Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram Četvrtu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije, konstatujem da sednici prisustvuje 140 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutno najmanje 126narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Molim narodne poslanike da omoguće atmosferu za rad i molim narodne poslanike parlamentarne većine, u skladu sa sugestijom Vlade, da daju mogućnost da danas radimo. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje,utvrđeno da su u sali u ovom momentu prisutna 152 narodna poslanika, odnosno da je prisutno više od 126 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad, u skladu sa članom 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Vitomir Mihajlović. Obaveštavam vas da sam, na osnovu člana 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da ovoj sednici prisustvuje predsednik i članovi Vlade Republike Srbije, koje pozdravljam. Prelazimo na utvrđivanje dnevnog reda. U sazivu ove sednice, koji vam je dostavljen, sadržan je predlog dnevnog reda sednice. Pre utvrđivanja dnevnog reda sednice, saglasno članu 90. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, potrebno je da Narodna skupština odluči o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku. Podsećam vas da je članom 130. stav 2. Ustava Republike Srbije predviđeno da predlog za glasanje o nepoverenju Vladi Narodna skupština razmatra na prvoj narednoj sednici posle podnošenja tog predloga. Prema tome, Predlog za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije, koji je podnelo 86 narodnih poslanika, ne ulazi u proceduru utvrđivanja dnevnog reda sednice, predviđenu članovima 90. do 93. Poslovnika Narodne skupštine, jer se on smatra uvršćenim u dnevni red po sili navedene ustavne odredbe. Iz tog razloga, proceduri utvrđivanja dnevnog reda sednice podležu samo oni akti koji su predloženi da se razmatraju po hitnom postupku na osnovu članova 161. i 162. Poslovnika Narodne skupštine. U skladu sa tim, prelazimo na odlučivanje o predlozima za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku. Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije-Vojislav Koštunica, predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na dohodak građana, koji su podneli Narodnoj skupštini 6. novembra 2008. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 86, protiv 115, nije glasalo 8, od 209 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Grupa od 21 narodnog poslanika Poslaničke grupe Demokratske stranke Srbije - Vojislav Koštunica, predložila je da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o Narodnoj banci Srbije, koji su podneli Narodnoj skupštini 13. novembra 2008. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 86, protiv 115, nije glasalo 10, od 211 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje, koji je podnela Narodnoj skupštini 17. novembra 2008. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Protiv 112, nije glasalo 96, od 208 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poreskom postupku i poreskoj administraciji, koji je podnela Narodnoj skupštini 18. novembra 2008. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Protiv 112, nije glasalo 56, od 168 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Vlada je predložila da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog zakona o odlikovanjima Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 20. novembra 2008. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Protiv 107, nije glasalo 36, od 143 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Odbor Narodne skupštine za pravosuđe i upravu je predložio da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o prestanku sudijske dužnosti, koji je podneo Narodnoj skupštini 24. novembra 2008. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za pet, protiv 109, nisu glasala 24, od 138 poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. Odbor Narodne skupštine za pravosuđe i upravu je predložio da se, po hitnom postupku, stavi na dnevni red Predlog odluke o prestanku dužnosti zamenika javnog tužioca, koji je podneo Narodnoj skupštini 24. novembra 2008. godine. Stavljam na glasanje ovaj predlog. Za 17, protiv 111, nije glasalo 10, od 138 narodnih poslanika. Narodna skupština nije prihvatila ovaj predlog. S obzirom da nije prihvaćen nijedan predlog za stavljanje na dnevni red akata po hitnom postupku, konstatujem da je, saglasno članu 130. stav 2. Ustava Republike Srbije, jedina tačka dnevnog reda Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine: Predlog za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije, koji je podnelo 86 narodnih poslanika. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZA IZGLASAVANjE NEPOVERENjA VLADI REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije, koji je podnelo 86 narodnih poslanika članova poslaničkih grupa Demokratska stranka Srbije-Vojislav Koštunica, Nova Srbija i Srpske radikalne stranke na osnovu člana 130. Ustava Republike Srbije i člana 103. Poslovnika Narodne skupštine. Predlog je dostavljen predsedniku Vlade Republike Srbije. Podsećam vas da, prema članu 204. stav 3. a shodno članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi 5 časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. U samom predlogu za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije, grupa od 86 narodnih poslanika, članova poslaničkih grupa Demokratska stranka Srbije-Vojislav Koštunica, Nova Srbija i Srpska radikalna stranka, predložila je duže vreme rasprave, odnosno da vreme rasprave za poslaničke grupe ukupno iznosi 10 časova. O ovom predlogu Narodna skupština odlučuje bez pretresa. Stavljam na glasanje predlog da vreme rasprave o Predlogu za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije iznosi 10 časova. Po Poslovniku, gospodin Aligrudić. Izvolite.
Istina je da smo to predložili zbog javnosti i zbog narodnih poslanika koji dođu u kontakt sa našim predlogom tako što ga čitaju, ali prema Poslovniku, prema članu 94, to mora učiniti predsednik odnosno predstavnik poslaničke grupe pre pretresa, odnosi se na samu sednicu, pa tom prilikom ovaj predlog ponavljam. Dakle, tražim da bude dvostruko vreme za ovu raspravu. Pored toga, hteo bih da učinim još jedan predlog i mislim da će biti učinjen u najboljoj veri. Smatram da nije moguće ovu raspravu kvalitetno i dobro voditi, s obzirom na ono što je označeno u samom predlogu predlagača kao formalni, prvi i osnovni formalni osnov pokretanja ovog pitanja nepoverenja Vladi, ukoliko se poslanicima Narodne skupštine ne dostavi kakav pisani dokument koji bi govorio nešto o onih šest tačaka koje su prihvaćene na Savetu bezbednosti, oko čega se lomila u javnosti rasprava svih ovih nedelja i meseci jer je sve to činjeno, svi pregovori su rađeni bez očiju javnosti, a Narodna skupština je prvi put sada došla u situaciju da se suočava sa posledicama nečega o čemu zapravo nikada nije raspravljala. Uvažavam prisustvo ministara, ono je svakako neophodno i važno za ovu raspravu, ali mislim da bi bilo dobro da poslanici imaju pisani dokument o tome, pa vas molim, najracionalnije bi bilo da se odredi barem sat vremena pauze nakon otvaranja pretresa, da bi se taj dokument podelio, a pretpostavljam da on postoji, kao što postoji sigurno i pismo Borisa Tadića upućeno u ime Vlade Havijeru Solani, da bi se moglo na jednostavniji i elegantniji način voditi ova rasprava, da bi ona bila racionalna i utemeljena na činjenicama. Hvala.
Zahvaljujem. Ponovo stavljam na glasanje predlog, a sada i u skladu sa predlogom gospodina Aligrudića, da vreme rasprave o Predlogu za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije iznosi 10 časova. Molim narodne poslanike da se izjasne, samo da najpre utvrdimo kvorum. Jasno je da imamo kvorum. Stavljam na glasanje predlog. Za 159, protiv dva, nije glasalo 36, od 197 poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj predlog. Pošto ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi 10 časova, konstatujem da je vreme rasprave, po poslaničkim grupama, sledeće: poslanička grupa Za evropsku Srbiju - tri sata, sedam minuta i 12 sekundi; poslanička grupa SRS - dva sata, 16 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa G17 plus - 57 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 50 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa "Napred Srbijo" - 50 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa SPS - JS - 36 minuta; poslanička grupa LDP - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Nova Srbija - 21 minut i 36 sekundi;Poslanička grupa manjina - 16 minuta i 48 sekunde i poslanička grupa PUPS - 12 minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Na osnovu člana 37. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, obaveštavam vas da će narodni poslanik Dragan Marković-Palma, zamenik predsednika, predstavljati poslaničku grupu u odsustvu predsednika prilikom razmatranja predloga za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije, kao i da je poslanička grupa SRS za raspravu o poverenju Vlade ovlastila gospodina Ljubomira Kragovića. Otvaram pretres. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Slobodan Samardžić, želi da obrazloži predlog? (Da.)
Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo Skupštine, uvaženi članovi Vlade, ministri, uvaženi predsedniče Vlade, politika Vlade Srbije prema Kosovu i Metohiji, posebno njen pristanak da se u Pokrajini rasporedi misija Evropske unije Euleks, predstavlja povod, ali i dovoljan razlog da se pred Narodnom skupštinom povede rasprava sa ciljem da se Vladi izglasa nepoverenje. Za ovakvu inicijativu mogli bi se naći i drugi povodi i razlozi, sadržani pre svega u Vladinoj ekonomskoj politici, tj. dosadašnjim rezultatima te politike, ali politika Vlade prema Kosovu i Metohiji, kao najvažnijem državnom pitanju, a to je pitanje očuvanja suvereniteta i teritorijalnog integriteta Srbije, predstavlja sasvim dovoljan razlog za ovu inicijativu. Ona je, kao što se sećate, pokrenuta 4. novembra ove godine pozivom na član 130. Ustava Republike Srbije i po tom članu trebalo je da se održi na prvoj narednoj sednici. Podsećam vas da je sednica od 4. novembra bila pretprošla sednica Skupštine, mi smo u međuvremenu imali još jednu, pa je ova druga po redu. Znači, mi raspravljamo o nepoverenju Vladi na drugoj, a ne na prvoj sednici, kako to nalaže član 130. Ustava Republike Srbije. Ali, nikada nije kasno raspravljati o ovom važnom pitanju, tim pre što su se u međuvremenu dogodile neke važne stvari koje nam daju dovoljno materijala da možda još iscrpnije nego 4. novembra raspravimo ovo pitanje. Otkako je ova inicijativa pokrenuta, dakle, od 4. novembra, dogodile su se stvari koje dodatno opravdavaju nastojanje jednog broja poslanika da se u Narodnoj skupštini raspravlja o ovoj temi i pokrene pitanje nepoverenja Vladi. Najvažniji događaji svakako jesu usvajanje u Savetu bezbednosti Ujedinjenih nacija izveštaja generalnog sekretara UN o misiji UN na Kosovu i Metohiji UNMIK-u, kao i usvajanje Predsedničkog saopštenja Saveta bezbednosti tim povodom. Suština ovih dokumenata je u nekoj vrsti odobrenja Saveta bezbednosti da se na Kosovu i Metohiji rasporedi Misija EU Euleks, čime se vrši tzv. rekonfiguracija dosadašnjeg civilnog prisustva Međunarodne zajednice u Pokrajini. Bez pristanka Vlade Srbije, do ovih odluka Saveta bezbednosti UN ne bi došlo, budući da je Srbija imala čvrste garancije Rusije da bez pozitivnog stava Srbije Rusija neće podržati bilo kakvu i bilo čiju inicijativu o tzv. rekonfiguraciji. Zvanični predstavnici Srbije, dakle predsednik Republike i članovi Vlade, pristali su na raspoređivanje misije EU još jula ove godine, doduše pod tri uslova, kojima je kasnije pridodat četvrti. Ti uslovi je trebalo da u našoj javnosti ostave utisak o presudnom uticaju koji Vlada navodno ima u ovom procesu. Ti uslovi su sledeći: prvo, da Misija EU bude statusno neutralna, drugo, da misija EU ne sprovodi plan Martija Ahtisarija i treće da se o raspoređivanju te misije donese odgovarajuća odluka u Savetu bezbednosti UN. Dodatni uslov, četvrti, bio je usvajanje tzv. plana od šest tačaka, kojima se navodno regulišu posebni odnosi između UN i Srbije u novoj fazi delovanja Međunarodne zajednice na Kosovu i Metohiji. Sada kada su nam dokumenti poznati, dakle izveštaj i predsedničko saopštenje, možemo definitivno da ocenimo razmere pogrešne i po nacionalne interese Srbije pogubne politike Vlade Srbije u ovom slučaju. Najpre, da kažem nešto o statusnoj neutralnosti kao uslovu koji je postavila Vlada Srbije. U svom izveštaju u tački 50. generalni sekretar UN potvrdio je ovaj zahtev Srbije. "Euleks će u potpunosti poštovati Rezoluciju 1244 i delovaće pod autoritetom i u statusno neutralnom okviru UN". Na ovo je ministar spoljnih poslova, Vuk Jeremić, odmah po zasedanju Saveta bezbednosti 26. novembra rekao: "Eksplicitan jezik izveštaja potvrđuje statusnu neutralnost angažovanja Euleksa, što je garancija da ni jedan deo njegovog mandata ne može biti zasnovan na Ahtisarijevom planu za nezavisnost Kosova, koji je Srbija odbila i koji Savet bezbednosti UN nikada nije odobrio". Pitanje koliko je Euleks statusno neutralan i koliko on nema veze sa Ahtisarijevim planom ostavićemo zakasnije. Najpre, moramo se pitati šta uopšte znači naše zalaganje za statusnu neutralnost bilo koje misije koja se pod okriljem UN sprovodi na Kosovu i Metohiji. Rezolucija Saveta bezbednosti UN 1244 na tri mesta se izrekom poziva na očuvanje suverenosti i teritorijalnog integriteta SRJ, sada Srbije. U jednoj alineji preambule ove rezolucije, kaže ... (Predsednik: Gospodine Samardžiću, izvinite, samo trenutak, da se obratim narodnim poslanicima. Zaista bih vas zamolila da omogućite govorniku da se čuje.) Ko sluša, sluša, ko ne sluša ne mora, moje je da ovo kažem narodnim poslanicima. Dakle, citiram tu alineju Rezolucije koja kaže: "Ponovo potvrđujući privrženost svih država članica suverenitetu i teritorijalnom integritetu SRJ i drugih država regiona, kako je navedeno u Helsinškom dokumentu i Aneksu 2." To je citat iz Rezolucije. To samo znači da bilo koja međunarodna misija na Kosovu i Metohiji pod okriljem UN mora biti statusno vrlo jasna i određena prema Srbiji, tj. može biti prisutna samo ako potvrđuje njen suverenitet i teritorijalni integritet. Zalaganje za nekakvu statusnu neutralnost nove misije, u ovom slučaju Euleksa, samo znači odricanje naše države od garancija koje svetska organizacija pruža njenoj suverenosti i teritorijalnom integritetu, a za takvo zalaganje nijedna vlada, niti bilo koji državni organ Srbije nema pravo i ukoliko to učini mora kad-tad odgovarati. Da vidimo sada koliko je Euleks stvarno statusno neutralan, ovoga puta u odnosu na jednostrano i nelegalno proglašenu nezavisnost Kosova. Ovo je u vezi sa drugim tzv. uslovom Srbije, da Euleks ne sme da sprovodi plan Martija Ahtisarija. Jedini pravni i stvarni osnov delovanja Euleksa i njegovih prethodnika na Kosovu i Metohiji jesu odgovarajuće odluke Evropskog saveta i Saveta ministara EU. Pravni osnov za ovakav angažman ne predstavlja ni izveštaj generalnog sekretara UN od 24. novembra, niti Predsedničko saopštenje od 26. novembra u kome se Euleks i ne pominje. Mnogo pre nego što su organi UN doneli pomenute dokumente, EU je usvojila svoje odluke o ustanovljenju, mandatu i načinu sprovođenja svoje misije na Kosovu i Metohiji. To su zajednička akcija od 10. aprila 2006. godine, zajednička akcija od 15. septembra 2006. godine, zajednička akcija od 18. juna 2007, zajednička akcija od 16. jula 2007, zajednička akcija od 4. februara 2008. godine, zajednička akcija od 12. februara 2008, zaključci Evropskog saveta od 18. februara 2008. godine. Zajedničko svim ovim odlukama EU o Kosovu i Metohiji jeste eksplicitno ili implicitno oslanjanje na sveobuhvatni plan za rešenje statusa Kosova i Metohije koji se kolokvijalno naziva Ahtisarijev plan. Na osnovu ovih brojnih odluka Evropskog saveta i Saveta ministara EU, Euleks je počeo da se razmešta na Kosovu i Metohiji mnogo pre nego što su doneti pomenuti dokumenti UN, ali naročito intenzivno od stupanja na dužnost ove Vlade Republike Srbije. Koliko su ove odluke EU zasnivaju na planu Martija Ahtisarija ilustrovaćemo samo jednim dokumentom od ovih koje sam nabrojao, dakle, zajedničkom akcijom Saveta ministara EU od 4. februara 2008. godine. Tom odlukom misija EU je konačno dobila svoj naziv Euleks, dobila je svoj jasan mandat i pravila o svom radu. U stvari, kao što ćemo videti vrlo brzo, svoj mandat ta misija nije dobila pomenutom odlukom Saveta ministara EU, već upravo planom Martija Ahtisarija koji je, kao što je ministar Jeremić to tačno rekao, bio odbačen u Savetu bezbednosti UN jula 2007. godine. Molim vas za malo pažnje, pošto želim da vam predočim istovetan tekst plana Martija Ahtisarija i ovih odluka Saveta ministara kojima je ustanovljen Euleks. Dakle, u članu 1. zajedničke akcije stoji - EU ovim ustanovljuje misiju EU u oblasti vladavine prava, Euleks-Kosovo. U članu 13.1. plana Martija Ahtisarija stoji - EU će osnovati misiju evropske politike bezbednosti i odbrane, misiju u oblasti vladavine prava. U članu 2. stav 1. zajedničke akcije stoji: "Euleks - Kosovo će pomagati kosovskim institucijama, sudskim i izvršnim vlastima u njihovom napredovanju ka održivom i odgovornom ambijentu, i u daljem razvoju jačanju multietničkog pravosudnog sistema, multietničke policije i carinske službe, obezbeđujući slobodu ovih institucija od političkog uplitanja i oslanjajući se na priznate međunarodne standarde i najbolju evropsku praksu.". U članu 13. stav 2. plana Martija Ahtisarija stoji - misija evropske politike bezbednosti i odbrane će pomagati kosovskim vlastima u njihovom napredovanju ka održivom i odgovornom ambijentu i u njihovom daljem razvoju i jačanju nezavisnog sudstva, policije i carinske službe, obezbeđujući nezavisnost ovih institucija od političkog uplitanja i u skladu sa priznatim međunarodnim standardima i najboljom evropskom praksom. U članu 2. stava 2. zajedničke akcije stoji: "Euleks - Kosovo će u punoj saradnji sa programom za pomoć Evropske komisije ispunjavati svoj mandat putem nadgledanja, asistiranja i savetovanja, zadržavajući izvršne odgovornosti. U članu 13. stav 3. plana Martija Ahtisarija stoji: "Misija evropske politike bezbednosti i odbrane će pomoći primenu ovog sporazuma putem asistencije, nadgledanja i savetovanja u oblasti vladavine prava uopšte, zadržavajući određene nadležnosti, posebno u pravosuđu, policiji i carinama, na način i u roku koji odredi Savet EU, u skladu sa aneksima 9 i 10 ovog sporazuma". Takvih paralelnih stvari, istovetnih po sadržaju, ima u oba dokumenta, posebno u članu 3. zajedničke akcije koja utvrđuje zadatke Euleksa, koji je praktično prepisan član 2. stav 3. aneksa 9 plana Martija Ahtisarija. Možda je suvišno, ali nije na odmet da pomenem da je plan Martija Ahtisarija zapravo plan za sprovođenje nadgledane nezavisnosti Kosova i da je ulogu nadzornika na nezavisnom Kosovu ovaj plan je ekskluzivno dodelio EU. Da bi realizovala tu ulogu EU je morala prethodno da prizna nezavisnost Kosova, što je ona učinila svim načinima koji joj stoje na raspolaganju. Treći uslov Vlade Srbije bio je da SB UN donese odluku o angažovanju Euleksa. Iz prethodnog smo videli da, kogod ga angažovao, Euleks će slediti samo pravni osnov svoje organizacije, a to je EU. Za ovo smo pak utvrdili da je tekst tog pravnog osnova najpre dat u planu Martija Ahtisarija, pa tek onda u odlukama Saveta ministara, koje su savršeno saglasne ovom planu. Pre svega, nije jasno zašto je naša vlada tražila odluku SB UN o Euleksu, kada je isti organ, SB, pre više od godinu dana, krajem jula 2007. godine, odbacio angažovanje misije EU na osnovu plana Martija Ahtisarija, odbivši i sam plan. Jedini dobar odgovor na ovo pitanje jeste ukazivanje na činjenicu da je Vlada Srbije dijametralno promenila dotadašnju politiku odbrane suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Srbije, velikodušno izlazeći u susret politici nekih zapadnih sila o otimanju KiM iz sastava Srbije. Najzad, kakav je to pravni osnov i na njemu zasnovana garancija SB UN za navodnu statusnu neutralnost Euleksa, ako su i pravni osnov i garancija sadržani u jednom izveštaju generalnog sekretara SB, i u jednom predsedničkom saopštenju u kome se Euleks ni jednom rečju ne pominje. Ovom prilikom moram da skrenem pažnju narodnim poslanicima na ono što su oni, nadam se, već primetili. Naša štampa nije zabeležila i nije prevela, nije dala prevod tog predsedničkog saopštenja, koje ima samo dva pasusa i u kojem se Euleks uopšte ne pominje, a posebno se ne pominju tih šest tačaka o kojima je bilo toliko reči mesecima ranije. Ni na sajtu Ministarstva spoljnih poslova ne postoje ovi dokumenti, niti je predsedničko saopštenje dato na sajtu, niti je dat izveštaj generalnog sekretara SB. Nijedna novina, nijedan elektronski medij nije se našalio da predsedničko saopštenje objavi. Njegovo čitanje bi trajalo možda minut i po, to su dva pasusa. Zaista je neverovatno da mi, na osnovu pravnog osnova SB, omogućavamo jednoj misiji da zameni drugu misiju, a da domaća javnost nije obaveštena o tom sadržaju. Sve ovo navodi na zaključak da su sva tri uslova, a posebno tzv. sporazum od šest tačaka, dakle četvrti uslov, a o tome će biti posebno reči, samo maska Vlade Srbije za domaću upotrebu kojom se prikriva pravo lice njene politike, predaje KiM albanskim separatistima i zapadnim silama. O tome jasno govori jezik zapadnih političara, kada se izjašnjavaju o istoj stvari. Takvih primera je mnogo, navešću nekoliko. Odmah po usvajanju zaključka Evropskog saveta od 4. decembra britanski premijer Gordon Braun je rekao - lideri EU su se danas saglasili da pošalju misiju na Kosovo kao podršku očekivanom proglašenju nezavisnosti. Istom prilikom Nikola Sarkozi, predsednik Francuske, rekao je sledeće - Srbija će moći da pristupi EU jedino ako preda osumnjičene za ratne zločine i ako poštuje nezavisnost Kosova. Podsetiću vas na pismo predsedavajućeg Saveta EU, gospodina Rupela, i budućeg predsedavajućeg Bernara Kušnera, dakle sadašnjeg predsedavajućeg, sa Brda kod Kranja 31. marta, gde je jasno rečeno da Srbija, ukoliko hoće da ide u EU, mora da razvije dobrosusedske odnose sa Kosovom. Otkako je usvojeno Predsedničko saopštenje i otkako se Euleks stacionirao na osnovu odobrenja naše vlade na KiM, a to je bilo 9. decembra, bilo je sijaset izjava zapadnih zvaničnika o toj stvari. Dejvid Miliband, ministar spoljnih poslova Velike Britanije, rekao je 11. decembra da razmeštanje Euleksa omogućuje Kosovu da krene napred na svom putu ka članstvu u EU. Ministar spoljnih poslova Austrije 10. decembra, Mihael Špindeleger, saopštio je da je cilj Euleksa da se uspostavi pravna država na Kosovu, a da je odustajanje Srbije od Kosova dugoročni proces koji ide ruku pod ruku uz približavanje Srbije EU. Havijer Solana je 9. decembra saopštio da je pitanje priznavanja nezavisnosti Kosova od strane Srbije, kao uslov za evropske integracije, pitanje koje će se kasnije razmatrati, jer kako kaže - sve zemlje sa zapadnog Balkana imaju jasnu evropsku perspektivu. Visoki zvaničnik Ministarstva odbrane Nemačke 9. decembra, Kristijan Šmit, rekao je da uspostavljanjem Euleksa počinje da se primenjuje paket međunarodnog posrednika Martija Ahtisarija. Takođe, 9. decembra francusko predsedništvo EU je saopštilo da je cilj misije pravna država na KiM. Ministar spoljnih poslova Francuske i predsedavajući EU Bernar Kušner je 8. decembra saopštio da će, pošto je više od 50 zemalja do sada priznalo Kosovo kao nezavisnu državu, misija Euleks svakako primenjivati zakone Kosova. Možda je najupečatljivija izjava Danijela Frida od 5. decembra, koji je rekao da misija Euleks nije statusno neutralna. Ona će u velikoj meri ojačati teritorijalni integritet Kosova. Kosovske institucije su iskazale mudrost prihvatanjem Euleksa, to je pametan izbor i dobar po nedeljivost i suverenost Kosova. Našoj javnosti vlasti Srbije slavodobitno su predstavili tzv. plan od 6 tačaka, kao naš uslov, štaviše ispunjen, za pristanak Vlade Srbije da se Euleks rasporedi na Kosovu. Od toga nema ni traga u izveštaju generalnog sekretara UN, a još manje u Predsedničkom saopštenju, gde se takav plan ni ne pominje. U izveštaju generalnog sekretara UN pod naslovom 11 - Dijalog sa Beogradom, u tačkama od 26-47, govori se o šest oblasti kojima treba posvetiti posebnu pažnju, ali se ovo nigde ne dovodi u bilo kakvu vezu sa raspoređivanjem misije Euleks, čemu su posvećeni drugi delovi izveštaja. Priča o ispunjenom uslovu naše strane je čista propaganda i konačno najbanalnija obmana. Kada se pogleda šta je u izveštaju rečeno o šest oblasti, policija, sudstvo, carinska politika, upravljanje granicom, saobraćaj, infrastruktura i srpska kulturna baština, vidi se da su za prve tri oblasti date samo uopštene odredbe nekih maglovitih rešenja, dok za druge tri oblasti nije rečeno ni toliko, već samo da će se o njima nastaviti dijalog. Suština ovog dela izveštaja generalnog sekretara UN jeste u asistenciji Specijalnog predstavnika generalnog sekretara u dijalogu između Beograda i Prištine, kako bi se našao zajednički jezik za neke pogodnosti date srpskoj zajednici kao nacionalnoj manjini, posebno u oblasti policijskih poslova, pravosuđa i carine. Stoga uvodne tačke ovog izveštaja ne govore o dijalogu EU i Srbije oko uređenja ovih oblasti, nego o potrebi dijaloga Beograda i Prištine u nalaženju zajedničkog jezika za neke privilegija srpske manjine u sistemu nezavisnog Kosova. Kada se tekst pažljivo pročita vidi se da tu nema nikakvih garancija za srpsku zajednicu koje bi se ostvarile bez pristanka Prištine. Tako i ovde, kao i u slučaju tri prvobitna uslova, imamo razmenu KiM ni za šta. Pristanak na stacioniranje misije, koja treba da pomogne razvoj nezavisnog Kosova, za papirnatu i praznu priču koja Vladi Srbije treba da posluži isključivo za domaću upotrebu. Sasvim je moguće, čak je i vrlo verovatno, da tzv. plan od 6 tačaka posluži zapadnim silama da upotrebe UN tj. generalnog sekretara i njegovu službu da uvede Srbiju u treću i poslednju fazu priznavanja Kosova kao nezavisne države. Posle prihvatanja SSP-a, to je prva faza priznavanja, i misije Euleksa, druga faza, kojoj upravo prisustvujemo, treba preći i na otvaranje dijaloga o dobrosusedskim odnosima sa nezavisnim Kosovom, to je treća faza. Razgovor Beograda i Prištine oko nekih pogodnosti za srpsku manjinu na KiM u pomenutih šest oblasti mogao bih biti odličan uvod u stabilizovanje odnosa Srbije i Kosova kao dobrih suseda. Poštovani poslanici, članovi Vlade, članovi predsedništva, i ovo što je rečeno je dovoljno za zaključak da je Vlada Srbije napustila politiku odbrane suverenosti, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Srbije, pristajući na sveobuhvatan plan nadgledane nezavisnosti, koju treba da sprovede EU uz pomoć svoje specijalizovane misije. Radeći mesecima iza zatvorenih vrata sa predstavnicima zapadnih sila na formuli vlastitog odricanja Srbije od Kosova, Vlada nije dopuštala da se tokom ovog dugog perioda otvori skupštinska rasprava o ovom pitanju. Ona nije javnost Srbije obaveštavala o svojim akcijama, razgovorima i mogućim rešenjima. Posle 26. novembra sasvim je jasno da, s obzirom na ostvareni rezultat, ona to nije ni mogla. Za sve to vreme Vlada Srbije je promenila svoju politiku prema KiM kao unutrašnjem političkom pitanju. Zapuštena je mreža institucija Srbije u Pokrajini, kao i sistem finansiranja administrativnih i društvenih službi. O investicijama u privredni razvoj i infrastrukturu KiM da se i ne govori. Srpsko stanovništvo kao da se odguruje od sebe u naručje albanskih institucija, kojima je potrebna samo još legitimacija multietničnosti, kako bi ih još veći broj država priznao kao nezavisnu državu. Sve ovo predstavlja dovoljan razlog da se u Narodnoj skupštini Republike Srbije izglasa nepoverenje Vladi Srbije. Ona nije samo pokazala političku nedoraslost i nesposobnost da se bori sa najtežim državnim pitanjem. Više od toga, ona je od samog početka mandata manifestovala višak pogrešnih međunarodnih i unutrašnjih aktivnosti, koje su doprinele objektivnom povećanju izgleda da otcepljeno Kosovo stekne priznanje još jednog broja država, ali i same Srbije. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem, gospodine Samardžiću. Pre nego što nastavimo rad, dozvolite da vas obavestim da je gospodin Vlajko Senić predstavnik poslaničke grupe G 17 plus i da će sednica Zakonodavnog odbora biti održana danas, dakle 18.12, u 14 časova u Plavom salonu. Od predstavnika, odnosno predsednika poslaničkih grupa zasadase javio najpre gospodin Ljubomir Kragović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, poštovana gospodo ministri, imam čast i zadovoljstvo da posle sedmomesečnih pokušaja da stupimo u kontakt najzad ispred sebe ugledamo i ministra inostranih poslova i predsednika Vlade Republike Srbije, a bilo je bezbroj zahteva da sednemo da razgovaramo na ovu temu, na temu KiM. Počeo bih od onog pisma, od onog dana, kada je u našoj štampi na 7,8,9 i 10 stranici osvanuo naslov - "Pobeda srpske diplomatije". Tog dana sam postavio pitanje gospodinu ministru Jeremiću, da mi objasni kakva je to pobeda, koju je to pobedu diplomatija izvojevala, kojih su to šest tačaka koje je prihvatio Savet bezbednosti UN i da prokomentariše njegove reči? Ponovo ću da ih citiram - "Kao i većina drugih naroda moj narod je prolazio kroz dane slave i kroz dane tragedije. Ponekad upravo tragedija otvara mogućnost dostizanja novih visina", pa bih želeo da mi malo više pojasnite tu rečenicu, gospodine ministre. Ono što smo uspeli tražeći preko medija, tražeći preko strane štampe, tražeći preko interneta, nije bilo dovoljno da ubedimo srpski narod da je srpska diplomatija izvojevala pobedu. Ministar nije želeo da objasni kakva je ta pobeda, niti ovde poslanicima, a obavezuje ga zakon na to, niti predstavnicima srpskog naroda sa KiM. Ministar je bio sprečen, ali je tu predsednik Vlade i njegov kabinet. Ni oni nisu želeli da objasne. Danas imamo jednu priču, a odmah ću vam reći da smo svi prevareni. Vi ste prevarili Skupštinu Srbije, Vladu Srbije i srpski narod na KiM, gospodine Jeremiću. Nema rekonfiguracije UNMIK-a. Danas nema nijednog pripadnika UNMIK-a na KiM u uniformi. Oni se šetaju u civilu i mogu biti samo građani koji obilaze spomenike i obilaze restorane i šetaju se ulicama KiM. Ostaće samo jedna kancelarija u Prištini i to je sve. Svi su devetog ujutru raščinjeni, uniformu i oružje su morali da polože i da prepuste misiji Euleksa. Vi ste nas danima ubeđivali da će to biti rekonfiguracija, da će doći neka misija da pojača uslove, jer sa UNMIK-om nije bilo zadovoljan niko, ali ste nas jako, jako prevarili. Vi govorite da se neće sprovoditi plan Martija Ahtisarija, da možda neće možda Martija Ahtisarija, ali će sigurno Ahtisari Martija. Samo mu promenite ime i prezime, igra reči i tom igrom reči vi pokušavate da obmanjujete srpski narod i srpsku državu. Tražili ste i uspeli ste da donesete odluku u Savetu bezbednosti, a onda narod postavlja pitanje zašto je Rusija, zašto je Kina glasala za tu odluku. Normalno da je glasala ako ministar inostranih poslova države Srbije traži da se to izglasa. Zar mogu Rusija i Kina da budu protiv onoga što želi Srbija? Ako želi Srbija svoje samoubistvo i odricanje svoje teritorije, dela Kosova, i prepuštanje srpskog naroda na milost i nemilost šiptarskim separatistima i teroristima, zar to može neko drugi da spreči? Ne može. Kažete da su prihvatili nekih novih šest tačaka, koje navodno nisu htele da prihvate Privremene institucije i Vlada Kosova. Nikako da doznamo kojih je to šest tačaka, šta one znače i, ono što je najbitnije, a to je ko će ih sprovoditi, kako ih sprovoditi i po kojim zakonima će se sprovoditi tih šest tačaka. Ako pratimo ono što, gospodo, vi kažete i ono što kažu ministri EU, to je dijametralno suprotno. Vi kažete – nema govora o nezavisnosti Kosova, mi nikada nećemo prihvatiti nezavisnost Kosova, ukoliko bude cena ulaska Srbije u EU, mi ćemo odustati od tog puta. Međutim, ako čujemo bilo koga od Amerikanaca, na primer od pomoćnika američkog državnog sekretara, Danijela Frida, preko svih ministara u Evropi, oni sasvim suprotno govore od vas. S kim ste vi to razgovarali, gospodine ministre? Ako oni imaju jedne stavove, a vi druge stavove, oni kažu da su ostvarili pobedu, vi kažete da ste ostvarili pobedu. Neko je morao tu da izgubi, a izgubila je država Srbija i izgubio je srpski narod na KiM, izgubilo je 250.000 Srba, koji traži da se vrati, jer mu je ostala imovina na KiM, a od ovog dana i priznavanja misije Euleksa biće mu sve teže i teže da ostvari ta prava. Da li će nešto, kažete, statusno neutralno, obavezivati bilo koga u toj misiji? Mi se sećamo i misije koja je bila ranije Unmika, pa nisu hteli da je ispoštuju. Mi smo ono što je trebalo po srpskim radikalima da radi naša Vlada, a to je da se bori da se strogo poštuje rezolucija 1244, da se traži rekonfiguracija misije Unmika, a ne tako da se ona izbaci sa teritorije KiM i da se dovedu predstavnici EU, nego da se ta misija Unmika popuni do 1.000 policajaca i vojnika iz Republike Srbije. Onda bi vi, gospodine, dobili diplomatsku pobedu, da ste to uspeli da uradite, a ne tako što ste zamenili jedne sa drugima, a zadatak i obaveza im je, što je najpogubnije, a to je plan Martija Ahtisarija. Da bih vam to dokumentovao, da ne pričam u prazno, evo pročitaću vam – programska deklaracija Euleksa, pismo koje je stiglo u Kosovsku Mitrovicu. Kaže -programske aktivnosti, pokazatelji i izveštaji. Kada osoblje Euleksa započne svoj rad u Republici Kosovo, važno je da, i da ne čitam dalje, gospodine ministre, evo dostaviću vam da pogledate. Vi to znate dobro i ne želite da nam kažete. Možda ste vi to morali da uradite, ali zašto nas 130.000 Srba posle toliko intervencija i napora niste obavestili, zašto onda ovu Narodnu skupštinu niste obavestili? Vi ste, gospodine ministre, prekršili preambulu Ustava, član 1. Ustava Republike Srbije, član 12. i član 127. Ustava Republike Srbije. Vi ste pogazili sve rezolucije koje smo usvojili u ovoj skupštini. Vi ne poštujete nikoga, poštujete želju Havijera Solane, Borisa Tadića i pojedine funkcionere iz EU. Sa njima se grlite, ljubite, a ovamo donosite poražavajuće rezultate. Dame i gospodo narodni poslanici, nadam se da ćemo na kraju ove rasprave prilikom glasanja izglasati nepoverenje Vladi Republike Srbije upravo zbog ove politike, jer politiku koju vodi Vlada Republike Srbije može svako da vodi. To je politika popuštanja, politika dodvoravanja, politika sluganstva. Vi treba da znate da u biti srpskog naroda nije da bude sluga, on ne želi da bude sluga, on želi da bude slobodan. Ono što je srpski narod devet godina izdržao na KiM, svu golgotu, vi ste pregazili jednom misijom Euleksa. Vi ste prebacili loptu sa terena misije UN na teren misije EU. Da vas podsetim, u članstvu UN, gospodine ministre, ima više od 150 zemalja koje nisu prihvatile i nisu priznale nezavisnost Kosova. U EU su ostale još samo četiri zemlje i te četiri zemlje nemaju tu snagu da nametnu nešto, ono što bi moglo da se nametne u Savetu bezbednosti u UN ili na Skupštini UN. Vi ste ostvarili pravo da ide priznavanje nezavisnosti upravo u UN. Da li biste to pravo ostvarili u Briselu? Nikada ne biste ostvarili. Pa zašto ste onda dozvolili da se problem KiM prebaci sa terena UN na Savet Evrope? Evo rečenica Saveta ministara Evrope – za EU, Kosovo je nezavisna država. To imate u svim novinama, to nisam ja izmislio, to je Savet ministara, njihov tekst, njihov izveštaj, na sajtu možete pročitati, u našoj dnevnoj štampi, „Politici“, „Blicu“, gde god hoćete. Dalje, visoki predstavnik EU, gospodin Solana, kakve on izveštaje daje, gospodine? Sve suprotno od onoga što vi kažete. Treba onda da nam kažete da li ste se vi tamo dodvoravali, udvarali toj EU, da im dozvolite da rade šta god hoće sa jednom teritorijom, svetom teritorijom, teritorijom KiM. Da vas podsetim, da vam osvežim pamćenje, na toj teritoriji je nastala i srpska duhovnost, i srpska državnost, ako to izgubimo, mi gubimo svoju prošlost, a bez prošlosti, gospodine ministre, nemamo ni budućnost. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Kragoviću. Za reč se javio gospodin Miloš Aligrudić, predsednik poslaničke grupe DSS. Izvolite.
Dame i gospodo, kao što je već bilo rečeno, odnos vlasti u Srbiji prema KiM, konkretno Vlade Republike Srbije, bio bi sam po sebi potpuno dovoljan razlog da se razgovara o nepoverenju ovoj vladi. On, naravno, nije jedini razlog. Ima tu još mnogo drugih razloga, ali uvek može da se počne i od ovog razloga, da se lako putem njega, počevši od njega, objasne i ovi drugi razlozi. Šta je Vlada Republike Srbije uradila, odnosno Boris Tadić, odnosno ne zna se ko od njih, zato što Boris Tadić, predsednik države, često uzima ulogu portparola Vlade Republike Srbije, a često se spolja predstavlja i kao komandant Vlade Republike Srbije. To svi građani u državi vide, ta jedna konfuzija funkcija i uloga koje su u ovom trenutku na sceni neće prestati do kraja mandata ove vlade, do kraja saziva ove Narodne skupštine i tako će to i dalje ostati. Dakle, komandna palica za vođenje pogrešne državne politike ove vlasti se nalazi u zgradi preko puta nas, a ne u Nemanjinoj. Jer ovi što sede u Nemanjinoj, naravno ima tu još drugih zgrada, ali Nemanjina je centar okupljanja, tu sedi predsednik Vlade Republike Srbije i neki drugi ministri, zapravo predstavlja konglomerat ničega. Šta je politika Vlade Republike Srbije prema KiM? Sve suprotno onome što je bila državna politika utvrđena do maja ove godine. Usvajanje Euleksa, ideja o tome da se Euleks instalira na teritoriji Srbije potiče od vlasti u državi i to ovu vladu čini sramotnom vladom, a krajnje nesposobnom zbog toga što se očigledno Euleks ovde ispostavlja kao element za određenu vrstu trgovine. Bilo je neophodno prihvatiti misiju Euleks da dođe na teritoriju KiM, da suštinski sprovede Ahtisarijev plan, jer je to jedini razlog zbog čega je ta misija uopšte od strane Evropskog saveta i Saveta ministara napravljena. Rezon postojanja te misije je u sprovođenju Aneksa 10 Ahtisarijevog plana. Ideja o tome da se uslovljavaju oni koji odlučuju o rekonfiguraciji misije UN na teritoriji Srbije, nemam pojma, nepristrasnošću misije, idejom da se uvede reč "neutralnost", to vređa i boli više nego bilo šta drugo. Kako može vlada jedne države da traži međunarodnoj zajednici, onima s kojima pregovara o pitanjima sopstvene teritorije neutralnost u odnosu na sopstvenu teritoriju? O tome smo još ranije govorili. Ljudi, to je sramota. Ne postoji ni jedan jedini argument, misija koja potiče iz Rezolucije 1244 SB, koja, nadam se, još uvek važi, ne može biti statusno neutralna. Ta misija mora biti jasno opredeljena da štiti teritorijalni integritet Republike Srbije, jer tamo tako piše. One države članice EU koje su priznale nezavisnost KiM, svi argumenti, od Milibanda do drugih ministara spoljnih poslova EU, sastojali su se u tome da su Albanci na KiM proglasili nezavisnost u skladu sa Rezolucije 1244. Dovoljno je da čitate šta govore. Onda su oni rekli da su priznali tu nezavisnost u skladu sa Rezolucijom 1244. S kim se mi tu nadgornjavamo i na koji način vodimo politiku? Najbolji dokaz da ovo nije dobro, odnosno razlog zbog čega ovo nije dobro što se radi jeste nedostatak jedinstvenog stava, jedinstvene državne politike. Samo je jedinstvena državna politika mogla da napravi pomak u odnosima. On nije garantovan, jer smo se nalazili u teškoj situaciji, ali ovim što ste vi uradili garantovan je potpuni neuspeh. Ako ste mislili da ćete prevariti EU time što ćete ući, navodno, prilježno i snishodljivo u proces evropskih integracija koji podrazumeva na koncu, a to ćete svi videti, odricanje od dela teritorije države, prevarili ste se, jer njima ne pada na pamet da zagrizu navodnu udicu koju ste im vi bacili, ako je to bila vaša ideja. Tumačim vas krajnje benevolentno, tumačim da ste hteli dobro, a uradili pogrešno. Drugi izraz ovde neću upotrebljavati. Ako je bila, ipak, u pitanju trgovina, ako ste hteli da kažete da 15% teritorije Srbije nije bitno, a da preživi 85% teritorije Srbije i oni koji na tom delu teritorije Srbije žive, da se njima da boljitak, što je, po meni, krajnje nemoralno, ali ajde da diskutujemo i o toj nemoralnoj kategoriji, da vidimo kakva je tu trgovina u pitanju. Znate li šta je do sada rezultat te vaše trgovine? Ne pričam vama, vi znate, nego građanima koji ovo gledaju: nula. Vi za to niste dobili ništa u trgovini. A u onom delu u kojem je trebalo da budete makar malo sposobni da zaštitite svakodnevne interese građana Srbije, pokazujete se kao najnesposobnija Vlada Republike Srbije ikada. Niste bili u stanju da odgovorite izazovima nečega što je kucalo na vrata Evrope do pre neki mesec, a bilo je jasno svima da će zakucati na vrata Balkana, uključujući i Srbiju, u pitanju je svetska ekonomska i finansijska svetska kriza. Vi ste se sprdali na račun poslanika opozicije, konkretno DSS, kada smo predlagali mere Narodnoj skupštini Republike Srbije, uključujući i zakone koji treba da spreče negativne efekte i govorili ste nam da širimo paniku. To je ono što ste vi radili. Za to vreme, premijer Cvetković, u razgovoru koji smo s njim obavili, rekao nam je da je pitanje mera ekonomske politike pitanje relativne tajne do usvajanjabudžeta Republike Srbije. To nam je čovek rekao u oči. Ono što nije bila tajna, sa čime ste potpuno slobodno i jasno izašli pred građane Srbije, bile su izjave tipa: recimo, ministra Milosavljevića, da je najvažnija fora da bi se zaštitili od nasrtaja svetske finansijske ekonomske krize da prestanemo kupovanje bele tehnike. Ljudi moji, moj šporet u kući je star 15 godina i već su dve ringle prestale da rade. Šta mi predlažete? Zatim, imamo predlog gospodina Dulića da zatvaramo prozore, gasimo svetla, pokrivamo šerpe poklopcima, jer ćemo tako doprineti ukupnoj uštedi i na taj način ćemo rešiti sve naše probleme. Imamo predlog iz Ministarstva za rad i zapošljavanje da uvozimo žene. To ste svi čuli. To je isto genijalan predlog. Imamo predlog ministra Ljajića, javno rečeno, mada se on posle vadio da je nešto drugo hteo da kaže, da se šalju inspekcije rada u sva ona preduzeća koja otpuštaju zaposlene. Pazite kakva je to poruka ljudima koji treba da budu nosioci budžetskog finansiranja kroz poreze koje plaćaju Republici Srbiji, da budu nosioci privrednog rasta u Srbiji sutra. Nije njihov odnos prema zaposlenima kategorija koja je vezana za poslodavce, nego za ukupnu ekonomsku klimu, za koju je odgovorna Vlada Republike Srbije. Treba da vas bude sramota zbog toga. Vi niste ljudi sposobni da vladate. Kakvu ste vi trgovinu hteli da izvedete, kakvu ste vi računicu u svemu ovome pravili, kada ste s bilo kim iz EU i SAD dogovarali ovaj kurcšlus sa Euleksom, ovo suštinsko odricanje od dela teritorije? Šta je ono što je vama bilo za to obećano? To nećemo nikada saznati, ali ćemo se lako podsetiti šta ste vi obećavali građanima Srbije. Vi ste im rekli da nam sledi izgradnja mreža autoputeva koja upošljava 50 hiljada ljudi. Rekli ste da će biti gasnog sporazuma s Rusijom, pravite papazjaniju unutar Vlade Republike Srbije, koja umalo što vam ne padne ovih dana, ne zbog toga što smo mi pokrenuli priču o nepoverenju Vladi, nego zbog toga što je neko smislio genijalnu foru, verovatno tako što je bio podstaknut od strane nekoga iz inostranstva, da maltretira drugu ugovornu stranu - Rusiju, u ovom slučaju, koja je ugovorna strana sa državom Srbijom u jednom velikom sporazumu, relativizujući čitavu priču na odnos između preduzeća i čist trgovinski odnos. To je ono što je na delu ovde. Penzije, socijalna odgovornost, o tome je gospodin Mirko Cvetković u svom ekspozeu govorio. Gde je tu socijalna odgovornost, gde je tu ravnomerna raspoređenost pitanja socijalne odgovornosti? Pregovara se samo s jednom socijalnom grupom koja je, nažalost, kod nas socijalna grupa, to su penzioneri, i to ne s penzionerima i njihovim predstavnicima, nego sa političkom partijom koja je umislila da predstavlja penzionere u Srbiji, koji su sve bivši direktori raznih preduzeća i, što je najgore, vezani za taj isti penzioni fond koji je razvaljivan godinama. S njima je postignut dogovor o tome da se penzije povećaju, pa se onda to ne može ispuniti, pa se onda maže i laže MMF, pa se onda pravi budžet kao mera ekonomske politike, pa se ispostavlja da će budžet biti, o čemu ćemo govoriti narednih dana, mera ekonomskog sloma u Srbiji. Ono što ste tamo predložili ne može ni jedna država da izdrži, a sve će pasti na teret građana Srbije. Ako se uzme s jedne strane, mora se dati nekoj drugoj strani. Ako se daje nekoj drugoj strani, očigledno će neko ostati bez novca. Nije to vreća bez dna. Neće teret vaše loše ekonomske politike snositi premijer Mađarske, Austrije, Italije, ni Crne Gore, ni Bosne i Hercegovine, nego će snositi građani Srbije, a ove zemlje koje sam vam naveo, otprilike su zemlje s kojima imamo najbolju do sada zabeleženu spoljnotrgovinsku saradnju. One su sve u problemu, a mi ćemo biti u problemu jer ne znamo da se postavimo u ovoj situaciji. Zahvaljujem, biće prilike da o ovome govorim i u mom narednom javljanju. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Aligrudiću. Reč ima gospodin Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa Srpske napredne stranke nije pozvana da se pridruži zahtevu za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije. Da smo pozvani, da smo konsultovani, svakako bismo uticali da zahtev bude dopunjen, da zahtev bude kompleksan, da zahtev ne bude vezan samo za jednu životnu tačku u Srbiji. Sigurno se ne bi desilo da život odnese tu tačku kao temu, kao fokus, da nametne mnoge druge teme. Sigurno nam se ne bi desilo da mi zastanemo u vremenu u kome smo podneli zahtev, pa da posle mesec i po dana i dalje ostanemo pri samo jednom razlogu zbog čega Vlada Srbije treba da ode. Nismo pozvani, ali glasaćemo za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije. Za to ima dosta razloga. Razloge pruža sama Vlada. Razlozi su opravdani situacijom u Srbiji, a rekao bih i u samoj Vladi. Nažalost, u najteža vremena koja je Srbija dočekala ili tek treba da dočeka, mi imamo jednu od najgorih Vlada, Vladu sastavljenu sabiranjem do 126, Vladu koja nije povezana ni koncepcijom, ni ideološki, ni ciljevima, ni prošlošću, ni budućnošću. Vladu koja mi liči, ne zamerite mi, moje poreklo je delimično i seljačko, na seljaka koji upreže dva vola, školovana da jedan bude levi, drugi desni, a onda on pogreši, pa onog desnog ujarmi u levu stranu, levog u desnu, ne uvati volove nego ih prevati. To znaju moji seljaci šta znači. Tako i vi, dame i gospodo ministri, vučete svako na svoju stranu, a u Srbiji iz dana u dan sve lošije i sve gore. Kosovo i Metohija. Niste vi stvorili taj problem. Vlada pre vas, i Vlada pre nje, i ona pre nje, i ona pre svih vlada imala je problem Kosova i Metohije i nijedna ga nije rešila dobro, nijedna ga nije potpuno rešila. Sada se postavlja pitanje kako dalje? Imamo li dovoljno iskrenosti da kažemo da možemo da uradimo samo ono što je objektivno moguće. Misija Euleks nije dobra ideja. Ideja EU, ideja većine u svetskoj organizaciji, ali nije dobra ideja za Srbiju. Voleo bih da ste vi u pravu kada tvrdite da će ta misija da poštuje suverenitet i teritorijalni integritet Republike Srbije. Ne bih voleo da sam u pravu što sumnjam u to i što mi se čini da će ta misija Euleksa polako da opkroji Kosovo i Metohiju, da ga potpuno odvoji od Srbije i da nas jednog dana stavi pred svršen čin, da ne možemo ni da razmišljamo o Kosovu i Metohiji kao teritoriji Srbije. Dakle, onaj ko se poziva na to da je predsedničko saopštenje izdato i uz saglasnost Ruske Federacije i Kine, mora da nam kaže ovde da preuzima svu odgovornost i za to ponašanje Kine i Ruske Federacije, pošto su te dve države rekle, podržaćemo sve što Srbija traži. Srbija je tražila Euleks razmešten pod ovim uslovima, Rusija i Kina su to omogućile. Ako to ispadne da je loš korak, nije to loš korak naših zaštitnika, to je naš loš korak i nadam se da nećemo čekati kraj, da ćemo reagovati pravovremeno kao država i razrešiti tu misteriju, odnosno ne dozvoliti da se jednog dana nađemo u situaciji da tu više ništa ne može da se uradi. Ruska Federacija. Deo Vlade ne želi da sarađujemo sa Ruskom Federacijom. Deo Vlade ne želi da omogući Srbiji da preživi. Deo Vlade ne želi da omogući da se Srbija razvija. Deo Vlade ne želi da poštuje sporazume u čijem potpisivanju je i sam učestvovao, u čijem potpisivanju je učestvovao predsednik Ruske Federacije. Dame i gospodo iz Vlade Republike Srbije, ne dozvolite sebi da se igrate sa prisustvom predsednika Ruske Federacije na potpisivanju gasno-naftnog sporazuma. To ne sme da se pogazi. Da ste takav sporazum potpisali u prisustvu američkog predsednika, rekao bih vam, ne smete to da pogazite. Sa autoritetom tih ljudi, sa mogućnošću tih ljudi, sa spremnošću tih država se ne igra. Gledajte da stvorite bar još 100 miliona Srba, pa da možemo da se ravnopravno nadmećemo sa onima koji nam žele dobro, a mi ih izigramo. Dakle, zahtevam od Vlade Republike Srbije da odmah završi sve poslove vezane za aranžman sa Ruskom Federacijom ili da oni koji to sprečavaju izađu iz Vlade Republike Srbije. Ne očekujem da G17 plus izađe, oni negde na pola mandata počinju da ruše Vladu, a do tada im se sviđa situacija u kojoj se nalaze. Kada Vladu sruše, naći će neku listu uz pomoć koje će da uđu u parlament i naći će neku stranku uz pomoć koje će ponovo polovinu budžeta da preuzmu u svoje ruke i da je troše. EU. Ne smemo članstvo u EU da kupujemo predajom teritorije. Na to mora da se obaveže Vlada Republike Srbije. Srbiji želim da bude u EU, ali Srbija ne sme da preda Kosovo i Metohiju kao uslov za ulazak u EU. Ko tako vodi Srbiju ima našu podršku. Ko Srbiju vodi na drugi način neka razmisli kako to izgleda ako se više od polovine Srbije okrene protiv aktuelne Vlade. Nije uslov EU samo hapšenje optuženih za ratne zločine pred Haškim tribunalom. To je uslov koji vi najradije, sa najviše volje, spremno izvršavate. Da je samo to uslov, toliko ste već Srba izručili da bismo bili jedna od vodećih članica EU. Postoje i drugi uslovi koje nijedna Vlada Srbije od višestranačja, od 5. oktobra ne ispunjava, a odnose se na reforme u Srbiji, na reforme policije, na reforme pravosuđa, na reforme državne uprave, e tu ste najviše zakazali. Ne želim da se obraćam pojedinačno ministrima, ovde se ruši Vlada, a ne pojedini ministri, ali naša policija je okovana u šablone po kojima vlada već godinama. Naša policija je dozvolila da bude upaljena ambasada SAD, naša policija je ubila... molim ove koji mogu samo jednim delom tela da rade istovremeno, da ne upotrebljavaju glas, zaboraviće da lupaju. Dakle, naša policija je ubila mirnog učesnika protesta SRS Ranka Panića i niko od vas ne oseća ni trunku moralne odgovornosti. Pogledajte kako se Grčka trese. Ministar unutrašnjih poslova podneo je ostavku. Policija je ubila dete. Vi zato što je srpski narod drugačiji od drugih i trpi više od drugih, vi mislite da ta kazna neće da vas stigne. Kada bude narod ispostavljao račune, prvo će da vam ispostavi račun za ubistvo Ranka Panića. Vi ne znate ni ko ga je ubio, ni ko mu je naredio, vi ne znate ko je premlaćivao narodne poslanike, ko je bacao suzavac na mirne učesnike unapred prijavljenih i odobrenih protesta. Vi ništa ne znate kada je u pitanju policija Republike Srbije. Zdravstvo. Čekam kada će ministar zdravlja da podnese ostavku, pošto je on zadužen da prvi kukurikne kada Vlada pada. Šta radi gospodin ministar zdravlja? Objasniće to i naši poslanici. Ministre, vi živite u Kardeljevo vreme. Za vas ne postoje privatnici. Za vas ne postoji građanin Srbije koji ima prvo da se leči gde on hoće. Za vas ne postoji lekar koji ima pravo da leči gde on hoće. Vi ste čak i lekare izdvojili na profesore univerziteta i na druge lekara. Po vama samo profesor univerziteta može da radi mimo svoje ustaljene prakse, ostali lekari, specijalisti, magistri, doktori, nemaju pravo. Po vama, privatni medicinski fakultet treba da bude ugašen zašto što vi to želite, a ne zato što možda neko procenjuje da ne ispunjava uslove. Što se mešate u to? Što ne pustite državu da se razvija? Što ne odobrite građaninu "nn" da izvadi zub gde god hoće, da operiše kuk gde god hoće, a da socijalno osiguranje tu uslugu plati po cenovniku. Da li je to državna ustanova, da li je privatna, šta se vi u to mešate? Da biste mogli da dirigujete, komandujete, štitite lobije, posebno ove lobije koji se bave lekovima. Ima još ljudi koji će o tome sa vama da govore. Gde je onaj ministar odbrane? Ugovorili ste posao sa Irakom od 300 miliona evra. Predsednik Srbije je u kampanji rekao da su konačno zaposlili Namensku industriju. Od tog posla 90 miliona evra dali ste izraelskoj firmi. Dovozite ovde opremu koju proizvodi kompanija "Dragić" u Srbiji, pakujete je u Šapcu kod onoga što je sada uhapšen i predstavljate je kao srpski proizvod. Da li tako štitite Srbiju? Da li ste vi Vlada Srbije ili Vlada Izraela, ili Vlada neke druge zemlje? Da ne pričamo o ugovori za satelit. To me mnogo interesuje i umešanost Borisa Tadića u taj ugovor o korišćenju satelita. Ima druga stvar, dame i gospodo narodni poslanici, hipotetički, gledam ove koji su se usudili da se predstave kao jedina opozicija. U tom zahtevu ima samo 80 i nešto potpisa, kao da opozicija nema 100 i nešto poslanika u ovoj skupštini. Razmišljam, da ova vlada padne, da je zameni Vlada koja je bila pre nje, a šta bi se to u Srbiji promenilo nabolje? (Tokom ovog govora poslanici SRS su lupali o klupe.)
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Čedomir Jovanović, predsednik poslaničke grupe Liberalno-demokratske partije.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, uvaženi članovi kabineta gospodina Cvetkovića, ova rasprava je od svog početka toliko besmislena da jedini pravi odgovor na ovo gubljenje vremena je zapravo bilo prihvatanje naše sugestije o momentalnom glasanju o zakonu, kojim bi, na neki način, bila umanjena nesposobnost Vlade. Tako bi olakšala teška pozicija u kojoj se nalaze naši grđani, koji u ovom trenutku strahuju da neće moći da napuste zemlju, očekujući od svih nas da ih usrećimo tako što ćemo produžiti rok upotrebe pasoša pretprošle države, što je možda jedna od najjasnijih slika opšte nesposobnosti i nemoći koja proizilazi iz formata koji je mnogo širi od same Vlade gospodina Cvetkovića. To samo po sebi ne znači da nam nije potrebna ozbiljna rasprava o radu Vlade, niti na bilo kakav način želim da umanjim pravo predlagača da, u skladu sa interesima građana koje zastupaju, pokrenu raspravu baš na ovaj način. Ono što je za LDP važno je zapravo taj javni interes koji, s jedne strane, ugrožava svojom nesposobnom politikom vladajuća većina, a sa druge strane ne uspeva da zaštiti opozicija u Skupštini. U jednoj takvoj situaciji jedino je važan odgovor na čitanje šta je ono što u ovom trenutku garantuje ljudima, o čijoj budućnosti treba da se staramo da smo sposobni da tako nešto uradimo. Gospodine Cvetkoviću, mi za vašu Vladu nismo glasali onda kada je ona formirana. Ne bih previše vremena da trošim na obrazlaganje takve jedne odluke. Tada smo rekli da ćemo podržati svako evropsko nastojanje vaše Vlade, a ta evropska nastojanja nisu isključivo vezana za najneuspešniji posao koji je vaša Vlada radila, za posao ratifikacije Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, već i za stvaranje ambijenta u kojem će nastati neke nove vrednosti, koje će onda omogućiti našem društvu da postane ravnopravan član zajednice modernih evropskih naroda i država. Mi smo, iako vam nismo pružili podršku pri formiranju kabineta, vašu Vladu ovde u parlamentu često štitili više od onih koji su za nju tada glasali. Šta je ono što, po našem mišljenju, najviše ugrožava Vladu i samim tim građane ove zemlje? To je nesposobnost vašeg kabineta, nesposobnosti i nemoć. Godinu dana mi kritikujemo energetski sporazum sa Ruskom Federacijom. Hiljade ljudi je demonstriralo pred Vladom 9. maja ove godine, pokušavajući da vam objasni kako je to što radite izgrađeno na lošim temeljima. U septembru smo ovde tri dana raspravljali o sporazumu, nudeći novu argumentaciju u prilog našem suprotstavljanju. Ali, niko efikasnije nije osporio taj sporazum od vašeg potpredsednika. On je bio efikasniji u kritici tog sporazuma nego mi sami, i to je prirodno s obzirom da je gospodin Dinkić bio pregovarač. On je znao ono što smo mi samo mogli da naslutimo. Niko efikasnije nije zaustavio Srbiju u procesu evropskih integracija do vaš potpredsednik Vlade, gospodin Đelić. On je u tome bio mnogo više efikasniji od onih koji su se ideji Evropske unije suprotstavljali ovde u poslaničkim klupama. Kada govorimo o mandatu vaše Vlade, onda mi ne možemo zaboraviti optimizam i nadu koja se stvorila u Srbiji pet godina nakon 12. marta 2003. godine. Rekao sam na konsultacijama da smo prvi put ušli u Vladu Republike Srbije posle 2003. godine i to je, između ostalog, bila posledica našeg uverenja da u toj Vladi možemo pronaći partnere za poslove koje želimo da uradimo. Ali, od tog optimizma i te pozitivne energije, koja je bila mnogo više proizvod i posledica želje našeg društva da se menja, nego sposobnosti vladajuće koalicije da te promene motiviše danas više nema ničega. Vreme je tumorno, a atmosfera u društvu još lošija. Ako živimo jesen, naše društvo je već u fazi duboke zime. O tome treba razmišljati. Nama je potrebna Vlada koja će imati hrabrosti Srbiji da kaže istinu, Vlada koja će izvesti društvo iz rovova u kojima se nalazi 20 godina, Vlada koja će imati sposobnost da, pored razlika koje su tako očigledne među nama, ukaže i na ono što nam je zajedničko. Umesto svega toga, vaša Vlada je uspela samu sebe da podeli. Koliko će ona trajati? Svakako danas nije dan u kojem ste ugroženi, ali vas podsećam na privid čiji ste talac. Ova skupština je toliko daleko od života da većina koju u njoj imate ni na kakav način ne treba da vas čini sigurnim. Vlada će trajati onoliko koliko bude sposobna da rešava probleme društva. U kojoj meri ih je ona rešavala u prethodnih nekoliko meseci? Vrlo malo i uglavnom neefikasno. Za nas je presudno važan jedan proces - proces evropskih integracija. Iz tog posla proizilaze i sve druge okolnosti koje, po našem mišljenju, mogu doprineti suštinskoj transformaciji zemlje. Ali smo u tom poslu neuspešni. Ne možemo se pozivati isključivo na Holandiju, kao prepreku u procesu evropskih integracija. Holandija, a posebno i Belgija, jesu prepreka za ratifikaciju Trgovinskog sporazuma i Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Ali, šta ćemo sa svim onim evropskim vrednostima koje je vaša Vlada dužna da stvara ovde u zemlji a ne stvara ih ni na kakav način? Šta ćemo sa slobodnim tržištem, sa afirmacijom institucija? Šta ćemo sa izgradnjom građanskog društva? Dug je spisak vaših grešaka, ali ono što je danas potrebno u Srbiji nije podsećanje na tako nešto, nego kandidovanje modela koji će omogućiti da se te greške više ne ponavljaju. Kao partija smo predložili svima drugima dogovor za budućnost. U tom dogovoru naravno da ima mesta i za vašu Vladu, gospodine Cvetkoviću, ali vi o tome ćutite. Pored onih skandaloznih izjava vaših ministara, ta tišina je još teža. Vaša Vlada nije sposobna da sluša. Vlada koja nije spremna da čuje nije dobra Vlada. Gospodine Cvetkoviću, predsednik ste Vlade koja je uspela da kompromituje dodatno našu zemlju, da poremeti odnose sa susedima, da produbi dileme koje postoje u društvu po pitanju opravdanosti naše evropske orijentacije. Gospodine Cvetkoviću, vaša Vlada čak i ne razume to evropsko opredeljenje koje navodno zastupa. Kada god govorite o Evropi vi stavljate znak jednakosti između Evrope i Rusije i govorite kako je naše političko opredeljenje da budemo istok na zapadu i zapad na istoku. Moram vas podsetiti da u procesu evropskih integracija i ulaska u EU mi prenosimo deo svog suvereniteta na EU i samim tim postajemo građani EU. Kao što je danas neprirodno reći da žalite zbog toga što Srbija nije ruska gubernija, jednako je pogrešno reći da vam je jednako stalo do Evrope i Rusije. U tom tumaranju kompromitovali ste nas i na jednoj i na drugoj strani. Koliko ste stotina privatizacija uradili u Agenciji za privatizaciju i nađite među njima jednu koja se može uporediti sa privatizacijom NIS. Kako je Vlada reagovala na odluku šefa pregovaračkog tima da napusti pregovore? Kako je Vlada reagovala na sva upozorenja koja smo joj uputili dobronamerno, starajući se o javnom interesu i ukazujući na probleme koji postoje u tom poslu? Nastavljate pregovore uprkos činjenici da se pred Ustavnim sudom nalazi inicijativa koja treba da oceni ustavnost zakona koji je na inicijativu Vlade parlament izglasao pre tri meseca. Hajde da se vratimo na ono što je jedino važno za ovu zemlju, a to je jedna vrsta osećaja kojom se mora završiti ova rasprava. Ona će se završiti ne vašom pobedom zbog toga što su oni koji žele vašu smenu u manjini, ona će se završiti stavljanjem znaka jednakosti između nemoći onih koji bi da vas smene i nemoći vas koji ste na vlasti da bilo šta sa tih pozicija vlasti urade. Zato mislimo da ste vi bili ti koji ste morali ovde prvi govoriti i iskoristiti ovu šansu ne kao priliku da razuverite DSS u opravdanost njene inicijative, morali ste da iskoristite ovu šansu kako bi uverili građane da znate šta vaša Vlada treba da radi. Nama je potrebna jaka vlada, a ne najveća vlada u regionu. Moramo priznati da ste uspeli neverovatno da od najproblematičnijeg partnera, ne mislim ništa loše o svemu tome, ali da od SPS napravite najstabilnijeg partnera, problem je bio u tome što su oni u jednom trenutku mogli i sa jednima i sa drugima, a da ste od najstabilnijeg partnera, partnera koji je zajedno sa vama osvojio 102 mandata, uspeli da napravite najveći problem u koaliciji, a to je gospodin Dinkić. Iza svega toga je DS, koja ima gotovo 40% podrške u društvu, ali sa tom podrškom ništa ne čini. Toliko daleko od stvarnosti da danas ne zna šta da radi sa zakonima o kojima treba da glasamo, jer za prvi zakon koji se nalazi na dnevnom redu nema 126 poslanika, a ako nema za zakon o teritorijalnoj organizaciji sudova, onda nema ni za glasanje o bilo kom drugom zakonu, pa ćemo iz tog problema izaći tako što ćemo prekršiti poslovnik o radu Skupštine, a kada ga krši vladajuća koalicija, onda ima pravo svako drugi da ga krši. Kada vaša vlada ne poštuje zakon i ne dostavlja nam budžet na vreme, onda i svako drugi ima pravo da prekrši zakon koji smatra za shodno da treba prekršiti. To se zove haos koji u ovoj zemlji nastaje, a kada pogledamo šta se dešava oko nas, onda moramo na vreme razmišljati o posledicama toga haosa. Kada vidimo šta se dešava u Atini, onda vam postavljam pitanje s kojim pravom računamo da će neko sutra imati razumevanja za Vladu koja na svaki skandal odgovori čuđenjem i isticanjem sopstvenog neznanja. Niko od vas ne zna kako je ova zemlja izgubila 25% vlasništva u "Jugorosgasu". To niko ne zna. Kada smo vam ponudili odgovore na ta pitanja, niste bili spremni da ih prihvatite. Niko od vas ne zna kako se formiraju plate u upravnim odborima i javnim preduzećima, ali znate da kao odgovor ponudite uravnilovku. Niko od vas ne zna kako je moguće da javno preduzeće ove zemlje, institucija ove zemlje, "Službeni glasnik", zaboravi Zorana Đinđića. Ne bi razumeli da je to uradila ona vlada posle 2003. godine, ali da se to desi u 2008. godini, to je sramota. Nemojte da ćutite o tome, nego recite da ste smenili i direktora i Upravni odbor, svakog čoveka koji tamo sedi i prima platu da bi radio svoj posao, a ne da bi ćutao i nudio naknadna obrazloženja, kako je posle višednevnog analiziranja i preispitivanja došlo do zaključka da treba zaustaviti projekat, ali ne samo zbog toga što nema mesta za Zorana Đinđića u modernoj srpskoj istoriji. Ta istorija Zorana Đinđića ne zavisi od knjige "Službenog glasnika", budite sigurni u tako nešto. To znate i vi vrlo dobro. Ne mislim da ste za to vi krivi i da tako nešto želite, ali učinite nešto, predsednik ste Vlade. Želim da vam kažem da mi ne možemo da podržimo inicijativu DSS i SRS, a potom i SNS, koja se toj inicijativi pridružila, ne zbog toga što imamo razumevanja za rezultate vaše politike nego zbog toga što mislimo da nam je potrebna i jedna i druga strana ovog parlamenta kako bi zemlju izveli iz problema sa kojima se suočavamo. Govorio je gospodin Nikolić o tome kako bismo imali pravo da kažemo ne Rusiji da nas je sto miliona, a mi mislimo da bi mi imali pravo da kažemo ne nekome ko ugrožava interese ove zemlje bez obzira da li sedi u Vašingtonu ili u Moskvu, pod uslovom da smo sposobni da zajedno kažemo šta je to interes ove zemlje. Da li je interes izgradnja gasovoda? Jeste. Da li je interes povezivanja i izgradnje gasovoda i privatizacije NIS-a? Da. Da li je interes privatizacija NIS i verovanje da će sutra Rusi biti naivni kao što smo mi naivni danas? Nije, to je samo jedan od primera. Da li možemo u Evropu sa 130 poslanika? Ne možemo. Da li možemo u Evropu na jednoj strani ulice, a na drugoj strani će ostati pola Srbije? Ne. Kako ćemo u tu Evropu otići? Tako što ćemo prvo ovde vratiti život onim evropskim vrednostima o kojima govorimo, koje uglavnom postoje u ovim besmislenim i jadnim planovima vaše vlade. Gospodine Đeliću, zdravo Božo. Od 50 zakona koje ste kao potpredsednik Vlade zadužen za evropske integracije najavili u julu, sedam je usvojeno, 15 predloga je usvojeno na Vladi, dva predloga se nalazi u fazi pred usvajanjem, 13 predloga se nalazi u završnoj fazi izrade nacrta, 12 predloga se nalazi u početnoj fazi pripreme. Samo sedam zakona je ovde prošlo kroz parlament. Za to nije odgovorna opozicija, za to ste odgovorni vi, gospodine Đeliću. Preuzmite odgovornost. Ne znam da li ste pokušali da nas obmanete ili je to bio izraz jednog opšteg nemara. Prosledili ste ovde parlamentu sažetak izveštaja Evropske komisije, koji ste prethodno prosledili članovima Vlade, u kojem se za probleme u procesu evropskih integracija uglavnom optužuje Skupština, što naravno nije tačno, kao ni sve ono što se svakoga dana govori o srpskoj Skupštini. Recite mi kako mislite da vodite zemlju u Evropu bez Skupštine, a nje praktično nema, jer ovo gde mi danas sedimo nije Skupština. U Skupštini mora postojati sposobnost za razumevanje opšteg interesa zemlje. Četrnaest zakona ste predložili parlamentu po hitnom postupku, dobili smo ih u danu u kojem je počela sednica. Zato ta sednica i ne može da se završi. Želite da reformišete pravosuđe, pravosuđe niste pitali za tako nešto. Kako će vaša parlamentarna većina glasati za zakone kojima se ukidaju sudovi? Da li ste nekada razgovarali sa tim ljudima? Iz odanosti i partijske lojalnosti oni će dići ruku, ali te zakone neće afirmisati u sredinama iz kojih dolaze kao poslanici. Bez života ti zakoni nemaju budućnost. Jednom smo to uradili zajedno 2001. godine, tema je bila Zakon o radu, pa smo prihvatili uslov DSS i izglasali set zakona kojima se reformiše pravosuđe, a zauzvrat ušli u raspravu o Zakonu o radu. Gospodine Ljajiću, tada su se ovde u parlamentu odigrale velike podele upravo na temi Zakona o radu, onog zakona kojeg ste vi galantno izmenili. Tada se raspala Demokratska opozicija Srbije zbog Opšteg kolektivnog ugovora, a vi ste ga potpisali. Kada razgovaramo sa predsednikom Vlade i sa nekim drugim ljudima, onda nam se pominje poslednja tačka tog sporazuma u kojoj stoji - primeniće se ako bude para. Nemojte zanemariti činjenicu da živimo u zemlji koja se pati 20 godina i da ovde ljudi više nemaju snage za preživljavanje. Nikada nećemo upreti prstom u vas kao u krivca za haos u kojem se zemlja nalazi, ali morate shvatiti činjenicu da ne možemo doveka čekati da preuzmete odgovornost i početi svi zajedno da radite svoj posao. Ono što nam se desilo prošle nedelje kroz dijalog potpredsednika Vlade i ministra energetike definitivno nije posao jedne Vlade. Tada smo videli da postoje zapravo dve Vlade. Vi ste bili dužni, gospodine Cvetkoviću, da ponudite rešenje, a ne da postavite šefa kabineta ministra inostranih poslova, gospodine Jeremiću, bolje da ne radite taj posao, da postavite njega za šefa pregovaračkog tima. Time ste to predstavili kao politički projekat, a ne kao ekonomski, kako je to bilo definisano na početku. Nemoguće je opstati na pozicijama na kojima ste se ukopali, gospodine Cvetkoviću. Svi u ovoj zemlji, zapravo, vas na neki način razumeju, zbog činjenice da se iza vas nalazi osoba koja je odgovorna za stanje u zemlji, odgovorna zbog toga što se nalazi na odgovornoj funkciji, mislim na funkciju predsednika Republike, i odgovorna zbog toga što je izabrala model kojim će se ova zemlja menjati. Predsednik Republike je i premijer, i ministar, i razredni starešina svakoga od vas od ministara, on će vas ocenjivati, a ne Skupština, predsednik je i pregovarač o koncesiji, predsednik je i potpredsednik energetskog sporazuma. I sve to bi moglo biti razumljivo pod uslovom da nema nikoga ko želi predsedniku da pomogne u tome. Mislim da ste vi na tako nešto spremni, a pošto niste u prilici da to radite, onda za nas vi niste presudno odgovorni za ovo što se u zemlji dešava. Svi mi znamo, gospodine Jeremiću, da vi zapravo žonglirate sa našom spoljnom politikom. Kada se uhapsi Karadžić, vi podsetite Srbiju na "Oluju". Kada se pravi sporazum sa UN o dolasku Euleksa na Kosovo, vi se setite Jasenovca. Zašto ste uvukli Srbiju u proces u kojem smo osuđeni na poraz? Da bi ga podelili sa Hrvatskom. Nama nije bila neophodna ta kontratužba, jer je bilo jasno da je i hrvatska tužba za genocid potpuno neosnovana, jasno nakon presude koja je izrečena ovoj zemlji 2007. godine, mislim u februaru. Svi su tu presudu doživeli... (Predsednik: Vreme, gospodine Jovanoviću.) Produžili ste na deset sati, gospođo. (Predsednik: Duplirano je vreme rasprave.) Samo onda definišite pravila, pošto je uvek do sada važilo pravilo da se produžava vreme za svakoga, tako smo govorili i tokom rasprave o Vladi. (Predsednik: Vaš predlog je bio vreme rasprave.) Ionako se sve ovo manje ili više zna. Bilo bi mnogo važnije, gospođo predsednice, kada bi kao predsednica Skupštine učinili nešto da se Skupštini vrati dignitet. Ne mislim da ste ga vi lično u Skupštini ugrozili, jer ga nije bilo kada ste na tu funkciju došli, ali ga izgradite. Izgradite ga sa svojom vladajućom koalicijom i opozicijom koja razume zašto je tako nešto važno. Nećemo podržati predlog za glasanje o nepoverenju Vladi gospodina Cvetkovića, jer bi to bilo dalje guranje Srbije u probleme iz kojih Srbija može izaći jedino tako što ćemo mi biti sposobni da definišemo minimum zajedničkih interesa koje smo spremni da štitimo, interesa Srba koji žive na Kosova i interesa Srba koji žive u Hrvatskoj, ali pre svega i na početku interese ljudi koji žive u ovoj zemlji i koji su taoci opšte nesposobnosti koja je od Srbije napravila najnesrećnije evropsko društvo koje svojom nesrećom potresa i sve oko sebe.
