisu iz nekog posebnog privilegovanog društvenog sloja. Kao što znate, naši poslanici su iz mnogih varoši i gradova Srbije, iz Sente, Žitišta, Požarevca, Zaječara, Kragujevca i mnogih drugih gradova. Jedva da imamo dva poslanika iz Beograda. Pripadamo onom osiromašenom tzv. srednjem društvenom sloju, koji je u vremenu tranzicije doživeo teška oštećenja, a koji u traganju za svojom konsolidacijom, baš kao i Vojska Srbije želi ono što ima od svojih resursa da stavi na raspolaganje zajednici u naj opštijem interesu. Znamo i pomenuto pitanje socijalnog statusa oficira Vojske Srbije, znamo i da se ono popravlja, ali znamo kroz šta je to pitanje sve prolazilo, kao i sam materijalni status Vojske Srbije, baš kao što znamo da ta komponenta, taj deficit, nikad ne utiču na privrženost budućnosti i onome što je orijentacija za unapređenje. Tu smo već na pragu onih dubljih i možda politički značajnijih racionalnih razloga podršci ovakvim predlozima. Već je rečeno, URS to bez ikakvog dodatka i promene ponavljaju. Znamo da je Vojska Srbije najuzoritiji segment opšteg sistema upravo po pitanju reformisanosti, uređenosti, organizovanosti. To je nešto što unapred poziva na respekt one političke snage koje teže socijalno-političkom apgrejdu, unapređenju ukupne društvene zajednice države i političkog sistema. Takođe, znamo da su pitanja bezbednosti i odbrane ustvari magistralna, kapitalna pitanja, ne samo našeg političkog trenutka, već mogli bismo reći, savremene civilizacije. Ne može se prećutkivati činjenica, koju teorija odavno poznaje i ponavlja da je savremeno doba u stvari obeleženo dominantom na temi bezbednosti vojnih pitanja, vojno-političkih i vojno-ekonomskih aspekata tih pitanja. I univerzitet je u drugoj polovini 20. veka izmenjen strukturom interesa vojno-industrijskog kompleksa. Znanje je izmenjeno delovanjem upravo ovih relevantnih faktora u savremenom svetu. Savremeni svet ne može smatrati uzgrednom i sekundarnom činjenicu bezbednosti u upravo je integralni smisao, sveobuhvatni značaj tog pitanja ono što poziva na ozbiljnost kad god se dotaknemo tema odbrane i nacionalne bezbednosti i ovde u Srbiji. Ono što poslanička grupa URS posebno pozdravlja u dve predmetne odluke, kao i u zakonima koji uglavnom definišu unapređivanje saradnje u oblastima odbrane, to je ta nedvosmislena potreba Srbije, koja je ovde prepoznata, za davanje doprinosa međunarodnom miru i bezbednosti. Ta aktivna miroljubiva politika, koja predstavlja jednu tradiciju ovog podneblja, ovde se na poseban način akcentuje i dolazi do izražaja. To je sad ono što je možda teorijski više nego za nivo poltičkog odlučivanja, ali svakako za nivo političkog promišljanja od posebnog značaj. Vi znate da su, verovatno u susret ovoj tački dnevnog reda, teorijski i na određenim specijalizovanim veb portalima aktuelizovana određena pitanja našeg sistema odbrane i, recimo, pitanje upravo i u ovim diskusijama pominjane vojne neutralnosti. Ima mnogo kodnih šumova u raspravi nad tom temom, a upravo iz potenciranog značaja te teme za stratešku orijentaciju, za perspektivu, za adekvatno pozicioniranje u savremenom svetu koji treba razumevati i u kojem treba učestvovati i graditi budućnost za naše potomstvo, nije ta atmosfera kodnog šuma poželjna za donošenje razumnih, odgovornih, važnih političkih odgovora. Koji se kodni šumovi, recimo, u napadima na proklamovanu neutralnost najčešće pominju? Najčešći argument koji treba jednom demistifikovati jeste argument bez besmislenosti samoproklamovane vojne neutralnosti, navodno da tek priznanje neutralnosti čini validnom jednu takvu proklamaciju. To nije istina u jednom formalnom smislu, zato što znamo i za sadržaj završnog akta Konferencije o evropskoj saradnji i bezbednosti iz 1975. godine u Helsinkiju, čiji je sastavni deo i deklaracija koja eksplicitno promoviše pravo suverenih država na samoproklamovanu neutralnost, vezujući pitanje samoproklamovane neutralnosti sa pitanjem suvereniteta. Takođe je činjenica da to nije akt koji je deo međunarodnog prava, već je više deo međunarodnog poštovanja na osnovu broja i značaja njegovog potpisnika, a to onda znači u krajnjoj konsekvenci da je sasvim sporno koliki je stepen obaveznosti poštovanja u spoljnom kontekstu jedne takve proklamacije. Ono što je, čini se, suštinski značajnije, a što imamo u ideji međunarodne vojne saradnje, učešća u multinacionalnim operacijama, a to je da li je ideja neutralnosti u najboljem dosluhu sa politikom…
Molim vas, tema je veoma interesantna. Od dnevnog reda ste odstupili. Raspravljamo o neutralnosti, koja nije na dnevnom redu. Pažljivo sam vas slušao. Molim vas da pređemo na dnevni red. Hvala.
Gospodine generale, ako vi mislite da odluka koju Narodna skupština Republike Srbije treba da donese o angažovanju i upotrebi Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama nema nikakve veze sa proklamovanom vojnom neutralnošću, onda ću poštovati vaš stav i odustaću od eksplikacije za koju sam inače bio uveren da bi bila dragocena. Onda, umesto toga, mogu samo reći da je jako dobro da u našem sistemu odbrane postoji Institut za strategijska istraživanja pri sektoru politike odbrane u Ministarstvu odbrane i da on daje vrlo značajan doprinos promišljanju tema za koje civilna politika često nema dovoljno hrabrosti. Kao što je više puta akcentovano uklanjanje predrasuda, proširivanje sopstvenog razumevanja savremenog sveta, uslov je daljeg napredovanja Srbije. Poslanička grupa URS bezrezervno smatra da donošenje ovih odluka i zakona predstavlja korak napred u tom smeru, da jeučešće Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama, akcijama mira izvan granica Republike Srbije je ne samo posledica preuzetih obaveza na osnovu članstva UN i učešća u procesu pridruživanja EU, već da su to odluke u najboljem interesu Srbije i njenom obaveznom razvijanju mirovne aktivne politike. Poslanička grupa URS je uverena da je svako uspostavljanje saradnje partnerstva sa međunarodnim okruženjem bogaćenje samorazumevanja i vlastitog interesa Republike Srbije. Nasuprot svakom zatvaranju, otvaranje i partnerstvo u slobodnom svetu, u interesu je miroljubive politike koju Republika Srbija vodi u interesu napredovanja, a ne samo rezultat naših obaveza, prihvaćenih na osnovu članstva UN i u procesu pridruživanja EU. Žao mi je što sam uskraćen voljom predsedavajućeg za doprinos u razumevanju nekih bitnih aspekata za koje kažem da naša politika, građanska, civilna, nema često dovoljno hrabrosti. Ono što hrabri je, da Vojska Republike Srbije uvek ima dovoljno spremnosti, na osnovu određenog preticanja u razumevanju, da dočeka odluke političkog establišmenta kako one sazrevaju. Mislim da je zajednički interes da sledimo s dubljim razumevanjem strateška dokumenta Vojske Republike Srbije, posvećenost poslu, kako bismo s više hrabrosti i više tolerancije za teme koje se žele otvoriti, gospodine predsedavajući, brže napredovali kao društvo u celini. Hvala.
Mislim da sam bio u pravu, jer bi svi imali potrebe, a to je široka tema. Prema tome, dobroje što ste se uklopili u dnevni red i hvala vam. Reč ima narodni poslanik Saša Dujović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, kolege narodni poslanici, uvaženi ministre, kao bivšem vojniku mi je uvek veliko zadovoljstvo da govorim o miru. To činim i danas sa posebnim ponosom, jer pripadnici naše vojske i MUP ponovo donose čuveni mir u celom svetu. Predlozi zakona i odluka koji su u ovoj objedinjenoj raspravi sada na dnevnom redu, regulišu pravni osnov angažovanja naših jedinica u proteklom periodu, tj. u godini na izmaku, 2012. Značajno je i to što će postojeće mirovne snage u narednoj godini biti nastavljene, biti nastavljeno naše učešće u njima. U pojedinim zemljama je uvećan sastav naših mirovnjaka, što našu zemlju svrstava, rame uz rame, sa mnogim zemljama čiji vojnici čuvaju mir u ratom ugroženim područjima. Doprinos očuvanju mira je želja svakog vojnika. Sva mesta na kojima su angažovane naše oružane snage, kao delovi mirovnih misija, svim pripadnicima vojske i policiji su dobra prilika da se steknu nova saznanja, ali primeni i postojeće iskustvo naših pripadnika oružanih snaga u svrhu mira, stabilnosti na ovim ugroženim područjima. Posebno treba naglasiti da se radi o većini pripadnika naših snaga koji su komandnog karaktera, kao i sanitetskog osoblja, čiji su dosadašnji rad u okviru mirovnih misija ocenjivani uvek najvišim ocenama. Vojska Srbije i naše oružane snage su proteklih 20 godina pod raznim nazivima prošli težak put. Ugled srpskog vojnika i oficira je bio na najnižim mogućim granama. Pred odabranim vojnicima i pripadnicima MUP je ogroman i težak zadatak da taj ugled povrate. Godišnjim planom upotrebe vojske i oružanih snaga, kao i odlukom o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2012. godini, zakonski zatvaramo poglavlje učešća naših mirovnih snaga u godini koja je na izmaku. Postavljamo i osnove za narednu godinu, sa uvećanim snagama u određenim zemljama, gde ćemo povećati svoje kontingente. Nemoguće je, kada govorimo o mirovnim misijama, da se ne istaknu pripadnici MUP. Tu posebno mislim na pripadnike MUP koji su obavljali mirovnu misiju u zemlji Haiti, koji su svojim radom i zalaganjima, pogotovo posle situacije i velikog zemljotresa koji je pogodio tu zemlju, postavili visoke standarde za pripadnike mirovnih misija i dobili najviša priznanja od svih međunarodnih relevantnih činilaca. Postepeno povećanje naših mirovnjaka govori samo za sebe. Poverenje je stručnost kojim raspolažu naši vojnici u svetu postaje prepoznatljivo kao pozitivan odnos prema miru i naporima da se mir očuva tamo gde je najneophodnije. Ovakav stav, u velikoj meri, utiče i na imidž, kako ste i vi, gospodine ministre,malopre izjavili, olakšava vladajućim strukturama, vama i svima koji predstavljate državu Srbiju, da lakše i bolje iznesete terete koji su pred nama. Tu bih posebno istakao da većina mirovnih misija, da ne kažem 95% mirovnih misija u kojima učestvuju naši ljudi, su pod okriljem UN. Ako uzmemo da je predsedavajući Generalnom skupštinom UN naš uvaženi kolega i narodni poslanik ove Skupštine, Vuk Jeremić, to samo daje osnov da možemo bolje i više da se nadamo i boljem i popravljenom imidžuRepublike Srbije posle 20 godina nečega što smo preživeli svi zajedno i stavili na stub srama, iako to ne zaslužujemo. Sporazumi o saradnji u oblasti odbrane između Republike Srbije, Brazila, Indonezije i Angole imaju zaista višestruki značaj, pogotovo za namensku industriju Republike Srbije. Ovo se posebno odnosi na Sporazum o saradnji sa Angolom i Indonezijom, za koje smo na Odboru za odbranu dobili informacije da se pripremaju čak i povereničke misije u tim zemljama, kako bi se naša namenska industrija što lakše probila na ta tržišta i što veći prihod ostvarila, kako za sebe tako i za budžet i za državu Srbiju. Izdvojio bih sporazum sa Republikom Grčkom. Zbog specifičnosti Balkana i mogućih žarišta koji uvek mogu da eskaliraju, pogotovo zbog velikih i tendencioznih šiptarskih separatista, koji na sve moguće načine pokušavaju da naprave njihovu veliku Albaniju, tu je i ovaj sporazum u svim oblastima i svim obimima, kako je predviđeno u sporazumu, od velikog značaja. Tradicionalno prijateljstvo srpskog i grčkog naroda se ne dovodi u pitanje. Kada sve to stavimo podjedan segment, ovaj sporazum zaista ima veliki značaj za budućnost kako Srbije, a verujem i Grčke. Sporazum o osnivanju srpsko-ruskog humanitarnog centra u Nišu, tačnije u Srbiji, koji je danas na ratifikaciji u parlamentu, odličan je potez prethodnih nadležnih organa, tj. prethodne Vlade, a pogotovo bih tu istakao ministra Dačića, koji je sa svojim kolegom Šojguom, našao, video i prepoznao mogućnost da Srbija postane regionalni centar za vanredne situacije, humanitarne situacije, za teške situacije. Uvek kada je teško, Srbija prednjači u himanitarizmu, kao i u humanosti i u borbi protiv nepogoda. Pokazalo se da je u prošloj, tj. ovoj godini, samim poplavama i požarima taj centar opravdao mogućnost postojanja. Verujem da je u planovima, kako Vlade Srbije, tako i Vojske i MUP, jednostavno, jednog sistema odbrane, da je u planovima za narednu godinu predviđeno dosta sredstava koji će omogućiti tom humanitarnom centru da se osavremeni, ojača, a uz pomoć Ruske Federacije i opremi, što će doneti jednu veliku prednost u narednom periodu, da gotovo možemo da budemo centar jugoistočne Evrope, kada je u pitanju jedan ovakav vid organizovanja. Poslanička grupa SPS i ja lično kao predsednik Pokreta veterana će podržati sve ove sporazume i u danu za glasanje ćemo za njih glasati. Na samom kraju bih istakao potrebu da kažem da su svi pripadnici mirovnih misija sami po sebi profesionalni ratnici i vojnici, a samim tim i veterani. Moram da istaknem potrebu da ovaj parlament već jednom donese zakon o boračko-invalidskoj zaštiti, koji, u svakom slučaju, odnosiće se u jednom segmentu i na pripadnike oružanih snaga koji u mirovnim misijama obavljaju tu dužnost. Sve u svemu, verujem da će biti uvećanja naših vojnika i da će se svi živi vratiti sa teritorija na kojima će braniti mir i sprovoditi svoje aktivnosti. Da poželim srećan put onima koji odlaze i da se svi živi i zdrave vrate svojim porodicama i državi Srbiji. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miloš Jovanović.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Vlada je na potvrđivanje podnela nekoliko sporazuma koji se tiču bilateralne saradnje i dva predloga odluka koje se odnose na učešće bezbednosnih snaga u mirovnim operacijama. Prevashodno ću se osvrnuti na te dve odluke, jer u principu ovi sporazumi nisu sporni. Ne samo da nisu sporni, nego bi se moglo reći da su dobrodošli, da su poželjni. Reč je o sporazumima koji uspostavljaju pravni okvir za saradnju između Srbije i niza zemalja od kojih nijedna nije priznala secesiju naše južne Pokrajine, što mi se čini da nije nebitno istaći, jer mislim da ćemo se svi ovde složiti da bi bilo krajnje nelogično da Srbija produbljuje vojnu saradnju sa državama koje prihvataju secesiju Kosova i samim tim direktno ugrožavaju bezbednost naše zemlje. Ovde o tome nije reč. Radi se o državama Grčkoj, Indoneziji, Brazilu i Angoli, od kojih nijedna nije prihvatila secesiju južne Pokrajine. Ponavljam, to su sporazumi koji će svakako biti na obostranu korist i tih država i same Srbije. Isti slučaj važi i za Sporazum o srpsko-ruskom Humanitarnom centru. Ovde je već u nekoliko diskusija naznačeno to i mislim da ne treba trošiti reči o koristi koju Srbija može da ima u tom sporazumu. Ta korist se već pokazala letos, kada su gorele šume u Srbiji. Tu saradnju treba produbiti i tu je opet pohvala za Vladu Srbije. Doduše, to nije resor i niste nadležni vi, gospodine Vučiću, već ministar unutrašnjih poslova i predsednik Vlade, gospodin Dačić, ali gospodine Mariću, vi ste u svojstvu predstavnika MUP – svaka pohvala. To svakako ima podršku DSS. Glasaćemo za ove sporazume, odnosno za potvrđivanje ovih sporazuma. Dolazimo do tačke koja je nešto malo komplikovanija. Radi se o ove dve oduke koje se odnose na učešće srpskih snaga bezbednosti, vojske i policije u mirovnim operacijama. Znate da DSS tu ima blago rezervisan stav i tu ima nekoliko problema. Prvi je formalno-pravni problem. Prekršili smo član 140. Ustava Srbije jer tek danas donosimo odluku o nečemu što je već realizovano u 2012. godini. Odgovornost za tako nešto nije na aktuelnoj Vladi. Čuli smo od prethodnog ministra odbrane da nije ni na prethodnom ministarstvu, prethodnoj administraciji koja je na vreme dostavila odluku Narodnoj skupštini. Očigledno je odgovornost na prethodnoj vladajućoj većini. Kako god bilo, prekršili smo nešto što je isključivo nadležnost Narodne skupštine jer se ne može upotrebiti Vojska Srbije van granica bez naše odluke. Ona je 2012. godine upotrebljena i to u pravničkom smislu nije bila valjana rabota i to prosto ne priliči jednoj ozbiljnoj državi. Zahvaljujem se ministru što je najavio da ćemo vrlo brzo moći da diskutujemo o godišnjem planu za 2013. godinu i nadamo se da se ovakve greške i neozbiljnosti neće ponavljati u budućnosti, a i ne sumnjamo da će sve to ići kako treba. Toliko o tom formalno-pravnom problemu. Dolazimo do suštine. Demokratska stranka Srbije pravi razliku između mirovnih misija koje se sprovode u okviru UN i mirovnih operacija koje vode direktno EU. U principu, nemamo problem sa ovim prvim. One nisu sporne. Više puta smo istakli u ovom domu da UN su jedina univerzalna reprezentativna organizacija koja se bavi kolektivnom bezbednošću i njene misije kao takve su apsolutno legitimne. Tamo gde može da se postavi pitanje, i mi smo to pitanje postavljali, o modalitetu učešća i obimu učešća Srbije u tim misijama, prvo, zato što te misije koštaju taj trošak nije prevelik ili možda nije bio prevelik. On je sve veći sa našim povećanim angažovanjem u tim misijama. Imamo neke podatke da smo 2011. godine 18 miliona dinara utrošili na misije, a od toga je dve trećine vraćeno kroz UN i ukupan trošak je šest miliona dinara, što je krajnje ili skoro zanemarljiv trošak. Za ovu 2012. godinu se to znatno povećava i imam kontradiktorne podatke. Možda će ministar odbrane moći da razreši dilemu. U samom predlogu odluke stoji cifra od 525 miliona i nešto dinara koji su potrebni za realizaciju u ovoj tekućoj godini učešća Srbije u tim misijama, od čega 461 milion otpada na Ministarstvo odbrane. U Odboru za odbranu i unutrašnje poslove smo dobili neke podatke koji su zapravo niži za 2012. godinu. Dostavljen nam je podatak da je 193 miliona dinara. Kako god da je pravo stanje, očigledno je da se ti troškovi povećavaju kada se uzmu u obzir naplate UN i nešto što dobijamo u opremi, taj trošak postoji. Taj trošak se povećava i on u ovom kontekstu ozbiljne ekonomske krize mi se čini da nije zanemarljiv. Nije zanemarljiv tim pre što se postavlja, pažljivo sam slušao predlagača i njegove ranije sumnje i skepsu koju je izneo povodom mirovnih misija i učešća Srbije u njima, pitanje svrsishodnosti. Neću citirati paragraf predloga odluke koji se bavi ciljevima Vojske Srbije. Samo ću naglasiti da ono što se želi postići jeste da osim što je učešće u multinacionalnim operacijama UN važan element spoljne politike Srbije, želi se postići da se Srbija u odnosima sa zemljama članicama EU i partnerstva za mir tretira kao ravnopravni partner. Delim skepsu koju je nekad ministar odbrane imao. Nisam siguran da je najbolji način da se Srbija tretira kao ravnopravni partner u učešću u UN. To može da doprinese nekoj vrsti kredibiliteta ali ništa značajno ne može da promeni. Čak ste pomenuli put u Norvešku ili kontakt sa Norvežanima, gde su nas ishvalili za naše učešće u mirovnim operacijama. To jeste dobro, naravno, ali to ne menja ništa kada je u pitanju ozbiljna norveška politika kada je u pitanju KiM. To vam je kao parlamentarna demokratija – treba biti prisutan i ne treba očekivati od toga bog zna kakve suštinske promene. Tim pre što u ovim našim učešćima u mirovnim misijama postoji logičan problem. Već sam ga naglašavao i on je prisutan. Možemo da se pravimo da on ne postoji. Možemo da se pravimo da smo uređena država u kojoj sve funkcioniše, u kojoj nema secesionizma, separatističkih tendencija. Nažalost, to nije slučaj. Logičan problem je sledeći. Mislim da međunarodni ugled svake države zavisi od toga koliko je sposobna da sprovede red u sopstvenoj kući. I pre nego što krenemo da učestvujemo u sprovođenju, odnosno donošenju ili aktivno učestvujemo u međunarodnoj bezbednosti, međunarodnom miru i očuvanju međunarodne bezbednosti i međunarodnog mira bilo bi logično da to isto postignemo u sopstvenom dvorištu. Mi smo država koja je, to moram da pomenem a da to nije nadležnost ministra koji je ovde prisutan, dozvolila da se na njenoj teritoriji koju kontroliše dižu spomenici teroristima. Mislim na spomenik koji je podignut u Preševu borcima, odnosno teroristima UČK, odnosno UČPMB i koji još uvek nije uklonjen. Mi smo država koja dozvoljava da još uvek stoji tabla Aćif Efendiji u Novom Pazaru i to su sve stvari koje su dosta skandalozne i šokantne same po sebi, a koje sigurno u međunarodnim okvirima ne doprinose tome da Srbija uživa. To su sve stvari zbog kojih smatramo da ionako treba učestvovati u misijama UN. To učestvovanje ne treba možda širiti. Ne treba povećavati. Da budem krajnje jasan. Tamo gde, recimo, imamo četu, DSS ne bi ništa smetalo da postoji samo vod. Ponavljam, treba biti u tim vrstama odnosa. Ne treba prenaglasiti značaj. Između one vaše skepse, gospodine Vučiću, koju ste pomenuli, i vaše današnje pozicije koja je krajnje razumljiva, razumem i jedno i drugo, mislim da postoji neki srednji put koji bi bio optimalan za Srbiju. U svakom slučaju bismo glasali za ove odluke da ne dolazimo do ove druge tačke koja je za nas iz DSS krajnje problematična, odnosno neprihvatljiva. Glasali bismo da se radi samo o misijama u kojima Srbija učestvuje i koje sprovode UN. Međutim, postoje i druge misije, a to su misije koje sprovodi EU. Tu dolazimo do nečega što je meni lično neshvatljivo, što se ipak mora nazvati pravim imenom, a to je jedna apsurdna situacija koja se skoro graniči sa nekim patološkim stanjem. Recimo, Srbija je prošle godine potpisala okvirni sporazum sa EU za učešće naših snaga u njenim mirovnim operacijama i time smo pokazali da želimo aktivno da doprinesemo sprovođenju zajedničke spoljne i bezbednosne politike, odnosno zajedničke bezbednosne odbrambene politike EU. U okviru te zajedničke spoljne i bezbednosne politike EU direktno ugrožava našu bezbednost time što u okviru te politike šalje statusno pristrasnu misiju na KiM, što u okviru te politike podržava secesiju KiM, što u okviru te politike učestvuje u izgradnji nezavisnog Kosova. To jeste jedna situacija koja je, najblaže rečeno, apsurdna. To je činjenica, to je konstatacija i od nje ne smemo bežati. Zato smatramo da je naše učešće u tim misijama apsolutno neprihvatljivo. Postavlja se pitanje – zašto to ova Vlada namerava da nastavi? To je nešto što je prethodna Vlada započela. Čini mi se da ova Vlada namerava da nastavi tim putem. Šta više, prema nekim podacima koje imam, misija Atalanta, naš kontigent u okviru te misije će se povećati. To je misija koja se bavi slobodnom navigacijom i borbom protiv piraterije duž somalijske obale, dakle kod roga Afrike. Mislimo da je to neprihvatljivo. To smo već rekli i to ćemo ponavljati u januaru i februaru kada budemo govorili o svemu tome. Srbija nema nikakvog razloga da podržava politiku EU u okviru koje se sama Srbija ugrožava. Šta je razlog tome? Dozvolite mi da samo citiram ove ciljeve iz Predloga odluke gde se kaže – angažovanjem pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama, a pod mandatom EU, u okviru zajedničke bezbednosne i odbrambene politike, Republika Srbija bi se integrisala u ovu važnu oblast aktivnosti EU, što bi imalo povoljan uticaj na ukupan proces evropskih integracija Srbije. Dođosmo do ove svete krave srpske politike. Dakle, famozne evropske integracije Srbije. Hajde da ostavimo po strani. To bi se moglo tumačiti kao neka vrsta povrede neutralnosti. To je možda malo nategnuto tumačenje, ali je činjenica da EU u segmentu bezbednosti ne igra neku značajnu ulogu na međunarodnom nivou, da mnogo toga radi u koordinaciji sa NATO, da ne pominjem Berlin plus i sve resurse koje NATO stavlja na raspolaganje EU kako bi neku svoju misiju pokrenuli. To nije toliko bitno, ostavićemo to po strani. Čini mi se da u ovom našem zalaganju ka evropskim integracijama… Hajde ovako da to postavimo. Pažljivo sam vas slušao, gospodine ministre, poslednjih nekoliko puta kada smo bili u prilici da razgovaramo. Jedanput ste rekli da ne možemo da isplaćujemo penzije bez EU, ali otprilike se svelo, ako ja dobro tumačim, a vi ćete me ispraviti, na tu parolu koja je bila parola prethodne vlasti da EU nema alternativu. Čini mi se da je ta parola pogrešna, netačna, a sve i kada bi bila tačna, toliko je pogubna za Srbiju da bismo tu alternativu morali da izmislimo. Navešću tri razloga za koje smatram, odnosno DSS, da je to ovako kako sam upravo rekao. Prvo, mislim da je svima jasno i da više ovde ne vredi ponavljati, osećam se umornim kada po hiljaditi put to kažem, Srbija ne može da postane članica EU, a da ne prizna secesiju južne pokrajine. To je sama logika stvari. To je u krajnjem slučaju eksplicitno rečeno. To se sada podvodi pod terminologiju normalizacije odnosa, ali mi se čini da je svima jasno, građanima Republike Srbije, mislim da je jasno i svima nama u ovom domu da Srbija ne može da uđe u EU a da ne prizna secesiju KiM. Samim tim čini mi se da ne moram tim putem dalje da idem. Hajde da ostavimo problem KiM po strani. Recimo da ga nema, da je sve perfektno, idealno, da Srbija nema nikakve separatističke tendencije u njenom okviru i da imamo jednu zdravu, stabilnu državu. Čak i u toj pretpostavci nije sigurno da EU ne bi imala alternativu. Mislim da ovde kasnimo 30 godina. Neko je u diskusiji pomenuo kako nismo na vreme shvatili posledice promene, dakle, sa krajem hladnog rata i padom Berlinskog zida. Čini mi se da srpska politika i danas ne shvata istorijski trenutak u kojem se nalazi. Kada kažem da kasnimo 30 godina, znate da kada su 80-ih godina Grčka, Španija, Portugal ulazile u EU, to je i imalo nekakvog smisla.Dobile su nekakve kredite, sanirale su svoje ekonomske situacije i imali su određen period snažne ekonomije. To danas u EU više nije moguće. EU proživljava jednu ozbiljnu ekonomsku krizu, jednu ozbiljnu institucionalnu krizu. Sva je prilika, to će vam reći svako ko se bavi ozbiljno evropskom problematikom, da kroz nekoliko godina EU neće izgledati ovako kako izgleda danas. (Predsedavajući: Gospodine Jovanoviću, molim vas, vratite se na temu. Evropska unija nije tema rasprave.) Poslušaću vas. Citirao sam nešto što piše u samoj odluci i što je zapravo obrazloženje zašto Srbija šalje svoje pripadnike snaga bezbednosti u evropske misije. Meni se čini da je direktno vezano, ali ispoštovaću vaš stav. Dozvolite mi par rečenica i onda ću završiti. Da zaboravimo i ovu drugu tačku koju sam pomenuo i da kažemo da mi želimo da imamo sve razloge sveta da uđemo u EU, ali postoji taj treći problem. Gospodo, sva je prilika da se EU neće širiti u narednom periodu. (Predsedavajući: Nemojte više o EU.) Zaključiću, gospodine predsedavajući. Ako mogu, gospodine ministre, ispravićete me ako pogrešno parafraziram, odnosno citiram, ovo će biti više parafraza, mislim da ste prošli put rekli da ne želite da Srbija bude izdržavano lice. To je mnogo tačnija izjava i značajnija izjava. To je izjava sa kojom se svi ovde slažemo. Čini mi se da to da li ćemo biti izdržavano lice ili nećemo zavisi samo od nas samih. Tu su primeri Grčke, Španije i Portugalije koji to pokazuju uveliko. To zavisi od naše spremnosti da li hoćemo da se izborimo za ozbiljnu državu. Ta borba mora biti sveobuhvatna. Dakle, ta borba podrazumeva, kako borbu protiv korupcije, i na tome vam najiskrenije govorim – svaka čast na iskazanoj volji i ličnoj hrabrosti, ali verujte ta borba neće biti ni od kakvog značaja ako se uz tu borbu ova država ne bori za svoje granice, za svoju teritoriju, za svoj narod koji živi na toj teritoriji. To su dve strane iste medalje, ili se borimo za ozbiljnu državu ili se ne borimo za ozbiljnu državu. Da bi se borili za ozbiljnu državu, naš evropski put mora da se prekine. To je razlog, gospodine predsedavajući, zbog koga mi iz DSS smatramo neprihvatljivim da Srbija šalje svoje pripadnike snaga bezbednosti u misije koje sprovodi EU. To je ta veza sa ovom temom. To je za nas neprihvatljivo. To je razlog zbog koga ćemo mi iz DSS glasati za potvrđivanje navedenih sporazuma, ali protiv ove dve odluke koje se tiču učešća Srbije u mirovnim operacijama. Zahvaljujem se.
Reč ima prvi potpredsednik Vlade, Aleksandar Vučić. Izvolite.
Pokušaću kratko da odgovorim, pošto mi se čini da smo sličnu raspravu imali. Uvažavajući vašu argumentaciju, želim da kažem nekoliko stvari. Nije EU za nas sveta krava, niti imamo … Nisam vas razumeo… [[Narodniposlanik Srđan Milivojević dobacuje sa mesta, ali se ne čuje.]] Zaista vas nisam razumeo. (Predsedavajući: Molim vas da ne dobacujete, jer na taj način dekoncentrišete i ometate rad Skupštine.) Nije EU, niti prema EU imamo pristup, kao prema svetoj kravi, niti je zabranjeno raspravljati o lošim stranama, ružnim stranama ili ne znam ni ja čemu EU. Mislim da je od ključnog značaja da budemo racionalni, da budemo razumni i da razmišljamo šta nam to donosi, a šta nam to odnosi. EU je, kao što ste rekli, odnosno 22 od 27 zemalja su priznale nezavisnost KiM. Da li je to za nas problem? Jeste problem. Kada sam govorio, rekao sam, to je onako, rekao bih, pomalo izvedeno iz onoga o čemu sam govorio. Konačno, ukoliko bismo prekinuli naše odnose sa EU na takav način i ukoliko ne bismo imali mogućnost da nastavimo tu vrstu saradnje, tu vrstu rada, tu vrstu približavanja EU, mislim da bi bio ugrožen ekonomski opstanak zemlje, ne zato što sam neodgovoran, ne zato što više volim Berlin, Brisel, Prag, Pariz, London od Beograda, Pirota, Subotice, Kragujevca ili bilo kojeg drugog grada u Srbiji. Naprotiv, mnogo više volim sve ove gradove, iako nemam ništa protiv da posetim sve druge. To je zato što smo u prethodnom periodu svoju privredu, obogaljenu, razorenu, u potpunosti vezali. Vezali smo svoj politički sistem i ako hoćete, jedna stvar u kojoj čini mi se nikada nije bilo spora, brojne vrednosti delimo sa EU. Politički interesi nam se ne poklapaju u 100% slučajeva. Ne govorim o tome da nešto ima ili nema alternativu, jer mislim da samo Srbija nema alternativu. Moje pitanje je – izvinite, kako i na koji način i samo ukoliko bi oni ukinuli svoju podršku, svoju pomoć i ukoliko bi svojim bankama i svim ostalim svetskim institucijama rekli – nema reprograma obaveza koje Srbija ima, kako bismo ih mi izmirili, iz čega i na koji način? Dakle, imam uvid u budžet. Mučili smo se oko tog budžeta, verujte mi, oko mesec dana. Još nismo dobili određene kredite iz nekih zemalja od kojih smo se nadali, a imamo najbolje odnose sa njima. Čekamo ih i dobićemo ih. Čuli ste potpredsednika Vlade Ruske federacije koji je rekao da oni imaju najbolje moguće odnose sa ovom Vladom Republike Srbije, da nikada ni sa jednom Vladom nisu imali tako dobre odnose. Očekujemo da te odnose unapredimo, ali vam ja kažem da nije dovoljno. Nije dovoljno, ljudi. Nije dovoljno, imamo takav budžetski deficit, imamo takve probleme i toliko problema da zemalja ne može da funkcioniše. Najlakše i najlepše bi mi bilo da mogu da ponovim to što vi kažete. To bi verovatno većina naroda želela da čuje. Dok sam na ovom mestu, ne mogu. Posle toga, svakako, kada se sklonim, neka neko drugi priča šta hoće i kako hoće. Ne mogu, ne zbog toga što to nije lepo da se čuje ili, kako neko reče, da to ne bi prošlo u biračkom telu. Da, to bi najbolje prošlo u biračkom telu, pri čemu to ne spočitavam vama i ne govorim da vi radite zbog toga, već vam kažem da ne mogu zato što bismo time urušili poziciju Vlade Srbije, urušili bismo poziciju Srbije. To je moj odgovor na taj politički deo. Bezbroj, bukvalno bezbroj primera mogu da vam dam, posebno u ekonomskoj sferi, ali i u svakoj drugoj sferi, koliko je za nas značajna ta vrsta saradnje sa EU. Neko će da kaže – da saradnja, ali ne moramo da radimo ovo ili ono. Pa ne možete da idete u EU, a da kažete da nećete da sarađujete na polju bezbednosti. Govorim o velikom broju pripadnika naše vojske. To su, ljudi, dva štabna oficira i tri pripadnika medicinskog osoblja. To je petoro ljudi. Velika mi je čast što danas razgovaramo o petoro ljudi ovde, a reč je o operaciji "EUNAVFOR Atalanta". Strašno je važno da Skupština Srbije pokazuje takvu vrstu svog interesovanja za angažman petoro naših ljudi. Tih petoro naših ljudi jesu simbol naše saradnje sa EU, ali tu nemamo nikakve štete, ni finansijske, niti bilo kakve druge. Tu imamo uvek veću ekonomsku korist od onoga, što biste rekli, koliko se isplaćuje, zato što kada vidite kako i na koji način smo tih nedostajućih 360 miliona rasporedili, videćete da više od jedne trećine ode na plate. Hoću da kažem da razumem svaku politiku. Za vašu politiku imam puno razumevanje. Čini mi se da niste čuli, ne samo od mene, već i od pripadnika stranke iz koje dolazim, pa i od pripadnika Vlade koju danas ovde predstavljam, ni jednu potcenjivačku reč na vaš račun ili na račun vaše stranke. Naprotiv, poštujemo tu politiku, poštujemo sve, ali nam se čini da je ovo jedini mogući način da se odgovorno ponašamo danas u Srbiji. Jer, znate, neko je trebao da isplati pre dva dana 4.000 dinara za najsiromašnije penzionere. Pitam vas, da li mislite da smo to stvarno stvorili? Da li mislite da je to naša privreda stvarno stvorila? To pitam sve narodne poslanike, pod znacima navode moje poslanike, rizikujući da neko kaže da se ponašam kao kralj, poslanike iz SNS, moje poslanike koji podržavaju Vladu i sve vas. Da li vi mislite da smo mi to stvorili? Nismo. Ti ljudi moraju da žive. Ti ljudi jesu stvorili. Ti penzioneri to jesu stvorili, a neko je potrošio u međuvremenu i to je u međuvremenu nestalo. Naše je danas da njima omogućimo da dobiju nešto, da imamo veću potrošnju, da i tom većom potrošnjom podstičemo našu ekonomiju. Od čega ćemo to? Kako ćemo to? Prodajom evropskih bondova smo to uspeli da obezbedimo. Sada očekujemo neke nove kredite. Očekujemo konačno potvrdu tih 300 miliona evra kredita od Ruske Federacije. Očekujemo i od nekih drugih zemalja, moram sad da vam kažem, još povoljniji kredit u istom iznosu, ali o tome će vam govoriti gospodin Dinkić. Očekujemo važnu posetu narednih dana. Dakle, po kamatnoj stopi koja ne bi prelazila 1,5%, i to na 20 godina. Borimo se na svaki mogući način. Da li uspevamo u tome? Da li ljudi u Srbiji žive dobro, idealno? Ne žive. Mi imamo najniža primanja u regionu. U jedan evro se razlikujemo u odnosu na dve zemlje koje se zajedno sa nama takmiče za lidera najgoreg. Da bismo od tog najgoreg došli do toga, ne da budemo lider, pošto nećemo skoro biti lider, već da imamo neki pristojan život i pristojan okvir u kojem zemlja može da se razvija, moramo mnogo toga da uradimo i mnogo toga da promenimo. U tom smislu nam je izuzetno važno, ne samo da razgovaramo, ne samo da imamo ekonomsku saradnju, već da EU želi da nam pomogne. Mi imamo 170 miliona evra finansijskih sredstava koje dobijamo za popunu budžeta iz EU, ljudi. Što ne kažemo nekada da to ni od koga nismo dobili, to su džabe pare, to nam niko nije dao? Pa neću da kažem da je 170 miliona evra važnije od naših granica. Neću da kažem ni da je 170 miliona evra važnije od našeg naroda, ali neću da kažem ni da je 170 miliona evra nevažno. Znam nekoliko razloga zbog kojih mi je takav odnos sasvim logičan. Sada se postavlja pitanje – vi ste u pravu kad kažete šta radi Euleks, a sada mi idemo da sarađujemo sa njima, pa ćemo možda i mi nekom drugom nešto slično da radimo? Apsurdno je da to radimo sa nekim ko to čini protiv nas. Kada želimo da uđemo u EU, mi smo prihvatili i sarađujemo i sa Euleksom. Ne možete da kažete – hoću da idem u Evropu, hoću da dobijam podršku, hoću da dobijam pomoć, ali neću da sarađujem po pitanju legislative koja se tiče krivično-pravne procedure u zemlji koja želi da postane članica EU. Nije realno. Dakle, da li mi možemo da imamo neka autonomna i autohtona rešenja? Možemo, naravno, ali, na kraju krajeva, i ona moraju da budu u skladu sa legislativom EU. Mislim da je to dobro za ovu zemlju, zato što su to uređene zemlje, zato što su to zemlje koje imaju demokratski poredak iz kojeg možemo mnogo toga da naučimo, posebno o procedurama i mnogo toga da usavršimo. U tom smislu će uskoro pred vama biti i Zakon o javnim nabavkama, koji je u konsultaciji sa svima, ali to je naša ideja. To nije njihova ideja, to nije njihova želja i to nije njihov nalog. O tome smo govorili, ako se sećate, u izbornoj kampanji. To će biti dobar zakon koji ćete i vi moći da popravljate. Svi su ga negde pogledali, jer je reč o sistemskom zakonu, značajnom i za borbu protiv korupcije, ali značajnom i za uštedu materijalnih sredstava. Da polako počinjemo zemlju da stavljamo na noge. Jednog dana, ako budemo mnogo ekonomski jači, ako budemo mnogo ozbiljnija zemlja, u svakom smislu, ili država, kako ste to vi naglasili, što želimo svi u Narodnoj skupštini, onda možemo negde i drugačije da razmišljamo. Možete možda da kažete – ovo mi se više sviđa, ovo mi se manje sviđa. Ali, danas nismo u toj poziciji i žao mi je što to moram da kažem. Novac koji mi trošimo, u jednoj meri ga svakako nismo zaradili. Mnogo više trošimo nego što zaradimo svake godine. Nije nam slučajno budžetski deficit ovoliki, ni plate narodnih poslanika, ne govorim o vama i vašem radu i trudu, koji je veći možda nego nekih drugih organa uprave, da ga ne poredim sa organima uprave uopšte. Da li smo mi to zaradili? Koliko nam je to fabrika donelo taj profit, pa možemo to da plaćamo? Uglavnom je to išlo iz sredstava koje smo dobijali novim zaduživanjima. Sada vas pitam – ko će da nam pruži priliku za reprogram? Ko će da nam da šansu da prosto postojimo još tri – četiri godine i da ekonomiju uspravimo? Neće ako ne vide i našu potrebu i našu želju da se na takav način približavamo Evropi. Veoma mi je žao, ali obično ljudi kad dođu u Narodnu skupštinu razmišljaju – imam većinu, idem kući, baš me briga šta će da bude i kako će da bude. Veoma bih voleo i molim vas, naravno, ne verujem da ću time promeniti vašu odluku, da o tome razmislite, a ja ću se za sledeći put, za ovaj naš plan za januar, potruditi da vam spremim i dodatnu argumentaciju. Molim vas da samo još jedanput razmislite, jer sam siguran da je ovo dobro za zemlju, a znam da i vi mislite da svakako ne bismo radili namereno protiv svoje zemlje. Imajući svoje ideje, imajući svoj program, imajući svoje planove, obećavam vam da ću za januar mesec, kada budemo izašli pred vas, doći i sa dodatnom argumentacijom i sa svim računicama, da vidite bilateralne sporazume. Kada govorimo o tome, direktno za temu, ne političku već ovu bezbednosno-odbrambenu, nedavno je bio ovde Giampaolo Di Paolo, ministar odbrane Republike Italije. Ministar odbrane Republike Italije koji je imao veoma dobre odnose i sa prethodnim ministrom rekao je jednu stvar, čini mi se po prvi put, ne zato što je bolji jedan ministar od drugog ili bilo šta, već zato što su se prilike promenile. Zato mi je bilo lakše i u SAD da dođem do višeg nivoa sagovornika nego što je to bio slučaj ranije, i u Ruskoj Federaciji i na mnogim drugim mestima u svetu. Promenila se klima, Srbiju doživljavaju na drugačiji način. Giampaolo Di Paolo mi je rekao – recite šta hoćete, recite šta vam treba i u međunarodnoj, pre svega u našoj vojno-ekonomskoj saradnji. Imali smo dobru, odličnu vojno-vojnu, vojno-obaveštajnu, svaku vrstu saradnje. Po prvi put da je rečeno – recite šta hoćete u vojno-ekonomskoj saradnji. To je zbog pet naših pripadnika u operaciji "Atalanta". Ti ljudi koji su u operaciji "Atalanta" su hrabri, stručni, ali ti ljudi su zadovoljni. Ti ljudi su zadovoljni, nisu ti ljudi naterani. To su naravno dobrovoljci, profesionalci, ali ti ljudi su zadovoljni i svojim primanjima i svojim angažmanom i svim onim što Srbiji donose. Izvinjavam se što sam odužio, ali to je iz poštovanja prema vašim političkim stavovima i prema svemu što ste iznosili. Hvala vam najlepše.
Hvala vam. Replika, narodni poslanik Miloš Jovanović.
Zahvaljujem gospodine predsedniče, zahvaljujem gospodine potpredsedniče. Pokušaću da budem kratak i da krenem od ovog najmanje bitnog dela, dakle, Atalanta, pominjali ste broj naših pripadnika koji učestvuje u toj mirovnoj operaciji. Za nas je to principijelno pitanje da li je jedan pripadnik, pet ili 50, mi smo protiv učešća Srbije u mirovnim operacijama koje sprovodi EU. Sad ono važnije. Siguran sam da vi to znate i da niko iz DSS ne misli da vi imate bilo kakve zle namere, naprotiv, ja sam ovde rekao nešto što inače nemam priliku da govorim niti imam naviku da tako nešto, uslovno rečeno, laskam. Ne laskam nikome, pa ni vama. Ali, vaša borba protiv korupcije, ponekad neke stvari treba priznati, iziskuje i snažnu volju i ličnu hrabrost, jer to nije ni malo naivna stvar i mi nemamo problema da to kažemo. Kada to govorimo to po definiciji znači da svakako ne verujemo da imate zle namere, svakako verujem da želite sve najbolje za ovu zemlju i za ovaj narod. Ovde se radi o jednoj razlici u procenama kako doći do tog najboljeg. Vi mislite ovo što ste sada rekli, naš je stav da put ka EU ne obezbeđuje tu dobrobit ni za državu, ni za narod. Sada kada mi kažemo – nećemo da postanemo punopravna članica EU, ne znači da mi zaustavljamo svaku ekonomsku saradnju. Naprotiv, ako možemo da pospešimo, pospešićemo. Prihvatam argumentaciju da ako kažemo EU – ne idemo ka punopravnom članstvu, da će verovatno biti posledica i na ekonomskom planu, ali da budem iskren sumnjam i to je procena DSS da će ta ekonomska saradnja prestati, biće nekih oblika. Da li će to olakšati situaciju? Verovatno neće. Da li će otežati? Verovatno hoće. Sve kada se uzme u obzir, sabere i oduzme, mislimo da je reći – ne – punopravnom članstvu EU mnogo delotvornije, svrsishodnije, nego nastaviti tim putem. Dakle, radi se stvarno o političkoj proceni. Mi mislimo da je naša tačna i imamo argumentaciju za tako nešto, vi iznosite ovu vašu, ali ponavljam, verujte nemamo nikakvu sumnju u vaše dobre namere. Zahvaljujem vam se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Konstantin Samofalov.
Hvala gospodine predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mi u Demokratskoj stranci ove sporazume o saradnji u oblasti odbrane kao i Predlog odluke o upotrebi Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica naše zemlje smatramo veoma značajnim. Uloga opozicije jeste da kritikuje sve ono što nije dobro, sve ono što Vlada ne radi dobro i mi ćemo to uvek činiti. S druge strane smatram da je neophodno da izgrađujemo drugačiju parlamentarnu kulturu koja je daleko konstruktivnija nego što je bila u prošlosti i da mi imamo odgovornost kao opozicija da podržimo ono što smatramo značajnim. Postojali su u prošlosti poslanici koji su danas u vladajućoj koaliciji, nekada su bili opozicija koji nisu podržavali ove odluke, pa ni u mandatu prošle vlade u kojoj je DS igrala odlučujuću ulogu, ali je veoma važno da danas možemo da posvedočimo da ipak postoji određeni konsenzus da su ovo teme koje ne obilaze stranačke razlike. To zaista pozdravljam. Osvrnuo bih se samo kratko na komentar poslanike iz jedne od manjih članica vladajuće koalicije iz NS, koju objašnjavaju da je dobro da danas oni koji su bili protiv učešća u mirovnim misijama, sada menjaju tu odluku i sada podržavaju te odluke. Gospoda iz NS, koliko se ja sećam, nikada nisu dolazili na sednice Skupštine na kojima se glasalo za ove odluke, nikada nisu pružili podršku za inicijative koje su dolazile iz prošle Vlade i nikada nisu o tome govorili na jedan pozitivan način. Pošto se svi znamo od ranije i pošto nas građani znaju od ranije, te stvari treba da se razjasne, previše je te demagogije. Mislim da treba da pokažemo jedan malo viši nivo poštovanja jednih prema drugima, a ne da pokušavamo da se obmanjujemo. U mandatu prošle Vlade Srbije potpisano je nekih 50 sporazuma o saradnji u oblasti odbrane, od Indonezije na istoku, preko Namibije na jugu u Africi, Norveške na severu i konačno do sporazuma koji je veoma značajan za Srbiju i o kome se dosta govorilo u proteklom vremenu, Sporazum sa Nacionalnom gardom Ohaja iz SAD na Zapadu. Posebno želim da istaknem sporazume koje smo mi postigli sa većinom naših suseda osim sa Albanijom, sa svim susedima na prostoru Zapadnog Balkana. Ovi sporazumi važni su zbog toga što imamo teško nasleđe prošlosti na ovim prostorima, nasleđe građanskih ratova. Danas mi imamo potpisane sporazume sa državama poput Hrvatske, mi smo bili zaraćene strane. Politika pomirenja, stabilizacije regiona uvek je za DS kao partiju socijal-demokratske orijentacije bila i ostaće apsolutni prioritet. Od sporazuma koji se danas nalaze na dnevnom redu, većina je potpisana u prethodnom mandatu i veoma je dobro da mi imamo kontinuitet kada se radi o bezbednosnoj i odbrambenoj politici. Nijednoj ozbiljnoj državi ne priliči da pravi prevelike lomove u ovoj oblasti. Tu bih podvukao pre svega sporazum sa Brazilom, to je jedna od najvećih zemalja sveta. Poznato je da države tzv. BRIK-a kojima pripadaju Brazil, Rusija, Indija i Kina, se ubrzano ekonomski razvijaju. Za nas je, kao jednu malu državu, veoma korisno da gajimo najbolje moguće ekonomske odnose sa njima. Sama činjenica da je ministar odbrane Brazila, mislim 2010. godine, prvi put u istoriji posetio našu zemlju, da se u Beogradu viorila brazilska zastava i svirala njihova himna, dovoljno govori u prilog činjenici da je ova država, velika država zainteresovana da sa nama sarađuje i potpisivanje ovog sporazuma i nadam se njegovo potvrđivanje u Skupštini apsolutno podržavam. Imamo sporazume sa Indonezijom i Angolom. Oni su značajni, a govorili smo o nekima od njih, sa aspekata vojno-vojne, ali pre svega vojno-ekonomske saradnje. Sa aspekta onog što pre svega donosi korist i našim građanima. Sa Indonezijom smo već ostvarili određenu saradnju, a ipak mislim da možemo još više da učinimo. Što se tiče Angole, i vi ste govorili ministre o tome, prethodni ministar gospodin Šutanovac, da ovi sporazumi omogućavaju nastavak saradnje u oblasti građevinske industrije, a u pitanju je izgradnja vojne bolnice. To je za nas veoma važno. U poslednjih pet godina u svakom slučaju i o tome se radi zapravo kada govorimo o ovim sporazumima, ostvareni su poslovi rekordnog izvoza naše namenske odbrambene industrije. Na taj način se upošljavaju naši građani u delovima zemlje gde nema baš puno posla i usvajanje ovih sporazuma je pretpostavka za nastavak realizacije ovih poslova i mi to maksimalno podržavamo. Drugi deo današnje rasprave odnosi se na učešće naše vojske i policije u multinacionalnim operacijama. Potpuno je jasno da aktivniji angažman Republike Srbije u ovoj oblasti podiže ugled naše zemlje. Ne možemo mi da očekujemo da drugi imaju razumevanja za naše probleme ukoliko mi nismo spremni da podelimo teret odgovornosti sa njima. Srbija ima svetlu tradiciju, mnogo puta smo o tome pričali, učešća u mirovnim misijama. Imali smo nekada i najveće kontigente kao bivša Jugoslavija u brojnim operacijama u prošlosti i sada ova tendencija da se vratimo na taj put, možda ne u tom kapacitetu, ali u svakom slučaju da pokušamo da se ozbiljnije uključimo je veoma značajna. Kipar je jedan od pozitivnih primera, mi smo još prošle godine odlučili da tamo uputimo vod srpske vojske, mislim da vod nismo imali od 1988. godine i 1989. godine, od Iransko-Iračke krize, ali operacija u Libanu, verovatno je za nas najznačajnija i najozbiljnija operacija upravo tih kasnih 80-tih godina gde će naši vojnici imati priliku da na najbolji način pod srpskom zastavom u inostranstvu štite interese naše zemlje i sa druge strane, pomognu da se stabilizuju prilike u nekim udaljenim oblastima, sve to pogađa i nas, iako smo nekada opterećeni sopstvenim problemima, što je sasvim normalno, jer se u Srbiji, kao i u čitavom regionu zapadnog Balkana živi teško, ali te krize koje se dešavaju na stotine kilometara daleko od nas, mogu da se prelivaju i na ove prostore, jer bezbednost jeste nedeljiva. Kada govorite o terorizmu, tu jednostavno ne postoje granice, države moraju da sarađuju između sebe. Kada govorite o organizovanom kriminalu, takođe ako nemate saradnju, ukoliko ne pokažete solidarnost sa vašim partnerima i prijateljima i vi sami možete da imate mnogo problema. Kolega iz DSS pominjao je priču o EU. Mislim da ne treba govoriti ovde o tezi da Evropa nema alternativu, pre bih rekao da je ideja evropske Srbije upravo alternativa onome što vi, uz duboko moje uvažavanje, poštujem da imamo različite stavove i evropska ideja je alternativa vašim stavovima koja ja smatram pogubnim za Srbiju. Kada kažete da mi treba da …
Samo vas molim da se ne obraćate drugim narodnim poslanicima.
Kada se govori o tome da treba da se izmisli nekakva alternativa, moram da kažem da bezbednost ne može da se izmišlja, interesi države ne mogu da se izmišljaju, oni moraju duboko da se promisle. Neki poslanici bi verovatno voleli da mi idemo u afričku uniju, i ja mogu da imam razumevanja za takav stav, međutim, geografija je egzaktna nauka, Srbija pripada Evropi, Srbija će postati članica EU i veoma je dobro da mi pokazujemo interes da preuzmemo odgovornost za zajedničku bezbednost i odbrambenu politiku EU, a od toga za naše građane, i te kako može biti veoma mnogo koristi. Treba podvući još jednom da se momci i devojke koji se prijavljuju za dobrovoljno služenje vojske, koji se prijavljuju da odlaze u multinacionalne operacije, prijavljuju za to sasvim dobrovoljno i pre svega, zbog toga, zbog činjenica da oni na najbolji mogući način predstavljaju našu zemlju vaš naših granica, da im uvek za to treba odati priznanje. Vlade se, naravno, menjaju, mi to u Srbiji moramo da naučimo, ništa nije smak sveta, država uvek ostaje. Vojska jeste jedan od njenih stubova i Vojsku treba uvek podržati, jer ona može da bude značajno spoljno-političko oružje za našu zemlju i može da promoviše ovu zemlju bolje od mnogih drugih elemenata našeg društva. Negde početkom prošle godine završen je proces profesionalizacije Vojske Srbije, koji je veoma značajan. Zaokružio je jedan sveobuhvatan proces reformi našeg sistema odbrane koje su našu Vojsku sasvim sigurno približile standardu koji postoji u najmodernijim zemljama sveta. Profesionalna vojska jeste jedna od osnovnih pretpostavki za ozbiljnije angažovanje multinacionalnim operacijama. Imao sam lično veliko zadovoljstvo da prošle godine kao pripadnik prve generacije dobrovoljaca Vojske Srbije u Valjevu provedem tri meseca u kasarni i da se uverim na koji način se sprovodi sada ta obuka po novim standardima. Velika je čast sedeti u Skupštini sa ljudima koji su nekada bili visoki oficiri, tu je i gospodin Arsenović, koji je bio general. Zbog toga apelujem i na druge poslanike, mlađe poslanike u ovom parlamentu do 30 godina da možda i oni se odluče da provedu tri meseca u tim kasarnama, jer mislim da mogu da steknu dragoceno iskustvo koje njima može da pomogne, a može i nama da pomogne da bolje razumemo ovaj veoma važan sistem kakav je sistem odbrane. Samo bih se kratko osvrnuo na priču o organizaciji – dogovor o kolektivnoj bezbednosti. Ne bih previše o tome, dovoljno je rečeno, ne bih ni ulazio u polemiku oko svega ovoga. Srbija treba da ima dijalog sa različitim organizacijama, ali ipak mislim da je bilo svrsishodnije da prvo donesemo odluku da formiramo stalnu delegaciju u Parlamentarnoj skupštini, zajedničke i bezbednosne odbrambene politike EU, jer Srbija jeste kandidat za članstvo u EU i preuzima određene obaveze, time je pokazala privrženost evropskoj ideji, a potom da vidimo da li ćemo možda uzimati učešće u nekim organizacijama. Lično ja, ne vidim previše smisla da se u nekom zvaničnom kapacitetu uključujemo u rad bilo koje parlamentarne skupštine koja geografski nema nikakve veze sa našim prostorom. To je moj lični stav, bez obzira kako se ta organizacija zvala i koje zemlje se u toj organizaciji nalaze, ne bih ponižavao države u ODKB, zašto, jer Kazahstan je jedna velika država od 20 miliona stanovnika, tri puta veća od naše zemlje i mislim da i tu treba da budemo realni, ali prosto, pre svega treba da se orijentišemo na prostor na kome mi živimo. Na kraju, mi smo u budžetu za ovu godinu predvideli u delu koji se odnosi na Odbor za odbranu i unutrašnje poslove, da poslanici Skupštine Srbije ne moraju iz opozicije, što se mene tiče, mogu iz vlasti, mislim da to nije previše bitno, da obiđu ipak te vojnike koji u veoma teškim uslovima funkcionišu i brane interese naše zemlje. Ne mora tu mnogo novca da se odvoji, mogu da spavaju u barakama, može da traje dan ili dva, ali mislim da s obzirom na to, da ipak Skupština odobrava učešće u ovim operacijama, da se one finansiraju, pored resursa iz UN i našeg budžeta, da to obezbeđuju naši građani iz poreza, da je naša odgovornost kao poslanika da se ipak uverimo kako sve to funkcioniše i prenesemo našim građanima sa još jačim stavom i uverenjem da je to veoma korisno za svakoga od nas. U svakom slučaju, mi ćemo kao DS glasati za usvajanje ovih sporazuma. Oni predstavljaju kontinuitet državne politike, odgovorne politike, gde Srbiju prezentujemo kao jednu ozbiljnu državu koja je spremna da sarađuje sa drugima, koja preuzima svoje obaveze kao osnivač UN, kao kandidat za članstvo u EU i mislim da bi ovo trebalo da bude usvojeno bez i jednog glasa protiv, jer ovo pitanje nadilazi stranačke razlike.
Replika, Miloš Jovanović.
Zaista nisam čuo ikada da je iko na političkoj sceni Srbije želeo da Srbija postane članica organizacije afričkog jedinstva ili nekakve afričke unije. To je potpuno relevantno, naročito tako nešto niste mogli da čujete od predsednika DSS. Ono što mi govorimo je sasvim prosto i mene ponekada čudi da nikada nisam čuo ozbiljnu argumentaciju protiv toga. Dakle, evropski put će Srbiju mnogo koštati, toliko će biti visoka cena da je ona nedopustiva i možemo to da argumentujemo na hiljadu način i onda sam rekao više stilski sve i kada ne bi taj put imao alternativu morali bismo da izmislimo zato što će naš put u Evropu biti krajnje poguban. Još nešto, zaista ne znam koliko se ovde ljudi bavi EU i koliko ljudi poznaje EU, ponavljam, čudi me da mi ovu raspravu vodimo 2012. godine, jer 80-tih godina bi još nešto i razumeo. Sada kada ponavljam, EU je u ozbiljnoj ekonomskoj i institucionalnoj krizi, mene čudi da tako neko bude zaslepljen žutim zvezdicama i da misli da je srpska jedina budućnost u EU. To je prosto neverovatno. Još nešto i time završavam, verujte mi, EU ili ne, Grčka, Španija i Portugal su tu gde jesu. Nemačka, sve i kada ne bi bila u EU, bila bi još uvek snažna, ekonomska, odnosno formirana snažno ekonomska zemlja i tu nema nikakve dileme. Zašto to govorim? Ako neki savez može da vam pomogne, odlično, ali suštinski se svodi na ono – use i u svoje kljuse. Naša budućnost zavisi isključivo od nas samih, da li ovaj prekid evropskog puta može da bude u početku bolan – možda, verujte mi, gospodine potpredsedniče Vlade, biće spasonosan za Srbiju, sve ostalo je nastavljanje agonije, nastavljanje puta na kraju kog će od Srbije ostati prazna ljuštura i pored male teritorije, par miliona ljudi koji će biti jeftina radna snaga. To nije vizija Srbije koju ima DSS, mislim da je to sasvim prosto i jednostavno. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Momir Stojanović.
Uvaženi predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, verujem da delim stav da se ova rasprava oko evidentno korisnih predloga sporazuma i odluka za našu zemlju odužila i vaše nestrpljenje, međutim, diskusija pojedinih poslanika, pre svega gospođe Nataše Mićić, iz spoznaje da se ovu materiju nešto malo više razume od nje, me je podstakla da kažem koju reč o predlogu ovih odluka i sporazuma. Tačno je da mi izlazimo sa predlogom odluke o angažovanju pripadnika Vojske Srbije u mirovnim operacijama, na kraju, a ne početku godine. Tačno je da usvajamo plan na kraju tekuće, a ne na početku godine. Tačno je da to nije primereno nijednoj instituciji, a ponajmanje Ministarstvu odbrane i Vojsci Srbije. Čuli smo obrazloženje aktuelnog ministra odbrane i bivšeg ministra odbrane i naprosto se može izvući zaključak da je prethodna Vlada, na predlog prethodnog ministra odbrane, nije odreagovala, nije donešena takva odluka. Mi sada raspravljamo i verujem da ćemo usvojiti, jer bi bilo deplasirano da ne usvojimo nešto što smo već radili cele godine. Vi znate da se odlukama ove Skupštine, 222 pripadnika Vojske Srbije i MUP, je odluka donošena o angažovanju u mirovnim operacijama. Do 2012. godine, ukupno je angažovano u mirovnim operacijama, 66 pripadnika Vojske i 11 pripadnika MUP. U 2012. godini, povećan je broj angažovanja pripadnika vojske za 41 lice, tako da trenutno u mirovnim operacijama imamo oko 107 pripadnika vojske i 15 pripadnika MUP. Jasno ćete videti razliku između odluka o odobrenom broju angažovanja pripadnika Vojske Srbije u mirovnim operacijama i trenutno angažovanim, što govori da Ministarstvo odbrane, vrlo senzibilno i pažljivo prilazi ovom pitanju i da nismo angažovani u onom obimu, koji je ova Skupština odobrila, niti je broj angažovanih lica iz Ministarstva odbrane. Meni je drago da po strukturi angažovanja, trenutno u međunarodnim mirovnim operacijama, da Ministarstvo odbrane i Vlada u celini, jako vodi računa da angažovanje pripadnika naše vojske i MUP, na mnogim kriznim žarištima, ne ugrozi bezbednost zemlje. S toga, kada bi vršili analizu, gde su sada naši pripadnici Vojske angažovani, u kojim mirovnim operacijama, zaključili bi da je najrizičnije, možda u Libanu. Tu smo povećali jedan vod u okviru španskog kontingenta i nešto smo povećali, koliko sam ja informisan angažovanje na Kipru. Kada je u pitanju finansiranje, za 2012. godinu bilo je planirano 461,4 miliona dinara, od čega kao povratna sredstva, departman za mirovne operacije UN, trebao je da uplati na račun Vlade Republike Srbije 107 miliona dinara, ako se ne varam. Mislim da su ta sredstva potpuno bila obezbeđena ovim planom, a ja verujem dobrim delom i potrošena kroz angažovanje, kroz mirovne operacije. Ovde je bilo diskusija, šta nama donosi angažovanje naših pripadnika vojske u sastav mirovnih operacija? Hteo bih da govorim o jednoj dimenziji, o kojoj niko do sada nije govorio. Pored jačanja našeg međunarodnog kredibiliteta, i spoljnog-političkog potencijala, ono što pripadnici Vojske i MUP, kroz učešće u međunarodne, mirovne operacije na planu spoznaje obuke, edukacije, nauče. To nisu u stanju kroz savremeni vojno-školski sistem u našoj zemlji, postojeći vojno-školski sistem da nauče. Ogromno znanje i veštinu stiču kroz angažovanjesa kontigentima drugih zemalja u okviru dotične mirovne operacije. To je nešto što je jako korisno za pripadnike naše vojske, jer se upoznaju i sa novim veštinama i sa novom taktikom i sa novim naoružanjem, sa novim operacionim kriterijumima i sa svim drugim što nisu u stanju kroz naš vojno-školski sistem da nauče. Angažovanje u okviru, tzv. "brzih snaga" za reagovanje EU, iskoristio bih prisustvo ministra odbrane, da zamolim da Ministarstvo odbrane i Vlada u celini, vrlo pažljivo priđu ovom pitanju, jer ako prema informacijama koje Odbor za odbranu i unutrašnje poslove od Ministarstva inostranih poslova, dobio da se kosovski zaštitni korpus koji broji tri hiljade ljudi, polako prekomponuje u kosovske oružane snage, koje će biti daleko veće. Ako u tom procesu formiranja kosovskih oružanih snaga, neke članice EU, kroz obuku i instruktaž, pomažu kosovskom zaštitom, onda bi mi morali da vrlo pažljivo razmotrimo ideju da se angažujemo u okviru evropskih snaga za brze intervencije i da to bude kompatibilno u meri u kojoj oni odustaje od namere da kosovski zaštitni korpus preraste u kosovske oružane snage. Ovde je bilo pitanja, što se tiče međunarodnih sporazuma, oni su jako korisni. Ovde bih apostrofirao sporazum sa Indonezijom, o vojnoj saradnji, jer se, kako sam informisan, otvaraju široke mogućnosti za upošljavanje naše namenske industrije. Koliko sam informisan, u planu je da mi u Indoneziji otvorimo i vojno izaslanstvo, tako da ćemo tu saradnju, a radi se i o zemljama, kao što je istaknuto, koje do sada nisu priznale jednostranu proglašenu nezavisnost Kosova. Ne samo što mogućnost prodaje naših proizvoda namenske proizvodnje, ali, lično mislim i kroz razmenu obaveštajnih podataka, kroz razmenu studenata kadeta na vojnim školama, sve to u celini, prvo jača ugled i kredibilitet naše zemlje, a sa druge strane jača i potencijale naših oružanih snaga. Što se tiče ovog otvaranja Srpsko-ruskog humanitarnog centra, vi znate da to proističe iz već ratifikovanog sporazuma iz 2010. godine i ne bi govorio kakva je uloga tog međunarodnog, odnosno regionalnog humanitarnog centra, bila u nepogodama koje su nas ove godine zadesile. Ono što je bitno napomenuti je da se stvaraju uslovi da se u okviru tog Srpsko-ruskog humanitarnog centra, otvara mogućnost za formiranje ekološko-regionalnog centra, a ja bih rekao u nekoj perspektivi i regionalno-energetskog centra na ovom delu Balkana. Ovde je bilo pitanje o 450 napuštenih vojnih kompleksa, ne bih rekao da se baš radi o tolikoj cifri, neki su otuđeni u vreme ove vlade, i to mahom u opštinama u kojima je na vlasti bila predstavnica vodeće stranke u Vladi, prošloj vlasti. Vama je poznato da su vojne nepokretnosti bile u ingerenciji Ministarstva odbrane. Pre neku godinu to je prešlo u ingerenciju Direkcije za imovinu Vlade Republike Srbije, ako se varam, predstavnici ministarstva će me ispraviti. Problem je nastupio onoga trenutka kada su napušteni vojni kompleksi, kada je vojna nepokretnostprešla u nadležnost Direkcije za imovinu Vlade Srbije, koja po meni, makar do sada, kada je u pitanju otuđenje vojnih kompleksa kroz Master planova, Master jedan, dva i tri, ništa nije uradila da se smanje troškovi obezbeđenja napuštenih vojnih kompleksa, da se od prodaje nepotrebnih vojnih kompleksa, ono što je propisano i zacrtano kroz politiku odbrane, obezbede tri komponenta, a to je da se tehnološki i onako zabrinjavajuće tehnološko zaostajanje naše vojske, poboljša kroz opremanje sa savremenim sredstvima ratne tehnike, da se reši stambeno zbrinjavanje pripadnika vojske i treće, da se, čini mi se, investira u poboljšanje ukupnog standarda pripadnika vojske. S toga bih molio da se učini neka inicijativa i napor Ministarstva odbrane prema Direkciji za imovinu Vlade Republike Srbije, da se napokon otčepi taj Goldijev čvor, jer jednostavno smo svedoci mnogih zarazlih, neuglednih, napuštenih vojnih kasarni i drugih kompleksa u Srbiji, za šta Ministarstvo inače skroman deo sredstava budžeta odvaja za njihovo obezbeđenje. Kada je u pitanju deo diskusije koji se odnosio na organizaciju za kolektivnu bezbednost, ja bih zamolio da ovaj parlament i oni koji diskutuju o tom projektu, organizacija za kolektivnu bezbednost, pogledaju makar u taj projekat. Meni se čini da u ključnim preambulama tog projekta, jednim od ključnih preambula, stoji da je odlučivanje u okviru organizacije za kolektivnu bezbednost, zagarantuje se punopravnost u odlučivanju, bez obzira na ekonomsku, teritorijalnu i drugu moć zemlje članice. Da li je odlučivanje u NATO savezu jednak svim članicama? Da li je uticaj na odlučivanje jednak? Složićete se da nije. Druga odredbakoja je za nas možda zanimljiva da se razmotri, jeste da se garantuje suverenitet i teritorijalni integritet zemalja članica. Da li je Srbija danas suočena sa separatizmom? Jeste. Da li je suočena sa brojnim izazovima, rizicima i pretnjama? Jeste. Mogli bida razmišljamo o našem učešću u onoj meri koliko je učešće u okviru projekta Partnerstvo za mir, makar u tom delu, jer čini mi se da neka rešenja kroz taj projekat su kompatibilna sa našim nacionalnim i državnim interesima. Srpska napredna stranka će u danu za glasanje sasvim sigurno podržati predlog ove dve odluke i plana upotrebe vojske, kao i predlog sporazuma sa ovim zemljama u saradnji u oblasti odbrane. Mislim da oni u celini obezbeđuju jačanje našeg međunarodnog kredibiliteta i podržavaju napore Vlade na ekonomskoj stabilizaciji zemlje kroz ovu vojno-ekonomsku saradnju koja je planirana u okviru ovih sporazuma. Zahvaljujem se.
Hvala. Za reč je prijavljena narodni poslanik Jelena Travar Miljević.
Poštovani predsedniče, poštovani prvi potpredsedniče Vlade Republike Srbije, ne bih puno širila ovo, jer mislim da je jedan kolega rekao da su ovo teme koje ne bi trebalo da stvaraju preteranu diskusiju i neslaganje. Sama činjenica da znamo da učestvujemo u sedam multinacionalnih operacija, tj. u pet misija UN i dve misije EU, ukazuje da nema spora oko ovoga. Ono što bih naglasila jeste da je interesovanje za učestvovanje u misijama ogromno. Po nekim mojim saznanjima, za jedno mesto se prijavi više od 10 pripadnika. Isto tako, kada govorimo o poštovanju vladavine prava, koje je jedno od ključnog značaja za održavanje mira i bezbednosti u svetu i sprečavanje obnavljanje sukoba, ne mogu a da ne spomenem da ova država spada u retke države koja ima Nacionalni akcioni plan za implementaciju Rezolucije 1325. To je ono na šta sam ponosna, jer postoji očigledna volja ministarstva i ministra da sprovode upravo taj plan. Ponosna sam jer je sama izrada plana potekla iz civilnog sektora, da je bio uključen i ovaj parlament, odnosno parlamentarci koji su za to iskazivali želju u samoj izradi. Ono što bih želela da naglasim to je da je ovaj plan urađen za period od 2010. do 2015. godine, da ga trenutno u svetu implementira 37 zemalja i šest regionalnih agencija. Mislim da je dobro što mi spadamo među 43 države koje uopšte implementiraju ovakva akta. Pored toga, želela bih da naglasim da smo bili među prvih 20 zemalja koje smo ga usvojili, a da ga u EU implementira 21 zemlja trenutno. Zašto govorim o ovome? Zato što upravo dva segmenta u Nacionalnom akcionom planu se odnose na rešavanje konfliktnih, postkonfliktnih situacija i veće učešće u multinacionalnim operacijama i na obrazovanje i usavršavanje pripadnika kako Ministarstva odbrane, Vojske Srbije, MUP u duhu Rezolucije 1325 Saveta bezbednosti UN. Mislim da sam potpuno u temi, jer danas govorimo o učešću u multinacionalnim operacijama i govorimo o bilateralnim sporazumima koji treba da unaprede sam položaj Republike Srbije kada govorimo o planiranju odbrane, vojno-ekonomskoj i vojno-naučnoj saradnji, obrazovanju, obuci i mirovnim operacijama. Ono što je po meni pohvalno to je da se kroz učešće u multinacionalnim operacijama stiče iskustvo u radu u multinacionalnim operacijama i komandama, da se svakako povećava ugled zemlje u svetu. Do skoro smo bili zemlja koja je uvoznik bezbednosti, a učešće u misijama EU i UN mi postajemo zemlja izvoznik bezbednosti. Učešćem u misijama EU i UN dokazujemo da smo kandidat za članstvo u smislu zajedničke odbrambene i bezbednosne politike, da Vojska Srbije, kao i MUP postaju kredibilan faktor bezbednosti u regionu, u Evropi i u svetu. Ono na šta bih svakako, a nije zanemarljivo, ukazala jeste ekonomski aspekt koji je za nas kao državu svakako bitan. Takođe, pohvalila bih upravo to što se i dalje vodi evidencija učešća žena u multinacionalnim operacijama, da se vodi računa da ih ide najmanje dve u misiji, kao i to da se pripadnice koje su angažovane na svoj zahtev, da ih ima koje su išle i po dva puta,u poslednje vreme, ako se ne varam,i tri puta i da raste broj prijavljenih kandidatkinja za upis na Vojnu akademiju svake godine. Mislim da bi bilo dobro povećati učešće žena u uniformama na rukovodećim položajima i u javnosti. Iz svega izloženog iz možda malo drugačijeg aspekta, u odnosu na prethodno rečeno, mislim da ove sporazume treba podržati, bez obzira na vremenski period kada o nekim stvarima razgovaramo. Dobro je kada jedan ministar i kad jedno ministarstvo ima osećaj, može da vidi šta su to prednosti ove države i sprovodi ih odlučno. Zahvaljujem i stoga nemam razloga da ne podržim predložene zakone.
Hvala. Reč ima gospodin Vučić. Izvolite.
Kratko ću. Zahvaliću vam se na kraju. Na kraju ću nešto i za gospodina Stojanovića oko vojne imovine da odgovorim. Želim da vam dam jednu informaciju. I ja sam bio prijatno iznenađen i onda smo krenuli u dodatno povećavanje pripadnika žena u Vojsci Srbije. Inače, na Kipru sam upoznao i video sam da i Ministarstvo unutrašnjih poslova ima tu praksu da šalje žene. Želim da kažem svim ljudima u Srbiji da mi danas imamo jednog pukovnika koji je žena. Mislim da će uskoro biti sa najvišim činom. Imamo pet potpukovnika koje su dame. Dakle, ukupno imamo 104 oficira koji su dame i nadam se da će se taj broj povećavati. Moram da kažem da smo mi u malo čemu lideri u regionu, ali u ovome jesmo lider u regionu i tu vrstu reforme na najbrži način pravimo. Verujem da ćemo u narednim godinama i procentualno imati najveći broj pripadnika žena koje će biti u komandnom kadru. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, moram da kažem da i prethodnih godina kada je u Narodnoj skupštini bila rasprava o zakonima ili o sporazumima iz oblasti vojske, uvek je vođena odgovorna i ozbiljna rasprava. Vrlo retko smo mogli biti u prilici da se neka pitanja, koja iz dnevno političkih razloga, često bivaju umetnuta u neke teme. Obično kada se raspravlja o vojsci, o bezbednosti i uopšte o ulozi vojske u našoj državi, govorilo se ozbiljno i odgovorno. U tom smislu mogu da kažem da je i današnja rasprava upravo takva. Naša poslanička grupa i naš ovlašćeni predstavnik je rekao u najvećoj meri naše stavove. Ja ću se dotaći nekoliko tema koje će možda da osvetle pojedine aspekte tog stava, jer nam je vrlo važno da u jednoj ovakvoj atmosferi, gde je velik broj svih koji su učestvovali, počev i od samog ministra, jako dobro poznaje materiju, da prosto sve nedoumice koje postoje pokušamo da otklonimo kroz iznošenje sopstvenih političkih stavova. Gospodine ministre, ono što želim na početku da kažem to je da naša poslanička grupa uočava u novoj politici Ministarstva odbrane i diskontinuitet i kontinuitet. Želim da kažem naše stavove i o jednom i o drugom aspektu politike, s tim što potpuno pozdravljamo, objasniću u čemu se sastoji diskontinuitet. Što se tiče kontinuiteta, on je po našem mišljenju imao i dobre i loše strane. Kontinuitet u nekim delovima sa prethodnim ministarstvom je dobar, a u nekim segmentima smatramo da nije dobar. Sasvim sigurno ću pokušati u ovom razgovoru sa vama, da na to ukažem. Moram da kažem, u vezi kontinuiteta da se prvi put posle 2007. godine, kada je u Narodnoj skupštini doneta odluka o vojnoj neutralnosti, iz usta jednog ministra je rečeno da je Srbija vojno neutralna država, a da to nije rečeno na način koji bi samim načinom iskazivanja osporavao to. U tom smislu naša stranka i poslanička grupa apsolutno podržava zalaganje Vlade i ministarstva o vojnoj neutralnosti. To nije ostalo samo na rečima i to želim da istaknemo ovde i da pohvalimo da su neke stvari koje su rađene u nekoliko prethodnih meseci, od strane Ministarstva, pokazalo da ovo ministarstvo želi da napravi ravnotežu kada je u pitanju bezbednosna politika i da sačuva vojnu neutralnost. Ovo sam rekao zato što se prethodnih godina u raspravama ovde slušale najrazličitije stvari koje trebale da diskvalifikuju tu skupštinsku deklaraciju. Od toga da je to nekakva rečenica, do toga da mnoge rezolucije nismo poštovali pa ne moramo ni tu, do toga da je to mrtvo slovo na papiru. Mislimo da je jako važno da svaki put kada dođete u Narodnu skupštinu to ponovite da bi javnost Srbije i međunarodna javnost znali da Srbija poštuje svoje rezolucije. Ono što je bila naša glavna kritika prethodne politike je bila u tom smislu da, kao što smo govorili da je loše da EU nema alternativu, imali smo utisak da u bezbednosnoj politici se vodi politika da NATO nema alternativu. Svi segmenti koji su se odnosili produbljivanje saradnje u okviru partnerstva za mir, za izbegavanje saradnje sa drugim međunarodnim organizacijama, govorili su o tome da je pitanje samo vremena kada će Srbija, dostizanjem određenih standarda, kroz interoperabilnost, kroz učešće u nekim vojnim misijama NATO, postati punopravna članica. Odlukama da Srbija produbi vojno-ekonomsku saradnju sa Ruskom Federacijom, koju ste vi ugovorili sa potpredsednikom ruske Vlade, gospodinom Rogozinom, odluka parlamentarne većine koju DSS podržava, da Srbija postane posmatrač u organizaciji dogovora kolektivne bezbednosti, odluka o formiranju srpsko-ruskog humanitarnog centra, sve ono što se činilo da se uspostavi jedna ravnoteža, da Srbija sarađuje sa svim međunarodnim organizacijama, sa drugim državama i vojnim savezima, ne učestvujući kao punopravni član njima, jeste nešto što mi podržavamo. Smatramo da je to dobar put i verujemo da će se on nastaviti. Zašto? Zato što, pored toga što u okviru saradnje partnerstva za mir, Srbija je sigurno dobila mogućnost da određene kvalitetne standarde koji postoje u okviru vojski pojedinih zemalja NATO pakta, primeni ojačavajući svoje kapaciteta i jačajući svoju bezbednost. Saradnjom sa zemljama koje su u okviru organizacije u kolektivnoj bezbednosti, takođe može mnogo da nauči i da primeni pojedine standarde, koji su se tamo pokazali dobrim. Pogotovo u onim segmentima koje oni naglašavaju, kao što je borba protiv trgovine drogom, nelegalnih migracija itd. Mislim da usvajanje svega onog najboljeg od što većeg broja zemalja i vojnih saveza je nešto što možemo da podržimo i u tom smislu naša poslanička grupa tu vrstu opredeljenja podržava. Ono što smo istakli ovde kao problem i do toga ostajemo jeste saradnja sa EU u domenu bezbednosti. Ne samo zato što mi ne želimo da razmatramo standarde i ono što dostiže EU u domenu bezbednosti, nego zato što ta zajednička bitka obuhvata ne samo politiku bezbednosti, nego i spoljnu politiku. Vi ste u vašoj diskusiji sa gospodinom Jovanovićem rekli da su te dve stvari neodvojive, ali najveći problem i najveće naše pitanje jeste - u kojoj meri ta spoljna politika utiče na našu bezbednosnu politiku i koliko ta politika, čiji želimo da budemo član po odluci Vlade, a samim tim i odbrane politike, utiče na našu bezbednost i proizvodi probleme unutar Srbije. Nije potrebno ponavljati da su ministar Dačić, i tada ministar Vuk Jeremić potpisali dva sporazuma sa visokom predstavnicom EU, koji se odnose na zaštitu tajnosti bezbednosnih podataka, a drugi se odnosi na naše uključivanje u civilne i vojne misije. Mi kao poslanička grupa smo to ovde vrlo oštro kritikovali. Pitanje koje se pojavilo nakon toga na koje nismo dobili odgovor, a mnogo se o tome govorilo, jeste o domenima i oblicima učešća u toj politici. Bilo bi dobro ako biste mogli da nam date neke informacije o tome. Mnogo se govorilo prošle godine o učešću tzv. višegradskoj borbenoj grupi. Srbija je dobila poziv od strane EU da učestvuje u višegradskoj borbenoj grupi koju bi činili Poljska, Mađarska, Slovačka i to je jedan, po nama vrlo problematičan aspekt. Ne znam da li je Srbija donela tu odluku, bilo bi dobro da o tome nešto znamo. Kao što je rekao uvaženi poslanik Stojanović, to bi trebalo istražiti i da pojedini segmenti te politike učestvuju u obuci Kosovo zaštitnog korpusa i da učestvuju, pored NATO pakta koji to eksplicitno radi, da se učestvuje u stvaranju tzv. vojske Kosova. Nama je to jako važno, jer mi ni u kakvim oblicima, ni u kakvim operacijama u okviru tih borbenih grupa ne bismo želeli da učestvujemo. Nismo protiv toga, ali voleli bi da čujemo i stav samog ministarstva. Što se tiče ostalih sporazuma, onog kontinuiteta koji mi podržavamo jeste proširivanje i nastavak zaključivanja sporazuma sa što većim brojem zemalja u oblasti odbrane. To je nešto što je apsolutno sa naše strane korisno. Smatramo ga korisnim, smatramo ga važnim, da naša namenska industrija sve što može da doprinese jačanju vojske, krajnje i punjenju budžeta koji bi sutra išao na podizanje naših materijalnih kapaciteta i naše vojske i to podržavamo. Ono što je tema koja se takođe ovde potezala, jeste doneti reformu. Pored te činjenice da su bila ograničenja budžeta, mogu da kažem da je naša poslanička grupa i u mandatu prethodnog ministra podržavala svako nastojanje da se proširi budžet za odbranu. Verujem da ćete sa pozicije koju imate kao prvi potpredsednik Vlade to učiniti, jer sve probleme, a vi ste u razgovoru sa Rogozinom koji se odnosi na našu avijaciju, svi problemi su se istakli. Pored svih ekonomskih problema, uz dužno poštovanje, moramo da vodimo računa i o našoj bezbednosti. Vi kao ministar morate da ukazujete građanima u kojim problemima se nalazi naša vojska, pogotovo naša oprema. Da pokušate da se taj budžet proširi. To je, uz svo razumevanje drugih potreba, ne možemo da dočekamo u ovako nestabilnom području i okruženju kao što je Balkan i balkansko ostrvo, našu vojsku u toj meri nespremnu. To je jako važno. Novac je jako bitan u ovom slučaju i svaki oblik te vojne saradnje koju sada pokušavate da počnete u drugim zemljama je nešto što ćemo mi da podržimo. Kada je u pitanju da li Srbija treba da bude posmatrač u okviru bezbednosti, o čemu se mnogo vodila polemika, molim kolege da koji to kritikuju da nipošto ne potcenjuju tu organizaciju. Nipošto. To je ozbiljna organizacija sa jasnim pravilima, sa vrlo uređenom strukturom organa koje ima i nadasve, to je organizacija koja eksplicitno u svim svojim aktima naglašava podršku teritorijalnom integritetu i suverenitetu. Da podvučemo još jednom, Srbija neće biti član, kao što ne treba da bude član ni NATO pakta. Biće posmatrač, usvajajući sve potrebne standarde i kvalitete koji mogu da dođu iz tog vojnog saveza. Želim da izrazim podršku Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije. Ovde je gospodin Marić koji odlazi, ali i on je dao veliki doprinos i napor u prethodnom periodu da bi se humanitarna situacija u Srbiji rešavala, onako kako su definisani organi i način finansiranja. To je nešto što smatramo da je dobro. Otvorenost za saradnju sa trećim državama je nešto što može da doprinese, kako se ovde često govori, zajedničkoj, nedeljivoj bezbednosti. U svakom slučaju, i humanitarne katastrofe su nešto što je nedeljivo i što svi zajednički delimo i nijedna država ne može tu da bude izolovana. To je nastavak jedne dobre saradnje koja je započeta sa sadašnjim ministrom Šojguom, od prethodnih ministara, Dragana Jočića, pa ministra Dačića, pa, evo sada i u ovoj vladi. Smatramo da je ovo vrhunac jedne dobre saradnje od koje će Srbija sasvim sigurno imati veliku korist. Gospodine ministre, podržavamo diskontinuitet koji ovo ministarstvo vrši, podržavamo opredeljenost za vojnu neutralnost, za izlazak iz onoga što je bilo da NATO nema alternativu, ali ne možemo da podržimo opredeljenost Vlade da u okviru bezbednosne politike sledi politiku EU. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović.
Poštovani predsedniče, uvaženi gospodine Vučiću, predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, ceneći značaj učešća naših vojnika u multinacionalnim operacijama, u smislu podizanja ugleda države, učvršćivanja prijateljskih odnosa, usavršavanja naše vojske i svega onoga što smo čuli u opširnoj argumentaciji u toku rasprave, želim da kažem da ćemo mi socijalisti podržati odluke o učešću multinacionalnih operacija u 2012. godini, a takođe i odluke o saradnji u oblasti odbrane sa vladama Republike Grčke, Savezne Republike Brazil, Republike Indonezije, Republike Angole, kao i Sporazum o uzajamnoj zaštiti tajnih podataka sa Vladom Slovačke Republike. Razumljivo je da smo u toku rasprave imali akcenat po pitanju ovih odluka i zbog toga bih zaista želeo da pre svega u toku svoje diskusije nešto više se osvrnem na Predlog sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske federacije o osnivanju srpsko-ruskog Humanitarnog centra u Nišu. S tim u vezi, izneću određena iskustva, dileme, kada su u pitanju vanredne situacije i reagovanja države u situacijama humanitarne katastrofe. Želim snažno da podržim osnivanje i rad Srpsko-ruskog humanitarnog centra koji će biti jedna međuvladina humanitarna neprofitna organizacija. U tom smislu, i ovu vrstu sporazuma lično vidim kao jednu vrstu kontinuiteta u radu MUP, na čelu sa gospodinom Dačićem, pre svega u osmišljavanju precizne organizacije nadležnosti i aktivnosti u slučajevima vanrednih situacija, što je, složićete se, ta-kav jedan sled veoma bitan u prvim satima mogućih katastrofa. Bezbroj dokaza je za to. Kada kažem kontinuitet, želim da kažem da smo mi imali prilike da u prethodnom sazivu raspravljamo o Zakonu o vanrednim situacijama, o Zakonu o zaštiti od požara, što je svakako dokaz da se MUP na jedan ozbiljan način bavio ovom materijom, jer je ovu materiju zastupao i zakonski predlog iz kraja 70-ih i 80-ih godina i svakako nisu bili u saglasju sa današnjim vremenom i današnjim mogućnostima naše države. Takođe, imali smo i predlog jednog sporazuma Vlade Republike Srbije i Vlade Crne Gore o saradnji u zaštiti od prirodnih i drugih katastrofa. Sve je to dokaz da je naša vlada, naša država, resorno ministarstvo zaista shvatilo i opredeljeno je da u ovakvim situacijama nema mesta bilo kakvoj vrsti improvizacije. Naprotiv, to su vanredne situacije u kojima su životi ljudi ugroženi i to nema nikakvu cenu, te su i mnoga materijalna dobra izložena uništavanju i zaista, svaki uloženi dinar u ovu oblast se mnogostruko vraća. Dalje, kada je u pitanju ova tema, jedna od namera ovog srpsko-ruskog humanitarnog centra je, pre svega, to je definisano i u članu 5, sprečavanje, i kako je uvaženi prvi potpredsednik rekao, likvidaciju vanrednih situacija, uključujući i gašenje požara i pružanje drugih humanitarnih pomoći stanovništvu. Ali, mislim da je ova prva stvar, sprečavanje, vrlo bitna, jer mi smo nekad skloni zaboravu. Nismo spremni da izvučemo određene pouke iz onoga što smo kao država i kao stanovnici ove države doživeli. Uvek se često bavimo posledicama. S tim u vezi, mislim da je i ova odredba koja govori o tome da je jedan od prvih zadataka ovog centra - sprečavanje, jako bitno i da se u tom smislu trebamo posvetiti tim aktivnostima. Sa druge strane, kada je reč o ovom centru, već je bilo reči o tome, a imali smo prilike da vidimo i konkretne rezultate tog centra. Oni su već viđeni u 2012. go-dini, kada su bile početkom godine velike hladnoće, a kasnije i veliki požari koji su bili u jugoistočnoj Evropi. Naravno da bez reakcije aviona i helikoptera iz prija-teljske Ruske Federacije u tim nepristupačnim predelima nije se moglo reagovati. To su već neki konkretni rezultati, naznake budućeg angažovanja centra u Nišu. Dobra je namera i ideja da centar u Nišu bude neka vrsta prihvatnog centra, odakle će se moći brzo i munjevito reagovati, jer je to osnova u vanrednim situacijama, kada se one već dese, a uz to što će u centru biti i oko 35 zaposlenih specijalizovanih stručnjaka, za početak, dokaz je da će oni imati pun kapacitet da pripreme i koordiniraju određene aktivnosti. Ono što se iz ovog sporazuma i saradnje može još zaključiti, a mislim da je to vrlo bitna odrednica, a ona je već potvrđena, kao što smo imali prilike u obrazloženju da čujemo, na Ministarskoj konferenciji ministara nadležnih za vanredne situacije, održanoj u Beogradu 2010. godine, dakle, imali smo tu čast, koja je praktično utrla put ili trasu regionalnoj saradnji, kada su u pitanju vanredne situacije. Mislim da je to jako bitno. Želeo bih da iznesem nekoliko konkretnih podataka i da potvrdim ovu tezu, pre svega sa iskustvom koje su imale opštine Žitište i Sečanj 2005. godine, kada su u pitanju poplave. Poznato je da mi u Vojvodini na svu sreću nismo izloženi nekim drugim elementarnim nepogodama, osim najčešće poplavama, jer je Vojvodina teritorija koja se nalazi u dnu sliva u koji se slivaju mnoge vode iz srednje Evrope. Ali, kada su u pitanju ove poplave, mi smo ih imali 1966, 2000. i 2005. godine. Bitno je reći da su se one odvijale gotovo po istim scenarijima. To znači da smo mi praktično imali vodu koju smo dobijali iz susedne države Rumunije, jer je naša teritorija nizvodna i na taj način su se sve te tri poplave odvijale po tom scenariju. To govori o tome da pripreme scenarija odbrane u Vojvodini i za ovu teritoriju nisu moguće bez međudržavne saradnje, u ovom slučaju sa Rumunijom, pre svega u smislu načina koordinirane odbrane, ali i koordinacije oko nekih drugih aktivnosti, kada su u pitanju vode, dakle, i kvalitet vode, uzorkovanje vode, koje je, imam informaciju, u jednom trenutku i zaustavljeno, što mislim da je jako bitno da se uradi, jer te međudržavne tokove je potrebno koordinirati i kada je u pitanju korišćenje vode da bi se to na kvalitetan način moglo obaviti. Ostalo je u tom smislu nešto što je državi Srbiji potrebno da se pripremi za nekakve buduće scenarije. Mi smo imali jedan sličan scenario, svi se dobro sećamo, pre godinu ili dve, ako se ne varam, kada smo imali vanrednu situaciju tzv. crvenog mulja, kada se rekom Tisom kretao iz susedne države Mađarske. Evo, samo kroz ova dva primera mislim da se dovoljno oslikava koliko je neophodno da se u ovakvim situacijama ta regionalna saradnja razvija u punom smislu te reči i da bi se na taj način mnoge humanitarne ili elementarne nepogode sprečile. Da vas podsetim, konkretno, imali smo u Međi preko 60 porušenih kuća i još toliko za sanaciju, oko 3.000 hektara poljoprivrednih površina je poplavljeno, a negde oko 113 miliona je bila šteta. Tada su nam bili ugroženi i drugih 12 naseljenih mesta u Srednje-banatskom okrugu, a negde i do 55 hiljada hektara površine. Da ne kažem da je indirektna šteta od tih poplavljenih površina, koje su nekoliko godina unapred bile potpuno neupotrebljive i nisu davale prinose koji su se mogli očekivati, da je u punom kapacitetu i u punom smislu ta poljoprivredna površina obrađivana. Ono što želim još da kažem, iz ovog predloga sporazuma se može zaključiti da se predviđaju određeni zajednički programi i projekti, a mislim edukacija i obuka, pre svega, i naših stručnjaka i naših ljudi koji će biti angažovani u vanrednim situacijama. Cenim da je to jako bitno. Lično sam imao nekoliko situacija u kojima ljudi nisu znali kako da se ponašaju i na najbolji mogući način da reaguju. Očekujem da iz ovog centra takva jedna inicijativa i razmena iskustava sa našim prijateljima iz Ruske Fedracije podigne na jedan najviši mogući nivo. Ovde imam i jedan pregled izveštaja dešavanja kada su bile ove poplave. Želim da kažem da i mi imamo dovoljno stručnjaka čije iskustvo treba iskoristiti. Nadam se da će u celoj toj priči, a konkretno, kod nas je čovek koji je bio zaslužan za odbranu i dovoljno dosta učinio da te štete budu što manje, recimo, Nikola Bugarski, inženjer u penziji. U znak zahvalnosti, građani su mu dodelili titulu počasnog građanina. Mislim da u celom tom kontekstu, očekujem da se iskoriste ova iskustva i da se nadograde sa našim prijateljima iz Ruske Federacije. Ceneći sve ono što mislim da predstavlja ovaj centar, a pre svega da će doprineti u sprečavanju, u nekim konkretnim rezultatima koje smo videli, regionalnoj saradnji, pa i zajedničkim projektima. Ono što vidim kao nastavak razvijanja je jedna izuzetno prijateljska saradnja sa Ruskom Federacijom, za koju smo zaista zainteresovani. Želim da podržim ovaj sporazum i nadam se da će MUP na čelu sa gospodinom Ivicom Dačićem doprineti da u narednom periodu građani Republike Srbije budu bezbedniji, ali i u prilici da pomognemo i drugim državama. Zahvaljujem.
Gospodin Samofalov nije tu. Reč ima narodni poslanik Jadranka Joksimović. Izvolite.
Gospodine predsedniče, poštovani ministre, gosti koji su došli iz Ministarstva odbrane i MUP, veoma mi je zanimljivo da sam došla u situaciju da ne moram ja da hvalim i da pišem panigirike ministru, pošto su to svi predstavnici i opozicije i pozicije uradili, i to je dobro i to pokazuje da radite dobro, da radite svoj posao na pravi način, što svakako pozdravljamo. Ono što sam htela da kažem i zaista ću se truditi da skratim pošto je dosta stvari pomenuto, jesu neki aspekti koji nisu u dovoljnoj meri pomenuti kada su u pitanju i mirovne misije i sporazumi, a i sporazum o uzajamnoj zaštiti tajnih podataka, koji, koliko sam videla, niko do sada nije pomenuo. Što se tiče mirovnih misija, zaista mislim da je jako dobro da se kontinuitet u ovom pravcu nastavi, da ne bi došlo do posledica na međunarodnomplanu koje ne mogu da budu male. To je ono što je ova Vlada i proklamovala, tu vrstu kontinuiteta i stvaranja kredibilnih partnera je važno i u ovom segmentu. Sva finansijska sredstva, koliko sam razumela, obezbeđena su kroz budžet Ministarstva odbrane. Moje lično mišljenje je da budžet Ministarstva odbrane treba da bude i veći u budućnosti, jer ulaganje u bezbednost, koja je nedeljiva kategorija, nije samo nekakav trošak, na protiv, to je ulaganje u pouzdanje, da onog trenutka kada se nešto loše desi, a nažalost, uvek može loše da se desi, nemamo ni kantopski večni mir, nemamo ni savršenu situaciju ekološku, nemamo ni nepostojanje terorizma, dakle, sve su to realne opasnosti. Prema tome, to je ulaganje u pouzdanje, da onog trenutka kada se nešto loše desi, građani mogu da očekuju pravu intervenciju, mogu da očekuju da će njihova bezbednost biti na najbolji mogući način zaštićena. Što se tiče samih mirovnih misija, sve mirovne operacije u kojima se angažuju pripadnici Vojske Srbije, utemeljene su, a niko nije pomenuo, zakonskim odredbama, pre svega, u Zakonu o Vojsci Srbije, a i Zakonu o učešću Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama van granica Republike Srbije, ali, koliko sam razumela, i strategijskim opredeljenjima Republike Srbije da se pripadnici snaga odbrane angažuju na zadacima očuvanja mira. Na osnovu predloga UN, ove godine smo čuli da je to započeto i vezan za EU u okviru zajedničke bezbednosne i odbrambene politike. Ta vrsta diskusije koja se ovde povela o tome, da li ona na bilo koji način ugrožava našu proklamovanu vojnu neutralnost, mislim da je zaista besmisleno u situaciji u kojoj je Srbija danas i situaciji u kojoj mi kao mala država sa ograničenim kapacitetima, bi trebalo da imamo ne samo stalne partnere, jer nam stalni partneri i strateški partneri često mogu da budu uzurpatori, nego da imamo "šifting patern" taj obrazac, promenljivi obrazac savezništava koji nama treba da donese ono što je najbolje. Prema tome, nismo ni protiv EU, ni protiv šangajske organizacije za saradnju. Malo nam je dalje šangajska organizacija za saradnju, ali bilo kakva vrsta učešća i aktivnog pristupa Srbije, ne vidim da bilo kome može da škodi i ne vidim dovoljno dobru argumentaciju za to. Što se tiče misija, samo bih napomenula još dve konkretne stvari. Ministar je zaista o tome govorio, da na Kipru Vojska Srbije učestvuje u sastavu mađarsko-slovačkog kontingenta i u tom smislu je još jedan razlog važan zašto je bitan sporazum o zaštiti tajnih podataka sa Slovačkom Republikom. Što se tiče misije u Libanu, do sada je angažovano, koliko sam videla, zapravo je povećano učešće štabnih oficira. Tu sam se raspitala, da ne budem preveliki stručnjak, nego sam se raspitala, koliko je važno da bezbednosna situacija bude pravilnije procenjena, da pravilnije bude procenjen rizik, koliko je zapravo važno učešće štabnih oficira iz komandnih struktura u ovim misijama, posebno u Libanu i Kongu, koje su bezbednosno najupitnije, odnosno postoji mogućnost eskalacije i nadamo se da do toga neće doći u skorijoj budućnosti. Po prvi put u okviru tog štabnog elementa u Libanu, to sam se raspitala, imamo i nacionalno obaveštajnu ćeliju, koja učestvuje u bezbednosno-obaveštajnoj proceni u zoni operacije, što znači da naše starešine, kao što sam pomenula, mogu da stiču izuzetno iskustvo u proceni rizika. Mislim da je to veoma značajno. Ono što takođe niko nije pomenuo je da Srbija danas nema realne kapacitete da učestvuje samostalno sa celim kontigentom. Zbog toga se uključuju ili pripadnici ili jedinice različitog ranga u kontigente drugih zemalja. Samostalno učešće, naravno, iziskuje dodatna finansijska sredstva, od transporta do kompletne logističke podrške u zoni i treba imati u vidu, kada se šalje jedna jedinica, istovremeno se zbog principa rotacije, pripremaju još dve jedinice istog ranga, koje moraju na potpuno isti način da budu obučene i opremljene kao angažovana jedinica. To su stvari koje možda nisu toliko značajne za građane, ali ipak treba da znamo da su to razlozi zbog kojih je jako važno da naše jedinice učestvuju u mirovnim operacijama, ali isto tako da znamo da ovakvim ograničenim učešćima u kontigentima drugih zemalja, poštujemo i naše finansijske mogućnosti u onoj meri u kojoj je to danas u Srbiji zaista realno. Sa druge strane, što se tiče tri sporazuma i potvrđivanja jednog memoranduma o sporazumevanju, koji se odnosi na Republiku Indoneziju, tu nemam šta posebno da kažem. Ministar je odlično primetio ono što sam htela da kažem, kako su to četiri kontinenta i tri možda najveće države na tim kontinentima, kada kažem najveće, mislim ,pre svega, kao tržišta koja mogu da budu zanimljiva za našu namensku industriju. Koliko znam, sporazum sa Indonezijom je značajan iz razloga što je delegacija Ministarstva odbrane Indonezije boravila i obišla kapacitete namenske industrije u našoj zemlji. U tom smislu, već postoje ozbiljni koraci koji bi trebalo da se finalizuju potpisivanjem nekog budućeg sporazuma. Naravno, ostali sporazumi predstavljaju potvrđivanje tih sporazuma, čime se stvaraju uslovi za proširivanje ne samo vojno-ekonomske, tehničke i saradnje u medicinskoj oblasti. Još jednu stvar koju bih volela da napomenem, a čini mi se da takođe nije naglašena, jeste značaj ovih sporazuma u domenu razvoja ekonomske vojne diplomatije. Inače, danas u svetu i u teoriji i u praksi ekonomska diplomatija jeste vozač svih mreža diplomatskih predstavništava. Svuda u svetu ekonomija je vozač, a u ovom slučaju imamo mogućnost da čini mi se u dosta država otvorimo vojna izaslanstva. Da li to ide kroz VBA? Da li to ide kroz Upravu za međunarodnu saradnju? Nisam sigurna, ali svakako da ta tendencija postoji i svakako da bi trebalo poraditi na tome, jer kao što sam rekla, to nije trošak. To je ulaganje u budućnost, u ovom smislu i bezbednost, a bogami i značajne ekonomske benefite i svakako da zbog toga su ovi sporazumi izuzetno značajni. Još nekoliko rečenica bih u pogledu ovog sporazuma sa Vladom Slovačke Republike o uzajamnoj zaštiti tajnih podataka i prosto mislim da je važno da se zna zbog čega se to radi sada, s obzirom da je ministar pomenuo da je ovo jedan od prvih bilateralnih ugovora opšteg tipa. To je praksa koja je veoma prisutna u regionu. To je nešto što ima jednu hiperprodukciju u regionu, ali nema bez razloga hiperprodukciju. To je veoma važno iz razloga što strategijom o nacionalnoj bezbednosti Republike Srbije su definisana osnovna opredeljenja politike nacionalne bezbednosti kao deo ukupne državne politike. To znači da bezbednost jeste nedeljiva, da mi delimo bezbednost i sa regionom i sa Evropom, a u tom smislu je i donet Zakon o potvrđivanju Sporazuma između Vlade RS i Organizacije severno-atlantskog pakta o bezbednosti informacija i kodeksa o postupanju, kao i Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Srbije i EU o bezbednosnim procedurama za razmenu i zaštitu tajnih podataka. Potvrđivanje Sporazuma o uzajamnoj zaštiti tajnih podataka omogućiće primenu sporazuma u drugim oblastima. Zato je važna ova uzajamna zaštita tajnih podataka, a to je saradnja u oblasti odbrane unutrašnjih poslova i pravosuđa i time će se zapravo omogućiti delotvorna saradnja državnih organa koji su usmereni na očuvanje i unapređenje nacionalne bezbednosti. Prilično je nemoguće obezbediti međunarodnu bilateralnu i multilateralnu saradnju na polju zaštite nacionalne bezbednosti bez uzajamne zaštite javnih podataka. Volela bih da naglasim jednu stvar, da se zaista lično nadam da će u budućnosti Ministarstvo pravde i državne uprave pre svega uložiti napore na primeni zakona, ali i donošenju podzakonskih akata koji i te kako nedostaju, a kojima se propisuje zaštita nacionalnih podataka, s obzirom da je moje lično mišljenje da je ova problematika u nekom prethodnom periodu bila u potpunosti zanemarena. Što se tiče Slovačke Republike takođe bih pomenula, takođe sam se raspitala, da je u prethodnom periodu bio potpisan i u ovoj skupštini potvrđen Sporazum o saradnji i uzajamnoj pomoći u vanrednim situacijama, o kojima smo ovde takođe govorili. Time je ugovor još značajniji i ima svoju težinu, s obzirom da će ovde moći da dođe do angažovanja elemenata sistema bezbednosti u vanrednim situacijama, upravljanju krizama, zaštiti životne sredine, ali i multinacionalnih operacija i borbi protiv organizovanog kriminala, i ilegalne migracije ili trgovine ljudima. Dakle, svega onoga što nikako ne može i ne treba da bude sporno za Srbiju u odnosu na njene bezbednosne izazove, u odnosu na potrebe i čuvanja, ne samo konzumiranja bezbednosti, kako se kaže u teoriji, nego i produkovanja bezbednosti. Da bismo bili stabilan regionalni partner moramo da proizvodimo bezbednost, da učestvujemo na onaj način koji je standardizovan u svetu i apsolutno smatram da ovakvi predlozi zakona koji su danas na dnevnom redu, i koje je ministar u najboljem smislu obrazložio i kolege iz ministarstava, očekujem da i oni mogu nešto da kažu, ako ima nešto što nismo čuli, a što je možda značajno, ispred SNS svakako izražavam nadu da će ovo u punoj meri biti prihvaćeno u Narodnoj skupštini RS. Hvala.