Zahvaljujem. Dignitet i dostojanstvo ćemo zajednički graditi, poslanici i ja. Gospodin Velimir Ilić, predsednik poslaničke grupe Nova Srbija. Izvolite.
Gospođo predsedniče, poštovani narodni poslanici, na početku mog izlaganja želeo bih danas da čestitam 600 godina grada Čačka, to je veliki jubilej, i žao mi je što nisam dole, žao mi je što mnogi od vas nisu u Čačku, jer smo se bili i dogovorili da budemo danas dole. Evo, imamo jednu važnu temu danas o kojoj treba da raspravljamo, a to je nepoverenje Vladi Republike Srbije. Mnogi se pitaju zašto sada raspravljamo o tome. Evo, kao što vidite, sad će 12, neki je minut do 12 i ovo je minut do 12 da se pred kraj godine raspravi o Vladi, da se Vlada urazumi, da vidimo šta može da se uradi, šta to ne valja i naravno da donesemo određenu odluku na kraju. Vlada je došla jednostavno na izborima 11. maja uz velika obećanja koja su data građanima Srbije. Međutim, od tih velikih obećanja bile su samo obmane i nijedno obećanje za sada nije ispunjeno. Bolje je ranije da se pokrene ovo pitanje nego da se čeka, pa kada bude kasno, onda bitnije nešto neće moći ni da se uradi. Mnogi se pitaju zašto nepoverenje Vladi. Želim prvo da napomenem, Vlada Republike Srbije krši Ustav Republike Srbije, krši skupštinske odluke, krši dve rezolucije koje su donete u ovom parlamentu i krši niz odluka ovog parlamenta. Mi želimo da vratimo dostojanstvo Skupštini Srbije kao instituciji i da odluke Skupštine Srbije ne mogu se tek tako kršiti. Nažalost, i predsednik države krši Ustav i krši niz odluka koje su donesene u ovom parlamentu. Mi bismo sad želeli da postavimo premijeru jedno pitanje: Ko je zapravo premijer ove Vlade? Da li je kabinet predsednika Srbije, da li neko drugi ko sedi u Vladi i ko se vrlo često oglašava i daje određene informacije pre premijera ili je to premijer Republike Srbije? Prema tome, kada posmatramo Vladu Republike Srbije iz parlamenta, nama ništa nije jasno. Kada dođu ministri u parlament, čast pojedincima koji se ponašaju sasvim pristojno, mi ne znamo da li su oni iz jedne iste Vlade ili su iz dve različite države. Njihovi sukobi su više postali jednostavno nepodnošljivi. Imamo ljude koji sede u Vladi koji su u sukobu godinama i ne mogu da funkcionišu. Ova Vlada je jedna interesna grupacija koja se okupila da interesno za svoje partije odradi neke poslove, gde se krše sporazumi koji su doneseni i ugovori u ovom parlamentu. Pitamo - kako je mogla da se poništi koncesija koja je prošla kroz ovaj parlament, koja je donesena, da se kažu izjave da se ruši ugovor o koncesiji preko nekog saveta, a danas premijer objašnjava da ugovor još nije ni stupio na snagu. Prema tome, nama nije jasno koja je uloga ministra Dinkića, koji je prvi istrčao da uzme muštuluk građanima Srbije da se autoput Horgoš-Požega neće raditi i da će se raditi na neki drugi način, budžetskim sredstvima i iz NIP-a, a delimično kreditnim linijama. Kad smo dobili budžet, tih sredstava nema, nema ih u NIP-u, nema ih u budžetu, a gde su ne znamo. Kako je moguće da gasni sporazum, koji ovde prođe sa 214 glasova "za", gde partija G 17 plus jednoglasno ga podržava, odmah sutradan od njihovog šefa počinje da se ruši? Ko je naredbodavac da se ruši gasni sporazum i zašto se ruši? Da li je ova skupština ponižena, potcenjena, omalovažena, kada bilo ko ko je imenovan od strane parlamenta izlazi, tobože - krši se zakon. Svi krše zakon, zakon je donesen i mora da se poštuje. Traže se dodatne garancije. Ima li veće garancije od ratifikovanog ugovora u ovom parlamentu i međudržavnog sporazuma? To je najviši oblik garancija koje postoje i to je pretočeno u zakon. Zakon je garancija da će se to uraditi i tačno je da imaju tri dela i sva tri će se uraditi, jer to je potpisano. A ne sada - čupamo parče koje nam odgovara i ulazimo u priču i obmanjujemo građane Srbije. Ko je taj ko izlazi u javnost i opet uzima muštuluk, isti čovek, da će se jednostrano primenjivati sporazum, a on je ovde donesen ne jednostrano, nego da će se primenjivati i od jednih i od drugih? Kako može jednostrano da se primeni sporazum koji bi bio grobnica srpske privrede? Kako može da se smanje carine, da se smanje sredstva u budžetu i da se nadoknade većim nametima onima koji nešto u Srbiji rade, poreskim obveznicima i građanima Srbije? Ne može to više da se toleriše i zato ne možemo trpeti Vladu koja se ovako ponaša. Vlada mora da shvati da je izabrana od parlamenta i ono što se donese u parlamentu mora da se poštuje. Može se rušiti, možda i Ustav nije dobar, ali zna se procedura promene. Ne može da se prekrši Ustav i dve skupštinske rezolucije uvođenjem Euleksa. Razumem da je vama teško, da ste pritisnuti, ali moralo je da prođe kroz parlament, razumeli bi poslanici ako treba ovde da se raspravlja, a nikako da nas zaobiđete, da mi tražimo svojim potpisima da se stavi na dnevni red, a vi da kažete - dobro, nije to toliko važno za Srbiju, važno je da će proći kroz neku drugu skupštinu itd. Molim vas, ovo su stvari koje ne mogu da se tolerišu nijednoj vladi, ni u banana državama, a kamoli ovde, Srbiju smatram za jednu ozbiljnu državu, u našoj Srbiji. Prema tome, morate povesti računa, gospodo članovi Vlade, kako se ponašate, kakve odluke donosite i nemojte nam više prodavati maglu, pričati prazne priče, a potpuno se izdvojiti preko svojih kabineta i raditi kontra stvari koje su ovde dogovorene. Rekli smo - teška situacija, teška finansijska situacija. U redu. Smanjuje se administracija, jeftinija država. Kako mogu pojedina ministarstva da prave kancelarije po svim opštinama o trošku budžeta, da razvijaju svoju stranačku infrastrukturu? Da li je jeftina država da jedno Javno preduzeće "Stara planina" sa dva zaposlena napravi gubitak 80 miliona za godinu dana? Ko će pokriti gubitak? Takvih je hiljade malih, sitnih preduzeća, koje je neko otvarao širom Srbije da bi zaposlio svoje stranačke simpatizere. Kako je moguće u jednoj ozbiljnoj državi da predsednik države izađe i kaže - promeniću ministre, preslišaću ministre, pozvaću ministre. Na šta to liči? Jesmo li mi carevina, kraljevina ili republika? Ko je ovde gazda u Srbiji? Možda imamo gazdu nekog spolja, ne znam. Koga smo izabrali da vodi ovu državu i šta su čije ingerencije? To su pitanja na koja vi, gospodo, morate ovde da odgovorite. Sramota je da izađete na kraju godine i da kažete - najveći uspeh Vlade je hapšenje Radovana Karadžića. Kakva je to Vlada ako je njen najveći uspeh da je jedan Srbin otišao u Hag i time se ponosi? Drugo, napravili ste jedan veliki uspeh, gospodo članovi Vlade, da na teritoriji naše države, svoje države, napravite tuđu državu i da je legalizujete preko Euleksa. To je velika stvar koju ste uradili. Svi će u Evropi da vam se dive tome, a to niko pametan na svetu ne bi uradio, da na teritoriji sopstvene države napravi i polako legalizuje tuđu državu. To je vaš uspeh i vi se time ponosite. Predložio bih vam da se toga stidite, jer to će biti, za generacije koje dolaze, jedna bruka i velika sramota. Pričali ste o budžetu. Okrivljujete nas ovde, koji sedimo po ceo dan, do ponoći, kad god se zahteva od nas, da ne može budžet da se usvoji zbog nas, vršimo opstrukciju. Pa ovde je uvek noć, jer ovo je podrum. Očekivao sam da organizujete da pređemo, gospodo iz vladajuće koalicije, u parlament koji zaslužuje Srbija. Međutim, držite nas u ovom podrumčetu ovde godinama, pored toga što je parlament prazan, i ovde više ne znamo kad je dan i kad je noć. Vidite, uvek je upaljeno svetlo, uvek je tama i to je loš znak za Srbiju, kada je u parlamentu tama. Prema tome, budžet nam dolazi pre neki dan sa 900 strana i niste mogli da se dogovorite. Zašto? Što u Vladi sedite, ne znamo šta je čiji interes, nemate nikakvo zajedničko mišljenje o bilo čemu. Izlazi jedan iz koalicije i kaže - ima mafija, mi ćemo mafiju srediti, najveća u istoriji Srbije, raskrinkaću sve i sutra izađe i kaže - sve je u redu, nema problema. O čemu se radi? Kada su došla dva ministra na dva odbora koja su zajedno radila, sramota je bilo i slušati i gledati, a mi smo bili totalno zbunjeni. Rekli ste - vodićete brigu o srpskoj privredi, uvoznici ovde caruju. Srbija je, gospodo iz Vlade, postala odgrađena avlija, kako naš narod kaže. Ovde može da dođe ko god hoće, da radi šta god hoće, da kreira političku stranku, da pritiska, da pravi političku scenu, da vrši istraživanja, da obmanjuje javnost, da uvozi, da izvozi. Ovde je sve moguće. Ponavljam, odgrađena avlija, gospodo iz Vlade, ne znate gde su nam granice, ne zna ni predsednik dokle je naša država, gde treba da stanemo ako treba da je branimo i sa čim da je branimo. Da li je tu ministar odbrane? Ne bih rekao da i on zna sa čim bi je branio, jer kad prošetate kroz Srbiju, više nigde nema kasarnu da vidite. Ugasili ste velike projekte. Zašto ste to uradili, nije nam jasno. Nije nam jasno zašto, sve što je najčistije i usvojeno u parlamentu sa tolikim glasovima, 214, iskomplikujete? Treba pola godine da oko toga raspravite. Gde su vam ti veliki projekti? Kroz budžet ne vidimo nigde ozbiljan projekat da se pojavljuje. Nema nigde tih sredstava iz kojih će se raditi. Vi sad kažete - teška finansijska situacija. Niste nam dali odgovor - šta je sa gigantima u Srbiji? Privatizacija se završava za koji dan po zakonu, šta je sa "Borom", "Elektronskom industrijom", "Majdanpekom", "Slobodom", "Viskozom", "Jumkom", "Magnohromom", da ne nabrajam više? Pojedine opštine su umrle. Otiđite u Rakovicu, tamo ne radi ništa. Bio sam pre neki dan u Prijepolju, tamo nema ništa. Da nije opštine i policije, ne bi imalo ništa da rade. Prema tome, shvatite da mora malo o privredi da se razmišlja i razgovara. Obećavate, ne ispunjavate. Angažujete raznorazne grupe koje vam objašnjavaju, tumače, pričaju, ali u Srbiji se ništa ne događa. Izbacili ste iz projekata i projekte koji život znače za pojedine sredine. Ugasili ste "Svračkovo" kako ste došli. Celo leto smo pričali da pet opština nema vode da pije. Celo leto pričamo da Banat nema vode da pije. Zar nije bruka u 21. veku da neko u Srbiji nema vode da pije? Evo tih projekata u budžetu nema. Izbacili ste ih. Izbacili ste ih, i ovi mnogi projekti za koje objašnjavate kreditne linije, pričate - nema para da se uradi dokumentacija, a već da ne pričamo o eksproprijaciji. Šta je sa Banatom? Šta je sa pojedinim mestima koja su ugrožena? Da li je to evropska Srbija? Da li je to 200.000 novih radnih mesta koje ste najavili bombasto? Gde su vam šengen vize? Kraj godine je, Đeliću, šta je sa belim šengen vizama? Kraj je godine, nema ništa. Šta je sa Sporazumom o pridruživanju? Rekli ste - biće sve u redu, samo ako mi pobedimo Za evropsku Srbiju. Pobedili ste, sporazuma nema. Neće vas, ljudi, Evropa. Kakvi ste takvi ste, ali vas neće nešto. Vidite, Đeliću, džaba ste bili u Briselu sto puta. Neće vas, ne znam zašto. Pitajte ih što vas neće? Nemojte da se smeškate sad. E sada jedna priča vrlo interesantna, šta je sa akcijama od 1.000 evra? Pet miliona jadnih građana Srbije je stajalo u redove, postrojilo se, upisivalo danonoćno, a vi ste objavljivali kako teče upisivanje. Ljudi se upisali, čekaju po 1.000 evra od nove godine, to je za neki dan i nema od toga ništa. Kako vas nije sramota da toliko slažete ovaj narod? Pet miliona ljudi ste slagali. Rekli ste da se to deli i ništa. Krkobabića ovde ne vidim. On nije smeo ni da dođe. Šta je sa tim penzijama od 70% od plate? Narod se radovao, poverovao, glasao, izašao i šta je sad? Nema ništa. Opet neka kriza i nema ništa od toga. Rekli ste dolazi "Fijat", dolazi "Mercedes" dolazi "Boing", dolazi "Folksvagen", svi dolaze u Srbiju. Srbija postaje najveće gradilište u Evropi, najbrže ide u razvoj u okruženju. Nema ništa. Ovo sa "Fijatom" će da vam se izjalovi ljudi. Neće sa vama ni mrtvi "Fijat" da radi, a kakvi crni "Mercedes" da vam dođe, a "Folksvagen", ni to, nema pojma, verujte. Dali ste im, šta im sve niste dali, šta im je palo na pamet, po radniku 105.000 evra. To nije zapamćeno u istoriji Srbije i opet se nešto nećkaju, neće. Prema tome, razmislite malo. Naravno, otpuštanja su velika, poskupljenja velika. Da sam u Vladi bilo bi me sramota da čujem da je gas poskupeo 60%. Nikada ozbiljna vlada ne sme da dozvoli veće poskupljenje od inflacije ili ako bude neki nenormalan poremećaj u svetu, ali ovoga puta nije još. Nije se još ništa kod nas ozbiljnije dogodilo, a vi niste spremni i ako se dogodi. A nesreće moje, i gde da se dogodi, koju mi to privredu imamo pa da nas pogodi? Odete u Rakovicu i sve je mrtvo, ništa ne radi. Ljudi, pojedine opštine su umrle i nema života u njima. U velikim gradovima kojima se dičite kanalizacija ide otvorenim kanalima, i to je i u Beogradu, i u mnogim gradovima širom Srbije. Obišao sam te gradove. Otvoreno ide kanalizacije kroz grad. A vi šminkate krug dvojke i pričate. Uzmite Krnjaču, Ovču, Borču, da li je to Beograd? Obrenovac koji se guši tamo, ne mogu ljudi da dišu. Lazarevac već i da ne pričam. Pripojili ste ga Beogradu da pojača prihode. Šta vam od privrede u Beogradu radi? Ministre privrede, IMT da li radi? Gasite Fabriku traktora koja radi. Da li vam radi "Zmaj", "Prva iskra Barič", radi li "Rakovica Rekord", "Lola Ribar", najveći srpski giganti da li rade? Ne rade. Što ne rade? Zato što ne znate da ih vodite i morate da odete. Gubljenje je vremena sa vama. Stabilan dinar - kaže Jelašić, pretvorite štednju u dinarske uloge. Šta sutra kada nestane para da se ovo krpi svaki dan, poneki poso tamo ili ovamo da se veštački održava? Gde ćemo onda biti? Prema tome, da ne pričam o poljoprivredi. Kako jadni seljak da preživi kada ste uvezli meso, uvezli mleko u prahu, uvezli jaja, uvezli ste kruške i jabuke nedavno? Uvoznički lobi hara Srbijom. Uništava je potpuno i vi sve to mirno gledate. Tu nešto morate da uradite, a niste ništa uradili. Kako da poseje, kako da požnje, ako je džak veštačkog đubriva, gospodo, 2.800 dinara? To je dva ara šumadijske najbolje zemlje. Kada je džak đubriva bio dva ara zemlje? Možete plac da kupite za kuću za dva džaka đubreta u svakom selu u Srbiji. To nema perspektive, ministre poljoprivrede, nema, i morate nešto uraditi, a niste ništa. Ode vam jedna kalendarska godina, dolazi druga, i zato morate da odete. Vi ćete nas preglasati i ostaćete, ali to je tužno i žalosno. Posle ovoga što danas čujete vi treba sami da odete. Kada vam poslanici kažu, treba sami da odete, ako imate morala. Isteklo je, pa da ne dužim, javljaćemo se opet sigurno. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem, gospodine Iliću. Gospodin Vladan Batić ima reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, stav DHSS po pitanju izglasavanja nepoverenja Vladi je poznat. Mi nećemo glasati za taj predlog, jer bi on značio vraćanje Srbije unazad. DHSS podržava Vladu, čiji je stožer DS, uprkos tome što se ne slažemo ni sa koalicionim sastavom Vlade i uprkos tome što je Vlada učinila puno propusta i grešaka. Međutim, dominantna uloga DS za nas je i nada i garant da ova Vlada vodi Srbiju putem evropske budućnosti, što je i prioritet DHSS. Želim najpre i da pohvalim rad nekolicine ministara u ovoj Vladi. Pre svega, želim da apostrofiram ulogu ministra inostranih poslova, gospodina Jeremića, jer smatram da je pobeda u Generalnoj skupštini Ujedinjenih nacija nešto što zaslužuje sve pohvale i što je rezultat fanatičnog rada i upornosti ministra Jeremića. Takođe želim da pohvalim rad Snežane Malović, koja je zaista krenula putem radikalnih reformi u pravosuđu, uprkos činjenici što se i sam lično ne slažem i imam rezerve u odnosu na Zakon o teritorijalnoj organizaciji i područjima sudova i tužilaštava. Ali, bez obzira što generalno podržavamo Vladu, ne podržavamo sve pojedince u toj Vladi i smatramo da nekima i nije mesto u ovoj i ovakvoj Vladi. Zašto? Zato što su dva elementarna principa demokratije, princip odgovornosti i princip smenjivosti. U ovom teškom i smutnom vremenu princip odgovornosti treba da bude aksiom vladanja, treba da bude podignut na pijedestal svih principa. Zato smatram da bi trebalo da se izvrši rekonstrukcija Vlade i da uVladi više ne bude onih koji su delili lažna obećanja, pa sada to pravdaju svetskom ekonomskom krizom. Pri tome pre svega mislim na potpredsednika Vlade i ministra ekonomije, gospodina Mlađana Dinkića. Obećanje besplatnih akcija, odnosno akcija čija će vrednost biti 1.000 evra za pet miliona građana Srbije, to podseća na priče Barona Minhauzena, kao da živimo u vremenu bajki i Braće Grim. To bi značilo da se državna preduzeća prodaju za pet milijardi evra, da država od toga za sebe ne zadrži ništa, nego da se sve isplati građanima Srbije. Jasno je da je tako nešto nemoguće. Oko energetskog sporazuma, svako od onih koji nisu u ovoj skupštini glasali za ratifikaciju tog sporazuma danas bi mogao da podrži ono što danas priča gospodin Dinkić. Ali, setimo se da je kreator tog sporazuma prethodna vlada u kojoj je on bio ministar, da su poslanici njegove stranke ovde u parlamentu glasali za ratifikaciju tog sporazuma i da je on bio na čelu pregovaračkog tima. Konačno, ono što je potpredsednik i ministar Dinkić nakon svog obraćanja javnosti i u ovoj raspravi u parlamentu rekao na račun preostalog dela Vlade, mislim da stvara moralnu dilemu da li se posle toga može ostati u toj vladi. U poslednje vreme gospodin Dinkić iznosi i nerealna obećanja u pogledu perspektiva "Zastave", tvrdeći da će Fijat ispuniti ono što je sporazumom predviđeno. Fijat je u agoniji. Fijat je pred bankrotstvom. Neće Fijat da investira u Srbiju 200 miliona evra, a da otpušta hiljade svojih radnika, to je nerealno. Kada je otvorena Pandorina kutija enormnih plata direktora javnih preduzeća, članova upravnih odbora, tu su dominirali kadrovi potpredsednika Mlađana Dinkića, čija ideologija je jedino novac, uvek i samo novac, do poslednje pare poreskih obveznika Srbije. Drugi potpredsednik Vlade, gospodin Jovan Krkobabić, takođe je obmanuo građane i to obmanuo penzionere, onu najugroženiju i najosetljiviju kategoriju građana Srbije, jeftinim i neistinitim obećanjima koja sad pravda svetskom ekonomskom krizom. MMF, od koga mi i te kako zavisimo, rekao je da je tako nešto nemoguće. Kad obmanete one koji su vam verovali, onda je red da odete. Gospodine Đeliću, i vi ste na neki način izneverili očekivanja građana Srbije. Obećali ste kandidaturu do kraja godine za članstvo u EU, obećali ste belu šengensku listu. Ta obećanja nisu ispunjena. Stvarno treba da razmislite o svom daljem opstajanju u Vladi, mada vidim da ste se sada trgli i sada više ne pominjete ni kraj 2009. godine, kao datum do koga ćemo postati zemlja kandidat za članstvo u EU, niti ući na belu šengensku listu. Ne smeju se obmanjivati građani. Znam da to nije vaša subjektivna, ali jeste objektivna odgovornost. Ali, ne smete davati nerealne procene. Ima još ministara koji ne bi trebalo više da budu članovi Vlade, ali ne bih na tome potencirao. Samo bih gospodinu Škundriću skrenuo pažnju da u ovoj erupciji i poplavi kritika na račun enormnih plata direktora i članova javnih preduzeća ne smete sebi dozvoliti da na kontu jednog javnog preduzeća vi, kao ministar, takođe imate velika primanja i velike privilegije. To jednostavno ima loš ukus. Toliko i hvala.
Zahvaljujem, gospodine Batiću. Reč ima narodni poslanik Vlajko Senić, ispred poslaničke grupe G17 plus.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo ministri, poštovani narodni poslanici, rasprava o Vladi Republike Srbije nema velikog smisla ukoliko na samom početku ne osvetlimo politički kontekst u kome je ova vlada formirana, jer čini mi se da smo relativno brzo zaboravili koliko je burna bila 2008. godina i šta se sve dešavalo na njenom početku. Imali smo dva puta izbore, imali smo jednostrano proglašenu nezavisnost Kosova i imali smo pokušaj onih snaga koje su izgubile 2000. godine, pa su se ponadale da će 12. marta da se vrate na vlast, da na temi Kosova i na krokodilskim suzama zbog gubitka Kosova ponovo uspostave vladu koja bi jedini cilj imala, ne ekonomske reforme zemlje, ne ulazak u EU, ne čak ni sprovođenje sporazuma sa Ruskom Federacijom, već isključivo žestok obračuna sa svojim političkim protivnicima. Proglašenje nezavisnosti Kosova je bila idealna pozornica da se takva vlada formira i mi smo išli na izbore u najgorim mogućim uslovima kada govorimo o borbi za evropsku ideju Srbije, a to je borba koju građani Srbije vode već 18 godina, otkad je uspostavljen višestranački sistem. Pored toga i pored takve atmosfere, i pored hajke i linča koja se vodila na koaliciju Za evropsku Srbiju, kao listu koja hoće da izda Srbiju i da proda Kosovo, građani su masovno, više čak nego što smo i mi sami očekivali, dali podršku našoj listi i dali nam mandat da formiramo vladu i da vodimo Srbiju dalje u EU. Naravno, neki koji sada dobacuju jao, stajali su na bini i čekali da na talasu plamena američke ambasade uđu u tu vladu koja bi se obračunala sa političkim protivnicima, a danas stoje u dugim redovima da dođu i uđu na prijem u istu tu ambasadu. I to vam govori o tome koliko se politički kontekst u Srbiji za ovih godinu dana promenio i to vam govori o tome koliko je bila velika pobeda koalicije Za evropsku Srbiju na izborima koji su održani pre samo šest meseci. Pored ubedljive pobede, ti se nisu predali ni posle izbornog poraza. Pokušali su svim mogućim sredstvima, pritiscima i ucenama, pre svega na jednog koalicionog partnera, da ih nateraju da formiraju, kako je ovde takođe u raspravi rečeno, vladu koja će brojati 126 poslanika, koja nema nikakav program, koja nema nikakav cilj, već samo obračun sa ljudima, strankama i političarima kojima je na srcu evropska ideja Srbije. Vlada je formirana i posle šest meseci ima dobre rezultate. U oblasti ekonomije, iako ovde čujemo ruganje sporazumu sa Fijatom, mi se nalazimo u procesu sklapanja tog sporazuma, koji će transformisati jednog srpskog gubitaša, u koji je država ulagala stotine miliona evra u poslednjih osam godina, u potencijalno najveći izvozni adut naše privrede, koji treba da reši jedan od najvećih naših ekonomskih problema, a to je visok spoljnotrgovinski deficit. Taj sporazum će biti realizovan, mi čvrsto verujemo u to i nema veza toliko što dolazi do krize u auto-industriji. Naravno, ona utiče na naša očekivanja i strahovi su veći, ali morate da znate da u svim modernim ekonomijama dolazi do izmeštanja klasične proizvodnje. Američka ekonomija preko 80% prihoda ima od usluga, dolazi doizmeštanja proizvodnje upravo iz razloga što je Srbija toj fabrici ponudila uslove koji nije mogla da dobije ni u jednoj zemlji u okruženju, a naravno da ne može da dobije ni u samoj Italiji, jer tamo radnika "Fijata" morate da platite nekoliko hiljada evra. Mi smo ponudili naše komparativne prednosti, borimo se za taj sporazum i verujemo da će on biti realizovan u interesu građana Srbije i u interesu naše ekonomije. Napravili smo boljitak i u oblasti socijalne politike. Možda je tu bilo različitih koncepata kako treba da se radi. Mi smo smatrali da treba razvijati ekonomiju i da na taj način radimo za socijalnu odgovornost naših građana, ali smo ispoštovali zahtev našeg koalicionog partnera da se dostignuti nivo penzija rebalansom budžeta iz ove godine obezbedi i budžetomza 2009. godinu. To je jedan nužan, zdrav, u svakom slučaju zdrav kompromis koji mora da odražava trenutnu političku snagu partnera u vladajućoj koaliciji. U oblasti spoljne politike država je nasledila nezavisnost Kosova i činjenicu da su, kada kažem kvalitetno onda mislim na najmoćnije zemlje, kvalitetno mali broj zemalja, u smislu broja zemalja koje danas postoje u UN, ali gotovo sve zemlje EU i SAD priznale nezavisnost Kosova. Ali, mi smo uspeli da ono što je naizgled izgledalo kao nebitno, kvantitet, odnosno ogroman broj zemalja koji nije želeo da sledi takvu politiku, da tu činjenicu verifikujemo institucionalno u Generalnoj skupštini UN i da ova država napravi, posle dužeg vremena, jednu veliku diplomatsku pobedu i da možda ne spase proces proglašenja nezavisnosti Kosova, ali da ga, u svakom slučaju, uspori i da pokaže da to nije pitanje od kojeg je Srbija digla ruke. To nije tema kojom se Vlada koalicije "Za evropsku Srbiju" neće baviti i postoje diplomatski i politički načini da čuvamo teritorijalni integritet ove države, a da u isto vreme održavamo odnose, naravno, i sa onima koji nas u toj borbi podržavaju, ali i da održavamo odnose, i to je politička realnost i politički pragmatizam, i sa onim zemljama koje su proglasile nezavisnost Kosova. Zbog toga je Vlada ponovo uspostavila bilateralne odnose, jer ne možemo ni sanjati da povratimo integritet ukoliko budemo u nekom političkom sukobu sa EU ili sa SAD. Prema tome, one optužbe koje su stajale kada je ova Vlada formirana, da ne vodi računa o Kosovu, da ne vodi računa o teritorijalnom integritetu, praktično smo pokazali da može, kroz međunarodne institucije, bez obzira na ogroman otpor jakih zemalja, da se napravi diplomatska pobeda. Mislim da je to dobro i da nam to priznaju svi. U oblasti spoljne politike smo nastavili put ka evropskim integracijama i to je kamen temeljac koji je omogućio da se Vlada koalicije "Za evropsku Srbiju" napravi. Siguran sam da ćemo i završetkom saradnje sa Haškim tribunalom uspeti da otklonimo i tu poslednju prepreku koja se zove jedna članica EU i da nastavimo sprovođenje tog sporazuma. Takođe, treba reći, to je onaj deo koji se tiče ekonomije, da je na naše insistiranje, i to je dobro, bez obzira na 300 miliona evra gotovo izgubljenih poreskih prihoda, ova država, ova Vlada, ova Skupština će odlučiti da počne da primenjuje taj sporazum od 1. januara. To je naša poruka EU - činimo sve što možemo po pitanju Haškog tribunala, sami primenjujemo taj sporazum i očekujemo da tu hrabro ispruženu ruku Srbije prihvate i naši prijatelji iz EU i da krenemo tim putem dalje. Treća stvar koja se tiče ove Vlade, a koja je možda najvažnija, to je budućnost Vlade Republike Srbije i to je činjenica da ona ima svoju političku budućnost, bez obzira na to što se poslednjih dana mediji više bave pričom o tome kolike su razlike u Vladi Srbije nego pričom o tome kakve su sličnosti između koalicionih partnera. Siguran sam da Vlada ima budućnost ukoliko ostane čvrsta na kursu politike za koju su građani, kao što sam rekao u najgorim mogućim uslovima, dali mandat i dali podršku. Ovde je u govorima lidera opozicije rečeno da postoje razlike u stavovima koalicionih partnera. Mi te razlike ne krijemo. Mi smo o tim razlikama obavestili javnost i mi mislimo da je takav način rada Vlade samo kvalitet, i nov kvalitet u odnosu na neke ranije slučajeve i ranije periode kada, kao, razlika nije bilo, a kada je bilo mnogo bočnih udaraca ispod stola i kada Vlada, u suštini, nije imala jedinstvo. Verujem da ova Vlada ima budućnost, ali ima i ogroman rizik. Ovo je Vlada koja može da dovede Srbiju u EU. Kad kažem da dovede u EU, mislim da je dovede na korak od ulaska u EU, ali ovo je, takođe, poštovani poslanici, poslednja Vlada koja može da ispuni tu misiju i Vlada koja ima priliku, ukoliko taj posao ne bi završila, da ozbiljno ugrozi ideju evroatlantskih i evropskih integracija u Srbiji. Mislim da je to upozorenje, ta opasnost koja lebdi nad svim članovima Vlade, koja lebdi nad članovima poslaničke većine u Skupštini Srbije, mnogo veći garant da će Vlada ostvariti takve rezultate i da je ta obaveza mnogo veća pretnja i obaveza za njen uspešan rad, nego što je pretnja bilo koje pojedinačno ili ukupno svih opozicionih stranaka. Nijedna vlada nije imala ovoliko testova, opstrukcija, problema kao ova Vlada u proteklih šest meseci, ali cilj ka kome ona stremi je veliki, to je Srbija u EU. Eventualni gubitak da ne ostvarimo taj put je takođe veliki i zbog toga je naša obaveza da sve članice vladajuće koalicije rade svoj posao, da svako radi i obavlja onaj posao za koji su mu mandat dali građani Srbije i da na kraju mandata ove Vlade zajednički konstatujemo da smo uradili posao i da na miru idemo na neke naredne parlamentarne izbore, na kojima će i opozicione stranke moći da kažu šta misle o tom radu, a na kraju krajeva, građani Srbije na najbolji mogući način da ocene njen rad. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Seniću. Nije bilo povrede Poslovnika, gospodine Šormaz, nećete dobiti reč. Izvolite, gospodin Dragan Marković Palma, ispred poslaničke grupe SPS-JS. DRAGAN MARKOVIĆ–PALMA: Gospodine predsedniče Vlade, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predstavništvo, javio sam se iz razloga što se već pet meseci vrši opstrukcija u ovom parlamentu, mnogo zakona nije doneto. Kad ovo kažem, ne mislim na partije koje su u opoziciji od 2000. godine. Isključivo mislim na partije koje su u opoziciji od 11. jula 2008. godine. Navešću nekoliko činjenica vezano za njihovu diskusiju. Danas smo mogli da čujemo da je dolazak Euleksa na KiM veoma štetan za Srbiju, a pitam da li smo mi mogli da zabranimo Euleksu da dođe na KiM, da li je Euleks došao na KiM zato što je na SB doneta odluka, gde su glasale i dve države, Rusija i Kina, koje nisu priznale nezavisnost Kosova i Metohije? Kad izađe bivši ministar za KiM i samo što ne zaplače za ovom govornicom, a misli da je narod zaboravio da je on imao funkciju prethodne tri godine i da ona obećanja, koja su tada dali, nisu realizovana. Ne kažem da nisu hteli, ali je postojala viša sila - međunarodna zajednica, koja i danas postoji. Zašto se mi ne slažemo sa njihovim postupcima? Navešću vam jedan primer gde poslanički klub SPS-JS nikada neće prihvatiti kontinuitet bivše vlade kada je u pitanju problem KiM. Da li je dobro da se da savet i da se zauzme pruga u Mitrovici i da Boško Buha, samo mu je bomba falila za pojasom, kaže: "Danas je ovo srpska pruga"? Dva dana je ta pruga bila naša, a posle toga je pripadala onima kojima i ranijih godina. Onda su dali savet sudijama da uđu u zgradu suda i kažu: "Od danas je ovo srpski sud". Samo pitam te sudije da li su oni vulkanizeri ili pravnici, pa su mogli da pročitaju koja su naša prava i obaveze koje imamo. Pa su onda rekli srpskim policajcima: "Izađite iz KPS". Oni su izašli i veliki broj tih policajaca je ostao bez posla. Kada se u jednom automobilu nađe srpska porodica, četiri policajca ga zaustave na putu, a u grupi nema nijednog policajca koji je Srbin, ko će onda da štiti te Srbe u kolima? Da li mi treba i naš premijer gospodin Cvetković da vodi građane Srbije u crkvu, kao što je to radio bivši premijer. U crkvu se ide kada se venčava, kada se krsti, kada se nosi kolač, a Bogu se moli neko kada je bolestan. Bivši premijer odveo građane Srbije u crkvu da se molimo Bogu, da Bog zamoli Ban Ki Muna, da Ban Ki Mun proglasi ništavom odluku o nezavisnosti KiM. Je li to kontinuitet državne politike. Da li je u redu da se šalju svakog dana saveti studentima u Mitrovici, ''izdržite, mladosti Srbije, deco naša'', idite goloruki na Kforove vojnike, do zuba naoružane, a njihova deca u zemljama EU. Nikada ovaj premijer neće slati našu decu [[aplauz]] , nikada ih neće slati tamo gde oni nisu. Ako ćemo da vodimo Srbiju u rat, a naravno da nećemo, onaj ko to predlaže mora da bude u prvim redovima i da kaže – napred, za mnom, a ne, ajde vi malo tamo, a mi ćemo u Beogradu, da iskoristimo emocije građana zato što je nezavisnost KiM proglašena 17. februara, da malo građani glasaju za nas. To malo je 11%. Sada moj bivši prijatelj Velimir Ilić izađe za govornicu, pa kada robne, pa struja htela da nestane pre neki dan, pa kaže, kako vas nije sramota, evo Magnohrom Kraljevo nije primio platu 36 meseci, kaže, sram vas bilo. Od 36 meseci, 34 meseca on na vlasti, ej ljudi. To slušaju građani Srbije. Građani Srbije to svakoga dana slušaju, a nama su rekli, kaže, nemojte molim vas da im replicirate zato što nam se žuri da donesemo zakone itd. Nama se žuri, a oni vešto vrše opstrukciju, poštovane dame i gospodo. Kažu, vi ste mnogo toga obećali. Veliki je broj poslanika ima ovde koji nikada nije sklopio nijedan poslovni ugovor, možda nisu bili u prilici, to nije degradacija, može da se bavi nekim drugim poslom. U svakom poslovnom ugovoru postoji jedan član u kome se kaže – u slučaju više sile neće doći do realizacije prethodnih članova tih, tih i tih. Dve više sile smo ove godine imali. Jedna viša sila je ne planirana svetska ekonomska kriza. Nije tu krizu doneo gospodin Cvetković, pa da ga svakog dana kritikujete. Ta kriza se desila u svetu, ona se prenosi na jednu malu državu koja se zove Srbija. Naravno da sva obećanja ne mogu biti u ekonomskom smislu realizovana. Dalje, ima druga viša sila, Euleks. Uhvatili se kao baba za plot, Euleks, piše u planu Martija Ahtisarija i piše i ovamo. Da, jeste, piše, ako Rusija i Kina je rekla, gospodo, prihvatite Euleks da dođe na KiM, a svakog dana kažemo, dajmo, evo Rusija nas brani, zato im dadosmo NIS, i kritikuju opet gospodina Cvetkovića i ovu vladu, dame i gospodo. Najveći uspeh ove vlade nije hapšenje Radovana Karadžića. Da vam kažem, poslanički klub SPS-JS su protiv ovakvog načina rada Haškog tribunala, koji primenjuje dvostruke aršine, da oslobađa ubice i zločince Haradinaja i Nasera Orića, a da Srbima izriče velike kazne. Zašto vi iz bivše vlasti do 7. jula isporučiste 26 Srba, pa isporučiste generala Lazarevića, generala Pavkovića, pa pekli ste prasiće kada je odlazio tamo, a sada ste vi krivi, kažete nama, zato što se poštuje međunarodna obaveza. Tada kada ste vi bili to je međunarodna obaveza, a ovo je izdaja. Moramo da izlazimo za ovu govornicu i stalno kada govorite da vas demantujemo u lažima koje iznosite, i da građani Srbije slušaju i da misle da je to tačno. Poštovane dame i gospodo, gospođo Slavice Đukić-Dejanović, vi ćete morati da primenjujete Poslovnik onako kako piše, ali ne da svakog dana se javljaju poslanici koji su bili na vlasti do 7. jula i da kažu, tražim po čl. 225. i 226. da se ispita to i to, da taj ministar se pojavi. Evo, danas mogu sve da pitaju ministre. Mi u Jagodini 27 tačaka završimo za 27 minuta. Imamo i mi opoziciju. Ne košta nas rad parlamenta, pa te pare preusmeravamo, za svako dete koje se rodi 200 evra iz budžeta, za svako četvrto koje se rodi u porodici 200 evra svakog meseca 18 godina do punoletstva, svako ko je bolestan dobije besplatne lekove, đaci koji iz sela idu u grad u škole ne plaćaju autobusku kartu, lica starija od 65 godina ne plaćaju autobusku kartu. Evo, da je gospodin Mićunović u Jagodini ne bi plaćao autobusku kartu i još nekoliko njih, pored toga što ima velike zasluge ima i toliko godina da bi ga vozili besplatno. Kada, daleko bilo, neko umre, ta porodica dobije iz budžeta 200 evra. Đaci kada završe četvrti razred, osmi razred i srednju školu idu 10 dana besplatno na more. Hiljadu petsto stipendija imaju studenti i srednjoškolci. Upravo smo to uštedeli zato što se ne svađamo, zato što se ne vrši opstrukcija u opštini. Ovde je opstrukcija prisutna svakog dana. Molim vas, gospođo Slavice Đukić, kada se završi ova tačka dnevnog reda, poverenje Vladi Republike Srbije, pa sada kada bi bilo neko glasanje putem interneta ili SMS porukama, građani Srbije da glasaju, kada slušaju mog prijatelja Velju kako lupa ko otvoren prozor, pa mi bi dobili 200% glasova, ljudi, 200% glasova bi dobili. Znate, više to ne može da se sluša kada neko ko je do juče bio na vlasti kritikuje, vidite, kaže, onaj grad propao, pa onda kažu, ratni vojni rezervisti nisu primili. Naravno, treba da prime. Koliko pamtim, ti ratni vojni rezervisti su bili ispred Vlade Republike Srbije kada je bio premijer Koštunica. Zašto nije realizovao? Ovaj premijer i ova vlada nisu prodali nijedno preduzeće od 7. jula ove godine. Postoji nešto u budžetu što se zove – prilivna strana i odlivna strana. Prema tome, na prilivnoj strani nije bilo para od prodaje preduzeća. Pored toga što nije bilo para od prodaje preduzeća, funkcioniše sve, na vreme se isplaćuje. Prema tome, poslanička grupa SPS-JS traži da se ne dozvoli da se svakog dana javlja po jednom istom članu i da se postavljaju pitanja koja će danas biti postavljena, jer mi više nemamo vremena da gubimo. Moramo da donesemo veliki broj zakona da bi stali na belu šengen listu, da uđemo u EU, da dođe dosta investitora u Srbiju, a ne da svakog dana mi kritikujemo i plašimo Italijane kako oni dolaze u propalu „Zastavu“. Nije „Zastava“ propala. „Zastava“ će stati na noge, ne samo „Zastava“, nego i ostale fabrike u Srbiji. Moramo da budemo jedinstveni i ne smemo da dozvolimo da se ponašamo svakog dana kao da je izborna kampanja. Gospodo, završili su se izbori. Građani su dali poverenje partijama. Ova vlada je napravljena. Ako vi imate argumente da kritikujete nešto što je loše i da predložite nešto što je dobro, u redu. Ali ne da kritikujete i da napadate samo zato što niste na vlasti. Znate šta, navika je možda da idete da gledate utakmicu, da gledate u bioskopu neki film, da idete u kafanu, ali navika da budete ministar i premijer ne može da bude u Srbiji. O tome odlučuju građani Srbije [[aplauz]] Na kraju, možemo da konstatujemo, da čestitamo predsedniku države, da čestitamo Vladi Republike Srbije, njenim ministrima, na diplomatiji koju su vodili, da prvi put od 2000. godine nešto što je Srbija predložila izglasalo se na Generalnoj skupštini UN. Ovo zaslužuje veliki aplauz i ministru koji vodi [[aplauz]] diplomatiju i celoj vladi, i svim ministrima. Jer da vam kažem, razlike između ovih ministara i onih pre, ovi ministri su se borili za rešavanje problema Kosova i Metohije, ali su radili ono što je njihov resor. Oni prethodni, ma svi su pričali o Kosovu, pazite, svako dete zna problem KiM. Ova vlada nikada neće priznati nezavisnost KiM. Nikada. To je obećanje svih partija koje su napravile ovu vladu. Završavam sa dve rečenice. Gospođo, Slavice Đukić-Dejanović, molim vas, neka mi ne zameri gospođa Nataša Mićić, ovo nije zlonamerno, kada je ona bila predsednik Skupštine, tako rigorozan Poslovnik je bio, nisam za taj poslovnik da se vrati. Sada, kada izađete za govornicu i kažete - "a", a toga nema u tački dnevnog reda, ona kaže - stanite, rekli ste "a", idite na mesto. Nije ovo ništa loše, niti zlonamerno. Ali, mi ne možemo da dozvolimo da po jednom istom amandmanu iz jednog poslaničkog kluba govore njih 30. Znači, oni ne misle isto. U redu da su razlike između stranaka, ali meni to ne ide u glavu. Postavio sam pitanje jednom visokom generalu u jednoj emisiji, i kažem - dobro, da li je u redu što se vrši opstrukcija na takav način.Šta bi vi radili kada bi na jednom sastanku bilo 30 kapetana, majora, vaših potčinjenih, i svako od njih da pita - generale, kada će biti plata, generale, kada će biti akontacija. On kaže - jednom bih odgovorio za sve. Što se tako ne ponašateonda u parlamentu? Da vas pozdravim, čestitam građanima Svetog Nikolu, da oni koji slave provedu u zdravlju i veselju, oni koji idu u goste, takođe, da se dobro provedu i da kažem građanima Srbije da se ne sekiraju - ova vlada će trajati četiri godine i ova vlada će biti u funkciji građana Srbije. Poslanički klub SPS-JS podržaće ovakvu vladu i ubeđeni smo u to da će ova vlada trajati četiri godine. Zahvaljujem gospodinu Draganu Markoviću-Palmi. Gospodin Momo Čolaković, poslanička grupa Ujedinjenih penzionera. Izvinite, gospodin Samardžić ima pravo u svakom momentu, kao predlagač. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, javio sam se da bih nekako pokušao da zaustavim smer i tok ove skupštine, kako je krenulo kod poslednjih nekoliko govornika. Naime, ovo se polako pretvara u lakrdiju, vrlo očigledno i vrlo namerno, posebno na ovoj temi - povodu koji smo otvorili za izglasavanje nepoverenja Vladi. Dakle, to je sramota za ovu skupštinu. Zaista, apelujem, ako je moguće, ne znam da li je to uopšte umesno ovde činiti, da se uozbilje i govornici i publika. Mislim da se vladajućoj većini nije moglo dogoditi, do onoga što je sama sebi priuštila, da tako frenetično i tako često aplaudira govoru jednog Dragana Markovića - Palme.
Gospodine Samardžiću, molim vas, gospodin Dragan Marković-Palma je poslanik, kao i vi. Dali ste pežorativni prizvuk i molim vas da vodite računa o tome kako se obraćate.
Znači, bitno je, ako je ikako moguće, da ova skupština govori i privede kraju nekako ovu vrlo ozbiljnu temu dnevnog reda, inače se samo izruguje sebi, sopstvenoj državi, sopstvenoj muci, sopstvenoj sudbini, Kosovu i Metohiji. Dakle, ovo je bio samo uvod da vam kažem zbog čega sam se javio za reč, a sada bih nastavio samo sa nekoliko rečenica, nekoliko teza. Naime, ovde je bilo reči o tome da se govori o činjenicama. To je jedini način da se ozbiljno govori o ovoj važnoj stvari. Pokušao sam u uvodnom slovu da se zadržim samo na činjenicama. Možda ih je bilo previše za vašu motivaciju da se o tome razgovara. Možda ih je bilo previše za mogućnost da ih apsorbujete, s obzirom na motivaciju. Ali, to su bile samo činjenice. Očigledno je da se mesecima ova tema krije od građana Srbije. Bez obzira koliko nastojimo da se o njoj govori, mi nismo znali o čemu se zapravo radi tokom nekih navodnih pregovora o programu šest tačaka, o uslovima itd. Dakle, to je jedna činjenica koju smo, ipak, uspeli nekako da otkrijemo ovde danas. Danas imamo činjenice dokle se došlo na tim pregovorima. Dakle, došlo se do toga da se napravi jedno predsedničko saopštenje od dve rečenice i da se famozni program šest tačaka, koji garantuje nešto Srbiji i Srbima, gurne u izveštaj Generalnog sekretara, koji pravno ne obavezuje ni Savet bezbednosti, ni Generalnu skupštinu. Došlo se do toga da je tih šest tačaka u izveštaju Generalnog sekretara ravno reagovanju albanske strane, Prištine, budući da je njihov tekst prikačen kao aneks izveštaja Generalnog sekretara. Govorim nekoliko činjenica da bih pokušao da motivišem poslanike da se oko toga vežemo. Zapravo, naša teza je vrlo jasna. Ovde se radi o jednoj velikoj prevari. Ako ona prođe tako jednostavno i lako na ovoj skupštini, onda ova država ima velikih problema. Nije više reč samo o Kosovu, nego je reč i o nekim drugim stvarima. Tako ćemo se postaviti i kada bude statut Vojvodine i kada budemo imali još dodatne uslove za pridruživanje EU itd. Obratite pažnju, ova skupština lavira između lakrdije i evropske dogme. Dakle, između nečega što je smešno kada ne bi bilo tužno i nečega što je tužno kada ne bi bilo smešno. Mi danas pričamo o EU kao da nam je nadohvat ruke. I dalje pričamo iako nemamo ni ''s'' od sporazuma u realizaciji. To je sasvim jasno. Jasno je da nije haški uslov presudan, mada jeste važan, već je to KiM. Zar ne vidite da nas ucenjuju sa priznanjem KiM, sa otvaranjem dijaloga? Tih šest tačaka tome služe. Udubite se malo u tu stvar. Moraćete sami da odgovarate. Ne tvrdim da će ova vlada pasti, o tome nema gotovo govora, video sam kako se većina ponaša. Njoj je važno da se smeje, da aplaudira glupostima i da pravi komediju od ove skupštine. Ali, svejedno, ova vlada će u ime ove države morati da ispunjava i te naredne uslove. Ona će doći u situaciju da se možda ovde pravda jednog dana što je morala da prizna Kosovo i otvoreno, i verbalno, a ne samo ovako, potpisujući razne sporazume i prihvatajući razne nepovoljne aranžmane. To su stvari o kojima ova skupština mora da govori. Umesto toga, ovde se propoveda nekakva alternativa i o alternativi se govori u relacijama verovanja, poverenja. Znate šta, u EU se ne govori o vrednostima; vrednosti su filozofska kategorija, o tome se vodi rasprava na filozofskim seminarima, govori se o interesima. Svaka država ima svoje interese, i ona koja je ranije bila tu i one koje dolaze. Pogledajte šta se događa danas između Slovenije i Hrvatske oko jednog malog parčeta mora. To su ozbiljne stvari. Tako Srbija nikada neće zastupati svoje interese prema EU, kao što čine države koje su ili članice, ili su kandidati. Zašto? Zato što je ova skupština ovakva kakva jeste i zato što pravi šegu od ozbiljnih državnih pitanja, a neozbiljna i pitanja koja nisu na dnevnom redu razmatra kao jednu najobičniju dogmu, kao šarenu lažu, kao obećanja za malu decu ili maloletne građane. O tome se ovde radi. Znači, moj apel je, ne bih želeo da polemišem, jer nije ni red ni vreme, da se vodi ozbiljna rasprava. To je još jedina šansa ove zemlje da se preko Skupštine nešto pokrene, da se Vladi kaže nešto što bi ona, makar i implicite, mogla prećutno da prihvati, kao nekakvu ideju, kao nekakav predlog za rad itd. Ovo sada ne vodi ničemu, dajemo teritoriju ni za šta. Ne kažem da treba da je damo za nešto, ali ovo što se događa je ni za šta, za sada ništa nije dobijeno, a javno mnjenje se obmanjuju. O tome je ovde reč, o tome je bilo reči u uvodnom delu u Skupštini i u govorima nekih predstavnika opozicije. Molio bih da se stvar, koliko je god moguće, uozbilji. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem, gospodine Samardžiću.
Poštovana predsednice, poštovano radno predsedništvo, poštovani predsedniče Vlade, poštovani ministri, uvaženi narodni poslanici, PUPS je po prvi put uspela da uđe u ovaj parlament zajedno sa SPS-JS i stvorila uslove da se bori za ostvarivanje svog programa i svojih ciljeva označenih pre svega u sferi ekonomskih i socijalnih dimenzija države. U tom smislu smo i koncipirali naš programski zadatak u vezi sa formiranjem nove vlade i vladajuće koalicije. Prihvatajući formiranje vladajuće koalicije pre svega smo insistirali da jedan od osnovnih ciljeva ove vlade budu ekonomske i socijalne dimenzije države, pre svega zbog toga što ima jako mnogo socijalno ugroženih porodica, jako mnogo osiromašenih penzionera i veliki broj socijalno ugroženih ljudi. Na to se, pre svega, odnosi i naš program i jedan od osnovnih zadataka je veliki broj, preko milion i 600 hiljada, penzionera. Istakli smo dva osnovna zadatka. Prvi je da se društveni položaj i društveni status penzionera mora popravljati i on mora biti drugačiji. Naša je procena da su ti procesi u tom zadatku počeli da se ostvaruju i u tom smislu vidimo značajan napredak ove vlade i ministarstava. Drugi zadatak je da se moraju otvoriti procesi za bolji materijalni i socijalni položaj penzionera. Takođe cenimo da su ti procesi i ti zadaci počeli da se ostvaruju. Napomenuo bih samo nekoliko stvari koje su i u ovoj skupštini bile prisutne u raspravi, a i u delovanju Vlade. Pozitivni efekti se osećaju donošenjem uredbe o povećanju penzija za 10%. Vidimo značajan napredak u tome. Te procese po našoj proceni treba nastaviti. Značajni procesi su u ostvarivanju zdravstvene zaštite, posebno starih ljudi, starog dela stanovništva ove naše države. Treća stvar koja je veoma bitna, osećamo pozitivan proces i pomak u vezi sa predviđanjima značajnih sredstava za socijalno ugrožene kategorije stanovništva, među kojima su u najvećem broju penzioneri, a koji će osetiti najveći teret ekonomske i finansijske krize u narednom periodu. U narednom periodu očekujemo da se ovi procesi pre svega u pozitivnom smislu ostvaruju. Naše je mišljenje da će Vlada u tome uspeti. Očekujemo u narednim godinama, a posebno u narednoj godini, da bi se procesi dalje nastavili, da dođemo do novog zakona o penzijsko-invalidskom osiguranju, da dođemo do novog zakona o zdravstvenoj zaštiti, ili bar do izmena i dopuna, da dođemo do novog zakona o socijalnoj zaštiti i posebno insistiramo i mislimo da treba da dođe do novog zakona o radu. Time bismo stavili brigu Vlade i svih nas u približno istu ravan kao i brigu o razvoju, kao i brigu o ekonomskoj i socijalnoj dimenziji, kao brigu koja će u istoj ravni ići sa ekonomskim i političkim razvojem. Cenimo da je ulaganje pre svega u mlade ljude, u radnike, a zašto ne reći i u penzionere, takođe razvojna funkcija, i to ne smemo zanemariti. Još jednom da kažem, na nekoliko diskusija koje su ovde bile, ne pristajemo nikada, a to je bilo u raspravi u proteklih dva meseca, da je penzija socijalna kategorija. Ona je ekonomska kategorija i mi to moramo očuvati. Na kraju da kažem, iz ovih i mnogo drugih razloga mislimo da Vlada treba da nastavi ove procese i, moram da kažem, tek započete reforme na ekonomskom, političkom, razvojnom planu, a pre svega ono na čemu mi posebno insistiramo, na socijalnim dimenzijama u interesu građana i cele Srbije. U tom smislu podržavamo Vladu i nastojimo da damo svoj doprinos u njenom uspešnom radu. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem, gospodine Čolakoviću. Gospodin Balint Pastor, Poslanička grupa manjina.
Gospođo predsednice, gospodine predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanici SVM neće podržati inicijativu za izglasavanje nepoverenja Vladi. I dalje imamo poverenje u Vladu gospodina Mirka Cvetkovića i podržavamo rad Vlade gospodina Mirka Cvetkovića. Ubeđeni smo da bi novi izbori u ovom trenutku ili u toku sledeće godine bili izuzetno štetni. Za SVM je od izuzetne važnosti prioritet da krajem sledeće godine građani Republike Srbije putuju bez viza i za nas je neprikosnoveni prioritet da Srbija postane kandidat za članstvo u EU u toku sledeće godine. Ubeđeni smo da ta dva cilja možemo postići isključivo ukoliko bude bilo političke stabilnosti i ukoliko ova vlada opstane. Iz tih razloga nećemo uskratiti podršku Vladi gospodina Mirka Cvetkovića. Istovremeno bih želeo da kažem nekoliko rečenica o tome šta očekujemo od Vlade Republike Srbije, od Vlade gospodina Mirka Cvetkovića. SVM očekuje da se poštuje SVM kao deo ove vladajuće koalicije, kao stranke bez čijih poslanika nema većine u ovom parlamentu. Očekujemo poštovanje osnovnih prioriteta, osnovnih programskih načela SVM. Očekujemo da se energično radi na približavanju EU. Očekujemo da se još energičnije radi na odomaćivanju evropskih vrednosti u Republici Srbiji. Očekujemo da se mnogo energičnije radi na pitanju autonomije Vojvodine i očekujemo da se mnogo ozbiljnije radi na proširivanju prava i sloboda pripadnika nacionalnih manjina. To su naša osnovna programska opredeljenja i očekujemo poštovanje tih naših osnovnih programskih opredeljenja. Ukoliko će to tako biti u budućnosti, onda ćete u SVM imati pouzdanog partnera na koga se uvek može računati. Na ovom mestu želim da govorim o dva pitanja iz bliske prošlosti u vezi kojih je došlo do određenih nesuglasica. Jedno je pitanje budžeta Republike Srbije za sledeću godinu i pitanje toga da li će Vojvodina dobiti najmanje 7% iz budžeta Republike Srbije. Mislim da nije bio dobar signal građanima Vojvodine da je Vlada u radnom nacrtu budžeta za sledeću godinu pokušala da ta cifra bude svega nešto ispod 5%. Na sreću, uspeli smo u proteklim nedeljama da tu cifru ispravimo, uspeli smo da se izborimo za to da u Skupštinu ne dođe predlog budžeta koji je apsolutno protivustavan i koji je apsolutno protivan interesima građana Vojvodine. Zbog toga ćemo podržati budžet Republike Srbije za sledeću godinu i nećemo imati amandmane. Malo ću o ovom pitanju detaljnije govoriti u raspravi o budžetu, nadam se, već u ponedeljak. Drugi problem koji je nastao i zbog koga je došlo do razmimoilaženja i do različitih tumačenja da li je Savez vojvođanskih Mađara i dalje deo vladajuće koalicije ili nije, to je Predlog zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava. O tome smo mi jako puno govorili u proteklim nedeljama i jako puno smo govorili o tome da u predloženom obliku taj Predlog zakona jeste štetan za građane Vojvodine i za građane Srbije. Mi smo izneli sve argumente protiv tog Predloga zakona u raspravi i naravno da ne bih želeo da oduzimam vreme i da ponavljam te argumente koji su svima poznati, i kolegama poslanicima, i ministrima i celoj javnosti, ali bih želeo da kažem još jedanput da je vrlo loše da o takvom jednom pitanju sa nama na vreme nije bilo razgovarano i da je zbog toga Skupština došla u situaciju da taj zakon očigledno neće biti usvojen u Narodnoj skupštini, taj jedan zakon iz seta pravosudnih zakona. Zbog toga će i Vlada i Skupština doći u jedan težak položaj, ali za to mi ne osećamo odgovornost, pošto smo na to upozoravali mesec i po dana unazad, a niko nije želeo da nas sasluša i niko nije želeo da ozbiljnije s nama porazgovara o tim problemima i da postignemo nekakav kompromis. Mi smo bili spremni na kompromise, kao što smo uvek spremni na kompromise, ali nismo imali s kime, nažalost, da razgovaramo na tu temu argumentima. Zbog toga će taj zakon nažalost pasti u danu za glasanje i to je veoma loše. Bilo bi mnogo bolje da smo o tome razgovarali i da je taj zakon usvojen u malo izmenjenoj formi, da su prihvaćeni naši amandmani i još neki amandmani razumni iz opozicionih stranaka. Šta se dešava, dame i gospodo ministri i dame i gospodo narodni poslanici? Umesto da o tome razgovaramo, a to moram da kažem sa ovog mesta, znači, umesto da o tim amandmanima razgovaramo, pojedine stranke vladajuće većine i dan-danas pokušavaju nečasno da vrbuju poslanike iz Poslaničke grupe manjina iza mojih leđa. To nije dobro. To ne doprinosi partnerskom odnosu u Vladi. Umesto da razgovaramo, vi dame i gospodo pokušavate da ubedite gospodina Rizu Halimija, pošto znate da fali jedan glas za započinjanje glasanja o Predlogu zakona o sedištima i područjima sudova i javnih tužilaštava, umesto da razgovaramo, vi Savezu vojvođanskih Mađara radite iza leđa. To nije dobro i to ne doprinosi partnerskom odnosu. Taj vaš stav, naravno, neće promeniti ovo naše mišljenje i naš stav da mi i dalje podržavamo ovu Vladu, da ćemo mi večeras glasati protiv izglasavanje nepoverenja Vladi gospodina Mirka Cvetkovića, ali vas najlepše molim da ova koaliciona Vlada u budućnosti uvažava interese svih partnera iz Vlade i da u Vladi i u vladajućoj većini u budućnosti vlada atmosfera saradnje, atmosfera razumevanja. Ukoliko će to tako biti, onda sam ubeđen da će ova Vlada opstati četiri godine i ubeđen sam da je moguće možda već na kraju sledeće godine postizanje dva strateška cilja, a to je bela šengenska lista i kandidatura za članstvo u Evropskoj uniji. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Pastor. Da li još neko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Ne.) Da li predsednik Vlade, gospodin Mirko Cvetković, želi da povodom Predloga za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije da odgovori na pitanja izneta u dosadašnjim diskusijama? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na početku bih želeo da se svima zahvalim, a posebno onima koji su podneli Predlog za izglasavanje nepoverenja Vladi, jer su time pružili mogućnost Vladi da izloži šta je to što je ona uradila i da pruži odgovore na sva pitanja koja su postavljena. U isto vreme, neko je rekao da se ovo događa pred Novu godinu, tako da ovim na izvestan način pravimo neki inventar šta je to što je Vlada uradila od momenta formiranja do kraja kalendarske 2008. godine. U okviru svog odgovora koncentrisaću se na tri ili četiri osnovna pitanja, ne ulazeći u detalje, a kasnije ćemo kroz diskusiju, u kojoj će učestvovati i moji ministri, da detaljnije razgovaramo o svim pitanjima. Vezano za te osnovne, fundamentalne stvari na kojima je formirana Vlada, krenuo bih upravo od pitanja odnosa prema Kosovu i Metohiji, imajući u vidu da je ovo pitanje suština Predloga za izglasavanje nepoverenja Vladi. Želim da kažem generalno da je Vlada kada je formirana u julu zatekla određenu, da tako kažem, startnu ili nultu poziciju na raznim nivoima i ocena o tome da li je ona dobro radila i šta je radila zapravo predstavlja ocenu o tome da li je u odnosu na zatečenu poziciju - pod jedan, poštovala ono što je obećala da će poštovati, i drugo, da li je učinila neki pomak u pravom pravcu. Kada se radi o Kosovu i Metohiji, želim da vam kažem da je zvanična politika na osnovu koje je i formirana Vlada bila da će se Vlada po svaku cenu boriti za zaštitu svog suvereniteta i teritorijalnog integriteta, ali naravno koristeći isključivo diplomatska, pravna i uopšte miroljubiva sredstva. Dakle, u okviru takve definicije, Vlada je odbacila sve ekstremne politike, pri čemu s jedne strane imate ekstrem koji kaže - nema veze, neka rade šta god hoće, mi ćemo aplaudirati, i s druge strane ekstrem - uzećemo pušku i onda ćemo se boriti. Dakle, između ova dva ekstrema, Vlada je izabrala politiku da se bori beskompromisno do kraja, ali koristeći pravna, diplomatska i miroljubiva sredstva. U okviru takvog pristupa, mi smo pokrenuli pitanje izglasavanje rezolucije, koja je izglasana, kao što vam je poznato, velikom većinom glasova u Generalnoj skupštini Ujedinjenih nacija, o angažovanju suda pravde u Hagu za procenu pravne zasnovanosti proglašene nezavisnosti Kosova i Metohije, jednostrano proglašene nezavisnosti, i tom prilikom mi smo kroz tako veliku podršku koju je naša inicijativa dobila i uprkos protivljenju jednog broja veoma moćnih zemalja time postigli verovatno najveći diplomatski uspeh u poslednjih nekoliko decenija. To je jedno dostignuće koje je vrlo teško zanemariti, a moramo imati u vidu da su alternative bile da pokrenemo sudske procese protiv zemalja koje su priznale, da uđemo u izolaciju. Dakle, Vlada je odbacila takve predloge i prihvatila opciju o kojoj sam govorio. Drugo pitanje je pitanje Euleksa, koje je u samoj osnovi Predloga za izglasavanje nepoverenja Vladi. Kod razmatranja ovog pitanja opet moramo znati da su na raspolaganju alternative. Imate alternativu da kažete - ne interesuje me to, imate alternativu da kažete - neću, isto tako imate alternativu da oružjem branite i imate neku četvrtu alternativu koju je prihvatila Vlada Republike Srbije. Želeo bih, radi činjenica, odnosno fakta, kako je jedan od govornika rekao, koji su nužni, a onda ih možemo procenjivati različito, činjenica jeste da je pitanje Euleksa počelo bez ikakvog involviranja, odnosno pitanja i učešća Vlade Republike Srbije. Takođe je činjenica da su, vezano za Euleks, postojala mišljenja izvesnih pravnika iz nekih evropskih zemalja da nikakva rezolucija nije potrebna. Ako se uvaže te dve stvari, da je krenula aktivnost u nekim zemljama Evrope i da je možda postojala možda mogućnost da se nađe neko pravno tumačenje, mogli smo da ostanemo potpuno van tog procesa. Oni koji nas kritikuju, ne kažu šta je bila druga alternativa, nego da se mi uključimo u proces, da postanemo deo tog procesa i da, u meri u kojoj je moguće, u osnovi učestvujemo i praktično u njegovom toku. Mislim da se Euleks takođe može smatrati jednim od diplomatskih uspeha Vlade Republike Srbije, jer smo mi uspeli da Euleks vratimo u UN, da reafirmišemo Rezoluciju 1244, da postanemo aktivni činilac celog tog procesa. Alternativa tome je - Euleks je tamo, on efektivno sprovodi plan Marti Ahtisarija, Srbija nema nikakvog uticaja i to je ono što pretpostavljam da bi bio rezultat da smo krenuli nekim drugim putem, uključujući i put koji se ovde predlaže, da kažemo - nećemo, jer ne znam da li je predlog čak i toliko drastičan, da ne samo kažemo - nećemo, nego još i da to na drugi način branimo, a koji nije miroljubiv. Dakle, fakt je da smo mi ostali aktivan činilac, da i dalje imamo učešće u čitavom tom procesu, pitamo se, a isto tako održavamo odnose sa našim ljudima koji tamo žive. Da se vratim na taj drugi deo, politika Vlade je i u tom delu ostala neizmenjena, oko podrške onima koji tamo žive. Primera radi, u Pomoravlju Kosovskom smo za ovih nekoliko meseci izgradili nekoliko obdaništa, u Osojanama izgrađena je osnovna škola i srednja škola i čitav niz drugih aktivnosti koje su u toku, ali o čijim detaljima neću govoriti. Ako mogu da zaključim iz ova dva fakta, mislim da se Vlada čvrsto držala, sprovodila strategiju u vezi sa KiM i da je u okviru sprovođenja te strategije učinila kvalitativni pomak napred, odnosno da u odnosu na zatečeno stanje se mi ne nalazimo u lošijoj poziciji nego u onoj u kojoj smo bili kada je Vlada preuzela tu politiku. Drugo pitanje jeste pitanje evropskih integracija. Pre svega želim da kažem da su naše evropske integracije, u suštini, uslovljene idejom da treba da budemo efikasna, pravna, po svemu uređena zemlja, na način kako su uređene zemlje EU i mi želimo da postanemo član porodice jednog razvijenog i uređenog dela sveta. Da bismo to postali, potrebno je da unutar sebe učinimo jedan ogroman broj promena, kako u zakonskoj regulativi, u načinu ponašanja, u stvaranju institucija itd. Jednom rečju, pitanje Evrope je usko povezano sa pitanjem boljeg standarda. Postavlja se pitanje - šta smo uradili za ovih nekoliko meseci na tom planu i da li smo učinili neki pomak, da li se sada nalazimo bliže ili se nalazimo dalje u odnosu na Evropu, ovako shvaćenu, nego što smo bili u momentu formiranja Vlade? Cifre koje ću vam sada saopštiti razlikuju se od cifara koje smo imali prilike da čujemo, vezano za zakonsku regulativu, a one se razlikuju upravo zbog toga što se ovde radi o ciframa onoga što je Vlada uradila, a ne parlament. Dakle, neću da kažem da je ovo dovoljno. Potrebno je i da je parlament završio mnoge stvari. Ne kritikujem parlament, Vladu je izabrao parlament, a nije Vlada izabrala parlament, uvek uvažavam tu činjenicu i odnos između Vlade i parlamenta, ali ovde se radi o izglasavanju nepoverenja Vladi, pa mi dozvolite da vam kažem šta je Vlada uradila u pogledu zakonske regulative i gde se sada nalazimo. Vlada je, od formiranja do danas, utvrdila i prosledila parlamentu 64 predloga zakona. Ona je takođe uradila tri strategije i jedan veliki nacionalni program evropskih integracija. To je impozantan broj zakona koje je Vlada procesuirala, predala u dalji tok, šta se sa njima događa, vi o tome bolje znate nego ja. Šta je to što nam nedostaje? Nedostaje nam za beli šengen da uradimo još dva zakona, govorim o Vladi, da se preda parlamentu pet konvencija na ratifikaciju, da se donese šest strategija i da se uspostave tri institucije. Ono što će Vlada uraditi vrlo brzo, do kraja prvog kvartala sledeće godine mi ćemo uraditi ova dva zakona, upućivanje konvencija na ratifikaciju nije nikakav problem, pošto je to jedna formalnost, i pripremićemo neophodne strategije. Međutim, institucije ne možemo da uspostavimo sve dok se zakoni, kojima se te institucije formiraju, ne donesu u ovom parlamentu, a čim do toga dođe, Vlada će odmah i njih uspostaviti. Od institucija, to su sledeće institucije: 1) Agencija za borbu protiv korupcije, 2) Direkcija za upravljanje oduzetom imovinom i 3) Poverenik za informacije od javnog značaja i zaštitu podataka o ličnosti, treba da se ujedine u jednu kancelariju. Treće pitanje, koje je takođe bilo pomenuto, jeste pitanje ekonomske politike i šta je to što je Vlada uradila u okviru ekonomske politike. Kao i za druge dve tačke, podsetio bih vas da je naš bazni koncept kod ekonomske politike bio otprilike da formiramo socijalno odgovornu vladu, da je ekonomska politika, pre svega, razvojna i da mora da se uvaži balans između tekuće potrošnje i budućnosti ove države. To su bile osnove iz kojih je rađena ekonomska politika za kraj 2008. i za 2009. godinu. Kao što vam je poznato, nakon formiranja Vlade, počeli su da stižu prvi signali iz inostranstva o ekonomskoj krizi, a pre dva do tri mesecapostalo je potpuno jasno da kriza neće nas zaobići. Tada je Vlada formirala operativnu grupu, koja je oktobra dala prve informacije i prve preporuke u vezi sa krizom. Želeo bih da kažem ono što je posebno važno, a to je da i nakon svih sagledavanja i to velikih sagledavanja koja su urađena, i velikih saznanja koja imamo, mera koje smo pripremili za krizu, došli smo do zaključka da osnovni ekonomski principi na kojima je formirana Vlada i dalje ostaju na snazi, samo što smo ih malo drugačije formulisali. Kada se radi o socijalnoj odgovornosti Vlade, taj princip sada zovemo solidarnost i pod solidarnošću podrazumevamo da svi, bukvalno svi, moraju da podnesu svoj deo tereta. Kada kažemo da se mora napraviti balans između tekuće potrošnje i budućnosti, to zovemo restriktivno-podsticajnim programom mera, gde se restrikcije primenjuju pre svega na sektoru države, a podsticaji na privredi u delu koji treba da nam omogući da ostvarimo razvoj i u narednoj godini. To su identični principi, samo drugačije formulisani, što govori o opravdanosti stavova od kojih smo krenuli prilikom formiranja Vlade. Kao što sam rekao, u okviru dosadašnjeg angažmana Vlada tačno poznaje mehanizme preko kojih se preliva kriza iz sveta u našu privredu i takođe imamo odgovarajuće mere koje smo predložili. Mere idu u raznim pravcima. Jedna od značajnih mera jeste budžet, o kome neću govoriti, jer je to stvar posebne sednice koja će krenuti. Dakle, još želim da kažem da su razvojni projekti oko Koridora 10, koji su takođe bili u osnovi programa Vlade i dalje na stolu i oni su i dalje u prioritetima i biće realizovani, iako sam čuo da neki diskutanti smatraju da od toga nema ništa. To prosto nije tačno. Koridor 10 i dalje ostaje naš glavni produkt. Na kraju, u vezi sa ekonomskim merama, želim da kažem da je činjenica da program kao takav postoji. On je objavljen, da se od izvornih principa ne odustaje, onih koji su bili u vreme kada je formirana Vlada i konačno, ako govorimo o faktima, moramo da kažemo da ni rezultati nisu izostali, uprkos svim negativnim najavama, kritikovanja našeg bankarskog sistema, poziva ljudima da povlače pare iz banaka. Mi smo pokazali da je sistem stabilan, održiv i pokazali smo da ćemo kroz mere koje pripremamo moći da narednu godinu prođemo ipak sa nekom pozitivnom stopom rasta, koja je planirana sa 3,5% u odnosu na ovu godinu. Ovu godinu očekujemo da završimo dosta dobro, sa stopom rasta blizu 7% i inflacijom koja će jedva preći jedva 8%, iako je bilo tako veličanstvenih najava ne samo o dvocifrenim inflacijama, nego o čitavim katastrofama koje nas čekaju. Dakle, objektivno su rezultati tu, mere su tu. Mi se suočavamo, i toga moramo biti svesni, sa krizom čije dimenzije još uvek niko na svetu nije uspeo da utvrdi koje su, niti dubinu, ali ono što znamo jeste da je to kriza najveća koju smo svi mi koji smo u ovoj sali i koji smo živi imali prilike da u našem životu osetimo i da se sukobimo. Na osnovu svega što sam rekao, odgovorio bih na još jedno, četvrto pitanje, koje se takođe okreće i stavlja kao primedba Vladi. To je primedba tipa - ova Vlada ne radi ništa. Kada imate generičku primedbu, tipa - ništa, sve itd, to je siguran znak da vi nemate argumenata. Ta primedba bi bila potpuno na mestu kada ne bi bilo ni Euleksa, ni Rezolucije UN, ni 64 usvojena zakona, odnosno ne usvojenih nego utvrđenih predloga, ni mera ekonomske politike, ni visokog rasta privrede u ovoj godini, ni relativno niske inflacije. Dakle, da svega toga nije bilo, onda bi ta primedba bila na mestu, a ovako moraju kritičari da ostanu na opštim floskulama. Toliko bih rekao za početak, a oko detalja će, kao što sam rekao, moji ministri da se obrate. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem gospodinu predsedniku Vlade, gospodinu Mirku Cvetkoviću. Gospodin Samardžić ima reč. Izvolite.
Poštovani narodni poslanici, na početku ovog izlaganja da se zahvalim predsedniku Vlade što je, svojim mirnim tonom i pokušajem da da činjenice i razložno objašnjenje, doprineo da se ovaj razgovor o ovoj važnoj temi vodi na jedan pravi i dostojanstven način. Zaista se zahvaljujem, a o ovome što ću dalje govoriti, to su, razume se razlike, ali one razlike koje su podložne raspravi i koje su podložne ocenama o tome kakvu ko argumentaciju daje o onome što tvrdi. Razume se, mi smo čitali u novinama često i često slušali o tome da se Vlada opredelila za diplomatsku akciju oko KiM i pravnu akciju oko KiM. Razume se da o tome niko ne bi mogao ništa rđavo da kaže da je ta akcija imala neki rezultat. Naime, sada, pošto smo 17. ili 18. decembra, posle odluka Saveta bezbednosti o kojima smo govorili, možemo da cenimo kakav je rezultat takvog opredeljenja Vlade. Uzgred budi rečeno, predsednik Vlade Cvetković je malo banalizovao alternative koje su postojale. On ih je nekako u ekstrem gurnuo. Rekao je - morali smo ovako, jer suprotno ili se ne bi radilo ništa ili bi se ratovalo tj. uzela bi se puška. To je primedba slična onoj koju je kritikovao kada je rekao da ovde neki tvrde da Vlada ne radi ništa. Ako stvar teramo do ekstrema, onda sami postajemo neozbiljni i neubedljivi, ali to sada nije najvažnije. Najvažnije je ovo o čemu govorim, kakav je rezultat. Dakle, diplomatska akcija je urodila odlukom Generalne skupštine da se zatraži savetodavno mišljenje o KiM pred sudom pravde i ništa više. Bojim se, ne mogu to da dokažem, ali stvari jako koincidiraju. Mogu da govorim o indikacijama, a ne o činjenicama, da je tu ipak došlo do nekog odnosa specifičnog, do nekog dilovanja, ako smem tako banalno da kažem. Naime, vrlo brzo posle toga je došlo do nekakve saglasnosti oko Euleksa i oko toga da naša Vlada, zapravo, svojim pozitivnim stavom pomogne stacioniranje Euleksa na KiM. Premijer Cvetković je u pravu kada je rekao da je Euleks i da su odluke o Euleksu krenule pre nego što je ta Vlada došla na svoju funkciju, pre nego što je ona počela da deluje. To je sasvim tačno. Ono što je nedostajalo i što je bilo potrebno kao nasušna voda, nasušni hleb i EU i SAD jeste da Vlada Srbije pristane na Euleks. To je ono što sada dovodim u pitanje, tj. posmatram kao negativni rezultat. Nije u pitanju to što su države priznale Kosovo, što je EU sila koja je tome pomogla i sve na tome učinila, što su SAD jedna svetska apsolutna sila koja može svakome da učini šta hoće. Mi se razlikujemo u tome što mi smatramo da Srbija na to nije trebala da pristane, a Vlada Srbije je na to pristala zbog nekih koncesija. Možemo sada da razgovaramo i o tim koncesijama. Šta je Vlada Srbije dobila zauzvrat što je priznala ili prihvatila da svojim aktima prizna nezavisnost Kosova. Eto, to je taj rezultat. Nije dobila ništa. Premijer Cvetković kaže da je Euleks vraćen u Ujedinjene nacije na osnovu delovanja Vlade Srbije. Savet bezbednosti je o tome odlučivao, ali uzmite tekst Predsedničkog saopštenja, molim vas, još jednom vas molim, inače ću morati sam da ga pročitam ovde, nije dug, Euleks se ne pominje u Predsedničkom saopštenju. Drugo, izveštaj generalnog sekretara nije pravni akt, to je izveštaj kao i svi drugi. On samo detektuje činjenice.Ni tu stvari ne stoje dobro u pogledu naših državnih interesa. Naime, tu se više respektuje ustav Kosova nego delovanje Vlade Srbije. Kažem, šest tačaka je tu, ali ne postoje nikakve garancije od strane Saveta bezbednosti da će one same, uz pomoć Srbije i sa Srbijom, učiniti da se tih šest tačaka ostvari. To je pledaoje za razgovor sa Prištinom i uvođenje u treću fazu priznanja, kao što sam rekao. O tome se radi. Dakle, u relacijama rezultata, legitimna diplomatska i pravna akcija Srbije je do sada proishodila sa skorom nula. Ili, ako hoćete, ispod nule. Jer, do tada se, do nove Vlade Srbije, prethodna Vlada bar nekako držala. Ona nije mogla da ratuje, niti je htela. Koristila je diplomatska sredstva jer je morala, koristila je i pravna sredstva, koristila je i neka politička sredstva kojih se ova vlada odrekla. Ali, nije joj padalo na pamet da u tom kolu igra igru, da pleše u tom kolu. To je dakle ta razlika. Otprilike, rezon Vlade je bio - ako ne možemo da im se suprotstavimo, mi ćemo im se pridružiti. To je najveća primedba i najveća kritika, zašto su se pridružili zapadnim silama koje oduzimaju Kosovo i Metohiju. O tome ima jako puno činjenica. Znači, potpisivanje SSP-a sa 19 država ili 21 u vreme ratifikacije koje su priznale nezavisnost Kosova. Pa SSP nije trgovinski sporazum, to svi dobro znaju, to je politički sporazum par ekselans. Njegove prve glave su političke, mi imamo hiljadu političkih obaveza, nemamo hiljadu, imamo 15-ak, ali dovoljno političkih obaveza u vezi sa SSP-om. Mi ulazimo u političke obaveze sa državama koje priznaju Kosovo, to je, dakle, jedno zaista metanisanje pred takvom jednom činjenicom. Nije alternativa da ratujemo sa tim državama, o tome niko ne govori, to je ministar Cvetković doveo do apsurda, tj. do banalnosti. To mu jedino zameram. Reč je o tome da država pokaže svoju volju, svoju dobronamernost i svoju alternativu. Alternativa je, dakle, ne priznati, ali razgovarati. Dakle, ne držati kanale zatvorene, nego otvorene. Samoizolacija nije predlog opozicije nikada bio, ni puška, ni samoizolacija. Ko je to rekao? Molim vas, citirajte nekoga od ljudi iz opozicije. Ne, toga nema, ali postoji neka druga politika za koju se možemo založiti ili bar pokazati političku volju da se tako ne radi. Inače, ulazimo u jedno vrzino kolo. Ako krenete pozitivnu igru da igrate na toj stvari, na stvari priznavanja otcepljenja sopstvene teritorije, to ćete morati da završite na najbanalniji i najporazniji način. Moraćete jednog dana to i retorički da priznate, i to je sasvim sigurno. Drugo, što se tiče evropskih integracija, opet ću se poslužiti tom metodologijom kakav je rezultat do sada. Možda ćemo mi ući u Evropsku uniju 2009. godine. Samo bih podsetio vas poslanike da je predsednik Vlade 2003. godine, predsednik Vlade Srbije, u jesen 2003. godine, predsednik poslaničkog kluba LDP-a tada je bio potpredsednik Vlade zadužen za evropske integracije, predsednik te vlade je rekao da će Srbija ući u Evropsku uniju 2007. godine. Znači, možda ćemo mi na osnovu iste metodologije i iste logike ući u Evropsku uniju 2009. godine. O tome ne možemo da govorimo, ali možemo da govorimo šta je do sada učinjeno na tom planu. Na tom planu je učinjeno sledeće: potpisan je Sporazum. Ratifikovan je Sporazum. Sporazum ne primenjuje jedna strana. Četvrto, Sporazum primenjuje jedna strana. Potpuni apsurd. Peto, Sporazum primenjuje jedna strana, i to na način da trpi direktnu štetu. Nije reč o tome da mi ne treba da snižavamo carine na naše proizvode, pa i na poljoprivredne. Konačno, to se nalazi u našoj nacionalnoj strategiji o pridruživanju Evropskoj uniji; i dinamika, i ulaženje u zonu slobodne trgovine i revizija carinske politike ove države, ništa to nije sporno. Sporno je što druga strana ne primenjuje taj sporazum, jer je u tom sporazumu sadržano da to što mi smanjujemo ili poništavamo carine, oni vrše asistenciju toj privredi da bi se ona održala, time što oni ne primenjuju Sporazum, dakle, ni ovaj prelazni. Oni nisu ni u kakvoj obavezi prema ovoj državi, a mi ga jednostrano primenjujemo. Molim vas, ako je to rezultat, onda zaista ne znam o čemu govorimo. Pazite, to nije ni nula rezultat, to je rezultat u minusu. I ako budemo govorili u relacijama činjenica, na šta ponovo apelujem, mi ćemo možda doći do nekog dijaloga, doći ćemo na ravnu nogu, na ravne časti u pogledu toga šta govorimo jedni drugima i u pogledu toga šta slušamo jedni od drugih. Ali, činjenice su neumoljive. To je, dakle, ona najvažnija stvar zbog koje sam hteo u ovih nekoliko rečenica da reagujem na ono što je govorio predsednik Vlade Srbije. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Samardžiću. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja pretresa prijavili se za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, poslanici svih poslaničkih grupa. Međutim, dala bih pauzu od sat vremena, a prvi poslanik sa ovog spiska je gospodin Miroslav Markićević, Nova Srbija. U 14.45 časova nastavljamo rad. [[Posle pauze – 14.45]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad. Gospodin Miroslav Markićević ima reč.
Poštovana predsednice, gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, poštovani građani Srbije, verovatno ću biti uskraćen za aplauz makar dela sale, pošto je sala gotovo poluprazna, ali to govori o onima koji bi trebalo da učestvuju na ovoj sednici. Na redu je tačka dnevnog reda - razgovor o Vladi Republike Srbije, odnosno izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije. Ovo je retka prilika, gotovo jedinstvena, možda jedina u godinu dana stranačkog, političkog i skupštinskog života, kada imamo priliku da pred nama sedi, osim kada se usvaja budžet, predsednik Vlade i ministri odgovorni za funkcionisanje ove države i života svih naših građana. Neću pominjati, osim predsednika Vlade, lično ni jednog gospodina ministra, da ne shvate iz moje diskusije da imam bilo šta lično, da pokušaju da shvate da govorim dobronamerno, da pokušaju da shvate da ovaj deo skupštinske sale koji predstavlja opoziciju, odnosno građane koji su glasali za sada opozicione stranke, da vam mi nismo neprijatelji nego samo politički protivnici. Utoliko više što se ceo svet i naša država, kao deo tog sveta i deo Evrope, jer davno smo na ulicama Beograda nosili parolu "Beograd je svet", dakle, da mi vama nismo politički neprijatelji, nego politički oponenti i konkurenti, i da sve kritike koje ovde budemo izneli shvatite dobronamerno, da ne kažem prijateljski, jer sam prinuđen to da kažem, s obzirom kako vidim u kakvoj situaciji se nalazi naša zemlja. Gospodo, vi ste 11. maja, neke od vaših stranaka, dobili relativno najveći broj glasova i posle toga formirali Vladu, na način na koji ste je formirali. Želja jednog od ministara iz najveće vladajuće stranke je odavno već bila, javno je u medijima izrečena, da želi da napravi Vladu DS i nacionalnih manjina. To ste uspeli. Ne želeći ništa loše da kažem, molim vas da to razumete, o mom kolegi narodnom poslaniku Rizi Halimiju, ispada da je Vlada države Srbije, koja je, moram da vas podsetim, toga se ne stidim da vam kažem, da je ovo država, pre svega Srba, to piše i u Ustavu, zavisi od glasa Rize Halimija, koji zastupa interese građana koji su njega glasali i nacionalne manjine koju on ovde predstavlja. Kritikujete opoziciju kako se ponaša i u parlamentu i u javnom i političkom životu, ali ta vaša medijska kontrola cele Srbije postoji iz jednog jedinog razloga, i to rade svi vladaoci od 1990. godine, od nastanka višepartijskog sistema u Srbiji, rade zbog toga što u Skupštini sede predstavnici svih političkih stranaka koje su prešle cenzus, a u Vladi sede samo stranke koje čine vladajuću koaliciju, dakle, da se skrene pažnja sa onoga čime se bavi i šta radi Vlada Republike Srbije. Podsetiću na nekoliko najvažnijih obećanja koje ste vi u predizbornim kampanjama dali, a ne za 100 dana Vlade, koje svaka vlada na svetu po nekim dobrim parlamentarnim običajima ima, nego za šest meseci nije ispunila i sve perspektive govore, čak i iz vaših izjava, da ona neće biti ni ostvarena. Najpre, želim da vas podsetim na besplatne akcije koje ste obećali građanima Srbije. Jadni ljudi su u januaru, iako je rok za upisivanje besplatnih akcija bio šest meseci, požurili i redovi su bili pred poštama. Video sam te jadne ljude. Odmah da kažem da sam glasao za taj zakon i ne kajem se što sam glasao. Poverovao sam ministru i tadašnjoj vladi koja je to obećavala građanima Srbije. Video sam i teško bolesne ljude, sa pumpicama na ustima, kako upisuju akcije, iako je to moglo da se uradi do 30. juna, pa posle još mesec dana. Kada bih bio politički maliciozan, sada bi oni trebalo da od 1. januara, kada taj stupa na snagu, krenu po opštinskim odborima G17, sa ceduljicama, priznanicama ili upisninama, kako se to već zove, krenu i podignu dve do pet hiljada evra, zavisi koliko koje domaćinstvo ima punoletnih građana, pa onda lepo u Kragujevac da uplate "Fijatov" malolitražni auto. Taj auto je sad u trendu zbog svetske ekonomske krize, 40 evra mesečno, mnogi građani to još uvek, kao ratu za kupljeni automobil, mogu da plate, pa onda lepo da svrate do opštinskih odbora DS, da im overite vizu i slobodan put u Evropu. Dakle, sada je jasno i vama i nama, i svim građanima Srbije da trenutno od toga nema ništa, a želim da govorim kakve su perspektive da se to uopšte desi. Kada već pominjem "Fijat", ono što sam rekao da ću vama lično da se obratim i shvatite ovo kao moju ličnu impresiju. Vi meni delujete kao vrlo dobroćudan čovek i dobar stručnjak. Da li ste vi, kao ekonomista, pre nego što ste potpisali ili najavili saradnju sa "Fijatom", gledali bilanse, nisam ekonomista, ali sam toliko ekonomski obrazovan, odnosno završne račune "Fijata" u zadnjih pet godina? Ta firma je propala pre pet godina. To je bilo svima jasno po trendu zatvaranja fabrika po svetu, zadnji put se desilo u Poljskoj, čini mi se dve fabrike. Dakle, to je ono što smo mi tvrdili u kampanji, da je to običan politički i marketinški trik. Pokazao se uspešan i mi iz opozicije to moramo ovde da priznamo. Više smo verovali u građane, da će više verovati svojim očima, ono što smo mi radili, a pogotovo ministar Ilić, kao ministar za infrastrukturu, ali poverovali su boljem životu, kao što svaki normalan čovek želi i sebi i svojoj porodici. Hteo bih da vas pitam, gospodine Cvetkoviću, da li osećate grižu savesti za privatizovana preduzeća i fabrike kada ste vi bili direktor Agencije za privatizaciju? Sada svaki dan, zadnja je Azotara Pančevo, gde se pojavljuje jedan radnik u Azotari Pančevo, koji kaže, u svim medijima je to bilo, da trenutno u Azotari, tamo se proizvodi đubrivo koje je potrebno našim seljacima, o kome je pričao šef poslaničke grupe NS, ne radi. Da li je izvršena neka preprodaja, da li je neka razlika od 20 miliona evra bila, to neka istraže državni organi, pošto, prema poslednjim istraživanjima međunarodne organizacije "Transparents internešnel", indeks korupcije u Srbiji raste, a otvorena opstrukcija rada Državne revizorske institucije ukazuje da se građanima neće omogućiti uvid u trošenje državnih sredstava i kontrola rada Vlade. Zašto su te fabrike, ta preduzeća na takav način privatizovana? Ovo vam govorim kao čovek, jer sam tada bio član DOS-a i verovao sam ljudima kao što ste vi, kao i gospodin Vlahović, kao stručnjacima i glasao sam za sve te zakone. Grize me savest. Iz ovog mog govora pokušavam da vas ubedim da shvatite da ne želim da govorim ni politički, ni interesno. Činjenica je, vi ste pobednici na izborima, ali šta ste uradili. Da li ste sigurni na tom evropskom putu da možete više da uradite od vlade Vojislava Koštunice koja je funkcionisala 2004-2006. godine. Imam uporedno šta je uradila prvi mesec, drugi, treći, za sve tri godine i nešto dana koliko je trajala na tom evropskom putu. Uopšte, da li EU želi Srbiju? To pitam najiskrenije. Kakav je njihov interes? Da li postoji interes kod EU uopšte da oni nas prime? Koji je njihov interes? Naš interes jeste i nesumnjivo sve stranke ovde koje egzistiraju i u današnjem sazivu parlamenta su neke deklarativno, neke iskreno, a to je za procenu i za političke analitičare, ali izrazile svoje stavove da su za saradnju sa EU. Šta je sada problem? Njihovi igrači su na sceni. Njihovi favoriti. Pobedili su oni koji su podržavali sramno, ambasadori zapadnih zemalja u poslednjim danima kampanje, da li su njihovi ljudi sada na vlasti. Ne mislim ništa loše. Mislim najiskrenije. Šta mi treba da uradimo? Pre neki dan razgovarao sam sa jednim zapadnim diplomatom, razmileli su se po Skupštini Srbije, sve mi se čini da to uoči nekih izbora uvek se pojave i želela je da čuje mišljenja od svih parlamentarnih stranaka, šta oni misle o trenutnoj situaciji u Srbiji. Mi smo vama, gospodine Cvetkoviću, hteli da kažemo i vaša šefica kabineta gospođa Jovašević je zakazala i mi smo pristali da dođemo na taj razgovor, posle je otkazan, ne znam zbog čega. Možda zbog toga što nas ima samo devet. Mi zastupamo, kao devet narodnih poslanika, građane Srbije. Vi morate da razmišljate i da se starate i da brinete, jer to je zadatak Vlade Republike Srbije i o građanima koji nisu glasali za vas i koji o vama možda misle najgore, i koji će sutra ili prekosutra doći ispred Vlade Republike Srbije, dolaze od 2000, dolaze od devedesete godine da traže neka svoja prava. Da li razmišljate u kakvoj će situaciji da se nađe naša zemlja za nekoliko meseci? Imam veliku dilemu i molim vas da me shvatite da ne govorim samo kao političar, narodni poslanik, predstavnik jedne stranke, nego kao otac dva maloletna deteta. Ako sam zabrinut sa ovako velikom platom u odnosu na mnogo ljudi koji nemaju nikakvu platu, kao narodni poslanik, možete da zamislite kako se oni osećaju. Kada, opozicija, recimo, u septembru predloži da se osiguranje, odnosno garancija države na štednju građana od 3.000 evra, kako je bilo tada i još uvek je, dok ne izglasamo to u subotu, nema reakcije Vlade. Oni ljudi koji su to predložili i stranke budu ismejane. Vlada ćuti. Bilo je dovoljno da se pojavite na TV i da kažete: da, građani Srbije, imamo dovoljno deviznih rezervi, možemo da garantujemo 50.000 evra po ulogu svakom građaninu Srbije. Sprečili biste sigurno 700-800 miliona evra da građani povuku sa štednih uloga. Da li znate gde ih drže? Po istim tim bankama, onim tamo depoima i kako se to zove. Te su pare mogle da budu u nekom opticaju, valjda je to dobro, vi ste ekonomista, da se ne povlači tako naglo. Zašto to niste uradili, ne znam. Umesto povećanja plata i penzija doneta je odluka o zamrzavanju ili se već sprema takva odluka, u budžetu vidimo već namere. Umesto boljeg životnog standarda mi imamo konstantan pad standarda. Reći ću nešto što vi ne očekujete, a možda ni ova strana opoziciona ne očekuje. Raspitao sam se oko cene gasa. Tačno je na devet meseci da se formira cena gasa, 60 posto, možda treba da bude i veća, možda je to ekonomski opravdano, zavisimo. Ali, molim vas, izađite i objasnite zašto ste povećali telefonske usluge 200%? Da li vi znate koga ste kaznili tu? Mislite narodne poslanike koji imaju po 80.000, a ovi što imaju veću platu od nas neću da ih pominjem. Najveću ubogu sirotinju, ona koja je imala 88 dinara da plati za onu TV pretplatu, da pozove unuče svoje na studijama, kako ko gde studira, ćerku udatu u nekom drugom gradu i da napravi još račun od 100, 150, 170 dinara. To je povećala državna firma, javno preduzeće koje je vlasništvo svih građana Srbije, 200%. Preduzeće koje iskazuje veliki suficit i veliku dobit, a istovremeno finansira profesionalne sportiste, kako u našoj zemlji, tako i stranih zemalja. Da li je to u redu? Da li je to pošteno? Spoljni dug Srbije je kažu 30 milijardi dolara. Ima li neko vlastan da konačno kaže koliko ova zemlja duguje, da li su u pitanju dolari, evri, kolko dugujemo? Investicioni rejting Srbije nikada nije bio na nižem nivou zbog izraženog nepoverenja stranih investitora prema Vladi Srbije i njene nesposobnosti da obezbedi elementarne uslove za njihovo ulaganje i njihovu dobit. Ako mislite da ćete moći građanima Srbije, neće niko moći, ni opozicija, ni vi na vlasti, da im objasni što ovako teško žive i poniženi ekonomskom krizom u svetu, verujte da nećete moći. To što će za neki procenat rejting opozicionim strankama skočiti, dobro, možda ćemo mi bolje raditi, možda imamo više vremena sada kao opozicija da poboljšamo rad naših stranaka. Ali, više će nam skočiti taj rejting zbog ovakvog načina kako vi radite. Vlada nema kapacitet da nastavi proces ekonomskih reformi, a o čemu govore neuspeli pokušaji privatizacije najvećih srpskih preduzeća, kao što su JAT, RT Bor, IMT, EI Niš i "Prva petoletka". Samo bih se zaustavio na ovom prvom, na JAT-u. Da li sam dobro zapamtio, a pitam i ostale kolege, da je koliko pre dve godine neko nama nudio 150 miliona evra za taj JAT. Da li sam to prečuo? Da li sam to dobro čuo? Sada neće taj JAT da kupi niko ni za milion evra. Ko je sprečio tu kupovinu? Ko sprečava važne poslove za našu državu? Ko ukida koncesiju? Ko je protiv gasnog sporazuma? Da li taj dobro, svesno ili nesvesno, misli ovoj državi? Molim vas da o svemu ovome dobro razmislite. U Grčkoj, nama prijateljskoj zemlji, ovo što se tamo dešava, u ovom danu oni imaju mnogo veći standard nego što imaju građani Srbije, a vidite šta se dešava. Razmislite malo o tome, čeka nas teško proleće za sve nas koji se bavimo politikom. Morate da shvatite da je vaša odgovornost, vi ste hteli ovakvu vladu, preuzeli ste odgovornost i morate da radite. Vama, gospođo predsednice, hoću da kažem jednu stvar, a vi ćete shvatiti zašto neću da se obraćam nekom ko se obraća za ovom govornicom, pošto se nama spočitava već šest meseci vešto, pošto držite gotovo sve medije, sem javnog servisa ovakvog kakav je, da mi vršimo opstrukciju Narodne skupštine. Samo da vas podsetim, vaša poslanička grupa, ako verujete "Politici", potpredsednica je tu, ona još više veruje "Politici" jer je urednik "Politike" vaš simpatizer, koliko vidim, pročitajte današnju naslovnu stranu i videćete da jedna poslanička grupa iz vladajuće koalicije javila se mnogo puta više nego što je Nova Srbija po Poslovniku. Dakle, mi nismo opstruirali rad Skupštine. Ni sada nećemo mnogo podneti amandmana, a i one koje smo podneli i koji su usvojeni ovde i koji su deo zakona, valjda se važe i amandmani koje podnese opozicija, ignorisani su sramno i nisu sprovedeni u delo. Ponovo ću da kažem, gospođa Diana Dragutinović za to nije kriva. Molim vas da razmislite o svemu ovome što pričam. To iskreno govorim iz srca i duše, iako bi se neki ministri, koji nisu prisutni, smejali, ala je politički naivan. Verujte da nisam naivan. U narodu tinja veliko nezadovoljstvo, koje može da eksplodira i da naša država dođe u opasnost. Nemojte da ismevate ljude koji su se borili za našu zemlju, tako kako su znali, oni misle da su u pravu. Narodski kažem - ako si mi uzeo đedovinu, ako neću decu da šaljem da ginu za tu đedovinu, jer ne mogu, jer nemam dovoljno dece, neću da ti potpišem taj papir da je to tvoje. Ako mogu Iračani, okupirani od 150 hiljada tirana, da se suprotstave i da pokažu dostojanstvo, i ljudsko, nacionalno i državno, pa možemo i mi Srbi da im kažemo - ne damo više, dosta, šta treba da uradimo? Šta ova Vlada treba da uradi, i naša, i vaša i sve prethodne? Želim da vas upozorim na nešto, jedan čovek koji je vodio ovu državu do 2000. godine, svoje zablude, tvrdoglavost, možda nedostatak tolerancije, platio je najviše, platio je životom. To je jedna strana medalje. Druga strana medalje, gospodine Cvetkoviću, da su platili svi građani Srbije. Molim vas, razmislite o tome pre nego što izađete na sledeće izbore i ponovo nazovete vašu izbornu listu - Za evropsku Srbiju. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović, a posle njega narodni poslanik Nenad Popović.
Gospodine predsedniče Vlade, poštovani ministri, uvaženo predsedništvo, gospođe i gospodo narodni poslanici, PUPS i ja lično podržavamo Vladu. Ubeđeni smo da će uvažavati interese svih penzionera i socijalno ugroženih građana, odnosno da će voditi socijalno odgovornu politiku. Sve dok je tako imaće našu podršku. Moram da podržim izlaganje gospodina Palme i da iz ove dalje diskusije izuzmem poslanike iz opozicije koji su u opoziciji od 2000. godine. Mi kao da je juče nastupio 5. oktobar i kao da su svi problemi nastali od formiranja ove Vlade. Nije Kosovo od juče. Nije privatizacija od juče. Nije Hag od juče. Nisu svi drugi problemi od juče. Oni su nastali mnogo ranije, onda kada ste i vi bili u Vladi i kada ste vodili politiku ove zemlje. Otuda, mislim da bi bilo najmanje korektno da kažu - za ovakvo stanje snosimo i mi delimičnu odgovornost, a ne samo jednostavno prebaciti vruć krompir sadašnjoj poziciji i sadašnjoj Vladi i tražiti od njih da imaju čarobni štapić za rešavanje svih problema. To je nemoguće. Amnestirati se ne može niko od odgovornosti. Mnogi problemi su stvoreni u ranijem periodu i sa aspekta moje partije neću ulaziti u dublje probleme, ali ću napomenuti. U ovom periodu, preko 35 raznih mafija je stvoreno, od stečajnih, putnih, gde je jedan ministar rekao, očekivao je da će ljudi kraduckati, a ne da će krasti itd. Sve to treba, gospodo, rešiti i naći rešenje za takve stvari. Kada je reč o problemima penzionera, takođe, želim da vas podsetim da su zakoni o penzionom sistemu usvojeni i doneti uvreme kada je deo opozicije bio na vlasti, kada su te zakone mnogi proglasili genocidnim. Sada kada se nalazimo u fazi rešavanja problema penzionera, podizanja njihovog standarda, opet se nalazi opravdanje i kritika kako ništa nije urađeno, kako mi i dalje ne radimo ništa itd. Istina je sasvim drugačija, da vas podsetim, ona obećanja koja smo postavili sebi pri ulasku u ovu koaliciju uglavnom su realizovana. Jasno ne može se očekivati ni od naše partije da se samo slepo držimo svojih obećanja, ne uvažavajući ovo što je rekao predsednik Vlade, za mnoge stvari nismo znali kako će teći, a naročito kada je reč o nastupajućoj ekonomskoj krizi. Na određenim primerima, a molim predsednika Vlade i ministre, želim dva-tri pitanja da potenciram koja su, moram naglasiti, takođe, prouzrokovana u prethodnoj Vladi. Prvi problem, radi se o 65 vojnih penzionera, koji su od momenta odvajanja Crne Gore od Srbije, a zahvaljujući uredbama i ponašanju Vlade Crne Gore, zbog toga što nisu imali stalni boravak u Crnoj Gori, ostali bez penzija, skinuli su ih sa evidencije. Srbija ih nije prihvatila, tako da su oni praktično osuđeni na tiho umiranje, možda je to i blaga reč, jer nemaju sredstava za život. Juče je bio pokušaj pregovora sa Vladom Crne Gore da se ovaj problem reši. On nije rešen. Nažalost, Crna Gora je odbila. Prema tome, molim predsednika Vlade i sve ministre, radi se o našim građanima, državljanima, koji nisu samo svoj radni vek proveli u Crnoj Gori nego širom bivše Jugoslavije, da se nađe rešenje za njih. Ima jedna povoljna okolnost što je Republički fond za zdravstvo prihvatio ove ljude na zdravstveno zbrinjavanje, tako da je bar taj problem rešen. S te strane, odajem priznanje na razumevanju toga problema, pa smo bar delimično rešili jedan problem, tako da ljudi bar imaju sigurnu zdravstvenu zaštitu; radi se o starim bolesnim ljudima. Sledeći problem koji je, takođe, rezultat prethodnih vlada, radi se o dugu prema vojnim penzionerima. Da podsetim mnoge, uredbom Ministarstva odbrane od 1. avgusta i oktobra 2004. godine došlo je do promene određenih koeficijenata kada se obračunavaju penzije. Međutim, došlo je do osporavanja, tako da je taj dug sada narastao na 4,5 milijarde. Da je tada u 2004. godini taj problem odmah razrešen i prihvaćen, tih 4,5 milijarde ne bi sada bilo duga. Nije samo problem tih 4,5 milijarde, nego su u međuvremenu narasle kamate. Ima oko 20 hiljada tužbi, nastali su sudski troškovi. Tako da ukupni dug prevazilazi 6,5 milijardi. To je sada u ovoj ekonomskoj situaciji za ovu Vladu, pretpostavljam, veliki problem. Molim Vladu, Ministarstvo i ministre da ovaj problem ozbiljno razmotre. Znam da je formirana radna grupa, da je predložila to rešenje, da se predlog nalazi u Ministarstvu za finansije, međutim, nemamo još konačan stav u vezi sa tim. Ova stavka nije ušla u budžet za narednu godinu ni u pogledu duga, ni u pogledu rešavanja. Mislim da o njemu mora da se zauzme stav i da budemo jasni kako će se taj dug razrešiti. U tom smislu, molim vas da se to razmotri, da se taj problem definiše i na taj način učini jasnim. Mislim da smo mogli da izbegnemo troškove suđenja samo da su odgovarajući organi definisali i rekli kako će se to rešavati. Međutim, to je ostalo nejasno i taj dug, koji je za te četiri godine nastao, i dalje raste, ali ne zaboravite da rastu i kamate na dug i on će se samo uvećavati, a ne smanjivati. Podsetio bih, znate da Ministarstvo odbrane ima oko 20.000 nerešenih stambenih problema. Hoću da naglasim da se među tih 20.000 stambeno nerešenih problema nalazi oko 5.000 penzionera, da je oko dve i po hiljade penzionera izbeglih iz otcepljenih republika i da oni praktično žive u kolektivnim smeštajima, sa neizvesnom budućnošću, a oni se kao takvi ne tretiraju. Poseban problem na kojem ovde insistiram kao obavezi Vlade jeste pitanje penzija iz otcepljenih republika, imovine u otcepljenim republikama, za ljude koji su izbegli iz tih republika. Ne mogu, a da se ne osvrnem na neke diskusije kolega iz opozicije, a koji su nekada bili na vlasti, a naročito kolega iz DSS koji sada rešenja, kada je reč o penzijama, kritikuje na sve moguće načine. Hoću da ih podsetim da u pregovorima stvaranja koalicije, a to je gospodin Ilić jasno jednom prilikom rekao, njih nisu interesovali penzioneri i nisu hteli da prihvate nikakve uslove u pogledu poboljšavanja statusa penzionera u Srbiji. S kojim pravom očekuju i imaju pravo da kritikuju bilo koja rešenja koja je ova koalicija i ova vlada preduzela u pogledu rešavanja statusa svih penzionera i socijalno ugroženih građana. Ova Vlada je realizovala prvo da je zaustavljen genocid nad penzionerima. Ispunili smo obećanje povećanja 10%. U Beogradu oko 70.000 socijalno ugroženih građana čija su primanja ispod 13.000 primaće socijalnu naknadu, primaju pomoć od 4.000 kvartalno, a to je velika stvar, i ne samo u Beogradu nego i u drugim mestima pretpostavljam da ćemo na sličan način rešavati, kao i sve druge probleme kada je reč o smeštaju za stare, za iznemogle, za invalide itd. Sigurno da je to nemoguće rešiti preko noći. To je jedan proces na kojem moramo istrajavati i zbog toga, ako to Vlada podržava, ako to prihvata, logično je da i mi nju podržimo. Zahvaljujem.
Pravo na repliku, na osnovu pominjanja, ima narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospođo predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, lepo je slušati diskusiju čoveka kome su sve krivi neki odranije, neki nisu ni među živima, svi su krivi drugi, ali ovi danas ništa. Krkobabić ništa nije obećao, ništa nije kriv, njegov sin nije funkcioner i da ne pričam dalje. Pomenut sam ovde da sam dao jednu izjavu, ''znam da malo kraduckate, ali brate mnogo kradete, napola sa državom.'' Stojim iza toga, gospodine moj dragi. Kada su vaši prijatelji bili na vlasti, oni su u naplati putarine u softveru ugradili krađu. Prvooptuženi je onaj koji je pravio softver. Šta se dogodilo? Krađa je bila toliko velika, kad sam primio nadležnost ministra naplata putarine je bila 76 miliona evra godišnje, kada sam predao dužnost naplata je bila 210 miliona evra godišnje, bez povećanja, samo jednom smo pratili inflaciju. Zamislite sada koliko se kralo, zašto je zaustavljeno to i ko je krao dokumentaciju iz policije i papire, i zašto je nestala dokumentacija i obustavljen postupak? Pa kada se videlo ko stoji iza toga. Jedan gospodin je ovde jutros govorio o pravdi, o poštenju, sve je iskritikovao, a pitam ga, bruko jedna, koliko imaš tvojih kamiona koji voze za Vladu Srbije i rade za Puteve Srbije? Petnaest godina radio si za SPS, za JUL, za sve vlade. Gospodo, kolko je prethodnih funkcionera napravilo građevinske i putarske firme koje su danas najveći izvođači i sada? Gde je direktor bivši „Puteva Srbije“ iz žutog jata? Danas ima veliku ličnu firmu. Kako je mogao da je registruje kad to zakonom nije dozvoljeno? Ko je najviše radio poslova za Telekom? Ko je preko 80% tendera dobio za Telekom? Iz koje je partije, gospodo? Da li je na tenderima sve bilo kako valja? Kako baš da dobije tolike poslove. To malo vi da poraspitate, pa onda da pričate o nečemu što je veoma važno. Ko najviše poslova radi u Beogradu, čije firme? Čije firme su izvođači za Vladu i za grad Beograd? Moje nisu sigurno, nemam nijednu. To se sve zna, gospodo. Jedan gospodin koji je ovde juče pričao o pravdi i poštenju, on se kao funkcioner ove vlade i lider političke partije švercuje sa desetinama kamiona koji godinama rade, i ovi putari ne mogu da naplate ništa, a da li se njemu duguje ijedan dinar? Njemu se avansno plaća, gospodo. Izaći ćemo mi ovde jednog dana sa svim tim podacima i izneti sve to na videlo: čiji su hoteli širom Srbije otkupljeni u privatizaciji, ko je kupio hotel u Sokobanji, ko je gazda? Potpredsednik Vlade Republike Srbije, ako niste znali, da vam kažem. Hvala vam. (Dragan Todorović, iz sale: Koji je taj lopov?)
Reč ima poslanik Nenad Popović.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, gospodo ministri, danas glasamo o nepoverenju Vladi, ali hteo bih prvo da raščistimo o kojoj Vladi govorimo, da li govorimo o realnoj Vladi ili govorimo o marketinškoj Vladi. Ako gledamo marketinški, u Srbiji je sve idealno, ako gledamo realnost, u Srbiji je jako loše. Marketinški kada slušamo ministre iz ove vlade, mi smo dobili 200.000 radnih mesta, dobili smo milijarde stranih investicija, penzionerima su penzije na nivou 70% od prosečne plate, povećane su plate u svim sektorima privrede i, naravno, svi građani su dobili po 1.000 evra za akcije. U realnosti ova vlada nije ispunila nijedno predizborno obećanje. Žao mi je građana Srbije, ali u ovom slučaju marketing ove vlade je bio važniji od njene suštine. Ovo je, da ponovim samo, najveća Vlada. Ovo sam rekao posleekspozea predsednika Vlade. Ova vlada, sa ministrima, sa 62 državna sekretara i sa 42 savetnika ima 130 članova. Uskoro bi Vlada mogla da nas preglasa ovde u skupštini koliko ih ima. I danas je bilo vrlo teško da svi ministri, a nisu svi došli, nađu mesta u ovim klupama, pa su se stisnuli. Da se vratim na suštinu. Premijer Cvetković, koga inače poštujem, u svom prvom i jedinom obraćanju pred skupštinom rekao je da ovoj vladi treba, ''suditi isključivo prema činjenicama, a ne prema predubeđenjima''. Tako sam i radio, ovde ću govoriti isključivo o činjenicama. Pre svega, hoću da kažem da ću zbog tih činjenica glasati za nepoverenje Vladi Republike Srbije, kao i cela naša koalicija. Evo činjenica. Vlada nije učinila ništa da poboljša ekonomiju u zemlji i životni standard građana. Nijedno obećanje nije ispunjeno. Obećano je 1.000 evra od besplatnih akcija svim građanima Srbije - građani su prevareni. Penzije su obećane da će biti na nivou 70% od prosečne plate – građani su prevareni. Obećano je povećanje plata, plate nisu povećane – građani su prevareni. Obećano je, ukoliko pobedi ova koalicija i ukoliko ona formira Vladu, da će doći, nagrnuti strane investicije, građani su prevareni. Obećano je da će Fijat doneti milijardu evra investicija i da će doneti desetine hiljada radnih mesta, toga nema, građani su i tu prevareni. Obećano je da će do kraja godine, do 31. decembra, biti ukinute vize za Evropsku uniju, nažalost, i tu su građani prevareni. Pored toga, Vlada donosi odluku da samoinicijativno, rekao bih politički da se dodvori Evropskoj uniji, počinje jednostrano da primenjuje Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. U trenutku kada ljudi u Srbiji ostaju bez posla, kada privreda i proizvodnja u Srbiji staju, mi odlučujemo da činimo ustupke, koje od nas niko nije tražio, proizvođačima iz Evropske unije. Jednostavno, u ovom trenutku to će građane Republike Srbije koštati blizu tri stotine miliona evra. Taj novac bi mogao da se uloži u domaću privredu, da se pomognu ona preduzeća koja danas zaista životare, gde su ljudi na granici toga da budu otpušteni, da se preduzeća potpuno zaustave i na taj način tim preduzećima pomognemo da izađu iz ekonomske krize. Naravno, da dodam da je ova vlada, naravno ne samo krivicom premijera jer premijer je samo prvi među ravnima i to je deo velikog koalicionog sporazuma, uzdrmana unutrašnjim neslaganjima oko realizacije gasnog sporazuma, jer pojedini ministri su za gasni sporazum, pojedini nisu. Nije nam jasno šta se dešava. Hajde da krenem činjenicama. Pod jedan - ova vlada je na početku mandata rekla da Evropa nema alternativu. Osim haškog ultimatuma za koji svi čujemo, ništa drugo nismo dobili. Moram da kažem da ako marketing prolazi u Srbiji makar jednom, u Evropi ovaj marketing ne prolazi. Nama je potrebno da napravimo ozbiljnu državu, da imamo jake i stabilne institucije, vladavinu prava, da imamo realnu ekonomsku politiku koja treba da bude u funkciji domaće privrede i da sačuvamo radna mesta. Prioritet treba da bude očuvanje radnih mesta u sledećoj godini. Moram da kažem da je sve poskupilo. Obećali su da neće biti poskupljenja i tu su građani obmanuti. Poskupeo je gas za 60%, pretplata za telefon tri puta, meso je poskupelo za više od 22%. To ne bih nazvao socijalno odgovornom Vladom, koristio bih neke druge termine. Ali, što se tiče socijalno odgovorne Vlade - zamrznuli su penzije u sledećoj godini, zamrzli su plate u javnom sektoru, smanjene su subvencije, privredni rast neće biti sedam procenata, kao što je obećano, već će biti tri procenta, ostalo je još samo da zamrznu i građane, da mi dočekamo da oni reše ove probleme, pa da nas onda odmrznu. Nemamo mi tri života da čekamo dok se ova vlada reši da ispuni sve svoje koalicione apetite. Srbiji treba efikasna Vlada koja može da rešava probleme u privredi u doba najveće ekonomske krize. Što se tiče subvencija, smanjene su subvencije u poljoprivredi, smanjene su u socijalnoj sferi, u turizmu, u društvenim preduzećima. Moram da kažem,poljoprivreda je naš najveći izvoznik. Mi danas zapošljavamo u poljoprivredi preko pet stotina hiljada građana. Nikada poljoprivreda nije dobila od Vlade, bilo koje vlade, koliko je davala. A sad kada sve evropske zemlje će da subvencionišu svoje poljoprivredne proizvođače, mi smanjujemo subvencije za 25%. Imaćemo strahovit problem u Srbiji uskoro. Primenom jednostranog sporazuma mi ćemo jednostavno uništiti svoju poljoprivredu. Neće biti zaštite, da informišem građane Republike Srbije, za poljoprivrednike, za skoro 40% poljoprivrednih proizvoda, za sjemensku pšenicu, za šećernu repu, za sve žive životinje i živinu čiste rase, za priplod, za povrće, jagode i slično. Da dodam, u Sloveniji i Mađarskoj subvencije su tri puta veće nego kod nas, a mi svoje smanjujemo i još ih redovno ne isplaćujemo. Da ne govorim o indirektnim gubicima koji će biti, jer će sve evropske zemlje koje rade pravilno, subvencionišu svoje proizvođače, koje će uskoro svojim proizvodima da preplave naše tržište dampinškim cenama, pošto ih njihove vlade pomažu, uništiće našu domaću poljoprivredu. Jednostavno, ne vidim ni jedan smisao u ovim potpuno neadekvatnim merama koje su donete u okviru poljoprivrede. Takođe, da dodam da danas, već sam rekao, nismo izašli na belu šengensku listu, kao što je obećano 31.12, nećemo biti ni 2009, verovatno ni kasnije. Ponoviću, u Evropi marketinške vlade ne prolaze. Naravno, da se vratimo na suštinu i da kažemo gde su sve građani prevareni. Obećano je povećanje na nivo penzija 70% od proseka plata. Povećane su penzije za 10% u ovoj godini, ali linearno. Na taj način oni koji imaju velike penzije, njihov dodatak, njihovo povećanje će biti veće od penzije onih najsiromašnijih penzionera. Potpredsednik ove vlade će imati veće povećanje penzije nego što nekoima ukupnu penziju. Jednostavno, ne znam kako će najsiromašniji sloj građana, penzioneri, u sledećoj godini da živi. Sledeća velika obmana je podela besplatnih akcija u vrednosti od hiljadu evra. To je obmana pet miliona građana Republike Srbije, jer je obećano da će dobiti te pare od prodaje Jata, Telekoma, Aerodroma, Galenike itd. Jednostavno, mislim da će ova vlada imati veliku odgovornost kako da objasni građanima da ono što su im obećavali u predizbornoj kampanji i pri formiranju Vlade neće imati. Takođe, nove investicije i nova radna mesta su bila obećana. Opet prevara. Umesto otvaranja radnih mesta, mi izdvajamo iz budžeta, pogotovo u rebalansu, u neproduktivne sfere: subvencije propalim firmama, platu javnom sektoru, a subvencioniraju se i skijališta. Mislim da će od ovih skijališta ostati samo sankanje građana Republike Srbije. O domaćoj privredi niko ne vodi računa. Niko nam nije rekao šta će biti sa elektronskom industrijom, šta će biti sa "Magnohromom", "Prvom petoletkom", "Viskozom" itd, a da ne govorim o stopiranju sigurno odličnog ugovora o koncesiji Horgoš - Požega. Sledeći ugovor je ugovor države i Fijata, navodna investicija Fijata od 700 miliona evra i 10 hiljada radnih mesta. Citiraću predsednika Vlade Republike Srbije koji je rekao - Srbija će u narednoj godini dobiti 800 miliona evra i ukupno ulaganje Fijata će biti milijardu evra. Izvor mi je internet sajt Vlade Republike Srbije. Ja vas informišem da od ovih 800 miliona, koje je spomenuo predsednik Vlade, neće biti ništa u sledećoj godini. U ugovoru sa Fijatom, Fijat će da uloži samo, ukoliko se uopšte i desi, 200 miliona evra, ali u opremi koja ne mora da bude nova jer to nije precizirano. Ima jedan veliki problem što se tiče Fijata. Mi ne treba da budemo protiv Fijata. Fijat je ovde dobrodošao i ne treba nam 700 miliona. Fijat ako uloži jedan milion evra treba da bude dočekan sa hlebom i soli. Ali, drugi je problem što mi nismo videli ovaj biznis plan, gde će Republika Srbija direktno i indirektno da uloži 250 miliona evra sledećih godina. Ne postoji biznis plan. Kada sam postavio pitanje zašto nema biznis plana, rekli su da je to komercijalna tajna. Setimo se šta su radili sa Horgoš - Požega, sa dogovorom o koncesiji, svi su govorili da treba da bude transparentno. Zašto Skupština Republike Srbije, narodni poslanici, Odbor za industriju i drugi ne mogu da znaju biznis plan, da vidimo kad će biti vraćene te pare? Nijedan student na ispitu ne bi prošao ako bi potpisao ugovor bez jasnog biznis plana, gde je jasan povraćaj investicija, gde su analizirani svi rizici. Molim Vladu Republike Srbije da na internet sajtu objavi biznis plan. Kad se ne objavljuje biznis plan, znači da se nešto krije, a verovatno se krije jako mnogo. Takođe, obećane su desetine hiljada radnih mesta. Moram da kažem - "Zastava" će da zaposli 2.400 radnika, ali ne odmah, nego do 2012. godine. Veći probleme je drugi, proizvodnja u "Zastavi" je zaustavljena. Neko se našao pametan, zaustavio je proizvodnju u "Zastavi", radnici su poslati na odmor, a "Fijat" nije došao. Veliko je pitanje - da li će naši prijatelji iz "Fijata" u ovoj ekonomskoj krizi imati mogućnost da dođu u Srbiju? Logično je da će Vlada Italije, kao odgovorna vlada, učiniti sve da pomogne "Fijatu", da ga podigne, ali da bi "Fijat" stvorio radna mesta u Italiji, ne u Srbiji. Vreme će pokazati da je ovaj ugovor sa "Fijatom", koji je predstavljen kao posao veka, direktno ili indirektno ugrožen međunarodnom krizom, ali je bio samo veliki marketinški trik u predizbornoj kampanji. Žao mi je jedino građana Kragujevca i onih radnika kojima su obećana radna mesta. Što se tiče gasnog sporazuma, mnogo sam govorio o tom sporazumu, to je najbolji sporazum koji je Republike Srbija potpisala u poslednjih 50 godina, on je ratifikacijom postao zakon, ali postoji drugi problem - zašto je Vlada Srbije glasala na sednici Vlade različito? Da li su neki ministri pokušali da ruše ovaj sporazume? Da li će ti ministri sada, posle ovoga, da izađu iz Vlade, ako su glasali protiv verovatno najvažnijeg ugovora koji je Srbija potpisala? Gasni sporazum nije običan ugovor i kada niste saglasni sa svojim kolegama u Vladi, moralni čin je da se podnese i ostavka. Ali ima drugo, kakvu mi poruku šaljemo investitorima kada se ministri u Vladi svađaju oko najboljeg gasnog sporazuma. Ova Vlada ne samo da ne ispunjava obećanja prema građanima, nego Vlada ne ispunjava obaveze ni prema drugim državama. Govorio sam o obećanjima i obmanama. Sada bih rekao nešto o najvećoj ekonomskoj krizi koja je uzdrmala celi svet. Vlada nema jasan program izlaska iz ove ekonomske krize. Vlada je zaboravila domaću privredu. Osim verbalnih poruka, mi ništa drugo nismo čuli. Govorili smo u ovoj Skupštini da je potrebno da se formira krizni menadžment. Formirali smo neki krizni odbor pri Vladi Srbije, ne znamo ni ko je. Engleska je formirala nacionalni savet za izlazak iz krize, gde su predstavnici Vlade, predstavnici parlamenta, predstavnici privrede, predstavnici sindikata, svi učesnici u procesu i sastaju se redovno kako bi analizirali mere koje donosi vlada i davali svoje konkretne predloge. Nažalost, mi ovu krizu, koja je počela kao finansijska, danas prerasla u veliku i duboku ekonomsku krizu, nismo shvatili ozbiljno i jedina smo država u okruženju koja još uvek nije donela konkretne mere. Jedine mere koje smo čuli je da će biti stezanje kaiša, ali ne znam oko čijeg vrata. Nama trebaju programi, konkretni programi, a ne neke zastarele metafore oko stezanja kaiša. Neophodne su investicije, neophodne su konkretne mere i neophodni su konkretni podsticaji našoj privredi. Želeo bih da dodam, govorili smo, premijer je takođe istupio, kako je rekao, treba da ispoljimo solidarnost. To je neki novi princip koji još nisam video, ali smatram da ova Vlada treba da ispolji kreativnost i da ispolji, kao minimum, uvažavanje i poštovanje prema Narodnoj skupštini, da nešto uradi, kako bi se pokrenula već posrnula domaća privreda. Ponašamo se kao da smo na pustom ostrvu što se tiče ekonomskih mera. Na kraju bih rekao da je ova vlada, ne voljom predsednika Vlade, nego voljom koalicionih partnera, sastavljena kao brak iz interesa. Tu su i leve, i desne i partije centra. Tu su partije različite političke i ekonomske orijentacije. Tu su partije koje imaju različito istorijsko nasleđe i ciljeve. Najmanji zajednički imenitelj ovih toliko raznih partija je gola vlast. Zajedništvo ove vlade ne postoji, već postoje samo pojedinačni partijski i lični interesi kako bi opstala što duže. Ovakva vlada ne bi trebalo da ima poverenje građana, ovakva vlada će dovesti građane da će oni postati njeni taoci. Svi ćemo predstavljati kolateralnu štetu vladi koja, zbog svoji koalicionih interesa i zadovoljavanja tih interesa, ne radi u funkciji domaće privrede i njenih građana. Zato ova vlada treba što pre da ode. Zahvaljujem.
Narodni poslanici koji traže reč, želeći da govore o povredi Poslovnika, neće dobiti reč, jer povrede Poslovnika nije bilo. Molim vas za tišinu. Diskreciono pravo predsedavajućeg je da narodnim poslanicima daje pravo na repliku i pravo na repliku može biti dato po članu 101, usled toga da je neko pogrešno tumačio, da se uvredljivo izrazio i ostalo. Vaš osnov za repliku je? Molim narodne poslanike da sa pažnjom saslušaju narodnog poslanika koji traži pravo na repliku. Pravo na repliku ima predsednik vaše poslaničke grupe kad god to zaželi, a vi želite da objasnite da su izneti neistiniti podaci. Izvolite, tri minuta.
Dame i gospodo poslanici, ne znamo odakle je ovaj čovek. Samo znam da je ovo što se čulo za ovu Vladu Republike Srbije prosto neverovatno, a da to izgovaraju oni ljudi koji su do juče bili tu i ništa nisu krivi za sve ovo što govore ovoj Vladi i onda su ovi svetski rekorderi jer su uspeli za šest meseci da naprave sve ovo čudo o kome se čulo. Ništa gore nije od toga no da govorite nešto u šta se uopšte ne razumete. Voleo bih da dođete u Kragujevac, pa da vidite prvo kako ste prošli na izborima, pošto ste dobro radili, da ste jedva prošli cenzus na izborima, pošto sete dobro radili, a da smo mi osvojili apsolutnu većinu, jer smo u Kragujevcu radili. U Kragujevcu će biti "Fijat", iako to vama teško pada, u Kragujevcu će se uložiti te investicije, iako vam to teško pada. Znam da ćete vi i onda nešto ružno reći o onima koji su na vlasti, jer će oni i tada biti tu. Vama sve vreme smeta jedan čovek koji nije u mojoj stranci, to je gospodin Dinkić. Sve vreme vam je to cilj. Nije vama cilj ova priča zbog priče. Vama uvek smeta neko ko ima viziju, ko ima snagu, ko sme da se uhvati za nešto vruće. Jeste, jao. Dakle, vama smeta što je u Kragujevcu trenutno budžet veći nego niški, a bio je dvostruko manji pre četiri godine. Vama smeta sve što je napredno u Kragujevcu. Obzirom da vam to smeta, možete da pričate šta god hoćete, ali će se desiti ono što će se desiti, i neće biti samo "Fijat". Nemojte govoriti u budućem vremenu, jer da ste hteli da pričate istinu, vi biste rekli šta piše u ugovoru, pa biste rekli šta je čiji zadatak u sledećoj, pa u onoj tamo godini, a ne biste pričali odoka, kako pričate. Kad već pričate o poljoprivredi, jedno prosto pitanje - gde ste bili do pre šest meseci? Kragujevac sve vreme ima agrarni budžet, koji je za ovu godinu 120 miliona dinara. Zamislite da ste vi u vašoj vladi imali približan budžet. To su, gospodine, neistine i mnogo toga ćete tek čuti u replikama ili diskusijama naših poslanika. Ako smo mi predmet ove sednice, nije vam dobro, jer ova vlada i vizija ove vlade je takva da vam ništa ne vredi ta priča. Dobili ste onoliko poslanika koliko ste dobili, ali zapamtite, sledeći put nećete imati nijednog.
Reč ima ministar spoljnih poslova u Vladi Republike Srbije Vuk Jeremić. Nemate prava replike na repliku. Nije povređen Poslovnik. Narodni poslanik je dobio repliku i iskoristio je. Narodni poslanik Veroljub Stevanović dobio je pravo na repliku. Nije dobio pravo da govori o povredi Poslovnika. Narodni poslaniče, molim vas da zauzmete mesto. Dobićete reč kada budete dali osnov za repliku. Izvolite, zauzmite svoje mesto. Molim vas da ne ometate govornike i ministra. Hvala vam.
Poštovani narodni poslanici, želeo bih da odgovorim na neka od pitanja koja su poslanici opozicije postavili ovde. Ipak, glavna tema današnje rasprave je situacija na Kosovu, rekonfiguracija međunarodnog civilnog prisustva u pokrajini i odnos ove države prema onome što verujem da je možda i najvažnije državno pitanje ove države, a to je pitanje odbrane ustavnog poretka, pitanje odbrane suvereniteta i teritorijalnog integriteta naše zemlje. Godina 2008. je bila godina velikih izazova. Rekao bih i najdramatičnija godina političke tranzicije u Srbiji. Izuzetno sam zadovoljan, zato što iz te godine izlazimo ojačani, odnosno izlazimo pokazavši celom svetu da smo jedno zrelo demokratsko društvo koje je u stanju da podnese i najteže udarce i da je odbranom demokratije, odbranom zakona, odbranom ustava u stanju da odbije i najteže udarce na sebe. Mi smo 2008. godine preživeli direktni atak na ustavni poredak Srbije. Preživeli smo pokušaj secesije dela naše teritorije, preživeli smo ilegalno proglašavanje nezavisnosti od strane kosovskih institucija 17. februara ove godine. Srbija je na ovaj pokušaj urušavanja ustavnog poretka reagovala mirno, reagovala je diplomatski i reagovala je pravno, reagovala je politički i time učinila presedan u balkanskoj istoriji. Ne samo novijoj balkanskoj istoriji, već rekao bih uopšte u balkanskoj istoriji, a to je da se na ovakav izazov, na ovakvu provokaciju, na ovakav udarac odgovara svetski, odgovara diplomatski i odgovara koristeći svoje pravo suverene države i članstva u institucijama međunarodne zajednice. Moje je mišljenje da su prethodna Vlada Srbije i ova Vlada Srbije, koje su bile suočene sa ovim izazovom, na ovo odgovorile prilično dobro, snažno, jasno, nepokolebljivo. Politika koju je prošla Vlada zacrtala, kada je reč o KiM, jeste politika koju i ova Vlada sprovodi u delo. Dakle, naša kosovska politika je politika punog kontinuiteta. U samom temelju te politike je korišćenje svih pravnih, političkih i diplomatskih sredstava u odbrani ustavnog poretka ove zemlje. Najvažniji korak koji smo u 2008. godini preuzeli u međunarodnoj areni je naš nastup u Generalnoj skupštini UN. Pošto smo odabrali da Kosovo branimo međunarodnim pravom, odlučili smo da tu bitku prenesemo u arenu međunarodnog prava, odnosno u Međunarodni sud pravde. Da bi to uradili morali smo da dobijemo podršku celog sveta, odnosno većina zemalja članica Ujedinjenih nacija trebalo je da stane iza Srbije u ovom pokušaju da pravnim sredstvima odbranimo ustavni poredak i teritorijalnu celovitost cele zemlje. Iako su mnogi gajili skepsu prema tome, iako su mnogi mislili da to nije moguće, prethodna Vlada i ova Vlada su činile sve što je u njihovoj moći da dobiju većinu. Mi smo dobili većinu u Generalnoj skupštini i sada će se pred Međunarodnim sudom pravde razmatrati pitanje pokušaja secesije od strane jednog dela teritorije suverene zemlje. U odbrani nacionalnih interesa Srbije postigli smo i nešto više. Ovo je prvi put u istoriji Međunarodnog suda pravde da Međunarodni sud pravde razmatra pitanje secesije jednog dela teritorije neke suverene države. I kako bude sud pravde odlučio u ovom slučaju, to će biti presedan za sve ostale slučajeve u 21. veku. Stvar smo postavili tako da sada i pred Međunarodnim sudom pravde, ako i Generalnoj skupštini možemo da računamo na podršku velike većine zemalja članica Ujedinjenih nacija. To ćemo nastaviti da činimo i u budućnosti. Drugi veliki izazov pred kojim smo se našli je pitanje rekonfiguracije međunarodnog civilnog prisustva u našoj južnoj pokrajini. Ta rekonfiguracija je počela nelegalno, bez mandata Saveta bezbednosti UN, i po formiranju nove Vlade 7. jula našli smo se u jako teškoj poziciji. Proces rekonfiguracije je počeo bez pristanka Srbije. Proces rekonfiguracije je počeo na način da se Euleks praktično razmesti po delu teritorije Republike Srbije bez odluke Saveta bezbednosti, sa mandatom da sprovodi Ahtisarijev plan i sa ciljem da izgradi nezavisne institucije tzv. Republike Kosovo. To je naravno za Srbiju bilo potpuno neprihvatljivo. Za ovu vladu je to potpuno neprihvatljivo. Uveren sam i da za svaku buduću Vladu Srbije bilo koji akt koji direktno urušava ustavni poredak naše zemlje neće biti prihvatljiv. Zbog toga smo ušli u pregovore. Diplomatskim putem smo se angažovali sa predstavnicima međunarodne zajednice i rezultat je na kraju, po meni, više nego dobar.
Gospodine ministre, izvinite, moram iz tehničkih i poslovničkih razloga da obavestim poslanike da ćemo raditi posle 18 časova, do završetka jedine tačke dnevnog reda koju imamo. To moramo, po Poslovniku, učiniti do 16 časova. Izvinite, molim vas.
Hvala, gospođo predsednice. Rezultat naših diplomatskih napore je sledeći - rekonfiguracija je potvrđena u Savetu bezbednosti, na eksplicitan način međunarodno civilno prisustvo se obavezalo na statusnu neutralnost pod okriljem UN i uz puno poštovanje Rezolucije 1244. Rezolucija 1244 garantuje suverenitet i teritorijalni integritet Srbije. Rekonfiguracija međunarodnog civilnog prisustva ne urušava ustavni poredak Srbije i to nije bilo lako postići. Pregovori su bili teški. U nekom trenutku je pretilo i da dođe do prekida tih pregovora. U nekom trenutku je postojala opasnost da međunarodna zajednica pred nas postavi neki uslov koji je za ovu zemlju nemoguće prihvatiti. Do toga nije došlo. Mi smo se izborili za rekonfiguraciju koja potvrđuje politiku Srbije prema Kosovu, rekonfiguraciju koja je zasnovana na Rezoluciji 1244, koja ne zadire u suverenitet i teritorijalni integritet Srbije. Za to smo dobili 15 glasova u Savetu bezbednosti. Zemlje koje su priznale Kosovo, zemlje koje nisu priznale Kosovo, sve zemlje su stale iza te rekonfiguracije u Savetu bezbednosti. Mislim da je u tom trenutku to bilo najbolje što je moglo da se postigne, naša crvena linija je bila Ustav Republike Srbije i tu crvenu liniju nismo prešli. Gospodin Samardžić i drugi poslanici opozicije su pominjali izjave određenih funkcionera EU, funkcionera zemalja članica EU, u kojima se govori o tome da je Euleks ovakav ili onakav, da nije statusno neutralan, da je on tu da bi sproveo Ahtisarijev plan. Mogao bih ovde da citiram izjave koje govore potpuno suprotno. Postoje funkcioneri EU, postoje funkcioneri zemalja članica EU koji kažu upravo obrnuto. Šta očekujete drugo od predstavnika zemalja koje su priznale Kosovo? Pokušavali su do sada, i pokušavaće u budućnosti da nas slome, da nam nametnu nezavisnost Kosova. Naš je zadatak da se protiv toga borimo. Naša snaga nije velika. Mi nismo supersila. Mi smo jedna mala zemlja koja koristi sve pravne institute i sve diplomatske resurse koje ima u međunarodnoj areni da bi odbranila svoju teritoriju, da bi odbranila svoj Ustav, da bi odbranila svoje istorijsko pravo. Ali, najjače oružje koje u toj odbrani imamo, i tu želim da se obratim pre svega vama, gospodo narodni poslanici, najjače oružje koje imamo je državno jedinstvo. Bez državnog jedinstva ne verujem da ćemo uspeti u ovoj borbi. Velika je sila protiv nas i ako ne budemo jedinstveni, kao što smo do sada bili, nisam siguran da ćemo moći da budemo uspešni u nastavku ove borbe. Svaka prethodna Vlada, svaka prethodna Skupština je postizala jedinstvo kada je reč o ovom pitanju, pitanju KiM, to mora da uradi i ova. Ako ne bude jedinstva, nećemo uspeti kakva god da je politika. Gospodo narodni poslanici, u ovoj zemlji postoji vlast i postoji opozicija. Normalno je da opozicija kritikuje vlast i to je potpuno u redu. Međutim, kada je reč o Kosovu, kada je reč o ovom istorijskom, državnom, nacionalnom, za neke i duhovnom pitanju, tu moramo da imamo jedinstvo i tu opozicija treba da podrži vlast. Svaki put do sada je opozicija podržavala vlast. Mi smo pobedili na izborima, mi smo dobili većinu,mi smo dobili pravo da kreiramo politiku ove zemlje, a od vas tražimo solidarnost, od vas tražimo podršku po samo jednom pitanju, a to je pitanje Kosova. Kritikujte nas za sve ostalo, a što se tiče Kosova, pomozite nam da kreiramo politiku. Mislim da je ova rasprava dobra, mislim da je plodotvorna, mislim da možemo da uzmemo mnogo toga iz kritika koje ste nam danas uputili. Spremni smo s vama da razgovaramo, spremni smo da primimo svaku kritiku, spremni smo da formulišemo politiku o Kosovu u dogovoru sa vama, ali na kraju krajeva, Vlada je ta koja kreira politiku. Molim vas da nas podržite i da stanete iza jedinstvene platforme koja za svoj cilj ima očuvanje ustavnog poretka ove zemlje. Ne može Kosovo da se sačuva ni bez demokrata, ni bez radikala, ne može ni bez naprednjaka, ni bez narodnjaka, ni bez socijalista, ni bez manjina, ni bez bilo koje druge partije, G17 i svih ostalih partija u ovoj Skupštini. Moramo biti jedinstveni. Verujte nam, branimo ustavni poredak, branimo ga najbolje što možemo, branimo ga diplomatskim sredstvima, postigli smo neke opipljive rezultate. Da li smo mogli bolje? Verovatno jesmo, svako može bolje. Ali, molim vas, podržite nas, jer bez podrške cele Srbije Kosovo neće biti odbranjeno. Kritikujte, primićemo kritiku, uzećemo u obzir kritiku, ali na kraju potrebno nam je jedinstvo. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Reč ima gospodin Samardžić, kao predstavnik predlagača tačke. Molim vas, pravo na repliku u ime poslaničke grupe imaju isključivo šefovi poslaničkih grupa i po tom osnovu će dobiti gospodin Todorović i gospodin Jovanović reč. Molim vas, morate sesti na mesto. Molim vas, nemate reč. Molim vas, gospodo narodni poslanici, vi znate da pravo na repliku imate ako je poslanik rekao nešto što je uvredljivo, govorio je ministar. U ime poslaničke grupe može govoriti predsednik. Kako je Verko dobio reč, ne znam. Dobićete reč gospodine Aligrudiću i vi. Dozvolite prvo da predlagač kaže šta ima da kaže. Izvolite, gospodine Samardžiću.
Za ovo obećanje, predsednice Narodne skupštine, uzeću reč, jer stvarno je red da se radi po Poslovniku, kolega Popović ima pravo na repliku i mislim da je to u redu.
Gospodine Samardžiću, kada vi budete predsedavali, onda ćete vi biti odgovorni za vođenje sednice. Molim vas, dozvolite da vodim sednicu.
U redu. Samo sam izrazio svoju nelagodu što sam stao za ovu govornicu umesto gospodina Popovića. Toliko sam hteo da kažem i hvala vam. Dakle, kratko ću reagovati na ono što je ministar spoljnih poslova govorio i krenuću od onoga sa čim je on završio, a to je taj apel za državno jedinstvo. Naime, to je jedna priča koja ne drži vodu, koja je prazna priča. Državno jedinstvo oko KiM se gradilo jedno vreme, jedno vreme je čak i dalo neke rezultate, nije to ni kratko trajalo, bar dve godine, a onda se rastočilo. Rastočilo se na iskušenju na koje je EU stavila Srbiju. EU je, ne govoreći ovo što kažem, ali dajući takav znak, Srbiji rekla - ili Kosovo ili EU. Jedan deo Vlade se opredelio za Kosovo, a jedan deo Vlade se opredelio za EU i tako se ono rastočilo. O tome se zaista mora reći nešto vrlo konkretno. Naime, mi u ovoj skupštini nismo imali prilike četiri meseca da usvojimo rezoluciju o KiM. Od kraja 2005. godine do negde 2007. godine, ova skupština je usvojila pet rezolucija o KiM, i sa vrlo pristojnim većinama, od 200 do 220 poslanika. To je zaista ilustrovano jedno državno jedinstvo. Međutim, mi imamo situaciju da ne možemo da usvojimo rezoluciju, da vladajuća većina dva puta izlaže rezoluciju i da je povlači, da ministar pokušava, post festum, doduše, da privoli druge poslaničke klubove da prihvate tekst rezolucije i to ne uspeva. Reći ću vam zbog čega. Samo zbog toga što je vladajuća većina sve učinila da se u tekstu te rezolucije ne nađe jedna reč i jedna stvar, a to je Euleks. Tu je ministar za KiM i mi smo par puta razgovarali o tome, može da potvrdi ili da demantuje ovo što govorim. U tom grmu leži zec. Problem se, dakle, koncentriše oko Euleksa i nije važno šta ko priča nego šta ko radi. Ova Vlada ima jednu, tako da kažem, politiku izgleda. Ona daje jednu fasadu svega onoga što radi, a ponajviše na planu odnosa sa međunarodnom zajednicom povodom KiM. Velika se priča priča i velika se radnja radi iza te priče. Odnos priče i radnje je dijametralno suprotan. Dakle, priča se da se Kosovo nikada neće izdati, da će se održati suverenitet i teritorijalni integritet Srbije itd, a radi se na pregovorima sa predstavnicima međunarodne zajednice ili konkretno rečeno zapadnih sila, koje zapravo samo traže od Srbije da da dobar pozitivan znak, zeleno svetlo, za ono što oni čine na KiM. Šta oni čine na KiM, to je sasvim jasno, mislim da u to nikoga ovde ne moramo da ubeđujemo. Oni su doneli jedan plan za nezavisnost KiM. Oni su počeli da se ponašaju po tom planu bez odobrenja Saveta bezbednosti. Oni su doveli već prethodnicu misije Euleksa. Savet bezbednosti je odbio 2007. godine prihvatanje Ahtisarijevog plana. Već su stavili Srbiju pred svršen čin i Srbija tu zaista ništa nije mogla da učini. Ne mislim da je tu Srbija imala bilo kakve šanse da nešto konkretno učini protiv jednostranih akata zapadnih sila, protiv te feta complete politike. Ono što je Srbija učinila, a što nije smela, i to je replika ministru Jeremiću, jeste da je zapravo počela da prihvata tu igru i tu politiku, i da prihvata i akcije, i predloge i dokumenta, štaviše, gde se zapravo daje odobrenje za ono što zapadne sile čine. To je dakle sasvim jasno. Molim i ministra spoljnih poslova i agencije za odnose sa javnošću, Vladine i nevladine, da objave Predsedničko saopštenje konačno našoj javnosti, da vidimo kakve mi to garancije imamo za ono što smo tražili. Kaže se - počela je rekonfiguracija Unmika, a da Srbija u tome nije učestvovala, pa sad Srbija kao učestvuje uz odobrenje Saveta bezbednosti. Da vidimo to odobrenje, molim vas. Da li tu postoji bilo koja rečenica o Euleksu? Da li se Euleks tu pominje? Euleks se, gospodo, tu uopšte ne pominje. Da li se pominju tih famoznih šest tačaka? Tu se ne pominje šest tačaka, šest tačaka su deo onog izveštaja Ban Ki Muna. Taj izveštaj, kao što sam maločas rekao, nema nikakvu pravnu snagu. To je samo popis činjenica i ništa više. U tom izveštaju našao se i aneks albanske strane, isto onih šest rečenica u kojima oni kažu: "Ne prihvatamo ni Rezoluciju, ni Euleks, ni UN, jedino su za nas važni SAD, EU i NATO". Dakle, to je ono što smo mi dobili. Hoću da vam kažem da nismo ništa dobili. To je ta velika pregovaračka igra o kojoj ministar spoljnih poslova ponovo ponavlja priču, kao da čitamo novine i gledamo televiziju. Dakle, ponovo se farba ružičastim bojama ta fasada iza koje postoji jedna jasna stvar - Euleks se stacionirao na Kosovu i Metohiji nedelju dana pre nego što je Vlada Srbije to odobrila. Nedelju dana pre toga našoj javnosti se govorilo da će Unmik da ostane u srpskim sredinama u oblasti policije, pravosuđa, carine itd. Unmik se, gospodo, iselio sa Kosova i Metohije. Unmik je predao svoje nadležnosti, i rezervisane i specijalne, iz Rezolucije 1244 Privremenim institucijama, pa ih je preneo, na osnovu plana Martija Ahtisarija i institucijama Kosova, sve dok nisu napravili taj svoj ustav. Ostalo je još par desetina Unmikovih službenika, koji treba ovde da izigravaju neki kontinuitet sa Unmikom. Unmik se povlači. Ostaće nekoliko policajaca i izričito u Planu šest tačaka za carine konkretno stoji: doći će Unmikovi carinici na administrativni prelaz 1 i 31 i radiće po Unmikovim uredbama, ali to će važiti 60 dana od kad carinici dođu. Čitajte te dokumente. Dakle, molim vas, objavite Predsedničko saopštenje. Ako vam je teško da ubedite novine da objave ceo izveštaj Ban Ki Muna, objavite one tačke koje, zapravo, pokrivaju taj program šest tačaka. Dakle, u pitanju je ponovo jedna prevara. To je naš glavni problem. Nije problem što je Srbija slaba, nejaka i nemoćna da se odupre onome što joj se događa. Reč je o tome da tome pogledamo u oči i da vidimo šta možemo da uradimo, da vidimo da li možemo i kako da se odupremo. Ako već pričamo o tome da nećemo kapitulirati, onda to ne treba ni da činimo. Ne treba to da činimo narodu ili javnosti iza leđa, tako što ćemo korak po korak, ispunjavajući uslove SAD i EU, da prihvatamo te razne inicijative: SSP, Euleks, dobrosusedske odnose sa Kosovom i Metohijom. To su čl. 15, 16. i 17. SSP. Mi ćemo morati to da ispunimo. Na to nas upozoravaju. To što mi citiramo strane državnike jeste samo ilustracija onoga što mi govorimo. Neka ministar Jeremić citira nekog važnog britanskog, francuskog ili nemačkog državnika koji je rekao nešto u korist nama, koji nije potvrdio da je Euleks po planu Martija Ahtisarija ili da Kosovo nije nezavisno. Ne mogu oni to da učine iz prostog razloga što su priznali Kosovo i Metohiju. To je najelementarnija činjenica. Da li možemo da je sakrijemo od naroda? Da li možemo da sakrijemo od naroda činjenicu da mi sa tim državama, ne sarađujemo nego zaključujemo vrlo dugoročne, složene i dalekosežne međudržavne ugovore? O tome se, gospodo, radi. Nemojte kriti ono što radite, to je jedina moja poruka u ovom trenutku sa ovog mesta. Radite to otvoreno i nemojte lakirati stvari, frazama diskutovati o ovako važnim stvarima. Činjenice se znaju iako ih ne objavljujete, činjenice se znaju iako kontrolišete štampu i medije koji to ne smeju da objave. Evo moj test. Neka bilo koji medij objavi Predsedničko saopštenje, neka bilo koji medij za narednih dan-dva objavi šest tačaka iz izveštaja Ban Ki Muna, pa ćemo otvoriti javnu diskusiju o tome. To je moje pitanje. Na kraju, statusna neutralnost. Dakle, jedna fraza koja je neodrživa sa stanovišta interesa naše zemlje. Ne može nijedna misija UN koja dolazi na tlo Srbije, na njen deo koji je međunarodno priznat, na Kosovu i Metohiji biti statusno neutralna. To je praktično negiranje Rezolucije 1244. Mi znamo da oni nisu statusno neutralni, nego su oni vrlo statusno pristrasni. Oni su tu došli da ostvare status Kosova kao nezavisne države. Dakle, to je jasno kao jedan i jedan = dva. Tek polazeći od ovih premisa, mi možemo razgovarati otvoreno i graditi to famozno državno jedinstvo. Nemam ništa protiv, za to sam, ali ne zatvarajući oči pred činjenicama nego gledajući tim činjenicama pravo u oči.