Gospodini Miletić Mihajlović nije tu. Gospodini Srđan Milivojević je sledeći. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče Skupštine, poštovani gospodine ministre odbrane, gospodo oficiri, dame i gospodo narodni poslanici, DS će svakako podržati ovo što je danas na dnevnom redu. Imam žaljenje što gospodin Predrag Marić, a hteo sam i na početku sednice Skupštine da se zahvalim gospodinu Predragu Mariću u ime svih građana koji su dobili pravovremenu pomoć njegovog sektora na zavejanim putevima. Vas gospodine Vučiću molim da se zahvalite onim pripadnicima Vojske Srbije koji su sa tenkovima izašli da pomere ona vozila zaglavljena kod Bačke Topole, jer da ti momci nisu izašli ti bi ljudi zavejani čekali i Novu godinu i Božić. Ne bi im pomoglo što se gospodin Mrkonjić izvinjava. Ne bi im bilo toplije. Hvala gospodu Bogu da se to pravovremeno odradilo. Molim vas da prenesete zahvalnost gospodinu Predragu Mariću i svim vojnicima i oficirima koji su u tome učestvovali. Kada govorimo o ovoj tački koja je danas na dnevnom redu svakako da DS podržava sve ove sporazume jer je nama interes da Srbija bude lider bezbednosni ne samo na Balkanu i jugoistočnoj Evropi. Neću na današnjoj sednici da govorim dugo niti u nekom drugačijem kontekstu. Mislim da je neprimereno da bilo koga podseća šta je kazao ranije kada je reč o ovoj temi. Pored građana Srbije ovu sednicu gledaju nekad i neki ljudi koji su iz inostranstva. Kako možemo da gradimo kapacitete bezbednosne ako negativno i ružno govorimo i o našoj vojsci i o našoj policiji ili o bilo kome drugom ko danas rukovodi vojskom, jer danas kada govorimo o vojsci i policiji Srbije moramo znati ko god bio na čelu vojske, ko god bio na čelu policije, ako hoćemo da budemo lideri u regionu ti ljudi koji potpisuju ove sporazume i spovode ovu politiku posle napuštanja te funkcije neće ovo da natovare na leđa i negde da odnesu. Taj benefit ostaje građanima ove zemlje. Ostaje Republici Srbiji. Zato vas snažno podržavam i u borbi protiv korupcije, jer smatram da je veoma važno da Srbija bude i lider u borbi protiv korupcije. Tako se u punom kapacitetu jačaju naši bezbednosti i svi drugi resursi. Moram da vam kažem da kada je reč o sporazumima po kojima naši vojnici odlaze u inostranstvo, ima ljudi koji to kritikuju. Ima ljudi i u politici koji ne razumeju značaj tih sporazuma. Nije u pitanju da li hoćemo u Evropu ili nećemo u Evropu kroz ove sporazume. Istorija učešća u mirovnim misijama naše vojske je jako duga. Dosta se brzo zaboravljaju ljudi koji su od 1956. do 1967. godine učestvovali u mirovnim misijama u Africi. Vrlo se brzo zaboravilo ime oficira Lazara Mušickog. Zaboravilo se ime pukovnika Branka Pavlovića. Zaboravio se Slavko Jović koji je od 1988. godine do 1990. godine komandovao plavim šlemovima kada se nadgledalo primirje između Iraka i Irana. Posle 5. oktobra Srbija se ponovo vratila učešću u tim mirovnim operacijama u punom kapacitetu. Mi smo članica Organizacije UN i učešćem naših vojnika i policajca u tim mirovnim misijama se podižu i bezbednosti kapaciteti, edukuju se naši pripadnici koji su tamo, susreću se sa novim tehnologijama, sa novim načinom pristupa rešavanju kriza i to sve doprinosi naporima da Srbija bude lider i na Balkanu i u jugoistočnoj Evropi. Još jedan razlog što neću da citiram šta je ko govorio o tome, ima ovde dosta poslanika sa kojima mogu na tu temu da razgovaram, ima nekih koji su zaboravili vaše korektno ponašanje kad se donosio Zakon o terorizmu, i ima nas koji to nismo zaboravili. Ne treba koliko god bile velike ili male razlike među nama ne treba da se zaboravi, pogotovo ti korektni trenuci u političkoj prošlosti. Oni moraju da se upamte. Sa druge strane, kada govorimo ko manje, ko više voli Srbiju, da li neko voli Srbiju, da li neko ne voli Srbiju, mislim da su ta vremena za nama. Svako ko se bavi bezbednošću i očuvanjem bezbednosti ove zemlje voli Srbiju i to je pokazao svaki čovek i nema potrebe da se više merimo na tom kantaru. Srbija pripada svima nama, svim njenim građanima, poslanicima. Mislim da su ta vremena zaista za nama i da ne treba na takav način da raspravljamo. Kada govorimo o pretnjama i rizicima, svako ko je izložen pretnjama i rizicima mora da ima podršku. Gospodine Vučiću, kada budete žrtva pretnji bićete branjeni od svih poslanika. Ne treba samo predsednik Skupštine da drži konferenciju za novinare. Svi šefovi poslaničkih grupa, svi poslanici će vas braniti. Žao mi je što danas nismo osudili paljenje automobila jednog našeg poslanika Marka Jakšića. Akt nasrtaja na naše poslanike treba makar da inicira solidarnost kod narodnih poslanika, da se makar pokaže taj nivo solidarnosti, da ljudi koji se bave javnim poslom imaju solidarnost svojih kolega kada su izloženi pretnjama zbog posla kojim se bave. Na kraju, napomenuli ste da posao vojnika i policajaca nije da budu manekeni. To je vrlo rizično zanimanje u Srbiji. Imamo nedavni primer iz Vlasotinca. Žao mi je što sednica Skupštine nije počela minutom ćutanja zbog te tragične smrti. Nemojte da se izvinjavate kada vam nije dobro. Prošlo je to vreme Pašićevo kada su poslanici ministrima slali telegram da vam žele brzo ozdravljenje sa 126 za i 95 protiv. Svi vam želimo dobro zdravlje i da vas to dobro zdravlje služi, da budete nosilac borbe protiv korupcije, jer ti nasrtaji na ličnost, na porodicu treba da pripadaju nekom prošlom vremenu i neka buduća vremena ne treba da budu opterećena. Na kraju, još jedanput snažna podrška DS, ovo je pokazatelj da sve ono što smo radili i za šta smo se zalagali od 1990. godine, od dana osnivanja DS, dobija svoju verifikaciju u praksi. Drago nam je da većina političkih stranaka snažno podržava jačanje Srbije, jačanje njenih bezbednosnih kapaciteta, učešće u ovakvim mirovnim operacijama. Kao što je nekada SFRJ smogla snage da svoje vojnike pošalje da budu u sastavu plavih šlemova i time bitno popravi rejting naše vojske. Treba ponovo pomenuti te oficire koji su tada komandovali, rukovodili vojskom, tako je važno da i danas Vojska Srbije, policija Srbije, naše bezbednosne strukture budu nosioci ovih aktivnosti, da budemo lider kada je reč o bezbednosti, ne samo na Balkanu, već i u istočnoj Evropi, da čvrsto držimo taj primat u odnosu na naše susede bez tih teoretskih rasprava da li smo mi za Evropu, da li smo mi za NATO. Sve što jača bezbednosne kapacitete Srbije treba da ima podršku svih poslanika u Skupštini Srbije. U to ime vas pozdravljam, zahvaljujem se i želim vam dobro zdravlje i mnogo manje pretnji i mnogo više uspeha u radu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovani predsedniče, poštovani prvi potpredsedniče Vlade Republike Srbije, gospodo pomoćnici ministra i saradnici ministra odbrane i ministra unutrašnjih poslova, dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite da u ime SPS dam osvrt na ovo što je tema i što je na dnevnom redu oko ovih zakona koji su u funkciji potvrđivanja sporazuma, oko planova i upotrebe Vojske Srbije u mirovnim multinacionalnim operacijama i oko saradnje Republike Srbije u oblasti odbrane sa nekim drugim zemljama o kojima ćemo govoriti. Dakle, ono što ste vi, gospodine potpredsedniče Vlade, govorili, mi kao poslanička grupa, što je potvrđeno stavom Saše Dujovića koji je bio zadužen, odnosno govorio je u načelu u ime naše poslaničke grupe, apsolutno i do kraja podržavamo. U potpunosti se slažemo sa iznetim stavovima. Nas iz SPS raduje činjenica da po ovim pitanjima u Narodnoj skupštini imamo jako veliku većinu, da tako kažem, u smislu podržavanja ovih zakona i ove materije. Kada je reč o Sporazumu između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o osnivanju srpsko-ruskog humanitarnog centra, želim da kažem, kao što se i sećamo, Narodna skupština je ranije donela Zakon o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o saradnji u oblasti humanitarnog reagovanja u vanrednim situacijama, sprečavanja elementarnih nepogoda i tehnogenih havarija ili uklanjanja njihovih posledica. Imali smo prilike da o ovim pitanjima čujemo i stavove sadašnjeg, aktuelnog premijera u Vladi Republike Srbije, Ivice Dačića. Podlogu tih njegovih stavova koji su tada izneti, ali isto tako i podlogu ovakve jedne saradnje sa Ruskom Federacijom nalazimo u Nacionalnoj strategiji za zaštitu i spasavanje u vanrednim situacijama prouzrokovanim prirodnim nepogodama i ljudskim faktorom. Sve je to doprinelo da idemo u realizaciju apsolutnog ozakonjavanja, da tako kažem, i formiranja humanitarnog centra sa sedištem u Nišu. Organi za primenu ovog sporazuma, kao što je i rečeno, su MUP, a sa druge strane, Ministarstvo za civilnu zaštitu i vanredne situacije Ruske Federacije. To govori o tome koliko je Ruska Federacija značajna u ovoj materiji, s obzirom da ima i ministarstvo koje se bavi ovim pitanjima. Naravno, ta potreba formiranja njihovog ministarstva u ovoj oblasti nije proizašla slučajno. Svedoci smo da su oni imali mnoge probleme i na veoma adekvatan uspešan način su uspevali da izađu na kraj sa određenim nepogodama. Ovakva jedna saradnja ne prejudicira nešto sasvim treće ili u smislu onoga što su neki izrazili oko neke druge vojne saradnje, u smislu nekog blokovskog svrstavanja. Ovde je zapravo reč o nekim konkretnim pitanjima koja su od koristi, ne samo za Republiku Srbiju i za građane Republike Srbije, već će biti koristi i za građane drugih zemalja u okruženju. Ovakav jedan centar, humanitarni centar, u Nišu imaće pretenziju i vremenom će prerasti u regionalni centar. Letos smo imali određene nepogode oko požara i određena sredstva su bila upotrebljena, a koja su došla iz Ruske Federacije, ta ista sredstva su u okruženju, ne samo u Republici Srbiji, sticajem okolnosti, bila korišćena. Ono što je veoma značajno reći jeste da mi u ovom trenutku, kao zemlja, nismo u potpunosti spremni, ni u pogledu ljudskih resursa, ni u materijalno-tehničkom pogledu da u određenim slučajevima izađemo na kraj sa nepogodama koje mogu da se pojave. Imamo zastarelu, nepouzdanu opremu, nemamo sredstava, kao ni vozila za reagovanje u vanrednim situacijama. Sa druge strane, ljudski resursi, kada govorimo o njima, imamo nedovoljnu popunjenost jedinica ili formacija obučenih za određene potrebe. Imali smo prilike da u ranijem periodu, a o tome smo sa gospodinom Marićem razgovarali i konstatovali da Republici Srbiji nedostaje veliki broj vatrogasaca. Možda 1000 i više vatrogasaca u ovom trenutku je potrebno, ali to iziskuje nova sredstva koja ne mogu da se obezbede, a koliko mi je poznato, napravljen je određen plan koji će u određenoj dinamici učiniti da se ovo popuni. Takođe, prisutan je i nedostatak specijalizovanih kadrova, nedovoljna obučenost profesionalnog kadra, nepripremljenost i nizak nivo kapaciteta lokalnih samouprava za ove probleme. Moramo priznati da imamo nerazvijenu kulturu prevencije kada je reč o ovoj materiji. Iz svih tih razloga, veoma je značajno da oformimo jedan takav centar, da on u svom punom kapacitetu preuzme svoju funkciju i to će svakako biti od koristi našoj zemlji, našim građanima, a i šire. Kada govorimo o godišnjem planu upotrebe Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama u 2012. godini, kao i o Predlogu odluke o učešću pripadnika Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama u 2012. godini, naravno stoji, a možda i smeta ta činjenica da mi praktično retroaktivno potvrđujemo i donosimo ovakve odluke i jedan ovakav plan, ali zbog objektivnih okolnosti, koje razumemo, mislim da to nije centralno i najvažnije pitanje. Uostalom, sve što je bio plan i sve što je bila realizacija ili učešće pripadnika Vojske Srbije u ovim operacijama je u skladu sa onim što je naša politika, u skladu sa onim što je apsolutno u okvirima koji zapravo potvrđuju našu politiku u celosti. Dakle, učešćem Vojske Srbije i drugih snaga odbrane u multinacionalnim operacijama ostvaruju se značajni efekti. Svakako da stičemo značajna iskustva koja će biti dragocena za dalje jačanje naše odbrane. Srbija time doprinosi svetskoj i evropskoj bezbednosti i poštovanju međunarodnog prava i mira. Učešće pripadnika Vojske Srbije u ovim operacijama svakako je, a od okriljem UN i EU, važan element naše spoljne politike, koji je takođe u funkciji onoga što je naša težnja, a to je naša integracija u EU i u međunarodnu zajednicu. Takođe, valja spomenuti da je članom 5. tačka 4. Zakona o odbrani naše zemlje propisano da se odbrana zemlje ostvaruje učešćem Vojske Srbije u multinacionalnim operacijama. To treba shvatiti na najbolji mogući način. Dakle, Srbija ne može da bude, uslovno rečeno, autistična, izdvojena, učaurena, sama za sebe, ona mora da bude šire međunarodne zajednice i da se bavi zajedno sa drugim zemljama onim pitanjima koja obezbeđuju međunarodno pravo, koja obezbeđuju mir i jedan poredak koji je u funkciji daljeg napretka civilizacije. Kada je reč o trećoj grupi zakona, o zakonima o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i drugih vlada, u konkretnom slučaju sa Vladom Savezne Republike Brazila, sa Vladom Grčke, Angole i Indonezije, o saradnji u oblasti odbrane, reč je o četiri izdvojena i različita sporazuma, koji su zapravo u istoj temi i sa istom materijom, veoma je značajno reći još jedanput, to naglašavam u ime SPS, da mi podržavamo saradnju sa drugim zemljama, jer ona je višestruko korisna. Ovim se potvrđuje naša mirnodopska politika, jača se ugled Srbije u svetu, širimo prijateljstvo, stičemo i razmenjujemo iskustva, znanja i tehnologije. Veoma je značajno da se ovim doprinosi ekonomskoj i tehničkoj saradnji. Kada govorimo o toj dimenziji saradnje sa drugim zemljama, napomenuću samo liko je značajna bila namenska industrija u prošlosti u našoj zemlji i u prethodnoj zemlji u kojoj smo živeli i koliko ona može da bude od koristi u narednom periodu. Ovo je veoma značajan segment za jačanje naše zemlje i za ekonomsku konsolidaciju naše zemlje. Imali smo realizaciju izvoza po izdatim dozvolama u značajnoj meri u prošlim godinama. Pomenuću samo 2008. godinu. Ako se ne varam, negde orijentaciono oko 225 miliona dolara je ostvaren efekat kroz izdate dozvole, odnosno kroz realizaciju izvoza. Od toga sa Irakom smo imali razmenu negde 140 miliona evra. Naravno, neću čitati cifre, niti je to svrha, ali zapaža se da ima razlika u godinama gde smo imali veće efekte u ovome, a bilo je i godina kada smo imali manje. Mislim da se taj efekat čak i povećao možda 2010. ili 2011. godine. Ne znam u ovoj godini kakvi su rezultati toga, ali mislim da ide jednom uzlaznom linijom i da dalje sklapanje ovakvih sporazuma o saradnji između Republike Srbije i drugih zemalja u oblasti vojne saradnje daje jednu dobru pretpostavku za upošljavanje svih naših kapaciteta, postojećih kapaciteta, kao i za dalje napredovanje ove delatnosti, ovih grana industrija koje su u funkciji proizvodnje, i naoružanja i vojne opreme i svega onoga što se koristi u odbranama za potrebe drugih zemalja. To treba svakako podržati. Kada govorimo o tom segmentu saradnje Republike Srbije u oblasti odbrane sa drugim zemljama, treba na kraju konstatovati da je to višestruko korisno za Srbiju, da to treba podržati i SPS je, mislim, a setićemo se, u načelu i uvek podržavala ovakav jedan pristup, pa čak i u situacijama kada smo bili opoziciona stranka. Naravno da i sada to podržavamo. Na kraju, završiću sa rečenicom da mi smatramo, i pored veoma široke saradnje koju imamo u ovoj oblasti, a u okvirima i pod okriljem UN i u saradnji sa EU, da naša zemlja ostaje na pozicijama neutralne politike u pogledu odbrane, u pogledu vojne odbrane, što je svakako karakteristika i opredeljenje ove Vlade koju mi podržavamo. Socijalistička partija Srbije će glasati za sve ove zakone. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Dragomir Karić. Izvolite.
Poštovani predsedniče Skupštine, poštovani gospodine ministre odbrane, gospodinu Vučiću, drage koleginice i drage kolege, poštovani građani Srbije, u Skupštini, kako vidim, duvaju novi vetrovi i kada god je dobar predlog svi su podjednako za to da se on podrži. Današnje diskusije i debate bile su konstruktivne i konkretne i korisne za građane naše države Srbije. Kratko bih samo rekao kakav značaj imaju sporazumi sa Brazilom, sa Indonezijom, sa Alžirom, sa Rusijom i sa Angolom. Pre svega, u nekoliko susreta sa ambasadorima Brazila i Indonezije izražena je velika želja i neophodnost angažovanja naše stručne snage iz oblasti telekomunikacija. Možemo komotno da kažemo da Srbija ima ljudske resurse koji mogu danas da donesu velike prihode srpskoj državi baš na polju telekomunikacija, i to u Brazilu i Indoneziji. To je pružanje usluga. Ostalo ste vi, drage kolege i koleginice govorili o svemu, samo bih nešto rekao o Humanitarnom centru u Nišu. Taj centar može da bude takođe jedna fabrika, velika fabrika, trenutno radi 35 ljudi, ali imajte u vidu da je samo u Srbiji ove godine gorelo preko 30 hiljada hektara šuma, 8.549 hektara livada i niskog rastinja, 240 hektara voćnjaka i vinograda, 1.602 crnih useva, izgorelo je stotinak kuća, a mi znamo odlično kakva je situacija bila u okolini i u okruženju i u Hrvatskoj, Crnoj Gori, BiH, Makedoniji i Bugarskoj. Duboko verujem da će taj centar biti toliko osnažen i jak, da će ne samo tri hiljade naših vatrogasaca koje mi danas imamo, a koji, mogu da kažem, su u vrlo malom broju u odnosu na potrebe samo naše države, nego i okoline, da će biti nedovoljno. Znači, vidim šansu za zapošljavanje još toliko vatrogasaca, ako se taj centar ojača i podrži. Duboko verujem da će Ministarstvo i odbrane i MUP raditi na tome da taj centar bude ojačan, pre svega, tehnički, kadrovski i normalno sa potencijalom koji možemo da ponudimo iz susednim državama. Želim da vam kažem da u potpunosti podržavam sve ovo što radite, jer je to isključivo na dobrobit ove naše države i naših građana, a to su vam potvrdili i naši opozicioni partneri u Skupštini. Mislim da treba intenzivirati saradnju sa svim savezima. Ne znači to da mi moramo da budemo članice ni NATO ni ODKB, kada je jedan kolega malo pre rekao – to je daleko, daleko nam je Kazahstan itd. Danas ništa nije daleko. Danas je sve tu ispred našeg nosa. Jedna raketa iz Kazahstana stiže do Beograda za 20 minuta, možda i je i kraće vreme. Drugo, kada imamo tu saradnju, tu vrstu saradnje, onda treba da znamo da ta saradnja omogućava i zapošljavanje svih naših kapaciteta namenske industrije. Želim uspeh, želim da se produži saradnja, produbi saradnja i sa drugim državama. Hvala vam na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Zahvaljujem gospodine predsedniče. Gospodine ministre, poštovani pripadnici Ministarstva odbrane i MUP, u prethodnom periodu sam dosta često pričao u parlamentu na temu, pogotovo na temu učešća pripadnika Vojske Srbije i MUP u mirovnim operacijama. Zaista bih voleo da kada se sve poredi videće se da sam i tada, kao i sada bio na strani ovih predloga odluka. Iz ovog seta zakona, poštujući sve prethodne govornike, poštujući svoje vreme i sve obaveze koje imamo, pored svega ovoga u današnjem danu, dao aspekt priče na par zanimljivih argumenata vezano i ne ponavljajući se na ono što su prethodnici rekli. Šta je vrlo bitno? Vrlo je bitno da učešće u mirovnim operacijama, pogotovo zemlje sa prostora bivše SFRJ, a evidentno da storo one sve, u manjoj ili većoj meri imaju učešće u mirovnim operacijama. Sam čin učešća u mirovnim operacijama naših snaga bezbednosti, odnosno odbrane je u članu sa odredbama i Ustava i Zakona o odbrani i Zakona o učešću naših snaga odbrane i bezbednosti u mirovnim operacijama, kao i sa Poveljom UN, čiji je smo mi članice. Iz svih obaveza koje proističu i prema ustavnim odredbama i prema Povelji UN, je činjenica da Srbija je zaista relevantan partner u ovim operacijama, s obzirom na situaciju svojih kapaciteta, situaciju svojih snaga. Šta je vrlo bitno? Da učestvujući u tim operacijama kao deo regiona širimo regionalni mir, pravimo još bolje dobrosusedske odnose i imamo komunikacije skoro u svakoj ovoj operaciji sa nekom od susednih zemalja iz regiona. S obzirom na tu činjenicu moramo se složiti da je Srbija na putu kontinuiteta, učešća operacija koje su zaživele od 2003. godine i 2004. godine i sve prethodne vlade iz tog perioda, kao i na putu evropskih integracija koje su u istom tom periodu sve vlade zaista zastupale i bez obzira na neke trenutne promene dela stavova i cele te priče. Ono što je bitno za pripadnike naših snaga odbrane jeste, što je meni možda nepoznanica, malo u ranijem periodu, aspekt neke kritikeu ranijim govorima bio, to je finansijski aspekt učešća u mirovnim operacijama. Ako uzmemo situaciju da je za učešće naših građana, odnosno poresko učešće naših građana, odnosno izdvajanje iz budžeta za ovaj razdeo, Ministarstvo odbrane je neophodno negde oko 350 miliona potrebnih sredstava. Imajući činjenicu da jedan starešina nižeg ranga, recimo tipa kapetana, kapetana prve klase košta negde mesečno oko 100, a na godišnjem nivou 1,2 miliona dinara. Kada ovu cifru iz budžeta oko 350 miliona dinara podelite na 237 pripadnika, učesnika mirovnih operacija Republike Srbije, zaista je to negde u rangu i godišnjeg budžeta koji se u Republici Srbiji izdvaja na ovoj teritoriji za jednog pripadnika Ministarstva ili odbrane ili MUP. Vrlo je bitno, i tada sam zastupao tezu, da mi razvojem, a pre neki dan i premijer, a verovatno i svi tako mislimo, reče da nema jake Srbije bez jake policije i jake vojske. U narednom periodu treba da radimo na poboljšanju i kvaniteta i kapaciteta snaga bezbednosne odbrane. Čini mi se, ako se ne varam, a ministar će me ispraviti, da je nedavno raspisan konkurs za novih četiri hiljade pripadnika profesionalnih vojnika u sastavu Vojske Srbije. Verovatno je to nadovezivanje na kontinuitet od dve hiljade profesionalnih vojnika i što je vrlo bitno, gospodine ministre, ta situacija u strukturi starešinskog i vojničkog kadra u narednom periodu bi zaista malo trebala da se promeni u korist vojničkog kadra. Jer, trenutno imamo situaciju koja je nepovoljnija da, recimo, u sastavu Vojske Srbije, a malo i nasleđenu situaciju iz bivše JNA, odnosno SFRJ, ima jedan izvesno veliki broj visokih oficira u činu majora, potpukovnika, pukovnika, a da je stepen nižih činova vrlo manji. Zanimljivo je da kvalitet u ovim operacijama iz godine u godinu je sve veći. Mi učimo, odnosno pripadnici naših snaga odbrane uče u tim operacijama. Poštujući, kao što sam rekao sve što su prethodnici rekli i potrebu i razmišljanja svih naših sugrađana, citirati razmišljanje jedne devojke iz Niša koja ima 17 godinai koja namerava da bude pripadnik oružanih snaga Republike Srbije u narednom periodu. Ona vezano za učešće naših snaga u mirovnim operacijama kaže – to je najviše što neko može uraditi za svoju zemlju, narod, region i svet. Ne radi se samo o širenju dobrih dela i pomaganju ljudima, to je nešto mnogo, mnogo više. To ima globalno značenje i velika je čast biti deo toga. Naši vojnici i naši pripadnici mirovnih misija su pored ambasadora, pored sportista jedni od najboljih predstavnika, odnosno ambasadora u zemljama u kojima učestvujemo u mirovnim operacijama sa lokalnim stanovništvom, njihovim odnosima, zatim sa učesnicima drugih kontingenata, oružanih snaga drugih zemalja kao i zemljama iz regiona. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovani predsedniče, poštovani gospodine ministre, poštovani predstavnici ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što kažem nekoliko reči o Predlogu zakona o potvrđivanju sporazuma između Vlade Republike Srbije i Ruske Federacije, dozvolite gospodine ministre da kažem da su građani Srbije prepoznali veoma transparentan rad Ministarstva odbrane i Vojske Srbije dolaskom vas na čelo Ministarstva. Nisu prepoznali samo u odbrambenom smislu, nego i u ekonomskoj dimenziji. Dozvolite sada da kažem nekoliko reči o ovom sporazumu. Ovaj Predlog zakona o potvrđivanju sporazuma Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o osnivanju srpsko-ruskog Humanitarnog centra u Nišu ima izuzetnu važnost za sve građane Republike Srbije i za državu Srbiju u celini. Ona nije preko noći i sa neba došla. Ona je plod vekovne saradnje dva naroda, a ta saradnja ima svoje kulturno-istorijske temelje. Oni se ogledaju, prvo, u zajedničkom poreklu, drugo, u srodnim jezicima sa korenom u staroslovenskom jeziku, a treće skoro u identičnoj tradiciji. Četvrto, u istočno-vizantijskom pravoslavlju, što je kod oba naroda održalo duhovnu i kolektivnu indetitetsku bliskost, a peto, kulturna saradnja, a šesto, ekonomska i vojna saradnja vekovima. Poštovani gospodine predsedničke, veze Srbije i Rusije nisu samo na kulturno-istorijskom nivou i krvno jezičkoj, već mnogo dublje i višedimenzionalnije od one koja se da uočiti unutar nekadašnjih i sadašnjih odnosa. Ona nije zasnovana samo na etničkoj i verskoj bliskosti, nije interesna u realpolitičkim dimenzijama, ona je duhovno i sudbinski povezana. Ovaj sporazum u osnivanju srpsko-rusko humanitarnog centra u Nišu je dobro došao u vreme krize, ove velike ekonomske krize. Ova aktuelna svetska kriza je kriza koja označava definitivno završetak epohe modernosti. Kriza je istovremeno, kulturna, privredna, humanitarna, socijalna i vrednosna, a u svojim temeljima, ona je duhovna. Poštovani poslanici, petvekovni premoć civilizacije zapada se završava i zato je osnivanje ovog humanitarnog srpsko-ruskog centra u Nišu došao u pravom trenutku, ovaj sporazum Vlade Republike Srbije za građane Srbije i državu Srbiju je veoma važan iz više razloga. Gospoda narodni poslanici su govorili, a ja ću navesti samo jedan. Jedan od njih je zbog aktuelnih veza, kulturne i političke bliskosti srpkog i ruskog naroda, a drugo, na identičan način, skoro preklapajući interesima stavovi po pitanju odnosa u savremenoj međunarodnoj zajednici, a oni sepre svega tiču poštovanja međunarodno-pravnih regulativa načela suverenosti i nepovredivosti teritorijalnog integriteta države, u konkretnoj vrednosnoj interesnoj perspektivi, identičnoj spoljno-političkim stavovima, ogleda se i u pogledu Ruske Federacije, RepubliciSrbiji u sistemu UN, pre svega u Savetu bezbednosti, po pitanju statusa KiM. Ona se takođe vidi u srpskoj uzdržanosti naspram stavova unutar OEBS, po pitanju Južne Osetije, ali i blagonaklonim srpskim stavovima prema ruskoj inicijativi o novom ugovoru o bezbednosti u Evropi. Drugim rečima, srpska i ruska strana na gotovo istovetan način posmatraju poželjne puteve daljeg razvoja međunarodnih odnosa, unutar međunarodnog sistema koji se razvija u pravcu multipluralnosti. Dozvolite da na kraju kažem da je u pitanju, ne samo ova saradnja, već i strateška dve zemlje kod energetskih koridora između Ruske Federacije i najvažnijih zemalja članica EU, odnosno veliki značaj ima izgradnja gasovoda Južni tok ispod Crnog mora i Balkana, koji bi upravo preko Srbije trebalo da dosegne EU. Moram da, grupe radi narodnih poslanika koji su prošle nedelje prigovarali ovoj energetskoj saradnji da upoznam, da je Ministarstvo energetike Vlade Srbije, po prvi put u istoriji Srbije, napravilo sve projekte u jednoj knjizi i da je organizovalo skup, i da su naši domaći biznismeni izvršili prezentaciju toga, a to toliko, radi informacije. Dozvolite na kraju ovog sporazuma da kažem, da SNS baštinujući politiku, Svetog Save, a to znači da Srbija sarađuje i sa istokom i zapadom, severom i jugom, zaista je narod prepoznao ovu saradnju u tom pravcu. Na kraju jednu preporuku, gospodine ministre vama, kada su u pitanju srpsko-grčki sporazumi, zapravo molba svih građana poreklom iz Krajine i dece Krajine, da se u ime nas zahvalite narodu Grčke i Vladama Grčke, što su u najtežim trenucima, u istoriji krajiškog postojanja učinili velike korake za narod, decu, Grčke u velikom građanskom ratu 1991, 1995. godine, a posebno za vreme bombardovanja Srbije. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Dragan Šormaz. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukratko ću ponoviti da sve ove tačke koje imamo, dva predloga odluka i predloge zakona u vidu sporazuma SNS podržava. Čuli smo zašto je opravdanost sporazuma između, od samog ministra, podpredsednika Vlade, sa Brazilom koji je verovatno trenutno ekonomija sa najvećim rastom u svetu opravdana u ovom slučaju, ovih godina čak veća nego kineski rast u ekonomiji. Grčka je naš tradicionalni partner, saveznik u mnogim ratovima i sukobima, naš je saveznik i na putu ka EU i podržava nas, jeste da je država koja ima svoje probleme, kao i sve ostale, jer skoro da nema danas države koja nema probleme u ekonomskom pogledu na planeti, ali to nije razlog da govorimo o nečemu, da je manje bitno nego što u suštini jeste. Ovakvim sporazumima gradimo i budućnost, zatim, Sporazum o Angoli je detaljno obrazložen zbog čega je bitan, pre svega iz ekonomskih razloga, kao i Sporazum sa Indonezijom, s tim što bih ja podsetio na još jednu stvar koja ovde nije rečena, Indonezija je najmnogoljudnija muslimanska zemlja u svetu koja podžava našu spoljnu politiku i koja nije priznala nezavisnost Kosova, tu proglašenost nezavisnost Kosova, i koja inače, što je veoma teško danas lobirati, lobira u islamskom svetu za to da se ne prizna ta nezavisnost, tako da je dokazano naš veliki prijatelj i država sa kojom, ogromna država, je veliki ekonomski interes da sarađujemo, kao što je rečeno, i za našu namensku industriju, takođe opravdano. Želim da, pre nego što pređem na ova dva sporazuma koja su najvažnija, da se osvrnem na raspravu koja je do sada bila, u suštini, skoro da nije bilo primedbi na ove sporazume, barem ne neke ozbiljne. Čuo sam jednu primedbu koja kaže da je to nastavak starih misija, da nema nekih novih, ali u suštini bi bolje bilo da o ovome nikada i ne glasamo i da nemamo na dnevnom redu, bolje bi bilo da imamo na planeti opšti mir i da nemamo nestabilne situacije i da nema mirovnih misija, međunarodnih operacija, ali nažalost, dešavaju se i takve stvari. Kada ih imamo, treba da učestvujemo u njima. Ovo je to u čemu trenutno učestvujemo i naravno da ćemo se truditi, kao država i trebalo bi po mom mišljenju da se trudimo, zbog međunarodnog položaja, vojne, ekonomske i sveopšte ekonomske saradnje da učestvujemo, u što većem broju tih misija, gde god ih ima. Ima nekih diskutabilnih poput ISAF u Avganistanu, a to je takođe misija UN, ali poverena NATO paktu za vođenje. Kada pogledamo šta se, baš smo o tome i govorili na Odboru za odbranu poslednji put, šta se dešava poslednjih par godina u okviru te misije, ako gledamo neki naš opšti interes, tamo se formiraju policijske snage koje se bore protiv narkokartela, odnosno trgovine opijumom i heroinom. Znamo da su najveći trgovci opijumom i heroinom u Evropi albanska mafija, pre svega pripadnici te mafije sa KiM, iz Makedonije, ako protiv njih treba da se borimo, a treba da se borimo, ako su nečim finansirali oni separatisti borbu, sa tim su finansirali, onda bi trebalo protiv te mafije da se borimo, teško da možemo neučešćem u takvim operacijama, ali to je za budućnost da se razmisli da li treba ili ne učestvovati u svemu tome. Rečeno je takođe da li ministarstvo može sve da isprati, nije mi jasno zbog čega je to rečeno, takvo nepoznavanje Zakona o budžetskom sistemu od strane nekih narodnih poslanika, zbog toga što ne raspolaže sopstvenim sredstvima. To nije tačno. Raspolaže sopstvenim sredstvima, samo što po Zakonu o budžetskim i sopstvenim prihodima, u stvari, sopstvenim prihodima raspolaže, samo što po Zakonu o budžetskom sistemu, zbog kontrole javne potrošnje, koja nije bila u prethodnom periodu, samo na drugačiji način stiže do vojske, do ministarstva vojske ili nekih drugih javnih preduzeća, koja imaju sopstvene prihode i drugih ministarstava, proverava se opravdanost i svrsishodnost tih sredstava. Znači, prolazi se kao kroz neki protočni bojler, kroz trezor, da kažemo, ali se novac proverava i dolazi gde treba, znači, dolazi na pravo mesto. Što se tiče ova dva sporazuma, apsolutno ih treba podržati. Meni je drago i što čitam da je u Libanu planirano da imamo sada 58 pripadnika Vojske Srbije. Mislim da to treba da bude naša praksa i u narednom periodu. Gospodin Mićo Rogović, narodni poslanik, moj kolega, prijatelj, je to dobro obrazložio, čak i sa ekonomskog aspekta, jer da to nije toliki trošak koliko se nama čini, kada pogledamo ona redovna primanja koja imaju pripadnici Vojske, pa onda ove dodatke na to. Čak mislim da treba naša politika u narednom periodu da bude i da imamo sopstvene kontingente, ne samo da učestvujemo u okviru nekih tuđih, nego sopstvene kontingente, naša zastava, naši amblemi, naše učešće, kao što smo to nekada radili. Mislim da bi sve to bilo opravdano i svrsishodno za državu Srbiju i mislim da bi od toga država Srbija mogla da ima samo koristi. Zbog čega? Mi se na taj način zalažemo za mir i bezbednost u svetu, a to isto piše u ovim predlozima, što niko nije rekao. Takođe, potvrđujemo spoljnu politiku Republike Srbije, kojom se zalažemo za rešavanje svih sporova mirnim putem i poštovanjem međunardonih prava i drugih opšteprihvaćenih normi u međunarodnim odnosima, kao i jačanje uloge i kapaciteta institucija međunarodne zajednice, tj. UN. Ako se pozivamo i želimo da i nama UN pomažu, onda moramo i mi da budemo potpuno savestan deo te organizacije i da u svemu učestvujemo maksimalno, kako bismo vratili, ipak moramo svi priznati ugrožen kredibilitet države u poslednjim decenijama i kako bismo postali kredibilan partner svim državama, članicama UN i naravno budućnosti i EU, kada postanemo njen član. Zbog toga će SNS glasati za sve ove predloge zakona i podržati put Srbije ka EU, i naravno saradnju u multinacionalnim operacijama. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Zoran Ostojić. Izvolite.
Hvala predsedniče. Gospodine ministre, koleginice i kolege, da, reče gospodin Karić, duvaju novi vetrovi. U principu, jedina je dilema da li je to neki lahor ili povetarac, ili neka košava koja treba da promeni stvari u ovoj zemlji. Kad kažem promeni, mislim na novu politiku. Iako predstavnik SPS kaže da Srbija ne treba da bude autistična i izolovana, ako ministar kaže – mislio sam drugačije o ovome, ali sam promenio mišljenje, to samo ohrabruje. Odgovornost za nekoga ko je 20 godina, ovo nije ništa lično gospodine Vučiću, niste vi jedini promenili mišljenje, govorim načelno, u politici, znači da ne samo u ovoj stvari, nego i u mnogim drugim stvarima je došao u priliku da promeni mišljenje. Nije suština u tome, mnogo je lako ili nije lako, ali je lakše shvatiti da si grešio, promeniti mišljenje, to zaista ohrabruje. Mnogo je teže promeniti mišljenje drugim ljudima koji su te sledili tih 20 godina u pogrešnoj politici. Najbolji dokaz je krvno srodstvo, vizantijsko pravoslavno srodstvo i politika Svetog Save na osnovu kojeg danas odlučujemo da šaljemo naše vojnike da se bore protiv gusara u Somaliji. No, to je jednostavno refleks tog vremena i nadam se da će se promeniti. Gospodin Vučić je rekao da sa zemljama u čijim kontingentima učestvujemo, a to su većinom ili gotovo isključivo NATO zemlje, bez obzira da li su priznale ili nisu Kosovo, to su NATO zemlje, vojna saradnja je mnogo iznad političke, ili, da kažemo, politička kaska za vojnom. To je tačno i nadam se da će se to promeniti, zato što je to u našem interesu, u interesu državnom i nacionalnom, pre svega državnom jer državno je iznad nacionalnog. Zašto? Zato što u nekim delima ove Vlade se vide elementi realizma, recimo kada je u pitanju Kosovo. Pričamo o novoj politici, ali čini mi se da, kada je u pitanju odnos sa NATO, tog realizma još uvek nema. Mnogi su se ovde danas zaklinjali u vojnu neutralnost. U redu, znam da je većina protiv članstva Srbije u NATO, da je to još rano, ali kao što ste u mnogim drugim stvarima promenili mišljenje, pozitivno, verujem da će doći trenutak kada će se i tu menjati mišljenje. Ako ćemo mi realno da gledamo, nismo nikakvi izvoznici bezbednosti. Zar zahtev ministra pre neki dan, ministru odbrane Sjedinjenih Država da KFOR i NATO ostanu na Kosovu, znači da smo mi izvoznici ili da smo uvoznici bezbednosti, jer od tih trupa zavisi sigurnost Srba na Kosovu. Znači, budimo realni, da ne govorim NATO vojsku u Bosni, znači još uvek smo uvoznici. Bilo bi lepo da postanemo izvoznici. Mi imamo u devet misija 110 pripadnika. Kada sklonimo Liban, gde je polovina ili više od polovine, to je zaista prilično jadno za srpsku vojnu tradiciju, koja nesumnjivo postoji, na koju su mnogi ponosni, mada poslednjih godina ili decenija, nema baš nečeg što bi bilo u toj tradiciji za ponos. Kada uzmemo da Makedonija samo u jednoj misiji ima 250 pripadnika, i to u borbenoj misiji, Crna Gora 90, a mi u devet ukupno 110, onda će biti jasno da u tome zaostajemo. Činjenica je da time jača ugled zemlje, kredibilitet zemlje, a ovoj zemlji je nesumnjivo to potrebno i to je na kraju krajeva gospodin Vučić rekao, kako je ko shvatio, šta sad znači kada dođu u Norvešku zbog samo dva doktora, kako nas drugim očima gledaju. Ne moram ja da obrazlažem šta LDP misli o zakonima koji su na dnevnom redu, znate da smo za i da smo bili za, i da (ne razume se) što nas je sada više, ne mislim na gospodina generala Stojanović, on je ionako u Sablji postao šef vojne bezbednosti, a setite se tadašnje vlade, nudila je čak čini mi se 900 vojnika za Avganistan. Gde bi nam bio kraj, kada govorimo o ugledu zemlje, da se to stvarno desilo. To je bilo, prošlo, tu smo gde smo. Znači, realizam ili elementi realizma kada je u pitanju NATO treba da postoje. Ne kažem, ne zagovaram da vi sada promenite odluku, ali moram da se osvrnem na to zaklinjanje na vojnu neutralnost iz proste činjenice što je to jedna, tj. pola rečenice u jednoj rezoluciji o Kosovu, a ne o vojnoj neutralnosti. Vi svi znate da vojna neutralnost košta mnogo više nego članstvo u nekom sistemu kolektivne bezbednosti. Kada kažem – vojna neutralnost, mislim ozbiljna vojna neutralnost, koja od zemlje po sistemu odvraćanja brani tu vojnu neutralnost, kao na primer što je Švajcarska najmilitarističkija zemlja u Evropi, ali ona je dovoljno bogata da bude, i drugo, to treba drugi da priznaju. Mi smo okruženi NATO zemljama, koje su članice ili će uskoro postati članice i žele da postanu. S druge strane, ne mislite valjda da ćemo rešavati kosovski problem bez NATO. Na kraju krajeva, NATO savez je mnogo širi savez od EU, zato što su njemu pored većine članica EU, i Turska, SAD, Kanada. Sa druge strane, članice NATO pakta od svog osnivanja među sobom, nikada nisu ratovale, zato je članstvo u NATO paktu apsolutno poslednji faktor trajnog mira i stabilnosti na Balkanu, gde svaka generacija ima svoj rat. Da nisu Grčka i Turska u NATO paktu od 50-e godine, do sada bi, svesni ste, ratovale na svakih deset godina. To su neke stvari koje u ovoj raspravi treba reći, uz pohvalu da ljudi menjaju mišljenje. To nije ništa sporno, ali to malo realizma kada je u pitanju vojna saradnja je potrebno i nadam se da će ga ubuduće biti sve više. Svakako je za ohrabrenje činjenica da ako ministar kaže kako politička saradnja sa NATO zemljama zaostaje za vojnom, iz toga izvlačim zaključak da će se učiniti sve da ta politička saradnja stigne vojnu. Zato nemojte, ovo je jedan dobronamerni apel, praviti ni od koga neprijatelja. Pohvaljujem predsednika Skupštine, i moramo da ga pohvalimo, koji je ceo dan danas na svom mestu. Ne mislim da je to zbog toga što je gospodin Vučić danas gost, ali moram da se osvrnem na činjenicu da kada smo glasali, to govorim zbog vas, gospodine ministre, na Odboru za spoljnu politiku o statusu posmatrača u Parlamentarnoj skupštini ODKB, ljudi koji su glasali protiv, rekli su, dajte da čujemo mišljenje ministra odbrane i ministra spoljnih poslova, da ova vaša želja da uđemo tamo ne naškodi ili ne ošteti, da ne mora gospodin Vučić da objašnjava nekome kada ode u Vašington ili kada ode u Berlin šta se to desilo. Gospodine Vučiću, kada slušate i vaše poslanike, jedni pominju samo Rusko-srpski centar, humanitarni centar u Nišu, a preko ovoga prelaze, a drugi pominju samo ovo, a ovo ne pominju. Vidite da tu nekako dve politike egzistiraju. U tom smislu sam mislio da je odgovornost ne samo promeniti mišljenje, nego učiniti sve da oni drugi ljudi promene mišljenje. Na kraju par reči o tom Rusko-srpskom centru, humanitarnom. Jedino što smeta i uvek smo otvarali to pitanje, mada znam da vi niste nadležni, na kraju krajeva. To je počela prethodna vlada i to je radio tadašnji ministar unutrašnjih poslova, sadašnji premijer i više je to policijska stvar. Radi se o jednom komercijalnom poslu iza koga svakako stoji politika. Činjenica je da mi ne znamo koliko to košta. Činjenica je da ne znamo, uprkos i ovom sporazumu, baš sve detalje toga. S druge strane, mi smo članica Partnerstva za mir, i to od 2006. godine, ako se ne varam. Pod prošlom Vladom mi nismo Partnerstvu za mir dostavljali tzv. akcioni plan partnerstva, šta mi želimo od partnerstva da konzumiramo. Jedno od tih jela na jelovniku je i saradnja u vanrednim situacijama. Činjenica je da smo članica Partnerstva za mir, činjenica je da tamo imamo mogućnost da sarađujemo u vanrednim situacijama, a da već nekoliko godina posle tog sporazuma se otvara i sada na kraju krajeva finalizuje ovaj centar. U redu, i prethodna Vlada i ova Vlada, to je kontinuitet. Gospodine Palaliću, ne znam gde ste našli diskontinuitet između dve vlade? Prethodni ministar je više bio direktor namenske industrije, ali to nije ništa sporno. Vi govorite i o vojno-ekonomskoj saradnji i to nije sporno, novac nam treba. Potencijalno tržište je tu. Naša namenska industrija je nekad bila dobra. Može da stane na noge, ali kada pričamo o novcu, onda moramo da pomenemo da novca nema, da su javne nabavke u vojsci velike. Nisam stigao da pročitam Zakon o javnim nabavkama, koji je Vlada poslala. Nadam se da će, na primer, poverljive nabavke biti vraćene u zakon, jer, da vas podsetim, poverljive nabavke nisu unutar zakona regulisane. Uprava za javne nabavke nema nikakvu kontrolu nad poverljivim nabavkama. Tako je bilo do sada. Vi kažete da se borite protiv korupcije. Javne nabavke su jedan od izvora korupcije. Znate da su hitne nabavke i nabavke male vrednosti bile izvor korupcije. Videćemo šta će biti sa poverljivim nabavkama zato što je to skopčano i za Vojsku i za policiju i bezbednosne službe itd. S tim u vezi, ako ćemo da pričamo o novcu, tu bih voleo da čujem vaš komentar. Jeste, nedavno je bio Rogozin, potpredsednik Vlade Ruske Federacije i odjedanput su lobisti počeli da zagovaraju kupovinu jedne eskadrile MIG-29. Mi smo doneli 2010. godine Strategiju nacionalne bezbednosti i iz toga Strategiju odbrane. Mislimo da, bez nekakve ozbiljne analize da li nam takav avion treba, da li nam treba pod tim uslovima, ne bi trebalo ulaziti u tako ozbiljne poslove, koliki god da je politički pritisak na Vladu jak, a verujem da jeste, jer MIG-ova fabrika je pred bankrotom. Ti avioni su spremljeni za Siriju. Iz poznatih razloga oni tamo neće otići, jer skoro da nema Sirije, a svakako im nije prioritet da kupuju avione, tako da mislim da uvaljivanje nekomeko nad kojim možeš da imaš uticaj nije na neki način ekonomski i politički opravdano, govoreći u kontekstu novog realizma prema NATO paktu, od koga zaista u ovom trenutku, bar na Kosovu, zavise naši građani. Hvala.
Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne) Pre nego što zaključim zajednički jedinstveni pretres, za reč se javio ministar. Reč ima ministar Vučić. Izvolite.
Pre svega bih želeo da u nekoliko rečenica komentarišem ono što su govorili narodni poslanici. Što se tiče povećanja budžeta u Ministarstvu odbrane, za koji su se izjasnili više predstavnika različitih poslaničkih grupa, to je želja svakoga od nas, čini mi se, svakog normalnog čoveka u ovoj zemlji. To bi značilo povećanje budžeta i ostalih ministarstava i to bi značilo da imamo veće prihode ili da smo bili u stanju da značajno smanjimo rashode. Nažalost, u ovako teškoj ekonomskoj krizi budžet Ministarstva odbrane je usklađen sa ekonomskim prilikama. Nadam se da će ekonomski razvoj i sve ono što ćemo da učinimo u narednom periodu doprineti da budžet Ministarstva odbrane bude realno, a ne samo nominalno veći ili da ne budemo zadovoljni kao što smo danas zadovoljni činjenicom da realno nije manji u odnosu na prošlu godinu. Kada o tome govorimo, pošto je ranije postojalo i zahvalan sam i gospodinu Mileniću i mnogima koji su danas o tome govorili, kod nas je u nekom prethodnom periodu postojao, možda krivicom svih nas ili nekih od nas, neka vrsta potcenjivačkog odnosa prema našoj vojsci. Ne želim da, kao što su to neki pre mene radili, se utrkujem u tome ko je lider u regionu, ko je najjači, ko je najslabiji, ko je ovakav ili onakav. Mislim da to nije ni za ozbiljne ljude, ni za ozbiljne vlade. Ono što pokazuju brojke, ono što pokazuje profesionalnost, opremljenost savremene tehnologije, oruđe, oružje, sve što nam stoji na raspolaganju, želim građanima Srbije i vama, poštovani narodni poslanici, da kažem da Vojska Srbije ima respektabilnu ulogu u celom regionu i da mi se čini da niko drugi ni na koji način, sem nas ponekad samih, ne pokušava da potcenjuje značaj i snagu Vojske Republike Srbije. Želim da ukažem vama, pošto ste pominjali Višegradsku grupu, to je grupa četiri zemlje – Češke, Slovačke, Poljske i Mađarske, mi sa zemljama Višegradske grupe imamo veoma dobru saradnju i ne bih … Dakle, mi ne učestvujemo u njihovoj borbenoj grupi, niti je moguće to bez posebnog sporazuma koji bi odobrila Narodna skupština Republike Srbije, ali mi želimo dobru saradnju sa njima i želimo da iskoristimo, ne samo sa tom borbenom grupom, već i sa mnogim drugim borbenim grupama koje postoje ne tako daleko od nas, nije najneposrednije okruženje, ali ne tako daleko od nas i na drugi način, pre svega u smislu ekonomske koristi dodatne za Srbiju, mi želimo bazu Jug, i o tome smo razgovarali na više destinacija u svetu, da iskoristimo kao mesto gde će se obučavati pripadnici različitih zemalja za multinacionalne operacije. To je za nas ogromna politička i ekonomska korist. U ovom trenutku imamo kapacitete za oko 1000 ljudi ako se ne varam, gospodine Jovanoviću. U bazi Jug naš plan i namera je da te kapacitete u narednom periodu povećamo, da napravimo najsavremenije i najbolja mesta za obuku vojnika koji idu ili će da učestvuju u multinacionalnim operacijama, ne samo srpskih, već koji će doći iz drugih evropskih i svetskih zemalja. Mislimo da je to jedna od veliki stvari koja bi i za jug Srbije, ali i za celu Srbiju mnogo toga značili. Ne moramo i to je moja jedina rečenica na to, oprez razumem, ali ne moramo svemu da pristupamo sa tim apriornim ne, već da imamo neku vrstu blagonaklonijeg pristupa. Ako postoje problemi, onda će nam se problemi pokazati na koje ćemo moći da reagujemo. Povodom master plana, gospodinu Stojanići da odgovorim,da će se uskoro završiti. Danas su radile nadležne komisije Ministarstva odbrane i uskoro će se završiti realni master plan. Imamo mnogo problema i sa vojnom imovinom i sa nekadašnjom vojnom imovinom. Danas imamo značajno manju armiju nego što smo imali u prethodnoj Jugoslaviji. Kada bih ulazio i objašnjavao kakve sve probleme imamo, deo skladišta smo ustupili MUP, a i dalje čuvari i obezbeđenje plaća vojska Republike Srbije i Ministarstvo odbrane Republike Srbije. Imamo mnogo takvih problema. Da ne ulazim i u odnose sa pojedinim lokalnim samoupravama, gde se neki ponašaju veoma odgovorno, negde neki ne, ali to je težak problem i verujem da će, nažalost i naredne godine u ovom istom periodu postojati taj problem ali se nadam u manjoj meri nego što je danas slučaj. Što se tiče zavejanih puteva i naših aktivnosti, hoću da kažem da je to posao svih državnih organa. Kada dođe najteža situacija kao što je to bilo u prethodnim danima, onda na ulice izlazi vojska Republike Srbije, to je ta treća dimenzija, treći zadatak koji ima vojska Republike Srbije. Moram da kažem da sam zahvalan građanima koji su razumeli i trud vojnika i njihovu želju da pomognu građanima Srbije. Ne mogu da razumem komentare u javnosti, da imamo tenkove samo za to da izvlače kamione i ništa drugo sem zaleđenih puteva. Ne mogu da razumem zato što su to neodgovorni komentari, uzgred, ne bih da govorim, ali i tih tenkova imamo respektabilan broj, tako da još jednom govorim da ako već ne znamo dovoljno stanje u našoj vojsci, u onome što smo se svi danas složili, da predstavlja zajedničko dobro i nešto čime bi trebalo svi da se ponosimo, vojska Srbije ima sasvim dovoljan i veoma značaj broj tenkova i, da nije otvorena sednica ne bih imao problem pred narodnim poslanicima da kažem da vidite kolike su naše prednosti u odnosu na brojne zemlje u regionu. Što se tiče namenske industrije, to je jedan od naših prioriteta. Tu imamo mnogo problema i to neću da krijem pred narodnim poslanicima. Nije naša namenska industrija danas ono što je bila u Brozovo vreme. Imamo i brojne probleme zato što je ta industrija bila na prostoru bivše Jugoslavije rascepkana, tako da su sve fabrike u stvari bile komplementarne i kompatibilne, onda vam jedan deo proizvodnje ostane u "Slavku Rodiću" u Bugojnu, jedan deo u "Đuri Đakoviću", jedan deo na nekom drugom mestu, ali da danas uspevamo da pravimo i da podešavamo sve ono što je ostalo na teritoriji Republike Srbije i da bude moguće da te proizvode izvezemo na strano tržište. Ponekad imamo probleme sa činjenicom da neki ljudi u pojedinim fabrikama namenske industrije i ne žele dodatni posao da prime, nemamo dovoljno kapaciteta, negde imamo strahovito odgovorne ljude. Mislim da ćemo imati više posla i tog posla ima sve više i imaćemo za naplate u 2014. godini značajno veća sredstva, gospodine Mihajloviću. Dakle, ono što ste poredili za 2008. godinu, u 2014. godini ćemo imati mnogo više novca koji će se slivati na račune naših fabrika, naših kompanija. To nisu ugovori koje ćemo postizati sledeće godine. To su ugovori koji su već napravljeni, dolaze na realizaciju za naplatu 2014. godine i mislim da ćemo to dodatno uspeti da povećavamo. Očekujem 2015. godine mnogo više. Što se tiče odnosa sa Ruskom Federacijom, imamo s jedne strane zamerke, a sa druge strane prenaglašenih pohvala. Naša rasprava ovde nije da li smo mi za Ruse ili smo za NATO. Naš posao je da vodimo politiku Republike Srbije za građane Srbije. Takvu politiku smo vodili i takvu politiku ćemo da vodimo. Hoćemo najbolje moguće odnose sa Rusima, hoćemo najbolje moguće odnose sa Amerikancima, hoćemo najbolje moguće odnose sa EU. To je politika koja je vodila, to je politika koju će da vodi ova zemlja. To je politika koja je u najboljem interesu građana ove zemlje. Istovremeno, želim da vam kažem da po tom pitanju, koliko sutra ću putovati u Berlin, a za nekoliko dana imaću dug razgovor sa gospodinom Šojguom, prvo telefonski, a kasnije očekujem i njegov dolazak kao ministra odbrane, posle svega o čemu smo razgovarali sa gospodinom Rogozinom. To je politika za koju mislimo da donosi Srbiji, a svakako najmanje odnosi. Ono gde imamo problem i gde moramo da obratimo pažnju, o čemu mnogi sa potcenjivanjem govore, a ja ne bih o tome sad sa potcenjivanjem, to su tzv. Kosovske oružane snage, ali o tome ne bih govorio pred ovolikim auditorijumom, iz nekoliko razloga. Pri svemu tome želeo sam da kažem da je i to bio jedan od razloga zbog čega sam u ime Vlade Republike Srbije, a ne u lično ime, tražio od gospodina Panete da vojnici KFOR ostanu na KiM da bi se garantovala puna bezbednost srpskom stanovništvu. Mislim da je to još jedanput ponavljam, odgovoran i ozbiljan potez. Što se tiče bavljenja politikom 20 godina, mišljenja o promenama, o tome neću da odgovorim zato što je život taj koji nekada ne zavisi od nas, a donosi novine. Neko je mogao da misli jedno, ali padom Berlinskog zida se sve promenilo, pa da je neko bio pametan da je tog istog dana to razumeo, promenio bi mnogo toga. Onda biste mu rekli da je nedosledan i neprincipijelan. Prosto, kada život donese nešto na šta ne možemo da utičemo, normalno je da pratite realnost i da se u skladu sa tim menjate. Sa druge strane, da li ljudi to razumeju ili ne, želim da ukažem na tu činjenicu i to je moja jedina rečenica odgovora na ono o čemu je pričano o promenama mišljenja. Dakle, da uz sve te promene mišljenja za neke od njih sami priznamo i kažemo, pošto niste mogli da mi nađete izjavu, jer nisam bio u ovom parlamentu, već sam sam rekao da sam promenio lični odnos i stav po pitanju učešća ili generalno odnosa prema učešću u multinacionalnim operacijama. Niko drugi taj moj stav nije mogao da primeti ili da čuje na bilo kojem drugom mestu. Dakle, i kada menjate mišljenje na takav način, ljudi to ne samo da razumeju, već pozdravljaju zato što to rade civilizovani, razumni i racionalni ljudi, a da je to tako, pokazuje podrška onima koji tobože nikada ne menjaju stavove, koji danas pet, šest ili sedam puta manji od nas, koji nismo ni upola tako dobri kao što su oni. S druge strane, što se tiče starešinskog i vojničkog kadra, mi smo upravo tražili da se ide na parcijalnu popunu u Vojsci Srbije. nisam želeo da juče da reagujem na nekakve senzacionalističke vesti kao da neko iz ne znam kog razloga pravi dodatnu popunu u Vojsci Srbije. Uobičajena procedura. Tražimo 400 vojnika i u skladu sa tim ćemo popravljati tu strukturu, odnosno odnos starešinskog i vojničkog kadra. Ono što želim da znate, takođe, i na tu činjenicu sam takođe ponosan, a to je da mi nemamo problem sa tim, a taj ste oglas mogli da vidite u listu "Odbrana", možete da vidite i na sajtu MOD, Ministarstvo odbrane. Prijavi nam se uvek pet do 10 puta više ljudi od onoga koliko nam je potrebno. To govori i o popularnosti Vojske Republike Srbije, to govori i o našem odnosu i to govori, ako hoćete, i o ljubavi našeg naroda prema vojsci, ali i o odgovornosti vojske prema našem narodu. Još na kraju, izvinjavam se, gospodine Kariću, kod stručnih snaga na polju telekomunikacija, to je za neka druga ministarstva, ali hvala vam na toj informaciji, pa ćemo angažovati ljude. Što se Kazahstana tiče, voleo bih da to ostane udaljenost avionska negde između četiri i pet sati odavde, da ne razmišljamo o raketama. Našalio sam se naravno na ono što ste vi rekli, razumeo sam, protivgradna. U svakom slučaju, ono što je važno, Kazahstan predstavlja jednu od itekako značajnih zemalja, kao i Azerbejdžan i mnoge druge zemlje sa kojima treba da sarađujemo. To potcenjivanje mnogih zemalja, posebno afričkih i azijskih, u prethodnih 12 godina skupo je koštalo ovu zemlju, skupo da skuplje ne može da nas košta. Izgubili smo ogromne poslove koje smo mogli da imamo i na severu Afrike i na Bliskom Istoku i na Srednjem Istoku samo zato što smo imali takvu vrstu potcenjivačkog odnosa zato što su mnogi pojedinci, uopšte ne bih govorio o političkim strankama, mislili da je važno samo koliku će političku podršku da dobiju od pojedinih velikih zapadnih zemalja i ništa drugo. Ovde smo uvek imali širom otvorena vrata za ekonomsku saradnju. Još jednom, čestitajući svima vama koji slavite slavu Sveti Nikola i svim građanima Srbije, hoću da vam kažem ono što sam juče dobio kao novogodišnji poklon od naših prijatelja iz Alžira, a to je da ćemo mi moći da angažujemo naše kompanije, naše firme da učestvuju u izgradnji čak 15.000 stanova za alžirsku vojsku. To je jedna od stvari koju ćemo tek da realizujemo u narednom periodu. U svakom slučaju, vama mnogo hvala. Želim da kažem da sam, iako to verovatno nikom ne znači, veoma zadovoljan nivoom na kojem smo razgovarali kao politički protivnici. Inače, mislim da to u parlamentu možemo još da unapredimo, iako to neuporedivo bolje i civilizovanije izgleda nego u neko vreme i kad sam ja provodio u parlamentu i mnogi drugih. Hvala.
Zahvaljujem. Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima akta iz tačaka od 8. do 15. dnevnog reda. Saglasno članu 87. stav 2. Poslovnika, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas produžiti rad i posle 18,00 časova, zbog potrebe da se predloženi akti iz dnevnog reda što pre usvoje. Takođe, saglasno članu 27. i 87. Poslovnika Narodne skupštine, određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom nastavljamo u 17,00 časova. Hvala. [[Posle pauze.]] Nastavljamo sa radom. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima zakona po tačkama 21. i 22. dnevnog reda, a pre otvaranja zajedničkog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da, prema članu 192, a shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, o čemu ste detalje dobili u materijalu. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički jedinstveni pretres o Predlogu odluke o dopunama Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama i Predlogu odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije. Predlagač ne želi reč. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Đorđe Milićević, želi reč? (Ne.) Da li predsednici, odnosno ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Laslo Varga. Vi ste ovlašćeni po ovoj tački? (Da.) Izvolite.
Kao zamenik predsednika poslaničke grupe. Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, govoriću o prvoj tački od ove dve. Formalno, ovde se radi o izmeni Odluke o utvrđivanju sastava stalnih delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u međunarodnim parlamentarnim institucijama i radi se o formiranju stalne delegacije u Parlamentarnoj skupštini organizacije dogovora o kolektivnoj bezbednosti. To je predlog predsednika Narodne skupštine, a suštinski je predlog četiri poslaničke grupe – SNS, SPS, DSS i URS. Moglo bi se raspravljati o predloženim kandidatima, odnosno imenima, ali mislim da to ne bi bilo korektno i da to ne bi imalo ni smisla, stoga bih želeo da iskoristim ovo vreme koje mi stoji na raspolaganju da govorim o suštini, o odluci koja se krije praktično iza ove Odluke o potvrđivanju sastava ovih delegacija. Ovde se radi o odluci sticanja statusa posmatrača u organizaciji dogovora o kolektivnoj bezbednosti. S obzirom na važnost i na delikatnost ove teme, mislim da ovo nije jedna obična odluka i nije ovo formiranje desete po redu stalne delegacije i u međunarodnim parlamentarnim institucijama, ovo je mnogo više od toga. Naše ubeđenje je da ovu odluku razumemo tako, da je ovo jedna odluka o počinjanju procedure za pristupanje jednoj vojno-političkoj organizaciji, organizaciji dogovora o kolektivnoj bezbednosti. Da ne budem nejasan, ne mislim da ova odluka znači pristupanje, ali svakako znači jedan korak u tom pravcu. Mislim da je red i da bi bilo dobro govoriti u nekoliko reči šta je organizacija dogovora o kolektivnoj bezbednosti, jer je praktično to suštinska tačka ovog dnevnog reda. To je jedna post-sovjetska vojno-politička integracija, osnovana 1992. godine. U toj organizaciji se pored Ruske Federacije, nalaze pet bivših članica Sovjetskog saveza – Belorusija, Jermenija, Kazahstan, Kirkizistan i Tadžikistan. U ovih 20 godina su i neke druge zemlje pristupale, pa istupale iz ove organizacije, ali u ovom trenutku, ova organizacija ima šest stalnih članica. Možda najvažnija tačka u osnivačkom dokumentu ove organizacije jeste klauzula o uzajamnoj pomoći. Prema Povelji ove organizacije, u slučaju agresije na bilo koju državu članicu, ostale države članice se obavezuju da će pružati svu neophodnu pomoć, uključujući i vojnu, toj napadnutoj državi. Koji su i koji bi bili mogući razlozi za donošenje ovakve odluke o tome, mogu samo da nagađam. Pretpostavljam da je bio pritisak, verovatno je pritisak bio nepodnošljiv, da se ova odluka na kraju donese. Ova inicijativa je inicijativa od pre dve godine i to je bila inicijativa SRS na kraju 2010. godine. Moram da kažem da se prethodna većina uspešno suprotstavila ovom pritisku i za vreme prethodne vladajuće koalicije, nije formirana ova delegacija. Iz svega ovoga što sam rekao, proizilazi naš stav, a to je duboko neslaganje sa ovom odlukom. Sada ću pokušati da iznesem argumente zašto to tako mislimo. S jedne strane, imamo značajne zamerke na samu proceduru. Ova odluka se donosi bez ikakve javne, društvene rasprave, a radi se o sticanju statusa posmatrača u jednoj vojnoj političkoj organizaciji. Dakle, bez odluke o suštini, bez odluke o pristupanju ovoj organizaciji, pristupalo se formiranju delegacije pri ovoj organizaciji. Ako bude rasprave na ovu temu, sigurno će se povlačiti paralela između NATO programa, Partnerstva za mir, odnosno Parlamentarne skupštine NATO i zbog toga želim da podsetim na okolnosti koje su prethodile pristupanju onom drugom programu, programu Partnerstva za mir, odnosno Parlamentarnoj skupštini NATO. Razlika između ove današnje odluke i one odluke pre 10 godina je u tome što je formiranje delegacije pri Parlamentarnoj skupštini NATO prethodila i javna rasprava, i odluka tadašnjeg Vrhovnog saveta odbrane, i odluka Savezne vlade. Nakon toga se pristupilo formiranju delegacije pri Parlamentarnoj skupštini NATO. Ovo je što se tiče procedura. Što se tiče suštine, važno je definisati šta znači svojstvo posmatrača i koja je to pozicija? To je pozicija koju u ovom trenutku ima jedna država, a to je Ukrajina. Mislim da postoje ogromne razlike između naše zemlje Srbije i Ukrajine. Ukrajina je bivša članica Sovjetskog saveza, nema potpisan Sporazum o pridruživanju sa EU, nema perspektivu članstva u EU i nije obuhvaćena procesom proširenja. Srbija je zemlja kandidat, pri kraju je proces ratifikacije SSP, a za nekoliko nedelja ili meseci, verovatno ćemo postati pridružena članica EU. To je ogromna razlika u odnosu na drugu zemlju koja ima isti status koji će Srbija imati nakon ove odluke. Naravno, nismo se slagali kada se donosila odluka o vojnoj neutralnosti. Nismo se slagali sa tom odlukom i mislili smo da nije bila racionalna, ali razumeli smo emocije za te odluke. Ovu današnju odluku, moram da priznam, ni iz tog aspekta ne razumemo. Zašto je ovo naše duboko neslaganje sa ovom odlukom, to ću pokušati sa daljim argumentima da potkrepim. Pre svega, to je u jednoj rečenici. Mogu da kažem da mislimo da Srbija ni po jednom parametru ne spada u red onih država o kojima sam govorio, a koje čine organizaciju dogovora o kolektivnoj bezbednosti. Sada ću izneti i neke konkretne dodatne argumente koji se tiču ove odluke. Pre svega, postoje dva dokumenta, Strategija o nacionalnoj bezbednosti i Strategija odbrane koju se Skupština donela krajem 2009. godine. Te odluke Narodne skupštine mislim da su obavezujuće. U tim dokumentima npr. u Strategiji nacionalne bezbednosti stoji da je RS opredeljenja na osnovama evropske spoljnopolitičke orijentacije i izgrađuje svoju sopstvenu bezbednost na tome, što je čini pouzdanim partnerom u tim odnosima. U Strategiji nacionalne odbrane pojam – evropske spoljnopolitičke orijentacije, saradnja sa NATO sa Partnerstvom za mir se pojavljuje na velikom broju mesta, a ni jednom rečju se ne spominje u Strategiji nacionalne bezbednosti ni saradnja sa Ruskom Federacijom u ovoj oblasti, ni organizacija dogovora o kolektivnoj bezbednosti. Sa druge strane pouzdanosti odnosno svojstva pouzdanog partnera, mislim da vredi reći da je najvažnija dugogodišnja vojna akcija ove organizacije bila u blizini Azerbejdžanske granice na teritoriji Jermenije. Ta vojna akcija je imala jasnu poruku Azerbejdžanu u odnosu na oblast Karabaha i ta poruka je značila jedno upozorenje da Azerbejdžane ne pomisli reintegraciju te oblasti. Zašto je to važno? Zato što će se za nekoliko nedelja ili meseci pristupiti potpisivanju sporazuma o strateškom partnerstvu upravo sa Azerbejdžanom i ne mogu da razumem ili mi je nejasno da li je neko vodio računa o ovim aspektima ove današnje odluke. Sa druge strane u Strategiji odbrane stoji da je RS spremna da svojim angažovanjem u aktivnostima evropske bezbedonosne i odbrambene politike i učešćem u NATO programu Partnerstvo za mir jača sopstvenu bezbednost. U Strategiji odbrane se pojavljuje evropska bezbedonosna i odbrambena politika i NATO program partnerstva za mir, a upravo Strategija nacionalne bezbednosti predstavlja ulaznu osnovu za izradu strategije spoljne politike. Ukoliko je u toku promena strateškog pravca onda bi prvo trebalo pristupiti izmeni Strategije o nacionalnoj bezbednosti, odnosno o Strategiji odbrane, logički se nameće pitanje – zašto se ovo danas dešava kada ova organizacija postoji 20 godina? Bilo je dovoljno vremena nrp. Tokom 90-tih ili između 2004. i 2007. godine da se ova odluka donese. Zaista me interesuje razlog – zašto se donošenju ove odluke pristupa sada? Pored ovoga o čemu sam govorio mislim da Srbija ne bi trebalo da ima i deli u mnogim aspektima sistem vrednosti ovih zemalja koje čine ovu organizaciju. Navešću neke parametre. Prema slobodi medija, to je podatak "Vidon hausa", Srbija je delimično slobodna zemlja. Nalazi se na 77 mestu. Ni jedna članica Organizacije dogovora za kolektivnu bezbednost ne spada čak ni među delimično slobodne zemlje kada se radi o medijskim slobodama. Što se tiče stanja demokratije, Srbija je prema istoj toj organizaciji jedna nepotpuno konsolidovana demokratija, ali je konsolidovana demokratija. Sve članice Organizacije dogovora za kolektivnu bezbednost su prema istom istraživanju autokratski režimi. Mislim da je to jedan izuzetno važan razlog zašto ne bi trebalo da bude danas ova odluka doneta. Još jedna stvar je veoma interesantna. U članu 4. Povelje ove Organizacije dogovora kolektivne bezbednosti stoji da ona promoviše demokratski svetski poredak. Želim da skrenem pažnju da ovih šest država članica postoje samo dve koje su u protekloj deceniji promenile svoje lidere. Postoji država čiji je predsednik izabran 1990. godine. Toliko o promovisanju demokratskog svetskog poretka. Što se tiče korupcije, Srbija je sa ovim nivoom korupcije na 80 nivou prema podacima "Transparens internešnl". Države članice ODKB zauzimaju mesta od 105 do 157 na istoj ovoj rang listi. Što se tiče BDP, naš BDP u 2010. godini je iznosio 5.200 dolara. Prosek od ODKB je 5.000 dolara, a prosek država članica NATO je 30.000 dolara. To je isto jedan podatak koji bi trebao da se uzme u obzir kada se donosi odluka o početku procesa integracije u jednu ovakvu organizaciju. Očekivani životni vek u Srbiji je 73,7 godina, a u ODKB je 69,5 godina, a u NATO 77,8. Skoro jednu deceniju duže žive u onim državama koje pripadaju NATO. Danas je već bilo reči o geografskoj poziciji Srbije i država članica ODKB. Najbliži glavni grad u ovim državama je Minks vazdušnom linijom 1.130 km, a svi dobro znam da su neki glavni gradovi država članica NATO na 330 km od glavnog grada Srbije. Bilo je reči među argumentima koji podržavaju ovu odluku o paralelama između Parlamentarne skupštine NATO i verujem da će o tome predlagač govoriti ako bude replike. Postoji jedna ogromna razlika između Parlamentarne skupštine NATO i ove organizacije, a to je u tome da je cilj Parlamentarne skupštine NATO unapređenje odnosa sa državama Balkana, Kavkaskog prostora Rusije, Ukrajine i mediteranskog dijaloga. Cilj ove organizacije ne može da bude unapređenje saradnje sa evropskim državama jer ni jedna država članica EU, ni jedan kandidat, ni jedan potencijalni kandidat nema ni svojstvo posmatrača u ovoj organizaciji. Tu sam stigao i do ključnog problema, a to su evropske integracije. Kako može ova odluka da bude u skladu sa prioritetom Vlade, sa ubrzanjem procesa evropskih integracija? Evropska unija ima veliki broj zajedničkih politika između ostalog i zajedničku spoljno-bezbednosnu politiku, odnosno zajedničku bezbedonosnu i odbrambenu politiku i tu države članice buduće imaju jasne obaveze. U članu 32. Ugovora o EU stoji da svaka država članica pre preduzimanja bilo koje obaveze koja može uticati na interese unije dužna je da se savetuje sa ostalim članicama. To naravno nije formalno obaveza Srbije jer nismo mi država članica. To mi je poznato, ali je ipak na mestu pitanje – da li se iko konsultovao sa EU povodom ovog pitanja? Sa druge strane, govorio sam o klauzuli o uzajamnoj pomoći u osnivačkom aktu ODKB. Ista ta klauzula postoji u članu 42. Ugovora o EU. Kako može jedna zemlja da bude ili da pokušava da bude u dve organizacije koje imaju isti cilj, ali čije se članstvo u smislu članica država ni u jednom parametru ne poklapa? Pored toga, prema pravnim tekovinama EU u oblasti spoljne i bezbedonosne politike države članice su obavezne da se pridružuju saopštenjima EU, da uzmu učešće u akcijama EU i da primenjuju svaku usvojenu restriktivnu meru. U tom smislu se Srbija pridružila restriktivnim merama prema Belorusiji, prema jednoj članici ODKB. Mislim da je nekorektno pokušavati integraciju u pravcu jedne organizacije u kojoj imate državu članicu protiv koje mi primenjujemo sankcije. Pored toga, u članu 37. Ugovora o osnivanju EU države članice su obavezne da u međunarodnim organizacijama, gde ne učestvuju sve države članice, država članica koja učestvuje zastupa interese i održava stavove EU. Tu je aktuelan primer sa kojim se može dokazati neodrživost pravca, pokušaja da Srbija ide i u jednom i u drugom pravcu. Naime, pre nekoliko dana je Evropski savet doneo zaključak u kojem, između ostalog, stoji jasna podrška sirijskoj opoziciji. Mislim da je svima nama poznato da ODKB, Organizacija dogovora za kolektivnu bezbednost, upravo u Siriji podržava vladajući režim. Sada zamislite situaciju kada Srbija bude u statusu posmatrača učestvovala u parlamentarnoj Skupštini ove organizacije, kada ovo pitanje bude stavljeno na dnevni red, kako će se izjašnjavati. Kao kandidat za članstvo u EU ima obavezu da zastupa interese EU. Kao posmatrač i verovatno budući član ove druge organizacije, verovatno bi trebala da deli stavove te organizacije. Dakle, sve u svemu, time ću zaključiti. Nadam se da sam uspeo da navedem dosta ili puno argumenata koji govore o tome da je sedenje na dve stolice nemoguće. Lepo je govoriti o tome da je potrebna saradnja sa svima, da treba pokazati otvorenost, ali u ovom slučaju, kada se radi o ovom pitanju, zajednička bezbedonosna i spoljna politika EU je konkurentna ili je ODKB konkurentska organizacija ovoj zajedničkoj politici EU. Jednostavno ne može jedna zemlja da bude i u jednoj i u drugoj organizaciji. Nije slučajno, time ću završiti, još jednom želim da podvučem, da nijedna ni država članica, ni kandidat, ni potencijalni kandidat za članstvo u EU nema ni status posmatrača i ne razmišlja o tom statusu u ovoj organizaciji. Dakle, iz svih ovih razloga smo protiv formiranja ove delegacije. Hvala.
Reč ima predlagač, mr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Hvala. Moram da kažem da sam danas tokom rasprave i ne samo u ovom trenutku kada govorimo o ovoj tački, nego i u toku rasprave o prethodnom setu, dosta slušao o temi za koju mislim da je shvataju suviše dramatično. U ovom trenutku imamo status pridruženog člana u parlamentarnoj skupštini NATO, iako Srbija nije uvek imala lepa i pozitivna iskustva sa NATO paktom , odlučili smo da kao Narodna skupština pristupimo ovoj parlamentarnoj dimenziji želeći da pokažemo da Srbija brine i o svojim strateškim interesima. Želimo da pristupimo u statusu posmatrača formiranjem parlamentarne delegacije pri ODKB. Znači, da budemo posmatrač u jednoj organizaciji koja takođe ima za svoje ciljeve očuvanje mira na prostorima na kojima organizacija deluje i širenjem demokratije. Ono što je važno, mislim da svi treba da shvate da Srbija, barem kako ja vidim, ne treba da zastupa ni ove, ni one ciljeve, nego svoje nacionalne interese. Srbija ne treba da se stalno vodi nekim tuđim idejama, nego onim idejama koje dovode do toga da naši građani žive bolje, da naši građani uživaju bolju zaštitu, da naši građani od našeg delovanja imaju korist. Znate li koja zemlja se danas najmanje pominjala tokom naše rasprave – Rusija. To ime uglavnom niko ne spominje. Spominje se Kazahstan, Belorusija, ali Rusiju nekako svi izbegavaju da kažu. Da, Rusija je čelna država ovog saveza. Da li smo bežali u prethodnim godinama od ekonomske saradnje sa Rusijom? Da li smo bili gadljivi na novac i na sporazume, kredite, na druge sporazume sa Rusijom kada smo razmišljali o tome? Da li su nam tada ti režimi bili autokratski, neprihvatljivi? Mislim da nisu. Mislim da smo tada razgovarali na neki drugi način. Amandmanom koji je podnela, kao predstavnik predlagača mogu da kažem, DS predlažu svog člana u ODKB. To sam prihvatio. Oni će imati svog predstavnika. Ova Skupština će sa najvećim brojem poslanika učestvovati. Oni predstavljaju dvotrećinski sastav parlamenta Srbije, što pokazuje da postoji određeno raspoloženje čitavog parlamenta Republike Srbije da učestvuje u ovoj organizaciji. Time ne isključujemo učešće u evropskoj odbrani i strateškom pravcu Srbije ka EU, ni na koji način. Samo želimo da Srbiji pružimo dodatne mogućnosti, da bude bolje zaštićena, da bude bolje prezentovana i da u statusu posmatrača posmatra. Voleo bih kada bi Srbija bila u statusu posmatrača u svim mogućim organizacijama. Zašto? Šta to šteti Republici Srbiji, ako imamo dovoljno novca da te ljude pošaljemo da razgovaraju, prate rad? Mislim da to nije problem za građane Srbije. Mislim da je to veliki plus za nas. Ako bi se vodili logikom da ne možemo da sarađujemo sa zemljama, gde ljudi žive kraće nego u Srbiji, onda ne bi mogli da sarađujemo sa mnogim drugim državama. Kada bi se Nemačka vodila, koja je inače i najbliži partner Rusije, 55% ekonomskog obima saradnje imaju sa Rusijom, tim principima, oni sa Rusijom ne bi sarađivali u narednih 50 godina. Nemačka inteligentno zastupa svoje nacionalne interese, sarađuje sa Rusijom gde god joj to odgovara, čak u mnogo većem obimu, nego Srbija danas. Ona shvata da je to strateški interes nemačke države i nemačkih građana. Srbija mora na takav način da zastupa svoje nacionalne interese. Republika Srbija mora da se osvesti i da počne da prati samo svoje nacionalne interese i da štiti ono što je nacionalni interes Republike Srbije. Mislim da je naše učešće u statusu posmatrača, što je za stepenicu niže od našeg učešća u parlamentarnoj Skupštini NATO, mi imamo mogućnost da dodatno zaštitimo interes građana Srbije i imamo mogućnost da pokažemo da je Srbija zaista okrenuta ka istoku i ka zapadu. Nama treba novac koji možemo da dobijemo od zemalja sa istoka i novac i tehnologije koje možemo da dobijemo od zemalja sa zapada. Čvrsto zastupamo našu tezu da želimo da idemo u EU. To je politika ove vladajuće većine. Znam da se to uvek pokušava osporiti na neki način, ali vam to ponavljam. Ono što je interes Republike Srbije u ovoj delegaciji, mislim da treba da bude jasno iskazano. Taj princip vojne neutralnosti za koju se Srbija zalaže, potpuno stojimo na tome. Mislim da mi nikada ne treba da budemo ni formalni član NATO, ni član ODKB, dovoljno je da smo u statusu posmatrača ili pridruženog člana u parlamentarnoj dimenziji sasvim jasno ističe našu privrženost vojnoj neutralnosti. Ne želimo da se stavimo ni na čiju stranu. Srbija je suviše mala da bi ona pravila balans i ona odlučivala šta će biti ovamo ili onamo. Srbija vodi računa o svojim nacionalnim interesima i mislim da pristupanjem ovoj organizaciji ide u pravcu toga da imamo širu osnovicu, da pokazujemo veću širinu za građane Srbije, da pokazujemo da brinemo, kao i Nemci, kako sam naveo, o tome da kada sarađujemo sa Rusijom imamo dobrog prijatelja tamo i da kada sarađujemo sa Nemačkom imamo dobrog prijatelja i tamo i da za naše građane obezbedimo jednu dugoročnu stabilnost i sigurnost. Mislim da je ovo bio cilj i mislim da će se na takav način, nadam se, najveći broj narodnih poslanika odnositi. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Laslo Varga. Izvolite.
Samo kratka replika o nekoliko stvari. Dakle, sa saradnjom se u potpunosti slažem. Nemačka je odličan primer. Da li Nemačka ima aspiracije da postane ili da ima status posmatrača u ovoj organizaciji? Ukoliko da, ni mi nećemo imati ništa protiv. Ali, ne postoji ni jedna članica EU, ni jedan kandidat, ni jedan potencijalni kandidat koji bi imao takve aspiracije. Što se tiče Parlamentarne skupštine NATO, i o tome sam govorio, postoji ogromna razlika. Cilj Parlamentarne skupštine NATO je saradnja upravo sa ovim državama. Cilj ove organizacije ne može da bude saradnja sa evropskim državama, sa članicama EU, jer u ovoj organizaciji nema i neće biti članica EU. Druga ogromna razlika između Parlamentarne skupštine NATO i ove organizacije jeste što je, između ostalih, i Rusija, odnosno Jermenija ima status pridružene članice u Parlamentarnoj skupštini NATO. Sa druge strane, u programu Partnerstva za mir učestvuju sve države članice ove organizacije, ODKB. Još jednom ponavljam, ni jedna članica EU, ni jedan potencijalni kandidat nema tu želju, odnosno nameru. Pre nekoliko meseci je bila rasprava o izmenama Zakona o Narodnoj banci. Mislim da su neki poslanici dokazali da se razumeju u evropske integracije. Tvrdim vam da je, ne ova odluka, nego ovaj pravac u suprotnosti sa ciljem da Srbija u jednom trenutku budu deo zajedničke evropske bezbednosne i odbrambene politike. U ovom trenutku se vode velike rasprave oko toga u EU. Naredne godine u decembru će Evropski savet imati jedan samit samo o ovoj temi, o nastavku saradnje u ovoj oblasti. Ukoliko ovo ne razumemo i na ovaj način idemo u suprotnom pravcu, onda sigurno samo otežavamo naš proces evropskih integracija, koji je i ovako izuzetno težak zbog nekih drugih razloga.
Hvala. Reč ima mr Nebojša Stefanović. Izvolite.
Kao što sam rekao, vi jeste formalno u pravu da Nemačka danas nije u ovoj organizaciji. Ali, da vam kažem, mnoge zemlje nisu bile u različitim organizacijama u različitim fazama njihovog postojanja. Kada je to odgovaralo njihovim nacionalnim i strateškim interesima, onda su tim organizacijama i pristupale. Da je neko 1999. ili 2000. godine izneo tezu da treba da pristupimo NATO ili Parlamentarnoj skupštini NATO, nisam siguran da bi ta ideja bila široko i dobro prihvaćena ni u parlamentu, ni među narodom. Menjaju se vremena. Vremena su takva da moramo da brinemo o svojim nacionalnim interesima. Predugo smo imali samo stav da mi budemo veći kritičari nego neko drugi. Ovo je na dnevnom redu već nekoliko dana. Nije tajna da će Srbija formirati ovu parlamentarnu skupštinsku delegaciju. Nisam čuo još nigde kritiku sa strane, da je neko rekao da Srbija, niti bi valjda bilo primereno da nas neko kritikuje na takav način, ali čini mi se da nekad sami sebi uvodimo veću autocenzuru nego što je to potrebno. I dalje mislim da je ovo dobar potez za Srbiju i za građane Srbije. Mi ovde ulazimo u statusu posmatrača. Ako Republika Srbija ikada bude procenila da je učešće u bilo kojoj parlamentarnoj skupštinskoj delegaciji, što stvarno mislim da će biti nemoguće, ali recimo da procenimo svi zajedno da to nanosi štetu bilo kom interesu građana Srbije, bilo da je to NATO ili ODKB, biću prvi koji će da glasa da iz te parlamentarne skupštinske delegacije istupimo. Sve vas pozivam da pratimo šta je od nacionalnog interesa za građane Republike Srbije i za Republiku Srbiju i da to bude osnovna ideja vodilja kada razgovaramo o bilo kakvoj odluci koju donosi ova Narodna skupština.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Laslo Varga, replika. Izvolite.
Još jedna replika, zaista kratka i neću više. Govorili ste o nacionalnim interesima i o tome sigurno treba voditi računa, ali verujem da treba voditi računa i o tome kakvoj organizaciji pristupamo ili pri kojoj organizaciji se formira ova delegacija. Verujem da vi, gospodine predsedniče Skupštine, znate šta se dešava u tom regionu, u Siriji, u Iranu itd. Ako to znate, onda morate znati i da postoje jasne aspiracije da možda naredna članica ove organizacije, punopravna članica bude upravo Iran. Zamislite onu situaciju u kojoj ćemo biti, makar u statusu posmatrača, u istoj organizaciji u kojoj će biti ova država o kojoj sam govorio, a koja je sigurno za EU i sa aspekta ekonomske saradnje neprihvatljiva. Tako da, nemam iluzija da će se ova odluka doneti i da će se ova delegacija formirati. Nije ovo, inače, i o tome sam govorio, inicijativa od pre nekoliko nedelja. Ovu inicijativu su u Skupštini podneli poslanici SRS u decembru 2010. godine. Oni su insistirali na formiranju ove delegacije, a prethodna vladajuća većina se uspešno suprotstavljala formiranju ove delegacije. Nažalost, na našu žalost, naravno, vaše je pravo da se sa ovim slažete, ova delegacija će se u danu za glasanje oformiti. Hvala.
Hvala. Gospodine Stefanoviću, izvolite.
I dalje želim da vas uverim da smatram da donosimo odluku koja je u najboljem interesu građana Srbije. Bez obzira na to, znate, mi smo članovi u Parlamentarnoj skupštini NATO, čije pojedine zemlje insistiraju na tome da KiM nije sastavni deo Republike Srbije i vi bi mogli da kažete da te zemlje rade na štetu interesa Republike Srbije, a mi smo i dalje pridruženi član u toj parlamentarnoj skupštini. Kada bismo sada te stvari stavili i merili, mogli bi da dođemo do različitih zaključaka, ali mislim da nacionalni interesi Republike Srbije moraju da budu dalekosežni i da moramo biti dalekovidi. One zemlje sa kojima želimo da ostvarimo saradnju ne vezujemo mi svojom odlukom danas, odnosno pravljenjem ove formalne skupštinske delegacije u statusu posmatrača Srbija sebi ne vezuje ruke. Srbija sebi omogućava da ima bolju saradnju sa različitim spektrom država, sa državama u kojima imamo ogromnu podršku u našoj spoljnoj politici, sa državama u kojima imao ogromnu ekonomsku i trgovinsku razmenu, sa državama sa kojima imamo potpisane strateške i nacionalne projekte iz oblasti energetike, iz onih oblasti u kojima omogućavamo Republici Srbiji da bude manje zavisna od bilo koga. Mislim da to treba da bude cilj naše politike, da budemo što manje zavisni od bilo koga, da se što više oslonimo na različiti broj država koje mogu da nam pruže određenu vrstu usluga i roba i svega ostalog, da ne moramo da pitamo bilo koga, ako smo u nekom monopolskom položaju, pa da moramo da molimo, već da možemo da budemo nezavisni u tom odlučivanju. Zato smatram da je formiranje ove skupštinske delegacije samo još jedna mogućnost da Republika Srbija ima veće mogućnosti da deluje, da ima mogućnosti uvida i u to šta se dešava u zemljama u okruženju, sa kojima ima ekonomsku saradnju. Opet ponavljam, ako ikada budemo doneli odluku ili procenimo da je učešće Srbije u bilo kojoj od delegacija štetno za interese Republike Srbije i za građane Republike Srbije, možemo u ovom parlamentu da odlučimo da iz te organizacije istupimo. Pogotovo što se radi o parlamentarnoj dimenziji, gde imamo ujedno status pridruženog člana, kao što je NATO, i gde imamo status posmatrača, kao što je ODKB, ako to u danu za glasanje izaberemo. I dalje zaista mislim da to ne da nije štetno po građane Srbije, već da građani Srbije od ovoga mogu da imaju samo korist. Nadam se da će nas pozvati i druge parlamentarne institucije kojima bi mogli da se pridružimo na ovakav način. Nemam ništa protiv da glasam da postanemo član i posmatrač u što širem broju parlamentarnih skupština, da bi Srbija mogla svojim učešćem, davanjem svog doprinosa da podigne ugled Republike Srbije, ali i da kaže otvoreno svoje mišljenje. Pozivam i te ljude koji budu članovi u svim parlamentarnim delegacijama da tamo ne zastupaju ni stavove NATO, ni stavove ODKB, već da zastupaju stavove i interese Republike Srbije, da tamo kažu ono što Srbija misli. Ako se to ne sviđa članicama ili organizacijama, neka nas iz tih organizacija isključe, ali mi ćemo zastupati ono što je interes građana Republike Srbije i nećemo se dodvoravati, kada odemo u delegaciju ODKB, onom što oni tamo kažu, niti ćemo se dodvoravati kada odemo u NATO onome što kažu ljudi iz NATO. Zastupaćemo jednako ono što je interes građana Republike Srbije i naše strateške, ekonomske, odbrambene i sve druge interese koje mi imamo. Mislim da svi oni koji su predstavnici Republike Srbije u izvršnim organima vlasti, u parlamentu ili u ma kojoj drugoj organizaciji moraju da se vode ovim načinom razmišljanja. Ako se nekome to ne sviđa, mi ne treba valjda da odustanemo od svojih nacionalnih interesa zato što će to nekome da se ne sviđa na sastanku u kome smo mi u statusu posmatrača, pa mu se nije svidelo šta je neko od naših članova izgovorio ili izjavio. Onda, u tom trenutku, mislim da je i bespredmetno da učestvujemo u takvoj vrsti organizacije. Dok se to ne dogodi, smatram da je povoljno da u što većem broju organizacija učestvujemo, da Srbija zna direktno šta se radi u svetu, da naši ljudi mogu direktno da učestvuju u tim forumima i, na kraju krajeva, da ti ljudi iz prve ruke čuju šta je to što Srbija ima da kaže. U velikom broju slučajeva bio sam prisutankad su mi predstavnici raznih zemalja i istoka i zapada pitali jedno vrlo prosto pitanje – gospodo, a gde ste vi? Znate, u proteklim mnogo godina niko iz Srbije nije došao da nam kaže, da nam objasni, da lobira, da pojasni, da pritisne, za razne teme. Mi veoma često pričamo samo o jednoj ili dve teme, o mnogim temama. Zašto nismo sa mnogim drugim zemljama sa kojima u poslednjih nekoliko meseci imamo intenzivnu saradnju, sa kojima ostvarujemo ogroman ekonomski porast saradnje. Razmenu koja je daleko veća nego ranije. Zašto to nismo uradili u prethodnom periodu? Da li nam je neko branio? Ili je to bio isto neki oblik autocenzure. Dakle, uveren sam da će naše pristupanje što većem broju parlamentarnih organizacija pa i od ODKB biti dobro za Republiku Srbiju i za njene građane. Ponavljam još jednom u svakom trenutku kad procenite da to izaziva štetne posledice po građane Republike Srbije spreman sam da u ovom parlamentu raspravljamo o bilo kojoj od tih odluka. Hvala.
Hvala. Izvolite gospodine Varga. (Nebojša Stefanović, sa mesta: Na osnovu čega mu dajte repliku?)
Zaista poslednja replika.
Ima pravo zbog tumačenja izlaganja. Izvolite, gospodine Varga.
Prvo oko nacionalnog interesa. Prvo bi trebalo raščistiti da li je ulazak u EU nacionalni interes, jer ako jeste onda iz toga proizilaze mnoge stvari. Između ostalog, iz toga proizilazi da u trenutku kada Srbija postane punopravna članica neće imati pravo da zastupa svoje stavove u ovakvim organizacijama. Jer, jednostavno u osnivačkom ugovoru EU stoji da u ovim slučajevima država članica je dužna da zastupa stavove EU, ne svoje stavove, to je jedna stvar. Druga stvar, nije tačno da ne moramo da pitamo druge kada se radi o ovoj oblasti. To se sve naravno odnosi na države članice EU. Naravno, u jednom trenutku će se odnositi i na nas. Naime, u istom tom ugovoru o osnivanju EU stoji i to sam citirao da pre preduzimanja bilo kakve obaveze u ovoj oblasti država članica je u obavezi da se konsultuje sa drugim državama članicama, odnosno sa EU. Ono što je ključno pitanje, to nije pitanje za ovaj trenutak, jer danas se o tome ne donosi odluka, ali će doći taj trenutak kada će se postaviti obaveza biranja između ova dva pravca i nadam se ćemo bar u onom trenutku izabrati onaj pravac koji je po našem dubokom uverenju pravi.
Hvala. Gospodine Stefanoviću, izvolite.
Srbija će svakako zastupati stavove EU kada bude članica EU i tada će se unutar EU boriti da njeni stavovi budu zastupljeni u stavovima EU. Naravno, neće Srbija kao članica EU se boriti protiv svojih nacionalnih interesa, bili bi potpuno nenormalni. Dakle, mi moramo i kada budemo članice EU da se borimo za one stavove unutar EU i da razgovaramo i sa mnogo većim državama EU nego što smo mi i sa onima koje su nam jednake po snazi, da ono što su nacionalni interesi Republike Srbije bude uvršćeno, te stavove koje EU, ne samo Srbija, nego koje i EU zastupa. Tako i vidim učešće Srbije u EU kao rad na jednom partnerstvu. Očekujem da ćemo mi kao partneri, a iskreno se nadam da će Srbija, u nekom relativno brzom roku postati punopravni član EU, da će Srbija u toj porodici evropskih zemalja naići na ravnopravne partnere koji će ono što shvate da su interesi građana Republike Srbije prepoznati kao svoje vrednosti u šta verujem da će većina građana koji su državljani zemalja EU deli. Mislim da je Srbija jedna normalna evropska zemlja čije su vrednosti upravo takve, gajenje normalnih porodica, gajenje ljudi koji žele da ovoj zemlji donesu dobro, što verujem da žele svi članovi ovog parlamenta. Dakle, mislim da će ti stavovi koje Srbija bude tada zastupala biti stavovi EU u koju su ugrađene norme, poštovanja vrednosti koje građani Srbije gaje, da će to biti poštovanje opštih vrednosti koje gaji ova zemlja. Naravno, mislim da je to potpuno prirodno. Mi danas imamo pravo da zastupamo ono što su naši nacionalni interesi. Mislim da je to potpuno ispravno i legitimno i imamo pravo da konsultujemo kao što uvek konsultujemo, ali na kraju odluku donose građani Srbije, ako hoćete i ovaj parlament. U tim trenucima odluku moramo doneti vođeni najvećom željom, da ispunimo šta su najveći interesi građana Srbije. Kada razgovaramo o ekonomskoj saradnji, kada razgovaramo o saradnji sa zemljama koje danas najviše investiraju u Srbiji, mi moramo biti jednako senzitivni i šta žele zemlje EU, jer su danas one koje najviše investiraju u Srbiju. Moramo biti senzitivni ka tome šta želi i Ruska Federacija koja je zemlja, koja je danas jedna od zemlja koja je najviše investirala u ovu zemlju. Moramo razgovarati i sa našim partnerima u Kini, moramo razgovarati sa SAD, sa različitim brojem zemalja koje imaju svoj interes u Srbiji i sa kojima Srbija danas ima različite ekonomske interese. Mislim da je to interes građana Srbije. Mi moramo biti otvoreni za sve, mi nismo dovoljno veliki da možemo da imamo luksuz da biramo levo ili desno, pogotovo kada se radi o ekonomskoj saradnji, a mislim da do sada, a očekujem da to neće biti ni od sada, naši stavovi neće biti uvredljivi za bilo koga, jer su naši stavovi ti koji održavaju upravo ove istinske vrednosti o kojima sam maločas govorio. Hvala.
Hvala. Gospodin Đurić, povreda Poslovnika.
Povredili ste član 27. Poslovnika Narodne skupštine. Dakle, ova rasprava traje gotovo već sat vremena. U nekoliko navrata ste po mom dubokom uverenju bez osnova dozvoljavali repliku. Pri tome mislim da postoji još jedna povreda Poslovnika, koju veoma lako možemo da rešimo. Gospodin Stefanović je predlagač ovog akta, da li je tako? Nije uobičajeno da predlagači sede u poslaničkim klupama posleničke partije kojoj pripadaju. Znači, možda bi bilo bolje i zbog važnosti ove odluke, zbog činjenice da je gospodin Stefanović i predsednik ovog parlamenta da on sedi na ovom mestu gde obično sede predstavnici predlagača i da na taj način vodimo raspravu. Molim vas, da omogućite da rasprava normalno teče. Dakle, već gotovo sat vremena narodni poslanici, predstavnici većine poslaničkih grupa uopšte ne mogu da učestvuju u raspravi zbog toga što ovde imamo desetak replika. To nije uobičajena praksa u Skupštini. Vi niste potpredsednica koja je sklona takvoj praksi i molim vas da ne pravite izuzetak u situaciji kada gospodin Stefanović, predsednik parlamenta, kada nastupa u ulozi ovlašćenog predlagača.
Smatram da nisam povredila član 27. Poslovnika, jer nigde nije utvrđeno u Poslovniku koliko vremena treba da prođe od prvog govornika do drugog govornika. Dakle, niti je određeno koliko puta mogu da dam repliku određenom narodnom poslaniku. Dakle, smatrala sam pošto je govorio gospodin Varga, gospodin Stefanović se javljao da odgovara na pitanja gospodina Varge, a član 104. podrazumeva da ima pravo na repliku i narodni poslanik koji je pogrešno protumačen u izlaganju. Stoga sam smatrala da gospodin Varga po tom osnovu traži pravo na repliku i zato sam dozvolila tu repliku. Što se tiče rasporeda sedenja, ne vidim uopšte u čemu je problem da gospodin Stefanović sedi u klupi stranke, poslaničke grupe kojoj pripada, s obzirom da je i do sada u Skupštini bila takva praksa da svaki predlagač, bez obzira da li je u pitanju predsednik odbora ili u ovom slučaju predsednik Skupštine, sedi upravo u klupama poslaničke grupe kojoj pripada. Da li želite da se u danu za glasanje izjasnimo o povredi Poslovnika? (Bojan Đurić, s mesta: Naravno da želim.) Dobro, u danu za glasanje ćemo se izjasniti o povredi Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo potpredsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, narodne poslanice, čuli smo puno reči od gospodina Stefanovića koji se danas nalazi u okviru ove tačke dnevnog reda u ulozi predlagača o tome šta se ovde zapravo dešava, o čemu će se ova skupština izjasniti kada bude glasala o ovoj tački dnevnog reda. Čuli smo puno saveta o tome kako Srbija treba da sarađuje sa svetom, kako treba da bude otvorena prema svima, kako moramo razgovarati, uspostaviti kontakt sa drugim zemljama. Nejasno je samo da li je to gospodin Stefanović pokušavao da ubedi nas u to da je Srbija zemlja koja mora sarađivati sa svetom ili je pokušavao da ubedi svoje birače i birače svoje stranke koji očigledno to još ne shvataju. Hajde, pre nego što krenete da delite lekcije nama kako treba sarađivati sa svetom da makar pokušate da uspostavite saradnju sa Hrvatskom, Bosnom i Hercegovinom i svim zemljama u kojima predstavnici vaše stranke i dalje nisu dobrodošli. Tako da nam te lekcije o tome kako treba sarađivati sa svima zaista nisu potrebne od predstavnika SNS, znamo mi to vrlo dobro. Ono što je ovde izostalo to je zapravo suština ove tačke dnevnog reda, a to je da danas Skupština Srbije razgovara o delegaciji koja će ovu skupštinu predstavljati u grupi zemalja bivšeg Sovjetskog Saveza koje se u javnosti nazivaju nekakvim istočnim NATO paktom. To ne bi bio problem da je opredeljenje Srbije takvo da se Srbija opredelila umesto evro-atlantskih, neko će reći samo evropskih integracija, za nekakve azijske integracije. Tendencija ove organizacije upravo jeste takva da majčica Rusija ponovo oko sebe okupi bivše zemlje Sovjetskog Saveza koje će još jednom držati pod nekom svojom bezbednosnom kapom. Pri tom shvatam interese zemalja koje učestvuju u organizaciji dogovora kolektivne bezbednosti da u njoj učestvuju. To su sve zemlje bivšeg Sovjetskog Saveza, to su države koje su decenijama bile članice Sovjetskog Saveza i koje su zbog toga vodile jedinstvenu bezbednosnu politiku, koje su imale strateške ciljeve, na isti način razvijale industriju, a njihova odbrambena politika i vojna industrija bile su isto tako razvijane u pravcu onih potreba koje Sovjetski Savez kao tadašnja velika država ima. Ono što mi nekako promiče to je interes Srbije da učestvuje u savezu sovjetskih država, ono što nije rečeno isto tako, a gospodin Varga je u jednom momentu rekao da ovo nije nova inicijativa, ovo je stara inicijativa SRS koja u ovoj skupštini do sada nije uspevala da dobije potrebnu većinu, ali evo SNS, iako je promenila ime, politiku SRS očigledno nastavlja. Ono što je problem je to što će Srbija kao zemlja koja, ja se nadam, još uvek teži ka tome, da postane članica EU, vrlo brzo doći u situaciju da bira između stavova jedne organizacije i stavova druge organizacije. Ono što je problematično je to što se u organizaciji dogovora o kolektivnoj bezbednosti mahom nalaze zemlje koje su po svim međunarodnim standardima veoma nisko kotirane, kada je u pitanju nivo demokratije, kada su u pitanju ljudska i manjinska prava i slobode, kada je u pitanju sloboda medija. Meni nije jasno zbog čega neko pokušava Srbiju da svrsta u to društvo zemalja gde Srbija zaista ni geografski, ni strateški, ni po svom političkom opredeljenju ni po onome za šta se ja nadam da je naš cilj, nikako ne može pripadati. Gospodin Stefanović je čak nadahnuto govoreći o tome koje su sve prednosti toga, rekao otprilike kako mi treba tamo da budemo, da bismo bili prisutni i da vidimo šta se dešava, kao da to ne povlači za sobom nekakve političke posledice, a povlači. Ne radi se o skupu posmatrača ptica, gde mi treba da budemo prisutni da bismo čuli koje su nove tendencije, već se radi o organizaciji koja ima zajedničku spoljno-bezbednosnu politiku, koja je u momentima direktno suprotstavljena zajedničkoj spoljno-bezbednosnoj politici EU, a Srbija, ukoliko je ostala opredeljena ka članstvu u EU, vrlo brzo će morati da se odrekne jednog dela svog suvereniteta kada je to u pitanju i da prihvati zajedničku spoljno-bezbednosnu politiku EU. U jednom momentu će jedno isključivati drugo i to nije nešto što je na Srbiji da odluči, to je prosto tok stvari. Bilo bi interesantno onda da čujemo da li mi i dalje želimo da postanemo članica EU ili smo se opredelili 70 godina nakon što je ova zemlja rekla – ne, Staljinu, da postanemo deo novog Varšavskog pakta.
Hvala. Reč ima mr Nebojša Stefanović.
Veoma sam jasno rekao i nije mi problem da ovde ponavljam više puta večeras i zaista ću to činiti. Srbija, odnosno opredeljenje ove vladajuće većine je da Srbija ide ka EU. To nekome može da se sviđa ili da se ne sviđa, ali to je tako. Međutim, ono što ste vi rekli i što svakako ne stoji, a to je da imamo loše odnose, zato što predstavnici moje stranke nisu dobrodošli negde. Što se tiče Hrvatske, BiH, Srbija želi zaista da stvara jednu dobru regionalnu politiku i regionalnu atmosferu. Mi se trudimo da kroz naše delovanje imamo kontakte sa predstavnicima ovih država i da tu štitimo nacionalne interese Republike Srbije. Kada je Republika Hrvatska proterala stotine hiljada Srba sa svoje teritorije, kada im je onemogućila da imaju normalne živote, da nemaju kuće, a posetio sam te ljude, obišao i Benkovac, Knin, video na kakav način i u kakvim uslovima žive ti ljudi, kako izgledaju zgarišta njihovih kuća, kako izgledaju tzv. obnovljene kuće, da nemaju ni škole, ni bolnice, a mesto da se zaposle, pogotovo, katastrofalno izgleda to danas. Hrvatska treba da postane član EU uskoro. Mi samo želimo da Republika Hrvatska sa kojom Srbija želi da ostvari dobru saradnju, ispuni svoje međunarodne obaveze, svoje obaveze kao članica EU i mislim da Republika Srbija na tome treba da insistira, da se omogući Srbima da se vrate u Hrvatsku, da im se omogući pravo na imovinu, pravo na stanarska prava, pravo na zapošljavanje, pravo na plate i penzije i to je stvar koju mi ne treba da guramo pod tepih, jer to je interes građana Republike Srbije, to su naši nacionalni interesi. Što se tiče BiH, mislim da saradnja sa BiH napreduje, da se naši odnosi u regionu značajno poboljšavaju, mislim da se isto dešava i sa Republikom Crnom Gorom. Mislim da ova vladajuća većina izuzetno vodi računa o tome, jer Srbija mora imati dobro regionalno partnerstvo u saradnji sa svim zemljama u svom okruženju. Što se tiče teme, mi svakako nećemo biti stranka koja se zalaže ni za korupciju, a ni za kriminal, ni za prebijanje ljudi uz pet telohranitelja, nećemo se zalagati za to da budemo deo bilo kakvih koruptivnih procesa. Zalagaćemo se, i očigledno, mi takvi, najgori, za razliku od vas koji ste mnogo finiji i bolji, uvek nekako imamo 15 ili 20 puta veću podršku od građana Srbije, uvek imamo nekako mnogo više glasova i očigledno da građani Srbije prepoznaju da ipak SNS vodi politiku koja najviše koristi njihovim interesima. Upravo zato smo mi danas i najsnažnija stranka ove države. Hvala vam.
Narodna poslanica Aleksandra Jerkov, replika.
Lepo je čuti da smo mi nedvosmisleno opredeljeni za članstvo u EU, ali dajte da to pokažemo. Prva ću se složiti oko toga kakve imaju probleme ljudi koji su izbegli iz Hrvatske. Ne vidim kako će se oni rešiti? Tako što se ne komunicira sa predstavnicima Hrvatske, nego se daju izjave koje još više produbljuju probleme koji postoje između dve zemlje? Vi možda nećete biti stranka koja to radi, ali ste vi bili stranka koja je slala dobrovoljce da ubijaju ljude u svim tim zemljama koje spominjete…
Molim vas, gospođo Jerkov, poštujte dostojanstvo Skupštine.
… O čemu se radi, gospođo? …I uvek ćete ostati stranka koja je na mitingu prorekla ubistvo premijera. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Poštovana potpredsednice, predsedniče Skupštine u ulozi predlagača ovog akta, a onda i stranačkog portparola, dame i gospodo narodni poslanici, ja sam zbog ovoga malopre intervenisao, očekujući da će se u jednom trenutku ova rasprava spustiti na ovaj nivo da predsednik parlamenta kao predstavnik predlagača, odnosno kao predlagač ovog akta, govori sa drugog mesta. Ovde su simboličke stvari uvek vrlo važne i zbog toga sam mislio da ćemo nekako na mnogo kvalitetniji način očuvati dostojanstvo ovog parlamenta, ukoliko to budemo uradili. U redu, vaša odluka je bila drugačija i žao mi je što se to dogodilo. Znate šta, gospodine Stefanoviću, nije bilo sporno da imate nekoliko puta veću podršku za svoju politiku ni 1991. godine, ni 1992. godine, ni 1993. godine. Vreme je pokazalo da tada vi niste bili u pravu, a da su u pravu bili oni koji su imali, kako vi kažete, nekoliko puta manju podršku. Rekli ste da teško da biste našli ljude ili političke partije u Srbiji, koja bi se 1999. godine ili 2000. godine zalagale za neki drugačiji, prozapadni politički put ili za … (Nebojša Stefanović: NATO. Nemojte mi se direktno obraćati, nemate pravo po Poslovniku.) Nemojte mi dobacivati sa mesta.
Molim narodne poslanike da omogućimo govorniku da govori.
Ne, meni ne smeta. Samo kažem da ste predsednik parlamenta i da morate da dajete primer. Ili ste govorili o tome da bi bilo teško zamisliti tada, da se donese politička odluka koja bi podrazumevala naše bliže integracije sa NATO paktom.
Molim vas gospodine Đuriću, nemojte direktno da se obraćate narodnom poslaniku.
Ali ovde je uobičajeno da se predstavniku predlagača direktno obraća. Da li je gospodin Stefanović predstavnik predlagača? Da li jeste?
Jeste.
Kako se obraćamo ministrima?
U tom kontekstu mu se obraćajte, kao predstavniku predlagača.
Kako mislite drugačije da mu se obraćam? Zbog toga kažem da je bolje da ovde sedi, da imamo normalnu atmosferu, zbog toga sam na to ukazivao.
Nastavite gospodine Đuriću.
Vidite, vi ste 1999. godine u ovoj istoj zgradi, ubedljivom parlamentarnom većinom doneli idiotsku političku odluku, da mi pristupimo ujedinjenju sa Rusijom i Belorusijom. Pa naravno da je to bila idiotska odluka, pošto je prvo o toj odluci mislila sama Ruska Federacija, koja je bila zblanuta uopšte nečijom idejom, da može da se ujedinjuje sa njom, a da je nekoliko hiljada kilometara udaljen, pa se tako ta inicijativa i završila.
Molim vas gospodine Đuriću.