Zahvaljujem, gospodine Samardžiću. Ima reč gospodin Vuk Jeremić, ministar.
Hvala vam, gospođo predsednice, hvala, gospodine Samardžiću. Želeo bih da pojasnim par stvari iz svog izlaganja. Počeću od ovoga da je državno jedinstvo narušeno time što je Srbija stavljena pred izbor: Kosovo ili EU, i da se jedan broj stranaka, partija, poslanika, kako god hoćete, opredelio za Kosovo, a drugi za Evropu. Gospodine Samardžiću, mislim da sa te strane niste u pravu. Spreman sam da primim kritiku i spreman sam da saslušam i da uzmem u obzir mnogo toga što ste sada rekli, ali jednu stvar ne, a to je da se ova vlada opredelila kada je reč: Kosovo ili EU. Ova vlada nema pravo, duboko sam uveren i nijedna vlada Srbije ne bi imala pravo da se opredeli po tom pitanju. Nijedna vlada Srbije ne bi imala pravo da odustane od Kosova i Metohije, jer je to zacrtano u Ustavu. Neka bi vlada možda mogla da se odrekne evropske budućnosti, jer to nije zacrtano u Ustavu, ali ova vlada to neće učiniti. To neće učiniti ni pod kakvim okolnostima, jer jedina prosperitetna budućnost i za Srbiju i za zapadni Balkan je budućnost u EU. Kao što se nikada, ni pod kakvim okolnostima, nećemo odreći odbrane ustavnog poretka, koji podrazumeva odbranu teritorijalne celovitosti i suvereniteta ove zemlje nad celokupnom teritorijom. To je naša platforma, to je naš prioritet kada je reč o spoljnoj politici, nećemo od toga odustati. Mogu da vam kažem da, što se tiče izveštaja Ban Ki Muna, on je javan izveštaj i možete ga naći u javnom domenu na Internetu. Što se tiče Predsedničkog saopštenja, ono je isto tako javno. Sada ću vam dati kopiju tog predsedničkog saopštenja, pa ga stavite vi u novine. On je javan, mogli ste da ga stavite u novine i ranije. Savet bezbednosti je podržao rekonfiguraciju međunarodnog civilnog prisustva u Pokrajini zbog toga što je Srbija rekla da je crvena linija to da se bilo koja međunarodna misija na Kosovu i Metohiji mora ponašati tako da ne zadire u Ustav Srbije, da ne narušava Rezoluciju 1244. Euleks se sada razmešta na Kosovu pod okriljem UN, uz puno poštovanje Rezolucije 1244, gospodine Samardžiću, to možete da pročitate, to ste, na kraju krajeva, na početku i pročitali u tački 50 izveštaja generalnog sekretara. Još jednom, izjave britanskih, nemačkih, francuskih, niste spomenuli zvaničnika, naravno da one nisu takve da navode vodu na mlin onoga što mi želimo da postignemo kada je reč o Kosovu, zbog toga što su oni priznali Kosovo. Ali, šta sada mi treba da radimo? Treba da radimo sa onim zemljama koje nisu priznale Kosovo u okviru EU i u okviru međunarodnih institucija, da stavimo klipove u točkove toj velikoj sili koja je okrenuta protiv nas, a to nećemo uraditi tako što ćemo se prepucavati u ovoj skupštini i spočitavati jedni drugima i optuživati jedni druge za de fakto priznanje Kosova. Kažete, ne treba da potpisujemo bilo kakve ugovore, državne ugovore sa Britanijom, Francuskom, Nemačkom. Kako mislite da budemo prosperitetna država koja geografski obitava na teritoriji Evrope, na kontinentu Evrope, bez da potpisujemo ugovore sa Nemačkom, Britanijom i Francuskom? To moramo da činimo. To moramo da činimo na takav način da ono ne zadire u suverenitet i u teritorijalni integritet naše zemlje. Kao što ni ona vaša prethodna Vlada u kojoj ste vi bili to nije činila, ni ova Vlada neće učiniti ni jedan korak koji bi za implicitnu posledicu mogao imati urušavanje ustavnog poretka ove zemlje. Falite nam, gospodine Samardžiću, trebate nam u pregovaračkom timu. Trebate nam svi u pregovaračkom timu. Moramo da budemo jedinstveni kada branimo Kosovo. Kako mislite da ga sačuvamo bez vas? Kako mislite da ga sačuvamo bez državnog jedinstva? Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Gospodin Samardžić ima reč, izvolite.
Gospođe i gospodo narodni poslanici, zanima me koji je to javni domen na kome se može naći Predsedničko saopštenje i izveštaj Ban Ki Muna. Razume se, postoji javni domen na globalnom planu i tamo sam ga i našao. Dakle, išao sam na sajt Saveta bezbednosti i našao sam te dokumente. Nije reč o tome. Reč je o tome da se radi ono što se i ranije radilo kada se pregovaralo o Kosovu i Metohiji, a to je da se naša javnost odmah obaveštava o onome šta se zbiva. Ako se vode pregovori, onda bar treba nešto reći o tome, ne svaki detalj, meni je jasno šta su pregovori, ali se može reći o čemu se generalno tu radi. Ako dođe do usvajanja nekog dokumenta koji je za ovu zemlju važan, pa i presudan, onda je u najmanju ruku važno da se na RTS-u Dnevnika 2 on pročita, pogotovo ako je tako kratak i jasan, kao što je Predsedničko saopštenje. Tvrdim da je ovo zapravo bila politika sakrivanja onoga što se postiglo ili bolje rečeno, sakrivanja onoga što se nije postiglo na ovim pregovorima. Mislim da nam nije ovde potrebna patetika državnog jedinstva i odbrane Kosova itd. Došli smo u jednu duboku fazu i dalekosežnu fazu, gde tačno vidimo šta ko radi i šta ko zastupa. Reč je zapravo o činjenicama i rezultatima. Nije najvažnije što se jedna vlada raspala i što je druga napravljena. To se događa i stabilnijim državama negde u polovini mandata, a verujte da bi se to dogodilo i nekoj jako stabilnoj državi, kao što je Francuska, kada bi neko hteo da joj oduzme Korziku. Ta bi vlada sigurno pala ako ne bi obezbedila jedinstvo. Reč je zapravo o rezultatima. Vidite, za sada Kosovo svakako ide van Srbije uz pristanak Vlade. Zašto? Zato što je Vlada pristala da potpiše Euleks koji ima zadatak da ostvari nezavisno Kosovo. To je kao jedan i jedan dva. Drugo, rekao sam da je dilema bila za nekoga ili - ili, ili EU ili Kosovo. To je zapravo bila nametnuta dilema od strane EU. To nije ni njena izvorna politika. To je bila politika SAD i EU je dobila da je izvrši i ona je to uzela da završi sa balkanskim Indijancima kako je znala i umela. Tako se i ponaša, kao kolonista na Divljem zapadu. Mi smo ovde zapravo bili kao Indijanci ili naši pregovarači. To znači, dopustili smo da nas prevedu žedne preko vode, da nam daju neke papire, da se u tim papirima ama baš ništa ne garantuje, da mi to prihvatimo, da oni kao sa nama nastave saradnju na evropskim integracijama, ali mi da pustimo da oni rade na Kosovu šta god hoće. O tome treba da govorimo. To je zahtev EU. Što se tiče vladajuće koalicije, za sada ona se nije opredelila za evropske integracije, a protiv Kosova. Po onim rezultatima o kojima možemo do sada da sudimo, ona je u izboru niti - niti, ona nema ni evropske integracije, ni Kosovo. To je ono što je najžalosnije. Mi nismo dobili ni najmanji pomak u evropskim integracijama zato što smo se odrekli Kosova. Zamislite vi pregovaračku situaciju u kojoj se trguje. Pa onda se nešto mora dobiti. Ne kažem da to treba činiti sa Kosovom, ali zamislite hipotetički šta smo dobili. Mi smo dobili početak početka. Pazite, Privremeni sporazum stupa na snagu automatski po potpisivanju SSP od strane dve strane. Dakle, ne mora da se ratifikuje SSP da bi stupio na snagu, vreme se štedi tako što se trgovinski deo sporazuma daje na primenu odmah. Srbiji to nije učinjeno. Ona je jedina kojoj je to stavljeno na led, suspenzija do daljnjeg. Imali ste Samit EU, Evropski savet, pre toga Savet ministara o toj stvari, nisu oslobodili primenu trgovinskog sporazuma. Mi kao Indijanci, pijani od viskija koji smo uzeli pre nego što smo počeli da pregovaramo, kažemo nije važno, mi ćemo ga primenjivati. Vi ne morate, vama je teško, pošto još nije haški uslov ispunjen, kao Holandija i Belgija tu nešto rade. Molim vas, iza Holandije i Belgije stoji veći broj jakih, uticajnih država članica koje su vodile politiku EU u vezi sa Kosovom. To je sasvim jasno. Dakle, nema nikakvog rezultata, a bojim se da ga neće ni biti. Ne volim da argumentujem iz budućnosti. To smo danas puno puta čuli. Gospodin Verko Stevanović je rekao, biće "Fijata" ovde, videćete. Dobro, možda će biti, to bih želeo, to volim, ne mogu nikog da ubedim da će biti, ne mogu nikoga da ubedim da mi nećemo sutra ući u EU. Strahujem da nećemo po onome što vidim. Ali, o čemu mi pričamo? Znate vi kakva je razlika između ulaska u EU postajanjem države članice i početka primene prelaznog SSP. To je razlika od 1.000 svetlosnih godina. To je razlika koju mi teško možemo uopšte da zamislimo. Mi nismo počeli da putujemo tim putem zato što EU to neće i ne da. Šta smo dobili za to što smo dali Kosovo? Ništa. Možda je i o tome reč. Hajde, izađite, pa kažite u čemu je dobitak od šest meseci za koji ste žrtvovali Kosovo. Prekinuli ste kontinuitet politike sa prethodnom vladom koju smo zajedno vodili. Razišli smo se, prosto, zato što su jedni smatrali da ne treba leći na rudu, a drugi su rekli, dobro, možda ćemo nešto dobiti. Šta ste dobili? To je moje pitanje. Ništa. Šta ćete dobiti u izgledu? Slušajte, na Savetu ministara EU, na Evropskom savetu pre sedam dana to nije bila tema ni pod "š", to je jedna polurečenica, to se odlaže do daljnjeg. Odlagaće se tako godinama i godinama. Dakle, ne govorim o nama i o našoj želji i o našim strategijama. Govorim o tom našem partnerstvu sa EU. EU je rešila, pošto je videla da država popušta, da stegne do kraja i u tome je stvar, što više vi popuštate, to će oni više da stežu. Stezaće dotle dok ne dođe kaiš do grla i do poslednje rupe. Onda ćemo možda i dobiti nešto u nekakvom Beogradskom pašaluku ili u nekoj Srbiji koja neće biti ni za šta. Niko vas ne poštuje ako popuštate ovoliko koliko popuštate. Nije ovo vreme kada se moglo Srbiji reći da vodi politiku kršenja ljudskih prava, nedemokratsku politiku, nametanje ustava, ratove itd. Ovo je vreme demokratske Srbije. Ne bi argument ni najveće sile protiv demokratske Srbije mogao da bude jak ukoliko bi ona bila jedinstvena. Ona ima pravo da bude jedinstvena na temi suvereniteta i teritorijalnog integriteta. To je ono što je osnovno pravilo EU. Ona se sastoji od država članica koje čuvaju svoj suverenitet i teritorijalni integritet kao zenicu oka svoga, kako se kaže, dan-danas kada postoji ta uska i tesna integracija. Pa, zašto se Britanija ne odrekne Gibraltara kada već granice nisu važne u EU? Zato što brani svoj suverenitet i teritorijalni integritet ispred Španije, kojoj ne pada na pamet da to zatraži. Postoje jasni odnosi, integracija ide dalje u nekim drugim stvarima i tako se država poštuje. Mi sami sebe pljujemo u toj stvari, lako se odričući dela teritorije. EU to odgovara zato što mora da završi posao koji je dala SAD. Pitanje je bilo koliko možemo da izdržimo. Da smo mogli da izdržimo duže, imali bismo staru Vladu. Nova Vlada je okrenula list, počela da vodi drugačiju politiku, počela je da popušta, koliko god se to taži. To je za svaku kritiku. Ali, postavljam jedno pragmatično pitanje – šta smo dobili? Ništa. Ili, šta ste dobili, vi koji zastupate evropsku dogmu? Ništa niste dobili, samo iluzija, obećanje i ništa više. Dakle, pitanje ili – ili ne postoji u stvarnosti. Neko je rekao – ili Kosovo ili EU, ali nije na to mislio. Zapravo, hteo je da dovede do toga da se napravi ovde Vlada koja će reći „i - i“, a neće joj se dati ni jedno ni drugo. Na Kosovu nemamo gotovo nikakav uticaj, ni na naše institucije koje smo, kako-tako držali. To se polako raspada. Našiljudi se guraju u naručje institucija nezavisnog Kosova, ne plaća se policija, ne plaća se carina, carinski službenici, sve ono što je, dakle, bila odluka i zaključak Vlade od 22. ili 23. februara ove godine. Dakle, i ono što imamo i što držimo napuštamo da bismo uverili Brisel kako smo ispravni, štaviše ortodoksni u ispunjavanju naših obaveza. Ništa nam ne daju. Prema tome, tom politikom nećemo nikuda stići. Mislim da je ona porazna i da, ako je ikako moguće, i ova vlada, mada je to čista utopija, treba da počne pomalo da preispituje. Ovaj razgovor dobar je i zbog toga. Mislim da će ipak biti nešto zabeleženo.
Zahvaljujem, gospodine Samardžiću. Reč ima ministar za KiM, gospodin Goran Bogdanović.
Poštovana predsednice, poštovani narodni poslanici, slušajući profesora Samardžića stiče se utisak da bukvalno ova vlada ništa nije uradila na Kosovu, da je ova vlada promenila politiku prema KiM, da ova vlada ne razmišlja na način da zaštiti Srbe na KiM, da je ova vlada izdajnička vlada, da je spremna da proda Kosovo. To apsolutno nije istina. Potpuno razumem politiku mog prethodnika, znači, mi se zalažemo, profesore Samardžiću, i za Kosovo i za Evropu, za razliku od vas koji se zalažete možda samo za Kosovo. Principijelno nemam ništa protiv takve vaše ideje i stavova. Ali, budite sigurni, pre svega želim da pošaljem poruku i vama, poštovani poslanici, i Srbima na KiM, da Srbija ne odustaje od KiM, ne odustajemo od naše mirne, diplomatske, pravne borbe za očuvanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta na prostoru KiM i, naravno, ne odustajemo od ekonomskog jačanja srpske zajednice na prostoru KiM. Apsolutno nije tačno da Ministarstvo za KiM, pre svega, koje je zaduženo za jačanje institucija države Srbije na prostoru KiM, nije ništa uradila. Podsetiću vas da smo mi posle dve godine po prvi put počeli da plaćamo materijalne troškove osnovnim i srednjim školama, da smo po prvi put obezbedili na vreme ogrev, setveni materijal, da smo po prvi put počeli lokalnim samoupravama da prebacujemo sredstva koja mogu da jačaju njihove institucije, tj. institucije države Srbije na ovom prostoru. Takođe, podsetiću vas da smo po prvi put održali seminar za edukaciju i predsednika opština, njihovih zamenika, sekretara opština, i, naravno, čitavih izvršnih veća. Mnogo puta se ovde danas provlačila teza da mi dajemo Kosovo ni za šta, da smo spremni da se olako odreknemo svega toga. Takođe, odgovorno tvrdim da to nije istina. Kolega Jeremić je to vrlo lepo ovde ilustrovao i pokazao. Iskoristiću priliku da vam, pre svega, objasnim ono što piše u izveštaju generalnog sekretara Ban Ki Muna oko šest tačaka. To su vrlo bitne tačke. Profesore Samardžiću, vi to znate odlično, jer smo nekada to zajednički tražili. Mi smo to tražili i 2000. i 2001. godine u razgovorima sa Unmikom. Međutim, tada nisu hteli da nam popuste, da nam dozvole. Sada smo uspeli u razgovoru sa UN i smatram da ovo što smo postigli u dogovoru sa UN pre svega mnogo znači za srpsku zajednicu. Jer, prosto rečeno, Srbi po prvi put se mogu direktno pitati ko će biti njihov komandni kadar u koaliciji, koje sudije će davati u Unmik sudovima. Po prvi put će se ubirati porezi, carine i PDV, gde će ići direktno lokalnim srpskim opštinama. Po prvi put će Kfor čuvati administrativnu liniju, po prvi put smo se izborili, još ćemo u daljim razgovorima uspeti da naše kulturno-istorijske spomenike, takođe, čuva naša policija. Kada kažem naša policija, koja je u KPS-u, gde je komandni lanac kod međunarodne zajednice, gde ćemo polagati račune međunarodnoj zajednici. Znači, nećemo direktno primati komandni lanac od Prištine i tzv. države Kosovo. To su veliki uspesi koje smo mi postigli u dogovoru sa Unmikom. Naravno, postoji i druga faza koja je, takođe, vrlo teška i biće sigurno, jer nas neko iskustvo uči, koje smo imali sa Unmikom, gde nismo mogli da u implementaciji mnogo učinimo, ili nije do kraja sprovedena implementacija nekih dogovora. Ali, budite sigurni da će ova vlada učiniti sve da ovo što se dogovorila oko šest tačaka bude sprovedeno na terenu. To je crvena linija ispod koje ova vlada neće ići. Jer, ova vlada ništa neće učiniti protiv interesa Srba na KiM. Ova vlada ništa neće učiniti da Srbi dole ispaštaju zbog nekih stvari, koje žele nažalost da nam imputiraju predstavnici nekih političkih partija. Takođe, vrlo bitno je da istaknem da će ova vlada nastaviti jačanje institucija države Srbije na prostoru KiM, i mi to radimo, mi to svakodnevno radimo. Tako da apsolutno ne stoji činjenica da smo mi dole dezavuisali te institucije, da smo mi dole prevarili srpski narod i da ništa ne činimo za taj narod. To se može videti svakodnevno na terenu. Mi smo uradili ne samo za ovih pet meseci, uradili ste i vi prethodno, gospodine Samardžiću, isto dosta, naravno, mi smo nastavili taj kontinuitet, finansiramo i dalje sve dole. Prema tome, neprihvatljivo je da vi, koji ste zajedno sa mnom i sa gospodinom Jeremićem vodili borbu u pregovorima i učestvovali u svim tim procesima, koristite i danas KiM u dnevno-političke svrhe ili za prikupljanje nekih jeftinih političkih poena, što može samo, nažalost, da šteti Srbima i drugim nealbancima na prostoru KiM. Hvala.
Reč ima gospodin Dragan Todorović, šef poslaničke grupe SRS. Izvinite, predlagač pre toga, nisam videla da ćete ponovo. Vi možete u svakom momentu.
Poštovani narodni poslanici, ne moramo ići u svaki detalj, ali je bitno ovo što je ministar Bogdanović rekao, pomenuo je plan – šest tačaka, prosto mi je dao osnov da kažem ovo što hoću u vezi sa tim. Naime, taj plan – šest tačaka, za koji se nadam da će biti preveden ili objavljen u našoj štampi, nije veliki, možda ima oko 2,5 strane. Tu je šest oblasti. Zapravo, taj plan garantuje neke posebne interese za Srbe kao nacionalnu manjinu na nezavisnom Kosovu. On je tako napravljen. Jednostavno nemate nikakve veze Srba sa KiM sa maticom Srbijom, sa Srbijom kao matičnom državom, jer taj plan od šest tačaka u oblasti policije, carine i pravosuđa, pre svega one tri oblasti, o njima ništa ne govori, zapravo govori o posebnoj zaštiti koja će trajati neko vreme. Čak se kaže za carinu da će režim trajati 60 dana. Inače, policija i po planu šest tačaka i carina, carinska služba i pravosuđe funkcionišu po kosovskim zakonima, što je sasvim normalno, jer Kosovo je preuzelo nadležnosti od Unmika. Euleks mu ne uzima nikakve nadležnosti jer Euleks dolazi da pomogne da oblast policije, pravosuđa i carine bolje funkcionišu. Zbog toga će za neko vreme, neizvesno koliko dugo, komesar policijski Unmika biti taj koji će imenovati Srbina za šefa policijske stanice ili podstanice. Još neke pogodnosti tu postoje. Ono što je najjasnije, a to malo ko čita, zato molim bar ministre da pročitaju taj tekst, u tom nesretnom planu Martija Ahtisarija, u Aneksu 2, imate određene pogodnosti za nacionalne zajednice, to su nacionalne manjine, gde se zapravo i kaže da će u oblastima koje naseljavaju manjine i u opštinama koje su većinski naseljene manjinama biti policijske stanice koje će po etničkoj strukturi odražavati tu opštinu, da će se komandiri birati po posebnom postupku itd. Dakle, ako smo zadovoljni time da Srbe pomognemo kao nacionalnu manjinu na Kosovu, što nam program šest tačaka daje, onda u redu, onda to tako treba reći. Nemojte govoriti to su naši građani, jer naši građani, naši državljani se drugačije štite, ali ako su to građani državljani neke druge države potencijalno, ne naše, onda najviše što se njima može učiniti jeste da im se daju neka posebna manjinska prava. To je ili-ili. Ne možete njih tretirati kao svoje građane, a izlagati ih zakonima druge države. To je sasvim jasno, carina, policija, pravosuđe će raditi po zakonima Kosova. Što se tiče saobraćaja i infrastrukture, kontrole granica i zaštite nasleđa SPC, tu u šest tačaka apsolutno ništa nije rečeno. Videćete da je to jedan otvoren dijalog. U dijalogu je glavna stvar. Čiji dijalog? Pa, dijalog između Beograda i Prištine. To se zapravo traži. Moraju Beograd i Priština po zamisli, čak imate i uvod u ovaj deo, gde se kaže strane su razmotrile i zadovoljni smo time, šest tačaka. Dakle, očekuje se od njih da posredstvom specijalnog predstavnika UN, i to će biti poslednji zadatak specijalnog predstavnika generalnog sekretara, posle toga će otići, jer Euleks će vladati tim delom Kosova, da će on zapravo posredovati i praviti medijaciju u razgovorima Beograda i Prištine o tim stvarima. To je zapravo plan i program i to treba otvoreno reći. Možda nema problema u vezi sa time, ali ne možemo raspravljati tako što ćemo sakriti ili prikriti ovu činjenicu koja se lako nalazi u tom tekstu. Zato vas još jednom molim, objavite ga u našoj štampi, možda će to i građane zainteresovati da ga pročitaju na srpskom, i ono famozno Predsedničko saopštenje, gde nema ničega i nikakvih garancija za Srbiju u pogledu Euleksa itd, posebno ovaj plan od šest tačaka, pa da vidimo da li je to zaštita manjine u susednoj državi ili je to zaštita naših građana.
Zahvaljujem, gospodine Samardžiću. Gospodin Dragan Todorović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, pre svega da vam pročitam plan 113, koji kaže: "Odredbe ovog poslovnika o radu na sednici Narodne skupštine primenjuju se i na sve druge učesnike na sednici, pored narodnih poslanika, a shodno se primenjuje na sednicama odbora i drugih radnih tela Narodne skupštine". Prema tome, gospođo predsedniče, da li ovde govori ministar ili bilo koji drugi predstavnik Vlade, narodni poslanici imaju pravo po Poslovniku da se jave i na repliku, i po Poslovniku. Mislim da nećete izgubiti ništa od toga ukoliko budete poštovali Poslovnik. Naprotiv, mislim da možete doći samo u situaciju da se nepotrebno stvori atmosfera u Skupštini Srbije koja neće dovesti do, nadam se, rešenja kojima težimo svi. Da se vratim na repliku, pre svega vezano za gospodina Vuka Jeremića. Ali, pre nego što vama odgovorim, samo da postavim pitanje gospodinu Bogdanoviću, da li je ovde govorio kao ministar Bajrama Redžepija ili kao ministar Mirka Cvetkovića? Znate, moramo neke stvari da razjasnimo. Ljudi, nemoguće je da jedan čovek može da zastupa tako različite stavove kao što je slučaj gospodina Bogdanovića. Pazite, on je bio u vladi čoveka koji je rekao da je njemu cilj nezavisno Kosovo i Metohija i to je bio sve do 2004. godine. Prema tome, ipak o nekim stvarima morate da vodite računa. Što se tiče vas, gospodine Jeremiću, vi kažete da ste na proglašenje nezavisnosti KiM dali jedini mogući odgovor - demokratski odgovor. Gospodine Jeremiću, odgovor možete da date samo na osnovu Ustava, a on nije ni demokratski, ni nedemokratski, nego je onako kako Ustav piše, a Ustav u članu 8. piše da je teritorija Republike Srbije jedinstvena i nedeljiva. Imaju i drugi članovi Ustava koji regulišu to stanje. Ovako kada mi kažete da ste dali demokratski odgovor, onda se setim dolaska Borisa Tadića iz Amerike u januaru 2007. godine, u predizbornoj kampanji kada je izjavio da je nezavisnost KiM realnost, da je to činjenica i da s time moramo da se pomirimo. U tom smislu prihvatam da je to demokratski odgovor. Kažete da ste ponovo pitanje preneli u UN, u Savet bezbednosti i da ste, prihvatanjem misije Euleksa, ponovo pitanje KiM vratili u UN. Nije tačno, obrnuto, vi ste iz UN pitanje KiM prebacili na Evropu, na EU. Onda se pitate ... (Predsednik: Vreme.) Oduzmite, ako je moguće, vreme poslaničkoj grupi SRS, tako da nećete biti oštećeni. Šta će uraditi Evropa? Uradiće isto ono što je uradila pre 100, 200, 300, 500 godina, što radi kroz celu svoju istoriju. Koje su najveće kolonijalne sile na ovoj kugli zemaljskoj? Zemlje Evrope: Engleska, Francuska, Španija, Portugalija itd. Vama to ne treba objašnjavati. Zar ste zaboravili Berlinski kongres 1878. godine, tada je ta Evropa jedan deo jedne suverene države dala drugoj državi na upravljanje na 30 godina da bi tamo sredila stvari. Tada Srbija i Crna Gora nisu bile u situaciji da odgovore na silu. Ne zameramo mi vama što ne možete da odgovorite na silu. To ne može niko normalan da vam zameri, ali zameramo vam zašto pristajete na ucene. To je osnovni problem. Zašto obmanjujete građane Srbije, ili je to samo obmana? Pristajanjem na Euleks pitanje KiM definitivno ste izmestili iz Saveta bezbednosti, odnosno iz UN i preselili ga u EU, koju ništa ne obavezuje. Misija Euleks će sprovoditi plan Martija Ahtisarija. Nema tu nikakve dileme. Ništa mi od vas ne bi tražili, jednu jedinu stvar, Rezolucija 1244. Da li hoćete na silu? Pa, oni to mogu, pristali vi ili ne, ali ako hoćete da tražite pristanak Srbije, samo na osnovu Rezolucije 1244. Kako možete da pristanete da pregovarate sa onima koji ne ispunjavaju svoje obaveze. Čime oni objašnjavaju da ne ispunjavaju Rezoluciju 1244? Da li ste vi njih pitali - gospodo, da li piše to na papiru? Kako možete da tražite od nas Srba i od Srbije da ispunjavamo obaveze, a vi ne ispunjavate? Dodatno, ministar vojske i predsednik Republike traže reviziju Kumanovskog sporazuma, navodno da bi se ukinula zona bezbednosti. I tu se krije velika prevara, zato što i u Kumanovskom sporazumu nedvosmisleno stoji da je to administrativna granica Srbije sa Autonomnom Pokrajinom KiM. Ako bude došlo do revizije izbaciće se Autonomna Pokrajina KiM. To su sve stvari koje vi svesno činite obmanjujući građane Srbije i polako omogućavate da KiM polako klizi ka nezavisnosti. Molim vas, dajte odgovore na jednostavna pitanja. Po kojim zakonima, pravilima će raditi Euleks? Da li će to biti na osnovu Ustava KiM i zakona KiM, ili će to biti na osnovu Ustava Srbije i zakona Republike Srbije? Ne možemo se ovde igrati non-stop pokušaja da se obmanu građani Srbije. Recite građanima Srbije - takva je i takva situacija, mi ne možemo, nismo u stanju, i mi ćemo to razumeti, ali nemojte da nas obmanjujete. To je problem sa ovom vladom, to je problem sa Borisom Tadićem, što sve vreme pokušava da obmane građane Srbije, kako bi se zadobio eventualno neki politički poen, kako bi se ponovo pred nove izbore prevarili građani Srbije i da nastavite da radite ono što radite već osam godina. Hvala.
Reč ima ministar Vuk Jeremić. Samo bih htela, gospodine Todoroviću, da kažem da ste pročitali član 113. pogrešno - odredba ovog Poslovnika o redu na sednici, a ne o radu. Termin je "red". Izvolite, gospodine ministre.
Želim da se zahvalim i gospodinu Samardžiću i gospodinu Todoroviću na ovoj kritici. Mislim da ima dosta toga što bi trebalo raspraviti ovde. Pre svega, mislim da svaka kritika na ovu temu jeste konstruktivna i da bi je trebalo saslušati. Nijednog trenutka nemam sumnju u najbolju nameru i gospodina Samardžića i gospodina Todorovića da doprinesu kreiranju državne politike, nadam se, na kraju jedinstvene državne politike koju će ova država upotrebiti u odbrani svog suverenitet i teritorijalnog integriteta. Upravo zbog toga bih hteo da odgovorim na neka od ovih pitanja, jer pre svega mislim da je ovde po sredi nesporazum nego suštinska konfrontacija. Mislim da ovde nemamo suštinsku konfrontaciju. Mi svi ovde želimo isto. Ne verujem da sedi bilo ko u ovoj skupštini ko za svoj cilj ima urušavanje ustavnog poretka naše zemlje. Možemo imati ovakvo ili onakvo mišljenje po pitanju Kosova, ali ne verujem da ima snažnih podržavalaca nezavisnosti KiM, odnosno urušavanja ustavnog poretka ove zemlje, koji su od naroda izabrani da sede u ovoj skupštini. Možemo se politički svađati i možemo prebacivati loptu jedni drugima, možemo jedni druge kritikovati, ali duboko verujem da je narod ove zemlje izabrao parlament u kome bar po tom jednom pitanju treba da postoji visok stepen jedinstvenosti. Pitali ste me, gospodine Todoroviću, oko demokratskog odgovora na pokušaj narušavanja ustavnog poretka, pa želim da to pojasnim. Mislili smo na odgovor koji ne podrazumeva upotrebu oružane sile. To je naša politička odluka, gospodine Todoroviću. Ova Vlada je napravila političku odluku da odbrani ustavnog poretka pristupi metodima koji ne podrazumevaju upotrebu oružane sile. Neka druga vlada, koja bi eventualno bila izabrana na nekoj drugoj političkoj platformi, imala bi ustavno pravo da upotrebi oružanu silu. Ne verujem da bi to uradila bilo koja vlada, ni neka vlada koju vi predvodite u budućnosti. Verujem da upotreba oružane sile u ovom trenutku i pod ovakvim okolnostima nije u interesu građana Srbije, odbrana ustavnog poretka pravnim, političkim i diplomatskim sredstvima jeste. Mi verujemo da je to politički prioritet. Nastavićemo sa takvom politikom i za takvu politiku tražimo od vas podršku. Duboko verujem da je Kosovo jedno od onih tema gde je zaista, pokušaću da se ne ponavljam mnogo puta, potrebno državno jedinstvo u okviru ove institucije. Mi imamo većinu. Vlast po definiciji ima većinu, opozicija je u manjini. Mislim da kada je reč o Kosovu bi trebalo da ukrstimo mišljenja i zato je ova sednica dobra i zato je sve ovo što ste nam rekli jako korisno. Nisam očekivao da ćete imati nerazumevanje na neka od ovih pitanja. Koristim ovu priliku da pojasnim neke od tih nesporazuma. Verujem da nakon ukrštanja mišljenja, nakon odluke Vlade kakvu bi trebalo politiku voditi po pitanju KiM bi opozicija trebalo da Vladu isprati. Jednoga dana ćemo mi biti opozicija verovatno vama, tada ćemo vas pratiti kada je reč o kosovskoj politici. DS veruje da je po pitanju Kosova neophodno uspostavljanje državnog jedinstva, a da Vlada treba da bude ta koja kreira politiku. Uzmemo od vas mišljenje, pokušamo da ga integrišemo do najveće moguće mere i posle toga se odlučimo šta je politika Vlade, ali i od vas očekujemo podršku. Od vas očekujemo da budete lojalna opozicija kada je reč o KiM. Ne tražimo razumevanje ni za jedno drugo pitanje, za KiM tražimo. Ne bi bili izabrani velikom većinom građana Srbije da smo neko ko za svoj cilj ima urušavanje ustavnog poretka i odvajanje Kosova od Srbije. Nemamo, borićemo se svim pravnim, legalnim, diplomatskim, političkim sredstvima za odbranu ustavnog poretka i teritorijalne celovitosti zemlje. Što se tiče Euleksa, što se tiče rekonfiguracije, mi smo se izborili da Rezolucija 1244 bude u potpunosti podvučena, zacrtana i da Euleks mora svoje delovanje u našoj južnoj pokrajini da ima uz puno poštovanje Rezolucije 1244, to je eksplicitno, kažu dokumenti potvrđeni, odnosno podržani od strane Saveta bezbednosti. Nije tačno da smo iz Njujorka, iz UN premestili u Brisel. Borili smo se do kraja da Euleks mora da podnosi izveštaje Savetu bezbednosti. Nisu hteli. To stoji na papiru, to stoji u odluci Saveta bezbednosti, da oni moraju da podnose te izveštaje. Mnoge stvari stoje u odlukama Saveta bezbednosti koje nisu poštovane u svetu. Naša zemlja je, na kraju krajeva, bila bombardovana bez odluke Saveta bezbednosti. Prema tome, neko može da odluči da ne poštuje ono što je doneo Savet bezbednosti, ali mi nemamo boljeg, odnosno nemamo veću šansu da se izborimo za naše interese nego da se diplomatskim sredstvima izborima da nešto bude zapisano u dokumentu koji podrži Savet bezbednosti. Da li će na kraju sve članice Saveta bezbednosti odlučiti da poštuju ove odluke Saveta bezbednosti, to ne znamo. Neke zemlje su nas bombardovale bez odluke Saveta bezbednosti, neke zemlje bombardovale su neke druge zemlje bez odluke Saveta bezbednosti. Prema tome, da budemo svesni, nije sve što je napisano u odlukama Saveta bezbednosti ono što svi na kraju krajeva poštujemo. Naše je da se izborima da tako nešto piše, a mi smo se izborili da je međunarodno civilno prisustvo u našoj južnoj pokrajini rekonfigurirano odlukom Saveta bezbednosti, ima obavezu da redovno izveštava, kao što je to činio Unmik. Savet bezbednosti UN, i svaki put ćemo biti na Savetu bezbednosti, kao što smo svaki put bili i do sada na Savetu bezbednosti. Nećemo dozvoliti, kao država članica UN, da se bilo šta učini sa našom implicitnom saglasnošću što će za efekat imati urušavanje ustavnog poretka ove zemlje, urušavanje demokratije zasnovane na, na demokratski način, usvojenom ustavu, ali zato nam treba vaša pomoć. Treba nam pomoć vas, treba nam pomoć gospodina Samardžića, trebate nam u pregovaračkom timu, trebate nam, ne možemo bez vas. Hvala vam na kritici, ali trebate nam u timu, svi nam trebate u timu.
Zahvaljujem, gospodine Jeremiću. Gospodin Samardžić ima reč.
Poštovani narodni poslanici, nemojte se ljutiti, ali ovom izazovu za pomoć stvarno ne mogu da odolim. Naime, da smo mi vodili raspravu o Kosovu ovakvu jula, kada je opozicija, 108 potpisnika, dala inicijativu da se vodi rasprava povodom rezolucije, mogli bismo da budemo mnogo otvoreniji i benevolentniji prema budućim potezima Vlade. To je bio juli. Inicijativa je bila još u junu. Krajem jula je skupština počela da radi. Mogli smo krajem jula i početkom avgusta mogli da vodimo ovakvu jednu raspravu, vrlo otvorenu, i da ponudimo pomoć, zašto da ne. Vi imate Vladu, mi smo opozicija, izvolite naše mišljenje. Međutim, posle tri, četiri ili pet meseci, možda i šest, ovo sada deluje nekako post festum, pošto je sve završeno sada ministar traži pomoć. To je jako u vezi sa onim što je on rekao o demokratskim sredstvima vođenja takve politike. Objašnjenje ministra je jako jednostavno. Kaže - odricanje od oružanih sredstava jeste demokratsko vođenje politike. O oružanim sredstvima niko nije ni govorio, ali neupotreba oružanih sredstava u ovom slučaju nije apsolutno dovoljna da bi se vodila demokratska politika. Ovo je primer vođenja nedemokratske politike prema Kosovu, jer mi šest meseci nismo imali na Skupštini raspravu o tome. U tome je problem. Nudili smo nešto što nismo zvali demokratijom, nego smo zvali redovnim skupštinskim postupkom. Predlog rezolucije, izvolite raspravu, uzmite šta hoćete, ostavite šta hoćete, nastavimo raspravu za mesec, dva, tri. Vlada je po Ustavu dužna da formuliše i vodi i unutrašnju i spoljnju politiku i u tome je samostalan. Posle skupštinske rasprave, usvojila se rezolucija ili ne, ona bi vodila mesec, dva, tri, pa bi ponovo došla na Skupštinu. Sada kada nije ništa dobila u svojim aktivnostima koje su, sa unutrašnje strane gledano, apsolutno nedemokratske, netransparentne, bez rasprave, ne znamo o čemu se radi. Dan-danas, pošto su odluke donesene, nemamo te odluke SB prevedene i objavljene na našim sajtovima, na našim elektronskim medijima, u našim štampanim medijima. I sada se vodi nedemokratska politika, sa unutrašnje strane gledano, prema KiM. Mogu samo da kažem da je ovaj poziv ministra spoljnih poslova načelno u redu, da je on možda i plemenit, ali ne možemo suditi po namerama, vrag je odneo šalu. Moramo suditi po delima. Ta dela su katastrofalna po stanje KiM i odnosa Srbije prema KiM. Nikad nisam upotrebio reč - izdaja. KiM je predato na tanjiru nekom drugom. Možda ne toliko ni Albancima, i oni ne znaju šta se događa tamo, nego zapadnim silama koje imaju svoje čvrste interese u tome. Da vas podsetim, oko tih zapadnih sila, proširenje EU više nije dominantno u okviru politike proširenja. Proširenje EU već dve ili tri godine je u domenu spoljne i bezbednosne politike EU. Ona o tome odlučuje. Razmislite malo o toj činjenici kolike su nam šanse za proširenje, a šta dajemoza to. Prilika je da se tako nešto čuje na ovoj skupštini i zato ona može da posluži, zato je ona i nastala. Ovo je predstavnički organ naroda, na njemu se govori, a da li neko sluša, to ne znamo. Vlada bi trebalo da sluša. Žao mi je zaista, prošlo je vreme, donete su odluke, mi smo u minusu i ne možemo pomoći u toj stvari. Možemo samo ne da kritikujemo Vladu, nego da je pozovemo na odgovornost za ono što je uradila, bez javnosti Srbije, bez Skupštine Srbije, bez demokratskih sredstava. Stvar je gotova, vaza je polomljena, ne možemo je zalepiti, možda možemo samo da kupimo neku drugu.
Zahvaljujem, gospodine Samardžiću. Gospodin Čedomir Jovanović, replika.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Cvetkoviću, poštovane ministarke i ministri, čl. 101. i 104. su povređeni. Niti nas predstavnici Vlade, na čelu sa predsednikom Vlade, razumeju, niti u svojim odgovorima koji su posledice nerazumevanja poštuju dostojanstvo Skupštine. Nismo mi tražili ovde od predstavnika Vlade obrazloženje za ono što se u prošlosti desilo, ali je jasno da obrazloženja, koja su za nas prihvatljiva, Vlada ne može dati. Potpuno je besmisleno u pravdanju tražiti prostor za buduću saradnju. Tražili smo jednu viziju, i viziju od vas, gospodine Cvetkoviću, i viziju od vas, gospodine Jeremiću, a ne pozive na lojalnost. Hvala lepo, ne trebaju nam ambasadorska mesta, ali nam treba odgovor na pitanje - s kojim pravom ste odlučili da nas konfrontirate sa celom EU pokazujući razumevanje za stepen ljudskihprava u Iranu. S kojim pravom? Da li je o tome ikada razgovarano na nadležnom odboru Skupštine ili je to cena za podršku koju dobijamo u jalovom projektu šminkanja kosovske istine. Gospodine Cvetkoviću, isto očekujemo od vas, šta će vaša Vlada preduzeti, pre nekoliko sati je Ustavni sud prihvatio našu inicijativu, da li će Vlada nastaviti pregovore na čelu sa šefom kabineta gospodina Jeremića, koji je valjda u istom rangu kao i potpredsednik Vlade zadužen za ekonomiju? Mislim na pregovore sa ruskim partnerima. Oni koji su na početku naše nove tragedije, koja traje 20 godina, rekli da je Kosovo najskuplja srpska reč, nesvesno danas, kroz poteze Vlade, dobijaju potvrdu za tako nešto, s tim što je u međuvremenu cena postala jako niska, pa umesto zaklinjanja na vernost u politici koja je, s jedne strane oslonjena na mit, a sa druge strane na fikciju, hajde onda da dobijemo odgovore na nekoliko jednostavnih istina. Vaša Vlada je sama govorila o lopovluku na Kosovu. Kosovo je postalo paravan za sve što je nedopustivo. Ako nema snage da se definiše politika koja će biti drugačija od ovog što smo preživali u prošlosti, onda ste vi sami sebe, kao članovi Vlade, osporili više nego bilo ko iz opozicije. Nikada nije bilo u poslednjih nekoliko godina jedinstva po pitanju kosovske politike, ne zato što mi to nismo želeli, nego što su i prethodne vlade bile nesposobne, kao i ova trenutna. Nisu mogle da definišu javni interes kao središte tog okupljanja, nego se u središtu tog okupljanja valjda pronalazila ljubav i nada nekog ko se nalazi u Vladi da će Kosovo biti onakvo kako ga on zamišlja. Od toga ne zavisi sudbina Kosova, nego od sposobnosti Srbije da bude organizovana i ozbiljna država, što u prošlosti nije bila. Euleks je na Kosovo došao, gospodine Jeremiću, da bi radio posao koji više ne može da radi srpska država, a koji još uvek nije u stanju da radi kosovska država, koju je priznala većina članica zemalja EU. Posle 49 priznanja, vi ste odlučili da proterujete 50. i 51. ambasadora, ambasadora susedne Crne Gore i ambasadora susedne Makedonije, uz poremećene odnose sa Bosnom. Vašu politiku možemo opisati samo kao niz besmislenih konflikata. Ne možemo vam pružiti podršku za tako nešto. (Predsednik: Vreme.). Gospođo predsednice, podsećam vas na rečenicu kojom sam završio svoje izlaganje - povedite računa o dignitetu Skupštine.
Gospodin Vuk Jeremić, ministar.
Hvala, gospodine Jovanoviću, na ovoj kritici. Mislim da je vrlo važno da i ova stvar bude raspravljena. Pomenuli ste nekoliko pitanja, jedno je vezano za ovu temu, direktno kosovsku, što je glavna tema ove današnje Skupštine. Druga je vezana za spoljnu politiku Srbije, kada je reč o regionalnoj politici i kada je reč o našem globalnom nastupu u međunarodnoj areni, odnosno vezano za ljudska prava. Krenuću od ove kosovske, pošto je ona, ipak, glavna tema za ovu današnju sednicu Skupštine. Nije bilo jedinstva, slažem se u ovom parlamentu, ali nije bilo jedinstva kada je reč o kosovskoj politici od kada ste vi član parlamenta, odnosno do kada je vaša partija u parlamentu. Od tada više nema jedinstva, ali je jedinstvo do tada bilo skoro 100%, od tada više nije. Međutim, to nije razlog zašto ne bi mogli da se izborimo za to da ipak dođemo do jedinstvene politike u budućnosti, koliko god to nakon ove rasprave, odnosno do sadašnje tačke u raspravi, izgledalo. Nadam se da ćemo ipak, nakon što razmenimo mišljenja i nakon što ukrstimo mišljenja, želim da verujem, do jedinstvene politike ipak doći. Što se tiče naše regionalne politike, želim da podsetim da su dobrosusedski odnosi jedan od uslova za integraciju u Evropsku uniju i to ova vlada vrlo ozbiljno shvata. Mi imamo tri spoljnopolitička prioriteta. Jedan je odbrana ustavnog poretka diplomatskim sredstvima, s obzirom da nam je on, za razliku od velike većine zemalja, ugrožen. Druga stvar je evropske integracije, a treća stvar su dobrosusedski odnosi, odnosno najbolji mogući odnosi u regionu. Nije bila Srbija ta koja je odlučila da svojim jednostranim aktom uruši ustavni poredak bilo koga od svojih suseda. To su susedi učinili prema Srbiji, odnosno neki od suseda su učinili prema Srbiji. Priznanje KiM kao nezavisne države za direktnu posledicu ima narušavanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta naše zemlje i ukoliko mi na njega ne reagujemo, ako ništa ono diplomatski, tada smo poslali poruku svetu da smo od odbrane ustavnog poretka odustali. Mislim da smo mi pokušali da nađemo jedan dobar balans kada je reč o tom pitanju da reagujemo na način da se građani ove zemlje ne nađu na gubitku. Kada je reč o Crnoj Gori i Makedoniji, pitali ste me za 50-og i 51-og ambasadora, odnosno 50-to i 51-vo priznanje, ono nije došlo u bilo kom trenutku, ono nije bilo usmereno na CG i Makedoniju zbog toga što su oni naši najbliži susedi, ono je došlo u jednom vrlo ozbiljnom trenutku, gospodine Jovanoviću, a to je trenutak nakon što je Srbija odnela pobedu na glasanju u Generalnoj skupštini, da pitanje statusa Kosova premesti iz političke u međunarodnopravnu arenu. To je bio jedan preloman trenutak u kome bi, ukoliko nismo reagovali na takav način, poslali poruku svetu, sada nakon glasanja ko god hoće da prizna Kosovo dobrodošao. Imao sam ozbiljne razgovore sa rukovodstvom i CG i Makedonije u danima pre toga i predstavio sam im opasnost tog njihovog čina. Da su uradili to priznanje dan ranije, što su znali i što smo im eksplicitno predstavili, oni ne bi tada naneli štetu našem globalnom planu za zaustavljanje priznanja KiM-a, nakon što je to prešlo u ruke Međunarodnog suda pravde. Zvaničnici CG i Makedoniji su to znali i učinili su to priznanje sa namerom da nanesu maksimalnu moguću štetu Republici Srbiji. Republika Srbija je na to reagovala diplomatskim sredstvima, kao rezultat našeg nastupa prema njihovom činu, narušavanja ne samo našeg suvereniteta, već i vitalnog interesa koji predstavlja nastavak diplomatske borbe, nastavak diplomatske i pravne bore za očuvanje ustavnog poretka. Nijedan parametar odnosa naše zemlje sa ta dva naša suseda se nije promenio. Gospodine Jovanoviću, ukoliko pogledate ekonomske pokazatelje, oni su isti dan pre priznanja i danas. Ukoliko pogledate saradnju u mnogim oblastima, identična je kao i danas. Da, nema gospođe Anke Vojvodić, bivše ambasadorke Crne Gore u Beogradu, meni je lično žao što je nema, jer je ona bila jedna izuzetna pristojna žena, koja je učinila mnogo za odnose Srbije i CG. Nje nema, sve je ostalo isto kao pre, a rezultat toga što ona više nije tu je da nije došlo do novih priznanja KiM kao nezavisne države. A da je došlo do novog priznavanja, tada bismo bili u situaciji da je cela priča pred Međunarodnim sudom pravde samo jedan nominalni proces. Ne, mi smo našom žustrom, diplomatskom reakcijom učinili da ne dođe do novih priznanja. Ako razgovarate, a znam da razgovarate vrlo često sa predstavnicima stranih zemalja ovde u Beogradu, sa ambasadorima, razgovarajte sa njima. Ambasadori nesvrstanih su mi rekli, na zvaničnom sastanku koji sam imao sa njima, pratili smo šta ćete da kažete posle priznavanja Crne Gore i Makedonije, i da niste ovako reagovali, vrlo verovatno bi jedan broj nas odlučio da to prizna. Ovako smo odlučili da to ne uradimo. Nije to bilo besmisleno ili nije to bilo zarad svađanja. Nijedan građanin Srbije i Crne Gore, sa izuzetkom Anke Vojvodić, za koju ponavljam da mi je jako žao što nije ovde, nije osetio i nije podneo štetu od tog našeg državnog čina, reakcije na nešto što predstavlja direktan atak na naš ustavni poredak u najtežem mogućem trenutku. Prema tome, reagovali smo zbog toga. Što se tiče ljudskih prava, pitanje ljudskih prava je jedno od najvažnijih pitanja i problema sa kojim će se međunarodna zajednica susretati u 21. veku i mi kao konstruktivan član međunarodne zajednice ćemo učiniti sve što je u našoj skromnoj moći da ljudska prava u svetu zaštitimo. Mi smo jedna mala zemlja koja nema neograničene diplomatske resurse. Te svoje diplomatske resurse treba da koristi ekonomično, imajući u vidu šta predstavlja njene spoljnopolitičke prioritete, a prvi spoljnopolitički prioritet Srbije je odbrana ustavnog poretka diplomatskim sredstvima. Što se tiče odbrane ljudskih prava i globalne zaštite ljudskih prava, mi taj svoj doprinos dajemo pre svega u granicama Srbije, koliko možemo, pošto postoji jedan deo u okviru granica Srbije gde ljudska prava nikako nisu zaštićena, a to su ljudska prava Srba na KiM. Mi nemamo administrativni kapacitet da ih tamo zaštitimo. Prema tome, počnimo od nas samih. Počnimo od zaštite ljudskih prava na našoj teritoriji, tamo gde imamo kapacitet štitimo ih iverujem da ih štitimo par ekselans. Na jednom delu naše teritorije se ne štite ljudska prava na adekvatan način. Želim da skrenem pažnju, pre svega, na ljudska prava Srba i ostalih nealbanskih zajednica na KiM. Mislim da bi ova skupština trebalo da posveti daleko više pažnje zaštiti ljudskih prava na svojoj teritoriji, konkretno na teritoriji KiM. Što se tiče Irana, ne znam kakva je situacija što se tiče ljudskih prava u Iranu. Voleo bih da znam kakva je, ali ono što znam je da u okviru organizacije Islamske konferencije, gde ima 50 država, blisko sarađujući sa jednim brojem zemalja, kao što su Indonezija, Iran i Egipat. i mnoge druge, ali istaknuću ove tri, Kosovo je za sada priznalo svega četiri muslimanske države. Mnogi od naših prijatelja koji su priznali KiM i koji su glasali za ovu rezoluciju protiv Irana su učinili sve da izlobiraju Organizaciju islamskih država, koristeći činjenicu da je Kosovo predominantno naseljeno muslimanskim stanovništvom i da zarad muslimanske solidarnosti treba priznati Kosovo. Uz pomoć nekih država članica Organizacije islamske konferencije, mi smo to sprečili. Mislim da ponekada prijatelje treba poštovati. Treba prijatelje kritikovati, ali treba ih ponekada i poštovati. Što se tiče zaštite ljudskih prava, nemojte imati nikakvu dilemu. Zaštita ljudskih prava će za ovu vladu ostati prioritet, ali mi polazimo do samih sebe, polazimo od teritorije Srbije.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Gospodin Aligrudić, a zatim gospodin Ilić.
Ovde se povređuje član 100. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Ne postoje govornici u Narodnoj skupštini koji su prvog i drugog reda. To je pre svega povreda predsedavajućeg koja je učinjena još pre nekih sat vremena, na tome se očigledno i dalje insistira. Da me ne biste razumeli pogrešno, diskusija koja je vođena između predstavnika predlagača i ovde prisutnih ministara, po meni je dobra da se čuje i dobro je da su išli jedan za drugim i izlagali argumente, jer je to zapravo ono što mi želimo. Nikome ne pada na pamet, niti je potrebno da predsedavajući brani pre svega grupu predlagača od procedure kojom se taj predlog raspravlja i radi u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Niko od nas to neće, zbog nas samih, da povredi. Neki put se izađe iz okvira, ali vidite recimo šta mi sve ovde možemo da čujemo. Mi čujemo, recimo, od ministara koji dan-danas, a o nepoverenju Vladi je reč ovde, raspravljaju na način koji vređa dostojanstvo Narodne skupštine. Jedan od ministara izađe i kaže šta po njemu jeste samo i isključivo predmet ove rasprave. Naravno da je formalni podsticaj za ovu raspravu ono što ste uradili sa Euleksom, ono što ste vodili pogrešnu državnu politiku i napravili čitav cirkus kada je reč o pokušaju da se odbrani teritorijalni integritet države. Ali, ono što ste time hteli, to su ljudi prevideli, da izbegnete navođenjem na način u ovom pecanju na diskusiju izbegli ste da se govori o drugom delu priče koji će vas svakako sustići, a to je da zbog trgovine koju pravite, a za koju niste dobili ništa, jer je sve vrlo jasno rečeno ovde, vi od panike ne stižete da obavite ni jedan drugi državni posao. Ova vlada ništa ne radi šest meseci. Ova vlada nije u stanju da pošalje Narodnoj skupštini onoliko zakona koliko je pretila pre šest meseci da bi obasula Narodnu skupštinu zakonskim predlozima. Ova vlada krije mere od narodnih poslanika koje će preduzeti da zaštiti ovu državu od udara ekonomske krize, a ne krije razne papazjanije i gluposti kao što su frižideri, šporeti, koje ne smemo da kupujemo i slično. Šta još krijete? Što se videlo iz prethodne diskusije koju je profesor Slobodan Samardžić jako dobro vodio s vama, krijete kapitalnu stvar, pobegli ste u diskusiju gde mislite da možete da se sakrijete. Krijete kapitalnu stvar. Argumentacija profesora Slobodana Samardžića bi imala pun smisao i ima pun smisao, ali bi bila jasno potkrepljena dokazima koje vi želite da ovde izbegnete. Dajte nam na sto dokument sa šest uslova, odnosno sa šest tačaka, dajte nam izveštaj Ban Ki Muna preveden, dajte nam Predsedničko saopštenje, iz kojih jasno proističe sve ono o čemu mi govorimo, pa će onda svima biti jasno. S jedne strane imate praznu priču, a sa druge strane imate nešto što je potkrepljeno argumentima. Vi od toga hoćete da pobegnete. Pa, mi smo to na početku ove rasprave tražili od vas i vi ste to prenebregli. (Predsednik: Vreme.) Hvala vam.
Zahvaljujem. Gospodin Velimir Ilić, pa gospodin Dragan Todorović, pa gospodin Čedomir Jovanović.
Poštovani narodni poslanici, ova rasprava se odužila, mi slušamo ovde već jako dugo ministra inostranih poslova o problemima koji su pratili pregovarački tim, o uspesima koji su postignuti na diplomatskom planu. Ali, moram nešto da ponovim što sam pre podne rekao. Gospodo članovi Vlade, gospodine ministre inostranih poslova, vi ste napravili nešto što niko u svetu nije nikad napravio, omogućili ste, legalizovali i stvorili tuđu državu u našoj državi, i preko Euleksa to ste ovih dana legalizovali. Ako je to vaš ponos i ako to branite ovde satima i diskutujete, pričate o uspesima, o vašim prijateljima u svetu. Ko su vam prijatelji u svetu? Koja zemlja postoji da s njom izuzetno sarađujete? Da li imamo jednog prijatelja u svetu? Nemamo, gospodo. Sve ste razjurili. Evo, s ovim gasnim sporazumom i sa Rusijom ste se posvađali. Ne znate šta hoćete. Nema niko da stane iza nas. Pričamo, ljudska prava, ljudska prava, naravno, svi smo za poštovanje ljudskih prava. Mi smo se borili ovde, mnogi sa desne strane, bez obzira na neka dalja razmimoilaženja, za demokratiju u Srbiji. Još nije došla demokratija. Još nisu slobodni mediji. Još uvek imamo progone po raznim osnovama. Molim vas, ne poštujete sopstvene odluke, ne poštujete sopstveni sud i zato Vlada mora da ode. Ponovio sam pre neki dan, izvršna presuda manastira Vujan, da ne može da se manastir privatizuje. Manastirsku imovinu i izvor ste prodali. Ljudi su doneli tapiju, sud im je dao presudu izvršnu da ne sme da se proda. Vi ste prodali. Vi šta naumite, vi to uradite, vas ne interesuje ko je iza toga. Ovde vam sede svaki dan radnici Robnih kuća Beograd. Rečeno im je da će im se isplatiti. Što im ne platite? Godinama dolaze rezervisti. Jednima ste dali gde vam je bio interes, gde su vaše opštine, drugima niste. Morate platiti sve ili da niste platili nikoga. Ne možete to pitanje da rešite. Imate ministra odbrane, razrešite taj problem. Neki dan ste ugasili najbolju firmu u Srbiji, Tehnički remontni zavod. To je bila najbolja firma u velikoj, onoj staroj Jugoslaviji. Poslali ste ljude kući. Niko ne zna da objasni gde su. (Predsednik: Vreme.) Rekli smo, prodajete imovinu u privatizaciji, te se vlasnik zna. Pa kažete, rešićemo to kasnije. Kako? (Predsednik: Gospodine Iliću, hoćete li da privedete kraju?) Prema tome, molim vas uozbiljite se ovde da raspravimo o ozbiljnim temama. Nemojte sada da nam se hvalite diplomatskim vašim uspesima. Ponavljam, vaš je uspeh da nemate sada nijednog prijatelja u svetu. Recite koja vam je zemlja prijateljska, da stane iza vas, da nam pomogne, da učini nešto. (Predsednik: Završite, gospodine Iliću.) Nemate. Evo šta vam Holanđani rade, Evropska unija. Ko vam je prijatelj u Evropskoj uniji? Niko, gospodo, nažalost.
Zahvaljujem. Gospodin Čedomir Jovanović. Izvinite Čedomire, Dragan Todorović je pre vas. Izvinite, mislila sam da ste već govorili.
Dame i gospodo narodni poslanici, žao mi je što ministar Vuk Jeremić nije tu, ali jednostavno neke stvari moraju da se kažu. Sve ovo što je uradio Vuk Jeremić, uradio je sa zakašnjenjem od nekoliko meseci, to je problem. Kako onda možemo da vam verujemo? Da je ova sednica održana onda kada je podnet zahtev za rezoluciju o KiM, onda je trebalo da izlazimo i da se sučelimo sa svim činjenicama i argumentima. I to bi bio pravi put i to bio iskreni poziv i uverenje da stvarno želite saradnju sa svim poslanicima u Skupštini Srbije, jer verujem da najveći broj poslanika želi dobro ovoj državi i da bi želeo da doprinese da korake koje preduzima Vlada budu u skladu sa interesima građana Srbije. Između ostalog, na to vas obavezuje i Ustav, član 99. i član 123. Vlada je morala, pre nego što je preduzela ove korake, da stavi rezoluciju na dnevni red i da mi argumentima pokušamo da vas ubedimo da to što ste naumili nije dobro. Šta ste vi uradili? Preduzeli ste sve kako bi nas obmanuli, kako bi razvukli. Navodno, gospodin Bogdanović je razgovarao sa jednom poslaničkom grupom, sa drugom, sa trećom, pa je pisao njihove primedbe. Suštinski samo je jeo vreme, gledao da se to odloži, da mi dođemo u ovu situaciju u koju smo došli. Zašto se niste pojavili 10. novembra 2008. godine u Kosovskoj Mitrovici na sednici Skupštine Zajednice opština Kosova i Metohija? Ko je pozvaniji, nego predsednici opština na Kosovu i Metohiji, da čuju sve namere Vlade i da oni procene da li je to dobro za njih ili ne? Mi možda ovde možemo i da pogrešimo, ali oni sigurno ne mogu da pogreše. Oni znaju u kojim uslovima žive, znaju šta im treba i znaju na koji način to treba da se sprovede. Što niste otišli kada imate tako jake i dobre argumente i to njima ispričali dole u Kosovskoj Mitrovici? Niko od vas se nije pojavio. Još jedna stvar, reče gospodin Vuk Jeremić da upotreba sile nije demokratsko sredstvo. To je tačno, ali koliko znam, za vas Evropa nema alternativu. Šta radi NATO? Da li to on diplomatskim putem ostvaruje svoje ciljeve i svoje interese... (Predsednik: Vreme.) ... ili zločinačkim bombardovanjem, gde god nije u stanju da na drugačiji način postigne svoje interese? Šta ćete onda sa takvim i zašto težite, zašto vam taj put nema alternativu? (Predsednik: Vreme, gospodine Todoroviću.) Postoje države u svetu koje imaju drugačiji pristup. Taj pristup se zasniva na ravnopravnosti, razumevanju, nemešanju u unutrašnje stvari, ali taj pristup sigurno ne možete da nađete u EU i u Americi.
Gospodine Čedomir Jovanović.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, još jedanput, suština politike LDP u ovoj raspravi usmerena je ka definisanju programa koji Vlada ovde treba da ponudi nama, u čijem središtu se nalazi interes građana ove zemlje, koji zajedno možemo ostvarivati. Za nas je ova rasprava besmislena ukoliko je cilj ove rasprave da nas uveri kako treba da iskazujemo lojalnost prema Vladinoj neuspešnoj politici. Niko ne osporava više sve Vladine propale projekte, od posrnulih ekonomskih reformi, reformi političkog sistema, pa do samog Kosova, od života. Jedinstvo na kosovskoj politici se ne gradi oko ideje da je Kosovo paravan i izgovor. To jedinstvo na kosovskoj politici nije postojalo u srpskom parlamentu zbog toga što tu nije bila LDP, nego zbog toga što su stranke u parlamentu, izuzev LDP, uvek mnogo više računa vodile o svojim interesima nego o interesima onih koje su, navodno, zastupali. Više od LDP, kosovsku politiku iza koje je stajao parlament nekoliko puta, osporava sam život na Kosovu. Ako moramo da budemo toliko vulgarni, srpska zajednica na Kosovu, jer je ona prva žrtva te neodgovorne politike. I kada se raspravljalo o Ahtisarijevom planu i kada se vodila rasprava u julu mesecu i kada se pre godinu raspravljalo u svečanom Domu Skupštine Srbije, kada je odbačen i napadnut Euleks, a sada nam se ovde nude argumenti u prilog Euleksa, koje smo mi razumeli i podržali još pre godinu dana. Naša pitanja su bila jednostavna i na njih se moraju dobiti jednostavni i jasni odgovori. Odgovora nema, zato što je preduslov davanja iskrenog odgovora promena politike. Ako nam je Evropa prioritet, onda kroz proces evropskih integracija, mi moramo reformisati svoju zemlju, unaprediti politički život, ubrzati ekonomske reforme, afirmisati društvo. Jedina žrtva višemesečne rasprave u parlamentu biće nevladin sektor koji će ostati bez zakona. Toliko puta smo do sada rekli da je Vlada preuzela odgovornost za upravljanje ovom zemljom da bi zemlju promenila, a ne da bi nastavila da vodi Srbiju šinama koje su postavljene u prošlosti. Nema ništa od jedinstva ako je cilj jedinstva naše međusobno razumevanje, a ignorisanje života. Spoljna politika je pogrešna, jer nas konfrontira sa svetom, konfrontira nas sa našim susedima i ona, zapravo, služi kao izgovor za sve unutrašnje nesposobnosti. Pošto nema ministra, nije pristojno govoriti više o tome, ali pozivam Vladu da se do kraja rasprave izjasni o energetskom sporazumu sa Rusijom i kaže da li je spremna da prihvati sugestiju LDP, osnaženu odlukom Ustavnog suda, i zaustavi proces razgovora sa Ruskom Federacijom, dok se ne dobije odgovor suda na jednostavno pitanje: da li je sporazum u skladu sa našim Ustavom ili ne, istim onim Ustavom koji je sjajan paravan za svaku drugu Vladinu inicijativu? Pokažite poštovanje prema Ustavu tako što ćete obustaviti pregovore sa Ruskom Federacijom.
Gospodin Riza Halimi ima reč, Poslanička grupa manjina.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, poštovani predsedniče Vlade i ministri, čekao sam prilično, imao sam obavezu, pošto sam dva puta bio spomenut u toku današnje rasprave, pa moram prvo o tome da dam objašnjenje. Da prvo kažem, a to se zna, da nisam deo parlamentarne većine, nisam glasao za ovu vladu, kao ni za onu prethodnu, nisam glasao iz onog prvog razloga, ne samo što nisam deo parlamentarne većine, nego što ekspoze premijera nije sadržavao nijednu rečenicu o problematici manjina. Zatim, stvarno ne vidim neke razloge ili uopšte motive za neke dileme koje su iskazane danas povodom mog stava kada je u pitanju zakon o sedištima sudova i tužilaštava. Preko amandmana i u načelu sam izneo moje stavove i preko amandmana se traži ispravka predloga, a zna se da to nije prihvaćeno. Zatim sam, naravno, kao i niz drugih poslanika, ovde tražio da se povuče taj zakon i da se ipak ponudi ozbiljniji predlog koji bi bio prihvatljiv za većinu. Ni to do sada nije urađeno. Otkud onda dileme, da se pojavi kod bilo koga ko je aktivno pratio sednice ove skupštine, da mogu da podržim jedan predlog koji ide na uštrb građana opština Preševo i Bujanovac, u ovom slučaju kada su u pitanju sudovi? Naravno da, kao njihov legitimni predstavnik, ne bih ni u kom slučaju mogao da glasam za predloge koji vraćaju tu sredinu najmanje sto godina u neki raniji period, kada toga tada nije bilo. Drugi niz praktičnih razloga, koje sam ovde u raspravi već izneo, naravno, obavezuju me da ne podržim taj zakon. Međutim, današnja rasprava, ako nisam glasao, nema nikakvog rezona da se mešam u tu priču i ne bih, prvo, podržao, u ovom slučaju zahtev za opoziv ove vlade, jer ipak smatram da treba dati više vremena da se ova vlada pokaže u ostvarivanju programa koja je ovde podnela, a da je do sada bilo nedovoljno vremena. Po meni, ovde ne vidim neko naročito interesovanje da se upravo na tu temu - koliko je Vlada imala do sada rezultata u ostvarivanju programa, u rešavanju životnih problema, nego je gro današnje diskusije ipak na drugoj temi, temi o kojoj smo mi četiri ili pet puta imali prilike da razgovaramo kada su bile u pitanju rezolucije o Kosovu. Ovde, po svemu sudeći, glavnu reč imaju gospodin ministar Jeremić i Bogdanović, a šta je sa ostalima, šta je sa programima drugih ministarstava? Što se tiče Euleksa, moj je stav ovde poznat. Čitavo vreme govorimo o tome da želimo u Evropu i s pravom većina ovde to želi, to je interes, deo smo Evrope, deo smo te civilizacije i vidimo interes direktni za rešavanje životnih problema naših građana. Svi zakoni koji su išli u tom pravcu i naredni period i verovatno ću i dalje da glasam. Ovde ne vidim neku naročitu želju da se istraje na tom putu i da stvarno želimo da se brže integrišemo u evropske tokove. Ovde vidim glavnu temu koliko je Skupština jedinstvena, da li je apsolutna većina ili je gro relativne većine ovde za jedan koncept. Ako je to glavni problem, a ne rešavanje stvarnih životnih problema, onda vidim da je ovde promašena tema. Uopšte ne vidim zbog čega ni predstavnici ove vlade, ni prethodne vlade, preuzimaju hipoteke koju u stvarnosti nemaju. Apsolutno ne vidim ama baš nijednu nijansu razlike između stavova gospodina Samardžića i gospodina Jeremića. Ako je to glavni cilj, gospodo, ova vlada i ovaj parlament su postigli najveći maksimum jedinstva koji može da se postigne, ako je to problem, ako to rešava situaciju ili uopšte ono što je problem i ove države, i naroda i građana ove države. Mislim da ima dosta problema i vidim da nema raspoloženja da se o tome razgovara. Govorimo o Ustavu i o zakonima, upravo sam dokazivao kada je bio zakon o sudovima, da se ne sprovodi zakon, ne sprovodi se Ustav. Tamo je predviđeno da postupak može i na albanskom jeziku da se sprovodi, a toga u praksi nema. Kobajagi Albanci neće to. Otkud pak pa sada Albanci u Preševu, Bujanovcu, Medveđi dobrovoljno su se odrekli tog prava koje im Ustav ove zemlje i zakon omogućavaju i oni se dobrovoljno odriču. Onda nema spremnosti za samokritiku i da se kaže koliko su stvoreni uslovi da stvarno to ustavno pravo, teoretsko pravo i u praksi zaživi. Idemo dalje, Vlada 2001. godine je predvidela integrisanje Albanaca u društveni, politički i državni sistem ove države. Ovde kažem, u Preševu sa 90% Albanaca samo 47% čine Albanci među zaposlenima u državnim organima na opštinskom nivou. Za okružni da ne govorimo, nema žive duše. U Bujanovcu, sa 55% Albanaca, svega 21% je zaposleno u državnim organima i u lokalnoj samoupravi gde imaju primat zbog toga što kao većina imaju veći broj odbornika, samo 31% zaposlenih u administraciji i u svim lokalnim institucijama je zaposlen Albanac. Gde je u pitanju ono što malopre gospodin Jeremić reče da na Kosovu ima problema oko pitanja manjina, a da smo ovde sve rešili. Apsolutno to ne stoji. Mi smo daleko od toga. Drugo je što se prikazuje formalno, teoretski, sasvim je druga situacija na terenu i praksa na terenu. Znači, ono što je 2001. godine određeno kao objektiv, kao cilj, već osam godina se ne ostvaruje. Bilo je tu pozitivnih rezultata u onoj prvoj vladi. Poslednje dve vlade su taj program napustile. Apsolutno se ponašaju kao da je sve rešeno na terenu. Sada vidim umesto onog programa kojim je trebalo integrisati Albance u predlogu za budžet, sada stoji da u ovom slučaju i preko investicija i preko ko zna kakvih drugih aktivnosti, srpsko stanovništvo je ugroženo. Sada treba u situaciji kada od 12 hiljada građana manje u ove tri opštine u popisu 2002. godine u odnosu na 1991. godinu, ima 10.700 Albanaca manje, 1.100 Srba manje, 700 Roma manje. Otkud pada nekom na pamet da ističe samo iseljavanje Srba, a da ih uopšte briga za Rome i Albance? Eto državne politike. Da li to onda afirmiše našu državnu politiku u međunarodnim razmerama? Kakvi se poeni na takav način stiču? Idemo dalje, pa da vidimo oko bezbednosti. Da li na teritoriji ove države u Preševu, Bujanovcu i Medveđi gde formalno nema vanrednog stanja, još uvek se obraća i kontroliše Žandarmerija. U Beogradu se dešava na sat-dva i time završavaju zadatak i povuku se. Tamo je sve vreme dobar deo onoga što se tiče policije preuzela Žandarmerija, čak i deo kompetencija lokalne policije preuzima Žandarmerija. Ovih dana u dvorišta kuća gde se svadbe održavaju ulazi Žandarmerija, kobajagi da štiti. Otkud ta tradicija da policija, a u ovom slučaju Žandarmerija, treba da štiti čovekakoji ima svadbenu ceremoniju? Mislim da ima dosta toga i da se stalno priča o situacijama na terenu, a o pravima manjina, o programu dveju vlade koje su same vlade preuzele 2001. godine, a koje je u dužem periodu blokirano i nema političke volje da se taj program ostvari. Opet, na kraju, ističem, da sam glasovima i Albanaca na tom području došao ovde, došao da rešavam životne probleme. Za sada, otvoreno vam kažem, imam istu ulogu koju su imali naši predstavnici od 1990. do 2000. godine. To je samo da se iznose problemi, a ne i mogućnost da se oni rešavaju. Zato kažem, konačno je vreme da ozbiljno o ovim temama razgovaramo, a parlament je najbolje mesto da se o tome iskreno i ozbiljno razgovara. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Halimi. Reč ima Mićo Rogović, poslanička grupa "Napred Srbijo".