U tom kontekstu, ovo jeste nekakav napredak. Predstavnici istih političkih snaga, danas pod drugačijim političkim imenima, predlažu jedan politički akt, koji je svakako manje ozbiljan ili manje opasan, ovo je samo učešće u svojstvu posmatrača u parlamentarnoj skupštini, "vona bi" novog Varšavskog pakta, i to je svakako manje nego što je to bila odluka iz 1999. godine. Gospodin Stefanović je takođe predložio jedan zanimljiv model političkog odlučivanja, a to je da mi u ovaj aranžman uđemo, da donesemo odluku, a da onda izađemo iz tog aranžmana, ukoliko on vodi nečemu, što bi ugrožavalo vitalne nacionalne interese Srbije. Računam da sam vas tada, gotovo tačno citirao. Ja vam predlažem isto to na drugom primeru. Hajde da donesemo odluku o ulasku u Srbiju u proces pridruživanja NATO savezu, a da onda, ukoliko to u nekom trenutku ozbiljno ugrozi nacionalne interese Srbije, isto tako donesemo političku odluku, pravno obavezujuću, da iz tog procesa izađemo. Kao što znate, to je moguće. Zbog čega ne postoji politička spremnost da takvu odluku donese? Treća ili četvrta stvar, ja sam se nadao da je predsednik ovog parlamenta bio u prilici da pre opozicionih političkih partija vidi tekst ili nacrt teksta platforme o Kosovu. Iz ovoga što je govorio, ja se bojim da on taj tekst nije video, pošto ne verujem da bi na ovaj način govorio, da je sa tekstom detaljno upoznat. Između ostalog, prema onome koliko znam, ne znam da li je još uvek oznaka "državna tajna" na tom dokumentu, ni na jednom mestu taj dokument ne govori ni o ovom savezu ni o ambiciji Srbije da svoje nacionalne interese van okvira EU i bez bliske saradnje na ovaj ili onaj način sa NATO savezom. (Predsedavajuća: Samo se vratite na temu.) Postoje izričite odredbe platforme, buduće platforme o Kosovu verovatno, koje kažu da nacionalni interesi Srbije na Kosovu i Metohiji, da opstanak, da kvalitet života, da bezbednost, ostvarivanje prava, nekoliko desetina hiljada Srba na Kosovu isključivo zavise od prisustva, ponašanja i odnosa sa KFOR/ NATO. Zbog toga za Srbiju, odnos sa NATO savezom i odnos sa ovom organizacijom o kojoj mi danas govorimo ne može biti u istoj ravni. Rusija, i nije tačno da danas niko nije pomenuo Rusiju, niko ovde nema ambiciju ili makar to nema LDP da se pretvara, jasno je da je Ruska Federacija politički, kako god hoćete, lider u svakom smislu ove organizacije o kojoj govorimo. Rusija ima pravo da pravi organizacije kakve želi, da to bude jedna vrsta njenog odgovora na neke druge procese u Evropi, na NATO savez, na spoljnu, odbrambenu politiku EU, itd. To imaju pravo da rade i sve druge zemlje, posebno one koje se nalaze u neposrednom okruženju Rusije. Ne vidim kakva je veza Srbije sa Rusijom i tom organizacijom u ovom smislu? Zbog čega kao argument ističete to da mi imamo ozbiljnu razvijenu ekonomsku saradnju, ekonomske interese, energetska i svaku drugu vrstu investicija sa Ruskom Federacijom i da zbog toga moramo da budemo u ovom statusu? Da vas podsetim, takve ili još razvijenije odnose sa Rusijom imaju i mnoge druge države, ne samo Nemačka, ne samo najznačajnije zemlje EU, nego i zemlje našeg okruženja. Vi ste gospodine Stefanoviću insistirali na konceptu koji podrazumeva da će se kroz vojnu neutralnost sa jedne strane, a ulazak u ovaj aranžman sa druge strane, obezbediti nezavisnost Republike Srbije, njena mogućnost da bude nezavisna ili da bude na nekoj vrsti sredokraće, između zapada, istoka, zapadnog i istočnog uticaja, pa ste kao jedan od bitnih elemenata, a to je u pitanjima bezbednosti uvek bitno, navodili pitanje energetske nezavisnosti, navodeći u prilog teze da je Srbija energetski nezavisna i odnose koje imamo sa Rusijom, odnosno energetski sporazumi. Izvinite, ali to je notorna neistina. Srbija nije nezavisna u energetskim odnosima sa Rusijom i to možemo da dokažemo na koliko god hoćete načina. Vi kažete da mi zbog toga što smo prodali ispod cene Naftnu industriju Srbije ruskoj državnoj kompaniji, zbog toga što smo jedina zemlja u okruženju, u Evropi, koja je manjinski akcionar u južnom toku i manjinski akcionar u podzemnom skladištu, da je to dokaz da mi imamo bolje odnose sa Ruskom Federacijom, u odnosu na one države koje, ne samo da nisu članice, odnosno posmatrači u parlamentarnoj Skupštini ove ruske organizacije, nego su članice NATO saveza. Jedan od vaših ključnih političkih argumenata je bio to da je dobro, korisno, u skladu sa nacionalnim interesima ove zemlje, da ćemo ostvariti bolje rezultate u ekonomskoj, energetskoj, političkoj i svakoj drugoj saradnji sa Rusijom, ukoliko budemo ušli u ovaj status. Ali, kako to da države koje su u NATO savezu, makar na generalnom, formalnom nivou su na neki način suprotstavljene Rusiji, odnosno Ruskoj Federaciji u vojno-bezbednosnim pitanjima, kako one na kraju imaju bolje uslove u energetskoj saradnji nego što to ima u energetskim aranžmanima, nego što to ima Srbija, koja je toliko bliska, koja ima toliko razvijene odnose, koja je jedina zemlja ovog dela sveta, koja se opredelila za potpuno pogrešan koncept i neodrživ koncept vojne neutralnosti? Moje kritike ovog vašeg stava i predlog ove odluke se svakako donekle razlikuju od onih primedbi koje dolaze iz redova nekih drugih opozicionih partija. Pretpostavljam da će vas DS, neke druge partije, kritikovati sa stanovišta toga što se ovim narušava neka vrsta vojne neutralnosti. Mislim da to nije tačno. U tom smislu je vaša argumentacija tačna, da mi sa druge strane imamo neku saradnju sa NATO i da to možete da pravdate kao očuvanje koncepta neutralnosti. Politička pozicija LDP je drugačija. Mi mislimo da Srbija treba da bude članica NATO i da je u najboljem nacionalnom interesu Republike Srbije da što je moguće pre, pokrene politički proces priključenja NATO. Zbog toga mislimo da je neodrživo da u isto vreme ova zemlja ulazi u drugačiji, prvo, da tako kažem, parlamentarno-politički, a onda u jednom trenutku neminovno i ugovorni ili pravno obavezujući aranžman sa ovom organizacijom. Negde duboko politički je gospođica Jerkov u pravu. Političku odluku o ovom pitanju je ova zemlja donela 1948. godine i ukoliko smo tada, kao takođe slaba zemlja, bez obzira na razlike u veličini, imali snage da je donesemo, zbog čega danas ne možemo da se odupremo toj ambiciji da budemo uključeni u jedan savez koji nije naše prirodno stanje, koje nije naš prirodni izbor, koji nije u najboljem interesu ove zemlje? Dakle, interese, prava, položaj srpskog naroda na Kosovu neće braniti pripadnici nijedne od armija ovih zemalja ili neće je braniti pripadnici ovog saveza koji se formira, braniće ih, i sada moraju to da čine, pripadnici jednog drugog vojnog saveza. Vi kažete, čitav dan se to provlači kroz raspravu, da Srbija mora da bude vojno neutralna zbog toga što je to utvrđeno obavezujućom rezolucijom, deklaracijom ovog Parlamenta. Kao što znate, svaka odluka ovog Parlamenta, rezolucije i deklaracije naročito, mogu da se menjaju. Hajde da krenemo tačku po tačku te deklaracije u kojoj se nalazi ta rečenica ili polurečenica o vojnoj neutralnosti. Videćete da gotovo nijedna od preostalih tačaka više nije politički na snazi, da je, ako hoćete, vaša politička partija racionalno odustala od jednog dela ili većine tih stavova, kao i iz svih onih nabusitih, svađalačkih, antizapadnih, ako hoćete, stavova iz većine od osam ili devet deklaracija, koliko je ova skupština pod različitim parlamentarnim većinama, da budemo pošteni, usvajala u prethodnih nekoliko godina. Ima još jedno vrlo važno pitanje. Mislim da o tome moramo da govorimo kada raspravljamo o izboru parlamentarnih tela, odnosno delegacija. Dodatno sam zabrinut i zbog predloženog sastava ove delegacije, pogotovo zbog činjenice da je u njoj kao predstavnik najveće parlamentarne stranke gospodin Drecun. Nemam poverenja da će gospodin Drecun zastupati stavove koji bi bili primereni Srbiji kao vojno neutralnoj zemlji i da će na podjednako kvalitetan i ozbiljan način braniti stav, opredeljenje, političku orijentaciju Srbije kao zemlje koja želi da postane članica EU. U politici raniji život nije sve, ali je, po pravilu, vrlo bitan. Politička javnost, svi ljudi u ovom parlamentu znaju kakvi su bili i kakvi su politički stavovi, stil, kako god hoćete, gospodina Drecuna. Zbog toga mislim da delegacija u kojoj bi bio i on ne bi mogla i da nije u stanju, da nije spremna da predstavlja interese Srbije ili stav Srbije, u odnosu na ova pitanja bezbednosti, onako kako to danas pokušava, krajnje blago i neutralno da nam prestavi gospodin Stefanović kao predlagač ovog akta. Nije tačno čak ni da Rusija ovo traži od Srbije. Da je to tačno, ona bi to tražila od svih drugih zemlja sa kojima ima razvijene odnose. Poslanici DSS, čini mi se, u ovom parlamentu poslednjih nekoliko nedelja vrlo intenzivno ističu činjenicu da je, recimo, Kipar kao zemlja članica EU, ušla u vrlo povoljan kreditni aranžman sa Ruskom Federacijom. To ne znači da je Rusija, s druge strane, tražila od Kipra da istupi iz svih saveza, iz svih organizacija u kojima se nalazi i da se opredeli ili za koncept neutralnosti ili za koncept ulaska u posmatrački status u organizaciji o kojoj danas ovde govorimo. Teza da će možda Nemačka u nekom trenutku napustiti sve organizacije u kojima se nalazi, u kojima ne samo da se nalazi, nego je oslonac, jedan od osnivača, stub i priključiti se ovoj organizaciji ili, što je druga varijanta, da postojeći NATO savez, da sve druge organizacije prosto prerastu u ovu, da se na neki način priključe, što jeste očigledno jedna od ideja potpuno nerealnih, zapravo nema nikakav dodir sa stvarnošću. Naravno da Nemačka ima nekoliko desetina puta razvijenije odnose sa Rusijom i Ruskom Federacijom, nego što to ima Srbija. Razlozi su pre svega posledica toga što je sama Nemačka mnogo puta razvijenija zemlja od Srbije, ali i činjenica da su ti odnosi postavljeni na vrlo čistim i racionalnim osnovama. Nemačka je svoje nacionalne interese, onako kako ih ona vidi u modernom svetu, definisala posle strašnog iskustva Drugog svetskog rata. Ona od ključnih stavki nije odstupila, a one su podrazumevale vrlo predan rad na izgradnji EU i vrlo važnu vezanost za NATO. Niti Rusija traži od Nemačke da napusti te procese, niti je to ograničava u poslovnim, komercijalnim aranžmanima koje zaključuje. Po kojoj ceni kupuju nemačke kompanije gas od Rusije, a po kojoj ceni kupuje srpska kompanija "Srbijagas" preko ruske kompanije "Jugorosgas"? To je merilo kvaliteta zemalja, a ne činjenica da li se nalazite u posmatračkom ili bilo kom drugom statusu u ovoj organizaciji. Kada govorimo o uticaju ovde potencijalne odluke koju ćete, nažalost, očigledno doneti u danu za glasanje i naših evropskih integracija, bojim se da vi pokazujete suštinsko ne razumevanje smisla evropskih integracija. Nemojte da očekujete da vam svaki put neki ambasador neke od zemlja EU ili gospodin Dežer u susretu ili na konferenciji za medije kaže šta može, šta ne može. To nije način funkcionisanja EU. Neke od tih stvari, odnosno propisivanje onoga šta može, a šta ne može, sadržano je u dokumentima koje prihvatamo i koje potpisujemo. Pošto se politika ovde prečesto svodi samo na simboličko pitanje ko ima penkalo, ko potpisuje Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i ko se slika ispod koje zastave, onda sadržaj dokumenata koje potpisujemo vrlo često ostane nepoznat ne samo javnosti, što je veliki problem, nego i onima koji su dokument potpisali ili ga na bilo koji način usvajali i potvrđivali. To nije primedba koja nije vezana ekskluzivno za vas ili za vašu političku partiju. Bilo je toga mnogo na mnogo opasnih načina i u prethodnim godinama kada je neko drugi vršio političku vlast u ovoj zemlji i zbog toga su evropske integracije kod nas postavljeni na taj način da svako malo, čekamo da dođe neki ambasador na kanabe da vidimo da li postoji neki novi uslov ili ne postoji. Mi kao zemlja nismo u stanju da uspostavimo mehanizme da ono što zovete uslove, a ja bih rekao, pravila funkcionisanja EU, da budu uspostavljena i funkcionišu sama od sebe. Garantujem vam, juče sam video da je ministar Ljajić obećao Vensanu Dežeru da će proces digitalizacije biti završen do juna 2015. godine i garantujem vam da ćemo u aprilu, maju mesecu raspravljati o tome da li nas EU ucenjuje, pritiska i tera da imamo digitalizaciju naših medija. To je zbog toga što mi tako gledamo na te procese. U ovoj situaciji će se to isto desiti. Danas sam bio frapiran kada sam čuo, nekome od vaših poslanika je to izletelo, da vi planirate da taj ruski centar u Nišu, zajednički humanitarni centar, zovite ga formalno kako god hoćete, preraste u regionalni energetski centar u jednom trenutku. Da li ste vi svesni u kolikoj je to koliziji sa našim obavezama u narednim mesecima i godinama u procesu evropskog pridruživanja? Kada budete otvorili prva poglavlja u procesu pregovora, kada god to bude bilo, videćete zbog čega je to toliko problematično. Vi možete da imate sjajne političke odnose, kakve god hoćete sa Rusijom, ali ne možete da pravite modele saradnje koji su konkurentski onima za koje je zainteresovana i koje je uspostavila EU i za koje racionalno očekuje da tim modelima budu privrženi i učestvuju oni koji su sami iskazali ambiciju da jednog dana postanu zemlja članica. Ne traži EU i neće tražiti od nas da ne budemo u ovoj organizaciji, već će nam samo postaviti pitanje kako ćemo voditi zajedničku, spoljnu i bezbednosnu politiku, a sedimo kao posmatrači, nije važno na koji način, u organizaciji gde nema ni jedne druge zemlje članice EU. Pošto već imamo problem, mi ćemo jednog lepog dana, kada budemo blizu postanka, odnosno ulaska u članstvo EU, biti jedina zemlja koja prolazi kroz taj proces, a da je vojno neutralna, odnosno da se nije opredelila za NATO. Zbog toga će sumnja, stepen očekivanja, pa ako hoćete na kraju i pritisci prema ovoj zemlji biti veći nego što su prema nekim drugim zemljama. Za sam kraj, nemojte u ovom parlamentu govoriti da neko sa istoka ili zapada, sasvim svejedno, poklanja bilo šta ovoj zemlji, izuzev ovih 170 miliona evra, koje sledeće godine dobijamo kao poklon od EU, a sve druge kredite uzimamo i sve druge kredite plaćamo i to je potpuno normalno. Dakle, uvek sam za to da pravimo investicije, ako ne možemo, da uzimate kredite kao što ih stalno uzimate, da to bude pod onim uslovima koji su najpovoljniji za nas, ali čini mi se da sam čuo gospodina Vučića koji je rekao da još uvek nisu stigli krediti od nekih zemalja od kojih smo to očekivali.
Reč ima Nebojša Stefanović. Izvolite.
Nisam rekao da je bilo ko šta poklanjao. To stvarno nisam rekao niti mislim da nam bilo ko šta poklanja. Treba da se trudimo da naši ekonomski odnosi sa svim zemljama budu i tu se slažem sa vama, što povoljniji. Da mi budemo ti koji po najpovoljnijoj ceni kupujemo gas sa istoka i sa zapada, a ne na bilo koji način da mi budemo u podređenom položaju. Što se tiče onog što ste rekli na početku, vojne neutralnosti, u tome je suštinski koncept nerazumevanja između vas i mene. Znači, između svih onih koji tvrde da mi treba da uđemo u NATO pakt. Ne smatram i ima pravo na to mišljenje, ne smatram da Srbija treba da uđe u NATO pakt. Ne mislim da je to dobro i ne mislim da Srbija treba da bude opredeljena da bude članica NATO pakta i tačka. To je moje mišljenje i imam pravo na to. Isto tako, Srbija neće biti ni član ODKB. Srbija će imati status posmatrača. O tome kako se brani Kosovo, nadam se da ćemo doći do trenutka da ni jedna vojna sila neće morati da brani Srbe na Kosovu, nego će oni imati normalan život zato što ćemo se mi izboriti za njega. Možete pitati kolege u ovoj skupštini, koji su se bavili spoljnim poslovima u nekom prethodnom sazivu, šta znači Rezolucija 1244 i ko Srbiji najviše pomaže u Savetu bezbednosti. Koje su to članice Saveta bezbednosti koje isto tako, ne vojnom silom, nego silom diplomatskih argumenata, brane pozicije Republike Srbije. Mislim da je to veoma značajna stvar koju ne treba da zaboravimo. U svim dokumentima na koje se poziva i ova skupština, i ova i prethodna Vlada, uvek se isticala Rezolucija 1244. Uvek i to je ono što je jedan čvrst garant toga da mi sačuvamo Kosovo i Metohiju u sastavu Srbije. Da nema te rezolucije, danas nas niko ne bi ništa ni pitao. Što se tiče energetske nezavisnosti i toga šta je Rusija tražila od nas, nisam nikome ništa prodavao, niti je to činila moja stranka. Ništa nismo nikome prodavali niti od bilo koga šta kupovali. Ono što smo sprovodili, sprovodili smo od trenutka kada moja stranka učestvuje u vlasti, a ono što hoću da vam kažem jeste da su ti sporazumi danas, poput Južnog toka, koji danas zaobilazi Ukrajinu iz razloga što je u prošlosti imala mnogo takvih želja da zaustavi protok gasa, da podigne cenu i da uslovljava cenu. Danas Ukrajine nema na tom putokazu i ona će po skupljim cenama morati da kupuje gas u odnosu na to kako je bilo ranije. Kroz Srbiju će proći jedan deo kraka Južnog toka i mi ćemo zahvaljujući tome i tom strateškom energetskom partnerstvu, imati mogućnost da gubimo naftni gas iz nekih drugih zemalja i iz Ruske Federacije. Imaćemo mogućnosti. Što se tiče traženja, Rusija nije ništa tražila od nas. Šta može, a šta ne može to kažu građani Republike Srbije, a ne strani ambasador. Dok sam ja predsednik Narodne skupštine meni ni jedan strani ambasador neće reći šta nešto u mojoj zemlji može ili ne može. Sa tim ću doći pred vas, pa će ova narodna skupština reći šta može, a šta ne može. Šta kaže Narodna skupština, to će morati i ova i svaka Vlada buduća da poštuje volju većine u Narodnoj skupštini. To ni jedna Vlada neće moći da radi mimo toga. Što se mene tiče, sasvim sam zadovoljan i kada se slikam da iza mene bude zastava Republike Srbije, ne mora da bude ni jedna više. Sasvim sam siguran. Što se tiče našeg strateškog cilja, to je da uđemo i da budemo punopravni član EU. Ne vidim i dalje, iako ste stalno postavlja taj paritet – ako postanemo posmatrači u ODKB, gotovo, ne možemo da uđemo u EU. To niko nije rekao, niti će ko da kaže. Mi time ne ugrožavamo ništa. Ulazimo kao parlamentarna delegacija, postajemo posmatrači u jednoj organizaciji u kojoj Srbija ima mogućnost da čuje šta druge zemlje rade, na osnovu principa koje zastupaju. Što se tiče svih ugovora koje ovde zaključujem, pojedini narodni poslanici imaju pravo da iznesu svoje stavove, ali mi poštujemo samo ono što je usvojeno na sednici Narodne skupštine. U svakom od tih dokumenata, pa i u ovom za saradnju vezano za Srpsko-Ruski humanitarni centar koji se gradi u Nišu, poštovaćemo ono što piše u sporazumu koji usvoji Narodna skupština i to je to.
Reč ima Marko Atlagić, povreda Poslovnika.
Poštovana predsedavajuća, smatram da je prekršen i to brutalno, član 104. i 107. koji govori o uvredama i dostojanstvu Narodne skupštine. Kada je prethodni govornik nazvao čitavu jednu grupu da je donela idiotsku odluku. Zaista smatram da smo mi narodni poslanici u ovoj skupštini prevazišli taj rečnik, da tako jedni drugima govorimo. Isto iz te poslaničke grupe je i mene u prethodnom delu uvredio i pogrešno tumačio. Samo da kažem da se nismo dobro razumeli. Naime, učešće u ovim parlamentarnim grupama…
Gospodine Atlagiću, niste dobili pravo na repliku. Možete samo da obrazložite povredu Poslovnika.
Samo jedna rečenica da završim. Dakle, učešćem u parlamentarnim grupama se želi neutralnost jednih i drugih, sarađivanje sa istokom i zapadom. Kao što je Sveti Sava, rekao neki su mislili da smo mi zapad na istoku, a istok na zapadu. I ništa drugo. Molim vas, znam da sam to izrekao… [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Atlagiću, molim vas. Rekli ste da sam povredila član 104. Poslovnika koji reguliše repliku. Vaše obrazloženje nema veze sa članom 104 [[Marko Atlagić, s mesta: Nije replika nego povreda Poslovnika.]] Da, ali član 104. je u vezi za replikom. Regulisana je replika, a vaše obrazloženje zaista nije imalo veze sa tim članom Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, replika. Izvolite.
Replika gospodinu Stefanoviću. Pre toga gospodinu Atlagiću, pretpostavljam da ste mislili na ono što je Sveti Sava rekao. Vi gospodine Stefanoviću, prvo, nije tačno da vaša politička partija nije učestvovala u prodaji, pošto su poslaničke grupe tada već Napred Srbijo, ako se dobro sećam, SRS, da ne ulazim u to ko je kada u kojoj partiji bio u jesen i zimu 2008. godine, je glasala za ratifikaciju energetskog sporazuma sa Rusijom. Onda su iz toga proistekla tri posebna ugovora, mislim da ih je na kraju analizirao gospodin Borislav Stefanović, koji je ovde. Na osnovu njih je Vlada isključivo u onim okvirima koje ste vi narodni poslanici postavili, znači, sporazumom za koji ste glasali, koji ste ratifikovali ovde, Srbija je odlučila da ima najviše 49% u vlasništvu "NIS Gaspromnjeft", a da ruska strana ima najmanje 51%. Dakle, nije tadašnja izvršna vlast kriva za to, ili je makar kriva u istoj onoj meri u kojoj su njihovi poslanici, kao što su to radili i vaši poslanici, glasali za taj dokument. Ne znam da li na to vreme može da vas podseti gospodin Arsić, on se sa mnogo više slatke reminensencije, seća ovog vremena, 2001, 2002. godine. To je ono što se desilo pre samo četiri godine. Prosto je važno, čudi me da ste to zaboravili. Niste rekli možda da nam poklone, rekli ste kredite koje nam daju i istok i zapad i investicije koje nam daju istok i zapad. Nije to uobičajeno u poslovnoj ili pravnoj praksi da se kredit označava kao davanje. Kredit je pravni posao koji podrazumeva dvostrane prestacije ili činidbe. (Predsedavajuća: Vreme.) Dakle, mi sa svoje strane plaćamo kamatu ili dajemo neku drugu protivuslugu ili korist i u nesrazmerama tih protivusluga, odnosno radnji se ovde i radi. To je moja najveća primedba na ono što vi radite.
Hvala. Reč ima Nebojša Stefanović. Izvolite.
Ono što je suština i dobro je što ste pomenuli, baš suština kod Južnog toka, je što su svi ostali morali da daju nešto, da ulože i da plate da bi Južni tok prolazio kroz njihovu teritoriju, da bi se povećala vrednost projekta, osim Srbije koja je to sporazumima koji su bili korisni dobila besplatno. To je ono što je dobro. Nisam znao da je gospodin Stefanović učestvovao u tome, ali ako jeste, to je dobra stvar. Ako je postojala tada politička volja, siguran sam da postoji dobra politička volja da se ta dobra ekonomska saradnja nastavi u budućnosti.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Radojević, povreda Poslovnika.
Poštovana predsedavajuća, po članu 107, prethodni govornik u prethodnom govoru, da li priviđa SRS ili ne, ja sam ovde član SNS i sasvim sigurno nisam bio član te stranke koja je donosila te zakone, uredbe o kojima on priča, tako da ga molim da vodi brigu o tome da SNS, te veze koje ima sa SNS da nije u obavezi da nosi u vidu priviđanja, za razliku od njih koji su u ovom parlamentu nekoliko hiljada godina kao neke dve, tri grupe preostalih odbornika koji ima nekoliko saziva u ovoj Skupštini. Ja imam nekoliko meseci i zato molim da se razdvoji SRS od SNS i ostalih članova ove stranke. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, tačno je da poslanička grupa Napred Srbijo glasala za energetski sporazum, a isto tako je tačno da je glasala i za Sporazum o pridruživanju EU. Isto tako je tačno da je bivši predsednik SNS danas predsednik Republike Srbije i u toj kampanji 2008. godine, a i u ovoj kampanji 2012. godine je govorio da hoće saradnju i sa zapadom i sa istokom. I SNS ispunjava svoja predizborna obećanja. Baš zato što je jedan deo ljudi koji su tada vodili SRS hteo da se odreknemo predizbornih obećanja, ona se i raspala. Za razliku od nekih koji su predizbornim obećanjima, recimo, 2000. godine obećavali sedam milijardi dolara donacija koje nikad nismo videli, za razliku od onih koji su obećavali veće plate i bolji životni standard, a 12 godina posle tih obećanja, da vidimo kako živimo, da vidimo koliko imamo zaposlenih, koliko imamo ojađenih, koliko imamo prevarenih i u kakvoj nam se situaciji tada nalazila privreda, a u kakvoj se sada nalazi. Mogu da kažem da su sada privreda i Srbija opustošeni jednom neodgovornom politikom za koju svakako imaju i naslednici jednog dela DS oličeni u LDP.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Spomenut sam dva puta, jednom u kontekstu uloge koju sam igrao kao ovlašćeni pregovarač Vlade Republike Srbije prilikom dva posla – prodaje NIS i dogovora Južnog toka i gasnog skladišta Banatski Dvor, da budemo precizni. Drago mi je da me je predsednik Skupštine pohvalio u tom smislu. Evo zašto. Moram da kažem, baš zato što se ovde javlja ova nedoumica, ali to sve spada u širi kontekst toga da li mi treba ili ne treba da budemo posmatrači u organizaciji kolektivne bezbednosti. Taj posao je urađen, kao što znate, nakon političkog dogovora, ali se vrlo brzo ispostavilo da su pregovori dobili obrise ekonomskih pregovora, zato što je ruska strana procenila NIS na čak četiri puta nižu cenu od one koja je dogovorena u Moskvi. To moram da kažem u Skupštini Srbije. Tako da, mi smo na kraju dobili cenu i investiciju od 500 miliona evra, u situaciji kada je vaš koalicioni partner želeo da obori taj sporazum, sa željom da ga proda jednoj zapadnoj kompaniji, kao što vrlo dobro znate. Priče o tome da nešto vredi milijardu, dve, osam, nisu tačne, ako pogledate papire. To je što se tiče toga. Što se tiče pitanja pristupanja u svojstvu posmatrača organizacije i dogovora za kolektivnu bezbednost, moram da kažem zbog javnosti dve stvari, da se ispravim. Prvo, mi smo na Odboru za spoljne poslove tražili izjašnjenje Ministarstva spoljnih poslova i Ministarstva odbrane, zato što smo smatrali, a tvrdimo i sad, da je to deo jedinstvene spoljne politike ove zemlje u kojoj parlament ima značajnu ulogu kada odlučuje o parlamentarnim delegacijama, ako ne i presudnu, ali da Vlada mora da da izjašnjenje. (Predsedavajuća: Vreme.) Mi smo odbijeni. Zbog toga je većina na Odboru, bez izjašnjenja Vlade glasala tako, a niko od nas nije zaslužio da se to zloupotrebljava i iznosi imena poslanika da su protiv, citiram, saveza sa Ruskom Federacijom. Hvala.
Hvala. Reč ima Nebojša Stefanović.
Samo da vam kažem, vezano za ovo što ste poslednje rekli. Uvek ću se zalagati kao predsednik parlamenta, i to će biti praksa, da se objavljuje sve kako u ovoj Skupštini bilo ko glasa o bilo čemu. To je nešto što je potpuno normalno i to će se uvek znati u parlamentu. Nisam rekao da ste vi imali nešto protiv toga. Samo kažem, pošto je bilo nekih pitanja, ja ću se uvek potruditi da javnost sazna ko je kako, na kojoj sednici odbora ili Narodne skupštine glasao o bilo čemu, osim ako Narodna skupština ili odbor donesu odluku da taj deo sednice bude na bilo koji način stavljen pod neku oznaku poverljivosti, postoje različite sednice odbora, pa to ne bude dostupno javnosti. Što se tiče toga, jasno sam rekao da vi možete tražiti političko objašnjenje kako hoćete. Možete pokušati da pobegnete od izjašnjenja. Možete pokušati da se ne izjasnite iz bilo kog političkog razloga, da ne biste odlučili ovo ili ono, da ne biste možda morali da objašnjavate neke stvari, ali što se tiče ovog, bio sam vrlo precizan. Oni poslanici koji su glasali protiv, nisu oni glasali protiv toga da li da se donese mišljenje ili da se ne donese mišljenje. Pitanje na koje se glasalo je bilo jasno – ko je za to da Srbija pristane da bude članica Parlamentarne skupštine u ODKB? Poslanici koji su glasali protiv su glasali protiv i time rekli da nisu za partnerstvo u ovom smislu sa Ruskom Federacijom. Mislim da je potpuno jasno. Da li će se neki od njih kasnije predomisliti ili neće, to je sad već njihova privatna stvar, ali oni ljudi koji su glasali protiv su bili protiv, a oni koji su bili za su bili za. Mislim da tu nema ničeg spornog. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić, replika. Izvolite.
Potpuno podržavam vašu ambiciju, gospodine Stefanoviću, da se javno objavljuju rezultati glasanja. To će možda u budućnosti pomoći gospodinu Arsiću da ne pravi ovakve notorne političke greške, kao što je sada učinio, tvrdeći da su predstavnici poslaničkog kluba Napred Srbijo glasali za ratifikaciju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Da li ste sigurni da ste glasali "za"? Niste glasali "za", bili ste uzdržani, natezali ste se tada prelazeći, ne prelazeći, boreći se oko toga ko je potpisao blanko ostavku ili nije potpisao blanko ostavku. Danima je trajala ta farsa u magistratu i oko magistrata. Vi na kraju niste glasali za ratifikaciju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Nije vam bilo dovoljno to što je LDP tada učinila sve zalažući se da prođe amandman koji ste u nekom trenutku predložili, koji bi vama dao politički izlaz ili političku platformu da u okviru početka promene svoje dotadašnje radikalske politike glasate za taj sporazum. Podržali smo vaš amandman. Vi ste na kraju odlučili da ne glasate za ratifikaciju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, za energetski sporazum koji je proizveo, između ostalog, i ove efekte o kojima je ovde govoreno ste glasali i levom i desnom rukom. Što se tiče vaše primedbe, gospodine Stefanoviću, da su sve druge zemlje morale da daju nešto da Južni tok prolazi kroz njihovu zemlju, a da mi nismo, ne znam kako vi objašnjavate tu svoju tezu. Upravo je suprotno. Nisu druge zemlje dale 51% u prirodnom bogatstvu koje se zove podzemno skladište. To je uradila Srbija u odnosu na Banatski Dvor. Nisu druge zemlje morale onda da kupuju po potpunim ne tržišnim cenama jastučasti i svaki drugi gas da bi punili to skladište, nego je to morala da radi Srbija. Nisu druge zemlje morale da predaju većinski udeo u svojoj naftnoj kompaniji, nego je to morala da radi Srbija. (Predsedavajuća: Vreme.) Ne znam kako je u drugim zemljama, ali kompanija Južni tok Srbija, koji treba da realizuje taj postupak, pri tom čak nije ni registrovana u Srbiji, koliko znam, nego je registrovana u Gucu, u Švajcarskoj.
Gospođo Kolundžija, po kom osnovu se javljate? Po Poslovniku? (Da.)
Gospođo predsedavajuća, mislim da ste povredili član 107, dopuštajući, sada već ne znam u kom svojstvu, narodnom poslaniku Stefanoviću da iznosi činjenice koje nisu tačne. Svima je potpuno jasno da je glasanje u svim telima Narodne skupštine javno. Nismo uopšte oko toga polemisali. Naravno da je javno i ne stidimo se ni jedne odluke iza koje smo stali, pa tako ni za odluke na Odboru za spoljne poslove, da se ne podrži inicijativa SRS, koju je preuzela SNS, da se u ODKB pošalje posmatračka delegacija Skupštine Srbije i jasno smo obrazložili zašto smo protiv. Ono što je zloupotreba položaja predsednika Skupštine jeste da je on na konferenciji za štampu izjavio da je DS protiv saradnje sa Rusijom, što je netačno. To je najgrublja neistina. Zbog toga smo tražili da vi, ako ništa drugo, bar kažete da niste tako mislili i da ste mislili da smo protiv ovog saveza, ali da niste mislili da smo protiv saradnje sa Rusijom, jer mi nismo protiv saradnje sa Rusijom, što smo i u prethodnom periodu dokazali, za sada, mnogo efikasnije od vas. Videćemo kako će ta saradnja izgledati ubuduće. (Predsedavajuća: Gospođo Kolundžija, replicirate na izlaganje gospodina Stefanovića.) Ne repliciram, nego upozoravam da je ovde izvršena zloupotreba, čime je zaista narušen ugled Narodne skupštine. Ne može se tvrditi kako sada novi predsednik, tobož hoće da sve bude javno, a mi smo kao do sada skrivali kako smo glasali, pa sad on hoće da objavi kako mi glasali. Radi se o tome da je on falsifikovao našu odluku. Glasali smo protiv odluke.
Molim vas, gospođo Kolundžija, skrenuli ste mi pažnju da treba da se poštuje dostojanstvo Narodne skupštine, a ja vas molim da i vi poštujete dostojanstvo Narodne skupštine, a naravno, i sve poslanike koji su prisutni u sali. Reč ima Nebojša Stefanović. Izvolite.
Prvo, apsolutno je netačno da sam bilo šta izmislio, govorio sam potpunu istinu. Ovde se u ovoj Skupštini glasalo iz Bodruma. Tako se glasalo u ovoj Skupštini i to znaju građani Srbije. Neće se glasati ni iz Soluna, ni iz Bodruma u ovom sazivu Narodne skupštine i možemo da se vratimo na sve to, nemam ništa protiv. Ono što je novina i nikada se to ranije nije dešavalo je da posle svake sednice Narodne skupštine, imate na sajtu Narodne skupštine objavljeno kako je posle dana za glasanje koji poslanik Narodne skupštine glasao za koji predlog zakona, da li je bio za, protiv ili uzdržan. Na svakoj sednici. To nikada ranije nije bilo. Prvi put je sada. Posle svake sednice imate i kompletan stenogram šta je ko rekao na sednici i može da se preuzme. To su apsolutne novine. Kada sam govorio o tome, govorio sam o tome. Nisam rekao da je vaša stranka potpuno suprotstavljena saradnji sa Rusijom u svakom aspektu. Samo sam rekao da u pogledu ovoga, da se vi ne slažete u saradnji sa Rusijom, jer je to stav Ruske Federacije. To je moje tumačenje. Vi ste glasali protiv odluke za formiranje parlamentarne skupštine ODKB i to sam i rekao. To je potpuno tako. Mislim da je sada jasno šta je bila moja namera da kažem.
Bojan Đurić, po Poslovniku. Izvolite.
Verujem u ambiciju gospodina Stefanovića i reklamiram član Poslovnika koji kaže da poslaničke kartice poslanica koji nisu u sali, ne smeju da budu ubačene. U ovom trenutku se u poslaničkim redovima SNS nalaze neke kartice onih poslanika koje nisu ubačene. Samo vas molim da taj problem rešite, da se ne bi javila situacija Bodruma ili Soluna. Odlično je, gospodine Stefanoviću, što se nalaze svi rezultati glasanja. Bilo bi sjajno da se nalaze oba ona rezultata glasanja od subote, kada je parlamentarna većina usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o budžetskom sistemu, i ovo od drugi put, kada ste ispravili tehničku grešku.
Molim stručne službe da izvade kartice iz jedinica u kojima ne sede poslanici. Reč ima Nebojša Stefanović. Izvolite.
Žao mi je što niste naveli član Poslovnika i time ste prekršili Poslovnik Narodne skupštine. Ako ne znate koji je član morate pogledati, žao mi je, morate pogledati, takav je Poslovnik. Što se tiče glasanja, opet pogledajte Poslovnik. U Poslovniku o radu Narodne skupštine, suštinski, esencijalni deo ili, da kažemo, najmanje vrlo bitan deo, svako glasanje, proglašenje rezultata od strane predsednika ili predsedavajućeg Narodne skupštine. Dok se rezultat glasanja ne proglasi i nije samo prosto iščitavanje rezultata na monitoru, dok se rezultat glasanja ne proglasi, glasanje nije završeno. Svakako, upućujem svakog ko misli da nismo u pravu, postoje mehanizmi zaštite u ovoj zemlji, na koji način možete postupiti i proveriti da li je ovo što govorim tačno. Inače, apsolutno se slažem u vezi kartica. Apsolutno vas podržavam. I danas su neki poslanici vaše poslaničke grupe imali kartice koje su bile ubačene. Imamo video snimak i ako insistirate na tome, pozvaću službu da vratimo video snimak i da vam to pokažem. Molim službu da obezbedi video snimak sale sa današnjeg toka sednice i unutrašnjeg obezbeđenja, da tačno zaokružimo one kartice onih poslanika, u stvari, da pogledamo iz sistema ko nije bio tu u trenutku kada su kartice bile tu. To ću vrlo rado učiniti. Potpuno vas podržavam da svi poslanici koji su u sali, mogu imati kartice ubačene. Oni koji tu nisu, ne treba da imaju ubačene kartice, da ne bismo nikada dovodili u sumnju da li je poslanik zaista tu ili nije.
Gospodine Stefanoviću, po kom osnovu se javljate? Po replici? (Da.) Izvolite.
Zbog replike, ali je prošlo već puno vremena. (Predsedavajuća: Ne sećam se da ste spomenuti, ali izvolite, replicirajte.) Izvinjavam se, svaki put sam tražio reč uredno. Dozvolite mi, jer mislim da mi se predsednik Stefanović vrlo direktno obratio, ali to je bilo pre nekih 12 minuta. Moram da kažem nešto vezano za jednu stvar koju ste dobro primetili. Tačno je da se u ovom domu nekada glasalo, kako kažete iz Bodruma. Demokratska stranka je povukla određene konsekvence i ti ljudi više nisu u DS. Šta više čovek koji je glasao iz Bodruma, je sada član SNS. Što se tiče ovog drugog što ste rekli kada ste mi se obraćali, moram da podvučem nešto. Sada oni meni kažu da je u SPS. Možda je i SPS, neka se SPS ne uvredi. Siguran sam da će njegova ekspertiza da vam koristi. Nije problem u javnosti glasanja nikad bio, niti će biti. Dobro je da idemo sve više u tom pravcu. Ali, tumačenje koje je dato, izazvano novinarskim pitanjem ili neizazvano novinarskim pitanjem, bilo je rukovodeće za vas, predsedniče Stefanoviću, isključivo političkom korišću i uskostranačkim interesom, da se politički protivnik oblati za nešto što apsolutno ne stoji. Ovo sada što ste rekli, da ste to tako rekli novinarima, ne bih vam rekao ni jednu reč. Da ste rekli da se u ovom pitanju ne slažu sa Ruskom Federacijom, kao što ste sada naveli, rekao bih da ste vi u pravu. Problem je što to nije tako rečeno. To smo već razgovarali, setite se … (Predsedavajuća: Vreme.) Smatram da je to gruba zloupotreba i da pokušaj da se neko prokuži i kaže – ovi ljudi su protiv toga, ovi ljudi su, kao što su govorili, ovi su protiv rata, protiv korupcije i protiv kriminala.
Gospodine Stefanoviću, vreme vam je isteklo. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da taj gospodin nije član SNS. Inače, koliko se sećam, njemu je jedno vreme bilo zabranjeno da se bavi politikom. Isto tako se sećam da je tada šef, odnosno predsednik poslaničke grupe DS, ili ostatka DOS, kako god hoćete, bio gospodin Bojan Pajtić, koji je sedeo od mesta Nede Arnerić samo metar i po ili dva. Nije moguće da on nije znao i nije moguće da šefovi poslaničkih grupa ne znaju koliko ima poslanika u sali koja poslanička grupa. Nije moguće da se upotrebi jedna kartica, a da se zna da ima kvoruma za glasanje i odlučivanje. Sada je taj gospodin predsednik pokrajinske vlade. Toliko o tome kako vi vodite računa kada je u pitanju način donošenja odluka u Skupštini Srbije. Isto tako, baš zbog toga što je sve to morao da zna, gospodin Pajtić je tada trebao da podnese i ostavku na mesto predsednika poslaničke grupe, što nije učinio. U tome je razlika između nas i vas.
Molim narodne poslanike da bi trebalo da se vratimo na tačku dnevnog reda. Dužna sam to da vam kažem. Da bismo se vratili na tačku dnevnog reda prekidam sve replike. Povreda Poslovnika. Gospodine Đuriću. Izvolite.
Član 27, čl. 106. i 107. Ne znam po kom osnovu ste dali reč gospodinu Stefanoviću, a onda je on meni odgovarao na nešto što uopšte nisam rekao. Nisam rekao da je prekršen Poslovnik. Samo sam rekao, da tako kažem slikovito, da poslanicima parlamentarne većine nije dovoljno baš tih 15 sekundi o kojima govori gospodin Stefanović da jasno artikulišu svoj politički stav, pa naprave grešku kada glasaju, pa onda glasanje mora da se produži van tih 15 sekundi da bi oni uspeli da donesu pritiskom na taster onu odluku iza koje stoji njihova politička partija. Samo sam to rekao. Vi, gospodine Arsiću, vidim da se mnogo bolje sećate događaja iz 2003. godine nego iz 2008. godine kada ste postali naprednjak i ne sumnjam da su vam ta vremena i dalje mnogo draža. Svakoga dana ovde seirite nad njima.
Gospodine Đuriću, gospodinu Stefanoviću sam reč dala u skladu sa članom 96. stav 1. alineja 1 – predlagač akta, odnosno ovlašćeni predstavnik grupe predlagača akta dobija reč kada je zatraži i na njega se ne odnosi ograničenje u pogledu trajanja izlaganja. Po tom osnovu sam dala reč. Vraćamo se na tačku dnevnog reda. Ko još želi po Poslovniku? Gospođa Nada Kolundžija.
Gospođo predsedavajuća, povredili ste član 106. Činjenica da ste dali reč gospodinu Arsiću i da on nije govorio uopšte o temi dnevnog reda pokazuje samo da imate različite kriterijume sa jedne strane i sa druge strane, da dopuštate da se u zavisnosti od toga da li pripada vladajućoj većini ili opoziciji ovde pravi diskriminacija narodnih poslanika. Činjenica je da je DS za sve što je radila platila političku cenu i mi sa tim živimo mirno. Istovremeno, u vreme kada je DS bila na vlasti o tome šta je istina utvrđivali su sudovi. Sud je utvrdio ko je bio odgovoran za odsustvo narodnog poslanika u vreme kada se glasalo. (Predsedavajuća: Gospođo Kolundžija, javili ste se po povredi Poslovnika i molim vas da ne replicirate prethodnom govorniku. Potpuno sam vas razumela u vezi sa povredom Poslovnika i ako mi dozvolite obrazložiću zašto ...) Želim samo da kažem ... Morate da vodite računa da prethodnim govornicima ne dopustite da iznesu uvrede i netačne kvalifikacije, a onda da ne dopustite da se na to odgovori, samo vas to molim. Ako smo jednaki, onda im nemojte dopustiti da vređaju opozicionu partiju, da iznose neistine za predstavnike tih partija, a onda da predstavniku te partije ne dozvolite da replicira.
Pošto ste tražili reč ne povodom replike, nego povodom povrede Poslovnika samo sam vas upozorila da date obrazloženje na povredu člana koji ste reklamirali. Sada ću vam odgovoriti – član 104. stav 2. kaže – ako se uvredljivi izrazi odnose na poslaničku grupu, odnosno političku stranku čiji narodni poslanici pripadaju toj poslaničkoj grupi u ime poslaničke grupe pravo na repliku ima predsednik poslaničke grupe. Po tom osnovu je gospodin Arsić malo pre dobio pravo na repliku. Vraćamo se na temu dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, kolege narodni poslanici, zaista se ne sećam iako sam dugo u parlamentu da se ikada na ovaj način raspravljalo o formiranju jedne međunarodne parlamentarne delegacije. Čitav dan jutros od deset sati raspravljamo o pitanjima iz oblasti bezbednosti i vrlo je zanimljivo kako je tekla rasprava u prepodnevnom i delom popodnevnom delu sednice kada se raspravljalo o civilnim i vojnim misijama koje se odnose na EU, kako su se čuli hvalospevi, jedna atmosfera oduševljenja, a sada prethodnih sigurno dva sata sigurno prisustvujemo nečemu vrlo čudnom. Mogao bih to da nazovem skoro opstrukcijom, raspravi o važnoj odluci NS RS a to je formiranje jedne parlamentarne delegacije. Mogu da se složim da je to legitimno, oni koji se zalažu da je Srbija trebala da bude ubrzanim korakom možda već sada članica NATO pakta kroz ovakvu diskusiju, u stvari se pokušava ili opstruirati ili na sve moguće načine obezbediti ovaj događaj, a to je formiranje parlamentarne delegacije. To je legitimno, ali to na taj način treba i predstaviti. Kada se vodila rasprava o formiranju parlamentarne delegacije pri NATO paktu Partnerstvu za mir sve parlamentarne stranke su manje-više bez rasprave to podržale smatrajući svi tada, a verujem i većina danas smatra da je prisustvo Srbije u Partnerstvu za mir nešto što je u interesu Srbije. Ovde se čulo mnogo kvalifikacija ili su se izrekli pojedini stavovi koji ukazuju da se određene stvari ili ne znaju o samoj ODKB ili se namerno izbeglo raspravljanje o prirodi te međunarodne organizacije, o ciljevima i potencijalnoj koristi koju RS ima kao posmatrač u okviru te organizacije. U startu se pošlo od jedne ideje, jedne tvrdnje da je prisustvo ili ova odluka koju Srbija treba da donese, Narodna skupština, proizvod predloga jedne političke stranke. Naprosto, to nije tačno i slušao sam pažljivo tri sata iznošenje te tvrdnje. Srbija je dobila poziv da bude posmatrač ODKB, kao što je dobila poziv da bude u Parlamentarnoj skupštini NATO pakta Partnerstva za mir. Poziv Srbiji da bude posmatrač u Parlamentarnoj skupštini ODKB uputio je predsednik ruskeDumeBoris Grizlov 2010. godine. To je radi razjašnjenja činjenica. Ono što je stvorilo problem u prethodne dve godine, i to želim da nazovem pravim imenom – klasičnom opstrukcijom da se ova odluka donese, jeste da na taj poziv ćutalo. Ćutala je bivša predsednica NS RS,a ćutala je i parlamentarna većina. Razne političke stranke, a među njima i DS, uporno su insistirale da se to pitanje stavi na dnevni red i u krajnjoj liniji da se donese odluka. Sada imamo jednu paradoksalnu situaciju. Vladajuća većina tada je bežala od odluke a stranke koje su tada bežale od odluke, sada su za odluku da se toj organizaciji ne pristupi. Zaista bih želeo da čujem šta su razlozi. Ćutala je parlamentarna većina, ćutala je predsednica, ćutala je Vlada, ćutalo je Ministarstvo odbrane, to je činjenica. Dobro je da se posle dve godine ova tačka koja inicijativa predsednika ruske Dume našla u Narodnoj skupštini verujem da će parlamentarna većina doneti odluku da Srbija pristupi i postane posmatrač pri Parlamentarnoj skupštini ODKB. Naša poslanička grupa i danas u toku rasprave kada je ovde bio predsednik Vlade, ministar odbrane, gospodin Vučić, rekla je da je to korak koji po nama potvrđuje političku neutralnost Srbije. Prethodni period biva obeležen pored politike da EU nema alternativu u bezbednosnoj saradnji. Obeležen je jedan drugi stav ili druga doktrina koja je formirana, a to je da NATO nema alternativu. Sve druge saradnje sa svim drugim međunarodno bezbednosnim organizacijama su isključene. Samo saradnja sa NATO paktom je proglašavana kao najviši interes RS. Govorimo ovde o tome šta je DSS govorila tada i šta sada smatramo – da je zbog jačanja našeg bezbednosnog položaja, zbog jačanja kapaciteta Vojske RS, zbog uspostavljanja jače vojno-tehničke saradnje, zbog pospešivanja i razvoja naše namenske industrije potrebno da Srbija sarađuje sa svim međunarodnim bezbednosnim organizacijama bez članstva i u jednoj od tih organizacija. Kao što smo rekli da Srbija ne treba da bude član NATO pakta, tako smatramo da Srbija ne treba da bude član Organizacije dogovora o kolektivnoj bezbednosti. Saradnja i dobijanje mogućnosti da se kroz vojno-tehničku saradnju, kroz primenu standarda koji su se tamo pokazali kao kvalitetni, kao uspešni, da naša vojska jača svoje operativne sposobnosti je nešto u čemu ne vidim problem kada se postavi ovo pitanje. Ovde se raspravljalo u želji da se diskvalifikuje ova jedna velika, važna međunarodna organizacija o vrednosnim kriterijumima i vrednostima koje postoje unutar te organizacije. Sve te koji se na to pozivaju bih pozvao da pročitaju osnivačka akta, ali nepristrasno, i ugovor o osnivanju ODKB i koncepciju kolektivne bezbednosti koje je donela ova organizacija. Da li Srbija treba da pristupi ili ne pristupi organizaciji koja poštuje Povelju UN, koja poštuje teritorijalni integritet svih država, koja se zalaže za mirno rešavanje međunarodnih sporova, koja teži uspostavljanju saradnje sa svim međunarodnim organizacijama koje se bave bezbednošću, od OEBS, pa u saradnji sa NATO paktom, koja želi da se svi međunarodni sporovi rešavaju u okviru UN, koja se protivi širenju nuklearnog naoružanja, koja se protivi ilegalnoj trgovini ljudima, nezakonitim migracijama, trgovini drogom, borbom protiv terorizma, koja promoviše međunarodno pravo? Da li su to vrednosti koje Srbija treba da podrži, a koje ova organizacija u svojim osnivačkim aktima definiše? Mislim da treba. Ovde smo čuli da je neko ocenjivao stepen demokratije u pojedinim državama. Znate, svedoci smo da se na različite načine vode politički obračuni protiv pojedinih država tako što se koriste različite međunarodne organizacije, da se u tim državama kritikuje demokratija, da se kritikuju ljudska prava, a u cilju slabljenja tih država i da bi se njihov položaj u međunarodnoj zajednici uzdrmao. Smatramo da u velikoj meri, u tim kvalifikacijama, ima pristrasnosti i da zemlje koje su članice ODKB, samim tim što su članice UN, samim tim što su članice OEBS, samim tim što su članice Saveta bezbednosti, ispunjavaju sve kriterijume koji se tiču i demokratije i ljudskih prava. Prema tome, tako olako potezanje za tim kvalifikacijama može da govori o političkoj ili ideološkoj ostrašćenosti ili želji da se kaže da Srbija po svaku cenu treba da pripada jednom vojnom bloku. O tome se ovde radi. Ovo je rasprava o pitanju da li Srbija treba da bude posmatrač u jednoj međunarodnoj vojnoj organizaciji. Sve diskusije koje smo čuli, koje su protiv toga, ako se stvari posmatraju pravilno, jesu da Srbija treba da bude u drugoj međunarodnoj organizaciji, u NATO paktu. To su neke kolege ovde iznele. Potvrda vojne neutralnosti Srbije je nešto što je nama preko potrebno, potreba da sarađujemo sa zemljama koje su unapredile svoju vojnu industriju u velikoj meri i kompatibilnu sa našom, zbog dugog perioda kada smo pripadali jednom ideološkom političkom sistemu, potreba da se ostvari saradnja u oblasti modernizacije naše vojne industrije. Sve je to moguće postići u saradnji sa zemljama koje pripadaju ODKB. Tu se radi o tome da Srbija želi da unapredi svoju vojnu saradnju sa zemljama bez potrebe da bude član, bez potrebe, kako su kolege ovde rekle, da je obavezuje ugovor o uzajamnoj pomoći. Taj ugovor postoji u Povelji NATO pakta, taj ugovor postoji i u odredbama koje se tiču evropske bezbednosti spoljne politike i postoji u jednoj ovakvoj organizaciji. Pošto Srbija ne treba da bude član ni jedne od te tri organizacije, nju to neće obavezivati. To je nešto što treba istaći. Želim još jednom da kažem, da se daju neke osnovne informacije, mada mislim da je kolega Laslo Varga rekao to, on je zaista dobro upoznat, spremio se za ovu diskusiju, sa nizom podataka koji se odnose na ugovor ODKB. Ona je osnovana 1992. godine, da je čini sedam članica – Ruska Federacija, Belorusija, Kazahstan, Tadžikistan, Jermenija, Kirgistan i Uzbekistan. Znači, te države su odlučile da uspostave čvršću saradnju u oblastima bezbednosti i odbrane i oblasti vojne industrije i saradnje u oblasti koja se tiče razvoja vojnih kapaciteta. U tom smislu smatram da iskustva koje su te zemlje imale su sasvim sigurno nešto što bi mi u svojstvu posmatrača mogli da dobijemo. U narednom periodu očekujem da će se sporazumi ili najave sporazuma, koje su konkretno podpredsednik Vlade i ministar odbrane i podpredsednik Ruske Vlade, gospodin Rogozin, postigli u oblasti modernizacije naše vojne tehnike biti unapređeni i da će Srbija, samim ovim činom biti u mogućnosti da bude posmatrač, imati otvorena tržišta zemalja koje su izuzetno značajne i koje mogu postati ozbiljni uvoznici onog što mi proizvodimo u okviru namenske industrije. Prema tome, snažno podržavamo ovu odluku. Demokratska stranka Srbije se prethodnih godina zalagala za to. Ne mislimo da će ona da šteti našoj poziciji vojne neutralnosti. Mislimo da će da je učvrsti, jer u prethodnom periodu, kao što sam rekao, ta bezbednosna saradnja bila je orijentisana isključivo na saradnju sa NATOpaktom, što se može nazvati pravom izolacijom, a ne potrebnom saradnjom sa velikim brojem zemalja u oblasti bezbednosti. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nada Kolundžija. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, DS će glasati protiv ove odluke i želim da posebno naglasim, kako ne bi opet bili žrtve zloupotreba i političkih diskvalifikacija, mi se zalažemo i zalagali smo se i u prošlosti i smatramo da je od interesa za Srbiju da ima intenzivne ekonomske, političke i svake druge veze sa Ruskom Federacijom. Mislim da smo to dokazali u prethodnom periodu kada smo vršili vlast i to ćemo dokazivati učešćem u svemu onome što doprinosi produbljivanju te saradnje, kao opoziciona stranka. Ono što se ovde postavlja kao pitanje jeste nekoliko stvari. Kada smo razgovarali o učešću u Parlamentarnoj skupštini NATO, o tome je prethodno vođena ozbiljna debata, o tome se izjašnjavala Vlada Republike Srbije, o tome se izjašnjavalo Ministarstvo odbrane. Mi smo tada imali jednu političku saglasnost oko toga, koja je bila neophodna i institucionalnu saglasnost koja je nužna da bi Srbija donosila tako važne odluke, kao što je odluka posmatračkog statusa u jednoj vojnoj-bezbednosnoj alijansi. Činjenica da je ova odluka doneta na način na koji je doneta, dakle da je Odbor za inostrane poslove Skupštine Republike Srbije, bez da je prethodno pribavljeno mišljenje Vlade Republike Srbije i Ministarstva odbrane, donelo je odluku i predložilo Skupštini da formira ovu delegaciju pokazuje ili, sa jedne strane, da je ova odluka doneta pod velikim pritiskom, pitamo se čijim pritiskom i kako je to Srbija ucenjena da bi morala da donese ovakvu odluku, ili da postoji politika Vlade koja se razlikuje od politike koja se ovom odlukom definiše. Ako Vlada nije spremna da stane iza ove odluke, postavljamo pitanje, po Ustavu Vlada Republike Srbije je odgovorna za kreiranje i vođenje politike, pa i spoljne i bezbednosne. Ako je to tako, onda mi sa pravom, kao što smo i na Odboru tražili, tražimo da se Vlada Republike Srbije, Ministarstvo odbrane, Ministarstvo spoljnih poslova prethodno izjasne o ovoj odluci, jer ako je politika Vlade evropske integracije, onda se zaista postavlja pitanje – da li je donošenje ove odluke dovoljno sagledano sa aspekta ostvarivanja osnovnog strateškog cilja Srbije, a to je priključivanje EU? Da li je donošenje ove odluke neophodno da bi se sa Ruskom Federacijom produbljivali ekonomski, politički i drugi odnosi? Da li je ovo uslov za nešto što sada ne vidimo, a predstavnik predlagača neće da nam kaže? Da li je ovo način u kome će Srbija voditi jednu politiku u kojoj će se Vlada ograđivati od odluka Skupštine i reći – to je Skupština odlučila, mi o tome nismo ni raspravljali, pa će se tako pravdati pred svojim zapadnim prijateljima, od kojih traže podršku za nastavak evropskih integracija? Sa druge strane, pred Ruskom Federacijom će se govoriti – eto, vidite, mi smo naklonjeniji vama, jer Skupština je donela ovakvu odluku. Ovakva politika nikada nikome nije donela koristi. Potpuno sam sigurna da neće doneti ni Republici Srbiji. Na Odboru za inostrane poslove smo tražili da se izjasnimo, odnosno da se Vlada izjasni o tome da li je ova odluka u saglasnosti sa Strategijom nacionalne bezbednosti i Strategijom odbrane. Da podsetim još jednom, jedan kolega koji je pre govorio, govorio je o tome, ova Skupština je donela ove dve izuzetno važne strategije. One su u strateškom smislu opredelile Srbiju, pa i njena savezništva, posebno u oblasti bezbednosti i u oblasti nacionalne odbrane. Dakle, tom strategijom Srbija se definisala. Ako nismo dobili odgovor od Vlade i od Ministarstva da li je ova odluka u saglasnosti sa tim strategijama, onda se postavlja pitanje da li će Narodna skupština donošenjem ove odluke doneti odluku koja je u suprotnosti sa tim strategijama, sa jedne strane, ili da li će, ukoliko Narodna skupština donese odluku koja je u suprotnosti sa strategijom, u Skupštinu morati da dođe nova strategija, odnosno izmenjena strategija u kojoj će nedvosmisleno biti otvorena mogućnost da Srbija ostvaruje učešće u ovakvom jednom vojnom savezu? Ono što je ključna stvar ovde i zbog čega DS dodatno zaista ne može da podrži ovu odluku, a objasniću i zašto smo dali svog predstavnika u ovu delegaciju, da ne bi bilo zloupotreba i po tom pitanju, da je naše učešće u toj delegaciji zapravo prihvatanje donošenja odluke o ovoj delegaciji. Ono što je zaista veliko pitanje, jeste da li se može govoriti o tome da Srbija ima jedinstvenu spoljnu i odbrambenu politiku, ukoliko Vlada vodi neku politiku i prvi potpredsednik Vlade moli ambasadora, odnosno sekretara državnog sekretara SAD da ostane NATO na Kosovu, a sa druge strane parlament donosi ovakvu jednu odluku koja možda može naneti štetu naporima potpredsednika Vlade da ostvari ono što je molio u Vašingtonu? Demokratska stranka je dala svog predstavnika u ovu delegaciju iz bar dva razloga. Jedan razlog je zato što DS, za razliku od nekih stranaka koje su u prošlosti, a onda su se promenile pa se ponašaju drugačije, ponašala tako što je sa jedne strane bojkotovala rad organa Narodne skupštine, dakle, mi mislimo da je odgovornost svakog poslanika da učestvuje u svim organima i telima Narodne skupštine i da je odgovornost svih poslaničkih grupa koje su građani izabrali u ovaj parlament da učestvuju u radu svih tela i delegacija Narodne skupštine. To je prvi razlog. Drugi razlog zašto smo odlučili da damo svog predstavnika u ovu delegaciju, iako nećemo glasati za ovu odluku, jeste činjenica da što se tiče sastava delegacije imamo ozbiljan strah. Mi smo i u vreme kada smo bili predstavnici parlamentarne većine u svojim redovima imali predstavnike opozicionih partija koje su bile izrazito protiv NATO, pa su imali svoje predstavnike u Parlamentarnoj skupštini NATO. Bili su izrazito protiv Evrope, pa su imali svoje predstavnike u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope i intenzivno tamo pokušavali da se bore za svoje uske stranačke politike, bez obzira na to šta je bila zvanična državna politika, često nanoseći štetu državi koju su tamo predstavljali. Naša namera je da štitimo interese Republike Srbije i da zastupamo onu politiku za koju se Vlada zvanično zalaže, dok god to bude politika koju mi vidimo kao kontinuitet i produžavanje politike koju je vodila prethodna Vlada, a vezana je za evropske integracije i vezana je za odnos Srbije prema vojnim savezima. To su dva osnovna razloga zbog kojih smo odlučili da damo svog predstavnika, zato što imamo opravdan strah da bismo dobijali informacije koje nisu tačne, da bismo dobijali ulepšanu sliku onoga šta ta delegacija tamo čini i kakve stavove zastupa. Još jednom, mislim da je ozbiljan problem kada Narodna skupština donosi ovakvu odluku, a da prethodno nema mišljenje Vlade. Ovo je važna strateška odluka. Onaj ko to danas ne vidi, možda će, kao što je danas potpredsednik Vlade rekao – tada to nisam shvatao, a sada shvatam koliko je važno, takođe jednog dana doći u ovaj parlament i reći – tada kada smo donosili ovu odluku nisam shvatao koliko je to važno i može biti problematično za zemlju, ali sada shvatam i spreman sam da tu odluku promenim. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Predrag Marković. Izvolite.
Hvala vam, gospođo potpredsednice. Dame i gospodo, neuobičajeno je da na ovaj način govorimo povodom jedne odluke o formiranju parlamentarne delegacije koja pri tome učestvuje kao posmatrač. Nisam fasciniran ni jednom vladom, a najmanje sam fasciniran idejom da Skupština nešto ne sme ako Vlada nije dala svoje mišljenje. Obrnuto bi, valjda, trebalo da bude, ali dobro. Ova vrsta diskusije je idealna da stvorimo privid oko toga da postoje dijametralno suprotne razlike i da se baš identifikuju određene političke stranke koje o tome imaju kompletno mišljenje. Reč je o jednoj uobičajenoj odluci. Dozvolite mi prvo da ispravim netačnosti. Ne mislim da su namerne, nego naprosto ljudi zaborave šta se desilo pre godinu, dve, tri ili četiri. Nikada Srbija nije tražila mišljenje Vlade Srbije, niti je imala potrebe, da bi postala posmatrač u Parlamentarnoj skupštini NATO. Brojni su razlozi. Kada je Srbija i Crna Gora, tako se zvala država, Srbija tada nije imala ni predsednika, njen parlament nije donosio tu vrstu odluka, sve je to odlučeno na nivou Srbije i Crne Gore, a Srbija je, zbog toga je to važno, kada je postala samostalna država 6. juna 2006. godine, nasledila, i tu su u pravu mnogi koji su danas govorili, sve jedno da li se predstavljaju kao trenutna pozicija ili trenutna opozicija, govorili da prilikom ulaska u ma koju organizaciju, u ma kom statusu vi takođe preuzimate obaveze poštovanja pravila te organizacije. Jedno od pravila je, recimo u Parlamentarnoj skupštini NATO, da status posmatrača prerasta u status stalnog člana činom primanja zemlje koja ima delegaciju kao posmatrač u Partnerstvu za mir i zato je neophodno samo da u roku od 30 dana od tog trenutka predsednik skupštine te zemlje uputi formalni zahtev. Zašto ovo podsećam? Zato što je u trenutku kada je to urađeno, jer je Srbija, hvala bogu, postala članica Partnerstva za mir, upućen takav zahtev i tada sam prisustvovao takođe licemerju političkih izjašnjavanja – otkud sada nekom pravo, sa kojim pravom Skupštinu, državu Srbiju gura u to da bude stalna članica nekog parlamenta, a reč je naprosto o jednom formalnom činu? Zbog toga moram sada da pitam gospodina Stefanovića jer je sličan problem pred nama, da li je on predlagač ove odluke kao predsednik Narodne skupštine ili samo kao narodni poslanik, jer ikonografija ovog dela sednice je takođe isprovocirala, s pravom ili ne, mnoge. Gospodine Stefanoviću, ako ste kao predsednik Narodne skupštine u skladu sa svojim obavezama preuzeli da jednu inicijativu predložite Skupštini, dakle, odluku i sastav delegacija koje će iz toga slediti, moje mišljenje je, nemojte pogrešno da me shvatite, vi ste i mlad čovek i mlad poslanik, što po meni nije ni vrlina ni mana, ali već sam govorio nekoliko puta o toj temi. U tom slučaju, bilo bi jako dobro da ste seli na mesto za druge predlagače jer biste lakše ikonografijom zastupali takav stav. U obrnutom slučaju bilo bi takođe lepše i lakše da je čitav niz onih koji će podržati ovu odluku, a to svakako nije jedna stranka, ni jedna poslanička grupa, da budu potpisnici takvog predloga, pa biste onda olakšali i sebi i drugima. Moje pitanje je – ako je ovo takva vrsta predloga, a tako sam shvatio, da predsednik Skupštine na sebe preuzima, što je jako dobro, da jednu većinsku inicijativu tamo gde postoje svi formalni preduslovi, a to je od poziva koji je upućen, čini mi se da je to gospodin Palalić podsetio 2010. godine i to je gospodine Palaliću uobičajeni rok, nemojte toliko okrivljavati prethodnu ni Vladu ni Skupštinu. Dakle, uobičajeno prođe godinu do dve od jednog takvog poziva dok se oko njega, posebno ako u međuvremenu imate izborni ciklus, dokle ne usledi izjašnjavanje. U tom slučaju bi bilo jako pristojno da ne upotrebljavamo argumente koji samo zbunjuju građane jer ih ne upotrebljavamo ni povodom izbora članova delegacija parlamentarnih u drugim skupštinama. Niko ne kaže šta će Srbija i njena parlamentarna delegacija recimo, u PS pravoslavnih zemalja kad u našoj zemlji žive i katolici i protestanti i muslimani i Jevreji i druge vere. Naravno da to ne pita. Niko ne pita šta ćemo u ma kojoj drugoj parlamentarnoj skupštini. Zašto? Zato što postoji ona osnovna vrednost ako ste negde u ulozi posmatrača, a posebno ako ste u ulozi člana, vi naprosto imate mogućnosti da za svoju zemlju, a upravo zahvaljujući različitom sastavu delegacija, uzgred budi rečeno, da ovde ispravimo nešto što zbunjuje ljude. Nije istina da ma čija vladajuća većina, ko god da je predvodi, obezbeđuje da neko ko je inače protiv EU bude u parlamentarnoj delegaciji ili ko je protiv SE da bude u parlamentarnoj delegaciji. Nije, nego je to obaveza. Kad tamo imate delegaciju, onda morate da prihvatite da će sve poslaničke grupe, reprezentativne u vašoj skupštini, biti zastupljene u toj delegaciji. To je vaša obaveza. Znači, nije u pitanju nikakva dobra volja. Na osnovu toga su skupštine, one koje stvarno predstavljaju celu državu, jer država nema jedno mišljenje, a najmanje ima mišljenje jedne vlade ili trenutne vlade. Zbog toga skupština jeste najviše telo. Status posmatrača je uvek dobrodošao u svakoj organizaciji, onoj zemlji koja nastoji da dobije što više informacija, što više podataka o onome što je trend u grupi zemalja sa kojima bi zemlja domaćin, u ovom slučaju mi, koja šalje delegaciju, želela da ostvaruje različite odnose. To ne znači da će ona i uspeti. To ne znači da će ona preći sledeći korak. To ne znači da će ona iz toga izvući dovoljno koristi u ovom slučaju za svoje oružane snage, bezbednosne snage, bezbednosne procese. Znate i sami od čega to zavisi – od sposobnosti te zemlje. Takođe, i te kako zavisi od promena koje će uslediti u toj organizaciji. Potpuno razumem deo poslanika koji ima svoj ili politički interes ili strahovanja ili informacije na osnovu procesa koji su se odvijali u drugim organizacijama ovog tipa i njihovoj istoriji da postoje koraci koji će možda osporiti potrebu pa ćemo se možda i pokajati što smo učinili prvi korak, ali, to se odnosi na svaku organizaciju. Posebno na svaku organizaciju većeg broja država, a posebno na organizaciju većeg broja država gde postoji jedna zemlja koja je nesporni lider. To je toliko jasno. Ništa od ovoga nije argument protiv. Pretpostavljam da će u ovoj skupštini, Narodnoj skupštini Republike Srbije, i uzgred budi rečeno, kad smo kod toga, žalimo smo često kako se tretiraju poslanici i u Skupštini i izvan i u medijima, a tu smo malo i sami krivi, mi dozvoljavamo, gledajte vesti, ne kaže niko – banka Srbije, odmah kažu – Narodna banka Srbije, kao da postoji još neka banka Srbije, ali redovno kažu – Skupština Srbije, mada je dovoljno reći – Narodna skupština, jer ne postoji druga Narodna skupština. Način oslovljavanja simbolički kao i način predstavljanja, to je ona ikonografija o kojoj govorim, ikonografija znači nešto drugo, da ne mešamo, neko je ovde mislio da citira Svetog Savu što je inače nemoguće, ali citirao je nešto što je jedan književni lik u jednoj grani izgovorio, a taj lik se zove Sveti Sava. Kada donosimo ovu vrstu odluka, mi u stvari ovlašćujemo grupu ljudi koja stvarno predstavlja ovu skupštinu i zato je neophodno učešće što većeg broja relevantnih stranaka i njenih predstavnika u takvoj skupštini, da vodeći računa o tome šta je simbolika, šta je ikonografija a šta su činjenice u jednoj organizaciji posmatrajući procese te organizacije i njene aktivnosti, pomogne da Srbija iz toga ima koristi. Koliko ja znam, za mene lično se nikad ne zna ali koliko znam, poslanička grupa URS će svakako glasati za ovu odluku jer će glasati za svaku odluku u kojoj Srbija kroz sastav koji je reprezentativan a takve su delegacije Narodne skupštine, uzima učešće u aktivnostima, bilo kao posmatrač, bilo kao član, svih organizacija koje u svojim osnovnim dokumentima nemaju nešto što bi nas sprečavalo a da pri tome u svojim aktivnostima do sada nisu pokazale da te dokumente krše. To ćemo svakako raditi. Kad smo kod toga, možda bi trebalo da ispravimo još nekoliko netačnosti koje su se čule, ali možda i nije trenutak. Samo jedna molba. Pošto je neko rekao da se stenogrami mogu sada čitati kao verodostojan dokaz šta poslanici govore, razmislite, to je vrsta zloupotrebe. Stenogrami služe da se proveri da li neko nešto nije rekao. Inače, stenogrami ne mogu da prenesu ono što kažete jer unutra nema ironije, nju ne možete da pročitate. Evo, molim vas, neće biti replika da uzmem vas za primer, gospodin Đurić ima običaj da izgovara takve rečenice i on će reći, kada hoće da se naruga nekom ministru, reći će – ma, vi ste najbolji ministar koji je prvi ovo predložio, recimo. Šta će pisati u stenogramu? Pisaće pohvala a ne ironija. Dakle, stenogrami svakako nisu dokaz onoga što je neko rekao, a izvinjavam se i damama koje sada vode računa o tome… (Predsedavajuća: Molim vas, gospodine Markoviću, samo se vratite na temu.) Slažem se da nije tema. Samo da kažem da ti stenogrami, sada upozoravam one kojima bi možda palo napamet da ih koriste kao dokaz u novinskim tekstovima, zbog toga i govorim, ti stenogrami nisu autorizovani, puni su grešaka i netačnosti i to ništa ne govori o ovim divnim i vrednim damama koje na njima rade, naprosto nije moguće, a posebno kod nečega što čovek želi usmeno a ne napismeno da prikaže, nije moguće da budu adekvatni. Još jednom i time ću završiti, nadam se da će ova atmosfera koja sada vlada, vladati do kraja rasprave po ovim tačkama dnevnog reda, jer ova vrsta političkog prepucavanja za koju je ova tačka koristila, svakako nema ni velikog smisla, ni velike svrhe, niti stvarnih posledica u slučaju donošenja ove odluke po Srbiju kao državu.
Narodni poslanik Bojan Đurić, replika.
Moram da priznam da sam obećao konkludentnom radnjom gospodinu Markoviću da se neću javljati, ali ipak nisam mogao da pretpostavim da će preći granicu, da kažem ispravne interpretacije. Možete da ocenjujete ono što govorim kao ironično ili kao ne, tu se ne bih bunio, ali rekli ste u jednom trenutku da bih se na određen način obratio ministru ili članu Vlade kada želim da se narugam. Ja vas uveravam da nikada nisam imao ambiciju da se bilo kome u ovom parlamentu, članovima Vlade pogotovo rugam kada govore.
Gospodine Markoviću, neću vam dati pravo na repliku da bismo završili ovu tačku dnevnog reda. Pošto na listama poslaničkih grupa nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? (Ne.) Zaključujem zajednički jedinstveni pretres o predlozima odluka pod tačkama 21. i 22. dnevnog reda. Prelazimo na sledeću tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA KRIVIČNOG ZAKONIKA, u pojedinostima. Primili ste amandmane koje su na predlog zakona podneli narodni poslanici: Olgica Batić, Neđo Jovanović, Ljuban Panić, Vesna Jovicki, Srđan Šajn, Milica Radović, Miloš Aligrudić, Dejan Mihajlov, Miroslav Petković, Jovan Palalić, Gordana Čomić, Slobodan Homen, Srđan Milivojević, Judita Popović, Vesna Marjanović, Snežana Stojanović Plavšić, Vesna Kovač, Srđan Miković, Jelena Travar Miljević, Jožef Šandor, Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Zoltan Pek, Ana Novaković, Rajko Stevanović, Nenad Kitanović, Saša Milenić, Aleksandra Jerkov, Bojan Kostreš, Karolj Čizik, Olena Papuga, Đorđe Stojšić, Stefana Miladinović, Nenad Milić, Bojan Đurić, Nataša Mićić i Vladimir Ilić, kao i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Narodna poslanica Olgica Batić pisanim putem povukla je amandman na član 7. koji je podnela 12. decembra 2012. godine u 15,10 časova. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Po Poslovniku, narodna poslanica Milica Radović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine predsedniče Skupštine, zaista mislim da nije korektno da danas u 19,30 časova počinjemo raspravu o amandmanima, o ovom jednom od najvažnijih zakona koji se danas nalaze na dnevnom redu. Smatram da to nije korektno iz razloga što su poslanici danas u Skupštini od 8,30 časova, a ističe već 11 čas kako radimo. Krivični zakonik je vrlo važan zakon. Treba nam apsolutna koncentrisanost i treba nam odmor da bi raspravljali o vrlo važnim amandmanima koji su na njega podneti. Molim vas da uvažite ovu argumentaciju i da jednostavno nastavak ove rasprave zakažete za sutra ujutru. Naravno, pored toga da dodam da nemamo ni direktan prenos i da je javnost vrlo zainteresovana za ono što su predviđene izmene i dopune i mislim da bi bilo korektno da raspravu o ovome zakažete za sutra ujutru. Mislim da će diskusija biti vrlo konstruktivna i da nema razloga da brinete da sutra ova tačka kao i sve druge na koje su podneti amandmani neće biti završena do kraja radnog vremena. Hvala vam.
Hvala, ne brinem. Brinem samo da sve tačke koje imamo na dnevnom redu i sve one koje nas očekuju budu na najbolji način i da kažem, usvojene, što se tiče interesa građana, ali u razgovoru sa većinom poslanika, oni kažu da nisu umorni i da mogu da nastave da rade. Jedan deo narodnih poslanika ima svoje mišljenje, ali smatram da sednicu treba da nastavimo i sednicu ćemo nastaviti. Gospodin Đurić, po Poslovniku.
Član 27. Poslovnika, ne smeta mi da vi kao referencu koristite to da ste razgovarali sa poslanicima, ali ovo je jedno od pitanja gde konsultacije imaju smisla ukoliko konsultujete poslaničke grupe i u odnosu na to da li se većina poslaničkih grupa slaže sa tim da radimo ili ne, donosite odluku. Nisu dovoljni poslanici, poslanička grupa LDP se slaže sa inicijativom DSS, mi mislimo da iz mnogo razloga, evo i DS, gospodin Konstantinović to potvrđuje, da sutra na miru razgovaramo o tome. Postoji nekoliko vrlo važnih amandmana, vrlo važnih pitanja koje treba da razjasnimo i zbog toga mislimo da je bolje da se u ovom trenutku prekine sednica, a verujem da ćemo sutra tokom prepodneva moći da završimo raspravu po ovim amandmanima i mislim da je to bolje.
Naravno, ja ne delim vaše mišljenje i u skladu sa Poslovnikom, predsednik Narodne skupštine rukovodi sednicom Narodne skupštine. Ja odlučujem da nastavimo dalje i pozivam vas da uzmete učešće u radu. Gospođo Batić, želite reč po vašem amandmanu? Izvolite.
Da, ja sam inače krenula kući, pa sam se vratila, hoću da pričam o svojim amandmanima, pošto ovo vreme mnoge poslaničke grupe zloupotrebljavaju u cilju nekih internih razmirica. Podnela sam amandman na član 2. kao i na brojne članove ovog predloga zakona. Smatram da ovaj podneti amandman predstavlja zapravo amandman tehničke prirode, jer smatram da predložena izmena i naveden predlog je neprecizno određena mogućnost kojima raspolaže upravo Republički javni tužilac. Ovako predložena odredba smatram da ostavlja prostor za brojne zloupotrebe, a kako je cilj predlagača zakona identičan upravo cilju amandmana i mi taj cilj ne sporimo, već se sa njim saglašavamo, a to je isključivo cilj koji ide u pravcu usaglašavanja sa međunarodnim ugovorima, onda mislim da je u interesu da se ovakav jedan predloženi amandman usvoji. Hvala.
Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman. Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu je prihvatio amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, ja ću kratko, imajući u vidu da sam to obrazloženje nekoliko puta dao i na Odboru za pravosuđe, gde je moj predlog za ovakav amandman podržan. Konkretno, radi se o obaveznom uslovnom otpustu sa izdržavanja kazne zatvora imajući u vidu da je obaveznost uslovnog otpusta u sada predloženim izmenama i dopunama Krivičnog zakonika, obuhvatila sve učinioce krivičnih dela, i one učinioce krivičnih dela koji su izvršili krivična dela tzv. blažeg stepena kriminalne opasnosti ili manjeg stepena društvene opasnosti, u odnosu na učinioce krivičnih dela koji su učinili naročito teška krivična dela i pod posebno teškim okolnostima, da ne govorim o ubistvima, svirepim ubistvima, razbojništvima sa smrtnim posledicama, nasiljem sa smrtnim posledicama itd. Kod tih krivičnih dela zaprećena kazna je preko 10 godina zatvora. Smatrao sam za celishodno, pravično, a naročito pravično prema oštećenim da se izvrši selekcija tako što će se obavezni uslovni otpust odnositi isključivo na učinioce krivičnih dela za koja postoji u Krivičnom zakoniku i krivičnom pravu propisana blaža zaprećena kazna zbog manjeg stepena društvene opasnosti, a da se napravi selekcija, naročito teških krivičnih dela, kao što smo uradili kod Zakona o amnestiji. Tu apsolutno ništa nije sporno, jer smo takav zakon i doneli, odnosno ovde ga izglasali. Ako smo tako već mogli da uradimo kod tog zakona, onda nije postojao ni jedan razlog da i ovakav amandman dobije podršku, da ga Vlada prihvati, zbog toga što kod ove grupe učinilaca krivičnih dela, sud mora zadržati diskreciono pravo, da li će se uslovni otpust dozvoliti prema tim učiniocima krivičnih dela ili ne, jer i kaznena politika i generalna i specijalna prevencija obavezuju nas na to da ozbiljno razmislimo o ovom zakonskom rešenju. Ja vam se zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Poštovane koleginice i kolege, ja podržavam ovaj amandman. Za taj amandman sam glasao i na Odboru za pravosuđe i ceo Odbor za pravosuđe podržao je taj amandman, upravo zato što je apsolutno u saglasnosti sa onim šta smo izglasavali, naročito kod usvajanja Zakona o amnestiji. U tom smislu je na istom fonu podnet i amandman narodnog poslanika Ljubana Panića, koji je prihvatio, znači isto i predložio, da nema automatizma po pitanju uslovnog otpusta, već da sud može uslovno otpustiti nekog ko se nalazi na izdržavanju kazne zatvora. Mislim da u amandmanu gospodina Neđe Jovanovića je u dobrom delu detaljno pobrojano i izanalizirano po pitanju pojedinih krivičnih dela, o kakvoj kazni se radi i o kakvim osudama se radi. Mislim da usvajanjem tog amandmana će se doprineti da Krivični zakonik bolje reguliše ovu materiju i da ne dođe do stimulacije svih potencijalnih izvršilaca ukoliko znaju da po automatizmu će dobiti uslovni otpust. Ukoliko uslovni otpust, praktično, po automatizmu biva primenjen, praktično time dobijamo još jednu amnestiju. Zbog toga smatram da u pojedinim stvarima treba posebno odmeravati da li ima uslova za uslovni otpust, sve u smislu borbe protiv kriminala i korupcije.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević. Izvolite.
Poštovani predsedniče, gospodine ministre, narodni poslanici, želim ukratko da podržim predlog amandmana, našeg druga, Neđe Jovanovića. Imam u vidu da prednost, kada je u pitanju Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika, imaju pravnici, i ja to poštujem, ja nisam pravnik. Ja ovaj zakon posmatram iz ugla društva građana, dakle, i ja se ovde javljam kao građanin. Član 46. Krivičnog zakonika, do sada je, takođe, predviđao uslovni otpust, ali je to bilo na sudu da on odluči ukoliko su ispunjeni uslovi, da može, zato stoji - da sud može da odobri uslovni otpust. Ovog puta radi se o tome da se uvodi automatski uslovni otpust, naravno isto posle dve trećine kazne i zato je formulacija data u Predlogu zakona – sud će. Šta znači to? Sud se u stvari više ne pita. Sud se pitao kada je donosio, kada je utvrđivao krivicu, kada je određivao kazne. Moram da, prosto ovako, kao laik, ukažem na to, da kada sud utvrdi krivicu, kada određuje kaznu, on vodi računa od svrsi kažnjavanja. Dakle, mora se imati u vidu i opšta svrha krivičnih sankcija, ali svrha kažnjavanja. Ako sud vodi računa, kakva je svrha kažnjavanja? To sve mora dalje da se provlači i kada je u pitanju uslovni otpust. Smatramo da je bolja formulacija – može, nego da – sud će. Imajući u vidu intenciju ovog zakona, naš drug, Neđo Jovanović je vrlo precizno naveo šta ne može da bude po automatizmu. Dakle, može da bude uslovni otpust posle dve trećine izdržane kazne, ali sud da bude taj koji će to odrediti. Dakle, sud može da donese, ne – sud će automatski doneti, nego - sud može da donese uslovni otpust i za ta dela, ali ceneći, da upotrebim taj narodni izraz, njegovo dobro vladanje, garancije da to više neće činiti, ali da je ispunjena slika kažnjavanja. Ne bih voleo, jer ne verujem u to, da Vlada želi da pošalje poruku javnosti, da sledi automatski uslovni otpust, posle dve trećine kazne. Drugim rečima, već ta kazna nije tolika, nego za jednu trećinu manja. Sud je tu samo da konstatuje ono što neko dostavi, da li se lepo vladao ili nije, i više nema sa time nikakve veze. Mi smatramo da to nije dobro. Mi smatramo da bar precizno ova najteža dela, neka uđu u kategoriju da mogu da budu podvrgnuta uslovnom otpustu, ali da sud odredi, da sud kaže da to može, ako su ispunjeni uslovi. Nemojmo prenebregnuti činjenicu da sud kada određuje kaznu, on gleda kakva je svrha kažnjavanja, kakva je društvena osuda toga, kako je moralno značenje toga, kakva je, kako bih rekao, poruka drugima da ne čine krivična dela. Mislim da ima dovoljno argumenata da ne dovedemo u pitanje suštinu ovih izmena Krivičnog zakonika, jer ima sjajnih rešenja, ima sjajnih mnogih rešenja. Pozivam vas i molim, gospodine ministre da uvažite ovaj predlog amandmana, da ga usvojite, toliko. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Poštovani gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, prihvata se ovaj amandman, uz napomenu da se tehnička greška koja se potkrala u drugoj tački, gde stoji, pri kraju, pogledaj te: "… propisana Krivičnim zakonikom, odnosno drugim zakonima koji su prestali da važe.", ispravi u tehničkoj redakciji. Prihvata se amandman.
Hvala. Gospodine Konstantinoviću, javljate se za reč? (Da.) Reč ima gospodin Konstantinović. Izvolite.
Pozitivno sam iznenađen spremnošću Vlade da prihvati amandman kolege Jovanovića. Raspravljali smo o tim amandmanima i danas na odboru, pa nije bilo sluha, evo do sada. Hoću da kažem da i naredni amandman, koji je vrlo sličan ovom amandmanu, to je amandman koji je podneo kolega Ljuban Panić, govori o tome da apsolutno ne treba da bude automatskog uslovnog otpusta. Zašto ne treba da bude automatskog uslovnog otpusta? Mi smo svi bili svedoci u ovoj skupštini, da je donet Zakon o amnestiji, koji je smanjio kazne…
Izvinjavam se, ali to je sledeći amandman. Ovo je bio amandman gospodina Jovanovića. Vi pričate o sledećem amandmanu, gospodina Panića. Izvinjavam se, ako sam dobro razumeo.
Nismo završili o tome. Dakle, mi smo svi bili svedoci da je donet Zakon o amnestiji i da je tim zakonom omogućeno da se smanje kazne zatvora za 25%. Sada se donosi zakon koji kaže da možete imati automatski uslovni otpust, posle dve trećine kazne. Dakle, neko ko je dobio kaznu 10 godina smanjite mu prvo dve i po godine, a onda mu od tih sedam i po godina smanjite još dve i po zato što se dobro vladao i onda on izađe posle pet godina. Mislim da se time obesmišljava svrha kažnjavanja i potpuno krivi ono što je bila utvrđena kaznena politika u dosadašnjem periodu. Inače mislim da sadašnje ministarstvo ide ka tome da ublaži kaznenu politiku i mi se oštro suprostavljamo tome. Ne smatramo da treba ublažavati kaznenu politiku. Zato apelujem na ministra da ako je bio spreman da prihvati amandman kolege Neđe Jovanovića da pogleda i ovaj sledeći. Nismo došli do njega. Videće da su vrlo slični i da on to sveobuhvatnije rešava pa da razmisli o tome da prihvati i amandman kolege Ljubana Panića.
Narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovani predsedniče, gospodine ministre, gospodine državni sekretare, gospodine Ćosiću, dame i gospodo narodni poslanici, ne treba da se bunimo kada se zakazuju sednice u pola osam. Vi možda bolje razumete suštinu naših predloga uveče nego pre podne, tako da ću ja ubuduće uvek pohvaliti rad u ovim večernjim satima, jer je dobro posle ručka misliti. Imam pitanje koje sam postavio i u načelnoj raspravi i voleo bih da mi ministar odgovori. Ima u ovoj sali ljudi koji su učestvovali u odbrani haških optuženika. Ima ljudi koji su svedočili u Hagu. Kakvo god bilo naše mišljenje i o Haškom tribunalu odnosno Međunarodnom tribunalu za ratne zločine za prostore bivše Jugoslavije ili o tim ljudima tamo, kako će se ovaj zakon o uslovnom otpustu reflektovati na odluku Međunarodnog tribunala za bivšu Jugoslaviju na prebacivanje haških optuženika i mogućnost da ti ljudi služe kaznu zatvora u Srbiji? U ranijim kontaktima sa ljudima iz tribunala oni su stalno isticali problem tog uslovnog otpusta, iako je činjenica da su neki ljudi dobili uslovni otpust, ali su oni stalno tražili da ti ljudi mogu biti vraćeni u Srbiju ali da nema uslovnog otpusta. Znamo za slučajeve nekih haških optuženika koji su bili u inostranstvu pušteni, odnosno uz uslovni otpust, ali da li će onemogućiti da ti ljudi dođu u Srbiju i da ovde izdržavaju zakonsku kaznu? To je moje pitanje. Možda možete da mi odgovorite sada. Možda možete da mi odgovorite kasnije. Zanima me samo da li će to predstavljati neko ograničenje ili ne kada je reč o tim ljudima? Hvala.
Ministar Selaković.
Hvala na pitanju. Ako pažljivije pročitate amandman koji smo upravo prihvatili videćete da su krivična dela protiv čovečnosti i drugih dobara zaštićenih međunarodnim pravom podvedena pod ovaj fakultativni uslovni otpust. Prema tome, to o čemu se povela priča u javnosti tokom rasprave u načelu prihvatanjem ovog amandmana je apsolutno eliminisano.
Narodni poslanik Olgica Batić. I samo da podržim gospodina Milivojevića. Vidite da smo dali rezultate i ako radimo kasnije.
Hvala puno. Poštovani predsedniče, poštovani ministre, članovi Vlade, kolege i koleginice, i ja sam na član 4. podnela amandman vrlo sličan onome. Gospodin Miković je u izlaganju prepustio verovatno to da napomene, a gospodin Petronijević je moj amandman bolje obrazložio nego što ga je obrazložio njegov kolega Neđo Jovanović, tako da ja to neću posebno obrazlagati. Mislim da sam vrlo iscrpno u raspravi u načelu rekla za šta se protivimo ovakvom obaveznom uslovnom otpustu, jer svrha krivičnih sankcija nije samo u specijalnom već i generalnoj prevenciji i mislim da ukoliko idemo sa tim da poredimo neke amandmane, onda je onaj amandman koji sampodnela približniji amandmanu kolege Neđe Jovanović nego kolege Tatića koji ću ja vrlo rado podržati. Hvala.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Ljuban Panić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, gospodo iz ministarstva neću mnogo da dužim i govorim, samo želim da budem na tragu ove rasprave, a ono što je jedan od osnovnih problema u našem društvu jeste blaga kaznene politika. Ta blaga kaznena politika nije vezana ni za sadašnje ministarstvo, ni za prethodno već je to tradicija prethodnih 20 godina. Zašto je to tako? Jednostavno to je praksa i to je postupanje. Pokazalo se da je dizanje minimuma i maksimuma kazni predviđenih Krivičnim zakonikom nije dovoljno. Zbog toga je intencija zakonodavca bila i treba da bude da posle ograničenja data kazna ili ne može da se izrekne ispod minimuma ili ako je izrečena da se odsluži u potpunosti. Podržavam, rekao bih, amandman iako je amandman kolege Panića bolji jer on traži i predlaže da nema izricanja, odnosno automatskog puštanja posle dve trećine kazne za bilo koja dela, odnosno da sud može odlučiti u svakom slučaju, odnosno sud nema obavezu. O čemu se radi? Biću vrlo plastičan. Prema Predlogu zakona kakav je nama stigao u Skupštinu ako je neko osuđen za 30 godina zatvora, a to je jedno od najtežih krivičnih dela, on automatski će odslužiti samo 20 bez obzira na sve ostale olakšavajuće okolnosti do kojih u postupku može da se dođe. U tom smislu mislim da je ovo dobro. Ako je Vlada prihvatila prethodni amandman, on sužava mogućnost obaveze umanjivanja kazne, ali smatram da je ovo ipak rešenje daleko bolje, upravo zbog toga što ćemo i ubuduće biti svedoci vrlo blage kaznene politike. Sa druge strane, morao bih da pohvalim saradnju koja se ostvaruje večeras u parlamentu i danas u toku dana od nekoliko ključnih amandmana koje smo predložili, i od čega su na Odboru za pravosuđe dva prihvaćena, tako da što se mene tiče posle ovoga što je prihvaćeno ostaje još jedan amandman na kome ću insistirati, ali ako bude takva politika vladajuće većine mislim da je to nešto za šta lično mogu da glasam. O tom amandmanu ću govoriti kasnije. Mislim da se ovime pokazuje ne samo konstruktivnost već i konstruktivnost vladajuće većine. Mislim da sa dobrim zajedničkim radom možem doći do kvalitetnog predloga zakona. Podržavam ovaj prethodni amandman, iako ovaj sad o kome govorim ne bude usvojen, mislim da je to ozbiljan korak napred u odnosu na osnovni tekst zakona.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.)
Hvala. Još jednom da potvrdim da ću da glasam za predlog nezavisno od toga što ga je ministarstvo tek sad prihvatilo. Već sam spomenula gospodina Neđu Jovanovića. Glasaću i za amandman kolege iz DS Ljubana Panića, pa se nadam da će onda i oni glasati za moj iako nisam član Odbora za pravosuđe, nažalost, a takođe mislim da konstruktivnost opozicije postoji nezavisno od toga da li se nečiji amandman usvaja ili ne usvaja. Podnela sam čini mi se amandmana. Nijedan nije usvojen, ali ću nastaviti u cilju koji sam već navela, a to je samo konstruktivnost.
Reč ima Nenad Konstantinović.
Hoću da zamolim ministra da nam odgovori, pošto nije obrazložio ni na koji način zašto se ne prihvata amandman kolege Panića, a i obrazloženje koje smo dobili od Vlade je praktično prepisano, jedno obrazloženje za razne amandmane, da nam kaže zašto se zalaže za automatski uslovni otpust? Još jednom ću ponoviti. Neko ko je bio osuđen na 10 godina zatvora već mu je amnestijom smanjena kazna za dve i po godine, a ovim zakonom se smanjuje još za dve i po godine i on izlazi posle pet godina. Zašto se Vlada zalaže za takav princip i zašto ne prihvatite amandman da prosto nema uslovnog otpusta ni za koga već će sud proceniti da li za to postoje razlozi ili ne.
Stvar je više nego jednostavna, kolega. Ako malo bolje pogledate u praksu razvijenih evropskih zemalja, malo pre smo konstatovali da je problem sudske prakse na prvom mestu u Srbiji izricanje blagih kazni. Da li se slažemo oko toga? U razvijenim evropskim zemljama, uređenim pravnim sistemima imate veoma prisutan automatski uslovni otpust. Pogledajte razvijene zemlje zapada, EU i uverićete se u tu činjenicu. To je jedan od načina kako se kod sudova stimuliše pribegavanje strožoj kaznenoj politici. Upravo ovaj naš pristup sada koji imamo jeste pristup na osnovu onoga što je anomalija našeg pravosuđa, a to je da izriče konstantno u najvećem broju slučajeva blaže kazne. Pogledajte kako se to radi u ovim zemljama. Sa jedne strane, to je jedan od razloga. Drugi razlog jeste, a vama je to kao čoveku od struke, iskusnom pravniku svakako poznato, jeste i borba protiv korupcije u pravosuđu. Vi ste do sada imali nešto što je u Srbiji veoma izraženo. Ako su advokati dobri sa sudijama, vi dobijate uslovni otpust za koji sudija po svojoj diskrecionoj proceni može da ga dopusti ili ne dopusti, a ovde imate čitav sistem, po Zakonu o izvršenju krivičnih sankcija, uslova koji moraju da budu ispunjeni da bi se razmatrao uslovni otpust, odnosno da bi se išlo na uslovni otpust. Dakle, pogledajte malo uporednu praksu i videćete kako je to u drugim evropskim zemljama regulisano.
Hvala. Replika, narodni poslanik Nenad Konstantinović. Izvolite.
Ministre, dali ste tri razloga, a od toga su dva u potpunoj suprotnosti sa onim kakvu politiku vodite. Prvo, rekli ste da je blaga kaznena politika. Slažemo se, blaga je kaznena politika i kod takve blage kaznene politike vi omogućavate da neko automatski izađe posle 2/3 kazne. To što omogućavate izlaz posle 2/3 kazne neće dovesti do toga da sudovi daju strože kazne. Sudovi daju onakve kazne kakve smatraju da treba na osnovu onoga što imaju u sudskom postupku dokazano. Dakle, kod blage kaznene politike, koja je tradicija u ovoj zemlji, nemojte dozvoljavati da svako može da izađe bez ikakvog razloga posle 2/3 kazne. Druga stvar, nismo mi razvijena zemlja i nismo zemlja koja može da se poredi sa Nemačkom, Engleskom i Francuskom i da će naše pravosuđe biti kao u Nemačkoj, Engleskoj i Francuskoj. Još uvek neće biti i zato nemojte da se poredimo sa njima i da uzimamo za primer da tako nešto postoji možda u nekoj zemlji EU. Dakle, živimo u Srbiji i svima nam je jasno kakva je kaznena politika i svima nam je jasno da ste Zakonom o amnestiji pre manje od mesec dana ublažili kazne za 25% i sada hoćete da ih ublažite za još toliko. Dakle, u jednom mesecu ublažavamo kazne za 50%. Inače, i sami kažete da je bila blaga kaznena politika. Dakle, razmislite još jednom o ovome i prihvatite ovaj amandman.
Narodni poslanik Borislav Stefanović, po amandmanu. Izvolite.
Mislim da je ovde još jedna stvar rečena, a to je da je opšte poznato, ako sam dobro razumeo uvaženog ministra, da je dolazilo do čestih zloupotreba instituta uslovnog otpusta. Vi sada radite sledeću stvar. Ako je to bio motiv za ovakav predlog, da zanemarimo uporedno pravnu praksu u Evropi i u razvijenim zemljama, kako ste rekli, s obzirom da oni nemaju, čini mi se, ovakve probleme kakve mi imamo, koji su mahom nasleđeni, vi kažete sledeću stvar – ima zloupotreba uslovnog otpusta, hajde onda to da uvedemo svima linearno, pa onda neće biti zloupotreba, ali će isto tako onaj ko počini krivično delo znati da posle 2/3 on u svakom slučaju ide kući zato što sud tako mora da odluči. Zato je amandman Ljubana Panića dobar, zbog toga što on onemogućava bilo kakve nedoumice i u javnosti i među kolegama pravnicima i u primeni koja će sutra da nastupi. Mislim da je mnogo bolji zato što vrlo jasno i definitivno otklanja ove nedoumice. Imali smo slične nedoumice i kod Zakona o amnestiji. Niste uvažili naše sugestije. Tada sam vas molio ovde nekoliko puta i moje kolege iz DS i to nije uvaženo. Sada imamo sledeću situaciju, ako sam vas dobro, ministre, razumeo, voleo bih da nisam, pošto postoje brojne zloupotrebe, a to znamo svi koji smo se očešali o sud, jednostavno, svi sada imaju pravo na uslovni otpust samo ako ne pobegnu i ako se dobro vladaju, a da ne iznosimo sada imena onih ljudi koji sad trljaju ruke slušajući ovu raspravu, a nalaze se u zatvorima. Evo, kolega se smeje preko puta.
Hvala. Replika, narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Ovo nije replika. Imam pravo da prokomentarišem amandman, pošto sam na isti član podnela amandman. Smatram da Ministarstvo pravde treba da prihvati sva tri amandmana koja su podneta na ovaj član. Iskrena da budem, to je moj stav. Pošto se ovde sve vreme govori o blagoj kaznenoj politici i zašto ona nije stroža, ja mogu da postavim pitanje zašto nije bila strožija i nekih ranijih godina? Imali ste predlog DHSS ovde 2008. godine, imali ste 2009. godine podnet upravo u praksi izmena i dopuna baš Krivičnog zakonika, gde su se pooštravale krivične sankcije i gde se pooštravala kaznena politika upravo za najteža krivična dela. Po prvom predlogu nije glasano. Po drugom predlogu većina, takođe, nije glasala. Isti slučaj je bio i sa Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o izvršenju krivičnih sankcija, tako da ta blaga kaznena politika nije od danas i nije od juče, ona datira malo juče. Postojala je volja nekih da se ona promeni i da budu kazne i strožije i da kaznena politika bude strožija i da danas imamo jedan krivični zakonik koji ne bi trebao da se donosi ovako parcijalno, jer ćemo verovatno iščekivati opet njegove izmene i dopune. Pretpostavljam da će se u tom pravcu ići, ali ne možemo danas zagovarati strogu kaznenu politiku, jer je ovaj parlament već imao momenata kada je o toj strožoj kaznenoj politici trebao da se izjasni, pa nešto nisam videla da se izjasnio. Hvala.
Hvala. Vašu diskusiju smatram kao repliku, jer ste pre toga već učestvovali u raspravi po amandmanu. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Nemam podatak da su sudovi zloupotrebljavali na bilo koji način svoj položaj oko odlučivanja o uslovnom otpustu. Iz diskusije gospodina ministra je stavljena rezerva na postupanje sudova, da postoji mogućnost uticaja na sudove kod odlučivanja o uslovnom otpustu. Ako to zaista postoji, onda me interesuje koliko je postupaka protiv sudija pokrenuto, koliko je krivičnih postupaka protiv takvih sudija pokrenuto?
Gospodine Mikoviću, da li je to replika?
Ne, govorim u okviru vremena i iznosim argumentaciju zbog čega imam poverenja u pravosuđe. Ukoliko ne postoji poverenje u pravosuđe od strane onih koji imaju više informacija od mene, onda me interesuje da se taj podatak podeli i da vidimo koliko je kod odlučivanja o uslovnom otpustu bilo kršenja zakona, koji su to bili slučajevi? Ne interesuje me personalno, nego da li je pokrenut postupak razrešenja tih sudija, da li su pokrenuti krivični postupci, pošto postoji mogućnost predviđena u članu 360 važećeg Krivičnog zakonika, kršenje zakona od strane sudije, javnog tužioca i njegovog zamenika u pogledu odlučivanja, pa ukoliko to jeste, interesuje me koliko je sudija otišlo iza brave zbog toga što su zloupotrebljavali mogućnost uslovnog otpusta? Hvala.
Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, drago mi je što ide debata u ovom smeru, jer je ovo odlična prilika da kažem da je prilikom pisanja ovog nacrta, zatim Predloga za izmene i dopune Krivičnog zakonika zaista vodeću ulogu imala i praksa. U Radnoj grupi za izradu zakonika učestvovali su vršioci funkcije predsednika sva četiri apelaciona suda, i novosadskog, i beogradskog, i kragujevačkog i niškog. U sve četiri apelacije na nivou tih sudova sprovedene su javne rasprave. Sudije su prve koje su stale iza ovakvog rešenja, kao i tužilac.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, replika.
Da li je moguće da se stalo iza tog predloga zato što je lakše sudovima, manje imaju posla? U svakom konkretnom slučaju sud treba da meri da li treba ili ne treba uslovni otpust. To jeste veća obaveza pred pravosudnim organima, ali mislim da je to bolja primena zakona i bolja individualizacija u svakom konkretnom slučaju. To smo učili od pravnog fakulteta, preko prakse, preko pravosudnog ispita, da svaki put kada je moguće nešto izvršiti individualizacijom, kod odmeravanja kazni, kod odlučivanja o pravima, hajde da svaki put koliko je moguće da se izvrši individualizacija da se to uradi. To su razlozi zašto mislimo da ne treba paušalno, procentualno odlučivati, jer onda imamo samo jednu vrstu amnestije gde nema odlučivanja, nema presuđenja, nego samo računice. Gospodine ministre, da objasnim samo, imamo Zakon o amnestiji, gde imamo potrebu, znači, tu se radi samo o računici, a dolazimo u situaciju da određeni sudovi daju tumačenja kako treba primenjivati Zakon o amnestiji i protivno, npr. članu 3. koji reguliše amnestiju na jedinstvenu kaznu, dolazi se do licitiranja nečega. Svojevremeno, po pitanju Zakona o amnestiji, na Odboru za pravosuđe sam isticao da može da se desi situacija da kazna sa 20 meseci ode na dve meseca. Imamo konkretan slučaj gde se to desilo. Sada apelacije daju drugačije tumačenje, bože moj, nije pravedno. Nema nije pravedno. Ako zakon to kaže, zakon mora da se primeni, makar bio i naopak. Upravo zbog toga smatram da je ovo prilika da se odlučuje i individualizuje svaki put posebno.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov, po amandmanu.
Zahvaljujem gospodine potpredsedniče. Isto kao koleginica Batić smatram da treba prihvatiti sve amandmane podnete na ovaj član. Mislim da imamo paradoksalnu situaciju, kada je u pitanju amandman na član 7, jedan od poslanika vladajuće koalicije je rekao da takvi amandmani ne mogu biti usvojeni zbog toga što bi oni onda predstavljali pritisak na sud i ukidali samostalnost sudova, da odlučuju o olakšavajućim okolnostima, u nekim slučajevima u kojima mi smatramo da olakšavajućih okolnosti ne bi smelo biti, o čemu ćemo govoriti kada bude reči o tom amandmanu. Međutim, sada kada je u pitanju ovaj amandman mi sa druge strane na takav način narušavamo samostalnost sudova, što im se propisuje obaveza da učine nešto bez ikakvog prava da odlučuju da li to tako treba da bude. Vlada treba sama sa sobom da odluči koja će biti politika koju će voditi. Ono što zabrinjava je to što u oba slučaja kada su u pitanju amandmani na član 7. i kada su u pitanju amandmani na ovaj član, idemo samo ka smanjenju kazne. Imajući u vidu Zakon o amnestiji koji je donet, plašim se kakva je to politika Vlade koja izgleda ide samo na ruku onima koji su počinili nekakva krivična dela i koji zbog tih dela odgovaraju tamo gde treba da odgovaraju. Tako da Vlada izgleda u nekim situacijama, kada joj to odgovara, pristaje na to, da sudovi imaju samostalnost u odlučivanju, ne dozvoljavaju da im se išta propisuje, a u nekim situacijama propisuje sudovima obavezu koju oni ne bi morali da imaju. U obe situacije, u oba slučaja sve ide samo na ruku počiniocima krivičnih dela. Neka Vlada zauzme jedinstven stav o ovom pitanju, a ne da od člana do člana imamo različit stav Vlade i različit tretman sudova.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, hajde više da završimo ovu prilično je sad već postala jalova rasprava. Bilo je potpuno jasno kada je Ministarstvo pravde predložilo da se uvede ta obavezna jedna trećina. Razlog koji je tada dat u obrazloženju je bio više nego dobar, sa stanovišta i penologije i sa stanovišta svih naučnih i praktičnih radova, koji su ovim povodom u Srbiji iznošeni na seminarima i naučnih radova koji su pisani. Ono što građani treba da shvate, i mi ovde prisutni jeste da ako je neko u zatvoru i ako se dobro vlada, a nije samo dovoljno da to jedan čovek kaže, da se dobro vlada, nego po našem zakonu je potrebno najmanje sedam, osam različitih ljudi, da kaže da se neko resocijalizovao, prošao procese rehabilitacije, završio zanat, da se nije tukao, da nije pravio probleme sa disciplinom u zatvoru itd. Cela ideja je da onaj koji je na taj način služio kaznu zatvora, dobije u budućnosti neku mogućnost da izađe ranije, da mu se tak kazna smanji. U krajnjoj liniji, svi koji smo služili vojsku znamo da smo se i u vojsci dobro vladali, zato što nam je data mogućnost da izađemo ranije. Amandman kolege Neđe Jovanovića je odlično prihvaćen i potpuno je u skladu sa pravnim sistemom. Razlozi kada se sudu daje mogućnost da nekoga pusti za trećinu kazne ranije, su oni isti razlozi koji su korišćeni u Zakonu o amnestiji. To je u skladu sa pravnim sistemom. Nije tačno da se na taj način bilo kako utiče ili smanjuje nezavisnost sudstva. Nikome u ovoj Skupštini nije smetalo kada smo uneli, kada je Ministarstvo pravde predložilo izmenu zakona Krivičnog, u delu koji se tiče obaveznog uzimanja za otežavajuću okolnost, ako je delo izvršeno iz mržnje. Dakle, imamo situacije kada zakonodavac jasno kaže da se neke stvari od strane suda moraju tretirati na ovaj ili onaj način, u skladu sa kaznenom politikom. Jednom rečju, mislim da bismo razjasnili, skratili ovu diskusiju i razjasnili građanima a i smanjili troškove, prihvaćen je amandman kolege Neđe Jovanovića. Taj amandman je potpuno u skladu sa pravnim sistemom. Samim tim je nemoguće posle toga prihvatati druge amandmane, a taj amandman daje mogućnost da oni koji su osuđeni za najteža dela, to su dela koja su izuzeta i od amnestije, da ipak sud odlučuje da li će primeniti institut jedne trećine ili ne. Ovakvo rešenje je potpuno u skladu sa kaznenom politikom koju Ministarstvo pravde vodi i neće dovesti do smanjenja kazni iz neopravdanih razloga. Hvala.
Gospodine Mikoviću, pretpostavljam da je replika? Nemate osnova. (Srđan Miković, s mesta: Da li mogu od vremena poslaničke grupe?) Već ste diskutovali po ovom amandmanu. Nemate pravo, javljate se kako god hoćete po istom amandmanu. (Srđan Miković, s mesta: Imam pravo po Poslovniku.) Izvolite.
Mislim da imam pravo po Poslovniku. Ako je to vaša milost neću da uzmem reč. Onda u redu. Prvo, bez obzira što nemam pravo da kada neko moju diskusiju oceni kao jalovu ili bilo čiju diskusiju oceni kao jalovu, vi kažete da nema pravo na repliku. Nema problema. Ali smatram da ova diskusija ne može da bude jalova, zato što razgovaramo o strateški važnim stvarima za državu. Na koji način ćemo se zaštiti od kriminala, od korupcije, od svih onih štetnih ponašanja koja ugrožavaju svakog građanina države? Nazvati tako nešto jalovo i od starne predsednika Skupštine onemogućiti da se na to odgovori u okviru replike, u okviru prava na korišćenje člana 104. Poslovnika. Mislim da je to neprimereno. U svakom slučaju smatram da na to mora da se reaguje, jer svaka ova diskusija, ako već sedimo ovde, a sedimo od jutros, sada je pola devet, mislim da je to neprimereno. Druga stvar pomenuto je pitanje uvođenja otežavajuće okolnosti mržnje. Imamo situaciju da u članu 54. postojećeg Krivičnog zakonika su definisane i pobude iz kojih je delo učinjeno. Znači, ukoliko ga čitamo kako treba i kako glasi, i mržnja iz svih tih razloga što su sada posebno pobrojani, jeste obuhvaćeno i jeste da sud mora da ceni. Druga je stvar da li smo hteli još nešto da potenciramo, ali onda očigledno cenimo da sudovi ne primenjuju Krivični zakonik koji piše jasno onako kako treba. Ja ga čitam onako kako treba i bez obzira što je ovo dobro podvući još jednom, to već piše u Krivičnom zakoniku.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandmanu skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Olgica Batić.
Poštovani predsedavajući, samo da napomenem, ukoliko mi istekne vreme po amandmanu, da znate da sam ovlašćeni predstavnik član 158. Poslovnika stav 3. Što se tiče amandmana na član 5, taj amandman sam podnela isključivo iz razloga da bi se ispravile neke neusklađenosti do kojih je došlo donošenjem izmena zakonika iz 2009. godine, jer je upravo u stavu 5. tog člana ostala neizmenjena odredba koja dozvoljava sudu da ne opozove uslovni otpust i u slučaju da je uslovno otpušteni osuđen na kaznu zatvora upravo do jedne godine zatvora. Izmenom ovako predloženog člana mislim da se uvodi jedna opšta konfuzija i mislim, pre svega, da je stav predlagača nejasan i da je u tom smislu morao da bude precizniji, jer upravo ovakvom odredbom predlagača ide se ka smanjenju reakcije države na jedno potpuno recidivno kriminalno delovanje. Naime, lice koje je na uslovnom otpustu je bilo pravosnažno osuđeno na kaznu zatvora zbog određenog dela i uvek se to mora imati u vidu, jer zna se da kazna zatvora služi generalno i u svrhu specijalne prevencije izvršenja krivičnog dela. Upravo ovako podnetim amandmanom na ovaj predloženi član 5. učvršćuje se upravo volja zakonodavca da utiče da ubuduće ne dolazi do povrede u izvršenju krivičnog dela. Samo ću zamoliti moje kolege, pošto ja njih slušam pažljivo, da ubuduće i oni mene slušaju. Hvala.
Hvala. U pravu ste što se tiče sugestije da vas slušaju pažljivo. Molim narodne poslanike za red u sali, da bi se mogli čuti. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Ljuban Panić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Jovicki. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Olgica Batić.