Poštovana predsednice, poštovani predsedniče Vlade, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, demokratski je što ste vi sa moje leve strane u nekom periodu od pre pet-šest meseci formirali većinu neophodnu za rad i vladajuću poziciju od preko 126 poslanika. Demokratski je da mi, pripadnici, tj. članovi opozicije stavimo na dnevni red, a mi zaista to nismo ni uspeli, tj. nas predlagač kao deo opozicije, Srpsku naprednu stranku, niko nije ni pitao, ali ćemo uzeti učešće u ovome i trudićemo se da ne kritikujemo sve ono što vi želite da radite. Ono što je dobro za Srbiju, ne pada nam na pamet da kritikujemo, ono što ste obećali, a što niste ispunili, zaista, i te kako ćemo mi, poslanici Srpske napredne stranke, danas o tome pričati. Pre nego što bih krenuo po tački dnevnog reda, ne mogu a da se ne osvrnem na reči gospodina Arsenovića, koji je za skupštinskom govornicom rekao i pričao o prilikama iz nekih davnih vremena. Da, ali ste vi predstavnici političke grupacije, i to ne govorim ništa lično, već s obzirom na tu starosnu strukturu stanovništva, osetili dobra vremena u ovoj državi. Nemojte da drugima, deci, deci koja će se roditi, sprečite mogućnost i spočitavate naše pravo da pružimo priliku da bolje žive i da oni imaju dobar put od saveza pionira do saveza penzionera. Poštovana predsednice, iskreno se nadam da će u narednom periodu u ovaj cenjeni dom, pretpostavljam i nadam se, stići predlog zakona o zabrani laganja naroda. Zašto ovom govorim? Setićemo se samo predizbornih obećanja ove zadnje vlade i ekspozea gospodina Cvetkovića, a možemo tako da se vraćamo i natrag u 2006, 2003. godinu, a vi kada dođete na red, možemo i o tome da govorimo, i obećanja ovoga tipa - porast broja zaposlenih, radi se, ni manje ni više, o cifri od 200.000 ljudi. Ovih dana neke tajne službe, preko svojih ljudi koje su kupile uglavnom firme po Vojvodini, vrše akcije masovnog otpuštanja radnika i bez obzira na sve mere koje je Ministarstvo rada i socijalne politike preduzelo, to i bez ove namere i bez upliva tajnih službi ne može se sprečiti otpuštanje radnika Srbije. Porast zarada zaposlenih i penzija. Ako uporedimo rast penzija i rast zarada i pad vrednosti domaće valute, periodično, ona u ovom periodu od zadnja dva do tri meseca iznosi od 10 do 22%. Mostovi ili kilometri autoputeva i sve ovo kada govorim, još jednom napominjem da Srbiji trebaju i autoputevi i investicije, ali se u svojim izlaganjima osvrćemo samo na obećanja i na ono što je trebalo da uradite. Od ovih obećanja, vezano za mostove i autoputeve, periodično i etapno se otvarala obilaznica oko Beograda i sleduje nas arbitraža za autoput Horgoš-Požega, a poznato je da Srbija nema, nažalost, nekih uspeha u međunarodnoj arbitraži. Zagrljaj Evrope i putovanja bez viza; i mi iz SNP nemamo ništa protiv ovoga, ali da je i sve to tako, da li je naša administracija i naše službe spremne da građanima izdaju nove putne isprave? U to smo se uverili. Najveća, kao planina laž, posao sa "Fijatom". Obećana proizvodnja od nekoliko miliona automobila godišnje. Izvesno je da će taj broj automobila biti negde oko 58.000. Nekoliko hiljada dogovorenih radnih mesta, do cifre od 400 ljudi, koji će sklapati, po rečima ministra ekonomije i regionalnog razvoja, neki mali auto, verovatno će to biti "punto". Ulog "Fijata" u startu sa 700 miliona i države od 200 miliona evra, do toga da naša država preuzima obaveze od 80%, što je, moraćete priznati, veliko breme za našu državnu administraciju, i 20% italijanske firme, koja do današnjeg dana nije dala garanciju za navedeni iznos, računajući da će verovatno iz fondova EU dobiti sredstva za ovaj posao. Krađa je delo koja se zakonski sankcioniše, ali se kod nas zakon ne primenjuje kada su velike krađe u pitanju. Ovo dolazi kada se u fazi zaborava istisnu iz svesti izborna obećanja i laži, i to dođe kao vrhunska operacija. Uz sve ovo, visoki državni činovnici i ovih dana kažu da kriza kod nas ima fenomen psihološke prirode i da će nas prava tek stići. Drugi, posle jednoglasno usvojenog restriktivnog budžeta u Vladi, kažu - da treba ići na novi politički dijalog. Sve se radi o istim članovima tj. o članovima iste vlade. Najmoćnije zemlje prave planove kako da spreče krah bankarskog i berzanskog sistema, kolaps automobilske i kompletne industrije, drastična opuštanja radnika i preduzimaju niza mera, kao npr. smanjenje PDV-a, produžavanje rokova za otplatu kredita, smanjenje državne administracije. Smanjenje najglomaznijeg aparata na svetu, o tome vi gospodine Cvetkoviću i vaši ministri verovatno ne razmišljate. Vlada sastavljena od 25 ministarstava, 111 agencija, republičkih organa i fondova i planiranih 61 savetnika. Na sve to reči predsednika Republike, koji priča o radu i odgovornosti o radu. Zar mislite da iko sposoban može da koordinira ovakvim brojem ljudi i u ovako velikom broju organa. Pitanje je koliki je broj zaposlenih u ovakvom aparatu tj. armiji od administracije. Za sve razvijene zemlje aparat od 25 ministarstava, 111 republičkih fondova, agencija i 61 savetnika je misaona imenica. A moraćete se složiti, bez obzira na finansijsku krizu u tim zemljama i situaciju kod nas, da je standard zemalja zapada i naš još uvek neuporediv. Nažalost, u svim ovim problemima i u ovom grmu za vas iz Vlade ne leži zec. Za sve probleme u javnosti i medijima servira se blokada rada Narodne skupštine, opstrukcija u njenom radu, istog doma koji vas godinama opominje i proziva za afere tipa Bojan Krišto, i sve ostale afere koje su postojale i pre ove vlade. Donosite predloge i zakone koji nisu baš hitni po pitanju evropskih standarda, a da odgovarajući predlozi iz te oblasti još uvek nisu na dnevnom redu. Kao što činite sa predlogom budžeta za 2009. godinu. Gospodo iz vladajuće koalicije, moram još jednom da vas podsetim, da danas nije dan za poverenje Skupštini, danas je dan za izglasavanje nepoverenja Vladi. Hvala vam lepo. (Tokom ovog govora poslanici SRS su lupali o klupe.)
Zahvaljujem gospodinu Rogoviću. Gospodin Slobodan Maraš, LDP, ima reč.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, gospodine Cvetkoviću, ključno predizborno obećanje koje je na kraju i formiralo ovu vladu je bilo - evropske integracije. Nažalost, ono je neispunjeno. Samo sam hteo da kažem dve reči gospodinu Samardžiću povodom toga. Gospodine Samardžiću, tačno je da je potpredsednik Republičke vlade tada bio Čedomir Jovanović kada je 2003. godine gospodin Živković rekao da ćemo 2007. godine u Evropu. Ali, zaista da je znao da će gospodin Koštunica biti premijer četiri godine, rekao bi da će 2077. Srbija ući u Evropu. To nije opravdanje za gospodina Cvetkovića i za ove usporene evropske integracije. Nažalost, gospodine Cvetkoviću, bojim se da ste se okrenuli mnogo više Rusiji. To najbolje vidimo kroz ovaj sporazum, koji je u početku bio naftno-gasni sporazum, sporazum sa Ruskom federacijom, za koji definitivno, svakoga dana i to najviše iz redova same Vlade, dobijamo potvrde da nije u interesu Republike Srbije. LDP je i pre nego što je stigao taj sporazum u Skupštinu i za vreme rasprave i posle rasprave bio protiv tog sporazuma iz nekoliko ključnih razloga: prvi ključni razlog je taj što se krše odredbe Ustava, i to odredbe Ustava koje govore o slobodi tržišta, odredbe Ustava koje govore o konkurenciji, načinu korišćenja prirodnih resursa i, gospodine Duliću, zaštiti životne sredine. Takođe, bili smo protiv ovog sporazuma zato što je on direktno suprotan Sporazumu o stabilizaciji, pridruživanju i samoj suštini evropskih integracija. Zbog toga je LDP podnela inicijativu za zaštitu zakonitosti i ustavnosti Ustavnom sudu. Nažalost, ova Vlada je dobila, ratifikacijom u parlamentu ovog sporazuma, ovlašćenje da sklopi ugovor o izgradnji gasovoda, ugovor o izgradnji skladišta Banatski Dvor i da se sklopi ugovor o prodaji NIS-a 51%. Mi smo protestovali i zbog toga. Nijedna država koja je predviđena u tom budućem Južnom toku nije prodala svoju rafineriju - 51%. Međutim, šta je ono što se desilo u međuvremenu, nakon ratifikacije? Po rečima jednog od ministara i potpredsednika Vlade Republike Srbije, došlo je do promene platforme. Ta promena platforme je bazirana na protokolu koji je potpisan istog dana kada je potpisan i sporazum u Moskvi. Međutim, taj protokol nikad se nije ni našao pred poslanicima Skupštine Republike Srbije, tako da smo i u poslednje vreme tvrdili da su i poslanici bili obmanuti kada su raspravljali o tom sporazumu. Nakon toga Vlada neovlašćeno donosi odluku da se sklopi samo ugovor o prodaji 51% NIS. Dugo smo verovali da je u pitanju podrška Rusije kada je u pitanju Kosovo, međutim, sada smo duboko ubeđeni da je u pitanju obaveza koju je preuzeo predsednik Republike Boris Tadić prema sada premijeru Ruske federacije gospodinu Putinu i da se zbog tog razloga prodaje trenutno samo NIS. Ostavke šefa pregovaračkog tima kada je u pitanju sporazum, sada već samo naftni, i članova tog pregovaračkog tima, odnosno izmene koje su se desile, a to da za šefa pregovaračkog tima dođe šef kabineta ministra inostranih poslova, najbolje govore o samom sporazumu. Ovaj sporazum nije ekonomski sporazum, a pogotovo nije ekonomski isplativ za Srbiju. Ovaj sporazum je čisto politički sporazum, to smo čuli od poslanika iz vladajuće koalicije. Iz geopolitičkih razloga je neophodno potpisati prodaju NIS-a 51%. Nažalost, gospodin Cvetković nije trenutno u sali, ali nadam se da će mu njegove kolege ministri preneti da LDP i dalje zahteva da se sačeka konačna odluka Ustavnog suda po našoj inicijativi, kojom smo tražili da se oceni ustavnost i zakonitost sporazuma sa Ruskom federacijom. Ukoliko se bude potpisao ugovor o prodaji 51% NIS-a mislimo da će Vlada učiniti krupnu grešku, grešku koju neće biti moguće ispraviti, a bojimo se da će sigurno takvim potezom biti prekršen Ustav. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa Elena Božić-Talijan, poslanička grupa SRS.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, gospodo ministri, državni i nacionalni interesi Srbije su ugroženi u samom temelju. Aktuelni režim, na čelu sa Borisom Tadićem, započeo je proces priznavanja protivpravno proglašene nezavisnosti Kosova i to treba jasno i otvoreno reći građanima Srbije. Vlast je promenila državnu politiku prema KiM pod pritiscima Brisela i Vašingtona i spremna je da se odrekne južne srpske pokrajine u ime neizvesnog ulaska Srbije u EU. Vlast i dalje obmanjuje građane da su pitanje ulaska u EU i pitanje KiM dva odvojena pitanja, uprkos jasnim uslovljavanjima i porukama koje stižu sa zapada. EU nema nameru i ne želi da razgovara sa Srbijom kao sa ravnopravnim partnerom. Naprotiv,sasvim su očigledne namere i spremnost EU da u potpunosti uruši teritorijalni integritet Srbije. Režim, na čelu sa Borisom Tadićem, mesecima je vodio tajne pregovore o prihvatanju i razmeštanju nelegalne misije Euleks. To je ključni razlog što je svih ovih meseci vladajuća većina odbijala da na dnevni red stavi raspravu o rezoluciji o KiM, kojom bi se jasno definisao odnos prema nezavisnosti Kosova i prema Euleksu. Podsetiću vas samo na izjavu gospođe Nade Kolundžije, datu u vreme kada je prvi put Vladin predlog rezolucije o Kosovu stavljen na dnevni red, a ta izjava glasi: suština naše rezolucije o Kosovu je da ne ugrožava naše evrointegracije. Dakle, ako je neko pomislio da je cilj te rezolucije o KiM trebalo da bude pokazivanje jasnog stava države u odbrani teritorijalnog integriteta, strašno se prevario. Na osnovu ovoga vidimo da je cilj te njihove rezolucije o Kosovu bio upravo ono što i jeste njihova celokupna politika, a to je da pokaže idolatrijski odnos Srbije prema EU. Mandat Euleksa je precizan, to je sprovođenje Ahtisarijevog plana, koji predviđa nezavisnost Kosova, sprovođenje Ustava i zakona te takozvane države Kosovo. Misija Euleks je neprihvatljiva i njeno priznanje mora da odbaci svako čiji je cilj zaštita teritorijalnog integriteta Srbije. Svako drugo obrazloženje ili objašnjenje, a naslušali smo ih se poslednjih meseci, o nekakvim srpskim uslovima pod kojima je ova misija prihvatljiva, ima za cilj jedino obmanjivanje građana. Potpuna besmislica je tvrdnja predstavnika vladajuće većine da Euleks ne primenjuje Ahtisarijev plan, kao i današnji pokušaj ministra Jeremića da nas u to ubedi. Doris Pak, šef delegacije evropskog parlamenta za jugoistočnu Evropu, ističe da je Euleks izvršno telo koje treba da pomogne da se ostvare uslovi iz Ahtisarijevog plana. Dalje kaže, taj sadržaj Ahtisarijevog plana je i u kosovskom Ustavu. Koliko je tvrdnja aktuelnog režima da Euleks ne sprovodi Ahtisarijev plan besmislena pokazuje i odgovor američkog analitičara Danijela Servera. Na pitanje novinara - ako Euleks počne da radi pod novim sporazumom koji obuhvata srpske uslove, da li bi to značilo da u stvari Euleks postaje nova misija a ne misija koju je projektovao Marti Ahtisari, Danijel Server je dao vrlo plastično objašnjenje. On kaže - ako rep nekog konja nazovete nogom, koliko nogu ima taj konj. Euleks je Euleks, zaključuje Server. Vlada pokušava da prikrije pravi zadatak i mandat Euleksa floskulom o navodnoj statusnoj neutralnosti Euleksa. Legalizacijom Euleksa ukida se misija UN Unmik. Misija UN je jedina misija predviđena Rezolucijom 1244 i to je jedina misija koja poštuje teritorijalni integritet Srbije. Dakle, režim se zalaže za ukidanje misije UN koja poštuje teritorijalni integritet Srbije i za prihvatanje misije Euleks koja ne poštuje teritorijalni integritet Srbije i koja ima zadatak da obezbedi sprovođenje nezavisnosti Kosova. Vladajuća struktura se takođe pohvalila navodnim diplomatskim uspehom da je uspela da izdejstvuje odluku Saveta bezbednosti UN o prisustvu misije Euleks na Kosovu. Podsetiću vas da je upravo to bio predlog generalnog sekretara UN Ban Ki Muna na sednici Saveta bezbednosti koja je održana još 21. juna ove godine. Taj predlog nisu prihvatili Rusija, Kina, Indonezija i Vijetnam. To je Ki Munov plan koji podrazumeva takozvano redefinisanje misije Unmika, koja suštinski znači postepeno ukidanje ove misije UN i preuzimanje nadležnosti od strane kosovskih institucija i Euleksa. EU je ovaj plan, koji ni Savet bezbednosti UN nije odobrio na toj sednici održanoj 21. juna, oduševljeno prihvatila. Upravo ovaj Ban Ki Munov plan podrazumeva podsticanje dijaloga između Prištine i Beograda o praktičnim pitanjima. Dakle, podrazumeva onih šest tačaka o kojima toliko slušamo u poslednje vreme. Kroz ovu saradnju o takozvanim praktičnim stvarima zapravo se provlači faktičko priznavanje jednostrano proglašene nezavisnosti. Podsetiću vas i da je ono što je na toj sednici 21. juna Boris Tadić govorio o tom Ban Ki Munovom planu i o njegovim predlozima dijametralno suprotno od onoga što Tadić govori danas. Na toj sednici je rekao: Misija UN nije završena. Drugim rečima, ona nije ispunila svoj mandat i u takvim okolnostima UN niti mogu niti smeju da odu sa Kosova. Tadić je polemisao i sa Banovom tezomda je kosovski Ustav tako koncipiran da nastoji da Unmiku, kao privremenoj civilnoj upravi, oduzme efektivna ovlašćenja. Tadić je istakao: Takvo uzurpiranje mandata Unmika izaziva zabrinutost, takođe zabrinjava i činjenica da i izveštaj daje utisak prećutnog kršenja Rezolucije 1244. Kada su u pitanju tvrdnje predstavnika vlasti da je Ahtisarijev plan sahranjen dogovorom o šest tačaka koji su postigli ministar Jeremić i Boris Tadić, dovoljno je da citiram izjavu Aleksandra Ivanka, portparola Unmika, od 3. decembra ove godine pa da svima bude jasno da i ovo predstavlja obmanjivanje građana. ''Euleks će početi sa brzim raspoređivanjem i Unmik će se brzo povući. Videćete sve manje Unmik policajaca i onda kada se Euleks rasporedi u potpunosti Unmik policajaca više neće ni biti.'' Ne znam da li ste bili u prilici da vidite deo intervjua koji je juče dao šef Unmika Zanijer, a koji je objavljen danas. Veoma jasno je rekao da neće biti nametanja šest tačaka. Odluke koje će se donositi biće striktno u koordinaciji sa vladom u Prištini. Dakle, sve ono što aktuelna vlast predstavlja kao strategiju za odbranu KiM zapravo je strategija za posredno priznanje nezavisnosti Kosova. Ulazak Srbije u EU biće neprekidno uslovljavan, od Haga preko statusa Kosova, zatim se otvara i pitanje koje je najavio nemački ambasador Cobel za status Vojvodine, onda verovatno Raške oblasti, Vranjske kotline, oblast koju oni nazivaju Preševska dolina. Dok se Srbija potpuno teritorijalno ne rastoči i ne svede na Beogradski pašaluk neće biti poželjna za EU. Da li će i tada EU postojati, to je sasvim drugo pitanje. Visoki predstavnik EU Havijer Solana posredno je priznao da će pitanje priznanja KiM biti postavljeno kao uslov Srbiji za ulazak u EU. Početkom jula, nemački ministar za Evropu, Ginter Gloser je izjavio - Srbija će morati da prizna nezavisnost KiM da bi ušla u EU. Srbija treba da podrži proces za koji se zalaže EU na Kosovu, kako bi EU podržala proevropske procese u Srbiji. Slične pretnje stigle su i iz stranke kancelarke Angele Merkel. To je precizno i jasno poručeno Srbiji i u poslednjem godišnjem izveštaju evropske komisije. ''Srbija treba da zauzme konstruktivan pristup prema učešću Kosova u regionalnim inicijativama i u međunarodnim forumima.'' Ovim je izvršen dodatni pritisak na Beograd da prizna nezavisnost Kosova. Veliki problem kada je u pitanju ulazak u EU jeste činjenica da je medijski blokirana bilo kakva javna rasprava i sučeljavanje argumenata o ovom pitanju. Građani nemaju pravu sliku šta znači ulazak u EU, nisu im dostupne činjenice. Bukvalno smo bombardovani propagandom o evroblagostanju. Mi nismo analizirali ni činjenicu koja je uzdrmala EU, činjenicu da su Irci odbili Lisabonski sporazum. Zašto su ga odbili? Šta to Ircima smeta u tom evroblagostanju? Veliki porast radne snage iz istočno evropskih zemalja doveo je do pada zarada i pada standarda. Za običnog čoveka povećanje jedinstvenog tržišta znači pad zarada. Jedinstveno tržište pogoduje krupnom kapitalu i multinacionalnim korporacijama. To je ono što su Irci shvatili, a to je činjenica koju vlast želi da sakrije od građana. Dug je spisak obećanja koje je aktuelni režim na čelu sa Borisom Tadićem davao, a apsolutno ništa nije ispunjeno. Ova vladajuća koalicija je zemlju teritorijalno urušila i dovela je do ekonomskog kraha. Što je najgore, nema apsolutno nikakve odgovornosti za sve pogrešne poteze, za obmanjivanje građana, za politiku ličnih interesa koja se sprovodi preko grbače naroda. Dovedeni smo dotle da se više ni ne postavlja pitanje kako omogućiti građanima nešto pristojniji život, život dostojan čoveka, nego kako obezbediti puko preživljavanje, kako da narod preživi ovaj potpuni ekonomski krah do koga je dovela aktuelna vlast, a sve u ime nekog budućeg neizvesnog evroblagostanja. Stvorili ste armiju nezaposlenih, siromašnih, ojađenih, poniženih, kojima ste na tu muku nametnuli i osećaj krivice da su sami krivi za sve što ih je snašlo. To su tzv. gubitnici tranzicije, kao da je to nešto što je bilo neizbežno i što je moralo da ih zadesi. Opet nigde vaše odgovornosti. Aktuelni režim je do sada ispunio sve zahteve koji su stigli sa zapada, a nema ni pomaka kada je u pitanju poboljšanje standarda građana. Naprotiv, samo sunovrat. Na kraju, navešću deo jednog članka Branka Raduna - Stara srpska politička misao, koji pogađa samu suštinu stvari. U ovom članku on citira sadržaj nacističkog plakata iz vremena okupacije tokom Drugog svetskog rata, a izvor mu je knjiga dr Koste Nikolića "Nemački ratni plakat u Srbiji u periodu 1941-1945. godine". Zapanjujuća je podudarnost istorijske situacije i propagande koja se koristi. Radun navodi šta piše na jednom plakatu - Srbija mora postati član evropske porodice naroda. Srbija nije izolovano ostrvo. Srbija je sastavni deo Evrope. Zatim sledi da bez evropske zajednice nikome, pa ni nekome u Srbiji nema života. Citiram - Srbine, ti s pravom želiš lepšu budućnost, a ona se nalazi u Evropi. Srpski narod postaće član velike evropske zajednice naroda. Srbija više neće biti moneta za potkusurivanje, otpočeće nov, bolji život. Rad će biti vrednovan i poštovana privatna svojina. Nestaće straha od novih ratova i ljudi će se posvetiti podizanju blagostanja. Zbog neverovatne podudarnosti naglašavam još jednom, nisu ovo poruke koje građanima upućuju Boris Tadić, ministar Jeremić, Mlađan Dinkić i drugi, dakle, ovo je sadržaj nacističkog plakata iz vremena okupacije tokom Drugog svetskog rata. U pomenutom članku Radun savršeno precizno i tačno identifikuje i definiše šta je cilj ovakve propagande bio za vreme Drugog svetskog rata, šta je danas, a cilj je isti. To je duhovno i mentalno slamanje volje, slamanje svakog otpora nametnutim nepravednim rešenjima, to je kampanja nametanja sramotnog defetizma koji se nastoji postići, fatalističko prihvatanje svega što planiraju da urade na ovim prostorima kao istorijske neminovnosti, a što se nažalost neće završiti na Kosovu. Radun ističe - kao i danas, i onda se govorilo kako će u novoj Evropi biti investicija i poslova za naš narod i kako će Srbija prosperirati ako prihvati trenutno stanje kao neminovnost, samo treba da zaboravi delove svoje teritorije i delove svoga naroda van sužene Srbije. Takvo kapitulantstvo se predstavlja kao realistična politika. Kao i onda, i danas se tvrdi da je bilo kakav otpor uzaludan i da Evropa nema alternativu. Dakle, postavlja se pitanje na kraju - dokle nas je dovela vaša mantra o EU koju neprestano ponavljate? Ako već niste omogućili argumentovanu raspravu na ovu temu, evo jednog pitanja koje se nameće - zašto je taj evropski raj doveo do toga da buknu nemiri u Grčkoj i Francuskoj? Otkud u evroblagostanju kulminacija nezadovoljstva mladih sistemom obrazovanja, ukupnom ekonomskom situacijom, strahom od neizvesne budućnosti? To su problemi na koje model, koji namećete kao model koji nema alternativu, nije dao adekvatan odgovor. To su nezaposlenost, niske zarade, neodgovarajuća socijalna zaštita. Dakle, ovakav odnos prema građanima, prema radnicima, ne može da se toleriše. Ovakav odnos prema nacionalnim interesima, ne može da se toleriše. Ova vlada mora da snosi odgovornost i, preciznije, ova vlada mora da padne, jer je u potpunosti ekonomski i teritorijalno urušila ovu zemlju. Hvala.
Zahvaljujem. Umesto gospodina Đorđa Milićevića, reč ima Dejan Radenković SPS-JS. Unutar iste poslaničke grupe zamoljena sam za jednu izmenu i to sam i učinila, kako inače činim.
Uvažena predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, misija Euleksa na KiM se raspoređuje prema odluci UN, koje su uvažile sve zahteve Srbije da ta misija bude statusno neutralna, da ne sprovodi plan Martija Ahtisarija i da poštuje Rezoluciju 1244 Saveta bezbednosti. Dolazak ove misije znači da je plan Martija Ahtisarija konačno stavljen ad akta. Očekujemo da se Euleks bavi pitanjima koja su izuzetno važna za srpski živalj na KiM. To je tehnička, a ne politička misija. To znači da treba da se bavi životnim pitanjima izuzetno važnim za opstanak Srba u Pokrajini. Da li je politika Vlade Srbije pogrešna, kako se danas čulo sa ove govornice ili je u pitanju politika koja zaista želi da štiti interese Srba na KiM i interese Srbije, mislim da je krajnje vreme da pre svega u interesu opstanka Srba na KiM sprovodimo politiku u kojoj se nećemo inatiti sa svetom, kojom nećemo praviti neprijatelje i koja nas neće deliti na pravoverne i grešnike. Verujem iskreno da nikome u ovoj sali nije stalo da Srbija propada, da izgubi teritoriju, već je interes svih napredak zemlje. Misija Euleks je statusno neutralna, ne sprovodi plan Marti Ahtisarija i to tvrde čelnici ove misije i to tvrde UN. Suprotno govore samo albanski političari i deo srpske opozicije. Zašto? Razumem da je to u interesu albanske političke oligarhije, ali pitam se i pitam sve nas - zašto je nekome u Srbiji u interesu da revitalizuje plan Martija Ahtisarija. Ovakva rasprava naravno da ima odjeka u južnoj srpskoj pokrajni. Ona unosi dodatne konfuzije kod Srba na prostoru KiM. Kome ovo koristi? Opozicionim strankama kojima KiM služe kao instrument stranačke borbe. U ovom parlamentu bi svakome trebalo da bude jasno da KiM nije stranačko, već državno i nacionalno pitanje od najvećeg značaja. Molim vas da svi budemo svesni toga. Na nama je da izaberemo hoćemo li stalno davati autogolove, hoćemo li da KiM koristimo samo u stranačke svrhe ili hoćemo južnu pokrajnu i položaj Srba u njoj braniti paljenjem carinskih punktova i ambasada, stvaranjem haosa, podsticanjem straha, ili ćemo odabrati drugi put, a to je put mira, razuma i razgovora. Hoćemo li akcije na odbranu Kosova prepuštati navijačima ili ćemo imati dugoročnu državnu strategiju i ozbiljne planove, diplomatsku, ekonomsku i političku borbu za KiM? Politički uslovi za dolazak Misije Euleksa su ispunjeni i predstoji nam veliki posao. Dolaskom ove misije znatno će se ojačati uticaj Srbije u južnoj srpskoj pokrajni. Smatram da bi Srbija trebalo da ojača veze sa mirovnom misijom u pokrajni. Naš odnos prema Euleksu zavisiće od njegovog rada i njegovog ponašanja. Ukoliko Euleks bude izvršavao svoje zadatke i ukoliko rešava goruće probleme može da računa na podršku, ozbiljnu saradnju i podršku države Srbije. Verujem da ćemo zajednički moći da olakšamo kosovsku svakodnevicu. Glavni motiv je da se isprave istorijske nepravde, da se osigura potpuna bezbednost za sve na KiM, da se svakome vrati imovina koja je uzurpirana, ali i da se oni koji su počinili zločine nađu pred licem nepristrasnog i objektivnog pravosuđa. Naš cilj je da se na KiM ostvari vladavina prava, potpuna sloboda za najugroženije, a to su na KiM Srbi. Cilj je život bez straha i strepnje na prostoru KiM. Očekujemo da Euleks načini ozbiljan iskorak u obezbeđivanju sigurnosti Srba i svih onih koji su ugroženi na KiM . Takođe očekujemo da Euleks osigura slobodu kretanja, pravne slobode, povratak uzurpirane imovine i pomogne proces povratka više od 200 hiljada raseljenih lica. Zadatak Euleksa je da suzbije sve vidove kriminala i ekstremizma u južnoj pokrajni, koji su osnovni uzrok nesigurnosti srpskog življa. Posebno smatram da Euleks mora da se suprotstavi, pre svega, etnički motivisanom kriminalu. Molim vas, nemojte da mi otežavamo položaj Srba na prostoru KiM. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem, gospodine Radenkoviću. Izvolite, gospodine Samardžiću.
Poštovani narodni poslanici, za reč sam se javio samo zbog jedne iluzije koju vladajuća većina, u stvari Vlada širi oko upošljavanja Euleksa na KiM, a nju je upravo izrekao moj prethodnik. On je rekao da je odluka o Euleksu zapravo odluka UN. Moje pitanje je njemu, a i ko hoće od vladajuće većine i gospode ministara koji su tu da mi kaže - koja je to odluka UN na osnovu koje Euleks je raspoređen na KiM? Povodom toga da će UN kontrolisati Euleks, što smo takođe maločas čuli, samo da vam pročitam jednu izjavu Iva de Kermabona, šefa Misije Euleks na KiM. Tu izjavu je on dao 6. decembra, nekoliko dana pre nego što će da dođe do odobrenja za stacioniranje Euleksa, i on je rekao sledeće - moj komandni lanac je jasan, to je EU; i ja ću raditi prema ovom jasnom mandatu i ne primam naredbe od UN, već od visokog predstavnika EU za spoljnopolitičku bezbednost, Havijera Solane. Pitanje je jednostavno i jasno - na osnovu koje odluke UN je Euleks raspoređen na KiM?
Zahvaljujem. Gospođa Aleksandra Janković, narodni poslanik NS. Vaša poslanička grupa ima još četiri minuta.
Pomaže Bog, građani Srbije. (Glasovi iz klupa: Bog ti pomogao.) Uoči jedne od najvećih srpskih slava, Svetog Nikole, došli smo u situaciju da u Skupštini, koja sve više liči na kuću Velikog brata, konačno vidimo ministre koji kao da su ispali iz televizora, ovako slatkorečivi, lepo skockani, marketinški oblikovani. Nedostaje samo faktički premijer, inače multipla politička ličnost, koja vodi i Srbiju, i Vladu i Vladine komisije. Lepi Bora nije tu, tačnije pokazuje odsustvo tela, ali i prisustvo duha, posebno u liku svog omiljenog đaka i dobrog dečka, koji je sa Lavrovom odavno na "ti", budući da ima ogromno diplomatsko iskustvo. Ogroman deo današnje rasprave o nepoverenju Vladi ličio je na meč, Vlada protiv Samardžića, a mladi Vuk se definitivno, uz blagoslov lepog Bore, promovisao u novog premijera. Malo nas je iznenadila njegova žustrina, ali dečko ima svetske manire, pa je skinuo pokrete, verovatno gleda i sluša hip-hop, a ne sme da izneveri očekivanja nekadašnjeg razrednog, po cenu da Srbija postane saučesnik u priznanju tzv. nezavisnog Kosova. "Pristao sam, biću sve što hoću" - u hip-hop verziji, jeste očigledno pesma mladog Vuka koji uporno pokušava da nas uveri kako je to što se Euleks rasporedio po Kosovu sasvim cool i neutralno, jer ćemo mi jednom dobiti pozitivno mišljenje od Međunarodnog suda pravde, u ovom ili životu budućeg veka, to još jedino može da kaže onaj dobar teolog koji je danas objasnio da pravi Srbin u crkvu ide tri puta. Imam samo jednu dilemu. Ako ovako viče na nas koji smo njegov narod, kako li se odnosi prema Amerikancima i šiptarskim teroristima? Neka tu proba sa repovanjem i vikom, možda ih žešće uplaši. Formalnog premijera nismo baš uspeli da čujemo, sad ga i ne vidimo, a kamoli da razumemo, i osnovan tvrdim da to nije samo zbog toga što sam plavuša. Ili u Srbiji ima mnogo plavuša, ili se premijer tako malo meša u svoj posao, da ga ne prate i ne slušaju čak ni ovi dodeljeni mu ministri. Kao što je pomenuti sveti Nikola, u čije predvečerje praznika govorimo, na Prvom vaseljenskom saboru imao pravu debatu, moglo bi se reći čak i okršaj sa onima koji su širili jeretička tumačenja, vrlo opasna po verujući narod, tako i mi danas, na ovom skupštinsko-vladinom saboru, imamo zadatak da demistifikujemo Vladu, za koju je bivši, a verujte mi, za kratko vreme i budući premijer Vojislav Koštunica, ispravno rekao da neće moći da se nosi sa krizom. Znam da vi na njega reagujete, zato ga i spominjem. Znači, bivši, a uskoro i budući premijer Vojislav Koštunica je ispravno rekao da neće moći da se nosi ova vlada sa krizom, koja je svetska i trajaće najmanje dve godine, jer je nesposobna, i već sada kod nas kriza upravlja Vladom, umesto da Vlada upravlja krizom. Problem je što je i od trenutka formiranja ova vlada bila u krizi, jer je sačinjena od toliko raznorodnih elemenata od kojih svako ima svoje autohtone ambicije i želje, da nikada ne može funkcionisati kao kohezivan organizam za rešavanje realnih životnih problema građana. Verujem da se i sam faktički premijer, posebno u situaciji otkrivanja poslednjih G17 minus afera, morao požaliti svojim mentorima u Vašingtonu: Gospodo, stvorili smo Frankenštajna. Ova svetska kriza je nesposobnoj, raštimovanoj i autističnoj Vladi došla kao kec na jedanaest. Sada se sve možeprebaciti na nadolazeću krizu, a ministri će opet moći da se, kao u julu mesecu... (Predsednik: Vreme.) relaksiraju sa novim pasošima i vizama, koje za njih nikada nisu bile problem, po belosvetskim centrima za oslobađanje od stresa. Ako nešto i krene loše, pa ih narod pritisne zbog učinjenih pogrešaka, na kraju uvek postoji sindrom - Krišto, udri po parama, dobro se napuni, a onda tutanj u avion iz zemlje koju si ojadio. Samo na kraju, da bi dokazala da Nova Srbija nije nekonstruktivna opozicija, podeliću prisutnim ministrima iz Vlade, ostalo ih je ukupno šest, što je lepa brojka, daj bože da je baš tako, dva letka iz niza naših prosvetiteljskihletaka, koje smo delili nedeljom ispred "Ruskog cara" i koji se zovu "Progledaj, probudi se, osvesti se".
Narodni poslanik Saša Milenić.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo ministri u Vladi, meni je pomalo i muka, kako je to Momir Vojvodić svojevremeno govorio, obratiti vam se. Zato što je diskusija deplasirana, jer je okončana zapravo pre nego što je i otvorena. U trenutku kada smo na početku ove sednice imali da utvrdimo kvorum, pokazalo se ne da nema potrebnog kvoruma za održavanje ove sednice, nego da predlagač ne raspolaže ni onim malim, trećinskim kvorumom potrebnim za nastavak započete sednice. Tek na upozorenje predsednice Skupštine da Vlada apeluje na poslanike skupštinske većine da raspravi po ovom predlogu da kvorum, sednica je uopšte i omogućena. Time je, nema sumnje, demonstrirana tolerantnost Vlade i skupštinske većine, ali očigledno da su u vodu pala sva ona očekivanja na kojima je valjda bio zasnovan predlog da o ovome danas raspravljamo. Nadam se, kao i mnogi koji sutra slave, ne baš na taj način da ćemo pravo sa Skupštine kući na liturgiju, ali je vrlo moguće da će baš tako i da se izdešava. To samo znači da opstruisanje skupštinskih sednica beskrajnim pozivanjem na povredu Poslovnika nije posledica dezorijentisanosti skupštinske većine, već činjenica da se predsedništvo i predsednik Skupštine samoobavezuju poštovanjem principa tolerancije. To potvrđuje najočiglednije činjenica da se ova rasprava vodi samo zato što Vlada želi da je čuje. Ako je već tako, onda hajde da posvetimo pažnje više nego što je uobičajeno temi i razlozima na osnovu kojih je ona i sazvana. Reklo bi se na početku, kada se čuje način istupanja predlagača, bez ikakve malicioznosti, sasvim iskreno nakon diskusije predstavnika poslaničke grupe, spontano sa gospodinom Stevanovićem, kada se drugi put javio za reč predlagač, pretpostavio sam da se javlja da predlog povuče. Ipak, na osnovu diskusija koje su potom usledile, sticao se utisak, da li se to možda računa ne nekakvu nestabilnost Vlade, te da bi se neko želeo Vladi preporučiti i da li su takve, vrlo neprincipijelne optužbe zapravo jedan diskretan oblik preporučivanja i usputnog ukazivanja na mesto onog koje bi se eventualno moglo popuniti zainteresovanim kandidatom. Na mesto čije, o tome ću malo kasnije, jer bukvalno se diskusija u najvećem delu tako intoniraju kao da na dnevnom redu nije pitanje - poverenja Vladi, već problem u načinu rada jednog resornog ministarstva. Sam predlagač se vrlo dosledno drži sadržaja svoga predloga i sasvim bez ikakve malicioznosti iskreno ću prokomentarisati da mislim da se tu u osnovi radi o jednom tragičnom nesporazumu, tragičnom nesporazumu s realnošću, a tragičnom po onom konceptu da je osobina tragičkih junaka da su, bez obzira na kojoj strani zapleta i ishoda, uvek svi u pravu. Dakle, nema nikakve sumnje da u argumentima koje iznosi predlagač ima dosta od istine. Imao sam zadovoljstvo ovih dana da čitam knjigu premijera prethodne dve vlade, predsednika stranke predlagača, dr Vojislava Koštunice "Odbrana Kosova" i moram vam priznati da sam je pročitao sa zadovoljstvom. Toj knjizi je teško naći neistinu, nedostatak, slabo mesto. Sasvim suprotno, ona i pleni na određeni način, ali mora se primetiti da njena politička vrednost nije takva. Ona naprosto u tom kontekstu ne pije vodu. Postavljalo se pitanje, kada se pravila igre krše, onaj ko je pogođen u igri koja se ne odvija po pravilima zaista može se izjasniti da napušta igru i da prelazi na bavljenje nekom drugom disciplinom i da će se posvetiti nekoj drugoj igri, ali kada je igra totalizujuća, postavlja se pitanje - ostajete li u igri ili ispadate iz nje? Za Srbiju je od suštinskog značaja da ostane u igri, da se zadrži u igri da bi sačuvala perspektivu. Da budem sasvim iskren i otvoren, da napustim jedan epimetejski koncept zagledanosti u prošlo, da svoje već okaje stare, već da se posveti poslednjem trenutku, mogućem izborubudućnosti i opredeljenja za nju. Ako bismo sasvim otvoreno do kraja ova pitanja pretresali, videli bismo da se mnogi značajni argumenti u raspravi nisu pojavljivali ni u ranijim periodima, jer je jedan od motiva, koliko sam razumeo predlagača, taj da je ovo i način da se za javnost otvori diskusija na temu koja je valjda neopravdano, zlonamerno, tendenciozno od strane skupštinske većine potisnuta iz javne rasprave i sa dnevnog reda Skupštine. Podsetiću vas, i sam gospodin Samardžić, kao i gospodin Popović znaju za to, kao i pojedini predstavnici aktuelne skupštinske većine, da je svojevremeno zajedno sa nevladinom organizacijom Srpsko-američki centar grad Kragujevac formirao Centar za promišljanje nacionalne strategije, koji deluje kao forum ove organizacije. On je na mnogo sesija javnih i radnih diskutovao, između ostalog, i ove teme. Gospodin Samardžić je bivao gost u radnu Centra za nacionalnu strategiju. Jedan broj, sada namerno pominjem tu publikaciju da se ne bi nepotrebni animoziteti uplitali, Nove srpske političke misije je čak publikovao diskusiju sa javnog zasedanja Centra, u kojoj imate jedan prilog koji i sada pokušavam da apostrofiram i iznesem, ali to nekako nije moglo da uđe u javnu raspravu. Postoje pitanja koja nikada nisu otvarana. Koliko je zapravo pozivanje na identitetski pristup temi Kosova, patetično motivisan sa osloncem na narodnu mitologiju i ukupnu tradiciju, zaista u bilo kakvom dosluhu sa realnošću. Pokušajte da probate stvar da promišljate iz hipotetičkih pretpostavki, recimo, da se u međunarodnom kontekstu postavi obaveza Srbije da u punom integritetu, suverenitetu na celoj teritoriji Srbije, ima obavezu da garantuje ljudska prava svih njenih građana, kao i sva ostala ustavom i zakonima definisana prava. Kako zamišljate tu situaciju? Država Srbija s naporima vodi obračun sa mafijom u sopstvenim redovima, na svojoj teritoriji. Kako procenjujete njene izglede u obračunu sa jednom od najorganizovanijih mafija u Evropi? S obzirom na demografske populacione tokove, kakve izglede dajete budućnosti i generaciji koja bi bila na uzrastu od 15 godina već sad nacionalna manjina, ako govorimo o generaciji Srba petnaestogodišnjaka. Da ne otvaram tako bolna i teška pitanja o kojima se nedovoljno uopšte diskutuje i strateški promišlja. Činjenica je da je u ovom trenutku održavanje u realnosti bilo poentirano opredeljenjem za razvojnu perspektivu, trenutku zasnovanom na otvorenoj mogućnosti izbora. Ovde je jednom rečeno da se i raspalo jedinstvo koje je postojalo u Vladi u politici prema Kosovu i Metohiji,i to baš po liniji onih koji su se opredelili za Kosovo i Metohiju i navodno onih koji su se opredelili za Evropu i evropsku Srbiju. Nisu li se, ako je to ta linija, i građani po toj liniji opredeljivali. Jesmo li tumačili, razumeli i prihvatili poruku koja je tada napravljena? Poruka je, ponovo akcentujem, u razlici ovog epimetejskog i prometejskog retrospektivnog i perspektivnog pogleda na svet i mogućnosti koje stoje pred nama. Ti razlozi su sadržani u temama koje se zaista, neko kaže mantra, deklarativno najlakše formulišu kao evropsko opredeljenje, ali se one najpreciznije zapravo prepoznaju kao teme koje se tiču životnog standarda, razvoja, privrednih šansi, uvećanja broja investicija, podizanja šansi za ekonomski uspeh i životni standard građana Srbije, pa i njene perspektive. Nije li otuda razlog što se upravo odmah odnekud kao tema vezana za temu Kosovo ne napada ni manje, ni više nego direktno ministar prepoznatljiv upravo po angažovanosti na tom području i resorno Ministarstvo za ekonomiju i regionalni razvoj koje on i predvodi? Čini se da se to dešava upravo po onoj osnovi koju je najpreciznije formulisao pre neko veče na nekoj od, kako kaže gospodin Aligrudić, vampirskih sednica koju smo imali, kako je formulisao gospodin Todorović, šef poslaničke grupe SRS, kada je eksplicitno ovde izjavio, a to možete proveriti u stenogramu, da ne napada on Mlađana Dinkića zašto je njime opsednut, nego kao personifikaciju demokratskih promena u Srbiji. Izgleda da tu počinju da se otvaraju teme koje malo više govore o povodima za ovakvu raspravu i kada nikakve izglede nema, osim možda ako računa sa nekim marketinškim učincima. Otuda se, izgleda, vezuju ponovo teme sa opet zluradim podmetanjima, kao što je recimo tema energetsko-gasnog sporazuma. Pazite, to je činjenično neprincipijelno interpretiranje koje, kao poslanik poslaničke grupe G17+, moram da demantujem. Kako možete reći da je ministar Dinkić ili poslanička grupa G17+ protiv energetsko-gasnog sporazuma, kada smo glasali za ratifikaciju tog sporazuma? Razlike u viđenju koje su nastale u odnosu prema jednom segmentu tog sporazuma, i to gle čuda upravo onom koji je naš ustupak za prednosti druge dve koje sporazum nudi i obećava, upravo su zbog toga što se želi istrajati ne na jednom parcijalnom aranžmanu, nego na onome što sporazum potvrđuje. To je, čini mi se, mnogo drugačije od onoga što se ovde može čuti. Još nejasnije je kako je tema NIS-a mogla biti makar asocijativno povezana sa temom Fijata. S jedne strane imate NIS koji je zapravo jedno od najbogatijih preduzeća i najveći dobitaš u zemlji, a s druge strane Fijat i rešavanje problema Fijata, preduzeća koje predstavlja jedno od najvećih opterećenja domaće privrede i koje je u periodu restruktuiranja samo za subvencije usisalo negde oko pola milijarde evra za njegovo izdržavanje. Ili možda to što se u slučaju NIS-a, kao potencijalni kupac zainteresovani pojavljuje ruski partner, a ovamo u slučaju Fijata govorimo o partnerstvu države i predstavnika sa područja Evropske unije. Da li se zapravo kroz celu temu aktualizovanja pitanja Kosova i Metohije pozicija Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj, ministra Mlađana Dinkića, zatim NIS-a i Fijata, žele redefinisati strateški spoljno-politički kontekst u kome treba razumeti državu Srbiju? Neki od poslanika, predstavnika predlagača klimaju glavom, dakle, verovatno sugerišu da jeste tako. Mogu samo da vam kažem da su to pitanja koja se ne bi smela baš tako lako otvarati svaki čas, kako se kome ćefne, jer su to pitanja koja predstavljaju, koja u svojim osnovama imaju strateške odluke oko kojih su se građani već jednom definitivno izjasnili. Upravo zato što je nesumnjivo evropsko opredeljenje ove Vlade i što je nesumnjiv njen odnos prema budućnosti generacija koje dolaze, ona uživa podršku i političke stranke Zajedno za Kragujevac, kojoj pripadam, i poslaničke grupe G17+, u okviru koje ova učestvuje u radu nacionalnog parlamenta. Naprosto, cela ova rasprava koja se kao sporedna upliće u ovu temu koja je, kažem, okončana pre nego što je i otvorena, kao da potvrđuje ono pravilo da glava koja najviše štrči treba da najviše udaraca i da dobije, i to nije teško podneti ako se razumemo o čemu se zapravo radi. Za definisanje toga ću se poslužiti metaforom koja nije nimalo nežna, ali molim vas da je shvatite krajnje ozbiljno. Srbija zaista, a za one koji su izgubili dosluh sa realnošću to će zvučati možda i najteže, liči u velikoj meri na kuću u kojoj žive tri generacije: deda, otac i unuk. Kuća, avaj, ima zazidane prozore i unuk bi jedini u njoj da probije zid i otvori prozore, ali mu ne daju deda i tata. Deda i tata zbog toga da svetlo ne bi ušlo u kuću i da se ne bi videlo da je kuća puna leševa od tatinog zanosa iz jednog šovinističkog pijanstva i dedinog revolucionarnog zanosa. To dete još uvek raste u mraku, u zadahu leševa skore smrti. "Zajedno za Kragujevac" podržava ovu vladu, zajedno sa poslaničkom grupom G17 plus, upravo zato što misli da, i sve dotle dok vidi da podržava evropsku perspektivu, i stoji na strani ovog najmlađeg sugrađanina pomenute kuće, da bi se skinuli zidovi jednom sa prozora, da bi se otvorili prozori, u ovu kuću ušlo sveto i miris širokog otvorenog sveta.
Narodni poslanik Vladimir Milentijević, poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministri Vlade Republike Srbije, današnja rasprava o Predlogu za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije u velikom je pokazala da smo duboko podeljeni. Najviše smo podeljeni kada je u pitanju problem južne srpske pokrajine Kosova i Metohije i Misije Euleks. S obzirom da živim na Kosovu i Metohiji, uglavnom ću se osvrnuti na ovu problematiku. Da bih vam objasnio do kada je država Srbija imala državni kontinuitet u rešavanju problematike na Kosovu i Metohiji, vratiću se na period od 17. februara. Vi dobro znate da je 17. februara Skupština pokrajine Kosovo proglasila nezavisnu republiku Kosovo. Nakon toga, poštujući striktno Ustav Republike Srbije i Rezoluciju 1244, ova skupština je proglasila nevažećim sve odluke koje je proglasila Skupština Kosova i Metohije. U međuvremenu, ni specijalni predstavnik UN na Kosovu i Metohiji, ni Savet bezbednosti UN, nisu poništili takvu odluku, nego su upravo podržali nezavisnost Kosova. To su učinile 22 zemlje EU, to su isto učinile i SAD i već se krenulo sa pritiskom na Srbiju da se prihvati Misija Euleks, koja isključivo ima za cilj implementaciju Marti Ahtisarijevog plana, a to je stvaranje nezavisnog Kosova. U toj situaciji jasno je postavljen uslov Vladi Republike Srbije: Euleks i nezavisno Kosovo ili EU. Preovladalo je mišljenje većine u tadašnjoj Vladi da je mnogo bitnije u EU nego se jasno odrediti prema Misiji Euleks, jer je svima i dan-danas jasno da je Misija Euleks imala za cilj implementaciju nezavisne države Kosovo. Tu je došlo do raskoraka i zbog toga je pala Vlada Republike Srbije. Znači, Vlada je pala zbog Misije Euleks. Išlo se na nove izbore, novi izbori su dali ono što su dali. I sada mislim da građani nisu glasali za ovu većinu, ali u redu, ona je stvorena, na kraju krajeva, onako kako je stvorena. Vlada je izabrana onako kako je izabrana i 7. jula je konstituisana Vlada Republike Srbije. Računao sam da 10. jula, kada je Vlada Republike Srbije svojim zaključkom priznala formiranje Skupštine Zajednice opština na Kosovu i Metohiji, da nova Vlada nastavlja državni kontinuitet kada je u pitanju Kosovo i Metohija. Moraću da vam citiram razloge zbog kojih je Vlada usvojila zaključak, da ne čitam ovo ispred. "Iz takvog položaja Kosova i Metohije proizilazi da svi državni organi, uključujući i Vladu Republike Srbije, imaju ustavnu obavezu da zastupaju i štite državne interese Republike Srbije na Kosovu i Metohiji; da je Skupština Zajednice opština Kosova i Metohije osnovana 28. juna 2008. godine u Kosovskoj Mitrovici, uz prisustvo poslanika iz 25 opština Kosova i Metohije, na osnovu rezultata lokalnih izbora; da je Skupština Zajednice opština Kosova i Metohije konstituisana na osnovu rezultata izbora jedinica lokalne samouprave na Kosovu i Metohiji, održanih 11. maja 2008. godine, a koje je raspisala Narodna skupština Republike Srbije; da je, nakon jedinstvenog, nelegalnog proglašenja nezavisnosti Kosova, te proglašenja tzv. ustava Kosova, stvorena potreba da se i Srbi na Kosovu i Metohiji institucionalno organizuju" itd. "Iz tih razloga, Vlada donosi zaključak o podršci osnivanju Skupštine Zajednice opština Kosova i Metohije.'' Stav 1: ''Daje se podrška osnivanju Skupštine Zajednice opština Kosova i Metohije, koja je osnovana 28. juna 2008. godine u Kosovskoj Mitrovici". To je bio poslednji dokument, znači 7. jula 2008. godine, koji je Vlada usvojila. Za razliku od Vlade, Skupština nije usvojila nijedan dokument. Desetog jula Vlada Republike Srbije podnosi Predlog rezolucije Narodnoj skupštini Republike Srbije o kontinuitetu državne politike u odnosu na Kosovo i Metohiju. To je taj sadržaj. Vi se sećate dobro da taj sadržaj nije imao ključni problem, a to je Misija Euleks. Predlog je poslat u skupštinsku proceduru 10. jula. Trajale su konsultacije puna tri meseca, saglasnosti, nacionalne i političke, nije bilo za usvajanje ove rezolucije. Ponovo ću naglasiti da skupštinska većina nije imala 126 poslanika za ovakvu predloženu rezoluciju i Vlada Republike Srbije je predlog povukla. Poslaničke grupe DSS, NS i SRS su predali svoj predlog rezolucije o misiji Euleks. Predlog je podnela i poslanička grupa LDP. Obe su skinute sa dnevnog reda, jer nije bilo političke volje da se uopšte raspravlja na temu Euleksa i KiM. Imamo još jedan veći apsurd u samoj Skupštini Republike Srbije. Otkako je konstituisana, Odbor za KiM nije imao nijednu sednicu. Sedam meseci od konstituisanja Skupštine Odbor za KiM nije funkcionisao. Da li je to jedan vid opstrukcije da se ne raspravlja o situaciji na KiM? Jeste. Četvrtog jula je podnet Predlog za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije. U to vreme i do tada niko ne zna, bar od nas sa ove desne strane, kakvi se pregovori vode oko misije Euleks, ko pregovara o misiji Euleks, o čemu pregovara. Kakav je sporazum postignut ni dan-danas ne znamo. Ne znam po koji put su poslanici danas tražili taj dokument o sporazumu Beograda i Ban Ki Muna. Mislim da je to nešto nedopustivo. Na kraju krajeva, misija Euleks je raspoređena po celom Kosovu i kada smo prihvatili raspoređivanje, kada je misija završena, danas tek imamo dan gde ćemo da raspravljamo o svim tim temama koje je trebalo da se raspravljaju šest meseci pre. Ono što posebno brine, to je Predlog zakona budžeta za 2009. godinu kada je AP KiM u pitanju. Brine nas iz mnogo razloga, jer predlogom novog budžeta u odnosu na 2008. godinu budžet je umanjen za 35%, gde su lični dohoci smanjeni za 20%, a nadoknada za socijalna davanja za 90%. To je ono što nas mnogo zabrinjava. Pitam koja je namera Vlade Republike Srbije da umanji budžet za KiM za 35% kada imamo najviše onih kojima trebaju lični dohodak i socijalna davanja? Odlukom i zaključkom Vlade, danom proglašenja nezavisnosti Kosova, svi policajci, sudije i svi oni koji su bili u institucijama Kosova, oni su povučeni iz tih institucija. I dan-danas mi nemamo jasnu nameru Vlade Republike Srbije, a to se vidi iz Predloga budžeta za 2009. godinu, da će ti ljudi koji su tada povučeni iz poznatih razloga, primati plate i imati nadoknade te vrste. Gospodine ministre, ja vama verujem, ali podaci, koje sam izneo, govore drugačije. Ako je budžet smanjen za 35%, ne verujem da će moći da se nadoknadi sve ono što je izgubljeno. Tačno, jasni su razlozi zbog čega ovoj Vladi treba izglasati nepoverenje, a to je prevashodno što prema KiM nema nikakav stav, nikakav odnos i odaljila se od građana KiM. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu Milentijeviću. Reč ima gospođica Smiljana Milisavljević.
Poštovana predsednice Narodne skupštine, uvaženi ministri, poštovani narodni poslanici, naše kolege i prijatelji iz opozicije danas kritikuju vladajuću većinu, traže smenu Vlade zbog navodne izdaje nacionalnog interesa, kršenja Ustava Republike Srbije, odustajanja od borbe za očuvanje KiM unutar celovite Srbije. Prosto rečeno, zbog prihvatanja Euleksa, koji znači rekonfiguraciju međunarodnog prisustva na KiM i u Savetu bezbednosti UN. Predočiću vam nekoliko interesantnih činjenica vezanih za dešavanja u vezi naše južne pokrajine, kako iz bliske prošlosti, tako i sadašnjosti, podsećanja radi. Prvo, pre samo devet godina, deo opozicije koji danas traži smenu Vlade, bio je i protiv sporazuma između Miloševića i Černomirdina, koji je bio osnov za donošenje Rezolucije Saveta bezbednosti UN 1244. Kritikovao je Miloševića za gotovo iste stvari zbog kojih danas napadaju Vladu, a u današnje vreme se drže te Rezolucije 1244 kao jedinog garanta teritorijalnog integriteta i suvereniteta Republike Srbije nad KiM. Drugo, deo onih političkih predstavnika kosovskih Srba koji je učestvovao u prikupljanju peticije protiv Euleksa nekada je bio i protiv UN na KiM, tj. protiv Unmika. Danas je navodno misija Unmika jedina legitimna i, kao takva, samo ona prihvatljiva za deo nas. Jesmo li već zaboravili da je ta misija, nakon martovskog pogroma 2004. godine, oštro napadana i optuživana za krah, propast i da nije ispunila svoj mandat, poveren od Saveta bezbednosti UN. Zar je bitno kako će se međunarodna misija na KiM zvati, ukoliko je njen mandat zasnovan na osnovu Rezolucije 1244 i ukoliko je ona, nakon jednostranog proglašenja nezavisnosti Kosova od strane privremenih institucija samouprave, statusno neutralna? Kakva je to razlika između Unmika ili neke druge misije, bez obzira na njeno ime, pa i Euleks, kada odluku o njima donosi Savet bezbednosti UN, tj. ako su ove pod mandatom UN? Osvrnuću se malo na sadašnjost. Trenutno najljući protivnici rekonfiguracije međunarodnog prisustva na KiM u UN su albanski političari iz Prištine, i iz vlasti i iz opozicije, svi, od Sejdiua i Tačija, predstavnika trenutne vlasti, pa do Haradinaja, Čekua, lidera opozicije. Nije li to malo čudno. Pitam se šta to dovodi na sličnu talasnu dužinu separatiste i secesioniste, koji pokušavaju da otrgnu deo teritorije Republike Srbije, i deo naše opozicije? Očigledno su postignutim sporazumom nezadovoljni svi oni kojima odgovara haotično stanje na KiM i koji su prethodnih godina to dobro iskoristili da svoj patriotizam dobro naplate novcem, švercom, donacijama, nameštenim tenderima. Njima ne odgovara nikakav sistem ni vladavina prava. Do sada su sve inicijative Albanaca bile podržavane, a glas Beograda se jedva čuo. Tako je bilo u toku pregovaračkog procesa, tako je bilo nakon martovskog pogroma 2004. godine i tako je bilo sve do usvajanja naše rezolucije na Generalnoj skupštini UN, što je po mišljenju većine briljantni uspeh naše diplomatije. Takođe, značajan diplomatski uspeh je plan Generalnog sekretara UN koji je rezultat pregovora Vlade Srbije i UN u šest tačaka, koji se odnosi na policiju, carinu, pravosuđe, saobraćaj, granicu, srpsku kulturnu baštinu. Dakle, šest tačaka bitnih za opstanak Srba na KiM i za povratak prognanih. Baš sada, kada preuzimamo inicijativu i kada je Priština ta koja je nekonstruktivna, ako se ne varam po prvi put, mi u našoj skupštini raspravljamo o opozivu Vlade, koja je zaslužna za diplomatsku pobedu i za preuzimanje inicijative koja i najsnažnije podržavaoce kosovske nezavisnosti stavlja u pat poziciju. U Srbiji već duže vreme nema važnijeg pitanja od Kosova i Metohije. Politika i naš odnos prema Kosovu i Metohiji treba da bude tačka okupljanja oko koje se slažemo, a ne oko koje se sukobljavamo i rasipamo energiju. Svesni smo da je pitanje Kosova i Metohije jedno od najstarijih i najtežih državnih pitanja. Ako nam je Kosovo i Metohija iskreno na srcu, nemojmo dozvoliti da ono bude, kao što je nažalost to bilo prethodnih godina, sredstvo političkog prepucavanja, marketinga i kampanje. Govoreći o proteklom radu Vlade kada je Kosovo i Metohija u pitanju, može se primetiti da Vlada Republike Srbije drži ovo pitanje na vrhu svojih prioriteta. Ova vlada nije kao prethodne, opredeljena da za svoje saradnike i sagovornike na Kosovu i Metohiji ima samo ljude iz svoje stranke. Dakle, polazeći od rezultata lokalnih izbora, i Vlada Srbije i Ministarstvo za Kosovo i Metohiju ostvaruju dobru saradnju sa predsednicima opština koji su iz DSS-a i SRS i iz drugih stranaka. Vlada Republike Srbije, polazeći od tih pretpostavki, podržala je stvaranje mreže srpskih lokalnih struktura, Skupštinu Zajednice opština Kosova i Metohije. Gospodo iz opozicionih stranaka, treba da budete zadovoljni i zbog činjenice da i nakon nekoliko meseci od formiranja ove vlade skoro nijedan vaš kadar nije promenjen na Kosovu i Metohiji. Razloge za nezadovoljstvo više čujemo od članova partija vladajuće koalicije. Pristupi nam se očigledno razlikuju. Vlada Republike Srbije i Ministarstvo za Kosovo i Metohiju tragaju za odmerenim i konstruktivnim pristupom u pronalaženju održivih rešenja, poštujući svoje interese i evropske standarde. Ovo pitanje nije samo stvar jedne stranke ili koalicije, niti samo jednog ministarstva, niti samo jedne vlade, razlike između vlasti i opozicije na ovom pitanju treba smanjiti na najmanju moguću meru. Naši sugrađani s pažnjom gledaju na poruke koje im se šalju iz Skupštine. Zato vas molim da budemo konstruktivni i da ne zloupotrebljavamo, po ko zna koji put, patnju ljudi koji žive na Kosovu i Metohiji, već da se u jednoj tolerantnoj atmosferi ujedinimo, uz razlike u našim stavovima. Na kraju, koristim ovo mesto i ovaj trenutak ne samo da izrazim svoju podršku Vladi, nego da pošaljem jasnu podršku mom narodu na Kosovu i Metohiji, kao i onima koji su prinudno isterani iz svojih domova, da ova vladajuća većina ne samo da čini sve na očuvanju integriteta i suvereniteta Srbije na Kosovu i Metohiji, već se trudi da uradi mnogo toga, da olakša njihove svakodnevne živote i omogući povratak raseljenih. Naravno da nikada neće uraditi nešto što bi ugrozilo njihove živote, bezbednost, egzistenciju, kao i izraženu volju i želju da žive u okvirima Republike Srbije. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem mladoj koleginici, posebno na pozivu za dijalog. Narodni poslanik gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč.
Poštovane kolege poslanici, građani Srbije, prisutni ministri, moram pre svega da primetim da ova rasprava o poverenju Vladi ne nosi neophodnu dozu napetosti ili straha koji bi podrazumevao opasnost da ova vlada bude smenjena. Za to postoje najmanje dva razloga. Prvi je sadržan u tome da rasprava o poverenju Vladi znači da postoji mogućnost da Vlada promeni svoj sastav ili da promeni ciljeve. Pošto niko od nas, ni sa leve ni sa desne strane, nije uveren da je Vlada spremna da promeni svoje ciljeve, personalni sastav apsolutno ništa ne znači u ovom pogledu i u tom smislu očekivanje da se Vlada promeni je zaista nerealno. Ono što mene brine kao pripadnika opozicije, kao člana SNS, jeste da ova rasprava ovde nema dovoljno novih elemenata kritike i nema oštrine, jer kada bi se o potezima Vlade govorilo samo u ovoj prilici kada je to tačka dnevnog reda, kada za to ne bi bilo svakodnevne prilike u nekontrolisanim raspravama na temu bilo kojeg zakonskog predloga, onda bi ova rasprava imala smisla. Ali, pošto se svakodnevno, nezavisno od toga koja je tema na dnevnom redu, upotrebom po Poslovniku u demokratiji koja je nesporna procedura i koja košta, ta prava nekada koriste, a najčešće i zloupotrebljavaju, procenjujem da danas ovde nema dovoljno energičnosti jer se argumenti protiv poteza Vlade gotovo haotično iznose svakodnevno. Po principu - kad pričate mnogo, ne čuje vas niko, po principu - kad neki pričaju jedno te isto svaki dan, oni samo govore da se ne razlikuju od Vlade koja medije stavlja u službu vođenja politike umesto same vlade. Ta vrsta zloupotrebe medija na jednoj strani rađa prezir prema profesiji poslanika, protiv koje protestujem kao neko ko ima iskustva u parlamentarnom životu. Ne želeći da ni na koji način doprinesem da u raspravi o poverenju Vladi pričam sada o zakonima ili obrnuto, u najkraćem ću pitati građane i svoje kolege na osnovu čega procenjujemo rezultate ove vlade. Imamo ekspoze od 7. jula, jedan postojeći memorandum o ekonomskoj politici, jedan revidiran za 2008. i najnoviji memorandum o ekonomskoj politici za 2009. godinu. Sve su to spiskovi namera, jedan vrlo značajan trud je uložen da nam se prikažu veliki podaci, brojni, zbirni, o svemu i svačemu, ali su to samo planovi i programi. Da li možemo da nekog procenjujemo na osnovu namera i onoga što želi da uradi? Ne možemo. Da li možemo ovu vladu da procenjujemo po zakonima koje nam je ovde predlagala? Evo, da uzmem samo Zakon o Agenciji za borbu protiv korupcije kao vrlo indikativan, jer je to cilj koji već godinama unazad jeste jedan od prioritetnih. Način na koji je predložen, argumentacija koja je u njemu data, rok važenja, odložena primena, rešenja u zakonu, govore da čak i kada su zakonski projekti u pitanju, oni ostaju u stvari namera o tome šta će Vlada da radi. Znači, čak ni zakoni nisu dovoljan argument da ovu vladu procenjujemo. Postoji jedan zakon koji smo usvajali odnosno o kojem smo pričali u prošloj nedelji, onaj o podržavljenju banaka koje još nismo podržavili, gde se po sistemu prekog suda stavlja šapa na još jedan deo imovine. Možda to govori o nameri ove vlade koja više nema šta da privatizuje i prodaje da bi mogla da vrši vlast. Tek tu dolazimo na suštinu onoga što nam omogućuje da procenjujemo Vladu. Pored procene koju ću obrazložiti samo sa nekoliko pitanja koje postavljamo godinama unazad, a na koje Vlada ne odgovara, osnovnu zamerku ću Vladi da stavim u tome da nije sposobna da vodi celovitu ekonomsku politiku. Gospodine predsedniče Vlade, gospodine Cvetkoviću, vaša namere da brinete o zaposlenosti ljudi i o standardu stanovnika su časne i dostojna poštovanja. Jesu to glavni ciljevi memoranduma, ali zašto ne vodite celovitu politiku mera da to rezultira boljim životom građana? Zašto Narodna banka Srbije smatra da treba da bude nezavisna i od interesa građana, kada svojom politikom stavlja klipove u točkove onoga što vi želite, makar proklamovano, da uradite? Ako vi niste taj koji može da objedini politiku Vlade sa memorandumskim ciljevima, pitam građane Srbije i one koji su iznad vas - da li postoji nešto ako to nije cilj da građani žive bolje i ako to nije profesionalnost i savest guvernera, a ko može i tu kariku da upregne u interes građana Srbije? Ne govorim zato što me interesuje ko personalno vrši taj posao, govorim o tome zato što je devizni kurs osnovna cena od koje zavise krediti građana, njihove plate, posao izvoznika, uvoznika, rad naših fabrika, državnih preduzeća, uvoz traktora, uvoz opreme, to je osnovna cena od koje zavisi život svih nas. Zato politika deviznog kursa i cena kredita ne može da bude nikakva imaginarna kategorija, nego mora da bude u funkciji ciljeva koji se zovu zaposlenost i bolji život. Osnovna kritika SNS kao opozicije je da ne možemo samo u predizbornim kampanjama da čujemo u raspravama svađu između guvernera i sada potpredsednika Đelića o tome gde su potrošene pare od privatizacije. Pitam gde su ukamaćene devizne rezerve i devizna sredstva od privatizacije koje se mere sa sedam milijardi evra samo za dve i po godine? Po priznanju gospodina Dinkića, 17 milijardi dolara je u ovu zemlju ušlo za zadnjih osam godina. Ko je uveo takvu evidenciju tih sredstava da o njima ne znate više ni vi nego ja kao poslanik, a građani ništa? Ko na tim sredstvima zarađuje i gde ih ulaže? Preko kojih agencija prolaze? Kome se isplaćuju provizije? Sve bih završila pitanjem - zašto nema završnog računa od 2001. godine, to je poslednji koji je bio? Za 2006. i 2007. godinu je dostavljen Skupštini, ali o njima nikada nije raspravljano. O najvećim državnim sredstvima koja znače trajno trošenje budućnosti dobijamo informaciju da su iz njih isplaćivane penzije, plate i vraćani dugovi. Kad nam budete rekli koliko koštaju dugovi koje smo nasledili, koje ćemo vraćati kao ozbiljna i odgovorna vlast, ali kad budete Upravi za javni dug napisali šta je kreditni rizik za svaki od kredita, gde je uložen, šta je ova država i ovi građani šta su od tih kredita dobili, a šta se vratilo onima koji su nam ih dali, vi ćete imati kredibilitet da tako mirno sedite i slušate raspravu o Vladi. Ono što jeste problem, što je u prevelikom broju reči, u tabloidnosti štampe i izveštajima o radu Vlade, jedino guverner sebi obezbedio podršku, pa da čak i kada izjavi da će sprečiti iznošenje kapitala u inostranstvo, nijedna novina to ne zabeleži niti stavi primedbu na to, ali je zato govor svakog poslanika, svakog političkog predstavnika, pa i vas, izložen pod lupu javnosti u meri u kojoj niste u prilici da to kontrolišete. Nadam se da ćemo pravu raspravu voditi o budžetu, da ćete vi vaše snage usmeriti na realizaciju ciljeva koji se zovu zaposlenost i standard građana i da ćete biti u prilici da vi ovde obezbeđujete 126 glasova za vašu odbranu, a ne da oni kojima su preči politički poeni nego život građana ovde iznose optužnice koje su izbledele u svakodnevnom ponavljanju. Srpska napredna stranka će o vama ceniti po učincima, a ne po namerama. Vi ćete se dokazivati i građanima i ovim poslanicima ovde. Mislim da će od toga zavisiti i rok za izbore, i vaš opstanak i vaša mesta u istoriji ove države. Hvala. (Tokom ovog govora poslanici SRS lupali su o klupe.)
Zahvaljujem. Reč ima Bajram Omeragić.
Kao poslanik bošnjačke liste, želim da naglasim da će bošnjačka lista podržati ovu Vladu, ne samo zbog toga što mi učestvujemo u radu ove Vlade, jer smatramo da Vlada koja radi šest meseci nije imala vremena da pokaže sve što može i sada sprečiti Vladu da nastavi svoj posao, po nama, mi smatramo da bi to bilo krajnje neozbiljno od ovog parlamenta. Šta je posledica izglasavanja nepoverenja? Znači, novi izbori u 2009. godini, kada se ceo svet trese krize koju svi najavljuju. Građani Srbije nisu zaslužili da tu godinu dožive ne kao godinu razvoja, ne kao godinu investicija, ne kao godinu evropskih integracija, nego kao godinu gubljenja vremena na izborima, koje smo imali samo pre par meseci, a na tim izborima se ništa ne bi promenilo. Građani Sandžaka osećaju veoma veliki problem koji postoji u ovom parlamentu da meseci ne možemo da izglasamo zakone koji su potrebni da dođemo na belu šengen listu, da ubrzamo proces evropskih integracija i građani Sandžaka očekuju da ovaj parlament počne da radi efikasno, da se ubrzaju naše evropske integracije, jer je to jedini put za boljitak svakog građanina u ovoj zemlji. Kažem šta bi bila alternativa evropskom putu? Mnogo smo danas ovde čuli priča o tome kako u Evropskoj unije idealno. Nije idealno. Nisu neke zemlje glasale za Lisabonski sporazum, činjenica je, ali recite mi primer neke zemlje koje je ušla u Evropsku uniju, pa izašla iz Evropske unije. Zašto niko ne izlazi iz Evropske unije ako je tamo loše? Prema tome, građani Sandžaka očekuju da se u narednoj godini ubrza proces evropskih integracija, da proces investiranja u naš najnerazvijeniji region se pojača. Ne bih koristio danas ovu priliku, s obzirom da imamo raspravu o budžetu. Tu ćemo izneti naš stav vezano za budžet, s obzirom da su stavke u tom budžetu koje su predviđene za nedovoljno razvijena područja vrlo male, a naravno da ćemo i vezano za naš položaj u ovoj koaliciji pozvati naše koalicione partnere da obrate pažnju da ona sredstva koja su predviđena za Kancelariju za nedovoljno razvijena područja, da se ta cifra poveća i da se neki problemi koji su se ovih dana javljali u našoj vladajućoj koaliciji prevaziđu. Mi kao koalicioni partneri želimo da sarađujemo i dalje sa našim koalicionim partnerima na taj način da više razmenjujemo informacija, da se konsultujemo oko mnogih odluka koje su bitne za rad naše većine u ovom parlamentu i u Vladi. Želim još jednom da kažem u ime građana Sandžaka da danas ne želim da oduzimam vreme jer jednostavno građani Sandžaka žele da 2009. godina bude godina investiranja, evropskih integracija, a da za četiri godine idemo na izbore i da tada izmerimo učinak ove Vlade. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima gospodin Dušan Marić.
Dame i gospodo, pošto ova Vlada ima 27 članova, večeras ću iznijeti 27 razloga zbog kojih joj treba izglasati nepovjerenje. Do sada su životni troškovi u Srbiji bili visoki, ali sada su postali nepodnošljivi, čak i za bolje stojeće građane Srbije. Obećana inflacija do, citiram, najviše 8%, već je dostigla 10%. Broj korisnika narodne kuhinje povećan je za 3.600, gas je poskupio za 60%, usluge telefoniranja povećane su, u proseku, za više od 100%. Obećano je da će penzije iznositi 70% prosečne plate u Srbiji. Od toga nema ništa. Istina, penzije su povećane za 10%, međutim, njihova realna vrijednost je manja nego što je bila prije formiranja ove Vlade. Boris Tadić i njegovi koalicioni partneri obećali su otvaranje novih 200 hiljada radnih mjesta, od čega 10 hiljada na izgradnji mreže autoputeva. Od mreže autoputeva ostao je samo jedan propali ugovor oko izgradnje autoputa Požega-Horgoš, a što se zapošljavanja tiče, umjesto masovnog zapošljavanja, imamo masovno otpuštanje radnika. Samo za nedelju dana u oktobru sa svojih radnih mjesta na ulicu je istjerano preko pethiljada radnika. U predlogu budžeta za 2009. godinu nije predviđeno dalje zapošljavanje. Do kraja ove godine, u sledećih 12 dana, biće likvidirano 280 preduzeća, 45 hiljada radnika koji u njima rade biće isterani na ulicu. Skupština Vojvodine, u kojoj DS i njeni koalicioni partneri imaju 3/4 poslanika, usvojila je separatistički Statut koji otvara vrata kosovizaciji naše sjeverne pokrajine. Radi zadovoljavanja nezajažljivih apetita koalicionih partnera, povećan je broj ministarstava, broj ministara i državnih službenika, što je izazvalo dodatno povećanje javne potrošnje i povećani budžetski deficit. Uhapšen je i Haškom tribunalu izručen osnivač i prvi predsednik Republike Srpske dr Radovan Karadžić. Na mirnim demonstracijama u centru Beograda, policija je, bez ikakvog razloga, ubila demonstranta Ranka Panića i brutalno pretukla nekoliko narodnih poslanika. U Skupštini Srbije, najvišem zakonodavnom telu u zemlji, simbolu državnosti, ustavnosti i demokratije, pogažena je izborna volja građana. Najjačoj opozicionoj stranci, SRS, oteta su 22 poslanička mandata. Sada u Skupštini Srbije imamo situaciju da ovde imamo predstavnike stranke koja ne samo da nije učestvovala na izborima, nego u vreme kada su oni održavani nije ni postojala. Obećano je da će svi punoletni građani Srbije, do kraja 2009. godine, od prodaje najvećih privrednih sistema dobiti akcije u vrijednosti najmanje 1.000 evra. Od toga nema ništa. Poljoprivrednim proizvođačima je obećano u vreme predizborne kampanje da će po svakom hektaru zemljišta dobiti premiju od 10 hiljada dinara. Te premije još uvek nisu u potpunosti isplaćene. U ovoj sali postoje ljudi koji su poljoprivredni proizvođači, registrovali svoja domaćinstva i nisu im sve premije do kraja isplaćene. Jeste jedan dio, ali jedan dio nije. Obećano je da će "Fijat" u fabriku "Zastava" u Kragujevcu uložiti 700 miliona evra i otvoriti nekoliko hiljada radnih mjesta. Prvo smo saznali da će od tih 700 miliona evra, država Srbija i grad Kragujevac uložiti 350 miliona, a po onome što se događa u poslednjih nekoliko dana, po svoj prilici, od ove investicije neće biti ništa, biće to još jedna predizborna šarena laža u režiji DS i G17. Od gasnog sporazuma sa Rusijom napravili ste jednu mješavinu španske serije i srpskog trilera. Obećano je da će Srbija do kraja ove godine biti na beloj šengenskoj listi, da će građani Srbije od 1. januara bez vize putovati u zemlje članice EU. Od toga nema ništa. Investicioni rejting Srbije nikada nije bio na nižem nivou nego što je ovih dana, zbog toga što strani investitori nemaju poverenja u stabilnost i kredibilitet ove Vlade. Obećana je ratifikacija i sprovođenje SSP sa EU. Mi smo taj sporazum u ovoj skupštini ratifikovali, međutim, zemlje EU su odbile da to učine. Obećano je da će indeksi na Beogradskoj berzi rasti, međutim, oni su u poslednjih mesec dana najniži od osnivanja ove berze. Prema poslednjim istraživanjima međunarodne organizacije "Transparency Inernational", indeks korupcije u Srbiji stalno raste. Obećano je domaćinsko upravljanje državom i javnim preduzećima. Već mjesec dana slušamo i čitamo o tome kako direktori i članovi upravnih odbora javnih preduzeća primaju bezobrazno visoke plate, koje se u pojedinim slučajevima kreću i do 12 hiljada evra mjesečno. Obećana je stabilnost dinara. Pored toga što je NBS u odbranu kursa dinara uložila preko 500 miliona evra, realna vrednost kursa u odnosu na vreme kada je formirana ova Vlada sada je manja za više od 10%. Obećano je povećanje privrednog rasta, a on je sa 6,5% pao na 3%. Prema susednim zemljama i dalje se vodi jedna ulizička politika. Imamo sledeći rezultat - Crna Gora i Makedonija su priznale nezavisnost KiM, a pred Međunarodnim sudom pravde u Hagu vodi se sudski postupak protiv Srbije po tužbi Hrvatske za zločin genocida i agresiju, što predstavlja sumrak i međunarodnog prava, a pomalo i diplomatije Srbije. Na kraju, 27. razlog, Vlada Srbije dala je presudan doprinos instaliranju na KiM misije Euleks, čija će potpuna legalizacija skoro do kraja obesmisliti Rezoluciju 1244 SB UN, koja je poslednja pravna prepreka za potpunu nezavisnost KiM. Da je to tako, može se videti iz izjava najviših zvaničnika pojedinih zemalja EU. Citiraću nekoliko tih izjava. Ministar spoljnih poslova Francuske, 8.12, Bernar Kušner izjavljuje sledeće - pošto je više od 50 zemalja do sada priznalo Kosovo kao nezavisnu državu, misija Euleks svakako će primenjivati zakone Kosova. Poruka je jasna, misija UN će u južnoj srpskoj pokrajini primenjivati zakone šiptarske države, uz saglasnost Vlade u Beogradu. Malo kasnije, 12.12, visoki zvaničnik ministarstva odbrane Nemačke, Kristijan Šmit saopštava sledeće - uspostavljanjem Euleksa počinje da se sprovodi plan Martija Ahtisarija. O čemu se ovde radi? Očigledno je da je vlast u Srbiji pristala da se na KiM sprovodi plan Martija Ahtisarija, ali je insistirala da se taj plan zaodene u neku drugu, manje prepoznatljivu uniformu, da građani Srbije ne bi prepoznali o čemu se radi. Treća izjava koju ću citirati, izjava ministra spoljnih poslova Velike Britanije, Dejvida Milibanda, data 11. decembra - razmeštanje Euleksa omogućuje Kosovu da krene napred na svom putu ka članstvu u UN. Kao što znate, pravo na članstvo u UN imaju samo nezavisne države, međunarodno priznate države, članice UN. Smatram da se pristajanjem Srbije na misiju Euleks, na Ahtisarijev plan, ne samo legalizuje okupacija i postepena nezavisnost KiM, nego na poseban način vrši amnestiranje svih zločina koji su, radi proglašenja te nezavisnosti, počinjeni nad Srbijom i srpskim narodom na KiM. Preostalih nekoliko minuta ću, radi poštovanja prema tim žrtvama, podsetiti na njih. Ubijeno je više od tri hiljade Srba. Od njih tri hiljade još uvek se ne zna sudbina 560. Proterano je više od 250 hiljada pripadnika srpskog naroda sa KiM. Srušeno je više od 150 crkava i manastira. Srušeno je i oskrnavljeno 650 pravoslavnih grobalja. Opljačkano je i srušeno, zapaljeno više od 40 hiljada srpskih kuća i drugih objekata. Srbima je oteta privatna imovina koja se procenjuje najmanje na 15 milijardi evra. Amnestiraju se i zločini koje su nad srpskim narodom i Srbijom počinile zemlje članice NATO pakta, na čelu sa SAD. NATO i SAD su agresijom na Saveznu Republiku Jugoslaviju, ispada po ovome što danas slušamo, nekažnjeno počinile zločin protiv mira. To je najteži zločin po međunarodnom pravu, teži je i od zločina genocida. Ubijeno je više od hiljadu srpskih vojnika i policajaca. Razaranjem srpskih gradova i sela načinjena je materijalna šteta koja se procjenjuje na najmanje 30 milijardi evra. U besomučnom bombardovanju srpskih naroda ubijeno je više od dve hiljade i ranjeno više od 10 hiljada srpskih civila. Poruka svih ovih činjenica je po meni više nego jasna. Ova Vlada nije položila ispit i zbog toga danas treba glasati za njeno razrešenje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Gospođa Vesna Pešić, LDP.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče Vlade, predsednice Skupštine, ovde na prvi pogled imamo utisak kao da se radi o nekakvoj ozbiljnoj raspravi, o nekim ozbiljnim ljudima koji treba da izglasaju nepoverenje i drugima koji treba da brane politiku Vlade. Nažalost, mi nismo uspeli da čujemo nikakvu relevantnu raspravu, niti zaista ozbiljnu argumentaciju ni za jedno, ni za drugo, tako da je moj utisak da je ova čitava rasprava se rasplinula u jedan bućkuriš, tako da ne vidimo šta je jedna strana, a šta je druga strana. Htela bih da kažem da to dolazi otuda što i jedna i druga strana se ne trude da se razumeju, niti da uspostavimo bilo kakve kriterijume o čemu se ovde danas govori. Razlog koji LDP nije prihvatila da se izglasa nepoverenje Vladi jeste argumentacija za to nepoverenje. Smatramo da i ta argumentacija se ne zasniva na istinitoj pretpostavci. Naša stranka je otpočetka govorila da nema nikakvog normalnog čoveka, da ne kažem pripadnika bilo koje države koja hoćena tanjiru da uzme i da poklanja nekakve svoje teritorije, a naravno bilo je takvih rasprava ovde, da se podmetalo pojedinim ljudima da žele da daju nekakve teritorije nekome, eto tako iz neke obesti ili iz onoga što se govori, nekakvog čistog izdajništva, što je ovde bilo najpopularnije. Gospodo, ovde što se pokušava zameriti jeste to da je navodno ova Vlada izdala Kosovo i da je na poslužavniku, kako je rečeno ovde, isporučena nezavisnost, da je ona indirektno prihvaćena, preko toga što je došao Euleks na Kosovo. Mislim da je problem otpočetka bio u tome što mi nismo imali suverenitet na Kosovu i kada ministar Jeremić, moram da kažem, glumata sve vreme ovde ovu svoju priču koju treba da izgovori i od toga pravi jedan najobičniji bućkuriš, jeste zato što ni on neće da prizna da Srbija od 1999. godine, ulaskom stranih trupa, a tako se kao što znam gubi suverenost,na Kosovu nema suverenitet. On neprekidno govori o odbrani suvereniteta, a od nas svih 250 i od ovog naroda, ako nas uopšte neko sluša, neće da se prihvati elementarna činjenica da mi suvereniteta nemamo na Kosovu. Nema vlasti ove države Srbije na KiM. Ozbiljni ljudi bi pošli, i jedna i druga strana, od te činjenice, da vidimo šta, kada te činjenice nema, može da se uradi za Kosovo i Metohiju? Šta može da se uradi za građane i Srbe i Albance, i kako da se sa tom činjenicom živi dalje i šta možemo s time ozbiljno da uradimo? Ovako, na toj najobičnijoj laži koja je zapisana u Ustavu i to je uradila Vlada Vojislava Koštunice, da mi imamo suverenitet na Kosovu i da je to zapisano u Ustavu, to je ta laž oko koje se mi danas besmisleno raspravljamo. Suvereniteta na Kosovu nema. On je izgubljen. Vuk Jeremić se malopre hvalio, kako je doneta odluka, kako ćemo mi delovati diplomatskim sredstvima, navodno nećemo upotrebljavati silu. Molim vas, gospodo, nismo mi nikakvu odluku doneli da ne upotrebljavamo silu, nego ćemo diplomatskim sredstvima i spoljnom politikom da vraćamo suverenitet, što niko nikad živi nije uspeo. To i nije spoljnopolitičko pitanje prevashodno, nego je unutrašnje pitanje, jer je pitanje suvereniteta unutrašnje pitanje, a ne spoljašnje pitanje, jer se odnosi na to da li zaista ti građani jesu građani ove države ili nisu građani ove države. Ne možemo i da hoćemo da primenimo silu, jer se prikriva da je dole jedna sila. Ako je dole jedna sila, ako je dole KFOR, ako je dole NATO-va vojska, znači da ova država nema suverenitet nad tom teritorijom i zato upravo ta komedija čini ovu diskusiju potpuno besmislenom. S druge strane, smatram da ako već ne možemo zajednički dauvažimo tu činjenicu i da prestanemo sa tim laganjem ovih građana da Srbija kao država ima suverenitet na Kosovu, da je mogla bar toliko da se uvaži neka argumentacija koja je ovde bila, pa da jedna proevropska vlada prizna nešto i kritici koja je ovde izrečena. To jeste tačno, da jedna proevropska vlada jeste prihvatila dolazak Euleksa na KiM, ali to ne znači ništa drugo jer je to bilo javno rečeno svuda, da taj Euleks treba i primenjivaće zaista onaj odbačeni Ahtisarijev plan. Tačno je to da će ona da gradi institucije nezavisnog Kosova, odnosno kontrolisane nezavisnosti, nadzirane nezavisnosti Kosova. Jeste, zato je Euleks na Kosovu. Prema tome, mine možemo da pobegnemo od te činjenice, da to Euleks znači, ali ne vidim zašto jedna proevropska vlada treba toliko da se brani od toga i da kaže, jeste, to tako. Treba i jedni i drugi da priznaju da je početna pretpostavka pogrešna, a to je da mi tamo neki suverenitet imamo. Ako to nismo ni ovog puta, ni po šesti put, a toliko puta smo imali prilike da se na ovu temu bolje sporazumemo kada je na Kosovu reč i da možda nešto učinimo više za građane koji žive tamo, i da nekako bolje obezbedimo naš međunarodni ugled, ako već to nismo mogli po ne znam koji put, mislim da je i današnja rasprava, kada je reč o Kosovu, propala. Sadašnja Vlada nije trebalo ni da insistira na tome da vodi politiku kontinuiteta sa Vladom Vojislava Koštunice kada je reč o Kosovu. Trebalo je namerno i svesno da izađe sa svojom politikom na tu temu, ima većinu u Skupštini i trebalo je da tu politiku promeni, kao što je praktično i promenila. Ima većinu, pa kada ima većinu, neka vodi svoju politiku. Upravo je tu nekakva moja najveća zamerka sadašnjoj Vladi, nezavisno od ovoga što sam rekla, da i jedna i druga strana pokušavaju da istinu prikriju i da i dalje laže i zavarava građane. Ova većina ne radi svoj posao. Kada neko dobije većinu onda treba njena politika, njeni ciljevi, njene vrednosti, normativni sistem, zakonodavstvo, da jasno iznese i da se vidi šta je identitet ove Vlade. Imam utisak da je ovo jedna slaba Vlada, da gospodin Cvetković, koga uvažavam kao stručnjaka i kao ekonomistu, na kraju krajeva da kažem i kao jednog relativno simpatičnog čoveka, ali imam utisak da neko vlada iz senke. Boris Tadić pre neki dan veoma neprijatno kaže - slušajte me pažljivo šta su ciljevi. Ne može neko kao predsednik stranke da drži banku i da se ne zna ko je predsednik, na koji način i šta su njegova ovlašćenja. Gledamo kako to smešno izgleda na televiziji, kada on kaže ne, on će kontrolisati ministre, a po Ustavu nema pravo da kontroliše ministre. To je vladanje iz prikrajka. Da li je ta vlast neka psihološka potreba. Mi u sociologiji vlast uzimamo kao nešto pozitivno. Vlast treba da rešava probleme. Ova većina ne udubljuje se u probleme, ona ih ne rešava i plaća time što je izuzetno neefikasna. Kada pročitam u novinama da je Crna Gora pre samo dve godine, ne znam je li pune dve godine, valjda jeste, ima tu svoju nezavisnost, da je ona donela već 240 evropskih zakona, a Srbija jedva 15. Znači, to je jedna Vlada koja nema identitet, iz koje se vlada iz nekakvog prikrajka, iz nekakve senke, gde se ne zna ko šta radi, pa čak i onda kada izađe u javnost. Recimo, šta se radi u javnim preduzećima, onda izgleda da to nije došlo na dnevni red zato da bi se nešto sredilo, da bi kazali da ta javna preduzeća treba počnu da rade prema nekim ekonomskim principima, da se uvede nekakav red, nego izgleda je to šutiranje ispod stola, da se da na znanje, ne znam, Dinkiću, da ne radi ovo ili ono ili da se disciplinuje nekakav partner. Ako su izneti takvi podaci, valjda je to bila jedna dobra prilika da i kratkoročno i dugoročno stavimo pod kontrolu nešto što se zove partijski plen i da tako zadamo udarac onome što je najgore u Srbiji, a to je ogoljeni, razobručeni interes koji se zove partijska država. Kada je reč o partijskoj državi, reći ću još jedan termin, to znači bezakonje. Verujte mi, u ovoj krizi koja se sprema i recesiji koja dolazi, i gde se teško živi, i gde će se izgleda živeti još teže, ako postoji vladavina zakona, ako taj zakon zaista važi za sve, onda ljudi mogu i da se pritegnu i da se pretrpe, ali ako vide ovu interesnu razobručenost, da tu postoje nekakve privilegije i dazaista zakon treba da važi samo za nekog tamo, a za drugo da ne važi, onda se zaista oseća da tu Vlada ne uspostavlja ono elementarno osećanje pravednosti u jednom društvu. Znači, razobručenost partijske države, nepostojanje bilo kakvih mehanizama kontrole, svaki mehanizam kontrole vlasti koji smo mi pokušali da ustanovimo u ovom parlamentu je propao, od revizorske državne institucije koju smo izabrali ovde, pa sve do Ustavnog suda. On nam danas vraća pitanje koje smo postavili u vezi sa gasnim sporazumom, vraća skupštinskom odboru da odlučuje da li je to uopšte važan međunarodni sporazum, pa to je apsurd. Što smo mi birali taj Ustavni sud da on prebacuje skupštinskom odboru, a mi znamo veoma dobro šta taj skupštinski odbor može da uradi. Znači, nijedna institucija nije počela da radi, i zakoni ovi koje smo doneli, oni se ne primenjuju, a sud koji donosi presude, one se ne izvršavaju. Ono što bi mene zabrinulo jeste to što u našem društvu raste haos, a kada raste haos vi ste manje pripremljeni da se borite sa okruženjem, recesijom i ekonomskim nezgodama koje se pripremaju. Samo visoka uređenost, visoka koncentracija, samo obavljanje svojih dužnosti, samo brza, efikasna i odgovorna vlada može sada Srbiji da pomogne u ovoj teškoj krizi i da probamo da se izvučemo sa što manje troškova. Nažalost, to nije slučaj. Srbija i dalje taljiga, kao što reče neko pre neki dan u novinama, spasa nam nema, valjda propasti nećemo. Hvala.
Reč ima gospodin Samardžić.
Narodni poslanik Vesna Pešić je ovde iznela jednu real-političku ideju suvereniteta. Možemo i sa te strane da priđemo ovom problemu, nemam tu nikakvu ogradu. Naime, ovo što garantuje Rezolucije 1244, što je ipak akt UN, jeste garant suvereniteta u nekom formalnom međunarodnopravnom smislu. Možemo reći-to nije ništa, to je samo jedan formalni garant suvereniteta i da kažemo ovo što je rekla koleginica Vesna Pešić - suverenost na Kosovu ima onaj ko drži faktičku vlast. Hajde da sa te strane posmatramo taj problem KiM. Srbija drži deo faktičke vlasti na KiM ili bolje rečeno do pre nekoliko meseci je ipak držala deo faktičke vlasti. Podsetiću vas, od 1999. godine, a naročito od 2000. godine, od 2001. konkretno, nije bilo deteta na KiM srpskog porekla koje nije pohađalo srpsku školu, dakle školu u sistemu školstva Republike Srbije. Nije bilo čoveka koji se nije lečio u zdravstvenim ustanovama koje su pripadale sistemu zdravstvenih ustanova Republike Srbije. Socijalna politika je bila u rukama Srbije. Dakle, kada je reč o ljudima koji priznaju Srbiju kao svoju državu. Postojale su opštine, praktično od 2002. godine, otkad su obavljeni prvi izbori na KiM za opštinske lokalne organe vlasti, opštine koje su bile pod, tako da kažem, faktičkom kontrolom Republike Srbije, koje su sarađivale samo sa Srbijom. Ove godine 11. maja Srbi su izašli na izbore koje je sazvala Republika Srbija, tj. Republička izborna komisija koja je kontrolisala te izbore. Oni su izabrali svoje organe vlasti, lokalne organe vlasti, 54% biračkog tela Srba i nealbanaca je izašlo na te izbore. Srbija je ulagala na KiM koliko-toliko, kako-tako, ali govorimo u relacijama koje je odredila koleginica Vesna Pešić, faktičke vlasti. Znači, Srbija je imala na Kosovu jedan deo faktičke vlasti, drugi deo su držale privremene institucije, treći deo Unmik. Od 17. februara došlo je do određenog poremećaja. Nije problem u tome što su Albanci proglasili nezavisnost u pogledu držanja faktičke vlasti, oni su i dalje držali vlast tamo gde su je držali, ne na celom Kosovu. Problem je bio u tome što je Unmik počeo da se povlači jednostrano, na osnovu plana Marti Ahtisarija. Tu je, dakle, problem. Ništa Srbiju nije sprečavalo da zadrži svoju vlast koju je imala na KiM, da zadrži, u terminologiji Vesne Pešić, deo suvereniteta. Jednom sam dao izjavu, dok sam bio ministar, da se mi zalažemo za legalizaciju ovakvog jednog stanja, da se zalažem za određenu funkcionalnu podelu vlasti na KiM, gde zapravo nećemo oružjem i silom rešavati taj problem, nego onako kako faktička situacija nalaže, kako podela vlasti na samom terenu to nalaže. Mislim da je to bio dobar program, da nije bio utopijski, zato što je Srbija već držala vlast na KiM u oblastima koje sam vam pomenuo. Slobodno izabrani predstavnici lokalnih vlasti obrazovali su svoju skupštinu na delegatskom principu, kao delegate tih opština koji su učestvovali na izborima i postali odbornici tih srpskih, tako da ih nazovem, opština. Tu su participirali i stanovnici Gore, dakle Goranci, koji su svoju opštinu priključili takvom jednom procesu i takvoj jednoj organizaciji vlasti Srbije na KiM. Ono što jeste naš problem sa Vladom, i sad tu prelazim na ovu glavnu temu izglasavanja nepoverenja, dakle, vezujem je za to, jeste zašto se to tako jednostavno pustilo. Zašto nije to faktičko stanje održano na svaki način? Mogu reći da se Unmik nije mnogo opirao tome da mi održimo izbore na KiM 11. maja. Bilo je onih verbalnih pretnji Joakima Rikera, dakle, specijalnog predstavnika generalnog sekretara. On je svašta pretio i pričao, ali mi smo znali da se i pored toga to može održati. Albanci se uopšte nisu bunili protiv toga, nisu pravili nikakve smetnje, nisu pretili, nisu ni učinili nikakav akt nasilja protiv tih izbora. Zar nije to jedna faktička situacija od koje se moglo krenuti da se brane interesi Srbije na KiM? Ova krajnja pitanja, ako hoćete, ova metafizička pitanja suverenosti, ne računajući jasan međunarodnopravni kriterijum, suverenost pripada Srbiji, to piše u aktima UN, ali, u faktičkom smislu, ta pitanja ko ima krajnju vlast na KiM, ko ima apsolutnu i kompletnu vlast na KiM, mogli smo da ostavimo za neka druga vremena, za 10, 15, 20 godina, da ih rešimo u nekoj drugoj atmosferi. Dakle, Vlada je imala jedan manevarski prostor koji je bio obezbeđen delovanjem prethodne vlade. Mi smo konačno tu imali i konsenzus, kao zajednička vlada, da tako radimo. Ta se stvar pustila. Ako pogledate program šest tačaka, to je zapravo dizanje ruku od ovoga što Srbija raspolaže svojom vlašću na KiM. Program šest tačaka je zapravo program zaštite Srba kao manjine, ako se i sa time Priština složi. Prema tome, biće tu velikih problema, Srbi se sa time neće složiti. Oni imaju pravo na to, to su njihova ljudska prava, da biraju državu u kojoj će živeti, zato što niko ne može da ih premesti iz jedne države u drugu, sem, naravno, nasiljem. Oni su to manifestovali svojim potpisima, 70 i nešto hiljada potpisa je dato protiv Euleksa na Kosovu, zato što su Srbi na Kosovu znali i znaju vrlo dobro šta znači Euleks na Kosovu. Ne znači odbranu njihovih interesa kao građana Srbije nego, u najboljem slučaju, znači odbranu njihovih manjinskih interesa na Kosovu i Metohiji. Oni na to nisu pristali i na to imaju pravo. Mi ne možemo da naš pogled sklonimo sa takve realne situacije. Kako god okrenemo, stvar sa Kosovom i Metohijom nije završena, sem ukoliko ne dignemo ruke i ne kažemo da suverenost pripada nekom drugom, a faktički ne pripada nekom drugom, bar jedan deo u ovom ogoljenom smislu faktičke vlasti pripadao je Srbiji, i još uvek pripada Srbiji i još uvek ima šanse da se to zadrži. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Gospodin Goran Bogdanović, ministar za Kosovo i Metohiju.
Poštovana gospođo predsednice, poštovani narodni poslanici, slušajući profesora Samardžića stiče se utisak da je Vlada Republike Srbije digla ruke od Kosova i Metohije, što apsolutno nije tačno. Pre možda dva ili tri sata sam istu stvar ponovio. Ništa se nije promenilo, profesore Samardžiću, od vašeg ministrovanja do mog ministrovanja. Znači, i dalje dole postoje lokalne samouprave, i dalje postoji Zajednica opština, i dalje Srbija ulaže na prostore Kosova i Metohije. Tu nema nikakve promene. Mislim da je pogrešno na ovakav način slati poruke i dezavuisati Srbe na Kosovu i Metohiji, da je Srbija digla ruke od Kosova, da Srbija neće ulagati na prostore Kosova i Metohije, da Srbija neće finansirati lokalne samouprave na Kosovu i Metohiji. Mi činimo ogromne napore, to Srbi na Kosovu znaju odlično, prepoznaju našu politiku, bez obzira što na Kosovu i Metohiji trenutno vlast drže u lokalnim samoupravama stranke koje nisu u Vladi. Mi imamo odličnu saradnju, mi činimo sve da ojačamo te lokalne samouprave, činimo sve da nastavimo i poboljšamo proces infrastrukture, činimo sve da obnovimo škole, činimo sve da nastavimo one programe koji su započeti od 2006, 2007. i 2008. godine. Prema tome, Vlada Republike Srbije neće ništa učiniti i nijedan potez protiv kosovskih Srba i drugih nealbanaca, budite sigurni. Ovim želim da pošaljem vrlo jasnu poruku Srbima na prostoru Kosova i Metohije da ova Vlada neće dići ruke od Kosova i Metohije. Ovih šest tačaka o kojima ste vi govorili, one apsolutno odgovaraju Srbima na Kosovu. Znate i sami, radili smo zajedno na tih šest tačaka i u pregovaračkom procesu i ranije, 2001. i 2002. godine, dok je postojao bivši Koordinacioni centar. Nažalost, tada nije postojalo razumevanje od strane Unmika, ali sada smo uspeli da ispregovaramo sa UN. Po prvi put se Srbija pita koje sudije će raditi u međunarodnim sudovima, koji policajci će raditi sa međunarodnim policajcima, po prvi put će Srbi moći da ubiraju prihod na graničnim prelazima 1 i 31. Prema tome, hoću nešto da vam kažem, ne govorim ovo kao ministar, govorim, pre svega, kao čovek koji živi na prostoru Kosova i Metohije. Svi bi mi bili srećni da je dole naša vojska, naša policija, naše sudstvo, ali moramo pogledati činjenici u oči, moramo videti da je dole nešto sasvim drugo. Očigledno da nas je zadesila jedna nesreća. Hajmo da vidimo kako svi zajedno iz te nesreće da izvučemo korist za taj narod koji je ostao dole i kakvu poruku treba da mu šaljemo, šta država Srbija, šta ova Vlada treba da uradi da se poboljša, pre svega, život Srba na prostoru Kosova i Metohije. Inače, demagogijom, populizmom, ubiranjem nekih jeftinih političkih poena, nigde nećemo otići. Verujte, Srbi neće imati korist bilo šta da kažemo bilo ko od nas. Srbi hoće konkretno stvari dole da se vide, da svaki Srbin oseti da država Srbija vodi računa o njemu. Mi idemo u tom pravcu i ova vlada to čini, ulaže ogromne napore i mi ćemo ići u to, budite sigurni. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Gospodin Samardžić ima reč.
Hvala, ipak je potrebno razjasniti ovo što je ministar Bogdanović rekao. Naime, postoji velika opasnost i mi na to skrećemo pažnju Vladi koja vodi poslove, da ovo što je Vlada Srbije i što su državni organi Srbije imali svoju direktnu akciju, svoju institucionalnu vezu, svoj sistem odlučivanja na Kosovu, da se to sve lako može izgubiti preko ovih šest tačaka koje se nalaze u izveštaju generalnog sekretara. Ponovo vas upozoravam da izveštaj generalnog sekretara nije obavezujući dokument ni za koga. To je samo izveštaj i to je jedini dokument gde se nalazi šest tačaka. Tih šest oblasti je raspoređeno na nekih 15 tačaka. Nisu važne tačke, ali gde se pominju tih šest oblasti gde će se Srbima nešto pomoći, to se nalazi u jednom neobavezujućem dokumentu. To je izveštaj. Drugo, sadržaj tog dokumenta ili tog dela jasno govori o sledećem: jeste, u oblasti policije, carina i pravosuđa, međunarodni učesnici će biti kapa tih procesa, dakle, KPS-a, gde će Srbi učestvovati, biće srpski carinici pod međunarodnom kontrolom i pravosuđa, gde će biti srpske sudije u jednom sudu u Mitrovici. To je u redu, ali vi nemate nikakve garancije da će to tako ostati. Pomenuo sam da će carinski režim trajati 60 dana. Izvinjavam se, tu sam pogrešio, pogledao sam dokument ponovo, to se odnosi na pravosuđe. Dakle, vi znate da je pre nekih dve ili tri nedelje u sud u Mitrovici došlo nekoliko međunarodnih sudija i nekoliko tužilaca i njihov mandat da budu međunarodni predstavnici traje 60 dana, prema izričitom tekstu od šest tačaka ili od šest oblasti. Isto se to odnosi i na policiju, isto se to odnosi i na carine. Znači, ono sa čime se mi suočavamo i na šta skrećemo pažnju Vladi, pre svega, jeste da to nisu nikakve garancije, da će to otići kao lanjski sneg za nekoliko meseci. Inače se sve te stvari odvijaju pod zakonskom kapom nezavisnog Kosova. U policiji će se primenjivati zakoni Kosova. Razume se, kada odu međunarodni policajci, a mi ne znamo koliko će oni ostati, tu i jeste problem tih garancija, biće lanac komande, kao što i piše ovde, postojeći, a to znači da će Albanci komandovati tom policijom. Naravno, Srbi će se tome suprotstaviti, zato što oni misle da postoje neke garancije, bar neki Srbi. Ali, verujte, 70 hiljada onih koji su potpisali ovu peticiju protiv Euleksa, koja je došla i u Skupštinu i kod predsednika Republike itd, oni ne veruju u to, inače ne bi to potpisali. Mislim da možemo biti dobronamerni bar prema tim potpisima, da kažemo da ljudi imaju realan strah od toga šta će biti za nekoliko meseci, pa su zato potpisali peticiju protiv dolaska Euleksa na Kosovo. Dakle, tu je problem. Mi koristimo ovu govornicu da bar upozorimo Vladu, ako ne možemo da utičemo, ako ona ostane posle ovog glasanja, moguće da će ostati, da vodi računa šta radi, da ono što ima u rukama, a to je faktička situacija o kojoj sam maločas govorio, da će morati toga da se odrekne baš zato što je prihvatila program šest tačaka, a tu nema garancija da će stvar tako trajati. Prosto, to je jedan prelazni period ka uspostavljanju i stabilizovanju institucija nezavisnog Kosova, gde će Euleks, tih hiljadu i po do hiljadu i devetsto službenika ostati neodređeno dugo vreme. Njihov cilj je da nadziru rad institucija na Kosovu i Metohiji. Oni nemaju nadležnosti kakve je imao Unmik po Rezoluciji 1244. Ne postoje rezervisana ovlašćenja za njih, ne postoje nikakva ovlašćenja konačnog odlučivanja. To je sve u institucijama Kosova, po ustavu Kosova. Mislim da to Vlada zna, kao što i ja znam, i mislim da se ne možemo kockati sa tim stvarima, jer u pitanju je još uvek 120 ili 130 hiljada ljudi koji ne priznaju nezavisnu državu Kosovo. Dakle, u pitanju je ogromno kulturno nasleđen koje je ugroženo na ovaj ili onaj način, u pitanju je imovina, da govorimo o krajnje realnim, praktičnim, pragmatskim relacijama. Na stranu što je u pitanju suverenitet Srbije na Kosovu i Metohiji. U pitanju su ove realne stvari, koje će vrlo brzo ispasti ispod kontrole države Srbije, kakvu ona ima, praktično, od 2000. ili 2001. godine, kada je prvi put došlo do neke konsolidacije politike prema Kosovu i Metohiji, preko Koordinacionog centra, a kasnije preko Ministarstva, jednog, drugog itd. Dakle, namera nije da se prazno priča, nego je namera da se upozori sa ovog mesta na veliku opasnost koja se nadvila nad stanovništvom Kosova i Metohije, nad građanima Srbije, koji priznaju jedino Srbiju kao svoju nacionalnu državu.
Zahvaljujem. Reč ima potpredsednik Vlade i ministar nauke i tehnološkog razvoja gospodin Đelić.
Poštovana gospođo predsednice, poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, tokom današnje debate u nekoliko navrata su pomenute evropske integracije, rokovi, perspektiva naše zemlje. Pitanje je da li je ova evropska politika prema našoj zemlji pravična, da li naša zemlja radi sve što je u njenoj moći da brzo napreduje na tom putu i, naravno, neka pitanja koja se tiču efektivnog rada i naših institucija Vlade, Skupštine i drugih delova naše državne uprave? Dozvolite mi da u nekoliko reči podsetim oko ovih nekoliko ključnih tačaka. Napredak, koji je napravljen u poslednjih nekoliko meseci, naravno da smo svi bili razočarani kada je Holandija ostala sama, a ipak blokirala, zato što se te odluke donose konsenzusom, početkom septembra, primenu Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, ili tehnički govoreći - primenu Prelaznog trgovinskog sporazuma naše zemlje. Toga dana, po prvi put smo videli da naša zemlja uživa podršku svih 26 članica EU, koje su svestrano podržavale Srbiju tog dana i isto tako, što nije uvek bio slučaj u prošlosti, cele evropske komisije i svih njenih delova. Naša zemlja je odlučila da primeni Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju i prvo što želim da kažem, to je da to nije jednostrana primena, jer u onom najvažnijem delu koji se tiče carina, EU primenjuje Sporazum o stabilizaciji još od decembra 2000. godine. To su tzv. autonomne trgovinske povlastice koje je dala našoj zemlji i u proteklih osam godina, kao što je slučaj danas i biće sutra, naši privrednici mogu da izvoze na tržište EU bez carina. Naravno, Sporazum o stabilizaciji je bolji, jer te jednostrano date povlastice pretvara u ugovorni odnos. To je razlog zbog čega je bolje imati Sporazum o stabilizaciji. Ali, treba se uvek podsetiti da EU primenjuje, u najvažnijem delu, tom carinskom, njihov deo tog ugovora već osam godina. Drugu stvar koju želimo da kažemo, to je da ćemo mi, kao što smo počeli, pripremiti sve institucionalne pretpostavke da primena Sporazuma o stabilizaciji bude takva da, kada dođe za to vreme, sve ono što budemo radili 2009. godine se računa kao primena Sporazuma o stabilizaciji, jer je to ono što se računa u proceni kapaciteta određene zemlje da dobije status kandidata. Želim večeras da vam kažem da će naša zemlja aplicirati za status kandidata za ulazak u EU sledeće godine. Mi ćemo odrediti taj datum sa našim evropskim partnerima. Naravno, da bi dobili na kraju taj pozitivni ishod i formalni status kandidata, mi ćemo, pre toga, morati da dođemo i do pozitivnog ishoda oko Sporazuma o stabilizaciji. U tehničkom smislu, naša zemlja može i na taj način dokazati njen veliki administrativni kapacitet, koji je Evropska komisija, još jedanput, prikazala u njenom izveštaju prošle godine. Želim da kažem nekoliko reči o rokovima. Naravno da ovo što se desilo tokom leta, a to su jedna ekonomska kriza bez presedana, jedna blokada, koja je proizašla od neočekivanog odbijanja sa strane irskog naroda Lisabonskog sporazuma, i naravno ono što se desilo u Kavkazu, to su stvari koje su okupirale u mnogo većem kapacitetu francusko predsedavanje nego što smo očekivali. Kada to kažem, to nije nikakav način da se u defanzivi branimo od toga što neki rokovi, koje smo sami sebi zadali, nisu ispunjeni. Ali, želim samo da podsetim da su se i objektivne okolnosti u mnogo čemu promenile. Ali, to ni na koji način ne znači da smo mi i jednog jedinog dana odustali od naših strateških principa. Želim samo poštovanim narodnim poslanicima i našoj javnosti da predočim aktivnosti koje smo imali u proteklih nekoliko meseci. Što se tiče samog Sporazuma, mi smo spremni za njegovu primenu. Što je veoma bitno, u tom tehnokratskom žargonu Evropske komisije, i ona je našla način da prihvati tzv. Euro-jedan sertifikate i da i ona, u trgovinskom smislu, primeni Sporazum o stabilizaciji sa nama de fakto, ako ne već de jure. S druge strane, naša zemlja je u oktobru zaokružila veliki posao našoj administraciji time što smo usvojili Nacionalni plan za integracije u EU. To je jedan dokument koji ne vredi toliko zbog njegovih 850 stranica, već zbog toga što je naša administracija veoma jasno identifikovala ono što nas deli od ukupnog uvršćivanja tzv. Aki komunitera ili pravnih tekovina EU u naš zakonodavni poredak. Napravljen je jedan operativni program da se taj veliki posao završi do kraja 2012. godine. Drugim rečima, da naša zemlja u tehnokratsko-administrativnom smislu bude spremna za ulazak u EU na kraju te godine. To nije garancija da ćemo tada ući, ali je važno da mi radimo, i to jedan veliki posao koji je pred nama, na tom putu. Što se tiče zakonodavne agende, nekoliko poslanika je podsetilo, jer mi radimo u potpunoj transparentnosti sa našom Skupštinom, koliko je zakona ovde usvojeno, koliko je usvojeno uVladi i dato parlamentu na usvajanje, koliko se i dokle se stiglo sa drugima. Mogu reći da više od dve trećine tih zakona je ili prosleđeno, ili je u finalnim fazama završetka rada. Nadam se da će u februaru ovaj cenjeni dom odlučiti da ima jednu vanrednu sednicu, kada bi mogao jedan broj tih zakona da se usvoji. Istovremeno, želim da kažem da je to jedan posao koji je tek pred nama. Poređenja radi, ova naša zakonodavna agenda koja je, otprilike, iznosila 52 zakona za ovu godinu, po onome što smo sami zacrtali u našem Nacionalnom planu za integraciju u EU, predstavlja nekih 156 zakona. Tako da je još veći posao pred nama. Apsolutno se slažemo sa onim poslanicima koji kažu da taj veliki posao ne možemo završiti kroz bilo kakvu formu konfrontacije. Ogromna većina tih propisa nema apsolutno nikakvu političku težinu, već predstavlja tehničko uvođenje određenih standarda u našu zemlju, a oni su od ključnog značaja za razvoj naše privrede. Svaki put kada vi, ja, bilo ko, sretne naše privrednike, uvek je pitanje kada će se taj i taj standard usvojiti, jer bez usvajanja tog standarda ne može se izvoziti, ne samo u EU, nego na tržišta u okruženju. Što se tiče viza, u julu prošle godine u prethodnoj Vladi mi smo formirali jednu međuresorsku grupu koja se bavi problematikom viznih pitanja od olakšica do liberalizacije. U septembru završeni su pregovori oko viznih olakšica i readmisije i već u januaru ove godine taj sporazum, koji je potpisala EU sa svim zemljama zapadnog Balkana, počeo je da se primenjuje. Svakog meseca mi imamo sastanke sa konzularnim predstavništvima zemalja članica EU, naročito onima koji su deo šengenskog prostora i konstatujemo, mada i dalje ima određenih teškoća, vize se daju brže, jeftinije su i daju se na duži period. To su statistike koje ohrabruju. Naravno, ono što je bio predmet velikih rasprava, kada se u ovom cenjenom domu ratifikovao taj sporazum novembra prošle godine, bilo je pitanje readmisije. Neki su govorili da će doći do jednog velikog talasa, da će se na desetine hiljada naših građana vratiti, da naša zemlja nije spremna da to uradi. Dame i gospodo, za celu ovu godinu, nećemo preći ponovo cifru od nekih 2.000 ljudi. Nema nikakvog povećanja, nema nikakvih najavljenih katastrofa u tom domenu. Naprotiv, ovaj dijalog se razvijao. U januaru gospodin Fratini je, kao potpredsednik Komisije, došao da otvori dijalog o viznoj liberalizaciji. U maju, njegov naslednik, gospodin Žak Baro je doveo tzv. mapu puta da identifikujemo tehničke i, ni na koji način političke, uslove da dođe do vizne liberalizacije. Mi smo uručili ono što je bila očekivana stvar od Srbije, a to je najbolji, najizdašniji, najprecizniji izveštaj od svih zemalja zapadnog Balkana i 28. novembra Evropska komisija nam je dala njihovu reakciju na naše reforme. Jedina smo zemlja koja je u ponedeljak ove nedelje već išla sa pripremljenim odgovorima na sva tehnička pitanja. Oko pasoša tačno je da je bilo problema u pokretanju. Verujte, 7. jul, kada smo pokrenuli izdavanje biometrijskog pasoša, nije bio lak dan. Bio sam sa našim građanima i uvek ću biti sa građanima, naročito onda kada im nije lako u njihovim odnosima sa administracijom. Lako je kritikovati iz kabineta, lako je naći manjkavost. Znamo dobro da ne možemo preko noći imati jednu besprekornu administraciju i taj kapacitet, ali već danas više od 170 hiljada biometrijskih pasoša je podeljeno. Pokrenuli smo početkom novembra i taj veliki postupak za našu dijasporu u Parizu, zemlja koja predsedava EU, u Dizeldorfu i Beču. Ministarstvo spoljnih poslova je izradilo operativni plan za sledeću godinu, tako da i naši građani, tu smo ispoštovali ono što je i obećano, a to je da suprotno ovom starom pasošu koji je koštao 188 evra po osobi, novi košta 36 evra, kao u zemlji i na to se dodaje pošiljka od 15 evra. To je mera poštovanja i jednakosti između naših građana koji žive u dijaspori i onih koji žive u matici. Što se tiče sledećih koraka, želim da vam kažem da ćemo imati posetu eksperata u februaru i da će Evropska komisija najverovatnije u maju sledeće godine doneti prve zaključke oko spremnosti raznih zemalja zapadnog Balkana za viznu liberalizaciju. To nije garancije da će taj posao biti završen sledeće godine. Tačno je da izbori za Evropski parlament u junu i izbori za nemački parlament u septembru su momenti koji određuju kapacitet EU da odredi određene stvari, ali naša zemlja veoma predano radi na pitanju viznih liberalizacija i ukinućemo vize za naše građane. Videćete, to će se desiti mnogo brže od onoga što razni ljudi očekuju u našoj zemlji. Želim da kažem da smo pre tri dana, kada govorimo o odnosima sa EU, to je samo jedan od primera, otvorili postrojenje koje vredi 7,6 miliona evra za pripremu pijaće vode u Inđiji. Tu je Evropska komisija učestvovala sa 2,4 miliona evra i to je samo jedan mali deo ukupnog programa od 190 miliona evra godišnje koje implementiramo. Naravno, milijarda evra koje smo potpisali novembra prošle godine neće biti realnost odmah, ali počeli smo i završili programiranje za 2007. godinu. Za 2008. godinu stvari su tehnički završene i uveliko radimo na IP za 2009. godinu. Možemo reći da od svih zemalja zapadnog Balkana Srbija je ta koja za sada pokazuje najbolji kapacitet apsorpcije evropskog budžeta. Poštovani narodni poslanici, naravno da evropski budžet koji je pod velikim pritiskom u godinama koje dolaze neće biti lak za usvajanje za našu zemlju. Ali, ipak, kao što je najavilo francusko predsedavanje, sledeće godine će doći do rebalansa budžeta u vrednosti od šest milijardi, doći će do kompletnog rebalansa evropskog budžeta na kraju sledeće godine i po poznatoj tehnici rebalansa, na sredini tog šestogodišnjeg programiranja budžeta za one zemlje koje budu spremne, a mi se spremamo, biće otvorene nove mogućnosti. Za nas je to pre svega mogućnost da dođemo do dodatnih sredstava za izgradnju naše infrastrukture, železnice. Dunav je naznačen kao novi regionalni prioritet za EU i novi program za 2010. godinu, tako da što se nas tiče, mi sa ovih 200 miliona evra godišnje nećemo moći da pređemo odmah ...
Molim vas, izreći ću opomene. Dozvolite gospodinu potpredsedniku da završi.
Nećemo preko noći transformisati iznos evropskog budžeta za našu zemlju sa trenutnih 200 miliona evra na milijardu, ali susedna Bugarska, otprilike istog gabarita poput naše zemlje, dobija 1,8 milijardi evra godišnje, Slovačka sa pet miliona stanovnika je za ovaj šestogodišnji plan budžeta dobila 11 milijardi evra za strukturne fondove. Primera radi, susedna Rumunija je dobila za sledeće tri godine 300 miliona evra samo za infrastrukturu u domenu nauke. Možemo još dugo nabrajati mogućnosti koje se otvaraju u ovom momentu. Želim da zaključim sa nekoliko perspektiva oko ove evropske integracije. Niko u našoj zemlji ne treba da bude evroskeptik zato što ne želi da pogleda činjenice. Niko u našoj zemlji ne treba da bude euroromantik zato što ne želi da gleda činjenice. Moramo gledati činjenice, prepoznati da je ovaj proces, proces koji nije perfektan, proces tokom kojeg nećemo pristati na bilo kakvu ucenu oko našeg teritorijalnog integriteta. Ali, istovremeno proces koji je sada testiran na pravi način i ovo je posle deset godina po uvođenju evra kao zajedničke valute prva kriza velikih razmera koju doživljava Evropa i možemo da vidimo do koje mere ova velika konstrukcija daje efekte za njene zemlje. Šta konstatujemo? Neki su govorili pre koji mesec da će se ta Evropa raspasti dok Srbija dođe do nje. To je ona uobičajena floskula. Konstatujemo da neke bogate zemlje, poput Norveške, Danske, kao što nam je potvrdio premijer Danske tokom posete Beogradu, pa i Švedska, i te kako razmišljaju o ulasku u evrozonu. Premijer Poljske je apelovao da se kriterijumi za ulazak u evrozonu olabave jer jedan broj zemalja istočne Evrope želi da uđe i evrozonu što pre. Zašto? Zato što je to jedan mehanizam, kolektivni mehanizam, koji obezbeđuje stabilnost. Istovremeno, ako nacije poput Islanda i nekih drugih žele da uđe u EU, one prepoznaju da u ovim teškim momentima biti član daje perspektivu i stabilnost, koje bi i u ovom momentu poslužile našoj zemlji. Što se nas tiče, Vlada Republike Srbije želi da u nedeljama koje dolaze nastavi dijalog sa Kraljevinom Holandije i sa svim zemljama EU, da se ovaj tvrdi stav, koji je veoma teško objasniti našim građanima, promeni, da se primeni Prelazni trgovinski sporazum što pre, da naša zemlja koja ima taj kapacitet, aplicirajući tokom sledeće godine i podsećajući na ono što je po prvi put naznačeno u izveštaju Evropske komisije u novembru, a to je da ispunjenjem Haškog uslova Srbija može dobiti status kandidata sledeće godine. To ne kažemo mi, nego to kaže zvanično po prvi put i EU. To nije nikakva garancija, ali po prvi put to je jedna perspektiva koja se otvorila za nas. Što se tiče viza, naša zemlja dobro napreduje. Nema tu nikakvih revolucija preko noći. Od nas se očekuje da usvojimo napokon jednu valjanu strategiju za borbu protiv droge, od nas se očekuje da bolje opremimo naše granične prelaze, od nas se očekuje da se i dalje jače borimo protiv organizovanog kriminala, od nas se očekuje da imamo dodatne resurse koji će biti usmereni ka integraciji onih građana koji su predmet readmisije. I nema tu nikakve viske politike, od nas se očekuju normalne reforme koje sprovodi svaka normalna evropska zemlja. Mi samo, mislim da je o tome govorio i moj kolega ministar unutrašnjih poslova pre dva dana, preduzimamo i one korake koje treba da pripreme budućnost i mogućnost da naša zemlja bude među prvima koje će imati mogućnost primanja na čip digitalnih otisaka, zemlja koja se ne priprema samo za ukidanje viza, nego, i to je nešto duža perspektiva, za ulazak u sami šengenski prostor. Dame i gospodo, nema razloga za idealizaciju evropskih integracija, ali nema nikakvog argumenta i nema nikakve alternativne stvari koju je bilo ko formulisao od jedne perspektive gde već danas ide 55% naše robe, odakle dolazi 88% investicija u našu zemlju, koja od 2001. godine dala 2,5 milijardi evra bespovratne pomoći našoj zemlji, čije su finansijske institucije, Banka za investicije, uložile 1,4 milijardi evra za naše kliničke centre, za lokalnu infrastrukturu. Za nacionalnu infrastrukturu 540 miliona evra, za koridor 10, sledeće godine 250 miliona evra za podršku likvidnosti našeg sistema, 1,2 milijarde za Evropsku banku za obnovu i razvoj. Ne treba idealizovati Evropu, ali ona je naša destinacija i strateško opredeljenje naše države i naše Vlade. Hvala puno na vašoj pažnji.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Replike imaju najpre gospodin Todorović, pa gospodin Aligrudić, pa gospodin Markićević, u ime svojih poslaničkih grupa.
Dame i gospodo narodni poslanici, vi iz vladajuće koalicije ugradite mu neke manje baterije, ovo je preterano punjenje, ne možemo da izdržimo. Ovo je stvarno neverovatno. (Predsednik: Gospodine Todoroviću, ne možete tako da opštite i nije u redu da te komentare dajete za potpredsednika.) Ali, ovo što je rečeno stvarno vređa zdrav razum. Ovaj čovek mislio sam da nikada od bruke neće smeti da se pojavi u parlamentu, on dolazi i ponovo nam priča neke priče. Ajte da podsetimo gospodina vojvodu na neka obećanja koja nam je dao ovde. Da li se sećate - Hajmo, Hajde u Evropu, SSP. Došli u Brisel, a oni za uvo i kažu - napolje. Nema ništa od toga. Sećate li se, gospodine Đeliću, kad ste nam u aprilu obećali da ćemo do kraja godine biti na beloj šengen listi u predizbornoj kampanji? Sećate li se, gospodine Đeliću, kako ste optuživali guvernera Jelašića i direktora Kovnice novca da su oni ti koji su odgovorni zato što pasoši nisu stigli na vreme? Šta su vam odgovorili? Da ste običan, neću da izgovorim tu reč, ali čovek koji govori najteže moguće neistine. Da li se sećate, gospodine Đeliću, šta ste obećali građanima Srbije prilikom jednostrane primene SSP-a? Šta ste obećali kada su vas pitali za veliku ekonomsku krizu? Gospodine Đeliću, samo bih postavio jedno pitanje - da li se sećate da ste rekli da će naša država od te velike ekonomske krize da zaradi? Kako imate smelosti da dođete sada za ovu govornicu i da pričate? Šta ćete da odgovorite, pošto nemam puno vremena, ljudima koji su uzeli poljoprivredne kredite u visini od 20,3 milijarde dinara? Već su do sada, skokom švajcarskog franka i skokom evra, 20% povećane njihove obaveze, a vi hoćete jednostrano da primenite SSP, što znači slobodan uvoz poljoprivrednih proizvoda iz Evropske unije. Šta će oni da rade sa kreditima koje su uzeli za opremu, za zasade i za sve ono što im je trebalo? Kako će da vraćaju te kredite jer im se krediti obračunavaju u evrima i u francima, a oni naplaćuju u dinarima za 90 i kusur dana? Gospodine Đeliću, za vas bi bilo najbolje da se stvarno više ne pojavljujete u ovoj skupštini.
Reč ima gospodin Aligrudić. Izvolite.
Gospodine Đeliću, pa gde vi, čoveče, živite? O čemu vi pričate nama? Šta ste vi za ovih 16 minuta napričali, to bog sveti zna. Ni vi ne znate šta ste izgovorili. Znate, vaš govor kada smo imali usvajanje SSP-a, kada smo ratifikovali SSP, tada je bio za nijansu slabiji od ovoga. Ovo vam je zaista vrhunac. Dakle, ovakvu kamaru svačega niko ovde skoro nije izgovorio. Pazite, to apsolutno vređa dostojanstvo narodnih poslanika. Hajde samo jednu stvar da vam izdvojim. Vi govorite o jednostranoj primeni SSP-a, pa to navodite kao kumulativni razlog zbog čega treba neko vas da podrži u celoj ovoj priči. Znate li vi šta time postižete? Vi praktično činite štetu državi na strani prihoda koju ste prvo probali da nadoknadite na taj način što ste tražili od MMF-a da vam odobri povećanje PDV-a. Rekli su - ne može, onda ste se setili akciza, tu su vam rekli - može, hajde na alkohol, hajde na cigarete, hajde na šta god hoćete i onda dođu na red naftni derivati. Onda se taj budžet javlja kao inflatorni. On se javlja kao inflatorna ekonomska mera, negativna ekonomska mera politike. Vi pričate da je to nešto pozitivno. Hoće li to da plati ta Austrija? Hoće li to da plati ta Švedska? Neće, nego će da plate građani Srbije iz svog džepa, što vas verovatno ne zanima ni najmanje. Ovo drugo što ste ispričali, rado bih vam replicirao, ali to čovek ne može da poveže šta ste vi izgovorili. Hajte, molim vas, ponovo se javite, vrlo bih rad bio da vas čujem još 16 minuta, da vidimo. Molim vas, ljudi, da nas zaštitite od tiranije ministara i potpredsednika Vlade, koji ovde drže verbalnu tiradu kakva se ne može zamisliti. U jednom trenutku ovakvih stvari mora da bude dosta. Ako hoćete da budete cirkuzanti, idite na neko drugo mesto, nemojte to da radite ovde.
Reč ima gospodin Markićević. Izvolite.
Poštovana predsednice, nisam tražio repliku nego sam tražio povredu Poslovnika po članu 104. Mislim da je prethodnim izlaganjem gospodina Božidara Đelića, potpredsednika Vlade [[Predsednik: Gospodine Markićeviću, možete dobiti repliku, dogovorili smo se da nema povrede Poslovnika.]] Dobro, svejedno ću da kažem, da li je replika ili povreda Poslovnika. (Predsednik: Recite, ali kroz ovu formu, molim vas.) Gospodine Đeliću, morate da shvatite da ste danas u Narodnoj skupštini Republike Srbije, da niste ni na seminaru, ni na nekom nevladinom skupu nevladinih organizacija. Bar osam godina vas slušam. Božidare Đeliću, mnogo sam vam verovao. Samo mi kažite da li želite da ponovim razgovor iz Narodne skupštine prilikom zadnje rezolucije o Kosovu i Metohiji? Vaspitan sam čovek i privatne razgovore ne upotrebljavam u političke svrhe. Ako ovako nastavite da govorite ovde, upotrebiću. Ako mislite vi, i svi koji sede iza vas, da ne znamo šta ste pričali na zatvorenoj sednici Glavnog odbora DS-a, onda se grdno varate. Ovo što ste rekli ovde je u suprotnosti onome što ste rekli na zatvorenoj sednici glavnog odbora DS-a. Pozivam vas da više ne zavaravate i ne dajete lažnu nadu građanima. Vi ste rekli da će za 13 ili 14 dana, koliko ima do 31. decembra, biti vize za građane. Iz nekog razloga, možda vi niste krivi, možda je takva ekonomska situacija, možda neće da nas prime u Evropu, ali tih viza nema i bolje da ćutite i više ne pričate o vizama. Hvala.
Nova Srbija više nema, potrošila je vreme. Reč ima gospodin Jovan Palalić. Izvolite.
Predsedavajuća, poštovani narodni poslanici, uvaženi predstavnici Vlade, evo, mi nakon pet meseci prvi put imamo priliku, iako je u proteklih pet meseci bilo zaista mnogo krupnih političkih događaja, iako je veliki broj narodnih poslanika u prethodnih pet meseci više puta pozivao predsednika Vlade da dođe u Narodnu skupštinu, imamo prvi put susret sa Vladom i to na sednici gde se raspravlja o njenom nepoverenju. Ovde je jedan ministar izašao sa pozivom na državno jedinstvo. Podsetiću vas da su svi poslanici opozicionih političkih stranaka u Skupštini na svakoj sednici svaki dan pozivali predsednika Vlade i ministre da dođu u Narodnu skupštinu kako bismo raspravljali o strateškim pitanjima države Srbije i postigli, ili pokušali da postignemo državno jedinstvo. Kada su se stvari po nizu pitanja otele kontroli, kada smo došli u faktičko stanje po pitanju Euleksa, po pitanju zastoja u evropskim integracijama, po pitanju spora unutar Vlade kada je u pitanju naftno-gasni sporazum, onda sada na sednici o nepoverenju imamo prvi put da raspravljamo o tome gde se ne može postići, nikako ne može postići državno jedinstvo, jer se u raspravi o nepoverenju pokazuju sve političke razlike između opozicije i pozicije. Rasprava o nepoverenju Vladi nije prilika za državno jedinstvo i nažalost, odgovornošću skupštinske većine, ta prilika je propuštena. Ova Vlada je startovala u javnosti, tako označena od strane onih koji su učestvovali u njenom formiranju, kao proevropska vlada. Taj cilj, kako je naveden u ekspozeu predsednika Vlade Mirko Cvetkovića, opredeljenje za evropsku budućnost Srbije, označen je kao najviši i najvažniji cilj. Da vas podsetim, u ekspozeu predsednika Vlade bilo je šest ključnih pitanja koja su definisana kao program Vlade: opredeljenje za evropsku budućnost Srbije, neprihvatanje nezavisnosti AP KiM, neophodnost jačanja ekonomije, jačanje socijalne odgovornosti Vlade, pooštravanje borbe protiv kriminala i korupcije i poštovanje međunarodnog prava. Razlika između ove i prethodne vlade je upravo u obrnutom redosledu prioriteta. Prethodna Vlada, kao prvi cilj, imala je borbu za očuvanje KiM, a ova Vlada ima opredeljenje za evropsku budućnost Srbije. Na osnovu tog prvog cilja je dobila epitet "proevropska vlada". Postavlja se pitanje, na tom ključnom strateškom cilju šta je ova Vlada uradila? Sad smo imali jednu diskusiju, upravu na temu evropske budućnosti Srbije, i dobili smo ovakav odgovor. Odgovor je - dobili smo obećanja koja nisu nikakva garancija, ali to je dobra perspektiva. To je odgovor koji smo dobili kada je u pitanju evropska budućnost Srbije. Da vas podsetim, poslanička grupa DSS je u ovoj skupštini isticala sledeću stvar. Vladajuća većina proklamovala je pitanje da su evropske integracije i očuvanje KiM dva odvojena pitanja. Mi smo ovde isticali i pokazali na primeru ratifikacije SSP da su to i te kako dva povezana pitanja, ali upravo za EU. Dok se čitava politička priča i čitav politički spor koji imamo sa EU ne raspravi na ovoj temi, ova dva pitanja će ostati neraskidivo povezana, iako mi deklarativno pričamo da su oni odvojeni. EU i KiM su za EU suštinski povezana pitanja i svakim danom, u svakom trenutku, svakim korakom EU nam to dokazuje. Kada smo rekli da ćemo se suočiti da budemo naterani da uđemo u regionalnu saradnju sa lažnom državom Kosovo, mi smo ovde optuženi da kočimo evropske integracije. Sada EU ulazi u proces Studije izvodljivosti za KiM. Imate li iluziju da sledeći korak neće biti upravo zahtev za dobrosusedsku saradnju? To je ne samo faktičko, indirektno priznanje, o čemu mi danas pričamo, nego i stvarno i formalno priznanje. Propuštena je prilika za državno jedinstvo raspravom o KiM, propuštena je prilika da se raspravi o evropskom putu Srbije, kada je bila diskusija o SSP. Sada ono o čemu se danas diskutovalo od strane predstavnika opozicije i predstavnika DSS, na oba koloseka Srbija i ova Vlada spuštaju lestvicu zahteva i spuštaju lestvicu onog nivoa zahteva prema EU koji su neophodni da se sačuva nacionalno državno dostojanstvo. Kada je u pitanju KiM to je prihvatanje Euleksa, za koga smo rekli čija je njegova uloga? Kada su u pitanju evropske integracije, to je jednostrana primena SSP-a, zahtev koji niko od nas nije tražio i nešto čime će najviše srpska privreda biti oštećena. Time mi dolazimo u taj neravnopravni odnos sa EU i time dolazimo u situaciju da, umesto najviši državni cilj jedne odgovorne vlade da bude teritorijalni suverenitet i snaga države, mi kao najviši cilj ne postavljamo Srbiju, nego njene integracije u druge međunarodne organizacije. To je ta vododelnica između politike koju mi vodimo i koju vodi ova Vlada. Nikada za DSS neće biti integracija Srbije u druge međunarodne organizacije viši cilj nego odbrana Srbije i napredak Srbije i nikada nećemo pristati da idemo u integracije, ako se time oštećuje integritet Srbije, njeno dostojanstvo, njen napredak i bolji život građana. Na tom pitanju se dele ove politike. Kada se ovde poziva na državno jedinstvo, podsećamo da su sve prepreke i sve mogućnosti da se to jedinstvo postigne bile ovde u parlamentu moguće, samo da se predsednik Vlade i da su se ministri odazvali na zahteve narodnih poslanika. Više puta smo ovde prozivani, kao opozicija, da opstruišemo rad Narodne skupštine, a mi smo to činili upravo znajući da će se to desiti, da će se desiti dan kada će najviši predstavnici Vlade, pokušavajući da prikriju svoju politiku koja je neuspešna, pozvati Narodnu skupštinu na jedinstvo. To je ona vizija koju smo mi imali i to je ono što smo znali da će se desiti. Zato je ova današnja rasprava dokaz najdublje podele u srpskom političkom društvu, zato što se oko strateških pitanja nije na vreme dogovaralo i razgovaralo. Zato ćemo kasniti sa evropskim integracijama i zato ćemo slušati o perspektivama i obećanjima koja nisu nikakva garancija, i zato ćemo primenjivati sporazum koji direktno utiče na naše prihode, naš budžet i našu privredu, koja još nema snagu i konkurentnost da se nosi sa konkurentnošću evropskih kompanija i zato ćemo biti i dalje u Narodnoj skupštini svi svedoci ozbiljnih diskusija kuda ova država ide. Vrhunac svega toga jeste rasprava o naftno-gasnom sporazumu koja je ovde vođena, koja je od velikog broja poslanika dobila podršku, da bi se već sutradan krenulo u osporavanje toga, jer ako se proceni da je Srbija popustila po pitanju Euleksa, ako se proceni da je donela odluku da jednostrano primenjuje SSP, zašto onda ne bi srušila jedan izuzetno bitan strateški sporazum koji omogućava ekonomski razvoj, a s druge strane veže je za jednu silu u usponu, kao što je Ruska federacija. Nekome ne odgovara ni jedno ni drugo, da Srbija stane na noge, da njena privreda jača i da ima čvrste i jake veze sa Ruskom federacijom. Te tri stvari, na kojima je ova Vlada pala, na kojima je popustila, na kojima je pokazala slabost, Euleks, evropske integracije i primena SSP i naftno-gasni sporazum, dokazi su zašto ovoj Vladi treba izglasati nepoverenje i zašto naša politika čvrste odbrane nacionalnih prioriteta, nacionalno dostojanstva i strateških interesa Srbije mora da pobedi na prvim narednim izborima. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Palaliću. Gospodin Čanak, sa liste ZES, imate još tri sata i 11 minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, drugarice i drugovi, uvaženo predsedništvo, braćo i sestre, jesam vas sve oslovio sada? Veoma mi je drago što imam ovoliko vremena, jer ono što nameravam da kažem neće biti kratko. Pre svega, obratio bih se vama, gospodine premijeru, jednom važnom istorijskom poukom o sudbini generala Jamašite. General Jamašita je, za one koji se ne sećaju toga, bio komandant japanske carske vojske na Filipinima i kao takav je izdao pismeno naređenje da se ne smeju činiti ratni zločini prema civilnom stanovništvu. Uprkos tome, japanska vojska je pravila vrlo ružne stvari i u oktobru 1945. godine general Jamašita je osuđen za ratne zločine i obešen, uprkos tome što je izdao pismeno naređenje. Obešen je zbog toga što je u pitanju bila komandna odgovornost. S ove govornice smo čuli da, navodno, vi niste predsednik Vlade i da nemate punu odgovornost za sve što se događa u ovoj zemlji. Ipak ću skrenuti pažnju na ovaj istorijski primer, ne da ćete biti obešeni, mada ne isključujem, nego da ćete morati da podnesete punu odgovornost za ono što je ova Vlada činila. Podsetio bih vas na ekspoze koji ste podneli sa ove iste govornice kada ste bili izabrani za premijera. Podsetiću vas da ste tada govorili o brojnim dodatnim reformama koje je na putu učlanjenja Srbije u EU neophodno sprovesti. Moram reći da Liga socijaldemokrata Vojvodine nije primetila te brojne reforme. Možemo primetiti da ste rekli da je jedan od prioriteta nove Vlade u daljem produbljivanju i proširivanju ekonomskih i političkih odnosa Srbije sa Ruskom federacijom, da će u tom pravcu ratifikacija gasnog aranžmana sa "Gaspromom" u Skupštini Srbije biti jedna od prvih zakonodavnih inicijativa. Građani Srbije nisu glasali za ovu i ovakvu skupštinsku većinu zato da bi se pravio kontinuitet sa prošlom vladom Koštunice dr Vojislava, a kamoli nečim što je zabranjeno članom Ustava 128, a to je da Vlada kojoj je prestao mandat može da vrši samo poslove određene zakonom do izbora nove Vlade. O čemu govorim? Govorim o tome da je Ilić mr Velimir potpisao u ime te i takve Vlade, koja je bila, setite se, tada u ostavci, taj isti sporazum koji je tada trebalo da ratifikujemo. U međuvremenu ruska strana je odustala od tog sporazuma, pa sada nema tog sporazuma nego ima tri sporazuma. Više nije međudržavni sporazum nego prodaja, a kada je prodaja mora se raditi tenderom. Nemam nikakvu nameru, gospodine premijeru, da vam govorim o zakonima. Vi to svi znate daleko bolje od mene. Uglavnom sam bio objekat primene zakona, ali želim da vam skrenem pažnju da su to stvari koje se ne smeju raditi, ukoliko želite da sačuvate dignitet ove vlade. Skrenuo bih pažnju na to, tri sata i 11 minuta sa imao, prošlo je tri minuta i 52 sekunde, da je onaj sramotni ugovor o koncesiji, za koji se takođe vezuje ime Ilić mr Velimira, a tu je Ilić mr Velimir, što mi je jako drago, pa će moći da me opovrgne u svojim brilijantnim retoričkim bravurama. Ta koncesija o kojoj govorim ovde je raskinuta. Srećan sam što se najzad došlo do malo razuma u ovoj skupštini, koji je izbivao u dva mandata. Međutim, ovog trenutka mi imamo situaciju u državi da što se tiče urbanističke mafije Goran Knežević je u zatvoru, a Velimir Ilić na slobodi. To kada poredimo, mogućnost urbanističke mafije i njenog kriminala, između Gorana Kneževića i onih koji su govorili šta je ministru ukrsti pet km autoput, ili onih koji su govorili hajde da kraduckate, a vi se razmahali, jeste kao između "Žena u crnom" i Joce Amsterdama. Ima li Goran Knežević pravo da se brani sa slobode? To je pitanje ne samo za ovu skupštinu, nego je daleko šire pitanje. Ako dozvolimo da se od strane nereformisanog Ministarstva unutrašnjih poslova, a podsetiću gospodine premijeru, kada je urađena svetla stvar u ovoj zemlji, kada je uhapšen dr Dabić alijas Radovan Karadžić, nije bila vest da je jedan od tri najtraženija ratna zločinca na planeti zemlji priveden pred lice pravde, nego je vest bila da se ministar unutrašnjih poslova od toga ogradio i da je rekao, ministar u vašoj vladi gospodine premijeru, da MUP nije učestvovao u tome. Ko je onda učestvovao? Ko je učestvovao i ko to može da hapsi u ovoj zemlji, a da to ova skupština ne zna, da to ova skupština ne može da zna? Dalje, šta se dogodilo sa tim istim MUP-om koji nije odreagovao na pronalaženje ne samo onih koji su palili ambasade po Knez Mihailovoj u Beogradu, nego onih koji su ih na to podgovarali, navodili i organizovali? Kako je to moguće da oni koji su demolirali gradove prošlih godina, sve pod izgovorom veselja zbog sportskih susreta i sportskih rezultata Srbije, do dana današnjeg nisu izvedeni pred lice pravde? Da li će se to uopšte desiti? Šta ćemo učiniti sa tim što je ova Vlada donela niz pogrešnih procena, da tako kažem? Jednostrana primena SSP-a, tj. Privremenog trgovinskog sporazuma, primenjujući taj sporazum došli smo u situaciju da ne može da se budžet napuni dovoljno, pa je zbog toga budžet za poljoprivredu, recimo, smanjen, a istovremeno imamo situaciju da Vlada koja se zaklinjala u to da će biti socijalno odgovorna, ta ista Vlada iznenadi privatne potrošače gasa, iznenadi ih time što se najedanput primeri svetskoj ceni gasa, primeri se tako što poskupi 60%. Imam jedno pitanje. Imali smo razgovor o tome i na moju veliku radost pokazali su se neki rezultati, ali sve ono što će ova Vlada doprineti budžetu Srbije, time što će insistirati na tržišnim cenama, doneće u budžet Srbije 130 miliona evra. To je ukupna razlika. Tih 130 miliona evra, to nije ništa prema razlici u ceni između 400 miliona evra, za koliko se prodaje NIS, i milijardu i sto miliona koliko objektivno košta polovina cene NIS-a. U pitanje vlasništva nad NIS-om čak neću ni da ulazim u ovom trenutku i na ovom mestu. Vi znate, gospodine premijeru, prošle godine kada ste bili ministar finansija, da je bilo dosta komplikovano da se utvrdi koliko je novca predviđeno da se ispoštuje ustavna obaveza prema AP Vojvodini zaista uplaćeno. Bio sam protiv, LSV je bila protiv. Ima ovde još ljudi koji su bili protiv tog Ustava, ali je većina u ovom sazivu donela Ustav po kome Vojvodini treba da se uplati 7% budžeta Srbije za budžet Vojvodine. To prošle godine nije bilo moguće uraditi, a ove godine je evidentno i videće se da neće biti urađeno, nego treba budžet da se popunjava vrlo skromnim i dosta ovlašnim dogovorima, vas kao premijera Srbije i Bojana Pajtića kao predsednika Izvršnog veća AP Vojvodine. Unutarpartijskim dogovorom se rešava nešto što je ustavna kategorija. Ne govorim ni o pojedinačnoj partiji, ne govorim ni o čemu takvom. Govorim o tome da partijska država, kakva se formira time, ne može i ne sme postojati. To nije ono o čemu ste govorili u vašem ekspozeu. Mi smo došli u situaciju, gospodine Cvetkoviću, da u zakonu o restituciji se vraća imovina SPC, ali ne i građanima. Kada govorim o SPC da se odmah razumemo, govoriću o vrlo konkretnom primeru, a to je vraćanje šest hiljada hektara šume na Fruškoj Gori, koja je trenutno u sastavu Nacionalnog parka "Fruška Gora". Ono što je već vraćeno crkvi, koliko do ujutru je prodato, a ako se vrati crkvi ovih šest hiljada hektara na način kao što crkva zahteva, a to je u naturi, a ne da bude obeštećena, doći ćemo u poziciju da Vojvodina koja ima samo 2% površine pod šumama izgubi, praktično, jedini ozbiljan nacionalni park. To su teme gospodine Cvetkoviću za koje sam zaista verovao da ćete me bolje razumeti kada o njima govorim i da ćete više pažnje pridati njima. Razumem da ste vi bili prepunjeni problemima i da je sve ono što se događalo na vas ostavilo posledice. Mogu da razumem mnogo toga, ali ne mogu da razumem kako je moguće da su zakon o sprečavanju pranja novca i finansiranju terorizma povučeni iz procedure? Kako to da lustracija u ovoj zemlji tako sporo ide? Imam pitanje još jedno, gospodine Cvetkoviću, neće biti poslednje. Pitanje je šta je bilo sa Kosovom? Kosovo, kao tema koje se ovde vrlo često spominje, jeste tema koja služi isključivo kao što je u Brozovo vreme služilo kao pitanje samoupravnog socijalizma, aktivne miroljubive koegzistencije, Pokreta nesvrstanih i bratstva i jedinstva. Ko god se spomene u tom kontekstu da se nije pokazao na Titovom putu, obično se našao, kako se tada govorilo - gde treba. Postavljam pitanje: Zašto je Kosovo postalo pitanje o kome niko od nas ne sme da progovori, ne sme da progovori, pa da pita, recimo, šta je bilo sa Akcionim planom za Kosovo koji je prošla Vlada, gde je ministar za Kosovo bio gospodin Samardžić, urađeno? Na šta se sveo taj Akcioni plan? Sveo se, pod jedan, na to da niko od poslanika nikada nije imao priliku da ga legalno vidi. Niko nije imao priliku da vidi šta će biti odluka svih nas, jer ako neko drugi odlučuje umesto Narodne skupštine Republike Srbije, onda to znači da je u ovoj zemlji urađen državni udar i da više narod ne odlučuje, nego odlučuju izvršni organi. Ako odlučuju izvršni organi, između toga, vojne ili policijske diktature nema nikakve razlike. Naravno, očekivao sam, kao čovek koji ima veliku moralnu privilegiju da nije u vašoj Vladi, da dobijem te odgovore ranije. Očekivao sam, naravno, da taj akcioni program, o kome sada govorimo, bude obnarodovan barem poslanicima građana Srbije, ne mora to ići u direktan televizijski prenos, ako je to tako državna tajna. Ali, ne može biti da svi mi treba da budemo pokriće za nešto što se radi iza naših leđa, a što je uradila prošla Vlada, zbog čega je pravično kažnjena na izborima. Ali me interesuje zašto to ova Vlada trpi i zašto ova Vlada nije pokazala, je l' u akcionom programu piše da se povuku ambasadori zemalja koji su priznali, kako to vole sa ove govornice da kažu, lažnu državu Kosovo. Je l' to akcioni program? Ako je tako, po kom stavu tog akcionog programa je proteran ambasador Crne Gore, kada to nije urađeno sa ambasadorom, recimo, Nemačke, Francuske, SAD ili koga drugog? Kako je to moguće? Po kom to osnovu se sprovodi selektivna pravda u ovoj zemlji, gospodine premijeru? Jer da se video taj akcioni program, onda bismo imali jasnu sliku, a to je da je u ovoj zemlji ta ista Vlada koja je progovarala sa Kosovom nudila republiku Kosovu da prizna bilo kakav suverenitet Srbije. Je l' vi znate šta je nuđeno u prošlim pregovorima? Niko ne zna. Krije se, jer su sve ono za šta se optužuju separatisti ista Vlada Vojislava Koštunice, isti ministar Samardžić, nudili, ali ne smeju da vam pokažu, ne smeju da pokažu, jer se iza leđa građana ove zemlje vode pregovori o njihovoj sudbini. To nije počelo juče, to nije počelo ni prekjuče, to je počelo onog nesrećnog dana kada je Koštunica dr Vojislav postao predsednik Vlade. Nastavilo se kada je uz podršku DS to bio u drugom mandatu. Zato sam mislio da će sada barem neke od tih nepravdi biti ispravljene, ali se to nije dogodilo. Postavljam pitanje - zašto? Zašto domaći gas koji se proizvodi u ovoj zemlji ne može da greje domove ljudi koji se greju na gas i pomoći im da prežive. Šta je to tranzicija i šta je to privatizacija? Privatizacija ne služi tome da bi se razdala narodna imovina za džabe, nego zato da bi se od socijalističkog tipa proizvodnje i privrede prešlo na tržišni. Taj period mora da se preživi. Ljudi imaju pravo da očekuju od svoje Vlade da prežive. Mnogo je lopova, tu ste potpuno u pravu. Međutim, postavljam pitanje, zašto onda od svih tih lopova jedini u zatvoru sedi Goran Knežević, a ne sedi čitava kamarila onih koji bi trebalo da stanu pred lice pravde? Da li je napravljena reforma sudstva? Da li je napravljena reforma policije ili policija iz prošlih vremena danas diktira ko će biti uhapšen, a u strahu od, bože moj, nekakve objektivnosti, niko neće da zaore po toj prašini, po tom blatu i glibu u koji je Srbija gurana prošlih godina? Upravo zbog svega ovoga što sam rekao, gospodine Cvetkoviću, verujte mi da sam užasnut kada shvatim da sa ove govornice predstavnici DSS govore o tome kako bi se sa njima išlo brže u Evropu, a predstavnici SPS govore o tome kako smo izdali ciljeve 5. oktobra. Ljudi, stvarno ne znam šta se ovde događa, ali znam jedno, onoga trenutka kada pomislim na to da ova Vlada treba da ode, suočim se sa jednom strašnom činjenicom, a to je da od ove Vlade bolja u Srbiji ne može da se sastavi. Nažalost je to razlog, jer su svi ostali imali prilike. Svi su ostali imali prilike i šanse. SRS, koja je ulivala nadu tolikim građanima, milionima građana Srbije, i šire, da će ona biti ta koja će najzad vratiti pravdu u ovu zemlju, 15 minuta posle izbora se raspala. Zašto? Zato što nije došla na vlast. Gospodo draga, mene ne interesuje ko će od vas biti na vlasti, mi niti smo bili, a izgleda da nećemo ni biti na vlasti, govorim o LSV. Ali, znam nešto drugo, dragi prijatelji, ova Vlada je još uvek, nažalost moju veliku, najgora. Godine devastacije Srbije nisu mogle da ostanu bez posledica. Zato vas molim, gospodine Cvetkoviću i uvaženi članovi Vlade, da moje dobronamerne primedbe shvatite na najbolji mogući način. Imate moj glas, iznuđen činjenicom da bolje Vlade ovog trenutka nema. Čim je bude, ne računajte na nas. Hvala lepo.