Cilj amandmana koji sam podnela na ovaj član svakako nije bio da menjam koji je i zakonodavac imao u vidu prilikom njegovog pisanja, nego upravo da se ovakvim amandmanom učini u pravno-tehničkom smislu prilagođavanje upravo u izradi predloženog člana Krivičnog zakonika. Naima, smatram da krivično delo koje je učinjeno iz mržnje zbog pripadnosti rase i veroispovesti, zatim nacionalne ili etničke pripadnosti, pola, seksualne orijentacije ili rodnog identiteta i drugog lica, tu okolnost sud uvek treba da ceni kao otežavajuću okolnost, osim ukoliko ona sama nije propisana kao samo obeležje krivičnog dela. Nepotrebno je da se potpuno novim članom zakona, bar je to neko moje mišljenje, koje sam u obrazloženju amandmana takođe iznela, da se potpuno novim članom zakona naglašava predanost sprovođenja međunarodnih ugovora, a da se sa druge strane pravno-tehnički neprimereno ovakva odredba, po mom mišljenju, stavlja u zaseban član Krivičnog zakonika. Iako je cilj predlagača ovakvih izmena i dopuna zakona upravo u pogledu ovog člana i predloga amandmana, mislim da je to upravo korak više kojim ovaj amandman treba usvojiti, jer čini mi se da je on prilagođenoj pravno-tehničkoj prirodi. Hvala.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Šajn. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.)
Pokušaću samo još jednom, eventualno da pronađemo nekakav zajednički imenitelj za ovaj problem koji ja vidim iz svog ugla. U dokumentu OEBS koji se naziva Razumevanje krivičnih dela počinjenih iz mržnje, kaže se da žrtva može da bude jedna osoba, više osoba ili imovina. Dakle, ne radi se samo o licima, već se radi i o imovini. Dalje, ako čitamo njihov dokument, govori se da je zaštićena karakteristika temeljna ili glavna karakteristika koju dele članovi grupe kao što je rasa, religija, nacionalna pripadnost, jezik. Prihvatam ukoliko je termin kulturološko nasleđe vrlo širok, da ga zamenimo u ispravci amandmana sa terminom "jezik" i da barem taj deo zaštitimo, kao što je u ovom dokumentu OEBS. Zašto smatram da je to tako, da prevedemo na jezik života? Daću dva vrlo konkretna primera, pa da pokušamo da ih analiziramo zajedno. Ukoliko dođemo u jedan restoran i vi kao pripadnik Srpske nacionalne zajednice, ja kao pripadnik Romske nacionalne zajednice, dakle, nismo pripadnici iste etničke grupe, pevamo zajedno srpske pesme i zato što smo pevali srpsku pesmu, neko nas napadne, isprejiše i sticajem okolnosti to bude pripadnik Romske nacionalne zajednice, ne može da bude kažnjen na kvalifikovan način iz prostog razloga jer sam ja pripadnik Romske nacionalne zajednice, a uslov je da vi i ja koji pevamo budemo pripadnici iste etničke grupe ili iste nacionalne zajednice. Drugi primer, ukoliko se u jednoj biblioteci pronađe vaša knjiga i moja slikovnica, i jedna i druga su napisane ćiriličnim pismom, uđe neki vandal, isprejiše i jednu i drugu knjigu sprejem, opet ne može, napisane su ćiriličnim pismom, a ni vi ni ja nismo pripadnici iste etničke grupe, niti iste nacionalne pripadnosti. Sama ta činjenica ne daje mogućnost da se to kvalifikuje kao otežavajuća okolnost. Razumem da je možda moja definicija bila vrlo široka i da u ovom trenutku možda nismo spremni da je prihvatimo na takav način. U tom smislu, ministre, nudim da je zamenim terminom "jezik", kao što je to u dokumentima OEBS, jer sada možemo u tom pravcu niz takvih primera da navedemo, gde naročito u multikulturalnom društvu, gde određene jezičke elemente prihvataju pripadnici različitih nacionalnih zajednica, pripadnici različitih etničkih zajednica, a da oni koji mrze, mrze sam taj element kulture, odnosno jezik i da ukoliko napadne na to, ne može da bude osuđen, jer naprosto, oni koji ga koriste, ne pripadaju istoj etničkoj grupi ili ne pripadaju istoj nacionalnoj zajednici. Da je to zaista tako, ne bih sada čitao ceo ovaj tekst o kome govorim. Samo ću još jednom da podsetim na ono što sam pročitao na samom početku. Dakle, žrtva može da bude jedna osoba, više osoba ili imovina. Kada se radi o imovini ili kada se radi o jeziku, onda to nema u smislu ovog zakona nikakve veze sa etničkom ili nacionalnom pripadnošću, odnosno samo sa time. Ne sporim da pripadnost jednoj nacionalnoj zajednici, jedno od obeležja treba da bude jezik. Međutim, to ne znači da mora da bude. Savremen pogled na definisanje nacionalne zajednice, naročito kada su Romi u pitanju, onda ne poznaje isključivo kategoriju jezika. Vi imate da jedan broj ljudi u Vojvodini govori rumunskim jezikom, da jedan broj ljudi govori romskim jezikom, a da jedan drugi broj ljudi govori recimo mađarskim ili srpskim jezikom. Taj moderan pristup takvom određenju mislim da bi i mi trebali da prihvatimo i da jezik kao takav prihvatimo u ovom slučaju, jer ne dešava se tako retko da pojedinci imaju određenih predrasuda, a predrasuda jeste osnovni element ovde, ili prema ćiriličnom pismu ili prema latičnom pismu. Mi Romi koristimo i ćirilično i latinično pismo, pa tu nemamo problema. Ali, zaista oni koji jednostrano gledaju, to može da bude ozbiljan predmet napada. Zamolio bih vas da eventualno razmislite i u tom smislu ću da podnesem ispravku amandmana, da taj termin, još jednom ponavljam, koji govori ovde o kulturološkom nasleđu, zamenim jezikom. Kao uporište jeste dokument OEBS, koji nesumnjivo govori o određenoj praksi i o zemljama o okruženju i jeste sigurno tekovina demokratije. Hvala.
Na član 7. amandman su istovetnom tekstu zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Dejan Mihajlov, Miroslav Petković i Jovan Palalić, zajedno Gordana Čomić, Slobodan Homen i Srđan Milivojević i narodni poslanik Ljuban Panić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnuupravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Milica Radović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde se zaista radi o jednom vrlo važnom amandmanu. Sadašnji zakon koji je još uvek snazi predviđa da se kazne za neka krivična dela, koja spadaju u teška krivična dela, ne može izreći kazna ispod zakonskog minimuma. Smatramo da je to rešenje više nego opravdano. Sada ovaj predlog krivičnog zakonika predviđa mogućnost ublažavanja kazne za neka monstrouzna krivična dela, kao što je u pitanju, recimo, silovanje, obljuba nad nemoćnim licem, obljuba nad detetom. Zaista bih volela da mi neko kaže okolnost koja može da shvati kao toliko olakšavajuća okolnost da se silovateljima, odnosno pedofilima ublaži kazna ispod zakonskog minimuma. Predlagač zakona je rekao u svom obrazloženju da je ovaj amandman u suprotnosti sa drugim odredbama opšteg dela Krivičnog zakonika, koji predviđaju mogućnost ublažavanje kazne u određenim slučajevima, pa se u praksi javila dilema. Mene zaista zanima, ako on predviđa mogućnost ublažavanja kazne, svojim amandmanom apsolutno zabranjuje mogućnost ublažavanja kazne za ova krivična dela i ne vidim o kakvoj suprotnosti se radi. Pored toga, rečeno je da nije preciziran kriterijum na osnovu kojih je, u članu 57. stav 2. Krivičnog zakonika, određena krivična dela pod kojima je zabranjeno ublažavanje kazne. Da li postoji jači kriterijum od toga da se radi o najmonstruoznijim krivičnim delima, koja bi trebala da predviđaju mnogo rigoroznija kažnjavanja, nego što je to danas slučaj? Podsetiću vas da nisu retki slučajevi da zakon, odnosno da sud za ova krivična dela čak predviđa i uslovnu, nekada dosuđuje uslovnu osudu, ili vrlo blage efektivne kazne zatvora od svega par meseci. Ova kategorija učinilaca krivičnih dela, svakako, ako ne uvek, ono često spada u kategoriju povratnika, odnosno lica koja se ne zadovoljavaju samo time, da ova krivična dela izvrše jedanput, već ga čine nekoliko puta. Zbog toga bi bilo neophodno da se sprovede jedna rigoroznija kaznena politika kada su u pitanju ova krivična dela, pa čak i da se uvede mogućnost narukvice za monitoring oslobođenih lica i lica koja su puštena na slobodu, radi se o učiniocima krivičnih dela. To je čak bio, čini mi se, predlog bivšeg ministarstva pravde, koje bi naišlo na veliko prihvatanje javnosti. Šteta što ono nije zaživelo u praksi. Zaista vas molim da još jedanput razmotrite ovu mogućnost, jer ne bi bilo korektno, ne bi bilo humano, ne bi bilo moralno, u krajnjem slučaju, da se za ova krivična dela predvidi mogućnost ublažavanja kazni.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Homen. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mislim da dolazimo do ključne tačke ovog zakona, verovatno i najvažnije koja ne sme, ne može da bude tema političkog nadmudrivanja, koja ne sme da bude pitanje odnosa između pozicije i vlasti. Ovo je pitanje od ključnog značaja za građane Republike Srbije. Postoje razna krivična dela- koruptivna, klasičan kriminal, ubistva, oružane pljačke, ali složićete se da nema težeg i goreg krivičnog dela koje nekomože da učini, čak smatram da to mogu samo bolesna lica, od silovanja i pedofilije. Nažalost, u našem društvu i silovanje i pedofilija drugo vremena nisu ozbiljno prepoznate kao ozbiljna društvena opasnost. O tome se nije govorilo i to se krilo. Vrlo retko smo uopšte bili svedoci da se o takvim krivičnim delima bave nadležni organi, policija i Tužilaštvo, a samim tim i sud. Nažalost, sudska praksa je dovela do toga da su kazne i za pedofiliju i za silovanje vrlo blage. U prethodnom mandatu, Ministarstvo pravde je predložilo jednu neuobičajenu odredbu koja nije postojala, tu ću se možda složiti formalno pravno, koja glasi – za određena krivična dela se ne može ublažiti kazna ispod zakonskog minimuma. Ovde ne tražimo nikakvo strožije kažnjavanje, nego samo ono što je zakon predvideo kao minimum kazne za silovatelje i pedofile, da ne može da se ublaži ispod tog minimuma, iz prostog razloga, jer je analiza kaznene politike pokazala da naše društvo, da sudije nisu svesne ozbiljnosti i težine krivičnog dela. Ovde ne pričamo o tome da je neko obio trafiku. Odslužite kaznu, nadoknadi se šteta, ako ste osigurani, nego ova krivična dela ostavljaju trajne posledice na život čoveka. Drugim rečima, deca, žene koje su silovane, nikada se ne oporave od takvog događaja. Upravo je zbog toga je ideja da se pošalje jasna poruka da država to neće tolerisati i da te kazne, makar minimalno, pružaju kakvu takvu zaštitu i satisfakciju, ako uopšte može da je bude posle tako krivičnog dela. Zbog toga sam predložio amandman i drago mi je da su kolege iz DSS predložili istovetan amandman. Ovo nije pitanje DS, ovo je pitanje principa. Izvinjavam se i Olgica Batić je takođe podnela amandman. Vidite da cela opozicija stoji na istom stanovištu. Za mene je ovo ključna stvar u ovom zakonu i ona će me opredeliti da li lično mogu da dam podršku zakonu ili ne. Ne mogu da glasam za zakon koji će smanjiti ili omogućiti da pedofili i silovatelji dobiju niže kazne. Mislim da to niko normalan u ovom društvu ne bi smeo da podrži ni da dozvoli. Ovde nisu samo u pitanju silovatelji i pedofili nego ona najteža krivična dela koja se vrše sa elementom nasilja. Nasilje je nešto što, slažem se, moramo, složićete se, da osudimo. Znači, prinuda, otmica, sva ona dela gde se zaista na najbrutalniji način krše ljudska prava. Mislim da bi bilo dobro za ovu državu, da bi ovo bilo dobro za Narodnu skupštinu, da ne budemo prozivani da smo glasanjem i usvajanjem ovakvog teksta zakona, otežali žrtvama, da smo ublažili njima kazne, da je iz moralnih razloga dobro da se usvoji ovaj amandman. U tom smislu, ako je vladajuća većina spremna, pošto Vlada očigledno nije bila spremna da usvoji ovakav amandman, ukoliko je spremna da ga izglasa, možemo dobiti kvalitetan tekst zakona. Ponavljam, ovo nije pitanje mog političkog ubeđenja, ovo je pitanje morala, ovo je pitanje principa. Molim vas, kao narodne poslanike, da izglasate ovaj amandman. Nikome ne šteti, samo mislim da ... (Predsedavajući: Izvinjavam se, molim vas, ponovo se prijavite. Moja je greška.) Da ponovim ovu zadnju rečenicu. Mislim da će jasno govoriti o ozbiljnosti svih nas ovde, da ne postoje političke razlike kada su u pitanju ovako važne stvari. Po meni, ovo je jedna od onih stvari gde zaista ne treba da imamo različita mišljenja. Mogu pravnici formalno da raspravljaju da li je nešto, mesto, da stoji negde u tekstu zakona, ali takvo opredeljenje, mislim da ne sme da spreči. Ono što je najvažnije, da za ta krivična dela koja su nama od srca i iz stomaka kako god želite, nešto najgore što nekome može da se desi, što nikome ne poželite, moraju da budu jasno sankcionisani i mislim da je ovo jedini pravi put. Drugi način koji je postojao ranije, jasno se pokazalo da, to moram da kažem, da postoje slučajevi da se za silovanje izricala kazna od šest meseci. U sudskoj praksi postoji da su uslovne kazne za silovatelje izricane, da su za silovanje deteta, za pedofiliju dobijane kazne do godinu dana zatvora. Mislim da je to loša poruka. Još samo jednu rečenicu na kraju, što je rekla koleginica iz DSS i potpuno je u pravu, u pitanju su povratnici. Služenjem jedne kazne zatvora, oni kada izađu, oni ponavljaju dela. Podsetiću vas na Marijin zakon koji je ovde bio u Skupštini, koji je bio predložen, koji ja pozivam vladajuću koaliciju da ga vrati u Skupštinu. Naravno, potpuno sam spreman da se urade određene izmene, u kom pravcu smatraju da treba daidu, iz prostog razloga jer nije dovoljno samo kazniti strogim zatvorskim kaznama, jer oni stalno ponavljaju krivična dela. Odsluže zatvorsku kaznu, i oni to rade iz početka. Neophodno je imati mehanizam kontrole nakon odslužene zakonske kazne. Da li ona 30 ili 40 godina, oni opet ponavljaju ta krivična dela. Mislim da je to velika odgovornost nad svima nama i očekujem da se ovaj amandman usvoji od strane vladajuće koalicije,Ministarstva pravde, svejedno, da predlaže ovaj predlog zakona. Možda ono što smo mi predložili Ministarstvu pravde iz vaše perspektive nije najbolje, to prihvatam, ali ga samo predložite u bilo kojoj formi. Mislim da je od ključne važnosti za građane Srbije. Hvala.
Hvala. .Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Dakle, kao što sam rekao prilikom obrazlaganja predloga ovog zakona, zaista mi je ostalo nejasno, to moram da postavim kao pitanje. Ako ste rekli da su obuhvaćena najteža dela sa elementima nasilja, kako je to moguće da je izostalo teško ubistvo? Uopšte mi nije po kom principu je pisan ovaj katalog dela koja se izuzimaju. Recimo, kod proizvodnje i stavljanja u promet opojnih droga imate izostavljen najteži oblik, a to je organizovana kriminalna grupa kao učinilac nije obuhvaćena ovim članom. Takođe, kada sam rekao da je u suprotnosti sa opštim delom Krivičnog zakonika i dalje stojim pri tome. Šta ćete sa krivičnim delima koja su učinjena pod silom ili pretnjom? Šta ćete sa onima koja su učinjena u stanju ne uračunljivosti? Šta ćemo sa krivičnim delima u pokušaju? Bez obzira na to što sam rekao, ovde je raniji zakonopisac napravio pometnju lošim pristupom ne navodeći dobar katalog krivičnih dela koja bi trebalo izuzeti, odnosno koja treba da budu izuzeta od ublažavanja. Prihvatam ovaj amandman.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Slobodan Homen, replika. Izvolite.
Gospodine ministre, hteo sam nešto drugo da kažem, ali zaista moram da se zahvalim u ime Narodne skupštine. Mislim da je ovo velika stvar. Rekao sam da ću glasati za vaš predlog zakona, bez obzira da li se slažem detaljno ili ne sa nekim drugim rešenjima. Mislim da je velika stvar i da ste učinili dobro delo. Ovo pokazuje da postoji u Srbiji mogućnost saradnje između pozicije i opozicije, a u korist građana. Hvala.
Hvala. Prijavljena je Aleksandra Jerkov. Da li ima potrebe? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević. Izvolite.
Gospodine predsedniče, gospodine ministre, spremio sam dve diskusije. Jedna je da prihvatite ovaj amandman, a druga je da ga odbijete. Drago mi je da u popodnevnim satima bolje radimo, kao što sam kazao. Nevezano za to, imam obavezu da se zahvalim, jer su mene kontaktirale porodice žrtava najmonstruoznijih, neću pominjati imena zbog moralnih obzira prema tim ljudima, ali i pitale su me u poruci, koju su mi poslali, da li ste vi, kao čovek, brat, prijatelj, komšija, poslanik ikada kontaktirali sa detetom koje je bilo žrtva seksualnog nasilja? Da li vi imate decu i da li znate kakve posledice po zdravlje dece ostavlja akt seksualnog nasilja… (Predsedavajući: Gospodine Milivojeviću, molim vas da takva pitanja ne postavljate ministru, nego nastavite po amandmanu.) Niste me dobro razumeli, gospodine predsedavajući. Samo kažem šta su porodice pitale, a ne ja. (Predsedavajući: Gospodine Milivojeviću, razumeo sam i nemojte molim vas, upozoravam vas, da ne postavljate takva pitanja ministru. Izvolite.) Želim da vam se zahvalim u ime svih tih porodica koje su me kontaktirale, u ime svih poslanika koji će pozdraviti ovu odluku. Na kraju, ne mogu a da ne pomenem mog pokojnog prijatelja, dr Vladana Batića. On je preminuo 29. decembra 2010. godine. Poslednji predlog koji je uputio Narodnoj skupštini bio je da se takva krivična dela, kao u uređenim državama sveta, kažnjavaju hemijskom kastracijom. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Smatram da je dobro što je ministar pravde prihatio ovakav amandman, jer je krajnje konstruktivan, i nije hir njega prihvatiti, nego je zaista realna potreba. Sa druge strane, prihvatite i neki moj amandman, pa ću možda i ja glasati za ovaj predlog zakona. Ako ne bude, onda ništa. Šalu na stranu. Što se tiče amandmana na član 7. koji sam podnela, mislim da je on uslovljen nužnošću svega onoga što se dešava u zemlji Srbiji. Govorili smo o silovanjima, govorimo o pedofiliji, govorimo o višestrukim povratnicima i to bi značilo da ukoliko se iz člana 57. stav 2. obriše to bi omogućilo da se u slučaju teških krivičnih dela, a upravo opravdavam mogućnost brisanja kazne koje su izuzetno blage, a takva je cela naša kaznena politika. Sudska praksa je neretko pokazala, bez obzira što se na nju često predlagač poziva u ovom predlogu zakona, da je sramna u pogledu određenih krivičnih dela i da, ne samo da ne može, već i da ne sme da se zabrani ublažavanje kazne za ono što su neki moji prethodnici rekli, a to je za krivično delo silovanja. Za to ne trebate biti pravnik, pa da imate samo malo zdrave pameti i da znate da bi tako nešto bilo protivno zdravom razumu. Drugo krivično delo je obljuba nad nemoćnim lice, obljuba nad detetom, najteži oblici otmice, teški oblici iznude. Ono što je već pomenu, a ministar je to, čini mi se, izgovorio, a to je promet opojnih droga. Upravo zbog zakonskog minimuma i zbog ove pomenute sudske prakse, koja u tom pravcu nije dovoljno dobra, pokazalo se da upravo se narko dileri izvlače od strogih kazni, da im se često iz neke nemogućnosti ili, moram biti potpuno nepristrasna, pa reći da nekada zbog nesposobnosti dokazivanja, upravo organizovane kriminalne grupe, koju je neko pomenuo, već se utvrđuje obična grupa. To je ono što je gospodin Selaković napomenuo, a to je da nije predviđen najteži oblik krivično dela – organizovana kriminalna grupa, već se utvrđuje obična grupa. Imamo da se umesto izricanja najmanje 10 godina zatvora organizatoru primenom instituta ublažavanja kazne izrekne tri godine, pa onda prema odredbama o uslovnom otpustu izađe na slobodu za dve godine, a kada se recimo na takvog narko dilera primeni minimum odredaba o ublažavanju kazne, kazna će se onda smanjiti na godinu dana, a primenom instituta uslovnog otpusta, on će se pustiti na slobodu posle osam meseci. Ne može se dozvoliti mogućnost ublažavanja kazni kod krivičnih dela,kao što su nedozvoljeni prelaz državne granice, kao što je trgovina ljudima. Ovde se radi o izuzetno teškim krivičnim delima za koje mogućnost ublažavanja kazni ne sme da postoji. Sa druge strane, vidim da se ovde pojedini poslanici, pre svega zahvaliću kolegi Milivojeviću što je pomenuo nešto što mislim da je zaista vredno pomena, jer se svi ovde, upravo je ušao, kolega Milivojeviću upravo sam vas pohvalila povodom onoga što ste izneli, zgražavaju nad silovanjima, nad pedofilijom, nad višestrukim povratnicima, a kada je DHSS i Vladan Batić podneo predlog Skupštini o hemijskoj kastraciji i to upravo višestrukih silovatelja, pedofila, moram napomenuti da se tako nešto radi u Poljkoj, Češkoj, da je tako nešto usvojeno i u Rusiji, na koju se mnogi pozivaju i Medvedev je potpisao, usvojila ga je i državna Duma, ovde su se mnogi zgražavali nad tim, a pre svega oni koji su bili zagovornici ljudskih prava, pa su se pozivali na odredbe člana 34, člana 23. i 24. Ustava Republike Srbije, jer se time krši pravo na život i pravo na duševni i telesni integritet. Izvinite, ali zar silovatelj ili višestruki pedofil ima pravo na život i na bilo kakav integritet. Mislimo da nema. U tom smislu je bio predlog o izmenama i dopunama Zakona o izricanju kaznenih sankcija. U tom smislu je bila predložena hemijska kastracija. Isto kao što je bio predložen i registar koji je na kraju krajeva prošla vlada usvojila. Isto kao što je bilo predviđeno i čipovanje. To nije ništa strašno. To države Evrope primenjuju bilo da se radi o dobrovoljnoj ili hemijskoj kastraciji, to je drugo pitanje. Podsetiću takođe da je ovde premijer, gospodin Dačić, pre tri godine, ima to u pres klipinzima i može da se nađe, ali da se on pita on bi fizički kastrirao silovatelje i pedofile. Sada kažem i naravno da ću naići na negodovanje svih onih boraca za ljudska prava, moje intimno mišljenje je tako, pa bih i ja fizički kastrirala. Ali, ako već ne možemo da idemo u tom pravcu, jer će oni da se bune, hajde bar da učinimo neki pomak da nam žrtve silovanja i pedofila ne budu samo neka NN lica koja čitamo u crnim hronikama svakodnevno, nego da učinimo nešto za njih, jer ukoliko se ti borci budu pozivali na ljudska prava, prvo neka konsultuju svoje ćerke, neka konsultuju svoje žene, neka konsultuju svoje majke i svoje sestre, pa onda neka brinu o pravima silovatelja i višestrukih pedofila. Hvala.
Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Prihvata se amandman.
Reč ima Srđan Miković.
Zadovoljan sam što je prihvaćena argumentacija kolege Homena i ostalih kolega poslanika zbog čega treba ostaviti u članu 57. postojeći stav 2. Naime, samo bih još jednu stvar približio svima koji gledaju ovaj prenos i koji se bave krivičnim pravom. Sadašnji član 179. Krivičnog zakonika predviđa da ko nad drugim izvrši obljubu ili, s njom izjednačen čin, iskoristi duševno oboljenje, zaostali duševni razvoj, drugu duševnu poremećenost, nemoć ili kakvo drugo stanje tog lica, usled koga ono nije sposobno za otpor, po važećem zakonu zaprećena je kazna od dve do 10 godina. Ukoliko bi se brisao stav 2. člana 57. tom licu bi mogla da se ublaži kazna do šest meseci zatvora. Sada je dve godine, a moglo bi do šest meseci. Opet da prevedem svima o čemu se radi. Ko izvrši obljubu ili sa njom izjednačen čin sa detetom, kazniće se zatvorom od tri do 12 godina. Ukoliko bi brisali stav 2, onda bi ta kazna od tri godine mogla da se ublaži do jedne godine zatvora. Za silovanje deteta do jedne godine. Ukoliko bi usled tog dela nastupila teška telesna povreda deteta prema kojem je delo izvršeno, ili je delo izvršeno od strane više lica, ili za posledicu ima trudnoću, za sada je zaprećena kazna zatvora od pet do 15 godina. Ovo bi se smanjilo i mogla bi da se izrekne kazna do tri godine zatvora. Ukoliko bi nastupila smrt deteta, sada je zaprećena kazna od najmanje 10 godina, a moglo bi da dođe do smanjenja do sedam godina zatvora. Upravo zbog toga mislim da je argumentacija takva i pretpostavljam da je to ono što je navelo gospodina ministra da prihvati ovaj amandman i čestitam što smo ipak stigli do konsenzusa. Hvala.
Mislim da ćete sada podržavati svi ovaj rad u kasnim satima. Dozvolite mi da se i u vaše ime, pošto sve poslaničke grupe učestvuju u tom odboru, a i kao predsednik Odbora za prava deteta i u ime svih poslanika Narodne skupštine zahvalim za prihvatanje ovog amandman. U svoje lično ime molim ministra da razmisli o pooštravanju zakonodavstva za takvu vrstu zločina. Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Mislim da sam već prethodno iznela kada sam obrazlagala amandmane podnete od strane drugih poslanika, ali složiću se sa vama, pa ću sama predati predlog izmena i dopuna Krivičnog zakonika, upravo u pravcu pooštravanja kaznene politike za navedena krivična dela, da ih sad opet ne bih ponavljala, pa ćemo videti da li će postojati volja ovog parlamenta da tako nešto usvoji. Hvala.
Hvala. Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela narodni poslanik Dejan Mihajlov. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Izvinjavam se, da li ste rekli amandman na član 8? (Predsednik: Na član 12.) Izvinjavam se, puno sam amandmana podnela. Pre svega, što se tiče amandmana na član 12, isto smatram da njegovo podnošenje nije hir nego potreba i podnetim amandmanom zapravo sam predložila izmenu jer Krivičnim zakonikom ne samo da se predviđaju krivična dela gde se pribavlja imovinska korist, već se predviđaju i krivična dela koja se vrše i koja se upravo često čine na štetu nečije imovine. Imovina i imovinska korist nisu sinonimi i ne mogu se nikada tako razumeti, jer su oni zapravo daleko od toga. Treba imati na umu da se veliki broj krivičnih dela vrši upravo bez imovinske koristi, a da se sa druge strane upravo ta krivična dela vrše na štetu nečije imovine. Mislim da takve stvari ovde treba razgraničiti. Takođe mislim da će brisanjem ove definicije imovine mnogi postupci koji su u toku biti ugroženi, jer u mnogim postupcima nije moguće dokazati uopšte, odnosno postupajuće sudije imaju problem sa dokazivanjem da je pribavljena imovinska korist, jer jeste dokazivo, shodno posebnom delu Krivičnog zakonika, da je učinjena povreda imovine, npr. imovine na štetu Republike Srbije. Samo u tom cilju sam i podnela amandman na predloženi član. Hvala.
Hvala. Na član 12. amandman je podnela narodni poslanik Judita Popović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miloš Aligrudić, Dejan Mihajlov, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Milica Radović.
Naš amandman se odnosi na definiciju odgovornog lica. Smatramo da je ona ovako kako je u Predlogu zakona predviđena previše preširoko postavljena. Naime, smatramo da je sasvim dovoljno kada se kaže da je odgovorno lice u pravnom licu, da se smatra lice koje na osnovu zakona, propisa ili ovlašćenja vrši određene poslove upravljanja, nadzora ili druge poslove iz delatnosti pravnog lica. Mislim da tu treba da bude tačka, a da se deo: "kao i lice kome je faktički povereno obavljanje tih poslova" briše. Zašto? Zato što smatramo da ovoliko proširena definicija, kako je to predviđeno ovde, u sebi krije jednu zamku, a to je mogućnost izbegavanja odgovornosti za odgovorno lice. Zašto to kažem? Ako bi odgovorno lice bilo i lice kome je faktički povereno obavljanje određenih poslova, onda bi to značilo da je ono odgovorno i da može da bude odgovorno samo na osnovu jedne jedine reči. Odgovorno lice u smislu ovog zakona podrazumeva, naravno, direktora, vlasnika, ukoliko je zadržao svoju funkciju u firmi, kao i ostala rukovodeća lica u datom preduzeću. Upravo zbog toga smatram da direktor, primera radi, u jednoj firmi može da izbegne odgovornost tako što će reći da je određeni posao poverio, i to rečju, nekom drugom radniku u tom preduzeću. Da bi dokazao da je u pravu, on može da angažuje, primera radi, dva svedoka. To mogu da budu dva radnika iz tog preduzeća, koja će svesno lažno da svedoče da je to urađeno, zbog toga što će im zapretiti ili gubitkom posla ili smanjenjem plate ili već kako se to radi. Tako ćemo doći do samog izbegavanja odgovornosti zaista pravog odgovornog lica, a ne onog kome je faktički povereno obavljanje ovih dužnosti. Zato smatram da definicija odgovornog lica u smislu ovog predloga zakona jeste preširoka i zaista predviđa mogućnost za razne zloupotrebe.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsedniče. Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, jeste, zaista, i ja smatram da je preširoka ova definicija odgovornog lica, zato što, stvarno bi trebalo da se ta odgovornost suzi na upravljački i nadzorni kadar u okviru pravnog lica, a nikako i ona lica kojima je povereno obavljanje određenih poslova iz delatnosti pravnog lica. Ovako kako je to definisano, može da odgovara i magacioner, kao što odgovara i direktor, i kao što odgovara onaj koji kontroliše rad tog pravnog lica. Mislim, da je to ne dopustivo, i zaista bi trebalo da vodimo računa kada se radi o ovakvoj vrsti krivičnog dela, da se tačno zna ko treba da bude odgovoran i koje taj koji treba da snosi posledice jednog krivičnog dela koji ozbiljno narušava pravni poredak. Iz tog razloga ne razumem obrazloženje, kojim je u stvari potkrepljena odluka Vlade da se ne usvoji ovaj amandman. To obrazloženje, dozvolićete, ali zaista ne mislim da je ozbiljno, zato što pozivajući se na mogućnost, da će ukoliko se briše ovaj deo definicije odgovornog lica, da se ugrozi mogućnost gonjenja po nekim drugim krivičnim delima. Prema tome, kada radite neke ispravke i dopune Krivičnog zakonika, onda bi bilo dobro da dobro razmislite o tome šta želite da postignete sa tim izmenama i dopunama. Mi i danas raspravljamo, verovatno do duboko u noć, tako smo u stvari raspravljali i kada smo razgovarali u načelu o ovom krivičnom zakoniku. Mislim da to zaista nije, ne služi na čast ni ministarstvu koje je predložilo ovaj zakona, a ni parlamentu koji radi o tom predlogu, tako što poslanici raspravljaju. Ne znam zašto tolika žurba, kada se radi o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika, vidim da je Odbor za pravosuđe podneo određene amandmane, i Odbor, takođe, prolongira rok primene određenih odredbi ovih izmena i dopuna, tamo negde za proleće 2013. godine. Čemu onda hitnost ovog postupka, čemu onda ovakva vrsta raspravljanja u gluvo doba noći, bez TV prenosa. Dakle, sve ovo ne daje dovoljno razloga za izmene zakona i za ovakav način na prečac donošenja nekih promena Krivičnog zakonika koji bitnije neće taj zakon da promene, ali će zaista da dovedu u pitanje kaznenu politiku i dovešće u pitanje sve ono što je dobro urađeno u nekim ranijim izmenama i dopunama, i ono što je dobro urađeno u tom nekom procesu reforme pravosuđa. Prema tome, ne bi bilo loše da se još jednom razmisli da se promeni definicija odgovornog lica i da se nekako skoncentrišemo na one koje upravljaju u okviru odgovornog lica i na one koji vrše određene nadzorne poslove. Znate kako, kada odgovorno lice više ne bude deo onog krivičnog dela zloupotrebe službenog položaja, postavlja se pitanje kako ćemo kada se to odgovorno lice ugradi u jedno krivično delo zloupotrebe položaja od strane odgovornog lica. Kako će to tako jasno da se definiše i jasno da se primenjuje taj član Krivičnog zakonika, kada se bude sudilo svima onima koji su trenutno na tapetu, svima onima koji su trenutno u nekom postupku predkrivičnom, koji se toliko kroz medije provlače za određena krivična dela iz domena, između ostalog i ove vrste krivičnog dela. Znate, ukoliko odgovorno lice može biti i neko ko samo radi u pravnom licu, dakle, povereno mu je obavljanje određenih poslova iz delatnosti tog pravnog lica. To znači, da će i neko koje samo bio deo tima, tog upravljačkog menadžerskog dela pravnog lica, a da pri tom, nije imao nikakve mogućnosti da nametne svoju volju prilikom donošenja određenih odluka, biti saučesnik u izvršenju krivičnih dela, a da pri tom zaista nije ni na koji način doprineo da se to krivično delo izvrši. To je nekako razblaživanje celog krivičnog dela, to je skretanje pažnje sa onih pravih odgovornih lica. Imaćemo prilike još da razgovaramo i onom krivičnom delu, novom krivičnom delu pod znacima navoda, koje je nastalo tako što je zloupotreba službenog položaja na neki način ograničena.
Hvala. Na član 13. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici zajedno Milica Radović, Dejan Mihajlov, Miroslav Petković i Jovan Palalić, zajedno Vesna Marjanović i Ljuban Panić i narodni poslanik Judita Popović. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vesna Marjanović.
Hvala gospodine predsedniče. Gospodine ministre, meni je žao da Vlada nije prihvatila amandman iako želim da podelim zadovoljstvo mojih kolega što večeras, iako raspravljamo kasno, imamo konstruktivnu raspravu, zbog toga što smo između ostalog pokazali da u prethodnim danima je velika aktivnost poslanika i nadležnih odbora dovela do toga da izmenimo ili smo na putu da izmenimo onaj predlog koji nam je prvobitno Vlada podnela. Vrlo sam pažljivo slušala obrazloženje gospodina ministra na početku načelne rasprave kada je u pitanju ovaj član zakona. Kao što vam je poznato u pitanju je dakle, izmena jedne odredbe koja je uvedena izmenama Krivičnog zakona 2009. godine i ona nije slučajno uvedena. Uvedena je nakon velikog pritiska, dakle, razumevanja problema u društvu i nakon permanentnih napada na novinare i na sudije. Ministar je u svom obrazloženju dao, da kažem, dva ili tri razloga, zbog kojih nije smatrao da ta odredba treba da ostane u zakonu, dakle, da se prihvati moj amandman i amandman mojih kolega da se ovaj predlog koji je sada podnet briše. To je da su ova krivična dela inkriminisana drugim krivičnim delima, da nisu usklađene kazne i da se radi o diskriminaciji određenih kategorija građana. Ni tada se nisam složila sa tom argumentacijom, imajući u vidu da upravo zato postoje kvalifikovana krivična dela, zbog toga krivično pravo izdvaja one slučajeve koji su praćeni posebnim okolnostima, da kažem društveno opasnim ili neprihvatljivim okolnostima. Mislim da moramo da pokažemo razumevanje i ja mislim da je javnost poslednjih nekoliko dana takođe reagovala, i novinarska udruženja, poslanici i građani, da razumemo okolnosti u kojima živimo, jednu atmosferu napetosti, vrlo često ekstremnih ponašanja u kojima rade javni funkcioneri državnih organa i novinari. Takođe, igrajući se sa jednom vrstom populizma, mešamo ono što se zove zaštita pojedinca, od onoga što je zaštita institucije. Dakle, vrlo je važno da razumemo da i putem krivičnog zakonodavstva branimo institucije i da u oba slučaja, u slučaju zaštite državnih funkcionera i u slučaju zaštite novinara, čuvamo demokratiju i neka demokratska osnovna načela. Ja ću, bez obzira što je svima opšte poznato i što se za ovom govornicom vrlo često ponavljaju ove činjenice iz našeg društvenog i političkog života ponoviti ono što je opšte poznato, ali se mora stalno ponavljati i za ovom govornicom i u javnosti i u medijima. Ovo je zemlja u kojoj nisu razjašnjena ubistva novinara Dade Vujasinović, Slavka Ćuruvija, Mihajla Pantića u kojoj su poslednjih godina napadnuti novinar, Dejan Anastasijević, Teofil Pančić, propustiću verovatno, to je jako dugačak spisak novinara, Tanja Janković iz Vranja, Biljana Vujović, voditeljka, urednik lokalne televizije u Leskovcu, čak i sportski novinari dobijaju pretnje jer se nekome ne dopadaju njihovi izveštaji. Zemlja u kojoj su samo pre neki dan određene ekstremne organizacije pretile sudijama Ustavnog suda, objavljivale listu nepodobnih medija, nije zemlja koja može da posmatra ovu problematiku i ovakva moguća krivična dela sa pozicije jedne uređene i stabilne zemlje. Za nas kao DS će uvek biti osetljivo pitanje ugrožavanja sigurnosti i državnih funkcionera, zbog ubistva Zorana Đinđića, ali mislim da svi treba da budu osetljivi na tu istorijsku tragičnu činjenicu, jer on je u tom trenutku bio predsednik Vlade. Dakle, ono što mora ostati zapamćeno da se u ovoj zemlji, baviti javnim poslom još uvek izlažete velikim opasnostima i vaš život može biti ugrožen. Mislim da je važno shvatiti razloge za koje verujem, su i moje kolege i ja podnele ovaj amandman, da je to važno i za građane. Moram da zamolim svoje kolege koji komuniciraju sa ministrom, da to rade, kada ja završim. Mislim da je važno i za građane, iz prostog razloga što verujem ukoliko novinari osećaju da rade svoj posao, pod uticajem pretnje i u strahu svoje bezbednosti, to isto može važiti za donosioce političkih odluka, da građani neće imati sigurnost i uverenje da će te odluke biti donete slobodno ili pak da će novinari izveštavati potpuno slobodno. Ja sam kao i svi obaveštena da je nadležni odbor danas predložio jedan amandman koji je sličan ovom amandmanu koji sam podnela i koji je odbačen. On je, što se mene tiče, prihvatljiv. Nadam se da će ministar neke od ovih amandmana uvažiti. Na kraju bih samo rekla da je ovo drugi put u poslednjih nekoliko dana da smo u okviru zakona koji se ne bave materijom, ne regulišu materiju medijska pitanja, imali odredbe koje su mogle da ugroze slobodu i nezavisnost novinara, odnosno medija, mislim na Zakon o javnim preduzećima, koji smo takođe ovde u Skupštini na jedan konstruktivan i pozitivan način prevazišli. Prosto, ovo je možda čak pre sugestija Ministarstvu kulture koje je nadležno za medije da vodi računa i o onimzakonima koji nisu direktno u njihovoj nadležnosti, da se ovakvi propusti ne ponavljaju. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, nadovezaću se na diskusiju koleginice Marjanović u kontekstu činjenice da je Odbor za pravosuđe danas predložio jedan amandman koji se upravo tiče člana 13. odnosno člana 138, da je Odbor za zakonodavstvo na čijem sam ja čelu, amandman u potpunosti podržao. Dakle, slažemo se, SNS u potpunosti podržava da je potrebno posebno zaštiti sve činioce koji aktivno učestvuju u borbi protiv korupcije i koji samim tim očigledno izloženi nekim napadima i pretnjama, a kao što i sami vidimo, bilo je mnogih nesrećnih događaja, a u krajnjoj liniji ja sam pročitao danas da je prošle godine i u svetu, 48 novinara izgubilo život i iz tih razloga SNS potpuno podržava da se na kraju krajeva usvoji amandman Odbora za pravosuđe koji, ja ću pročitati kako glasi, mi imamo osnovni oblik krivičnog dela ugrožavanja bezbednosti, dakle – ko ugrozi sigurnost nekog lica pretnjom da će napasti na život ili telo tog lica ili njemu bliskog lica, kažnjava se novčanom kaznom ili zatvorom do jedne godine, ali ako se ovo delo izvrši prema predsedniku Republike, narodnom poslaniku, predsedniku Vlade, članovima Vlade, sudije Ustavnog suda, sudiji, javnom tužiocu, zameniku javnog tužioca, advokatu, policijskom službeniku, licu koje obavlja poslove od javnog značaja u oblasti informisanja, u vezi sa poslovima koje obavlja, onda se može izreći kazna i do pet godina zatvora. Posebno ističem da SNS podržava ovakav amandman Odbora za pravosuđe, jer kao što vidimo, sva lica koja su najviše ugrožena i policajci i sudije i tužioci i sudije Ustavnog suda će biti naročito zaštićeni, do pet godina zatvora, a posebno podržavamo i time želimo da iskažemo naše poštovanje prema novinarima činjenicu da sva lica koja su povezana sa obavljanjem poslova u oblasti informisanja će ovim biti zaštićena. Dakle, treba i građanima da objasnimo, pa i nama samima, da će ovim amandmanom biti zaštićeni ne samo profesionalni novinari, nego i kolumnisti, biće zaštićeni i ljudi koji su komentatori u novinama, ako neko dođe recimo i preti tipa – polomiću ti ruku, razbiću ti glavu, a dešavalo se u praksi, ko bude pretio, biće mu izrečena kazna zatvora i do pet godina. Da ne bi bilo zabune i uz puno poštovanje prema svima koji su podneli amandmane, Odbor za pravosuđe je skoro pa jednoglasno usvojio ovaj amandman, ali posle jedne diskusije koja je bila izuzetno konstruktivna, prihvatili smo veoma konstruktivne predloge kolege Mikovića koji me upravo podseća da je on upravo on dao naročite konstruktivne predloge, ali ne smem da zaboravim ni kolegu Konstantinovića. Dakle, možemo reći da je ovo na neki način jednoglasna podrška svih narodnih poslanika, u skladu sa opredeljenošću države da se bori protiv korupcije i da samim tim zaštiti sve one koji su u toj borbi protiv korupcije posebno izloženi pretnjama. Iskoristiću priliku da kažem da je Odbor za pravosuđe, a kasnije Odbor za ustavna pitanja predložio još dva amandmana, jedan je tehničke prirode, o njemu ćemo kasnije pričati, a jedan amandman se tiče odlaganja primene za krivična dela, zloupotrebe službenog položaja, i krivična dela iz člana 234. zloupotreba ovlašćenog lica, ali moram naglasiti, to je na zahtev pravosudnih organa jer upravo krivična dela koja su vezana za korupciju, a to su 359 i 234. Krivičnog zakonika, su krivična dela gde predmeti imaju i po 10.000 stranica. Potrebno je neko vreme da se izvrše prekvalifikacije, da se izvrše izmene i dopune samih optužnica. Složićemo se da tri meseca, jer kada saberemo datum usvajanja i stupanja na snagu ovog zakona, pa kad oduzmemo januar, kada će realno biti slave, praznici, tužiocima će ostati svega tri meseca da izvrše prekvalifikacije što je, kada imate predmet od 10.000 stranica i kratak period. Da zaključim, zajedničkom aktivnošću svih narodnih poslanika, Odbor za pravosuđe je zaštitio do maksimuma sve ljude koji su posebno izloženi u borbi protiv korupcije, posebno je vraćena zaštita novinara i svih koji su povezani sa novinarstvom i to je jedan jako dobar potez u borbi protiv korupcije i to će postati sastavni deo zakona. Hvala.
Narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, tačno je, imali smo vrlo dobru diskusiju danas na Odboru za pravosuđe, dali smo predlog i sa tim predlogom su se usaglasili i poslanici iz opozicije i poslanici vladajuće koalicije, a kolega Neđa Jovanović je takođe o tome diskutovao, da njega ne zaboravimo, da bi trebalo da donesemo amandman na Odboru i doneli smo amandman na Odboru i sada je na potezu Vlada. Predstavnik Vlade tada nije prihvatio, nije imao ni ovlašćenje da prihvati, pa očekujem od ministra da nam kaže da li prihvata amandman Odbora na član 13. ili prihvata amandman koleginice Vesne Marjanović na član 13. ili neke druge poslaničke grupe na član 13. Razlika ministre, između ovoga što je koleginica Vesna Marjanović predložila i ovoga što je predložio odbor je u dve stvari. Jedno je jedan amandman na ovaj prvi – briše se, što znači da će biti zaprećena kazna za to krivično delo od jedne do osam godina. Ovo što je predložio odbor, to je nešto do čega smo mi mogli da dođemo svi zajedno na sednici odbora, to je da ta kazna nešto manje bude zaprećena do pet godina, ali smo tu obuhvatili policijske službenike, za koje mislimo da je vrlo važno i advokate koji nisu bili ranije u zakonu. Dakle, naša diskusija će i dalje ići u određenom smeru u zavisnosti od toga da li prihvatate jedan, drugi ili možda neki treći amandman na ovaj član, pa bih voleo da čujemo vas.
Reč ima narodni poslanik Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsedniče. Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici,meni je zaista drago što je Odbor za pravosuđe shvatio u kojoj meri je predlagač zakona pogrešio kada je odlučio da briše ovaj stav 3, člana 138. Krivičnog zakonika, koji je predvideo taj kvalifikovani slučaj zaštite najviših državnih funkcionera i novinara. Dakle, uopšte, taj član 13. Predloga zakona, uopšte nije ni trebao da predstavlja deo ovog predloga zakona. Amandman koji sam ja podnela je istovetan amandmanu koji je podnela gospođa Vesna Marjanović iz DS, i koji je podnela gospođa Milica Radović iz DSS. Dakle, tri stranke, tri opozicione stranke, potpuno autonomno, svaka je podnela istovetan amandman na ovaj član 13. To govori dovoljno o tome koliko je u stvari trebalo da se amandman usvoji. Svi ti amandmani – briše se, trebalo je da od strane Vlade budu prihvaćeni i da se predložena izmena člana 138, jednostavno izbriše. Zašto je jako bitno da se malo porazgovara o smislu ovog stava 3, člana 138. Krivičnog zakonika? Bitno je iz tog razloga, jer ovaj amandman Odbora za pravosuđe proširuje malo krug lica na koje se odnosi ova vrsta zaštite iz člana 138. KZ. Međutim, smanjuje se maksimalna kazna kojom je zaprećeno ovo krivično delo. Umesto osam godina, predviđa se pet godina. Podsetila bih vas da se u tom slučaju radi o delu malog značaja. Dakle, čemu kvalifikovani oblik, ukoliko vi to krivično delo uglavljujete u delo malog značaja. Znate šta, delo malog značaja vam je u tom slučaju, kada se radi o nekom stepenu krivice, koji je mali, kada nema nekih štetnih posledica ili je štetna posledica neznatna, kada se opšta svrha kažnjavanja može postići izricanjem neke zaista male kazne, a normalno i ukoliko se radi o zatvorskoj kazni, koja je predviđena do visine od pet godina. Iz tog razloga sam ja počela sa tim, da sam zaista zadovoljna što je Odbor za pravosuđe shvatio da je predlagač zakona pogrešio. Međutim, nisam zadovoljna sa činjenicom da se zaprećena kazna snižava sa osam na pet godina, kada se govori o maksimalnoj granici koja se može izreći. Mi živimo u vremenu kada smo na tužioce, na sudije, prevalili ogromnu odgovornost borbe protiv organizovanog kriminala i borbe protiv korupcije. Živimo u vremenu kada su novinari izloženi ozbiljnim pretnjama, uvredama, i ustvari, ugrožena im je bezbednost fizička, psihička i uopšte ugroženi su kao ličnosti, kao novinari, kao profesionalci, i to svakodnevno. To ne smemo zaboraviti i ne smemo se igrati sa tom činjenicom da mi moramo da zaštitimo i državne službenike, novinare, policajce, advokate, zato što nekako svi predstavljamo deo jedne slagalice u toj zajedničkoj slici, u toj zajedničkoj priči, oko čuvanja nekih osnovnih civilizacijskih vrednosti, a to je pravni poredak, država, to je u stvari borba protiv organizovanog kriminala i korupcije, koji toliko ugrožavaju ovu državu. Prema tome, ja sam i malo pre spomenula da Krivični zakonik, kada se menja, to je ozbiljan posao. Kada je posao ozbiljan, onda treba da se napravi jedan plan, treba da se napravi strategija i treba da se proklamuje jedan ozbiljan cilj. Iz predloga ovog zakona, mi ne vidimo da je sve to urađeno kao prethodno pitanje. Ovo je dokaz, ovaj odnos prema članu 13. Predloga zakona, samo dokazuje koliko je malo nedostajalo od te strategije koja je trebala da se sprovede, pre nego što se pristupilo izmenama. Zato apelujem na vas, zaista podržavam amandman Odbora za pravosuđe, u tom delu gde se i policajci i advokati uvode kao zaštićena lica u smislu ovog krivičnog dela, ali se ne slažem sa time, sa visinom izrečene kazne koja može da dostigne maksimalno osam godina. Prema tome, ja, gospodine ministre, predlažem da razmislite malo o tome da li ćete usvojiti ovaj amandman Odbora za pravosuđe u ovom obliku kako je dat ili ćete se odlučiti da jednostavno brišete ovaj član 13. Predloga zakona, a za neko buduće predlaganje izmena i dopuna KZ, predvidite i proširenje kruga lica, koji će biti zaštićeni u smislu ovog člana 138.
Hvala. Reč ima gospođa Milica Radović. Izvolite.
Meni je drago što su sve tri poslaničke grupe opozicije podnele isti amandman, i to, koliko vidim u ovoj raspravi, nije prvi put. Volela bih, prosto da ministar kaže svoje mišljenje. Meni je potpuno svejedno koji će amandman da bude prihvaćen, da li amandman koji smo podnele gospođa Judita Popović, ja i gospođa Vesna Marjanović, ili pak, amandman Odbora za pravosuđe, koji u jednom delu predviđa blažu kaznu zatvora, odnosno kaznu, ali sa druge strane proširuje krug lica, što opet smatram da je dobro rešenje i ja tu nemam nikakav problem, znači da prihvatimo čak i taj amandman. U toj situaciji, ja mogu da povučem svoj amandman, a to je najmanji problem. Ono što je sada predviđeno u ovom predlogu zakona je zaista loše. Predviđeno je brisanje ovog krivičnog dela ugrožavanje sigurnosti najviših javnih funkcionera, sudija, tužilaca i novinara. Meni je bilo potpuno opravdano i logično da se ovo krivično delo možda premešta u neku drugu glavu KZ i to bi mi bilo razumljivo. Ali, na ovaj način ono se prosto briše iz KZ i smatram da je to jako loše. Kao razlog za to navodite da je stroga kazna predviđena i da ona kao takva nije adekvatna i naravno da su postojanjem ovog dela, diskriminisana sva ona druga lica, čije osećanje sigurnosti je manje važno ili manje bitno. Ja se naravno sa ovakvim obrazloženjem nikako ne mogu složiti, posebno zbog toga što mi živimo u državi gde su u prošlosti, nažalost se dešavali nemili događaji, kad asu u pitanju nosioci javnih funkcija i da svaka pretnja upućena nosiocima javnih funkcija, mora da bude shvaćena na najozbiljniji mogući način. Razlozi zbog čega se moj amandman odbija i zašto smatrate da je ovo predloženo rešenje bolje, lično smatram da takve tvrdnje nalaze svoje opravdanje isključivo u tvrdnjama demagoške prirode i kao takve ne mogu da ih podržim. Podsetimo se samo jedne stvari. Samo u prošloj godini je predviđena, odnosno podneto je nešto manje od 2.000 krivičnih prijava zbog ugrožavanja sigurnosti nosilaca pravosudnih funkcija. Podsetiću vas takođe da pretnja sudijama Ustavnog suda nije jedina pretnja. Zbog toga što državni organi nisu na najadekvatniji način reagovali na to da je ugrožena sigurnost sada već na žalost bivših nosilaca pravosudnih funkcija, došlo je do nemilih događaja, tačnije do tragičnog događaja u Osnovnom sudu, tada Opštinskom sudu u Kneževcu i čini mi se u Opštinskom sudu u Odžacima. Zbog toga smatram da ovo krivično delo mora da opstane u Krivičnom zakoniku. S druge strane,rekli ste takođe, da je ugrožavanje sigurnosti koja je pretnjama ili na bilo koji način upućena nosiocima pravosudnih organa, da je inkriminisano kroz drugo krivično delo ometanje pravde. Jeste, to je zaista tačno, ali vas takođe podsećam da veliki krug lica, koja su upravo ovde predviđena u ovom krivičnom delu, ostaje bez krivične zaštite. Zbog toga još jedanput ponavljam, ako je kazna neadekvatna, smanjite je, ali nemojte brisati ovo krivično delo iz Krivičnog zakonika. S druge strane, kod mene nema ni trunke sujete. Prihvatite koji god amandman, samo da ovo delo prosto ostane u Krivičnom zakoniku. Hvala.
Hvala. Reč ima gospođa Snežana Stojanović Plavšić.
Zahvaljujem. Moram da podsetim koleginice i kolege da sam i ja podnela amandman na ovaj član zakona. Ako dozvolite, gospodine predsedniče, sada bih iskoristila priliku da govorim o tom članu, pošto je tema potpuno ista, a kasnije se neću javljati. Takođe sam podnela, zajedno sa koleginicom, amandman na ovaj član zakona. Govorila sam i u načelnoj raspravi o tome da je za mene takođe neprihvatljivo i za poslaničku grupu URS da ovo delo bude potpuno izbrisano iz Krivičnog zakonika. Ono što je ponuđeno kao obrazloženje u tekstu koji smo dobili ticalo se, pre svega, činjenice da su sudije i tužioci već obuhvaćeni drugim krivičnim delom. Ticalo se takođe toga da su kazne neusklađene, pre svega u odnosu na delo pripremanja ubistva visokih funkcionera i ticalo se jednog trećeg dela, koje sam zaista malo komentarisala u načelnoj raspravi i sada ne bih posebno, koji je zaista po meni neutemeljen, a to je ova tvrdnja da se uvođenjem ovog krivičnog dela dovode u neravnopravan položaj svi građani. Mislim da smo već raščistili tokom i načelne rasprave i ove rasprave da je to netačno i da sigurnost svih građana Srbije je usko vezana sa sigurnošću ljudi koji obavljaju javne funkcije i novinara koji su korektivni faktor u našem društvu. Podnela sam amandman koji je uvažio sve vaše primedbe iz obrazloženja koje ste dali. Dakle, u mom amandmanu nisu obuhvaćene sudije i tužioci, imajući u vidu činjenicu da su oni, kako ste naveli, obuhvaćeni drugim krivičnim delima, a kazna je smanjena na jednu do pet godina i to je upravo ovo rešenje koje sada vidimo da predlaže i odbor. Dobro je što je odbor razgovarao o ovome. Cenila bih da je moj amandman ozbiljnije razmatran i da je uzeto u obzir da mogu da unesem tehničku izmenu u delu da treba odnosi tekst sigurno i na policijske službenike, to je omaška koju sam napravila i verovatno na advokate, tako da verujem da možemo i na taj način da ovaj problem rešimo. Koja je moja zamerka na amandman Odbora? To je upravo suprotno onom obrazloženju da su građani dovedeni u neravnopravan položaj. Bojim se da uvođenjem samo novčane kazne za osnovni oblik dela sada tek ovim amandmanom odbora možda možemo učiniti da građani budu dovedeni u neravnopravan položaj, jer će za pretnju njima i napad njima bliskim licima biti moguće da se dosudi samo novčana kazna, to smatram da je za ovakvo delo ugrožavanja sigurnosti neprimereno. Pozivam vas da prihvatite moj amandman, jer on sadrži sve elemente koji su potrebni da ovo delo bude usklađeno i sa vašim idejama i obrazloženjima, a i sa svim ovim što je ovde izneseno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Poštovani predsedniče, uvaženi ministre, kolege narodni poslanici, kratko ću se nadovezati na sve moje prethodnike, jer nema potrebe eleborirati ono što je već više puta istaknuto. Moj apel kao člana Odbora za pravosuđe, zajedno sa kolegama advokatima, koji su zdušno podržali ovaj amandman, bi se temeljio na sledećim činjenicama. Prvo, ne treba robovati činjenicom da je kvalifikacije krivičnog dela ometanja pravde obuhvatila u krivično-pravnoj zaštiti i ona lica koja uživaju krivično-pravnu zaštitu upravo po članu 138. u odnosu na koga smo stavili amandman. Zašto ovo kažem? Ne treba robovati zbog toga što je uži krug ili uži obim zaštitnog dobra kod krivičnog dela ometanja pravde u odnosu na krivično delo ugrožavanja sigurnosti. Mi smo svedoci maltene svakodnevne situacije terora nad sudijama, advokatima, naročito novinarima koji su inicirali ili stimulisali podnošenje amandmana na ovaj način. U konkretnom slučaju, radi se o tome što se postavlja pitanje šta ako se krivično delo koje se vezuje za krivično delo ometanja pravde odnosi upravo na one koji su obuhvaćeni tom krivično-pravnom zaštitom u oblasti sudijske ili tužilačke funkcije. Šta kada taj posao prekinu da rade? Šta u toj situaciji kada završi svoj redovni posao? Na koji način onda uživaju krivično-pravnu zaštitu? Tek tada im krivično-pravnu zaštitu pruža upravo ovaj član 138. u odnosu na koga je Odbor za pravosuđe stavio amandman. Što se tiče zaprećenih kazni, odnosno što se tiče krivične sankcije, uveren sam da ovakva kategorizacija krivičnih sankcija, s obzirom na kvalifikacije koje su postavljene u ovoj odredbi člana 138. Krivičnog zakonika, sasvim opravdava svrhu kažnjavanja, kako u smislu generalne, tako i u smislu specijalne prevencije. Stvar je sudova i sudija kako će kreirati kaznenu politiku u odnosu na ove kazne. Ove kazne su potpuno adekvatne. Stoga smatram da ovaj amandman treba prihvatiti i apelujem da se on kao takav prihvati. Zahvaljujem se.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Zašto sam se javio? Upravo zato da bih apelovao da se prihvati amandman koji je usaglašen na nivou odbora. Jedan je razlog što zaprećene kazne iz predloženog amandmana u članu 138. osnovnog teksta, odnosno sada člana 13. Predloga zakona, apsolutno su u saglasnosti sa zaprećenim kaznama iz člana 336b osnovnog teksta. Druga stvar, smatram da treba prihvatiti amandman odbora zato što u predloženim izmenama osnovnog teksta zakona u članu 336b radi se praktično o zaštiti sudija, javnog tužioca, zamenika javnog tužioca i advokata upravo tokom obavljanja posla u vršenju sudijske i tužilačke funkcije ili advokatske službe ukoliko se ometa ili sprečava. Kada glavna pretnja može da dođe i kada se dešava prema sudiji, tužiocu ili advokatu? Često kada završi svoje postupanje u smislu izricanja presude ili održavanja završne reči, kada se zna stav bilo tužioca, advokata ili sudije. U tom smislu ima argumenata zašto treba prihvatiti amandman odbora u smislu zaštite od pretnje. Pored toga pitanje policijskog službenika smatram da treba posebno postaviti u ovoj situaciji kada su i oni izloženi raznim pretnjama, a takođe smatram da zaprećena kazna do pet godina zatvora za pretnju je apsolutno realna i postiže se svrha generalne prevencije prema svima koji bi tako nešto učinili. Upravo obuhvat ovih lica koja su obuhvaćena predloženim amandmanom, svakom potencijalnom počiniocu treba da bude ono što će ih odvratiti od činjenja takvog krivičnog dela. Jer, ovog trenutka ukoliko to izglasamo svako će znati da ne može nekažnjeno da se preti svima onima koji su pobrojani. Znači, predsedniku Republike, narodnom poslaniku, predsedniku Vlade, članovima Vlade, sudiji Ustavnog suda, sudiji, javnom tužiocu i zameniku javnog tužioca i advokatu, policijskom službeniku i licu koje obavlja poslove od javnog značaja u oblasti informisanja u vezi sa poslovima koje obavlja. Sve su to lica koja na određeni način treba da predstavljaju branu protiv kriminala i protiv korupcije. Upravo takva poruka treba svima da do znanja da ne može niko da se igra, sa svima onima koji treba da budu brana prema kriminalu i korupciji. I upravo zbog toga, smatram da apsolutno postoje razlozi da se i ovde kao što smo se opredelili ogromnom većinom na samom Odboru za pravosuđe, mislim da samo jedan član Odbora po zadatku nije glasao za taj predlog, faktički svi su prihvatili argumente do kojih smo stigli u obimnoj, dubinskoj raspravi o tome da li nešto tako treba prihvatiti ili ne. Upravo zbog toga smatram da, naročito kada se uporedi sa ostalim zaprećenim kaznama, kada gledamo ceo Krivični zakonik da je amandman Odbora odmeren kako treba.
Hvala. Gospodin Konstantinović, ovog puta. Izvolite.
Ministre, ja samo kratko. Očekivao sam posle onog prvog izlaganja da će te nam ranije reći koje je vaše mišljenje. Prosto, hoću da vas ohrabrim posle ove rasprave da je najbolje da prihvatite amandman Odbora. Nije Odbor tako olako ovaj amandman sastavio, dakle, bila je ozbiljna rasprava na Odboru i vidi se da je uzeto sada kada čujete šta o tome misle razne poslaničke grupe. Videćete da u amandmanu Odbora ima najviše zajedničkog. Dakle, i vezano za visinu kazne, ali i vezano za krug lica na koje ovaj član treba da se odnosi. Dakle, ja apelujem lično da prihvatite amandman Odbora.
Hvala. Narodni poslanik Olgica Batić.
Hvala. Ja neću podržati predlog pravosudnog Odbora, ali podržaću amandman koji je podnela koleginica Snežana Stojanović Plavšić. Ne iz razloga što sam član pravosudnog Odbora ili tako nešto, nema tu nikakve sujete, nego zato što mislim da je celishodnije. Osim toga, gospođo Plavšić, možda jeste načinila neke tehničke greške koje se kroz dopune mogu omogućiti da one budu ispravljene u svakom slučaju, dešavalo se to i ranije da se nekom dopusti da to učini naknadno, ali u načelnoj raspravi vrlo jasno je rekla i vrlo jasno je obrazložila primer službenog policajca, jednog mladog momka koji je na najmonstruozniji način ubijen. Javnost je jednostavno bila zgranuta takvim jednim monstruoznim činom. Moram podsetiti da pravda mora da bude ista za sve. A čini mi se, da se, upravo kroz ovakvo krivično delo omogućava i njena selektivnost. Mislim da treba razmisliti o kategoriji lica koja će biti obuhvaćena ovakvim jednim krivičnim delom, ako sa jedne strane dodajete policijske službenike i obuhvatate im ovim krivičnim delom, zašto to krivično delo ne bi proširili na pripadnike vojske? Sa druge strane ću navesti, žao mi je što niste bili prisutni u Skupštini da vidite selektivnost pravde na delu kada je za predlog odluke o formiranju Ankentnog odbora za ispitivanje i utvrđivanje svih činjenica, vezano za ubistvo gardista. Časni mladi momci su od 20 i nešto godina ubijeni na dužnosti u vojnom objektu, u centru Beograda, rano ujutru i za njih nema pravde. Počinioci se i dalje ne znaju, istraga traje osam godina i nikada se neće saznati. Ova Skupština to nije prihvatila. To znači da ova Skupština ne podržava, zapravo podržava selektivnost u sprovođenju pravde. Razmislite dobro o kategoriji lica koja će biti obuhvaćena ovim krivičnim delom. Podržaću amandman koji sam već rekla da ću podržati. Hvala.
Moram da kažem pošto smo mi malo ušli u raspravu koja nije uobičajena u parlamentu, zato što smo na amandman jednog poslanika faktički diskutovali i na sve ostale amandmane koji će doći. Suštinski su veoma slični ili istovetni, ali ministar ne može formalno da se odredi prema amandmanu koji još nije došao na dnevni red Narodne skupštine. Molio bih da prođe rasprava o svim amandmanima na član 13. da bi ministar mogao da kaže svoje mišljenje. Hvala. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Snežana Stojanović Plavšić i Vesna Kovač. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Slobodan Homen i Srđan Milivojević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na član 13. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima ministar Selaković.
Prihvata se od strane Vlade amandman Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Na član 14. amandman su, u istovetnom tekstu, zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Dejan Mihajlov, Miroslav Petković i Jovan Palalić i narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milica Radović.
Ovo je u svakom slučaju jedan od ključnih amandmana koji smo mi podneli. Smatrali smo da nije dobro da dođe do dekriminalizacije krivičnog dela klevete. Nismo očekivali da ćete ovaj amandman prihvatiti, jer on je dijametralno suprotan od onoga što vi tvrdite i šta ste predvideli u predlogu zakona. Najiskrenije želim da vas pitam – da li zaista smatrate da su prilike u državi toliko sazrele da bi ovo krivično delo mogli da ukinemo, bez ikakvih negativnih posledica koje mogu da nastanu za društvo? Mislim da mi kao društvo nismo zreli da ukinemo ovo krivično delo. U načelnoj raspravi sam obrazlagala zbog čega delim takav stav. Mislim da su časti i ugled, prvenstveno kod nas u našem narodu, jedno od vrhovnih ljudskih vrednosti i da bi ljudi u situaciji da ne naiđu na sudsku zaštitu bili u stanju da pravdu uzmu u svoje ruke. U pravom smislu reči, da presude onom koji ih je oklevetao. Nekada je uvreda časti i ugleda mnogo teža padala nekome, nego konkretna teška telesna povreda. Vi ste u načelnoj raspravi rekli da je ovo krivično delo izbrisano iz krivičnog zakonodavstva u nekim zemljama i naveli ste o kojim zemljama se radi. Pored toga, moram da vam kažem da su to ipak sporadični slučajevi i da se plašim da bi to puko preslikavanje, u našem slučaju bilo jako loše. Takođe želim da vas pitam zašto se zapitate, zašto one zemlje koje od vas traže, koje od Srbije traže da se ovo krivično delo dekriminalizuje, nisu to isto uradile u svojim krivičnim zakonodavstvima. Vi ste rekli da ste ovo krivično delo uvrstili, odnosno da ste izbrisali iz Krivičnog zakonika zbog toga što je to bio ustupak raznim udruženjima, pa ste naveli, između ostalog, i novinarska udruženja. I u načelnoj raspravi sam rekla, a to kažem i sada, da ste prihvatajući i stavljajući se na stranu novinarskih udruženja, zanemarili same argumente građana, jer jako je teško poverovati da građanski postupak i građansko pravo može da obezbedi efikasnu zaštitu od klevete. Prvenstveno zbog toga što u praksi ovo rešenje može da ohrabri samo one bogate moćnike koji imaju mnogo para i koji mogu da kleveću i dalje, bez ikakvog straha od krivične sankcije. U krajnjem slučaju, ovo krivično delo je jedino krivično delo gde je teret dokazivanja na naravno samom tuženom i, ukoliko bi ga izbrisali iz krivičnog zakonodavstva, onda bi u parničnom postupku tužilac morao da dokazuje da ono što neko o njemu pronosi nije tačno. Smatramo da bi tužilac na taj način, odnosno oklevetano lice, bilo dovedeno u vrlo neprijatnu, odnosno nelagodnu situaciju i da bi njegova uloga u tom slučaju bila mnogo lošija od same uloge u krivičnom zakoniku. Opet, sa druge strane, u krivičnom postupku, mislim da lice koje oklevetano ne može da dobije moralnu satisfakciju time što će neko ko je o njemu pronosio neistine, biti kažnjeno novčanom kaznom, odnosno mogućnošću da obavezom da plati kaznu. Ono u krivičnom postupku traži zadovoljenje kroz to da lice koje je klevetalo bude okrivljeno, oglašeno kao krivo, da se vodi izveštaj o njegovoj osuđivanosti u KE, odnosno u krivičnoj evidenciji.U tom smislu, on može da dobije jednu vrstu satisfakcije. Ovako, čini mi se da građansko pravo neće moći da obezbedi efikasnu zaštitu od klevete. Kada su u pitanju novinari, to sam rekla i u samoj načelnoj raspravi, mislim da oni nemaju razloga da se brinu ukoliko znaju i ukoliko im je poznat izvor informacije, ali ukoliko oni sami pronose određenu vrstu neistina o nekom drugom, a to ne mogu da potkrepe dokazima, onda i te kako treba da budu na udaru ovog krivičnog dela. Mislim da ne bi bilo loše da još jedanput razmislite o tome da ovo krivično delo ne bude izbrisano iz Krivičnog zakonika, jer smatram da može da dovede do niza negativnih posledica u društvu, jer mi kao društvo jednostavno nismo zreli za njegovo ukidanje.
Hvala. Narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Predlogom zakona ostavlja se postojeća inkriminacija krivičnog dela uvrede a predlaže se brisanje krivičnog dela klevete. Smatram da, ukoliko je nešto brisano, moglo je da se briše ili zajedno, ili pre svega, uvreda, pa tek onda kleveta, imajući u vidu društvenu opasnost klevete. Po meni je društvena opasnost klevete veća nego društvena opasnost uvrede. Uvreda znači da je neko nekog uvredio i ta uvreda se saznaje odmah i protiv nje je moguće na određen način se boriti. Uvreda je praktično slika onog ko je učinio krivično delo uvrede, dok kleveta podrazumeva da se za drugog iznosi ili pronosi što god neistinito što može da stigne do oklevetanog, a i što ne mora odmah da stigne do oklevetanog, u smislu saznanja. Protiv klevete nema adekvatne borbe, jer jako je teško, ukoliko neka neistina krene u javnost, da se to na bilo koji način zaklopi ili objasni da to nije istina. Postoji mogućnost, istina, u parnicida se postavi imovinski zahtev i da se traži naknada štete za, praktično, učinjeno nešto što čini klevetu, odnosno za iznošenje neistine. Ali, dozvolićete, imamo podatke iz života da se često radi o insolventnim osobama, od kojih oklevetani nema šanse čak ni materijalnu naknadu da ostvari, a još manje da dobije bilo kakvu satisfakciju u pogledu nečega što, s jedne strane može da bude učinjeno putem štampe, radija, TV i sličnih sredstava ili na javnom skupu, ili, ono što je neistina se iznosi i dovede do teških posledica po oštećenog. To je moguće da nastane. Moguće je da se desi da ne postoji mogućnost bilo kakve materijalne satisfakcije i šta ostaje tom čoveku, koji možda jedino što ima je čast i dostojanstvo, ugled u okruženju u kome živi? Na ovaj način se to briše i taj čovek koji je celog života brinuo o tome da ima čast i ugled, jer mu je to najvažnije u životu, praktično ostaje bez toga. U tom smislu, bez obzira što i ja znam za određene stavove gde bi možda trebalo preispitivati tu vrstu krivičnog dela, u svakom slučaju smatram da ne treba brisati klevetu ako se ne briše uvreda. Klevetu treba brisati tek nakon brisanja krivičnog dela uvrede.Ovako, smatram da ne postoji opravdanje za tako nešto. Iz prakse iz susednih zemalja kojima je to bio uslov za učlanjenje u EU, diskutovali smo o tome, Rumunija je nakon učlanjenja u EU vratila i inkriminisala ponovo krivično delo klevete. Hvala.
reč ima narodni poslanik Vladimir Cvijan.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, smatram da apsolutno treba podržati stav Ministarstva pravde kada kaže da je predviđeno da se u novom krivičnom zakoniku izbriše krivično delo klevete. Dakle, SNS, to se vidi kroz ovaj predlog zakona, u potpunosti podržava slobodu medija. Odlučili smo na svaki način da zaštitimo medije. Odlučeno je, možemo reći, jednom zajedničkom aktivnošću svih poslanika u Narodnoj skupštini, da se novinari i svi ljudi povezani sa novinarskom profesijom zaštite i kroz poseban oblik, najteži oblik krivičnog dela nasrtaja na bezbednost. Međutim, kleveta i ukidanje klevete upravo jeste u korak toga da se poveća sloboda medija i sloboda novinara. Jeste ovim prihvaćena jedna preporuka EU i nadležnih evropskih institucija, da se upravo zarad slobode govora, na prvom mestu novinara, ukine krivično delo klevete. Po mom dubokom ubeđenju, nisu tačni stavovi pojedinih narodnih poslanika, da nije ostavljeno dovoljno zaštite za čast i ugled. Podsetiću da i dalje postoji krivično delo iznošenje i prenošenje ličnih prilika i porodičnih prilika, ako se ne varam, iz člana 337. i sada ne mogu više ni ja da se prisetim da li je baš 337. Krivičnog zakonika. Ostaje i dalje čitav niz krivičnih dela kojima se štite maloletnici. Naravno, ostaje mogućnost da se u parnici traži zaštita časti i ugleda. To jeste način zaštite. Nije insolventnost onih koji kleveću problem, jer nemojte zaboraviti da i postojeća sudska praksa i postojeće krivično delo klevete izričito predviđaju da se, a i u praksi to vidimo, u većini slučajeva se izriče novčana kazna za krivično delo klevete. Već od sada u postojećoj sudskoj praksi, oni koji kleveću, kažnjavaju se novčano. Ako nemaju para da plate tu novčanu kaznu, verovatno neće imati para da plate i neku drugu od nekog drugog oblika obeštećenja, ali će bar u privatnoj tužbi onaj koji bude tužio, moći da se, recimo, naplati iz svih budućih prihoda, od plate, trećine plate, odnosno polovine. Konačno, smatramo da krivično delo klevete treba ukinuti i iz tog razloga što, znate, zaista se ne plašim da će ukidanjem ovog krivičnog dela doći do preuzimanja pravde u svoje ruke. Meni je drago i na neki način mi je čast što pripadam narodu koji toliko drži do časti i ugleda da, čak, to brani i uzimajući pravdu u svoje ruke. Ljudi, ovo je 21. vek i moramo ići u skladu sa evropskim tendencijama, moramo prihvatiti ono što je u većem delu evropskih zemalja prihvaćeno, a to je da kleveta više ne postoji. I dalje postoji uvreda, i dalje postoji iznošenje ličnih i porodičnih prilika, i dalje postoje krivična dela koja se tiču zaštite maloletnika, a tu mislim na decu, svih onih koji jesu predmet klevetanja. Jednom rečju, ne treba imati toliko straha zbog ukidanja krivičnog dela klevete. Treba prepustiti sudovima da stvore jednu praksu u parničnom postupku da se zaštiti čast i ugled kroz nadoknadu štete. Ono što posebno naglašavam, sa time ću završiti, i do sada se u pravosnažnim presudama za krivično delo klevete izricala novčana kazna. Dakle, ništa se posebno ne gubi. Mislim da treba podržati stav Ministarstva pravde koji je potpuno u skladu sa evropskim standardima i sa molbama, željama, da ne kažem i zahtevima novinarskih udruženja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, replika. Izvolite.
Vidite, nije ista stvar u pogledu specijalne prevencije ukoliko nekome preti za slučaj da izvrši krivično delo klevete i ukoliko mu preti da bude osuđivano lice, bez obzira, makar i na novčanu kaznu. Onaj ko ima značajna finansijska sredstva, njemu je lako da drugog okleveta i da plati, da pita koliko košta još dalje da te klevećem. Ali, ukoliko stoji da je osuđivano lice, pitanje je da li će i takav da se trgne i da kaže – e, pa neću baš neistinu da pričam. U tom smislu, smatram da postoje određeni razlozi. Ovde polemišemo o razlozima pro et kontra, za i protiv, da li smo dovoljno zreli da dekriminalizujemo krivično delo klevete. Ovde se ne radi o pravu novinara da iznosi kritike, da neke informacije, do kojih stigne, plasira u sredstvima informisanja i u svakom slučaju onaj ko za druge iznosi i pronosi štogod neistinito, što može škoditi njegovoj časti i ugledu, taj odgovara, a ne onaj ko iznosi čak ni vrednosni sud ili bilo šta drugo. Neistinu za nekog reći, stavite se u tu poziciju neko za bilo koga od vas kaže – on je, ne znam kome drugome stavio ruku u džep i izvukao pare. To je kleveta. Ukoliko smatrate da niko za koga se tako nešto ispriča neće nositi to na sebi kao povredu časti i ugleda i ja ću prihvatiti predlog iz Predloga zakona. Međutim, ja smatram drugačije. Da ukoliko se tako nešto kaže… (Predsednik: Vreme, gospodine Mikoviću.) Od vremena. Samo još jednu rečenicu. (Predsednik: Nažalost, nemoguće je, ali završite.) Znači, jedna je stvar kada neko uvredi i kaže – ti si uzeo iz tuđeg džepa pare, pa mu on odgovori, a druga je stvar kada kaže trećem licu i pronosi okolo takvu jednu neistinu. U tom smislu i dalje stojim iza predloga.
Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović Plavšić. Izvolite.
Zahvaljujem. Takođe sam podnela jedan amandman na ovaj isti član.
Molim vas sačekajte da on dođe na red, da ne bismo mešali. Reč ima narodni poslanik Nenad Konstantinović. Izvolite.
Gospodine ministre, mislim da je dobro što se ukida kleveta. Ne znam mnogo slučajeva, verovatno ima u statistici da je neko dobio kaznu zatvora za klevetu, ali nisam u svojoj praksi tako nešto imao. Sve se to na kraju svede da dolazi kod istražnog sudije, puste na istražne radnje, pa onda stoji na istražnim radnjama tako godinama. Potpuno je besmisleno da to bude krivično delo. Dakle, postoji satisfakcija u građansko-pravnom sporu, imovinski zahtev možete istaći u građansko-pravnom sporu i možete dobiti novčanu nadoknadu. U tom smislu vas podržavam. Ono što meni nije jasno, a čini mi se da je to verovatno neki propust, a to je što niste otvorili član 170. – uvreda. Ako bude još izmena u narednom periodu, predlažem da ukinemo krivično delo uvrede, kao što ukidamo krivično delo klevete iz istih ovih razloga. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam, gospodine predsedniče. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, zaista mi nije lako da priznam, ali eto podržavam Predlog zakona o izmenama i dopunama Krivičnog zakonika, u ovom delu gde se briše krivično delo klevete. Zaista mislim da tu nedostaje i brisanje krivičnog dela uvrede. Prethodna Vlada jeste predložila takvu vrstu izmena postojećeg Krivičnog zakonika. Šteta što je taj predlog zakona povučen iz procedure. Kleveta i uvreda nisu zaprećene zatvorskom kaznom. Tu postoji samo novčana kazna. Sa druge strane, postoji mogućnost da se u parnici nadoknadi nematerijalna šteta zbog uvrede ili klevete. Potpuno je nepotrebno da se u jednom krivičnom postupku bilo ko kažnjava zbog krivičnog dela klevete. Dobro je što će se bar na taj način smanjiti troškovi vođenja krivičnih postupaka. Malopre je kolega govorio o tome da se čak i istražni postupak vodio u slučaju krivičnog dela klevete ili uvrede, što je potpuno nepotrebno, potpuno bespredmetno, a pri tom košta. Prema tome, nemojte reći da vas nikad ne hvalimo. U ovom slučaju pohvaljujemo i ministra i Vladu. Samo tako nastavite. Kada god budete nešto dobro predložili, kada god budete nešto dobro uradili, normalno da ćemo to pohvaliti, ali to ne znači da ćemo biti na drugi način prema vama milostivi. Zaista smatramo da je ovaj predlog zakona mnogo problematičan i da jednostavno nije ni trebao da stigne u skupštinsku proceduru.
Reč ima narodni poslanik Milica Radović. Izvolite.
Gospodine ministre, naravno zbog ovog rešenja neću moći da vas pohvalim. Žao mi je što nemam isto mišljenje sa kolegama sa kojima sam delila mišljenje po pitanju nekih drugih ključnih odredaba zakona. Mislim da je potpuno izlišno da mi sada diskutujemo o tome čiji su argumenti jači, jer u ovoj skupštini argumenti ne pobeđuju, nego pobeđuje broj od 126. Upravo zbog toga što mislim da je najbolji dokaz, koliko ćemo mi biti u pravu, vreme koje će pokazati upravo to. Mislim da ćemo o ovome vrlo brzo diskutovati ponovo. Neću više da ulazim u raspravu u pogledu toga da li krivično delo klevete treba da ostane kao takvo ili ne u Krivičnom zakoniku, ali me vrlo buni objašnjenje zbog čega vi ukidate krivično delo klevete. Mislim da su ovi razlozi koji su navedeni u predlogu zakona prilično šturi. Kaže se da se to radi zato što je to bio zahtev velikog broja udruženja i stručne javnosti, a naročito novinarskih udruženje. Ako pod stručnom javnošću možemo da podvedemo radnu grupu koja je radila na izradi predloga ovog zakonika, onda mogu da kažem da, koliko je meni poznato, oni nisu dali saglasnost za ovakvu jednu odredbu i u tom smislu teško da možemo da govorimo o argumentima i zahtevima stručne javnosti.
Hvala. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Snežana Stojanović Plavšić i Vesna Kovač. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima gospođa Snežana Stojanović Plavšić. Izvolite.
Takođe, pripadam onoj grupi poslanika koji veruju da kleveta treba da ostane kao krivično delo. Obrazloženje vezano za EU je sigurno nešto što uvek sa radošću prihvatam, jer verujem da Srbija treba svoje zakonodavstvo da usaglasi sa zakonodavstvom EU. Međutim, pripadam onom broju građana koji smatraju da to treba raditi pre svega u interesu građana Srbije i da to treba raditi u skladu sa mogućnostima koje naše društvo ima. Verujem da se Srbija menja radi nje same, a ne radi EU. Kada bude dovoljno zrela i promenjena, tada će i postati član EU. Želim da podsetim da nas na tom putu svakako čeka još jedan niz godina i da ćemo imati prostora da u potpunosti usaglasimo svoje zakonodavstvo sa EU. Čini mi se da ne moramo apriori da donosimo rešenja za koja se, možda, u našem društvu nisu stekli uslovi. Što se tiče novinarskih udruženja i sloboda i prava novinara, apsolutno se zalažem za njihove slobode i prava, ali sam ubeđena da novinari u Srbiji ne traže pravo da nekog klevetaju. Potpuno sam sigurna da se ne zalažu za takvo novinarstvo i da ozbiljna novinarska udruženja, a takvih ima u Srbiji, nekoliko novinarskih udruženja za koje znamo, potpuno sam ubeđena da nisu stali iza stava da za sebe traže pravo da nekog klevetaju. Zašto verujem da kleveta treba da ostane? Takođe verujem da to jeste jedan vid, pre svega, satisfakcije za nekog ko je oklevetan, ali isto tako i vid prevencije u jednom društvu u kome se još uvek sistem vrednosti uspostavlja. Jako je važno uspostaviti stabilan sistem vrednosti u našem društvu. Jako je važno da se u našem društvu zna ko jeste kriv za nešto, a ko nije kriv, da se zna, da upotrebim ružnu reč, ko jeste lopov, a ko nije lopov. Priznaćemo da se u našem javnom prostoru jako lako takve reči koriste i jako lako se ljudima prepisuju određene stvari koje apsolutno ne mogu da se dokažu. To ne važi samo za nas koji se bavimo javnim poslom, to važi i za sve druge građane. To važi i za lekare, za koje povremeno ili često možete čuti takođe klevetu. To važi i za profesore i za mnoge druge profesije u našem društvu. Za advokate da ne pričam. Dakle, za mnoge druge profesije ili pojedince u našem društvu možete vrlo lako čuti kvalifikacije koje apsolutno ne stoje. Verujem da je jako važno poslati jednu poruku u kome ćemo negovati pravo da se istina čuje, ali da neistina bude sankcionisana. Mislim da to nije lična stvar ničija. To nije lična stvar oklevetanih ljudi. Verujem da je to pitanje važno za naše društvo. Zbog toga verujem da ovo delo treba da bude kažnjivo po Krivičnom zakoniku. Verujem da time kao društvo šaljemo jednu važnu poruku. Zaista bih volela da imamo potpuno sređenu situaciju i u oblasti medija, ali svi znamo da to nije tako, da je još uvek jako često nejasna vlasnička struktura u medijima, da je koncentracija vlasništva još uvek nedefinisana. To su sve zakoni koji nas čekaju u oblasti informisanja, tako da u tom periodu mislim da ne treba ostaviti potpuno otvoreno polje za zloupotrebe. Ponavljam još jednom, ubeđena sam da novinari ne traže za sebe pravo da klevetaju druge ljude i da se sa njima može razgovarati o tome šta jeste pravo rešenje. To je jedna stvar. Druga stvar je, kao što sam rekla, kleveta uopšte nije delo za koje počinioci jesu samo novinari, tako da mislim da ga ne treba na taj način ni braniti. Imajući u vidu razloge koje navodite, a to je pre svega pritisak novinarskih udruženja, podnela sam jedan amandman kojim sam uvela jednu dodatnu zaštitu, da tako kažem, za novinare, pa sam rekla da se za ovo delo neće goniti novinari koji iznose argumentovanu kritiku političara, odnosno javnih funkcionera, u skladu sa Zakonom o Agenciji za borbu protiv korupcije, jer je ovde jasno definisano šta su to javni funkcioneri. Dakle, time sam, čini mi se, uvela jednu ogradu koja definiše da se to ne odnosi na argumentovanu kritiku novinara, ali isto tako i da se ovo delo ne odnosi samo na javne funkcionere, već na sve građane o kojima takođe treba voditi računa. Imala sam prilike da pratim jedan proces gde je jedan političar oklevetao drugog političara, odnosno političarku. Mogu da vam kažem da toj političarki ni jednog trenutka nije bilo važno da li će dobiti novac, niti je pokrenula nakon toga građansku parnicu. Novac je, čini mi se, u ovoj stvari potpuno nebitan. Za mene je potpuno nebitno da li solventan ili nesolventan onaj ko okleveta drugog. Ono što je važno to je da dobijete satisfakciju da je osoba koja vas je klevetala kriva za to krivično delo. Verujem da je to ono što jeste prava satisfakcija. Takođe, ta nedoslednost sa ostavljanjem uvrede kao krivičnog dela, koja je maglovita, teško dokaziva, krivično delo manjeg značaja, a ukidanje klevete mislim da je nešto što nije opravdano. Hvala.
Hvala. Reč ima gospođa Batić.
U svakom slučaju ću podržati takođe rešenje predlagača. Zagovornik sam ukidanja klevete, kao što su neke moje kolege ovde već to rekle, jer osuđujuća presuda zapravo u krivičnom postupku, koja je uvek doneta po krivičnom delu klevete, obično za oštećenog nije nikakva satisfakcija, već njemu samo jedan jači dokaz i jedan argument više koji će on koristiti u parničnom postupku koji bude pokrenuo podnošenjem tužbe za naknadu nematerijalne štete. Tek je potpuni apsurd i u tom smislu isto podržavam zakonodavca i smatram da je gubljenje dragocenog vremena, kako onog koji se upušta u krivične i parnične postupke po kleveti, tako i postupajućeg sudije, jer je u praksi uvek obično stav da se parnični postupak zapravo prekida dok se ne okonča krivični postupak upravo po krivičnoj prijavi za krivično delo klevete, tako da se gotovo upravo taj parnični postupak prekida. Satisfakcija oštećenog po privatnoj krivičnoj tužbi, kao što je kolega Konstantinović lepo primetio, nije nikada osuđujuća presuda, već onaj iznos koji će oštećenom na ime naknade nematerijalne štete zbog raznih pretrpljenih duševnih bolova biti dosuđen i ostvaren u parničnom postupku. Na kraju krajeva, saglasna sam sa tim i takođe podržavam predlagača u tom delu što je ostavio čak i uvredu. Dakle, ne moraju da nas kleveću, dovoljno je da nas vređaju, a i šire je krivično delo, tako da apsolutno podržavam takav predlog. Hvala.
Hvala. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Snežana Stojanović Plavšić, Jelena Travar Miljević i Vesna Kovač. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima Snežana Stojanović Plavšić.
Hvala. Verujem da je ovo amandman koji bi trebalo da podrže svi i nije mi jasno zbog čega je amandman odbijen. Naime, podržali smo zakonsko rešenje koje je uvelo dodatnu zaštitu kada se govori o nedozvoljenim polnim radnjama. Dakle, proširilo je tu zaštitu na druge nedozvoljene polne radnje kada se radi o deci i o licima koja su duševno poremećena. Mi smo ovu kaznu povećali na dve do deset godina u odnosu na predloženo rešenje. Međutim, uveli smo i stav 5. i stav 6. gde se uvodi najniža kazna od najmanje pet godina u slučaju da nastupi teška telesna povreda maloletnika, a u slučaju da nastupi smrt najmanje deset godina. Vi ste u obrazloženju odbijanja amandmana rekli da su ova dva poslednja dela nepotrebna. Podsećam vas da u istom tom članu već imamo stav 3. i stav 4. gde se takođe ove kazne uvode. Dakle, da pojasnim, u stavu 3. se kaže – ako je usled dela iz ovog člana nastupila teška telesna povreda lica prema kojem je delo izvršeno, ili ako je delo izvršeno od strane više lica, ili na naročito svirep način, ili naročito ponižavajući način, učinilac će se kazniti zatvorom od dve do deset godina. Ako je nastupila smrt lica, učinilac će se kazniti zatvorom od najmanje pet godina. Mi uvodimo dodatna rešenja kada su ova lica maloletna, odnosno kada se radi o deci i uvodimo najnižu kaznu 5 godina i 10 godina. Dakle, ovde se samo dodatno uvodistroža kazna, odnosno viši minimum kazne kada posebno teške posledice ili smrt nastupe nad licima koja su maloletna. Dakle, deca i maloletna lica. Na znam, da li još jednom treba obrazlagati, slažem se da je smrt najteža moguća posledica, ali kada se ona dogodi u vršenju nedozvoljenih polnih radnji nad decom, verujem da to svakako zahteva viši minimum, odnosno strožiju kaznu. Hvala.
Hvala. Na član 16. amandman su zajedno podeli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond i Zoltan Pek. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Jožef Šandor. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jožef Šandor.
Hvala lepo. Gospodine ministre, ako dozvolite samo par reči samo da komentarišem amandman koji ste prihvatili. Moram da vam kažem da početkom oktobra meseca kada sam boravi kući jednog vikenda, dobio sam poziv od predsednika opštine da treba da se pojavim hitnom sastanku, odnosno zboru građana. Taj zbog građana su sazvali sami u revoltu, jer u toku ove godine, znači ove 2012. godine. U tri, četiri navrata je nad njima izvršen napad, odnosno pljačke. Negde oko 150 ljudi je bilo u toj sali gde smo bili, jedan deo ljudi nije mogao ni da uđe. Na tom sastanku su donošena tri zaključka u dogovoru sa načelnikom policije sa predsednikom opštine, odnosno sa mnom kao narodnim poslanikom, i dobio sam tri zadatka da rešim ovde u Narodnoj skupštini. Prvi zadatak se odnosi na policiju, na popunjavanje sastava policije, pa vas ne bih mučio jer to nije vaš resor. Međutim, druga dva zaključka jesu u vašem resoru, a jedna se odnosi upravo na ono što ste prihvatili na član 16. odnosno i na član 18. Predloga zakona Krivičnog zakonika. Amandman glasi da sa limita od 15 hiljada smanjimo na pet hiljada, onaj limit od koga se računa da država pokreće postupak, odnosno vrši gonjenje krivičnog dela. Pošto su i jedan i drugi amandmani prihvaćeni, želim da izrazim zadovoljstvo što ste to učinili, mada je i to tačno, da su građani uglavnom hteli da i tražili su da minimalizuju što više, odnosno da bude nulta tolerancija u ovom slučaju. Nisam podneo takav amandman, shvatajući da postoje ozbiljni troškovi, odnosno određeni minimumi ispod koga ne vredi pokrenuti određeni postupak. Ali, možda u nekom budućem narednom periodu kada zaoštravamo određene stvari možda vredi pogledati npr. zakon Mađarske gde su oni napravili nultu toleranciju, možda to vredi pogledati. Što se tiče drugog zaključka, odnosno vašeg resornog ministarstva, građani su ocenili da nije dovoljno izmiriti ovaj zakon nego još nešto treba uraditi. Naime, na tom području nekoliko sudova je svojevremeno prilikom reforme pravosuđa zatvoreno. Građani Sente, Kanjiže, Ade i okolnih mesta, Čoke, Nove Knježevca putuje pedeset, sto kilometara kada se parniče. Mislimo da bismo mnogo olakšali i u tom delu situaciju kada bismo doneli zakon o vraćanju nekih sudskih jedinica. Svojevremeno pre dva meseca, ako se ne varam, vi ste i najavili da se radi na tom predlogu zakona o vraćanju udaljenih sudskih jedinica, pa sam bio dužan da iznesem da građani, ljudi na području severno-barantskom okrugu i severno- bačkog okruga jedva čekaju da i to stavimo na dnevni red. Još jednom se zahvaljujem što ste prihvatili amandmane i izražavam zadovoljstvo naših građana. Hvala lepo.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Slavica Saveljić.
Zahvaljujem. Amandman koji je podneo poslanik URS ima za cilj ne samo da snizi cenzus kada se po službenoj dužnosti pokreće postupak. Dakle, iz postojećeg zakona 15 a predloženog 10 na pet hiljada kako je naš poslanik predloži, već ima za cilj da ova mogućnost kazne preventivno, ne samo posledično deluje na one koji čine određena krivična dela i prestupe. U zemlji u kojoj je minimalna zarada jedva oko 20 hiljada dinara smatrali smo da je limit od 15 hiljada zaista previsok jer on deluje stimulativno na one koji se odlučuju da kradu. Upravo zbog blage kaznene politike mnogi slučajevi se i nisu procesuirali u prethodnom periodu, a usled toga veliki broj počinioca krivičnih dela se i vraćao starom zanatu. Daću primer grada iz koga dolazim, kada je, recimo, u 2011. godini procesuiran samo jedan slučaj po privatnoj tužbi zbog sitnog dela krađe, a ove godine, do kraja oktobra meseca nijedan. U istom periodu, posmatramo 2011. i 2012. godinu, broj prijavljenih sitnih krađa u tom periodu je bio čak 7.130 i do oktobra meseca 6.700 u ovoj godini. Ako se u proseku uzme da je vrednost te krađe bila 10 hiljada dinara, dolazimo do cifre da je ukupna šteta nastala za preko 71 milion dinara, ili 700 hiljada evra, samo za 2011. godinu. Ovakvim sitnim krađama su zapravo najčešće izloženi obični građani i oni kojima je vrednost 15 hiljada vrlo velika. Oni koji često ne mogu da plate duge i skupe sudske postupke da bi u privatnim postupcima nekog gonili i ti postupci su ponekad i skuplji od same vrednosti ukradenog, te se zato privatne tužbe i ne pokreću, ali zato građani ostaju i oštećeni i nezaštićeni. Smatrali smo da je ovu granicu neophodno skinuti. Predložili smo taj limit od 5.000 dinara, upravo zato da bi oštećeni bili pravično zaštićeni, a oni koji čine krivična dela, kažnjeni i, sa druge strane, destimulisani da čine krivična dela. U ime poslaničke grupe URS želim da se zahvalim Vladi što je prihvatila ovaj predlog.
Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima narodni poslanik Olgica Batić.
Isto ću se zahvaliti Vladi, ako mi prihvati ovaj amandman. Već sam pohvalila u pretresu u načelu nameru predlagača što je propisao novo krivično delo koje se zove dogovaranje ishoda takmičenja. Takođe smatram da je odredba takvog predloženog člana paušalna iz razloga što se inkriminiše samo dogovor, nezavisno od svojstva lica. Upravo sam zato i podnela amandman na ovaj predloženi član zakona i učinila konkretizaciju izvršioca krivičnog dela. Predloženim amandmanom se zapravo propisuju svojstva koja izvršilac ovog krivičnog dela, a radi se o krivičnom delu dogovaranje ishoda. Mislim da sam ovim predloženim amandmanom učinila konkretizaciju izvršioca krivičnog dela, jer sam propisala svojstva koja izvršilac mora da ima da bi se upravo on smatrao izvršiocem navedenog, a ne nekog drugog krivičnog dela, jer termin dogovor smatram izuzetno paušalnim, posebno u krivično-pravnoj terminologiji.
Hvala. Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici zajedno Aleksandra Jerkov, Bojan Kostreš, Karolj Čizik, Olena Papuga i Đorđe Stojšić i zajedno Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond i Zoltan Pek. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Olena Papuga.
Poštovani predsedniče, ministre, kolege poslanici hoću i ja da izrazim zahvalnost što ste prihvatili taj amandman, ali postavljam jedno pitanje, zašto su samo poslanici iz Vojvodine podneli, predložili taj amandman? Možda zato što u Vojvodini su stvarno sitne krađe zauzele jako velikog maha, čak su u nekim opštinama ljudi, da bi se odbranili od svega toga, organizovali civilne straže što nije bilo dobro. Krade se od trafo stanica do pruga, po domaćinstvima, ljudi ne mogu da očuvaju svoju imovinu, tako da mislim da snižavanje cenzusa na pet hiljada je stvarno dobro, ali ministre, pitala bih vas i da li su predviđena sredstva, dodatna sredstva za to, zato što verujem da će biti više predmeta, da će javni tužioci morati više da rade, jer ako je prihvaćen taj amandman, mislim da će se i postupati po njemu. Takođe bih htela da kažem, po mom ličnom mišljenju, ali dokazano je da su sitne krađe zauzele tolikog maha, iz tog razloga ima jako malo policije, zna se na koliko građana dolazi koliko policajaca u Vojvodini, a mislim i u celoj Srbiji, da to nije samo problem u Vojvodini, da možda u Vojvodini je konkretno mali broj policajaca, a moja stranka LSV već duže vremena traži upravu, odnosno policijsku upravu za Vojvodinu, što mislim da ne bi bilo ništa loše, jer smo mi to imali do "Jogurt revoluciju" i tada je Vojvodina bila stvarno najbezbedniji region u celoj Evropi. Jednostavno, to bi samo dovelo do bolje organizacije, policija bi bolje funkcionisala, komandiri policije bi se birali u Vojvodini, ali odgovarali bi ministru policije, tako da mislim da o tome ubuduće treba razmisliti i da je taj amandman dobar i dobro je što ste ga prihvatili, ali da bi se situacija u Vojvodini poboljšala, treba i dalje razmišljati o policijskoj upravi u Vojvodini.
Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jožef Šandor, Ana Novković, Rajko Stevanović, Nenad Kitanović i Saša Milenić. Vlada i resorni odbor prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Ana Novković.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine ministre, ovaj amandman u poslaničkoj grupi URS nisu podneli samo poslanici iz Vojvodine, već iz Šumadije, južne i istočne Srbije, tako da je taj problem rasprostranjen na čitavoj teritoriji Srbije. Mi danas imamo situaciju da tužilaštva mogu po službenoj dužnosti da reaguju samo u slučaju krađa preko 15.000 dinara. To nije mali iznos za naše građane koji imaju mala primanja i teško žive. Ako vas neko danas pokrade, a ta šteta nije veća od 15.000 dinara, sami morate da potražite pravdu na sudu, da angažujete advokata, platite takse, sačekate nekoliko godina, provedete silno vreme u sudu, a ako oštećeni nema novca ili imovinu za nadoknadu štete, postupak se privremeno obustavlja. Baš zbog ovoga, sitne krađe su učestale i postale su svakodnevne. Krade se po prodavnicama, čak i ako vlasnik prodavnice, prodavac uhvati lopova i pozove policiju, a oni neće da dođu, ako je vrednost ukradene robe ispod 15.000 dinara. Ide se čak i dotle da se u ovo vreme svinjokolja ljudima ulazi u dvorište, u pušnice, krade se suvo meso, krade se iz zamrzivača, u leto i jesen se ulazi u bašte i krade im se povrće, nešto do čega su ljudi teško došli i što im mnogo znači, iz dvorišta se kradu bicikle, sa parkinga delovi, sa automobila i sve se to kasnije prodaje po buvljacima. Mnogi čak i ne napuštaju svoje kuće da bi sačuvali sopstvenu imovinu, a kao što je koleginica rekla, građani u nekim mestima su razmišljali i o civilnim stražama, što zaista nije rešenje, jer o ovome treba da brine država. Sa druge strane, šalje se loša poruka da se krađa isplati, lopovi su se čak izveštili i kradu ispod cenzusa, tih 15.000, jer znaju da neće biti procesuirani, kradu više puta iste osobe ponavljaju to delo. Zato smo moje kolege i ja iz poslaničkog kluba URS predložili da se iznos od 15.000 smanji na 5.000, što bi omogućilo da se znatno veći broj krivičnih dela sitne krađe, utaje i prevare, goni po službenoj dužnosti, a samim tim bi i veći broj učinilaca ovih krivičnih dela bio procesuiran. Mi smatramo da je krajnje vreme da država pokaže odlučnost i da štiti imovinu svojih građana. Radujem se i zahvaljujem što je Vlada prihvatila moj amandman i amandman poslanika URS. Takođe izražavam zadovoljstvo, pošto je u večerašnjoj raspravi niz amandman usvojen i što je rasprava konstruktivna, bez obzira što se vodi ovako kasno, ali je u interesu građana, baš zbog ovog problema, zbog kog sam podnela amandman, mnogo ljudi se i meni lično žalilo, bili su ne zadovoljni, čak ljuti i besni i osećali su se bezpomoćno i mislim da posle ovoga možemo da im pošaljemo bolju poruku. Hvala.
Na član 21. je podnela narodni poslanik Judita Popović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavan pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima Judita Popović.
Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, evo i ovaj amandman je u stvari dokaz da je ona malopređašnja pohvala na nivou jednog incidenta, zato što ovaj član 21. je mogao mnogo preciznije i jasnije da definiše krivično delo, koje može počiniti odgovorno lice. Ja sam ovim amandmanom tačno pokazala Vladi šta bi trebalo da uradi, odnosno predlagač zakona, kako bi nastalo jedno jako dobro zakonsko rešenje i kako bi u stvari pojednostavilo postupak u krivičnom gonjenju počinilaca krivičnog dela u jednom kriminalu. Definisala sam da odgovorno lice koje je u nameri da sebi ili drugom pribavi protivpravnu imovinsku korist ili drugom nanese materijalnu štetu, iskoristi svoj položaj ili ovlašćenje, prekorači granicu svog ovlašćenja ili propusti da izvrši svoju dužnost, kazniće se zatvorom od tri meseca do tri godine. U ovako definisanom krivičnom delu imate tačno označenu nameru, umišljaj, označenu protivpravnost, imovinsku korist. Korist je tačno definisana kao imovinska i imate štetu koja može biti samo materijalna, a pri tom učinilac mora iskoristiti svoj položaj ili ovlašćenje, odnosno da prekorači granice svog ovlašćenja ili propusti da izvrši svoju dužnost. Na ovaj način nema nedoumica, imate jasno precizno krivično delo bez mogućnosti da se preširoko tumači i da neko neku diskrecionu ocenu uvede prilikom utvrđivanja da li je delo izvršeno ili nije. Tako trebaju da se definišu i krivična dela u Krivičnom zakoniku. Ukoliko budete preuzeli naš način razmišljanja u reformiranju krivičnog zakonodavstva, mislim da ćemo dobiti jedan dobar novi Krivični zakonik u budućnosti. Nadam se da ćete prihvatiti našu pozitivnu kritiku.
Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Dejan Mihajlov, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima Olgica Batić.
Podržavam uvođenje novog krivičnog dela zloupotrebe položaja službenog lica, iako lično smatram da ne treba brisati krivično delo nesavestan rad u privrednom poslovanju, jer se samo biće tog krivičnog dela primenjuje ne samo na društvena preduzeća, kako to kaže predlagač, već se primenjuje i na javna preduzeća. Upravo rukovodioci tih javnih preduzeća vrlo često umeju i znaju, što je praksa i dokazala, da nesavesno posluju i da nanose štetu upravo našoj zemlji. Preporučujem, takođe, da se još jednom amandman detaljno analizira. Sa druge strane opis ovog krivičnog dela identičan je opisu krivičnog dela zloupotrebe službenog položaja. Nedostaje reč "službeno" i nedostaju reči "povrede prava drugog". U svemu ostalom inkriminacija i biće ovog krivičnog dela u potpunosti ostaje ista. Sve ostalo, dakle, jeste identično i ništa nije promenjeno. Šta to zapravo znači? To znači da zloupotreba službenog položaja upravo u onom obliku povodom kog nas Evropa stalno kritikuje i povodom koga stručnjaci lupaju u sva zvona zapravo se nimalo nije izmenila. Dakle, ovde u pitanju nije šija nego vrat, prosto rečeno. Ne može se brisati zloupotreba službenog položaja odgovornog lica, a da to ne bude pravo istinsko, zapravo suštinsko brisanje tog krivičnog dela, da se potom ne propiše čitava paleta novih krivičnih dela. Onda nismo trebali, kao što sam već to napomenula u raspravi u načelu, da zamajavamo bilo koga, posebno ne EU, da smo mi zapravo nešto ukinuli, kad nismo ukinuli. Sa druge strane ima neka pitanja na koja bih volela da me ministar sasluša i ako je moguće da mi da i odgovor na ta pitanja. Naime, zbog zabrane retroaktivne primene krivičnog zakonodavstva postavljam pitanje da li će nastati dilema i da li će tekući postupci za zloupotrebu službenog položaja koja je izvršena upravo od strane odgovornog lica, da li će sada biti obustavljena, budući da odgovorna lica ne mogu po predlogu izvršiti to krivično delo, ali mogu izvršiti krivično delo iz člana 245. Krivičnog zakonika, koje nije postojalo kao krivično delo u vreme izvršenja. To je moje prvo pitanje. Ili će gotovo identična ova formulacija zloupotrebe službenog položaja, zapravo sa formulacijom zloupotrebe položaja odgovornog lica voditi stavu da je zapravo ovo prvo delo konzumiralo drugo delo, te da je kao takvo bilo i propisano u vreme izvršenja dela. Ono što bi treće postavila pitanje, to je naravno pitanje zastarelosti. Šta u pogledu toga u ovom slučaju.
Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Ljuban Panić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Olgica Batić.
Želim samo da kažem da na sve naredne amandmane neću se javljati da bi ovaj radni narod koji je ostao do kasno bio odmoran i spremio se za sutrašnju sednicu. Hvala.
Moram da kažem da mi uvek sa velikom pažnjom pratimo vaša izlaganja i da je meni drago kad vi branite svoje amandmane, kao naravno i druge amandmane. Na član 29. amandman su u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici zajedno Milica Radović, Miloš Aligrudić, Dejan Mihajlov, Miroslav Petković, Jovan Palalić i narodni poslanik Ljuban Panić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 30. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Dejan Mihajlov, Miroslav Petković, Jovan Palalić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Gordana Čomić, Slobodan Homen i Srđan Milivojević. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Snežana Stojanović Plavšić i Vesna Kovač. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i resorni odbor su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Stefana Miladinović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na član 32. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima ministar Selaković.
Prihvata se amandman Odbora.
Hvala ministre. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Šajn. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Milić, Judita Popović, Bojan Đurić i Nataša Mičić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Judita Popović. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsedniče. Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, radi se o krivičnom delu zloupotrebe službenog položaja. Očigledno da se radi o jednom anahronom krivičnom delu. Međutim, očigledno da ni sada nije postojala politička volja da se to krivično delo znatnije promeni ili jednostavno da se briše. Ovo krivično delo se samo u jednom malom svom delu menja i to samo u pogledu odgovornog lica koje se sada prenosi u novo krivično delo. To je zloupotrebe položaja odgovornog lica u privredi, tako da nema nikakve značajnije izmene u ovom krivičnom delu. Na žalost, i dalje nema definisane koristi u smislu imovinske koristi, dalje nemamo tu nameru, nedostaju neki ozbiljni elementi, koji bi mogli zloupotrebu službenog položaja da privedu nameni, a ne da ostane jedno krivično delo koje se može preširoko tumačiti, u koje se može mnogo šta uneti, uglaviti i po kom krivičnom delu se mogu mnogi ljudi goniti iz razno-raznih razloga, često i radi odmazde, radi nekog političkog obračuna, i sl. Dakle, prosto, mora da se isključi ta vrsta mogućnosti insinuacije, da će se zloupotrebljavati položaj onog koji želi na neki način da nekoga krivično goni, a ne postoji drugo krivično delo koje mu se može staviti na teret. Dakle, bukvalno, ovo krivično delo može da generiše drugu vrstu zloupotrebe službenog položaja. Na žalost, već decenijama se radi i ovo krivično delo u stvari omogućava i daje priliku i tužiocima, da kada god nemaju dovoljno dokaza, da bi pokrenuli krivično gonjenje za neko drugo konkretno krivično delo, za određenu osobu, u tom slučaju jednostavno se samo primeni ovaj institut zloupotrebe službenog položaja. To je nedopustivo, s obzirom da je ovo ipak 21 vek, pa bi bilo dobro da se reformiše i krivično zakonodavstvo u pogledu ovog krivičnog dela.
Hvala. Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Snežana Stojanović Plavšić i Vladimir Ilić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Stefana Miladinović. Vlada i resorni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Ljuban Panić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miloš Aligrudić, Dejan Mihajlov, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miloš Aligrudić, Dejan Mihajlov, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika, Odbor za pravosuđe, držanu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na član 45. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Reč ima ministar Nikola Selaković.
Prihvata se amandman.
Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona i u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA ZAKONIKA O KRIVIČNOM POSTUPKU Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Srđan Miković i Olgica Batić. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Podsećam vas da je Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, u skladu sa članom 163. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio amandman kojim se posle člana 2. dodaje novi član 2a, koji je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Takođe vas podsećam da, prema članu 163. stav 4. Poslovnika, odbačeni i neblagovremeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Izvinjavam se, gospodin Miković je povukao podnete amandmane na član 1. i na član 2. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i resorni Odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Da li neko želi reč? (Ne.) Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona i u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O DOPUNI ZAKONA O JAVNOM TUŽILAŠTVU Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, a s obzirom na to na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u celini. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O DOPUNI ZAKONA O SUDIJAMA Narodna skupština je obavila pretres Predloga zakona u načelu, a pošto na Predlog zakona nisu podneti amandmani, Narodna skupština će, saglasno članu 160. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u celini. Ovim zaključujemo naš rad i nastavljamo sutra u 10,00 časova. Hvala.