Gospodin Velimir Ilić, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, jadna Srbija koja ima Vladu koju podržava Nenad Čanak. Jadna Srbija, jadan ovaj narod koji čeka od njega da podrži Vladu, da joj da glas. Znam da je on u krizi, ali svi njegovi prijatelji, kumovi, rođaci su zna se gde su i on je sad u velikoj krizi. Znam da je on nekada bio malo i normalan čovek. Njegova mama je meni bila profesor na fakultetu. (Predsednik: Gospodine Iliću, nemojte takve kvalifikacije, nemojte, molim vas nemojte.) Znam isto porodicu Čanak kada sam nekad, kao student, stanovao kod porodice Čanak i kada sam znao i upoznao jednog malog dečka, znate kako su ono svirali, tata gradonačelnik, a njega vozi mercedes, pa kaže - čiji je sin ono, da ne ponavljam, da me opet opomene predsednica. Jedan dečko koji je imao veću glavu i neke druge delove tela nego čitav on.. Mislio sam da se on urazumio. Taj isti Čanak je nekada u DOS-u mene predlagao za predsednika Srbije, ali pade čovek sa motora i sve je pomešao. Dok nije pao sa motora i dok nije počeo da vozi ulicom popreko... (Predsednik: Gospodine Iliću, kazniću vas.) ...bilo je sve u redu. Međutim, jadni mi ovde šta sve moramo da trpimo i da slušamo. Oni kažu koncesija; koncesija je najbolji ugovor koji je potpisan u prošloj Vladi. Koncesija pravi autoput koji povezuje srednju Evropu sa Jadranskim morem. Koncesija neraskidivo povezuje Vojvodinu, Srbiju i Crnu Goru. Koncesija je budućnost Srbije i jedini način da se izgradi autoput od Horgoša do Bara. Crna Gora već radi svoj deo, ali ne može zbog ovakvih. Oni kažu da dole nema nekog naroda, oni kažu da dole ne živi niko, oni kažu da samo njima treba, a nama ništa ne treba. Borise Tadiću, dok god podržavaš ovakve ljude, koji prave statute, zastave, himne, koji prave državu u državi i gubimo silno vreme, nema od tebe Borise ništa, ovo je tvoj kadar. Boris Tadić je odgovoran za ovog čoveka koji je bio ovde za govornicom. Da je sreće, on bi zbog svega ovoga što radi i ako počne da primenjuje statut, bez ovog parlamenta od Nove godine, odmah u zatvor. Odmah u zatvor, ako ima pravne države. (Predsednik: Vreme, gospodine Iliću.) Prema tome, nema ništa ovde i zato vas molim, nema ništa dok ste vi ovde, gospodine Čanak. Nema ništa, jadni ste vi, jadna je Srbija koja od vas zavisi i jadna je Vlada koja od vas i Kostreša zavisi. Bolje da ste svirali flautu, zabavljali narod. Inače, na dvoru kod kralja bili ste najveća razonoda i mi smo seradovali, dvor je oživeo, dobio je konačno, znate šta svaki dvor mora da ima. (Predsednik: Molim vas, nemate reč.) E, kad sam ga video tamo, rekao sam, sad smo dobili pravog kralja.
Gospodin Čanak, replika.
Predlagao sam Ilić mr Velimira, pre nego što je magistrirao, da bude predsednik Srbije, zbog toga što smo tada u DOS, zato da bismo napravili kakvo-takvo nacionalno jedinstvo, primili ama baš svakoga. Zato sam i mislio da Velimir Ilić, kao čovek velikih organizacionih sposobnosti, da svoj konstruktivan doprinos. Međutim, nažalost, pokazalo se da se njegov konstruktivan doprinos ne svodi na to da bude bolje državi, nego da bude bolje njemu. Ove priče o tome da je kod moje majke učio matematiku, to verujem. Ona je radila časove uglavnom za ljude kojima je trebalo mnogo pomoći. To dobro znam.
Gospodine Čanak, morala bih ipak...
Samo govorim o mojoj majci.
Verujem da govorite o vašoj majci, ali zaista nije u redu da vređate gospodina Ilića.
Verujem da bi trebalo tu nešto preduzeti. Sve u svemu, situacija je vrlo jednostavna, znam da je gospodin Ilić nervozan, koncesija je pukla, svi putevi idu ka njemu. Sasvim je jasno da ta priča o tome da ti što prave statute i zastave, razumem da teže shvatate, ponoviću, nije LSV ništa pravila, DS je napravila statut Vojvodine, tj. njegov predlog koji je sada u toku, tako da znate. Nismo mi adresa, oni su adresa. Razgovarajte sa njima. Jer, da je po nama, ne bi Vojvodina imala statut nego ustav.
Dr Mileta Poskurica ima reč. Nemate reč, gospodine Iliću. Nemate reč. Replika.
Evo, čuli ste i šta dalje da pričamo. Neka je meni trebalo mnogo časova matematike. Ali, gospodine Čanak, to sam uspešno i završio, bio mnogo dobar inženjer, a vi ste morali da završite fakultet, na kraju neku ekonomiju vašu, vi, Kostreš i vaši pajtaši iz partije, kod mog Čačanina Dula Mufte. Znate ko je Dule Mufta? I pored toga što vam je mama bila profesor, vi ste neku flautu završili, a posle ste morali kod Dula Mufte da završite, da se malo obrazujete, sramota, čovek na tako visokoj funkciji. Zato ste im dali da koriste prostorije sajma, gde ste vi vodili Upravni odbor, da dobiju prostor, ali da vam daju nekoliko diploma. Vidite kako je žalosno kad jedno dete profesora univerziteta mora kod Dula Mufte moga, a Dule Mufta je pravio one odlične pozivnice za svadbe, za venčanja itd, čovek je dogurao da napravi univerzitet i da kod njega gospodin Čanak, koji, nažalost, što je profesorsko dete, i tata gradonačelnik, i što nije vadio ono iz mercedesa, nego ga stalno vozikali, nije mogao ništa da završi. To je jad i nesreća. Vidite, on kaže da bi pravio ustav. U srpskom parlamentu vi najavljujete, kao što ste napravili pasoš, gospodine Čanak, i delite vašim članovima stranke. Imate pasoš, imam ga kući, doneću na sledeću sednicu i podeliću. Podelili ste pasoš na kome piše "Vojvodina Republika", gospodine Čanak. Sram vas bilo. Razbijate državu. Vi ne bi trebalo da budete ovde, nego u zatvoru. Vama je mesto u zatvoru i nastavite tako, ali zapamtite, završićete u zatvoru, to vam garantujem.
Određujem pauzu od pet minuta. [[Posle pauze – 21.15]] Dame i gospodo, nastavljamo rad. Reč ima gospodin dr Mileta Poskurica. Molim poslanike da sednu. Izvolite, gospodine Poskurica.
Dame i gospodo, izglasavanje nepoverenja Vladi, po pravilu, može da znači i najčešće znači jedan politički pragmatizam koji je sasvim primeren strankama koje u formiranju Vlade ne učestvuju. Dakle, sasvim legitimna potreba da se, izazivanjem nestabilnosti u Vladi, kao i prouzrokovanjem njenog pada, prouzrokuju izbori i onda pokaže da bi politička stranka, koja je u opoziciji, i sama bila u stanju da odgovorne poslove Vlade radi na drugačiji način, svakako bolji, efikasniji, pouzdaniji i prihvatljiviji. Naravno, razlozi za izglasavanje nepoverenja Vladi mogu biti tako definisani da označavaju, pre svega, njenu nesposobnost da rešava probleme koji se pred njom nalaze, a najčešće predstavlja i činjenicu da ona ne izvršava ono što je, prilikom svog formiranja, obećala kao svoje prioritete. Konačno, nepoverenje Vladi se može izglasati i onda, ili bar podsticati da se do toga dođe, kada se primete pukotine u njenom funkcionisanju. Čini mi se da večeras imamo sve tri mogućnosti, sva tri razloga zbog kojih bi trebalo da nastavimo na ovom insistiranju, makar mi iz SNS, iako mi nismo bili formalni inicijatori, jer smo u inicijaciji ovog postupka bili zaobiđeni voljom nekakve druge vrste opozicije. Deo te opozicije sada pokušava da očekivanu mirnoću u radu parlamenta posle pauze promeni, pretvori u jednu drugačiju vrstu haosa. Ali dobro, to je način delovanja dela političke opozicije koja je danas u parlamentu, opet na određen način, objedinjena zajedničkim ciljem, da se pokaže da ova vlada i ne zaslužuje poverenje parlamenta. Rekao sam da to najbolje možemo pokazati tako što ćemo razmatrati ono što je Vlada, prilikom njenog formiranja, makar kroz ekspoze premijera, i ponudila. Svakako i jeste ponudila na prvom mestu evropsku perspektivu Srbije, koja je, konačno vidimo, završila usvajanjem SSP-a, a bogami i Trgovinskog sporazuma koji se sada primenjuje jednostrano. Po oceni većine poslanika koji su danas govorili, primenjuje se tako da će Srbija od toga imati štete. U delu tog ekspozea, valjda da bi se pokazala kao Vlada koja će voditi nekakvu ekvidistancu prema onome što nude evropske integracije, govorio je u ekspozeu premijer i o onome što nudi povezivanje sa istokom, a Vlada je trebalo to da realizuje, tesnu saradnju sa Ruskom Federacijom. Upravo ta činjenica je bio momenat u kome su se pokazale prve naprsline u funkcionisanju Vlade. Prvi put se videlo da šef pregovaračkog tima može da napusti, zbog neprovođenja ili nepoštovanja njegove koncepcije i njegovog viđenja oko toga šta dalje, nakon ratifikacije energetskog sporazuma, treba učiniti. Hteo je neko iz Vlade da kaže da je verovatno potrebno da još neko viši, osim premijera i predsednika Ruske Federacije, treba da garantuje da će se taj sporazum održati. Nije to samo jedini razlog zbog koga treba razmisliti o tome kuda ova Vlada vodi. Govorila je o Kosovu. Uprkos jednog prividnog osećaja da je ministar spoljnih poslova na toj famoznoj sednici Saveta bezbednosti zaista govorio jednim disonantnim, otresitijim tonom u odnosu na raniju snishodljivost i pomirljiv ton, i adresovao srpski problem na međunarodni sud da o njemu da svoj konačni stav, ali ipak čim je uveo Euleks, Vlada ga je uvela, bez da je on tamo otišao sa nekakvim pledoajeom, sa nečim što je mesecima pre toga pokušavala da utanači ova skupština, dakle, ko zna koju po redu rezoluciju, njemu da osnov kako može tamo da nastupi, jer je formalno ispoštovano šest tačaka. Kada posmatramo kako se Euleks raspoređuje i šta se sada dešava sa Euleksom, vidimo da nismo sigurni da ćemo možda opet za koji mesec imati problem na granici sa lekovima. Već imamo problem u Kosovskoj Vitini sa strujom, pa zato ne rade ni predajnici mobilne telefonije, ne radi ni fiksna telefonija. Nismo nekoliko meseci imali ni mogućnost da vidimo da je Vlada pokazala odgovornost prema KiM, moguće je da se u to uverimo činjenicom da nekoliko meseci sve opštine Kosovskog Pomoravlja nisu u školama mogle da ponude ogrevno drvo za grejanje škola. Dakle, problemi postoje. Čini se, neki od njih su mogli lako i jednostavno da se reše. Ne mislim pri tome da aboliram i pravim paralelu između one ili ove Vlade, neka to one rade same kada budu svodile račune. Nadalje, zašto mislimo da ova vlada možda ne uživa tako veliko poverenje građana Srbije, jesu i oni elementi iz pledoajea premijera, koji je govorio o tome da ovu državu očekuje ekonomsko blagostanje. Neki elementi ekonomskog blagostanja zaista su bili promovisani kao predizborna kampanja. Šta je sada sa hiljadu evra koje će imati svako? Sećamo se bombastih najava na državnoj televiziji, kada je potpredsednik Vlade lično potpisivao na šalteru banke ugovor po kome će dobiti hiljadu evra, ukoliko se, naravno, dovrši prodaja i privatizacija, kako je namereno. Naravno, od toga nema ništa. Sećamo se i činjenice da je bilo govora o tome da će se, ako se ova vlada bude pokazala dostojno provođenju programa, bolje živeti, da ćemo imati beli šengen, takoreći, krajem godine. I to je izgleda dalje od onoga što smo očekivali, možda godinu i više dalje unazad od onoga što smo očekivali. Osim globalne kritike, kada Vladu globalno kritikujete i kada gledate na ono što nije ostvareno u njenom pledoajeu, imate pravo da pokažete i segmentne nedostatke pojedinih ministara. O nekima jesam govorio, ali hoteći da izbegnem činjenicu neprekidnog ponavljanja onoga što je loše u toj Vladi, makar kroz rad pojedinih ministara, osvrnuću se sada na drugi segment - segment Ministarstva zdravlja. Žao mi je što to možda ovde hoće da pogodi neke poslanike koji pripadaju toj političkoj grupaciji, ali ne želim da tvrdim da svi koji jesu u toj političkoj grupaciji, bili oni poslanici, odbornici, simpatizeri ili članovi, imaju tako animozne apetite i tako nerealnu percepciju da se bez njih ne može funkcionisati, kao što to recimo ministar zdravlja ima, pa četiri mandata provodi politiku za koju smo sigurni, eto imam papir gde i Komora, koju je formirao ministar po svojoj slici i prilici, nije zadovoljna s onim što je on postavio kao realizaciju člana 277. Zakona o zdravstvenoj zaštiti. Kada se zakon donosio govorili smo ondašnjoj vlasti da zakon nije dobar i da ima loše strane, sada ta ista komora, to njegovo novorođenče, piše mu da će u Ustavnom sudu tražiti procenu ustavnosti člana 277. Šta je zapravo uradio? Ono što 28.000 lekara Srbije i ko zna koliko još desetina hiljada tehničara, farmaceuta, magistara farmacije, čini dovedenim u poziciju nejasnoće šta će biti s njima nakon 11. decembra. Pravilnik koji je prosledio kroz "Službeni glasnik" prilično je nejasan. Prilično od onoga što je ministar prosledio kroz ovaj Pravilnik o dodatnom radu je različito od onoga što je medijski promovisano zadnjih mesec ili dva dana. Uveo je priču o tome da će pravo na privatnu praksu, dodatni rad u privatnoj praksi, imati samo profesori, docenti i nastavni kadar. Toga o ovome sada u ovom pravilniku nema. Ostala je obaveza da onaj ko želi da radi u privatnoj praksi mora da uzme trećinski radni odnos i da trećinu obaveza kod socijalnog i invalidskog i plate snosi privatni poslodavac. U kakve će to nelagodnosti dovesti mnoge privatnike tek ćemo slutiti. Time neće biti realizovan cilj da će zdravlje biti dostupno svima. To je više nego jasno. Ostaje i nejasno zašto je ministar propisao neke od stavki u ovom pravilniku koje će isključivo moći da se realizuju kroz dodatni rad, a to su recimo pravo da neko uzme lekarsko uverenje za upis u srednju školu. To će biti dodatno naplaćeno. Šta će biti sa školskim dispanzerima? Zašto oni to ne rade? Zašto bi se to nekome to naplaćivalo? Lečenje akutnog alkoholisanog stanja, ako je to tzv. noćna klinika, da li se samo alkoholisane osobe leče noću i zašto bi se to plaćalo, jedno su samo od pikanterija i detalja koja stvaraju upit na to šta je hteo svojim pravilnikom da uradi ministar zdravlja. O nekima smo govorili već ranije, a o nekim detaljima ćemo govoriti onda kada budemo govorili o budžetu. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospodin Zoran Ostojić. Poslanička grupa LDP ima 11 minuta.
Predsednice, uvaženi ministri, koleginice i kolege, malopre smo prisustvovali klasičnom primeru opstrukcije od strane vladajuće većine. Znamo da je to u cilju svaljivanja krivice za sve što ne valja u državi na parlament jer drugi argument za sve što ne valja u državi je ekonomska kriza. Gospođo predsednice, dopustili ste, znajući dobro šta će diskusija Nenada Čanka izazvati, repliku nekome ko nije šef poslaničke grupe niti zamenik, jer je on sam rekao da ima tri sata na raspolaganju vremena svoje koalicije s kojom je učestvovao na izborima. To nije prvi put. Drugi metod koji koristite je da ovog svog omiljenog opozicionara pošaljete za govornicu, znajući da će posle toga poslanici SRS reagovati i posle su radikali krivi što je parlament u blokadi, a za sve drugo kriva je svetska ekonomska kriza. To je jedna konstanta koja se ovde dešava. Marketing i ono što piše u novinama ne može popraviti rad Vlade. Doveli ste do toga da su svi ministri otišli zbog toga što želite da otežete ovu sednicu do ponoći, ostala su samo dvojica iz SPS i zaista mi je teško da kažem, ali nekako u ovoj vladi ministri iz SPS-a još najnormalnije izgledaju i najnormalnije se ponašaju. Ovo shvatite kao kompliment, koliko god da mi je teško da ga izreknem.
Gospodine Ostojiću, svi ministri su normalni u ovoj vladi. Molim vas, nemojte na taj način govoriti o ministrima u ovoj vladi.
Mi iz LDP ovoj vladi zameramo mnogo toga i u ovom vremenu koje mi je ostalo probaću da kažem šta, ali joj ne zameramo ono što predlagači stavljaju u svoje obrazloženje jer, na kraju krajeva, Euleks donosi pravo i pravdu na Kosovu, pravo i pravda je potrebna Srbima na Kosovu, iznad svega i pre svega potrebna je svim građanima, ali najviše Srbima. Od početka se za tu misiju zalažemo, jer zaista iskreno želimo Srbiju u Evropskoj uniji, Srbiju uspešnu u evropskim integracijama. S druge strane, ima i istine u nekim argumentima podnosioca inicijative da je ovo u stvari legalizacija Euleksa i od toga ne treba bežati, o tome je više govorila Vesna Pešić. Ali, šta mi Vladi zameramo? Pre svega, iznad svega i na prvom mestu zaostatak, posrtanje i saplitanje kada su evropske integracije u pitanju. Od formiranja ove vlade samo jedan veliki evropski posao je obavljen, a to je ratifikacija Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, i to je uradila Skupština. Nažalost, tog dana je i ratifikovala energetski sporazum sa Rusijom, ali ipak je ovo bio uspeh. Gospodin Cvetković je rekao da je Vlada uradila 64 zakona. To je možda tačno, jedino što ne znamo gde su ti zakoni. Kada budu došli u Skupštinu videćemo kakvi su. Podsećam vas da je na ovoj sednici na zakone, kojih je bilo preko 400 amandmana, oko 150 je podnela vladajuća većina. To znači da su zakoni falični, manjkavi kada vladajuća većina i Vlada mora da stavlja na njih amandmane. Da ne podsećam na zakon o sprečavanju pranja novca i finansiranju terorizma koji je takođe bio na dnevnom redu pa povučen. Znači, štuca se sa zakonima. Gospodin Cvetković je rekao da za belu šengensku listu fale još dva zakona, pet konvencija, šest strategija i tri institucije. To je još godinu dana posla. Nije ništa čudno što zaostajemo u integracijama kad je čovek koji je zadužen za evropske integracije, potpredsednik Vlade gospodin Đelić, u stanju da falsifikuje izveštaj iz Brisela poslanicima, a izgleda i Vladi, i da se sve svede na marketing, u kojem su samo brojevi, odnosno godine. Sve će biti u budućnosti, stalno nove godine i nova obećanja. Zameramo Vladi, iznad svega i pre svega, jačanje partijske države, podelu plena nečeg što je državno vlasništvo, a ne partijsko, govorim o javnim preduzećima. To je glavni generator korupcije u državi, i to je druga stvar koju Vladi zameramo, nesposobnost da sa tim izađe na kraj, neprihvatanje onog što predlažemo već od formiranja. Nisu najveći problem u ovoj zemlji plate u javnim preduzećima, nego javne nabavke. NIS od 2005. godine ne poštuje Zakon o javnim nabavkama zato što je akcionarsko društvo, a vrednost javnih nabavki u NIS-u je 100 miliona evra godišnje. Zameramo energetski sporazum. I da je Amerika, kako neko reče, ovako nešto uradila Srbiji, bila bi protiv prodaje NIS-a bez garancija. Nadamo se da će Ustavni sud potvrditi našu inicijativu i naše tvrdnje da je sporazum neustavan i tražimo da se prekine sa aktivnostima dok se Ustavni sud ne izjasni. Zameramo Vladi na zaoštravanju odnosa sa susedima jer se to nesumnjivo desilo. Mislimo da ministar spoljnih poslova ne radi dobro svoj posao ili ne radi dobro posao ako je to evropska Vlada koja ide ka evropskim integracijama. Mislimo da je suludo i da u svakom slučaju ne predstavlja doprinos evropskim poslovima Srbije glasati protiv Rezolucije EU kojom ona traži da se osudi Iran za kršenje ljudskih prava, i to zbog toga što se tamo na najsuroviji način primenjuje šerijatsko pravo i seku se ruke i udovi deci i ženama. Mi smo glasali da to nije kršenje ljudskih prava, a EU je predložila tu rezoluciju. Stoga vidimo da Evropa nije prioritet, bar kad je u pitanju ministar spoljnih poslova. Mi ćemo glasati protiv inicijative zato što jednostavno obrazloženje nije dobro, ali u svakom slučaju nastavićemo da vam pružamo ruku, ali u ovom trenutku mi ne vidimo da tu ruku može neko da prihvati. Nema vizije u Vladi. Mi nudimo rešenja, rešenja se ne prihvataju. Nažalost, sve smo više skeptični da od ove vlade neće biti ništa kad su u pitanju evropski poslovi. Nema jedinstva na staroj politici jer staru politiku je pregazilo vreme i pokazala se kao pogrešna. Nažalost u ovoj Vladi vidimo mnogo kontinuiteta sa prethodnom i to nam se ne dopada. Očekivali smo od gospodina Cvetkovića viziju. Mi smo spremni za pomoć u evropskim poslovima, ali izgleda da je to samo jedna strana, naša. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, prihvatanje misije Euleksa je u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije. U preambuli Ustava se navodi da je KiM sastavni deo Republike Srbije. Slično se navodi i u članu 182. Ustava. S druge strane, u saopštenju Saveta ministara EU povodom usvajanja dokumenta pod nazivom Zajednička akcija, to je inače pravni osnov za misiju Euleksa ili temelj, kako je izjavio Iv de Kermabon, šef te misije pre neki dan, navodi se da je cilj Euleksa - da pomogne kosovskim vlastima, pravosudnim vlastima i službama za sprovođenje zakona u napredovanju ka tome da postanu samostalne. Dakle, Ustav Srbije i zajednička akcija EU, usvojena podsećam na posebno provokativan način 16. februara 2008. godine, samo dan pre proglašenja tzv. nezavisnog Kosova, međusobno se isključuju. To je činjenica koja se ne može osporiti na argumentovan i ozbiljan način. Sakrivanje iza pristanka Ruske federacije više je nego nekorektno i licemerno prebacivanje odgovornosti na tu zemlju, jedinog pravog saveznika u ovom trenutku, i prebacivanje odgovornosti na državu koja je upravo pogoršala svoje odnose sa zapadom zbog Kosova i čije se investicije ovde guše zbog političkih, a ne ekonomskih razloga, pre svega mislim na prodaju NIS. U tom kontekstu i radi istine, podsećam da je ministar spoljnih poslova Sergej Lavrov izjavio još 17. marta 2007. godine da ''mi ne možemo da budemo veći Srbi nego što su oni to sami. Sve zavisi od njihovih pozicija.'' Takođe, providno je i zaklanjanje iza procesa koji je pokrenut pred Međunarodnim sudom pravde. Ugledni profesor međunarodnog javnog prava sa Beogradskog univerziteta, Milan Paunović, izjavio je tim povodom 8. oktobra ove godine - prihvatanje Nacrta rezolucije Srbije u Generalnoj skupštini UN je prvi korak u borbi koja je unapred izgubljena, jer će Međunarodni sud pravde dati samo savetodavno, neobavezujuće mišljenje. Dakle, to je mišljenje pravne struke, a profesor Paunović dodaje i da će poziv Prištini da se izjasni, kao drugoj strani, dodatno štetiti našoj poziciji. Takođe, ni fraze o nekakvom neutralnom statusu Euleksa ne mogu sakriti realnost. Tu realnost otvoreno iznose strani zvaničnici. Npr. državni sekretar u Ministarstvu spoljnih poslova Italije Alfredo Mantikal u intervjuu datom "Politici" 20. novembra ove godine je izjavio - raspoređivanje Euleksa na celoj teritoriji Kosova je neophodan preduslov za priznavanje Kosova. Dakle, kada uzmemo u obzir sve ove činjenice možemo zaključiti sledeće: Euleks isključuje Ustav Republike Srbije. Rusi su prihvatili Euleks jer je tako odlučio Beograd. Euleks nije statusno neutralan. Ističem da je ovaj poslednji zaključak zasnovan na tumačenju visokog funkcionera Ministarstva spoljnih poslova Italije, zemlje koja je četvrta ekonomska sila u EU, zemlje koja je članica kluba G8 i čiji je bruto domaći proizvod među prvih 20 u svetu. Dakle, ovo tumačenje deluje uverljivije, istinitije od svega što nam govore ministri i Vlada u vezi sa Euleksom. Dame i gospodo, raspoređivanje Euleksa se ne može pravdati ni ekonomskim razlozima. Nećemo živeti bolje ako se odreknemo KiM, naprotiv. To pokazuju sledeći primeri. Brisel je odredio 205 miliona evra za finansiranje Euleksa. To je veća suma nego ukupna godišnja pomoć našoj zemlji iz pretpristupnog fonda EU. Dakle, jasno je šta su prioriteti Brisela - nezavisno Kosovo, a ne ekonomska pomoć Srbiji i njenim građanima. Naši građani treba da znaju i da će upravo zbog EU, tačnije jednostrane primene Prelaznog sporazuma imati manjak u budžetu od preko 300 miliona evra. Ovo je inače minimalna procena. Dakle, u godini kada nas očekuje velika ekonomska kriza EU nam uzima 300 miliona evra. To su činjenice, ostalo su fraze o tzv. evropskom putu i Briselskoj dogmi. Takođe, možemo i da podelimo ukupnu pomoć EU u odnosu na broj stanovnika i da dođemo do zaključka da za oko 100 evra po stanovniku treba da se odreknemo KiM. Naši građani treba da znaju i da će u narednim godinama Brisel, preko Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, postepeno urušavati našu industriju i poljoprivredu. Dovoljno je samo da uporedimo nemački izvoz od oko hiljadu milijardi evra godišnje i naš od oko šest milijardi evra. Dakle, postavlja se pitanje da li se isplati da zbog ovakvog ekonomski štetnog briselskog puta žrtvujemo našu duhovnu kolevku KiM? Da li se isplati da zbog tzv. briselskog puta izgubimo i našu drugu pokrajinu? Odgovorna vlast mora da se suoči sa ovom dilemom. Ona ne može da se krije iza titoističke fraze o nekakvom mostu između Istoka i Zapada. Poznato je kako se završila ta megalomanska i nerealna politika. Mi smo mala i siromašna zemlja. Moramo da se opredelimo za jednog saveznika, koji će nam omogućiti da sačuvamo KiM, ali i da živimo bolje. Zato Vlada mora da pokaže makar minimum hrabrosti i državničke dalekovidosti. Sakrivanje iza fraza i dogme o virtuelnom raju koji nas čeka navodno u EU ne vodi ničemu. Odgovorna vlast mora da se opredeli da li će biti najbliži saveznik sa Ruskom federacijom ili će nastaviti da vodi Srbiju ka samouništenju, političkom i ekonomskom. Ova Vlada očigledno nije u stanju da se suoči sa ovakvim dilemama. Ona ne razume ili neće da razume nove odnose u svetu, iako su to shvatili svi u svetu nakon događaja u Osetiji i Abhaziji. Shvatili su to čak i u Boliviji i nisu dozvolili američkom ambasadoru, kao što to radi gospodin Manter kod nas, da vodi unutrašnju politiku. Zato ova Vlada treba da ode danas, sutra već može da bude kasno za Srbiju. Zahvaljujem.
Gospođa Milica Radović, DSS-Vojislav Koštunica.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani članovi Vlade, teško mi je u ovo malo vremena koje je preostalo za poslaničku grupu DSS da pobrojim sve greške koje je Vlada učinila za ovo kratko vreme, da kažem šta je to što je trebalo a nije učinila i da ukažem na to šta je sve obećavano, a šta do sada nije ispunjeno. Pitaću samo - šta je sa besplatnim akcijama? Da li je svaki od građana, kao što je bilo obećano, dobio 1.000 evra, kao što je govorio jedan od ministara koji trenutno nije ovde? Naravno da nije. Šta je sa obećanih 200.000 novih radnih mesta? Ništa. Šta je sa stranim investicijama? Ništa. Šta je sa rastom penzija, koji je obećan na nivo od 70% od prosečne plate? Ništa. Šta je bilo sa odmrzavanjem privremenog sporazuma, odnosno trgovinskog sporazuma sa EU? Takođe ništa. Šta je bilo sa belom šengenskom listom? Daleko je. Gospodo poslanici iz vladajuće koalicije, juče ste demonstrirali svoju nemoć, juče ste pokazali da ste pali na ispitu po ko zna koji put. Juče smo vas naterali da glasate o putnim ispravama, o nečemu za šta ste optuživali opoziciju duže vremena, za šta ste putem medija, koje sami kontrolišete, a i u ovoj skupštini, optuživali nas, da smo mi, zato što se javljamo po amandmanima, protiv interesa samih naših građana. Juče smo vas naterali i odustali smo od svojih diskusija da bi glasali. Šta je bilo sa glasanjem? Nije vas bilo. Da li niste hteli ili niste mogli, ne ulazimo u razloge. U svakom slučaju, glasanje nije održano. Reći ću samo da od ekonomskih mera, koje je u svom ekspozeu izneo gospodin Cvetković, takođe nije bilo ništa. Obećavali ste dinamičan rast privredne aktivnosti od 7%, rast zaposlenosti, povećanje standarda, ravnomeran regionalni razvoj. Sada mogu samo da vam kažem da je krajnje neizvesno da li ćemo postići rast čak i od 3,5%, kao što mnogi iz Vlade govore, posebno u situaciji kada ministar finansija uporno govori o rastu od 3%, a mnogi ekonomisti pominju rast od 2%. Ukoliko se stopa od 3,5% ne ostvari, onda moram da vam kažem da ni samo punjenje budžeta, koje je predviđeno na način kako ste isplanirali, neće biti moguće. Prihodi od naplate carina su drastično smanjeni zbog jednostrane primene Trgovinskog sporazuma sa EU, sporazuma kome u ovom trenutku nije ni vreme ni mesto, sporazuma koji ispumpava iz samog budžeta 300 miliona evra, po rečima gospodina Đelića. Ovo, naposletku, dovodi u pitanje i sam proklamovani deficit od 1,5% koji ste obećali MMF i na osnovu koga se on obavezao da upumpa u budžet još 520 miliona dolara. Umesto što je za 2009. godinu zacrtano povećanje deficita od 4,2 milijarde dinara, bolje bi bilo da je Vlada učinila sve da smanji javnu potrošnju, ali ne da je smanji na način na koji to čini sada, da ne radi ništa, da ne čini ništa, a da se otpuštaju radnici, da samo u poslednja dva meseca imamo situaciju da je otpušteno više od 5.000 radnika. Mislim da Vlada svojim primerom treba da pokaže kako treba da smanji javnu potrošnju, da prvo krene od sebe, da smanji troškove raznih kabineta kojima su sredstava, ovim predlogom budžeta, povećana čak i do pet puta. Nemamo razumevanja ni za činjenicu što je, usled neodgovorne i neadekvatne reakcije Vlade, iz banaka povučeno 700 miliona evra štednje. Moram da kažem, i ne zamerite mi ako sam previše oštra, ali samo zbog sujete, vlast nije prihvatila predlog DSS da se odmah nivo osiguranih depozita poveća na 20.000 evra. Time bi sigurno bili u mogućnosti da sprečite ionako ogroman odliv sredstava i samih banaka i da koliko-toliko situaciju u državi učinite stabilnijom. U ovo malo vremena koje mi je ostalo, osvrnuću se i na stanje u pravosuđu. Nedavno smo okončali maratonsku raspravu o setu pravosudnih zakona. Najviše nezadovoljstva je izazvao zakon o novoj mreži sudova, kojim se ukidaju 104 opštinska suda i isti toliki broj javnih tužilaštava. Ono što je još gore u ovome jeste da se to radi bez ikakve unapred određene i utvrđene ozbiljne analize i bez ikakvih kriterijuma. To je izuzetno opasan amaterski pokušaj. Zašto kažem pokušaj? Zato što je svakom u ovom parlamentu jasno da taj zakon neće biti usvojen. Imali ste i danas obraćanje nekih poslanika vladajuće koalicije, koji su upravo govorili u tom pravcu. Ministra pravde smo upozoravali, ne znam koliko puta, na ovakav ishod. Nije bilo sluha. Svakom od vas je jasno šta je sudbina ovakvog jednog zakonskog predloga i šta će biti posledica ukoliko, eventualno, neizglasavanje ovakvog predloga, šta će biti posledica u vašim ionako poljuljanim redovima vladajuće koalicije. Plašim se da u ovom trenutku nemate dovoljno prostora za reakcije. Nisam sigurna da možete ovaj predlog zakona da povučete iz procedure. Mislim da ćemo morati da glasamo o njemu, a ishod ćete, nadam se, imati priliku da vidite u subotu. Mnogo puta sam do sada govorila da se ovim predlogom zakona troškovi neće smanjiti, što je trebalo da predstavlja glavni razlog zbog čega se ovi zakoni donose. U njima ćete direktno biti odgovorni za pražnjenje rubnih područja, bićete odgovorni za odumiranje mnogih mesta u kojima je, moram da vas podsetim, najveći broj zaposlenih upravo zaposlen u ovim državnim organima. Govorila sam i o opasnosti da će predstavnici nacionalnih manjina mahom odustajati od upotrebe svojih maternjih jezika zbog neadekvatnog prevoda, zbog toga što to ranije nisu morali da čine, ali će ovim zakonskim predlogom to biti u obavezi. Govorila sam i o tome da će doći do ogromnog otpuštanja radnika i o masi drugih negativnih posledica, ali ministar pravde nije za to imao sluha. Ako zaživi ovaj zakon, stvorićete haos u beogradskom pravosuđu. Na dva miliona stanovnika i 17 opština, koliko u Beogradu ima, imaćemo samo dva osnovna suda. Više puta smo pitali gospođu ministar da nam kaže - koji su je kriterijumi rukovodili da ovako nešto predloži samoj Skupštini? Objašnjavali smo joj da je nemoguće da postoji sud u kome će raditi 284 sudije i u kojem će biti 100 hiljada predmeta. Sve smo to sa ove govornice po ko zna koliko puta govorili, ali nije bilo sluha. Takođe smo je pitali u koju zgradu misli da smesti takav sud, u kome će biti 150 sudnica? Upozoravam vas da tako nešto u svetu ne postoji. To će dovesti do apsurda sami pravosudni sistem. Na vama je, vi se izborite sa činjenicom kako ćete da izađete iz ove situacije. Na samom kraju, moram da kažem da, koliko je opasno razmeštanje Euleksa na teritoriji srpske južne pokrajine, najbolje će da pokaže prva presuda... (Predsednik: Vreme.) Euleks sudije koja će biti doneta tako što će biti primenjeni zakoni nezavisne republike Kosovo i nadam se da ćete tada postati svesni svi koliko je Euleks neutralan. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa Nataša Mićić nije tu, ali možete vi, imate dva minuta.
Hvala. Moram da kažem, kao poslednji ili zadnji govornik, u ime LDP, da ceo dan sedimo ovde i već više od 12 sati raspravljamo. Stvarno su se čuli manje ili više svi argumenti protiv ove Vlade. O mnogima nije bilo dovoljno vreme da se govori, koji su možda i važniji nego oni o kojima se pričalo, na primer tema korupcije u Vladi, tema odgovornosti za korupciju i možda najvažniju stvar za koju bih hteo danas nešto da kažem. Jedna od stvari zbog koje smo mi bili protiv ove inicijative naših kolega iz opozicije je ta što mislimo da ovo nije trenutak u kome u Srbiji treba da se vodi rasprava o Vladi. Sve civilizovane zemlje, svesne dolaska velike ekonomske krize ili globalne ekonomske krize, nekako su se potrudile da među sobom, unutar sebe nađu nekakav dijalog i ponude zajednička rešenja za tu krizu. Nije bilo vremena za neke nove svađe. Nažalost, kod nas sluha za to nije bilo. Moram da istaknem, jedino, aktivnost samog premijera, gospodina Cvetkovića, koji obavlja neku vrstu konsultacija sa poslaničkim grupama, ali to je više jedan neformalni razgovor, nego što je to zapravo pravi dijalog između vlasti i opozicije. Opozicija je ovde prvo nekoliko dana vršila tzv. opstrukciju rada parlamenta, upozoravajući na krizu koja dolazi i na posledice sa kojima će se Srbija suočiti. Sa strane vlasti bili smo nazivani narikačama, plašiteljima naroda. Bilo je tvrdnji iz same Vlade kako ćemo zbog te ekonomske krize napredovati, kako će Srbija zaraditi pošto savremeni svet propada itd. Shvatili smo da ustvari nije moguće da ova Vlada i pored ovih inspirativnih govora, pre svega, ministra spoljnih poslova, nadahnutih ili govora koji su, pre svega, gluma, da vladajuća koalicija ponudi nekakvo narodno jedinstvo, ili jedinstvo građana ili partija u parlamentu. Naime, iza svakog jedinstva mora da postoji neka ideja. Ta ideja je način ili tema, sadržaj oko koga se to jedinstvo ostvari. Ova Vlada je za svojih šest meseci pokazala da nije sposobna da ponudi ni jednu novu ideju. Nije sposobna, po mišljenju bivših koalicionih partnera, ni da nastavi ideju prošle vlade. To je jedan skup nekih sitnostranačkih interesa koji u toj koaliciji od 19 stranaka, međusobnim ucenama, ne dozvoljavaju da dođu do izbora. Nećemo glasati za ovu inicijativu. Mislim da je važno da budemo jasni. Prilikom formiranja ove Vlade LDP je bila uzdržana, biće i danas uzdržana na glasanju. Bićemo tu i bićemo uzdržani. Naš stav se ne menja. Nažalost, uz sve replike danas od strane ministara, potpredsednika Vlade, premijera, mislim da neće biti pobednika danas, a ono što svi možemo očekivati je da ovu Vladu sruši njena sopstvena nesposobnost, možda već u subotu na glasanju o teritorijalnoj organizaciji sudova, a sigurno u narednoj godini. Hvala.
Gospodin Oto Kišmarton ima reč. Poslanička grupa SNS ima još 19 minuta.
Poštovani poslanici, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, večeras vidimo da sigurno neće doći do promene, odnosno do pada Vlade. Jedino ako ćemo postići nešto da će ubuduće Vlada bolje raditi. Samim tim što je svet zapao veliku ekonomsku krizu. Još prošle godine vlade drugih zemalja su odavno preuzele mere kako bi ublažile uticaj krize na njihovu ekonomiju. Naša Vlada nije prepoznala na vreme pojavu svetske krize, ili bar tako izgleda, pa tako nije ni preuzimala nikakve vidljive mere u cilju ublažavanja uticaja ekonomske krize na našu zemlju. Pre dva meseca pojedinci iz vlasti su govorili da nas kriza neće pogoditi ili da ćemo čak možda imati i koristi od te svetske krize. Potom se govorilo da će nas kriza pogoditi malo, ali da ćemo mi to rešiti. Pre izbora se pojavila svetska ekonomska kriza, ali su ipak pojedinci iz naše Vlade obećavali građanima stotine hiljada novih radnih mesta, znatno veće penzije, besplatno školovanje, velika strana ulaganja u našu privredu, borbu protiv kriminala i korupcije, veći privredni rast, razvijena privreda, zatim 1.000 evra besplatnih akcija i još mnogo toga lepog. Istine radi mi bi se u krizi našli i da nema prelivanja globalne loše privrede i finansijske krize na našu zemlju. Razlog krize kod nas je, pored svetske krize, loše vođena politika već dugi niz godina. Umesto da je naša Vlada pravila programe razvoja privrede i društva, novac od privatizacije i zajmova je potrošen. Mi bi se u krizi našli i da nema svetske krize. Mi smo od 2000. godine prodavali fabrike koje su decenijama gradili naši građani, a pare trošili bez ulaganja u novu proizvodnju i zapošljavanje. Potrošili smo svoju prošlost i potrošili smo svoju budućnost, velikim zaduživanjima građana i privrede. Umesto boljeg života Vlada se danas nada da nećemo žive gore nego ove godine. Sa ovakvom Vladom koja ne funkcioniše kao tim, što je veliki problem ove Vlade, nećemo održati ni ovako nizak standard građana. Građanima se mora reći da je ovo tek početak krize u privredi i društvu, a do koje mere će ta kriza zahvatiti naše društvo i kakve će biti posledice zavisi od sposobnosti ili nesposobnosti ove Vlade. SNS smatra da Srbija zaslužuje bolju vladu od ove sadašnje. Umesto ovih što vuku Srbiju u nazad, Srbiji je potrebna napredna vlada. Hvala. (Tokom ovog izlaganja poslanici SRS lupali o klupe.)
Zahvaljujem. Reč ima gospođica Marina Raguš, SRS.
Dame i gospodo, danas pokušavamo da razumemo pitanje svih pitanja u državi Srbiji s kraja 2008. godine i pokušavamo da shvatimo kakva se to budućnost sprema za celokupan srpski narod. Konciznosti radi, a i vremena radi, pokušaćemo da u nekoliko slika obojimo sve ono što se događalo ove godine, a definitivno je uticalo na raspisivanje majskih izbora, na rušenje opozicije, potpisivanje SSP i defakto priznanja nezavisnosti KiM, implementacije Euleksa na celoj teritoriji KiM, i konačno vrlo verovatno primenu Išingerovog plana o podeli KiM. Zašto mi sve ovo vreme govorimo o KiM, dobijajući kao odgovor od Tadićeve vlasti kroz medijsku kampanju u državi Srbiji pravi medijski rat? Govorimo zato što mi definitivno znamo da ova priča koja se dešava sa KiM nije kraj, već početak onoga što su američka i briselska administracija pripremile za srpski narod. Dakle, sledeće je pitanje Vojvodine, posle toga sledi Raška oblast i konačno mi ćemo doživeti ono što je gospodin Tuđman davnih dana prstom upro Srbima i dobro zakucao u ušne školjke, a jeste - Srbija će biti svedena na Beogradski pašaluk. To je istina koja se dešava. Zbog pominjanja granice Karlobag, Ogulin, Karlovac, Virovitica iz redova vladajuće koalicije, dame i gospodo poslanici, to je ideološka osnova SRS, kao što vidite, zajedno sa predstavnicima diplomatskih misija koje na lepim travnjacima uređuju srpsku državnu politiku niste uspeli da ubijete SRS. Ona će ojačano krenuti dalje mirnim, diplomatskim, političkim sredstvima, uz izvanrednu podršku velike Rusije, da provodi koncept oslobođenja porobljenog i etnički očišćenog srpskog naroda. Dame i gospodo iz vladajuće koalicije, vi se upravo nalazite na onom mestu i u onoj poziciji gde se nalazila SRS uoči ''Milosrdnog anđela''. Tu su i kolege iz SPS, koji takođe mogu da vam prenesu plastičnu atmosferu tih dana. Donja granica koju je gospodin Jeremić, crvena linija ispod koje se neće ići, danas pominjao, i nama na Odboru za inostrane poslove, pomerena je. Mi smo ga pitali - gospodine Jeremiću, šta će se desiti kada lideri zemalja EU budu nastavili sa pritiscima i budu iznudili da vi i de jure priznate nezavisnost KiM, šta će se onda desiti i šta ćete dobiti za to, kako vi tvrdite da će biti, čuvajući Ustav, poštujući Rezoluciju 1244, kada velika međunarodna zajednica, predvođena mahnitom politikom porobljavanja američke administracije, bude tražila to? Vaše "ne" značiće kao naše "ne" 99. godine. Za naše "ne", u smislu samoočuvanja državnih prerogativa, mi smo dobili intervenciju, znači agresiju, bombardovanje nevinog naroda tri meseca, samo zato što smo se borili protiv šiptarskih terorista, dame i gospodo. To zato, ne samo što to tvrdi SRS, već zato što ste i ovih dana vi takođe dobili argument u svoje ruke, zato što je to potvrdila gospođa Helen Rantal u svojoj autobiografskoj knjizi, a vreme će pokazati da mnogi koji su učestvovali u udruženom zločinačkom poduhvatu porobljavanja i istrebljenja srpskog naroda počeće i nastaviće da olakšavaju svoje savesti na ovaj način. Isplivaće istina, pa će ta istina da izmeni zauvek stranice nacionalne srpske istorije. Dakle, ona je rekla da je pod žestokim pritiskom gospodina Vokera, koji je takođe poznat u administraciji Medlin Olbrajt kao čovek iza čijeg se autoriteta švercovalo oružje kontrašima, da je zahvaljujući njegovom pritisku ona falsifikovala forenzički izveštaj. Sećate se, da vas podsetim, Račak je bio povod agresije na SRJ. Posle te agresije Šiptari su dobili državu zasnovanu isključivo na terorizmu i kriminalu. To ne tvrdi samo SRS, niti DSS, niti NS, to sada tvrdi recimo BND. Na međunarodnoj sceni, u određenim parlamentima, na teritoriji civilizovane EU besni pravi obaveštajni rat. Dakle, BND je napravio tajni izveštaj u kojem definitivno dokazuje vezu Hašima Tačija, Ramuša Haradinaja sa trgovinom oružjem, sa najvećom trgovinom heroinom i naravno da su dali predikciju da predstavljaju najozbiljniju pretnju ne samo za ovaj deo sveta, jer su u sprezi i sa određenim krugovima u Briselu i Vašingtonu, već za celokupnu Evropu, izražavajući pri tom žaljenje što su tolike godine Nemci faktički investirali u nezavisnost terorističke države KiM. Dame i gospodo, ovo su nepobitne činjenice koje nisu izašle sa političkih i ideoloških agendi opozicije, koja je konačno inicirala raspravu na temu Euleksa, koji je zapravo samo motiv da se priča o onome šta je ispod radara, šta se zapravo dešava na srpskoj političkoj sceni i kakva je to država Srbija u kojoj svi mi preživljavamo. Mi smo zauzvrat, naravno, dobili dobro finansiranu kampanju EU kroz govore mnogih ministara, potpredsednika, nevladinih organizacija, koja konkretno ne znači u suštini ništa. Standardi pre statusa je iluzija, ideja koja bi nekim generacija, vrlo verovatno unucima, trebalo zapravo da dozove i prizove, uslovno rečeno, život dostojan čoveka. Ali, kakav će taj čovek da bude, u kojoj državi će da živi i kakav će standard da ima, to niko ne može da kaže. Takođe, niko ne može da odbrani sledeći argument. Osam godina od petooktobarskog prevrata, dakle, vladajuća koalicija je imala sve moguće poluge moći na raspolaganju da reformiše sistem, da stavi Srbiju na belu šengensku listu, da ovde deca ostaju sa nadom da će moći da žive i rade od sredstava na određenim radnim mestima. Ništa od toga nije bilo. Zapravo, preuzete su samo poluge moći zbog ličnog bogatstva i zbog ovoga što nam se danas dešava, a jeste sledeće. Dakle, ono što je na delu ovde u državi Srbiji, i to treba da se zna, mi ćemo pokušati to i dalje da argumentujemo, jeste klasičan školski primer okupacije jedne sile koja je postala nervozna zato što je druga sila konačno postala dovoljno jaka da ratom na Kavkazu kaže - ovo je kraj, ovo je donja granica ispod koje nećete moći. Takođe, to je i početak jedne sasvim nove politike u okviru velike međunarodne zajednice. Međutim, da ne bi ova priča zvučala paušalno i da ne bi imala epske prizvuke, SRS je kao i uvek pomalo istraživala, pratila zvanične sajtove američkih zvaničnih institucija, pratila takođe zasedanje Saveta bezbednosti. Ovde ćemo pokušati da vam iznesemo određene činjenice, čak nemajući iluziju da vladajuću većinu možemo da ubedimo u bilo šta drukčije, vi ste put odabrali i to je legitiman vaš put, imate vlast, vlasni ste to da uradite. Snosite odgovornost za politiku koju se preuzeli da vodite i tu nije ništa sporno. Ali, ovo što mi i danas čitav dan pokušavamo da uradimo, kažemo ovo je naš politički stav, mi mislimo da tako ne treba, a vreme i sud istorije će pokazati, dame i gospodo, ko je bio u pravu i ko je na pravi način shvatio istorijsku odgovornost. Dakle, na prvom mestu građani Srbije, koji pokušavaju da razumeju šta se to sve dešava u državi Srbiji, mislim da jesu razumeli, onaj deo populacije kojem mi pokušavamo da se ovih dana i ovih meseci kroz parlamentarni rad obratimo. Sredinom 2008. godine, ono što je javnosti – jer javnost u Srbiji je, nažalost, uskraćena za mnoge informacije – jednostavno promaklo, jeste i informacija, tj. izveštaj Kongresnog istraživačkog centra, tj službe, u kojem između ostalog, dame i gospodo, oni koji su od struke pokušavaju da pripreme nešto što bi trebalo da se nazove planom aktivnosti vašingtonske administracije. Između ostalog, tu imate prilike da pročitate kako je tekao međunarodni proces stvaranja nezavisnosti KiM. Tu takođe možete da saznate na koji je način, zapravo vrlo konzistentno, u kontinuitetu, bez prekida, vašingtonska administracija, koja je ulila zaista višemilionske cifreu nezavisnost KiM, predano radila na potpunom urušavanju državnog suvereniteta i integriteta države Srbije. Pa, između ostalog, ono što oni ovim izveštajem kažu i pozdravljaju jeste 17. februar2008. godine, kada je skupština Kosovo usvojila Deklaraciju nezavisnosti, uz potpunu saradnju i sa preporukama specijalnog izvestioca Martija Ahtisarija. Nakon toga je preduzela usvajanje nekolicine zakona koji su potpuno u saradnji sa Ahtisarijevim planom. Zatim, Tačijeva vlada je, takođe, predstavila agendu na osnovu koje novoosnovana šiptarska teroristička država, odnosno nezavisno KiM treba da rade. Ono što jeste vrlo značajno da se zna, bez imalo nedoumica, jeste da se vašingtonska administracija, to stoji na 26. strani ovog izveštaja, zapravo, zalaže za podršku nezavisnosti KiM i implementaciju Ahtisarijevog plana, tako što će im u tome pomoći Misija Euleksa, koja će biti presedan na ovom delu teritorije, naravno, uz svesrdnu podršku NATO-a i ekonomsku pomoć SAD. Ono što je, takođe, vrlo značajno, jeste tema o kojoj smo mi više puta pokušavali da skrenemo pažnju javnosti, a to je 6.025. sastanak Saveta bezbednosti, na kojem su sve zemlje imale priliku da učestvuju u nečemu što se zove samo potvrda činjeničnog stanja na terenu ili je poznatije kao izveštaj Ban Ki Muna. Recimo, tu ćete imati prilike da pročitate stav Hrvatske, koja učestvuje u Misiji Euleks, koja takođe pozdravlja nezavisnost KiM i uložiće, takođe, napore na jačanju kosovskih institucija. Ono što je, takođe, vrlo bitno, jeste da su Kina i Rusija stale na stranu pravno-političkog okvira Saveta bezbednosti i Rezolucije 1244. Međutim, konačno dolazimo do onog dela koji nije saopšten u srpskoj javnosti, a tiče se Predsedničkog saopštenja, za koje mi ne znamo da li se o njemu glasalo ili predsedavajući bio zamoljen od članica SB, pa samim tim i preneto mu ovlašćenje da iznese sledeće saopštenje u kojem se ne pominje Misija Euleksa, ali se podržavaju napori EU. Dakle, između ostalog, ono što po stenogramima ovog sastanka ovde stoji i piše: Savet bezbednosti pozdravlja izveštaj Generalnog sekretara UN, podnet 24. novembra 2008. godine, i takođe pozdravlja saradnju između UN i ostalih međunarodnih faktora u okviru Rezolucije 1244 iz 1999. godine. Takođe, pozdravlja kontinuirane napore EU da unapredi evropsku perspektivu celokupnog zapadnog Balkana. Ovo saopštenje biće objavljeno kao dokument Saveta bezbednosti, pod delovodnim brojem 2008/44. Ovim je Savet bezbednosti zaključio sadašnju konfiguraciju ovog pitanja. To je sve o Predsedničkom saopštenju. Na osnovu ovog predsedničkog saopštenja i na osnovu izveštaja Generalnog sekretara UN, koji su ništa drugo nego stavljanje ad akta Rezolucije 1244, stava srpske javnosti, srpskog Ustava, srpskog suvereniteta, teritorijalnog integriteta na stranu, i mi sada na delu na teritoriji KiM imamo potpunu okupaciju, odnosno divljanje vašingtonske administracije, uz aminovanje srpske Vlade i srpskog predsednika. To je sve. Dakle, ovo je javni dokument koji se nalazi na sajtu Saveta bezbednosti UN na engleskom jeziku, kojem mogu svi da pristupe, ali srpska javnost očigledno ne može da bude upoznata od strane medija o ovome, jer bi je to zaista uzburkalo, nego može na ovaj način da sluša o tome. Ovo nije kraj, dame i gospodo, građani Srbije, narode srpski, ovo je tek početak. Ono što je, takođe, promaklo javnosti, a i to je naš konkretan predlog, da naš stav ne bude u potpunosti shvaćen kao populistički i populistička kritika vladajuće većine, što jeste posao negde opozicije, naravno, kritika, ne populistička, evo i konkretnog rešenja: 28. avgusta ove godine tema je bila rat na Kavkazu. Taj sastanak Saveta bezbednosti, stenogrami tog sastanka takođe postoje na sajtu Saveta bezbednosti. Tačno ću ovde reći o kom sastanku se radi. To je 5.969. sastanak. Tada je predstavnik SAD našao da drži lekciju predstavniku ruske delegacije o tome da je rat na Kavkazu nedopustiv mehanizam sređivanja odnosa na međunarodnom planu. Dakle, primena sile je nedopustiva. Ono što se tada preporučilo od strane Amerikanaca Rusima jeste poštovanje Glave 7. Povelje UN. U tom momentu gospodin Čurkin je rekao: "Nas su verovatno posetili vanzemaljci. Gde ste vi, gospodo iz SAD, bili kada smo pričali o KiM, kada smo govorili o protivpravnoj agresiji, kada smo mi pozivali na poštovanje Glave 7. Povelje UN, gde ste, gospodo iz Vašingtona, vi bili, ili je ovde reč o dvostrukim standardima"? Ovo je metod, vi ste ga uveli u međunarodnu politiku i to je metod koji sila može da prati. Ono što SRS može sa ovog mesta da poruči, po nama jedino rešenje jeste, uz onu liniju koja se sada javlja na međunarodnoj sceni i koja jedino nama malima može da pomogne da povrate suverenitet i teritorijalni integritet, a jeste pomoć Ruske Federacije. Zato što Ruska Federacija, kao što će to i ubrzo narod u državi Srbiji morati, nažalost, na najteži mogući način da shvati, jer je donja granica pređena odavno, jeste da se izbori za status Srba u Srbiji, kako dolikuje svakoj zemlji i državi na teritoriji Evrope, tako što će pratiti modalitet i plan aktivnosti Ruske Federacije. Gospodo iz vladajuće većine, vi ćete se, verujem, vrlo uskoro iznenaditi kakav je, zapravo, način delovanja Ruska Federacija osmislila za sledećih nekoliko godina, na koji način će izgledati evropska bezbednost i saradnja i na koji način će moći da se rešavaju pitanja. Konačno, da zaključim, mi se ne veselimo zbog ove situacije u kojoj smo se svi našli. Mi smo na svojoj koži osetili taj eksperiment ''in vivo'' međunarodne zajednice. Ne podležite manipulacijama lobista, za koje ovaj narod ne znači ništa, jer bi ti lobisti prvo trebalo da skrenu pažnju na 500.000 prognanih Srba iz RSK, 280.000 raseljenih Srba sa teritorije KiM i onda bi možda narod u Srbiji verovao da EU, koja mu je nametnula sankcije, koja je izvršila agresiju nad nedužnim narodom, ima dobru nameru. U celokupnom spektru zemalja, u okviru velike porodice zvane međunarodna zajednica, dame i gospodo, samo se setite koje to zemlje nas nisu bombardovale, koje zemlju su pokazale, bez obzira što su tada i Jeljcin i zapadni oligarsi upravljali, dobru nameru. Sa naše strane ćete uvek imati podršku kada su nacionalni i državni interesi na vrhu političkih tema, ali na način očuvanja i teritorijalnog integriteta i suvereniteta. Na kraju, dame i gospodo, ono što bi trebalo da bude rezon svih nas, jeste da ovde ne radimo sebe radi i dobro plaćenih lobi kampanja koje provode, takođe, pi-ar agencije ovde, već zbog onih koji dolaze. Takvi kakvi budemo ovih dana upisani u stenograme rada ove skupštine, to će biti temelji za one koji dolaze posle nas.
Zahvaljujem. Reč ima dr Zoran Mašić, poslanička grupa Napred Srbijo. Vašoj poslaničkoj grupi, gospodine Mašiću, ostalo je još 14 minuta.
Poštovano predsedništvo, poštovani predsedniče Vlade, dame i gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, ovo svoje izlaganje ću, povodom predloga za opoziv Vlade, početi onim što je gospodin Cvetković, kada je ova vlada birana u Narodnoj skupštini, u završnom delu svog ekspozea izneo nama poslanicima, a isto tako i građanima Srbije. Svakako ćemo prodiskutovati šta je od toga, tokom ovog perioda, realizovano i šta su realnosti realizacije programskih zadatka u nekom narednom periodu. Gospodin Cvetković je u svom ekspozeu izneo sledeće: "Projekat moje vlade koji sam izložio je zapravo projekat boljeg života, uz očuvanje posebnosti i dostojanstva svih građana koji žive u Srbiji. Njegovom realizacijom obezbediće se veće zarade, veće penzije, veća socijalna odgovornost, veća mogućnost zaposlenja, manje korupcije, biće izgrađena osnovna infrastruktura i ostvarena snažnija pozicija zemlje za odbranu svog suvereniteta". Šta je u osnovi, od ovoga što je u zaključnom delu ovog ekspozea, tokom ovog perioda realizovano? Ako napravimo analizu onoga što je dato kao konstatacija većih zarada, u Memorandumu za ekonomsku politiku za 2009. godinu navedeno je da je stopa realnog rasta zarada za 2008. godinu procenjena na 5%. Ista ta stopa u 2007. godini je bila 19,5%. Koliko su realno uvećane zarade u ovoj godini, pogotovu ako kažem da je procenjena stopa realnog rasta zarada u 2009. godini svega 4%? Onda naši građani, ljudi koji rade, mogu videti šta ih čeka tokom 2009. godine i kakve zarade mogu očekivati. Dalje, ako napravimo analizu većih penzija, one jesu za sreću penzionera povećane u oktobru za 10%. To povećanje će se zadržati tokom narednih otprilike godinu dana. Znači, realno rast penzija ne mogu naši penzioneri očekivati tokom 2009. godine, izuzev ako se promene neke realne okolnosti u finansijama i naše zemlje, a svakako i globalno. Ali, nešto što je od uticaja globalne politike, svakako, kao normalni ljudi i građani, moramo prihvatiti. Ono što je nerealno planiranje Vlade, to je svakako za kritiku. Za kritiku je svakako konstatacija omogućavanja veće zaposlenosti tokom ove godine. Nisam stigao da pogledam taj realni podatak iz ovog memoranduma, ali je izvesno ono što je tokom ovih proteklih mesec, mesec i po dana objavljeno u medijima, da je više od 10.000 radnika otpušteno ili poslato na prinudni odmor u našoj zemlji, što svakako ne može biti dobro i ne može biti pokazatelj dobre zaposlenosti u našoj zemlji. Dalje, Vlada je kroz svoj program planirala rast bruto društvenog proizvoda za nekih 7% tokom narednih godina, tako da krajem mandatnog perioda to je procenjeno na 30%. Svakako, pod uticajem globalnih ekonomskih promena, za 2009. godinu se planira rast bruto društvenog proizvoda na nivou svega 3%. Međutim, ono što želim dalje da kažem, upravo u tom bruto društvenom proizvodu, naša poljoprivredna proizvodnja čini značajan deo, po procenama je to negde između 10 i 15%, ako se uzme i prehrambena industrija, onda je to 20 i više procenata. Gospođo predsednice, da li možete, barem zvonjenjem, da opomenete gospodu radikale da se ovako neprimereno ne ponašaju i da fizički ne ometaju svakog poslanika SNS. Pokušajte barem zvonjenjem da ih upozorite, ako ništa drugo. Mislim da je ovo krajnje neprimereno vizavi, pre svega, građana naše zemlje koji prate još ovo prednikoljsko vreme ovu skupštinu. Ako uzmemo da je učešće poljoprivredne proizvodnje u bruto društvenom proizvodu... smejte se, smejte se, imaćete kad i tugovati, nećete me moći dekoncentrisati, tako da su uzaludni vaši pokušaji, to samo govori o vama, a ne o meni i nama koji pripadamo ovoj stranci. Nedopustivo je da je Vlada predlogom budžeta za 2009. godinu tako drastično smanjila agrarni budžet. Znači, smanjila je ono što čini značajan deo podsticaja poljoprivredne proizvodnje i što je trebalo da pomogne i ostvari veću proizvodnju i veću konkurentnost naše poljoprivredne proizvodnje. Mi u SNS apsolutno podržavamo smanjenje javne potrošnje. Ono treba da se ostvari, međutim, vi koji ste u Vladi pre svega ličnim primerom treba da date vam je stalo do smanjenja javne potrošnje. To bi, pre svega, podrazumevalo izmenu Zakona o Vladi, smanjenje broja ministarstva, smanjenje broja administracije iz vrha nadole. Međutim, koliko se može videti i primetiti, vi nemate te namere. Smanjujete tamo gde ne bi trebalo smanjivati, znači, za određene privredne oblasti, a ponovo podvlačim, recimo, za oblast poljoprivredne proizvodnje budžet za 2009. godinu će biti manji za milijardu i po od budžeta koji je bio u 2008. godini. Ako se uzme da je rebalansom budžeta, od pre nepunih dva meseca, taj agrarni budžet povećan na 33 milijarde, onda je umanjenje agrarnog budžeta u 2009. godini za oko 7,5 milijardi dinara. Gospodo ministri i vi gospodine predsedniče Vlade, mislim da je trebalo da imate mnogo više sluha i da mnogo realnije procenjujete gde treba tokom 2009. godine investirati, gde treba smanjiti. Mislim da je poljoprivreda najmanje ta privredna oblast koja zaslužuje to smanjenje. To će i biti razlog vaše kritike tokom naredne godine, od momenta donošenja budžeta, pa tokom 2009. godine, jer građani mislim da imaju dobro pamćenje i ono što je DS obećala u predizbornoj kampanji, da će agrarni budžet biti najmanje 400 miliona evra, nažalost, to niste ostvarili već u prvom budžetu koji formirate kao Vlada, gde je nosilac DS. To će imati negativan odijum prema Ministarstvu poljoprivrede, iako ono možda najmanje zaslužuje da primi tu kritiku, jer pouzdano znam činilo je napore da se obezbede veća sredstva, a pogotovo u određenim potezima, pre svega u delu zakonodavstva. Učinili su napor da je već nekih sedam zakona ušlo u proceduru i da će najverovatnije tokom naredne godine, početkom već, biti doneti ti zakoni. Ministarstvo je učinilo i neke druge poteze, tako da za ovakav agrarni budžet koji nam je predložen smatram najodgovornijeg predsednika Vlade, zatim ministra finansija, pa onda eventualno ministra poljoprivrede i druge ministre. Ono što takođe želim da prokomentarišem, a što takođe smatram neodgovornošću Vlade, to je nedovoljna briga o naučnoistraživačkom radu u našoj zemlji, jer nema napretka privrede ako nemamo mnogo veća ulaganja u naučnoistraživački rad, pa i u obrazovanje ili u obrazovno-naučne institucije, kao što su pre svega fakulteti, ali i druge obrazovne ustanove. Ne može država koja izdvaja svega 0,3% iz budžeta za naučnoistraživački rad da bude prosperitetna i da može da očekuje neki značajniji privredni rast. Sa takvim izdvajanjem u nauku možemo samo očekivati da će nam mladi, obrazovani, pametni ljudi i dalje ići u inostranstvo da se školuju i najveći broj njih i da ostane tamo, tako da permanentno osiromašujemo svoje potencijale u oblasti naučnoistraživačkog rada. Gospodine Đeliću, vi ste čovek koji je uvek znao obezbediti sredstva, bili ste i ministar finansija. Iskreno, nadao sam se da ćete kao ministar nauke učiniti više da se budžet za 2009. godinu i oblast naučnoistraživačkog rada uveća. Mislim da ćete se složiti da je on nedovoljan i da je on posledica kompromisa koji je morao da se pravi, ali treba javno da kažete ljudima koji se bave naukom, jer znate da najveći broj naučnoistraživačkih ustanova upravo živi i izdržava se od sredstava koje dobija kroz projekte. To su sredstva i za zarade, i za materijalne troškove i za opremu. Ni ove godine, a pogotovo naredne godine, neće biti sredstava za nabavku savremene istraživačke opreme, za unapređenje naučnoistraživačkog rada i samim tim osiromašujemo, kao država nemamo potencijala za nove proizvodnje, nove tehnologije, tako da odgovornost je na vama. Morali ste naći načina da se obezbede ta sredstva. Neka druga ministarstva su dobila neka sredstva koja, realno, ova država nije trebalo da izdvaja. Svakako brzo će doći rasprava o budžetu i biće prilike da čujete te kritike upravo na određene budžetske projekcije. Ono što sam želeo u ovom vremenu koje mi je bilo na raspolaganju, uz sve ovo maltretiranje koje mi čine ovde poslanici poslaničke grupe SRS, mislim da sam mogao preneti našoj javnosti, našim građanima, za šta ste odgovorni i zašto treba da budete razrešeni. A svakako na onima koji su podneli zahtev za razrešenje je da obezbede to . Mi, iako nismo potpisali to, glasaćemo za razrešenje ove Vlade. Hvala vam. (Tokom ovog govora poslanici SRS su lupali o klupe.)
Reč ima narodni poslanik Nikola Žutić.
Poštovani poslanici, gospodo ministri, grehovi današnje Vlade su brojni, ali ću ih teško moći sve prebrojati zbog nedostatka vremena. prvo ističem neodgovornost Vlade prema Skupštini i narodnim poslanicima. Naime, poslanička pitanja u dobrom broju slučajeva ostaju bez Vladinog odgovora. U više navrata sam postavio pitanje tužbe protiv Hrvatske za zločine genocida nad srpskim narodom tokom 20. veka. MIP je obećao pokretanje tužbe protiv Hrvatske, ali samo za zločine nastale tokom Oluje 1995. godine. MIP je, dakle, ograničio zločine samo na ovaj poslednji rat, pravdajući se da ne može pokrenuti tužbu protiv Hrvatke za zločine genocida od 1941. godine, jer je Konvencija o genocidu donesena tek 1948. godine. Po toj logici, onda je Nirnberški proces iz 1945. godine u potpunosti nelegitiman jer se vodio pre donošenja navedene rezolucije. Postavio sam Vladi i poslaničko pitanje pokretanja mirovne konferencije s Hrvatskom kako bi se razrešilo pitanje granica bar u sremsko-bačkom-slavonskom dijelu, koje su kao administrativne nasilno povučene 1945. godine. Zatim, pitanje sukcesije jugoslovenskog Jadrana ili pitanje bilo kakvog srpskog izlaza na more. Vezano za pitanje granica bivših administrativnih socijalističkih republika uzorna mora biti Slovenija, koja traži proširenje svog morskog pojasa, ali i ispravku granica u kopnenom dijelu. Javnosti je poznato da je čak Đilasova komisija 1945. godine Vukovar i Ilok dodijelila Srbiji, ali su Brozovom intervencijom ipak dodijeljeni na kraju Hrvatskoj. Predlažem Skupštini da bar donese rezoluciju o osudi zločina genocida koju je Hrvatska počinila tokom 20. veka nad srpskim narodom, prvenstveno zbog odbrane istine o stradanjima srpskog naroda. Sledeći Vladin greh na koji bih skrenuo pažnju je nametanje neracionalnog dnevnog reda Skupštini, nametanje donošenja sporednih zakonskih predloga, ali i nametanje važnih zakonskih predloga u nevreme, kao što je to bio loš set zakona o pravosuđu, koji je snagu trebalo da stupi tek januara 2010. godine, ako se uopšte izglasa. Danima smo govorili o lošim zakonima o uređenju sudova i o naročito katastrofalnom zakonu o mreži sudova Republike Srbije. Iznenada iz skupštinske procedure je povučen i Predlog zakona o udruženjima, koji je vrlo važan zakon jer bi regulisao agresivan rad nevladinih stranih organizacija. Vladin grijeh je ilegalno uvođenje Euleksa na Kosmet bez znanja i odobrenja Skupštine. Pri tome je Vlada pogazila i odredbe brojnih skupštinskih rezolucija o Kosmetu. U prethodnom skupštinskom sazivu sam govorio o istorijskim činjenicama vezanim za problem otimanja Kosmeta kroz istoriju. Govorio sam da je bitno zadržati tapiju odnosno državnopravno vlasništvo na Kosmet, sa unutrašnjom preraspodjelom teritorija. Pošto je srpsko stanovništvo kroz istoriju nasiljem uklanjano sa Kometa, verskim prevjeravanjem, antisrpskim političkim odlukama, genocidom, etnocidom, useljavanjem državljana Albanije, kulturocidom, ono se mora nenasilnim metodama vratiti, kako bi se bar uspostavilo etničko stanje prije 1941. godine. Kao minimum zahteva Srbi moraju dobiti najmanje dva svoja nacionalna regionalna centra, Kosovsku Mitrovicu, kao centar okupljanja sjevernih kosovskih Srba, i Peć, kao narodni centar Srpske Metohije, uz garantovanu međunarodnu zaštitu srpskog stanovništva i srpskih spomenika kulture na ostalom području Kosmeta. Pitam Vladu, na kraju, da li razmišlja o ovakvim mogućnostima? Moj predlog ostaje u okvirima međunarodnog prava, naročito istorijskog prava, jer se njime štiti integritet i nacionalna cjelovitost Srbije. A dva naroda koje su kroz istoriju imperijalisti, globalisti i vjerski nacionalni eksperimenti toliko zakrvili, ostaće razdvojeni u svojim nacionalnim regionima, ali što je najvažnije svi u državnim granicama Srbije. Ova Vlada, ali i prethodne Vlade od 1990. godine, više računa morala je voditi o istorijskom kontekstu događanja i istorijskim argumentima i stalnim ponavljanjima ukazivati na suštinu problema, jednostavno boriti se za istinu. Danas je svima jasno da nasilno jednostrano proglašenje nezavisnosti Kosmeta od antisrpskih liberalno-demokratskih zemalja predstavlja realizaciju ratnih ciljeva NATO alijanse, na čelu sa SAD, iz 1999. godine. Plan je već poodavno postavljen od strane engleskihgeopolitičkih analitičara i njihovih kartografa, od publiciste Sitona Votsona, Lorda Rotemira, pa do kartografa iz sredine 80-tih godina ,koji su već u svom snoviđenju vidjeli demontiranu i razbijenu Jugoslaviju. Na primer, poluzvanični engleski list "Njusvik" 1990. objavio je kartu razbijene Jugoslavije, na kojoj je Kosmet predstavljen kao samostalna država, odnosno Republika. Polemika među istoričarima i publicistima oko pitanja predaje Kosova i Metohije Albaniji 1944-1945. razbuktala se krajem osamdesetih i početkom devedesetih godina 20. veka. Mnogo godina tabu tema u Brozovoj Jugoslaviji, kosovsko-metohijsko pitanje sve više je postajalo kamen spoticanja između istoričara naklonjenih oficijalnom proalbanskom državnopartijskom stavu i onih koji su smatrali da se konačno mora progovoriti i o nedodirljivim dogmatiziranim istoriografskim temama. Broz je, npr, zajedno sa Britancima 1944. godine radio na tome da se Kosmet preda Albaniji. Predsednik Srbije Milošević je pokušao eliminisati samo dio Brozovih državno-pravnih nepravdi učinjenih protiv srpskog naroda, ali u tome nije bio dosledan zbog svoje nedosledne nacionalne politike, zbog svog duhovnog komunističko-socijalističkog nasleđa. Bilo je više pokušaja da se negativno Brozovo državno pravno naslijeđe, pogubno po srpski narod, eliminiše iz svijesti srpskog naroda, ali su takvi pokušaji energično suzbijani od globalnih kontrolora ljudske savjesti i duhovnosti. Kosmet je samo jedna u nizu od srpskih zemalja koje je oduzeto od Srba voljom zapadnih krojača novih antisrpskih granica. Osma je godina kako vladaju prozapadne političke stranke, odnosno socijaldemokratski i liberalno-demokratski eksponenti, i to prema globalističkom modelu razbijanja svega tradicionalnog, nacionalnog srpskog. Međutim, i pored takve vlasti, Srbi su i dalje ostali loši momci, remetilački faktor ujedinjene Evrope. Kako danas srpska Vlada postavlja opravdano pitanje očuvanja međunarodnog poretka zalaganjem za nepovredivost međunarodno priznatih granica, pozivanje na pravne odredbe Ujedinjenih nacija na rezoluciju 1244, ona s druge strane ne optužuje nasilnički poredak Ujedinjenih nacija, koji je razbio jednu međunarodno priznatu državu SFRJ. Srpska Vlada ne podsjeća na zločin prema međunarodno zaštićenoj državi Republici Srpskoj Krajini, koja je nastala legitimnim samoopredeljenjem naroda u administrativnoj Republici Hrvatskoj. Srbima se moraju ispraviti učinjene istorijske, državno-pravne i nacionalne nepravde. Za istorijsku istinu treba da se bori svaka srpska vlada. Naime, treba izvršiti totalnu reviziju mitološke istorije koja je nametnuta generacijama školaraca komunističke, odnosno socijalističke Jugoslavije i revidiranu istoriju prezentirati međunarodnim faktorima, npr. vezano za Ilirsko ime, srpske prostore, posledice antisrpske Brozove politike kroz britansko djelovanje. Nacionalni pojam Ilira na kraju morao se hitno, posle istorijske analize, isticati kao jedan od naziva za Srbe, isključivo za Srbe. Posle izvršene revizije istorije dobiće se sasvim druga retrospektiva geopolitičkog prostora stare Srbije, izmjeniće se slika etnografske karte prostora stare Srbije, južne Srbije, odnosno Makedonije. Treba bar tražiti uspostavljanje geopolitičkog i etnografskog stanja od pre 6. aprila 1941. godine. Treba zahtjevati da se izvrši iseljenje albanskih porodica koje su preko okupatorske vlasti upale u staru Srbiju, tu ostale. Radi se o oko 60 hiljada albanskih državljana koje antisrpske Brozove vlasti nisu vratile natrag u Albaniju. Pošto su se progresivno množili u prosperitetnoj Brozovoj Jugoslaviji, danas na Kosmetu vjerovatno ima bar oko 250 hiljada potomaka tih stranih doseljenih albanskih državljana. Nijedna srpska vlada od 1990. godine nije se zalagala bar za javnu istorijsku osudu antisrpskog Ustava iz 1974, kojim je stvorena konfederalna Jugoslavija, bez demokratske procedure, uz podršku srpskih Brozovih komunističkih poslušnika. Dakle, neophodno je proglasiti ništavnost ustavnih odredbi iz 1974. o uspostavljanju republika država i pokrajina država kao konstitutivnih elemenata federacije. Taj Ustav je donesen od antisrpske vlasti bez ikakve demokratske procedure, odnosno bez mišljenja srpskog naroda, preko pravno legitimnih srpskih narodnih predstavnika. Ustav iz 1974. godine je donesen pravom sile komunističkog totalitarnog režima, pa pogubne državnopravne posledice koje su nastupile njegovim dejstvom za srpski narod moraju biti izbrisane. Iako odavno ne važi, takvom Ustavu mora suditi srpski narod zbog rehabilitacije srpske državnosti, koja je u potpunosti uništena jednim takvim monstrumskim aktom. Srpska država mora pred istorijom sprovesti rehabilitaciju srpskog naroda i države. Taj ustav je proizveo gore posledice po srpski narod nego genocidna politika okupatora Jugoslavije 1941 - 1945, koja je ipak bila privremenog karaktera, a Ustav je proizveo trajne pogubne posledice. Postavljam pitanje nekadašnjem pregovaračkom timu za Kosovo i Metohiju i ministru Vuku Jeremiću - u kojoj mjeri su prilikom pregovora korišteni istorijski srpski argumenti vezani za slučaj Kosmeta? Čini mi se da se malo pominjalo srpsko istorijsko pravo na svoje srpske teritorije. Istorijsko pravo jednog naroda ne sme nikada da zastari, isto kao i pravo vezano za genocid. Treba naglašavati da je srpsko istorijsko rasprostiranje, korištenjem ideološke i vjerske političke sile, svedeno na područje uže Srbije, do drinskih i dunavskih granica i na jugu do makedonske, odnosno granica bivše južne Srbije. Srbi naprosto treba da ističu primer borbe jevrejskog naroda, koji je svoju tradicionalnu epsku storiju o staroj Judeji, Izraelu, staru više hiljada godina, realizovao 1948. godine stvaranjem države Izrael na palestinskoj teritoriji. Jevreji su, dakle, pozivanjem na svoje staro istorijsko pravo, staro bar 3.000 godina, uspeli da uz pomoć Britanije, ali i SAD, stvore državu usred arapskog svijeta. Dakle, kao tradicionalista i nacionalista, pozivam se na uzor i vjersko-nacionalni tradicionalizam jevrejskog naroda. Srbi kod isticanja svojih istorijskih prava ne moraju ići tako daleko u prošlost. Kosovo i Metohija se nalaze u centru stare države Nemanjića, u kojoj su u to vreme kao narod živeli jedino Srbi i nešto doseljenih germanskih rudara, Sasa. Srpsku etničku strukturu trajno su poremetila turska osvajanja srpskihzemalja od Makedonije, Kosmeta, Raške, kasnije Bosne i Hercegovine, Srema i Slavonije. Samo ću građane Srbije opet podsjetiti dokle su dosezale srpske etičke granice sredinom 19. vijeka. Podaci su prema austrijskim statističkim dokumentima - ističem da su zapadne srpske granice simbolično išle do područja sjeverna Istra, Srpske Moravice, Žumberak, pa na hrvatsko Zagorje. Na jugu je ta zapadna granica prolazila ispod Šar planine, gdje se srpski narod miješao sa Bugarima, Cincarima, Turcima i Grcima. Znam da će me pojedini sabornici, koji sjede u srpskom parlamentu, odmah nazvati velikosrpskim nacionalistom, što u njihovom prevodu znači fašistom. Na kraju postavljam pitanje - zašto se bar u nekakvoj skupštinskoj rezoluciji liberalno-demokratski izazivači ratova na prostorima međunarodno priznate države SFRJ ne prozovu i ne podsjete na sve nepravde i zločine koje su počinili srpskom narodu? Kosmet je samo jedna u nizu srpskih zemalja koja je oduzeta od Srba, voljom zapadnih krojača novih antisrpskih granica, preko kojih su stvorene današnje nasilničke državne tvorevine. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, posle njega narodni poslanik Filip Stojanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS smatra da je aktuelna Vlada Srbije, sa stanovišta državnih i nacionalnih interesa Srbije i srpskog naroda, štetočinska vlada, pre svega zbog toga što sama ta Vlada ne poštuje teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije. Ova vlada je odgovorna što je suprotno međunarodnom pravu na KiM instalirana tzv. misija EU za vladavinu prava Euleks. Žao mi je što ministar Jeremić nije prisutan u ovoj sali. Ono što je on danas rekao, da je SB UN dao pravni osnov za rasprostiranje te misije na KiM, jednostavno nije tačno. SB je u svom Predsedničkom saopštenju samo izrazio želju da se nastavi dijalog između Beograda i Prištine i pozdravio je napore EU da se prostor zapadnog Balkana integriše u tu međunarodnu organizaciju. U Predsedničkom saopštenju nema ni jedne jedine reči o misiji Euleksa, pogotovo nema reči o tome da misija Euleksa treba da zameni misiju UN, Unmik, uspostavljenu rezolucijom 1244. Za ovom govornicom pojedini poslanici vladajućih partija pokušali su da povuku paralelu između pojedinih lidera opozicije i šiptarskih terorističkih lidera na KiM, kako se navodno i jedni i drugi zalažu protiv misije Euleksa na KiM, pa se odatle izvlači zaključak kako je misija Euleksa u interesu države Srbije. Nadam se da građanima Srbije nije nepoznato da su Albanci na KiM inscenirali farsu kako su oni protiv misije Euleksa i kako se oni protive dolasku Euleksa na KiM. Da je to bila farsa, gospodo ministri i gospodine Cvetkoviću, svedoči i zakon broj 03-033 o statusu, imunitetu i privilegijama diplomatskih i konzularnih misija na Kosovu i prisustvu međunarodnih vojnih snaga i njihovog osoblja. Reč je o zakonu koga je usvojila Skupština tzv. Republike Kosovo 20. februara 2008. godine. Ovaj zakon ima ukupno 12 članova. Pre nego što je došla misija Euleksa na KiM, Šiptari su stvorili pravni osnov za dolazak te misije. Prema tome, oni ne da nisu protiv Euleksa na KiM, oni su omogućili ovim zakonom da misija Euleksa, sa stanovišta tzv. Ustava Republike Kosovo, bude legalna. Da je to tako, svedoči član 3. stav 2. tačka b) ovog zakona, koja kaže da diplomatski ili konzularni status na KiM, između ostalog, imaju međunarodni civilni predstavnici i specijalni predstavnici EU, kao i misija EU u oblasti vladavine prava (Euleks). Ministar spoljnih poslova Republike Kosovo ne može da proglasi za nepoželjno lice međunarodne civilne predstavnike, specijalne predstavnike EU, niti nekog člana njihovog osoblja, kao ni članove misije Euleks. Na kraju, kaže se da ovaj zakon stupa na snagu 15 dana posle objavljivanja u Službenom listu Republike Kosovo, usvojen je u Skupštini Republike Kosovo 20. februara 2008. godine. Prema tome, gospodo i poslanici iz vladajuće koalicije, vi koji tvrdite da lideri nacionalne opozicije u srpskom parlamentu razmišljaju isto kao što razmišljaju Hašim Tači, Haradinaj, Bajram Redžepi itd, ovaj zakon vam je dokaz da niste u pravu. Albanci su apsolutno za misiju Euleksa, a vi ste odgovorni zato što ste omogućili da se usvoji Predsedničko saopštenje, zato što tvrdite da misija Euleksa na KiM treba da bude statusno neutralna. U ovu prljavu igru pokušali ste da uvučete Rusku federaciju, pa da kažete - eto SB, u kojem je Rusija stalni član i omogućila da misija Euleksa dođe na KiM, iako su vam Rusi više puta poručivali da ne mogu da budu veći Srbi od samih Srba. Gospodin ministar Jeremić je rekao da ova Vlada navodno ima legitimitet da vodi ovakvu politiku prema KiM zato što je ova Vlada za ovakvu politiku dobila podršku naroda na izborima 11. maja. Gospodine Cvetkoviću, vaša Vlada je zasnovana na izbornoj prevari građana. Ta izborna prevara se desila tako što su lideri DS i SPS u predizbornoj kampanji tvrdili da jedni s drugima nikada neće da uđu u koaliciju. Boris Tadić je rekao da ne može da pravi vladu sa snagama bivšeg režima, sa snagama iz mračnih devedesetih godina koje su, po njegovim rečima, Srbiju uvele u najveću moguću nesreću i katastrofu. SPS je tvrdio da nikada neće praviti vladu sa strankom koja je njihovog pokojnog predsednika izručila Haškom tribunalu, pa su ga u martu u Haškom tribunalu ubili 2006. godine neprijatelji srpskog naroda. Ali, želja za vlašću vas je ujedinila, tako da je Boris Tadić prevario birače DS, a Ivica Dačić je prevario birače SPS. Ministar Vuk Jeremić se ovde hvalio i poslanici vladajuće koalicije su se hvalili, i danas se hvale, frenetično aplaudiraju, što je navodno Srbija izvojevala nekakav diplomatski trijumf u Generalnoj skupštini UN, tako što je usvojen naš predlog da Međunarodni sud pravde da svoje konsultativno mišljenje o tome da li je proglašenje nezavisnosti tzv. Republike Kosovo bilo u skladu sa međunarodnim pravom. To je još jedna prevara srpskog naroda. U diplomatskim krugovima je, gospodine Cvetkoviću, već sad javna tajna kakvu odluku će da donese Međunarodni sud pravde. Ta odluka će imati dve celine, dva elementa. Prvo će da se kaže - načelno to nije dozvoljeno sa stanovišta Povelje UN, ali onaj drugi element će da glasi ovako - uvažavajući činjenicu da je Kosovo specifičan slučaj u međunarodnoj politici i međunarodnim odnosima, imajući u vidu činjenicu da je KiM problem "sui generis" međunarodnog prava, Šiptari na KiM su imali pravo da proglase nezavisnost u februaru 2008. godine. Onda će vam ta odluka Međunarodnog suda pravde da posluži kao izlazna strategija iz problema KiM. Onda ćete da izađete pred srpsku javnost i kažete - dragi građani, pokušali smo sve, upotrebili smo sve pravne mehanizme, o kojima je govorio i ministar Jeremić, ali šta ćete, eto čak je i Međunarodni sud pravde rekao da su Šiptari imali pravo, nemamo kud, moramo da priznamo nezavisnost KiM. Podsetio sam vas, gospodine Cvetkoviću, doduše niste bili tu, bili su tu poslanici iz vaše partije, odnosno iz vaše vladajuće koalicije, ministar Jeremić se setio da treba podići protivtužbu protiv Hrvatske tek onda kada su mu Hrvati jasno stavili do znanja da će istrajavati na tužbi za tzv. genocid Srbije protiv Hrvatske. Sramota je za ovu vladu, sramota je za vas gospodine Cvetkoviću, sramota je za Vuka Jeremića što Srbiju pred Međunarodnim sudom pravde zastupa čovek koji je otvoreni agent CIA-e, čovek koji je rekao - u slučaju da Srbija podnese protivtužbu protiv Hrvatske, on tu protivtužbu neće da zastupa zato što je hrvatski državni arbitar. Tada bi čovek bio u sukobu interesa, zamislite da Tibor Varadi zastupa Srbiju protiv Hrvatske, a on je u stvari u službi nove nezavisne države Hrvatske. Ova vlada je odgovorna i zato što se uz njen blagoslov na severu Srbije stvara nova država, nezavisna država Vojvodina. Oni koji pričaju o statutu Autonomne Pokrajine, oni koji pričaju o tome kako razrađuju ustavne odredbe, u stvari obmanjuju građane Srbije. Na delu je federalizacija Republike Srbije. Vlada Srbije ima obavezu da štiti Ustav Republike Srbije, kao što ima obavezu da štiti teritorijalni integritet na KiM, tako ima i obavezu da štiti teritorijalni integritet Srbije kada je reč o Vojvodini. Ne može Vojvodina da bude država u državi, da ima svoju vladu, svoja ministarstva, diplomatska predstavništva u inostranstvu, da zaključuje i ratifikuje međunarodne ugovore. To je, gospodine Cvetkoviću, država. Sramota je za ovu vladu da se na prostoru gde su nekada živeli najbolji Srbi stvara nekakva nova antisrpska tvorevina. Vi ste se smejali kada je dr Vojislav Šešelj tvrdio da se neprijatelji srpskog naroda neće zaustaviti na uništavanju i okupaciji Republike Srpske Krajine i Republike Srpske. Došlo je na red KiM. Tvrdili ste 2000. godine, samo da DOS pobedi - mi ćemo sa našim prijateljima iz EU i SAD da rešimo i pitanje KiM, pitanje Crne Gore, jer je to demokratsko pitanje. Bivši režim Slobodana Miloševića nije umeo da razgovara sa zapadom. Mi umemo. Mi vam garantujemo da ćemo rešiti taj problem. Uništili ste SRJ, uništili ste državnu zajednicu Srbiju i Crnu Goru. Sprečili ste vekovni san srpskog naroda da izađe na Jadransko more. Ovoga puta, uz vaš blagoslov, odvaja se KiM. Uopšte ne razumem odakle vam pravo da vi tvrdite da ćete da branite KiM. Ne bi vas zapad 2000. godine doveo na vlast, protivno Ustavu Srbije, da ste imali ozbiljnu nameru da branite Srbiju i njen teritorijalni integritet. Ova vlada ima zadatak da završi onaj prljavi posao koji je započet 1991. godine, a to je da se potpuno raskomada srpski državni prostor. Godine 1991, kada je održavana Haška konferencija o Jugoslaviji, plan Lorda Karingtona imao je, između ostalog, dva aneksa. Jedan se odnosio na Vojvodinu. Drugi se odnosio na KiM. Scenario što se tiče KiM, nažalost, sada se realizuje. Uskoro će početi scenario oko Vojvodine. Prema tome, gospodine Cvetkoviću, odgovorni ste vi i vaši ministri zato što omogućavate da se ponovi kosovski scenario i u Vojvodini. Mi smo danas mogli da čujemo od predstavnika nekih partija koje tvrde da su opozicione, u stvari su pomoćne stranke Vlade Srbije u ovom parlamentu, da eto Srbija nema nikakav suverenitet na KiM i da mi treba da se odreknemo tog dela naše teritorije. Plašim se, gospodine Cvetkoviću, da ono što govori partija Čedomira Jovanovića, da vi to u stvari mislite, ali ne smete javno da kažete. Javna je tajna da ono što govori gospođa Vesna Pešić u stvari misli Sonja Liht, a da to što govori i misli Sonja Liht, da to u stvari misli i Vuk Jeremić, ali ne sme javno da kaže. KiM je od 1999. godine okupirana teritorija. Okupacija je uvek faktičko, a ne pravno stanje. Nekada je postojala tzv. teorija debelacije u međunarodnom pravu, kada se okupira jedan deo teritorije ili kada se okupira cela država, da ta država prestaje da postoji. Ta teorija je odbačena, gospodine Cvetkoviću, pravilnikom uz Četvrtu hašku konvenciju iz 1907. godine. Prema tome, KiM su okupirani, ali svaka okupacija dođe i prođe. Ne smete da se krijete iza teorije da Srbija nema suverenitet na KiM i da zbog toga tog suvereniteta treba trajno da se odrekne. U čemu je najveća greška ove vlade? SRS potpuno razume da vi ne možete da promenite odnose na međunarodnoj političkoj sceni. Niste dovoljno jaki i to niko od vas i ne traži. Ono što traže neprijatelji Srbije od vas, to je da zvanična Srbija, zvanična srpska vlast učini bilo kakav akt ili radnju kojom će da omogući stvaranje pravnog osnova za odvajanje KiM od Srbije. I, nažalost, ova vlada je dala taj pravni osnov i EU i SAD, zato što je na vaše insistiranje na KiM instalirana tzv. statusno neutralna misija Evropske unije, u stvari misija koja treba da sprovede plan Martija Ahtisarija. Da ne govorim o tome da je ovo vlada koja ne poštuje zakone koje je sama predložila, da ne govorimo o tome da je ovo vlada koja je više od mesec dana pogazila rok za predlaganje budžeta Republike Srbije za 2009. godinu i da uprkos svemu tome ta ista vlada optužuje opoziciju da smo mi krivi zbog toga što budžet još uvek nije usvojen. Ovo je Vlada bez jedinstva koncepcije, bez jedinstva politike, bez jedinstva programa i zato što ova vlada ne vlada prilikama u zemlji ni na planu unutrašnje, ni na planu spoljne politike, ova vlada treba da padne.
Reč ima narodni poslanik Filip Stojanović. Posle njega narodni poslanik Dragan Stevanović.
Poštovani narodni poslanici, poštovani predsedniče Vlade, poštovani ministri, Srbija na svom čelu ima jednu od najgorih Vlada u istoriji, nespremnu da se suoči sa ozbiljnošću političke, ekonomske i bezbednosne situacije u našoj zemlji. Na političkom planu izvršna vlast protivpravno dominira nad zakonodavnom i sudskom granom vlasti. Vlada Srbije, čiji je stvarni šef predsednik Republike, Boris Tadić, upućuje pretnje Skupštini i sudijama. Subjekti, poput ministra Šutanovca, prete poslanicima da će izvršna vlast ukinuti direktne televizijske prenose skupštinskih zasedanja ukoliko opozicija ne bude bila kooperativnija. Drugi ministri poručuju najvišem predstavničkom telu u državi da će uvesti još restriktivniji poslovnik, putem koga će birokrate, poput gospođe Čomić, moći da kažnjavaju narodne poslanike kad i kako im se bude htelo. Novčana kažnjavanja opozicionih poslanika više nisu mogućnost, već pravilo u Narodnoj skupštini, a njihova realizacija svaki put izmami banalni osmeh na licima većine poslanika opozicije. Da vidimo kako u našoj državi prolaze sudije. Sudije imaju još goru sudbinu od narodnih poslanika. Novim zakonom o sudijama vi ste predvideli reizbor ili lustraciju sudija. Ko ste vi, gospodo ministri, da ucenjujete sudije reizborom, kada je stalnost sudijske funkcije zagarantovana Ustavom? Ne, vi kažete - Vlada Srbije će stvoriti uslove da probere koje sudije joj odgovaraju, a koje ne, koje sudije slušaju naloge ministara i režima Borisa Tadića, a koje ne. Da li je to za vas demokratija? Od sudija ste na ovaj način napravili službenike Vlade Srbije, koji na jedan mig ministra mogu da budu oterane s posla. Da li vas je sramota zbog toga, dame i gospodo iz Vlade Srbije? Naravno da nije. Vama je bitno da vas hvale oni koji su ubijali građane Srbije 1999. godine. Jasno je, dakle, da Vlada Srbije zakonodavnu i sudsku vlast u zemlji tretira kao svoj sekretarijat i time krši osnovne norme našeg ustava. Vas interesuje samo EU, sa svojim birokratskim aparatom, a u njoj vam najveću pažnju izgleda privlači evro. Vi ste čuveni Evropljani, ali sa dve vodoravne crtice. Za to vreme narod sve dublje tone u bedu. Troškovi života su sve veći, a plate i penzije sve manje. Nakon povećanja penzija od 10% usledilo je poskupljenje potrošačke korpe za 50%; demokratski i evropski, nema šta. Neka građani Srbije tim povodom obrate pažnju na sledeće činjenice, uporedićemo cene pojedinih namirnica u Nemačkoj i u Srbiji. Nemačka je zemlja u kojoj je standard deset puta veći nego u Srbiji. Cene su preračunate u dinarima. Dakle, u Nemačkoj litar mleka košta 63 dinara, a u Srbiji 73. U Nemačkoj ulje košta 60 dinara, a u Srbiji 115 dinara. Sapun 23 dinara, a u Srbiji 43 dinara. U Nemačkoj deterdžent ''persil'' 346 dinara, a u Srbiji 453 dinara. Za šampon ''niveu'' u Nemačkoj treba izdvojiti 194 dinara, u Srbiji 210 dinara. Dezodorans ''fa'' u Nemačkoj košta 77 dinara, dok građani Srbije za njega izdvajaju 179 dinara. Evo simbola civilizacije koji vi iz Vlade Srbije služite. Koka kola u Nemačkoj košta 62 dinara, a kod nas 89 dinara. Znači, u Nemačkoj su životne namirnice jeftinije najmanje 30% u odnosu na Srbiju, dok je plata u Nemačkoj deset puta veća. Na kraju želim da građanima skrenem pažnju na odnos Vlade Srbije prema Kosovu i Metohiji. Režim Borisa Tadića po Cobelovom scenariju prihvatio je misiju Euleks. Ova misija EU predviđena je Ahtisarijevim planom, koja je po rečima samog Finca osnov za kontrolisanu nezavisnost Kosova. Vi iz Vlade Srbije obmanjujete građane Srbije da Euleks neće primenjivati Ahtisarijev plan, već neki drugi nevidljivi operativni plan, pitam se koji. Međutim, ministar spoljnih poslova Srbije, Vuk Jeremić, kaže da se misija Euleks razmešta po uslovima koje je jasno definisala Srbija. Gde je to definisala Srbija? Kako kad mi poslanici ne znamo. Još kaže, misija Euleks na Kosmetu biće striktno neutralna. Kako neutralna, kad sprovodi Ahtisarijev plan.? Još naš ministar tvrdi da je Ahtisarijev plan sahranjen u Savetu bezbednosti. Neka mi pokaže gde je to sahranjen. Vlada Srbije se poziva na saopštenje sekretara UN Ban Ki Muna, u kome se navodi da misija sa Unmika prelazi na misiju Euleks. Pri tome treba imati u vidu da misija Unmik nije bila statusno neutralna, već prema Rezoluciji 1244 potvrđuje suverenitet Srbije. Euleks danas ima ista ovlašćenja koja je imao po Ahtisarijevom planu. Kažete da će Euleks delovati u skladu sa Rezolucijom 1244. Kako kada su u njegovom sastavu i američki vojnici i obaveštajci, čiji šefovi u Vašingtonu i Lengliju otvoreno govore o tome da je Euleks jednako nezavisno Kosovo. Šta je Vlada Srbije ustvari uradila? Vi ste nivo odlučivanja spustili sa UN, gde nas u generalnoj skupštini podržava 70% članica, a u Savetu bezbednosti uvek Rusija i Kina. Ovo ste uradili kao da vas Tači i Haradinaj savetovali. Dame i gospodo, Srbija nije država od juče i sa njenom teritorijom niko ne može da se igra, a najmanje vi. Vi iz Vlade Srbije ste spremni da izvršite svaki nalog Brisela i Vašingtona jer su vas oni doveli na vlast. Vi formalno govorite da nećete nikada prestati da zarad EU odreknete Kosova i Metohije, ali vi povlačite takve poteze kojima se faktički odričete 15% naše teritorije, naše kolevke. Dame i gospodo narodni poslanici, zbog svega navedenog i naročito zbog siromašenja građana Srbije pod ovom Vladom, kao i odricanja režima Borisa Tadića od Kosova i Metohije, SRS poziva sve poslanike da izglasamo nepoverenje ovoj Vladi Srbije, pre nego što završi posao koji je NATO započeo 1999. godine. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović, a posle njega narodni poslanik Boris Aleksić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine premijeru, ne verujem da se sećate, ali kada ste izlagali svoj ekspoze ovoj skupštini kada je birana vaša Vlada, rekao sam vam te večeri da se Srbija tada nalazila na vrhuncu svog političkog neukusa. Rekao sam vam da posle toga i takve konstrukcije u Srbiji više ništa neće biti nemoguće i rekao sam vam svakako da će vaša Vlada trajati sve dok osvedočeni levičar Mlađan Dinkić ne počne da ustaje na desnu nogu. Mislim da ni jednu od mojih činjenica, odnosno konstatacija te večeri, večeras ne možete da demantujete i opovrgnete, a naročito onu da je gospodin Dinkić počeo da ustaje na desnu nogu. Naravno, ubeđen sam da bi sve to bilo drugačije da ste temelj ovoj Vladi stavljali na drugačiji način, da je ova Vlada temelje dobijala na drugačiji način u odnosu na principe bahatosti i drskosti, političke arogancije svakako. Mislim da je danas i gospodin Balint Pastor govorio kroz jednu ili dve rečenice o toj političkoj aroganciji i bahatosti, i naravno zbog toga tako trajete i zbog toga ćete kao Vlada Republike Srbije i eksponent izvršne vlasti tako i okončati. Naravno, ne mislim da je bilo šta od problema koji tište ovu državu bitnije od Kosova i Metohije, ali svakako sa ove govornice, s obzirom da imamo priliku večeras da vas vidimo, treba vam objektivno spočitati kao Vladi neke stvari, pa možda i zatražiti odgovore na neke konstatacije, na neka obećanja koja ste definisali svojim ekspozeom pre šest meseci. Tada ste govorili da ćete biti socijalno odgovorna Vlada. Voleo bih da čujem posle šest meseci vaše Vlade šta je to što predstavlja izraz socijalne odgovornosti u Srbiji. Ono što mi vidimo svakodnevno jesu šatori na Andrićevom vencu, sa jedne strane, sa druge strane to su nerešeni problemi u Sintelonu, u Beku, u Robnim kućama, u Trudbeniku i činjenica da je recimo samo danas 130 domaćinstava u Kuli ostalo bez struje. Šta je tu socijalna odgovornost Vlade? Kako je Vlada u proteklih šest meseci odgovarala na ekonomske izazove, gospodine Cvetkoviću, koji su objektivno bili postavljeni pred vas? Kako je Vlada reagovala i šta Vlada čini u odnosu na kurs dinara? Recimo, da li je kurs dinara izraz tržišta ili je sintetički ili veštački definisan kurs? Možda je državni intervencionizam u jednom ili u datom ili u kraćem periodu poželjan i dobar, na duge staze, vi svakako to znate, državni intervencionizam ne predstavlja ništa dobro, naročito za privredu u posrnuloj ekonomiji kakvu imamo mi. Kako ste, gospodine Cvetkoviću, kao Vlada reagovali na ekonomsku krizu u svetu? Sa jedne strane ljudi koji večeras sede do vas su nas obeđivali da ekonomsku krizu u svetu treba da prepoznamo kao razvojnu šansu Srbije. Paralelno sa tim izjavama dolazili su potpuno disonantni tonovi iz Narodne banke Srbije od guvernera. Niste mogli da ubedite jedne i druge šta je starije, koka ili jaje. Onda ste, gospodine Cvetkoviću posle tri meseca poslali u Vladu na usvajanje set, odnosno paket zakona koji bi trebalo, kako ste u obrazloženju napisali, preventivno da obezbedi bankarsku, finansijsku i monetarnu stabilnost. Ti zakoni još uvek nisu usvojeni, naravno da se optužuje opozicija za to, a treba da znate i verujem da znate da je u međuvremenu oko milijardu evra povučeno na štednje iz banaka u Srbiji. Kako ste, gospodine Cvetkoviću, reagovali na bahato ponašanje Vladinih nameštenika, na bahatu javnu potrošnju? Kakva je situacija danas, gospodine Cvetkoviću, na nivou lokalne samouprave širom Srbije? Situacija na nivou lokalne samouprave širom Srbije je izraz političke arogancije o kojoj su danas govorili Balint Pastor i još neki ljudi koji pripadaju skupštinskoj većini. Ono što je sa ekonomskog aspekta interesantno, možda biste trebalo da nam kažete kako je, zbog čega i na koji način kasnio budžet Republike Srbije, zašto ste prekršili budžetski kalendar, zbog čega Srbija sedam ili osam dana pred kraj godine nema usvojen budžet i u kakvoj atmosferi će biti usvajan? Gospodine Cvetkoviću, kada je ekonomija u pitanju, vaša vlada je definisala koncepciju koja predstavlja izraz stihije koju definišu bahati pojedinci koji sede s vama i pored vas u Vladi, odnosno u Nemanjinoj 11. Naravno, što se tiče Vojvodine, kolega Martinović je to spominjao, Statut predstavlja jedan, da kažem, diskretni atak na ustavni poredak. Stručna javnost i javnost u Srbiji ga osporava i smatra da ne postoji nijedan član statuta Vojvodine koji ste poslali u proceduru ovoj skupštini, koji, sa aspekta ustavnosti, ne može da se osporava. Iskreno se nadam da saglasnost na takav statut neće obezbediti većinu u ovoj skupštini i da to nikada nećemo kao grešku prihvatiti ovde. Naravno, ono što je i suština cele ove rasprave večeras i treba da predstavlja okosnicu argumenata oko osporavanja kredibiliteta ovoj vladi, jeste Kosovo i Metohija. Kada je u pitanju Kosovo i Metohija, mislim da je večeras vrhunac ironije bio kada su nas predstavnici Vlade pozvali na državno jedinstvo, odnosno kada su sa ove govornice hteli da izraze svoju spremnost na dogovore ili razgovore. Što se tiče tog državnog jedinstva, koliko su predstavnici Vlade spremni na državno jedinstvo pokazali su i u prethodnoj vladi, i činjenica da im se vlada raspala upravo zbog toga što nisu bili spremni da obezbede jedinstvo unutar vladajuće koalicije, a ne unutar države ili unutar ovog parlamenta, sama po sebi govori koliko ste bili spremni na jedinstvo. Da ste bili spremni na državno jedinstvo, da ste očekivali podršku ovog parlamenta, mislim da biste za šest meseci stvarno našli vremena i načina da stavite, ako ne drugo, onda bar rezoluciju koju ste vi uputili Vladi na usvajanje, na dnevni red. Vi ni to niste hteli, zato što ste bili u funkciji obezbeđivanja nejedinstva kada je u pitanju Kosovo i Metohija. Lično mislim da vam je namera bila da u atmosferi tišine prihvatite Misiju Euleksa na Kosovu i Metohiji. Šta ste, u suštini, time hteli? Time ste hteli da ingerencije, odnosno jurisdikciju na Kosovu i Metohiji, koju je imala organizacija Ujedinjene nacije, prenesete na EU. U Ujedinjenim nacijama 70% država nisu bile spremne da prihvate nezavisnost Kosova, a s druge strane, u Savetu bezbednosti je uvek postojala mogućnost da prijatelji ove države ulože veto. Vi ste to latentno izvukli iz ruku UN i dali to EU. Očekujete od nas da imamo poverenje u EU, u kojoj su dominantne države podržale nezavisnost KiM i nezavisno KiM, takođe, priznali. Podršku za takvu politiku ne možete da očekujete od nas, podršku za takvu politiku verujem da od cele desne strane nećete moći ni da dobijete. Zašto nemamo poverenja u vas kao u eksponente briselske politike kada je u pitanju KiM? Evo vam dve rečenice Evropske komisije koja je, verujem, isto tako veliki i uporni kritičar vas i vaše vlasti, kao i opozicija u Srbiji. Kada su u pitanju ljudska i manjinska prava, Evropska komisija konstatuje pogoršanje u ovoj oblasti neposredno nakon proglašenja nezavisnosti Kosova, posebno prema predstavnicima albanske nacionalne manjine. Kada je u pitanju regionalna i dobrosusedska saradnja i ispunjenje međunarodnih obaveza, Evropska komisija kaže: "Važno je da Srbija demonstrira konstruktivni stav u pogledu učešća Kosova u regionalnim inicijativama". Nema poverenja u koncept koji vi protežirate. Jutros je na zgradi Opštinskog suda u Štrpcu osvanula zastava kvazidržave Kosovo. Opština Štrpce ima 80% Srba. Srbi su tražili, žalili se, obraćali se nadležnim organima prisutnim u Štrpcima. S obzirom da se Unmik povukao, obratili su se KFOR-u, koji nije hteo da izađe u susret srpskoj zajednici. Šta će se desiti i ko će reagovati, videćemo. Ukoliko niko ne bude hteo da reaguje i otkloni elemente antidržavnog delovanja i antidržavne simbole na teritoriji KiM, konkretno u opštini Štrpce, Srbi će, nažalost, biti prinuđeni da se sami organizuju i svoja prava, u skladu sa ovim ustavom na koji smo se svi obavezali, ostvare. Gospodine Cvetkoviću, vaša vlada će večeras možda opstati, možda ne, u subotu već teže, ali ono što je sigurno, da li će to biti u ovoj ili u sledećoj godini, jedini argument koji imate na vašoj strani, što zvuči prilično jadno i žalosno, to je cifra 126.
Gospodin Boris Aleksić nije tu. Gospodin Zoran Krasić. Izvolite, imate 18,5 minuta.
Naravno, kada se radi o zahtevu za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije, po pravilu, treba da se krene sa citiranjem Ustava Republike Srbije, jer teško da se može argumentovanije objasniti necelishodnost ili loša politika, ukoliko se ne pravi poređenje sa nekim ustavnim normama. Ne smem da citiram Ustav, pošto sam to jedanput uradio, pa sam dobio opomenu. Ovo je jedini parlament na kugli zemaljskoj gde poslanici ne smeju da citiraju Ustav Republike Srbije. Ali, šta je važno za ovu današnju temu? Za ovu današnju temu je važno da neka stabilna većina garantuje opstanak po svaku cenu, što znači - da je ovde Vlada u nekom drugom sastavu i da ima podršku ove većine, ona bi opstala; da ovde sedi Tačijeva vlada, s obzirom na ovu većinu, ona bi opet opstala, zato što racionalno političko razmišljanje u Narodnoj skupštini Republike Srbije počinje i završava se sa magičnom cifrom od 126. Verovatno već 70-80 godina u Srbiji se igra fudbal, i svake godine liga, i svake godine neki klub bude prvak. U toj našoj istoriji se desilo da je jedne godine prvak bio "Obilić". Kada se kaže da je "Obilić" bio prvak Srbije, odnosno u to vreme SRJ u fudbalu, odmah to mami neke asocijacije, ne da su dobro igrali fudbal, ne da je neko bio poznat od fudbalera, nego su imali uspešnog menadžera i gazdu, koji je na razne načine obezbedio prvo mesto. Ako se priča o fudbalu, onda se kao konstanta priča o "Zvezdi" i "Partizanu". Ovo će, otprilike, biti u istoriji - Vlada Republike Srbije, Vlada koja će u istoriji da deli sudbinu "Obilića". Gle ironije. Zašto ironije? Vlada Republike Srbije da ništa nije uradila, ne bi mogla da pričini štetu. Ali oni, zbog ovako navalentnog predsednika Republike, sa manijom teranja, hteli su da imaju tu tzv. proaktivnu politiku. U toj proaktivnoj politici oni su uspeli ono što čak nije uspelo ni Savetu bezbednosti. Uspeli su da faktički devalviraju Rezoluciju 1244. Jedini instrument koji nama garantuje suverenost na teritoriji KiM jeste Rezolucija 1244. Što duže treba da je držimo na snazi da se ona ne menja, da se ni za jotu ne krši. Šta su naše Vlade morale da rade? Samo da traže sprovođenje Rezolucije 1244 i Kumanovskog sporazuma, i ništa drugo. Jer, sve drugo što izlazi izvan okvira Saveta bezbednosti je loše i, po nekoj svojoj zakonomernosti, to loše znači direktno kršenje Ustava Republike Srbije, od preambule pa čak do poslednjeg člana Ustava Republike Srbije. Ova Vlada je upravo to i uradila. KiM, teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije, jeste veliko i krupno pitanje o kome ne sme da snosi odgovornost samo Vlada, već Vlada mora da to pitanje postavi u Narodnoj skupštini. Od 1999. godine uvek se otvaralo pitanje KiM u Narodnoj skupštini, da bi se ovde obezbedila većina za državnu politiku, jer to prevazilazi onuodredbu Ustava koja kaže - Vlada vodi unutrašnju i spoljnu politiku. Pitanje teritorijalnog integriteta i suvereniteta izlazi izvan tog okvira. Ovde je godinama bila dobra praksa da se putem odluka, rezolucija, deklaracija, Narodna skupština Republike Srbije, kao reprezent svih građana Republike Srbije, izjašnjava ne samo o tekućim stvarima, nego i o strateškim. U jednom periodu smo čak i prevazilazili ovlašćenja Narodne skupštine. Sećate se da je ovde formirana platforma za razgovore. Ali, kada imate ovakvog predsednika Republike, mi smo ove godine imali tu situaciju da je tema KiM zabranjena ovde. Prepuštena je - kome: Jeremiću, Borisu Tadiću i ovom jadnom Bogdanoviću, koji, kada mu kažete - ministar, on ne zna u čijoj je vladi ministar,da li nezavisne države Kosovo ili Vladi Republike Srbije. Neću da ponavljam ono što su poslanici SRS vrlo lepo ovde izneli Elena Božić-Talijan, Marina Raguš, Aleksandar Martinović, do detalja, suvoparne činjenice koje ne mogu da se ospore. Zašto? Citati? Ali, to je ta naša realnost. Odavno imamo tu nesreću da je Boris Tadić predsednik Republike. Vi se sećate one skupštinske rezolucije koja se ticala izbora za privremene organe na teritoriji KiM, ovde je doneta odluka da se Srbima preporučuje da ne idu na izbore. Njega baš briga, on uhvatio onog njegovog Olivera Ivanovića i pozvali da se ide na izbore. Setite se šta je bilo februara, cela Srbija se digla na noge da protestuje zbog jednostranog proglašenja nezavisnosti Kosova. Boris Tadić pobegao u Rumuniju i organizovao nemire. Gle ironije. U američkoj ambasadi gine izbeglica sa KiM. Taj scenario je ponovio pre nekoliko meseci ovde prilikom hapšenja Radovana Karadžića, ali je tada poginuo takođe izbeglica iz Republike Srpske Krajine. Preuzeli ste odgovornost. Odgovaraćete pred istorijom, odgovaraćete, zapamtite, za ovo. Nije niko vama nametnuo Euleks, nego ste ga vi doveli. Gde vam je platforma za razgovore oko Euleksa? Da li je utvrđena ovde? Nije. Ko vam je nametnuo tu platformu? Ko vas je ovlastio da o tome pričate? Zašto, ako već tako razmišljate o teritorijalnom integritetu i suverenitetu, nema ga onaj za ljudska prava, pa i o ljudskim pravima, zašto niste iskoristili ovlašćenje koje postoji u članu 182. stav 2: "Republika Srbija ima AP Vojvodinu i AP KiM. Suštinska autonomija AP KiM urediće se posebnim zakonom koji se donosi po postupku predviđenim za promenu Ustava". Što niste išli na zakon, ako ste želeli aktivnu politiku, pa da se ovde definiše suštinska autonomija KiM? Ne moraju oni to da prihvate, ali to je naš stav, gde garantujemo ljudska prava i gde garantujemo, po ko zna koji put, teritorijalni integritet i suverenitet. Ne mora oni to da prihvate, ali to je naš stav. Ne možemo mi protiv sile. Ali, ne treba da saučestvujemo u tome. Povodom vaših raznih bravura na temu, evo šta kažu ti vaši navodno partneri, prijatelji. Svedok sam i one sednice koja je bila 10. juna 1999. godine ovde. Tada je Vuk Drašković ovde kmečao, 1244 od boga dato, UN ima da čuvaju Srbe na KiM. Isto, kao što se vi sada branite. Kako se branite? Nevešto. Pokušavate običan falsifikat da izvršite nad opštepoznatim činjenicama. Zar ne vidite da postoji velika razlika između svake vaše izjave, svakog vašeg pojma i onoga o čemu pričaju vaši prijatelji i partneri iz inostranstva. Evo šta jedan kaže povodom ovog vašeg nametanja Euleksa: "Nije nama EU nametnula Euleks, nego Vlada Mirka dr Cvetkovića." Da, oni su doveli Euleks. Oni su rekli i Rusiji i Kini da u Savetu bezbednosti budu mirni. Svi znate stav Rusije -vi u Srbiji, dogovorite se u Narodnoj skupštini, dajte papir šta je vaš stav, to ćemo da zastupamo. Ali, ne, neće oni to. Evo šta kažu - bilo je potrebno da se sačuva Rezolucija 1244, kao baza za misiju Euleks. To tumačite kao sa namigivanjem. Gledajte sledeću rečenicu, priča se o generalnom sekretaru. Kaže - on ukazuje da generalni sekretar UN koristi formulaciju "nova realnost" zato što ne može upotrebiti reč "nezavisnost". Svi znamo da je EU proglasila i omogućila nezavisnost KiM. Svi znamo da je Euleks misija koja treba da obezbedi atribute pravne države nezavisne države Kosovo. Oni se već godinama pripremaju, uče državnu upravu u Hrvatskoj, u Sloveniji o trošku EU. Vi ste doveli Euleks. Vama je Euleks bio potreban da bi završili prljav posao za koji ste plaćeni. Doduše, sada više niste plaćeni, sada sami otimate, jer nema ko da vam se suprotstavi. Uvek imate 126; 126 pobeđuje i zdrav razum; 126 menja istoriju; 126 menja zdravu logiku; 126 je čarobni broj, pa tako neko može da postane i lep zahvaljujući broju 126, iako je možda greška prirode. Da vidimo, pošto se ovih dana prepirete oko cene gasa, napadate ministre, evo vam, samo treba da se pročita "Politika", da li vam je poznat ovaj lik što se krevelji. Evo, vidite taj što se krevelji šta je rekao. Na pitanje da li je Srbija u pregovorima sa ruskom stranom dobila garancije da će Južni tok kao magistralni gasovod biti izgrađen preko njene teritorije, gledajte šta je taj vidoviti, ljubi ga majka, šta je rekao - mi bez finansijskih i pravnih garancija o izgradnji magistralnog gasovoda Južni tok ne možemo pristupiti realizaciji čitavog aranžmana. To je više nego očigledno i zbog toga što tako glasi odluka Skupštine Srbije kojom je ratifikovan taj osnovni sporazum. Što se vi ljutite na Mlađana Dinkića, on radi samo ono što je Boris Tadić rekao, odnosno ono što Boris Tadić ne bi smeo javno da kaže. Znate, on bi hteo sa jednim delom na dve stolice. Upravo sa tim jednim delom raspolućenim da zahvati dve stolice, snaga pomirenja, snaga razuma koja prodaje Kosovo. Prodali ste KiM zarad vaših fotelja, i to je prava reč. Kako neutralna misija? Misija došla da obezbedi poštovanje zakona? Zašto? Pa, tamo postoje još te plemenske razlike, trgovina belim robljem, drogom, oružjem. Pogledajte ironiju, ovaj mali kaže, mi ćemo jednostrano da primenimo sporazum. A znate li šta to znači? Da sve koristi koje zapad bude ostvario zbog toga može da plati Euleks misiju, pa ćete vi, građani Srbije preko ovog malog da plaćate Euleks misiju, kao što i onu readmisiju plaćate vi. Oni koji imaju para da putuju takve želi Evropa, pa kad uzmete pare, tim parama vratiće one po onom sporazumu. Ovo je troduplo šteta za Srbiju. Ovde je samo šteta za Srbiju. Ovde nema ni jedne koristi. Kažite mi koja je korist? Drago mi je kad i G17 smatra da nema nikakve koristi za Srbiju od ove Vlade. Ovo je verovatno najteža izdaja koju je Srbija mogla da doživi, a onda nas plašite sa nekim Čankom, sa nekim predlogom statuta, kao postoji i veće zlo. Ajd zaboravimo zbog tog pretpostavljenog većeg zla da projuri ovo, niko neće da se ljuti, ovo je demokratski - 126 nećete obezbediti za izglasavanje nepoverenja, te po toj logici stvari ova Vlada ostaje i ona je postala izuzetno dobra. Otprilike to vam je kao kada ludaku izgori medicinska dokumentacija, a on misli da se izlečio. Izlečio se zato što je bio u potkrovlju požara gde je bila dokumentacija i on jadnik misli da je živ, zdrav, normalan i može da tera dalje. Nažalost, građani Republike Srbije, u stanju teške depresije, u stanju ste da slušate sve i svašta, kako će vam biti bolje, kako samo što nije potekao još med i mleko, a ovakvi mogu da donesu med i mleko, ove vojvode što imaju po 11,5 miliona u akcijama, nije imalo kuče za šta da ga ujede kad je došao pre nekoliko godina, a sada se tri puta dnevno tušira, ide u solarijum, postao je evropski čovek. To treba da bude dika, ponos i primer našoj deci. Smeškajte se, ali shvatite jednu stvar, vi kao Vlada morate večeras da padnete, bez obzira na ove glasove, da bi iskoristili i poslednju šansu ako možemo da spasimo šta se spasti može, da napravite diskontinuitet sa tom udvoričkom, ponižavajućom politikom koju vodite i da sprečimo uništenje Srbije, a vi ste se predano odali tom poslu. Samo se vi smeškajte, i veće zverke od vas su se smeškale pa su kapitulirale. Zapamtite jednu stvar, svi oni koji su verovali Amerikancima u sprovođenju politike na Balkanu ili su pokojnici ili se više ne bave politikom. Upali ste u ćorsokak i ne znate kako da izađete iz toga. Podnesite ostavku, poslednje je vreme.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? Izvolite, gospodine Kragoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, slušao sam vaše izlaganje i one vaše četiri tačke, gde je u prvoj bio odnos prema KiM, drugo je bio odnos prema Euleksu, a interesantno je to što ste ponovili drugu tačku, to su evropske integracije, to je ono što morate negde da svrstate jer Euleks i evropske integracije su jedno te isto, možemo u Evropu, ali preko Euleksa. Izjavili ste da je Euleks jedno od velikih diplomatskih uspeha Vlade Republike Srbije, a želim da vam postavim pitanje, pošto se ovde više puta govorilo, gospodine Cvetkoviću, o nekih navodnih šest tačaka koje je Vlada Republike Srbije predložila i dajem vam vreme ovih devet minuta da izađete i da kažete kojih je to šest tačaka. Garantujem da ne znate o kojim se tačkama radi, a ne da govorite da je to jedna diplomatska pobeda. S druge strane, izjavili ste: ''Mi smo aktivni činilac, sarađujemo sa Srbima na KiM, cenimo njihove potrebe i pomažemo im.'' Naveli ste primer Kosovskog Pomoravlja i izgradnje jednog obdaništa. Međutim, želim isto tako da vas pitam zašto onda niste pomagali lokalne samouprave na KiM, zašto nema sredstava za funkcionisanje lokalne samouprave? Šta znači pismo ministra za KiM lokalnim samoupravama da ne možete nikoga zaposliti, nikoga otpustiti niti možete vršiti prebačaj unutar lokalne samouprave? Za svako radno mesto treba saglasnost ministra za KiM. Nema sredstava za Skupštinu Zajednice opština KiM. U više navrata smo vam govorili, međutim na sve te naše napore ostali ste gluvi i nemi. Ono što želim da istaknem, gospodine ministre, dok ste pravili plan kako da predate, poklonite KiM, srpski narod se organizovao na KiM. Nakon izbora koje je ova skupština raspisala stvorili smo Skupštinu Zajednice opština na KiM, u kojoj su delegati iz svih 25 opština sa KiM koje su izašle na izbore 11. maja 2008. godine. U toj Skupštini Zajednice su svi predstavnici političkih stranaka koje su izašle na izbore. U više navrata smo vam slali pismo i dopis da nas primite, da nam objasnite šta to radi Vlada u Briselu i u Njujorku. Vi ste se oglušili. U svom nastupu govorite da ne pregovarate sa ekstremima. Da li su za vas Srbi sa KiM ekstremi sa kojima ne želite da govorite? U stvari jesu, jer ako je vaš stav dane želite da govorite sa ekstremima, a niste hteli ni sa predstavnicima srpskog naroda sa KiM, to je sramota za predsednika Vlade Republike Srbije da u šestomesečnom periodu ne želi da primi predstavnike Srba sa KiM. S druge strane, mi smo organizovali peticiju ''Stop Euleksu''. Tu peticiju je potpisalo preko 75 hiljada građana na KiM. Mi smo vam dostavili tu peticiju, ne zna šta ste sa njom učinili, a imali ste mnogo načina i mnogo uslova da tu peticiju prosledite pre svega Savetu bezbednosti Ujedinjenih nacija i da ukažete kako na KiM ne žive samo Šiptari da bi im se dala država, nego živi srpski narod, za koji morate da se izborite, i to srpski narod koji ne želi da živi u nezavisnoj državi Kosovo, nego želi da živi u državi Srbiji i da se ponaša po zakonima koji važe u Republici Srbiji. Ono što je isto tako jako bitno iz izlaganja Vuka Jeremića koji je u više navrata istakao - mi smo pobedili, dobili smo pravo da formiramo vlast i da kreiramo politiku. To je upravo najveća laž. Jeste vi pobedili i stvorili ste neku većinu, ali vi niste imali većinu da napravite ovaj plan. Vi ste pokušavali, ali niste uspeli. Da ste imali većinu, vi bi doneli rezoluciju u kojoj bi stajalo da je Misija Euleksa poželjna na KiM, međutim vi niste imali takvu većinu. Vi obmanjujete i lažete građane Srbije, a naročito građane na KiM. Mi imamo, kaže, ponovo većinu, vlast po definiciji ima većinu, pa pošto ne usvojite rezoluciju u Skupštini zato što nemate gospodo većinu, nego vršite stalno trgovinu i od zakona do zakona vršite trgovinu sa odgovarajućim poslaničkim grupama kako bi nadomestili tu kvazivećinu, tu cifru od 126, koja u ovom slučaju će se obiti o glavu srpskom narodu na KiM. S druge strane, hteo bih da postavim pitanje i gospodinu ministru za prosvetu. Gospodine ministre, da li je tačno da ste pre tri dana doneli odluku o ukidanju odeljenja Filozofskog fakulteta u Ranilugu? Ministar ne želi da sluša, on ima preča posla. Gospodine ministre prosvete, pitam vas po treći put da li je tačno da ste pre tri dana doneli odluku da ukinete odeljenje Filozofskog fakulteta u Ranilugu? Evo, ministar kaže da će filozofski fakultet raditi u Ranilug i da neće biti ukinut. Međutim, meni se roditelji žale da 3. i 4. godina treba da sluša nastavu u Kosovskoj Mitrovici. Onda, videćemo da li to vaše obećanje stoji. S druge strane, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam vas da nakon ove sednice glasamo za nepoverenje Vladi Republike Srbije kako bi dali šansu da se izabere neka druga vlada koja će imati majčinski, a ne maćehinski odnos prema srpskom narodu na KiM. Gospodine ministre, gospodine predsedniče Vlade, bilo bi pošteno i korektno da, nakon ovog vašeg diplomatskog debakla koji ste doživeli, da časno i dostojanstveno kažete da podnosite ostavku, a samim tim bi pala Vlada Republike Srbije i pala bi ova sramna odluka koja je doneta uz vašu pristrasnost, da dajete put i trasu za instaliranje nezavisnog Kosova, a samim tim prepuštanje 130 hiljada Srba na milost i nemilost šiptarskim separatistima i teroristima, kao i da sprečite povratak 250 hiljada Srba koji žele da se vrate u svoje domove, u svoja imanja, svoja sela, svoje gradove. Vi to ovim postupcima onemogućavate i činite sve kako da i ovih preostalih 130 hiljada Srba proterate sa KiM. Evo, sada vam nudim da ponovite tih šest tačka. Tvrdim odgovorno da vi ne znate kojih su to šest tačaka koje su u planu, navodno, Generalnog sekretara UN, što je prošlo kroz Savet bezbednosti UN. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se više niko ne javlja, gospodine predsedniče, da li biste vi hteli da nam se obratite? Reč ima predsednik Vlade gospodin Mirko Cvetković.
Dame i gospodo narodni poslanici, na kraju rasprave, kao što priliči, želeo bih da se zahvalim svim učesnicima. Najveći deo rasprave sam pažljivo slušao. Beležio sam određena pitanja. Osvrnuću se na neka od njih. Ono što na početku želim da kažem jeste da je već prilikom glasanja za ovu sednicu postalo jasno da ne postoji većina koja je sposobna da glasanjem izglasa nepoverenje ovoj Vladi, a čini mi se sada posle rasprave da su nedostajali i argumenti koji bi mogli da ubede one druge da zaista treba glasati u tom pravcu. U oba slučaja su poslanici pozicije pomogli. Na početku na način da daju kvorum, a u toku rasprave na način da se neki od njih takođe uključe u postavljanje pitanja Vladi vezano za njenu aktivnost. Na početku sam dao tri osnovna bloka, sa glavnom idejom da se vidi u okviru tih blokova odakle je Vlada krenula, gde je došla, da li se nalazimo u situaciji nakon pet meseci boljoj nego što smo bili ranije ili ne. Ta analiza, čini mi se, sa izuzetkom prvog bloka koji se odnosi na Kosovo, gde je bilo dosta replika i sa jedne i sa druge strane i gde je taj problem prilično dobro osvetljen, kod ova druga dva bloka nije bilo preterano mnogo diskusija. U tom smislu bih se osvrnuo i dao odgovore na jedan broj postavljenih pitanja, onako kako sam zabeležio,uz nekoliko konstatacija. Prvo, kada se radi o Euleksu, bilo je puno rasprava, bilo je puno i veoma detaljnih rasprava sa obadve strane, ali čini mi se da se od svih tih rasprava zaboravlja jedna, po meni, dosta važna i elementarna činjenica. Na nju je ukazao jedan poslanik radikala koji je citirao da su praktično vlasti na Kosovu već predvidele dolazak Euleksa. Dakle, on je pokazao da je odluka o tome da će Euleks doći u suštini bila na putu da bude donesena, sa nama ili bez nas. Ovde je u suštini bilo pitanje strategije da li ostati po strani ireći - mi se ne slažemo ili biti deo tog procesa na način da možemo da utičemo i da dalje ostanemo aktivni igrači, i u tom kontekstu je i ova odluka o kojoj je danas bilo reči. Što se tiče niza zaista velikog broja različitih pitanja, koja su gotovo podsećala na pitanje Vladi, gledao bih da odgovorim na jedan broj, s tim što uglavnom pitanja koja se tiču budžeta neću pominjati, imajući u vidu da nas detaljna rasprava na tu temu čeka u narednim danima. Prvo, gospodin Markićević je rekao da je otkazan sastanak njegove stranke sa Vladom Republike Srbije. Moram da kažem da se verovatno radi o nekom nesporazumu. Naime, moja ekipa je čekala i niko se nije pojavio. Želim ovde da potvrdim da smo mi zainteresovani za taj sastanak, druge stranke su bile, mi ne pravimo razliku i ja ću, preko svojih službi, ponovo da zakažem sastanak kako bismo razgovarali i sa NS. Tu se radi čisto o nesporazumu. Drugo, spomenuli ste spoljni dug i uzeo sam, NS je štampala jedan papir gde ima niz konstatacija i pitanja, i želim da kažem, nasumice ću da dam komentar na pet-šest od njih, da su zaista one napisane neke sa nerazumevanjem, a neki stavovi su pristrasno izneseni. Primera radi, prvi stav kaže da je poništen ugovor o koncesiji za izgradnju autoputa Horgoš - Požega, što uopšte nije tačno. Vlada Republike Srbije nije poništila nikakav ugovor o koncesiji, ona i dalje čeka 31. decembar ove godine, ukoliko se koncesionar pojavi sa valjanim papirom da je zatvorio konstrukciju finansiranja, koncesija će normalno da se realizuje. Ako se ne pojavi, mi ćemo postupiti u skladu sa ugovorom. Nema reči o bilo kakvom poništavanju nečega što je neko drugi završio i to suprotno želji neke strane. Kaže - umesto povećanja plata i penzija, doneta je odluka o zamrzavanju. Moram da kažem da ovo takođe nije tačno. Od momenta formiranja ove Vlade do danas, regularno su isplaćivane plate, regularno su penzije korigovane, čak je data dodatna korekcija od 10%. Ako se ovde misli na neku budućnost, onda je to priča koja je vezana za budžet i o kojoj možemo razgovarati, da li i šta nam donosi kriza itd. Ali, mi ovde razgovaramo o periodu od formiranju Vlade do danas. Npr, spoljni dug Srbije je 30 milijardi dolara, a Vlada konstantno zadužuje državu dodatnim kreditima MMF-a i Svetske banke pod ekonomski neracionalnim uslovima. Svako iole pismen ekonomski zna da uslovi MMF-a i Svetske banke nisu ekonomski neracionalni, ali ovde nije reč o tome. Ovde se radi o mešanju termina spoljni dug i javni dug. Pre svega, kada se kaže javni dug, to je iznos onoga što država duguje, a kada kažete spoljni dug, onda je to iznos koji svi entiteti, uključiv i privatna lica i privatna preduzeća, duguju. Dakle, državni dug nije ni približno 30 milijardi, nego je oko devet milijardi evra, čak je ispod devet pao. Ako se država zadužuje ona povećava ovih devet milijardi, a razlika između 9 i 20-ak milijardi evra jeste praktično privatni, a ne državni dug. Kaže - uprkos predizbornim obećanjima vladajuće koalicije da će indeksi na beogradskog berzi porasti, oni padaju. Zamislite da neko uzme i da vam obeća da će indeksi da rastu. Berza, po definiciji stvari, jeste jedno tržište i niko vam ne može reći šta će biti na tom tržištu u jednom ili drugom pravcu. Poskupljenja, inflacija koja se očekuje do kraja ove godine, prema zvaničnim statističkim podacima neće preći 8,5%. Za 11 meseci ove godine ona iznosi 7,9. Naravno, možemo da kažemo - gas je porastao ovoliko, ovo je poraslo onoliko, ali tom logikom nemamo objektivno merilo. Objektivno merilo prosečnog rasta cena jeste inflacija, ona je porasla 8,5, gas jeste porastao 60%, nafta jeste pojeftinila 60%, u proseku cene prema korpi koju imamo ove godine, govorili smo da će biti jednocifren rast, imali smo sreću sa tečnim gorivima i on ne samo da je jednocifren, nego će biti manji od 9%. Bilo je pitanje oko pregovora sa Rusima i posebno je apostrofiran novi pregovarač. To je takođe stvar koja, na osnovu onoga kako je izloženo, pokazuje da nisu dovoljne informacije sa kojima se raspolaže. Pre svega, nikakvi pregovarači u pregovaračkom timu nisu zamenjeni drugim pregovaračima, pogotovo ne šef pregovaračkog tima. Nije tačno da je osoba iz Ministarstva spoljnih poslova nižeg ranga zamenila potpredsednika Vlade. Suština je u tome da je Vlada imenovala pregovarački tim od 15 članova, pri čemu je postojao operativni pregovarački tim koji je vodio Ćirić, zamenik potpredsednika Dinkića. On je zamenjen Borkom Stefanovićem, koji je u istom rangu, dakle zamenik, i po funkciji najvišeg ranga u preostalom timu koji pregovara, tako da tu nema ničega spornog niti bilo kakve insinuacije o bilo čemu. Što se tiče odnosa između Ustavnog suda i aranžmana, nameravamo da ispoštujemo sve što Ustavni sud kaže, ali informacije koje imamo jeste da je Ustavni sud u stvari postao zahtev Skupštini da se ona izjasni po predmetnom pitanju i mi ćemo postupiti kako uradi Ustavni sud kada donese odgovarajuću odluku, ali za sada idemo sa ovim kao što smo počeli. Bilo je ovde pitanja, jedan veliki broj oko budžeta za Vojvodinu itd, za Kosovo, šta je bilo sa akcionim planom. Akcioni plan za Kosovo jeste zbir akcionih planova svih ministarstava, i onaj za koji ste se interesovali jeste akcioni plan Ministarstva spoljnih poslova i u njemu jeste bilo predviđeno povlačenje ambasadora, kao što je to i učinjeno. Ekonomski parametri za 2008. godinu može se reći da će svi biti veoma pozitivni, a ono što nas čeka u 2009. godini nije samo stvar ove vlade i nije samo stvar ove privrede, već svega onoga što se događa na svetskim tržištima. Na kraju, još jednom bih se zahvalio na učešću i na mogućnosti da se razgovara o tome šta je Vlada uradila. Zadovoljan sam načinom na koji je vođena diskusija i posebno bih želeo da apelujem na narodne poslanike iz svih poslaničkih grupa da se, kada budemo počeli da raspravljamo o budžetu, drže ovakvog ritma i načina rada, što će nam omogućiti da uspešno okončamo i tu sednicu. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine predsednice. Za reč se javio ovlašćeni predstavnik predlagača, gospodin Samardžić.
Poštovani narodni poslanici, poštovano predsedništvo, uvaženi ministri, predsedniče Vlade, kao predstavnik predlagača mogu da izrazim određeno ipak malo zadovoljstvo što je u ovu kuću tame, koja je bila zatvorena bez vrata i prozora kada je reč o KiM, ipak prodro neki zračak svetlosti, da se ovde čulo šta se ima o tome reći, i od strane opozicije, što je ona zahtevala, i od strane Vlade i Vladine većine u samoj Skupštini. Dakle, to smo tražili. To smo pokušavali da dobijemo već od juna, praktično od kraja jula kada je Skupština počela da radi. Najzad, evo 18. decembra, posle šest meseci, to smo dobili, i to zahvaljujući tome što smo prionuli najtežem mogućem sredstvu, jedinom onome koje nam je preostalo, da se pozovemo na član 130. Ustava Srbije. Dakle, na član koji vi kao većina niste mogli da dovedete u pitanje, mada mnogi od vas, vidim da bi doveli u pitanje taj ustav veoma rado, dok je na snazi član 130. Mi smo zbog toga uspeli da uvedemo, kada je reč o najvažnijem državnom pitanju, ipak neke elemente demokratije u ovom domu i u ovoj državi. Ceo problem je bio u tome što se politika prema KiM vodila iza zatvorenih vrata, od jula do danas praktično, i što je ta politika proishodila određenim dokumentima i određenim odlukama ili kvaziodlukama do kojih se u našoj javnosti nije moglo doći. Hvala bogu mi smo danas pokazali kakve su to odluke. Neki članovi opozicije su ih i citirali, Predsedničko saopštenje, a posebno zadovoljstvo moram da iskažem time što su predstavnici Vlade, zapravo, potvrdili naše stavove. To nije strašno. To je dobro. Govorili su predsednik Vlade i tri ministra, i kada je u pitanju odluka Saveta bezbednosti o angažmanu Euleksa, mi smo tvrdili da ta odluka ne postoji i ta naša tvrdnja nije bila demantovana. Ona je posredno potvrđena. Nema odluke Saveta bezbednosti o angažovanju Euleksa. To smo danas raščistili danas, nadam se, za sva vremena. Reč je o činjenicama. Potvrđeno je, takođe, da se obećanje šest tačaka nalazi u jednom nevažećem, pravnom neobavezujućem dokumentu, koji se zove izveštaj Generalnog sekretara. Potvrđeno je ono što smo sve vreme tvrdili, da su pregovori oko šest tačaka jedna magla kroz koju treba da prođu guske koje se zovu građani Srbije. Ta magla je razvejana danas i mi znamo o čemu se tu zapravo radi, ne samo na osnovu onoga što su govorili predstavnici predlagača i opozicije, nego i na osnovu onoga što su govorili ministri. Oko toga je u redu, ali problemi ostaju. Nije ovo neko veliko zadovoljstvo ili satisfakcija što je potvrđeno ono što smo pričali i zbog čega smo tražili ovu sednicu. Problemi ostaju. Najveći problem je taj što je delovanjem Vlade i predsednika Republike, razume se, Rezolucija 1244, koja je najvažniji dokument od strane Saveta bezbednosti, potvrđuje suverenost i teritorijalni integritet Srbije, ispražnjena od svakog sadržaja na osnovu delovanja Vlade. To je ovde već bilo rečeno. Mi smo danas čuli od dva predstavnika vladajuće većine iz skupštinskih klupa da ne vide razliku između angažovanja Euleksa i angažovanja Unmika. U redu. Možda ljudi imaju pravo da ne znaju o čemu se radi. Problem je u tome što govore za skupštinskom govornicom o tome i što potvrđuju svoje neznanje. To su dve sasvim različite stvari. Unmik ima pravni osnov u Rezoluciji 1244, ima svoj mandat koji je jasan, koji je naveden u velikom broju odredaba Rezolucije 1244, ima svoj stav, ima svoja rezervisana ovlašćenja u liku specijalnog predstavnika itd. Za razliku od Unmika, Euleks ima pravni osnov u planu Martija Ahtisarija, koji nikada nije usvojen na Savetu bezbednosti. Euleks ima negde do 2.000 uposlenih službenika, koji imaju zadatak da sprovode nekakve nadležnosti nezavisnog Kosova, za koje se smatra u međunarodnoj zajednici da Kosovo nije sposobno da ih sprovede. Dirljiv je utisak ministra za KiM i jednog člana parlamenta da Euleks treba da donese pravo i pravdu na KiM. I da hoće, ne može. Nema nadležnosti. Nema ovlašćenja. Nema dovoljan broj ljudi. Prosto, nema ništa od toga da bi uveo pravo i pravdu. To je nemoguće, ali je moguće bilo da se u Skupštini Srbije tako nešto čuje. Dobro je i što se to čulo. Zbog toga sam lično zadovoljan. Veliki problem jeste što je prokockana velika šansa da Srbija ima podršku u Savetu bezbednosti za svoju politiku prema KiM. Ta podrška rasla je vremenom. Između ostalog, rasla je i zbog toga što je Srbija imala dobru podlogu za svoje akcije, za Vladine akcije, za akcije pregovaračkog tima u rezolucijama Skupštine koje su se usvajale sa po 220 poslanika u toj skupštini. Verujte, iz svog iskustva mogu da vam kažem da je to jako dobro, da je to jedna jako dobra zaleđina za ljude koji predstavljaju zemlju, bilo da su predstavnici Vlade ili članovi pregovaračkog tima. To se izgubilo zato što ova vladajuća većina prvi put posle tri ili četiri godine nije htela da ima tu većinu. Zna se šta je radila sa rezolucijama, kako ih je stavljala pa skidala, kako je uklanjala predloge opozicije oko rezolucija itd. To je jedan veliki problem koji nama u potpunosti ostaje. Kada je reč o drugim stvarima o kojima je bilo razgovora, što je predlagačima jako drago, iako su oni stavili KiM i Euleks kao temu i povod razgovora, u međuvremenu, a prošlo je mesec i po dana od podnošenja inicijative, dogodile su se mnoge stvari koje zapravo potvrđuju da ova vlada jeste u faktičkoj krizi, zato što nema odgovore na neka pitanja koja je sama pokrenula i sama ih postavljala kao prioritet u svojoj politici za mandat od četiri godine. Evropske integracije. Mi smo danas imali prilike da slušamo potpredsednika Vlade, zaduženog za evropske integracije u prethodnom i sadašnjem mandatu Vlade, koji ima jednu svoju zanimljivu disciplinu. Ona se zove - mišljenje iz budućnosti, zato što on stalno misli iz budućnosti, postavlja nekakve datume u budućnosti, pokušava da uveri i poslanike i građane Srbije da su ti datumi, koji su fiktivno postavljeni, stvarni datumi. Mislim da je to jako lako raditi, ali nije lako ostvariti. Mi smo, dakle, imali prosto jednu tešku situaciju sa tim SSP. To je jedan važan dokument trebalo da bude za Srbiju, zato što je trebalo da ustanovi sveobuhvatne odnose između Srbije i EU. Taj dokument je Evropska unija iskoristila kao instrument za nametanje svoje politike prema Kosovu, ali ne samo da je EU to učinila nego je Vlada to i prihvatila, ili deo Vlade zbog koga se Vlada raspala, a taj deo sada upravo to radi i koristi. SSP se ne primenjuje, ni onaj njegov trgovinski ili prelazni deo, o tome smo govorili, ali vrlo je teško zamisliti da će se on ikada primenjivati. Da li je realno, hajde da ne uzimamo te fiktivne datume, nego da se bavimo parametrima koji postoje u procesu integracije, da 27 država članica, od kojih je 22 priznalo Kosovo kao nezavisnu državu, ratifikuje Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju? Dovoljno je da jedna ne ratifikuje i sporazum ne može da stupi na snagu. Neko kaže - samo Holandija ne da to. Slušajte, dok se ne završi sa svakom, jer takva je procedura, procedura odlučivanja je jednoglasnost u tim stvarima. Jedna ili 27 je potpuno isto. Sve dok poslednja ne ratifikuje sporazum ili dok poslednja ne kaže da je ostvaren uslov saradnje sa Haškim tribunalom, kao da nijedna nije to učinila. Mi pred sobom imamo 27 ratifikacija u državama članicama. To je prosto za procenu. Neka neko proceni drugačije nego što sada činim. Moje je mišljenje da je to nemoguće. U svetlosti toga, postavljati datume za bilo šta u vezi sa evropskim integracijama je krajnje neozbiljno. Jedino ukoliko verujemo da nekome istina dolazi iz budućnosti, ali to zaista nije moguće. Treća grupa pitanja, o kojima je bilo raspravljano i o kojima su i ministri dali, i predsednik Vlade, svoje mišljenje, jeste ekonomska grupa pitanja. Razume se, to je veliki problem za ovu državu, ali sam lično iznenađen time da se još uvek operiše sa određenim ciframa koje su u domenu nemogućeg: inflacija od 8% za iduću godinu, rast društvenog proizvoda 3%, dinar koji je stabilan u odnosu na evro, investicije koje će doći, budžet koji će ostvariti sve potrebne troškove javne potrošnje. To su stvari u koje je teško poverovati, ali ajde da ne dužimo o tome. Na kraju, da dam jedan zaključak. Ova Vlada ima velike probleme. Ona je suočena sa teškim problemima i mi ne treba da budemo zadovoljni zbog toga, zato što su to problemi ove države, a ne samo ove Vlade. Veći problem u tom problemu je što je Vlada porušila svoje mostove prema opoziciji. Njoj zapravo nije trebalo čak ni mišljenje, ni reč u Skupštini opozicije o ove tri grupe problema, pre svega o KiM, ali i o evropskim integracijama, i o ekonomskim pitanjima razume se. Vlada sama je unutar sebe jako heterogena. Ona se sastoji iz 10, 12 ili 15 partija, nisam siguran, ali u svakom slučaju od dovoljno velikogbroja da ne može da uspostavi elementarnu koheziju oko ovih važnih stvari. Vlada je suočena sa još jednim pitanjem koje je otvoreno pre mesec dana u Vojvodini, a to je Statut Vojvodine. Taj statut, gospodo, u 30 ili 40 odredaba, a o tome će se govoriti na ovoj skupštini jednog dana, direktno povređuje Ustav Srbije i direktno ga krši. To je problem unutrašnji ove Vlade, što ona sama neće znati šta da radi sa time. To je, dakle, jedna najobičnija činjenica. O tome je i stručna javna rasprava u nekoliko navrata dala svoje mišljenje. Znači, užasno veliki problemi. Razume se, može se površno gledano smatrati da je hazard opozicije da traži smenu te Vlade danas, da traži glasanje o nepoverenju. Možda to jeste tako na prvi pogled, ali opozicija je danas suočena sa jednom dilemom, dakle, sa jednim izborom, sa izborom između dva zla, između većeg i manjeg. Veće zlo je da ova Vlada ostane, jer neće moći da rešava ova pitanja, pogotovo zato što nema jedinstvo u državi, nema ni jedinstvo u sebi samoj. Manje je zlo, mada je zlo, da se izglasa nepoverenje Vladi, ali mi drugog izbora nemamo i zbog toga predlog potpisnika jeste da se na ovoj skupštini, posle ove rasprave, izglasa nepoverenje ovoj Vladi. [[Aplauz.]]
Dame i gospodo, narodni poslanici, evo devetnaesti je decembar. U vaše i svoje ime, svima koji slave čestitam Svetog Nikolu. Htela bih da se zahvalim svim poslanicima, svim ministrima, predsedniku Vlade, na učešću u radu danas. Naš rad je danas trajao 15 časova. Dozvolite da, saglasno članu 204. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, zakažem glasanje o predlogu 86 narodnih poslanika, članova poslaničke grupe DSS-Vojislav Koštunica, NS i SRS za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije, dakle za 19. decembar 2008. godine u 00.29 časova. Poštovane dame i gospodo, pre nego što pređemo na odlučivanje o Predlogu za izglasavanje nepoverenja Vladi Republike Srbije, potrebno je da utvrdimo kvorum. Saglasno članu 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, kvorum za rad Narodne skupštine u danu za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno najmanje 126 narodnih poslanika. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno je da su u sali prisutna 123 narodna poslanika, odnosno da je prisutno manje od 126 narodnih poslanika, pa ne postoje uslovi za odlučivanje. Naknadno ću vas obavestiti o danu za odlučivanje. Sutra u 10 časova nastavljamo rad, danas je 19. decembar. Dozvolite, dame i gospodo, da zaključim sednicu. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje jedine tačke dnevnog reda ove sednice, zaključujem Četvrtu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini.