Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da nas je 95. Da bismo utvrdili tačan broj prisutnih poslanika u sali, molim da ubacite kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema, ustanovljeno da nas je sada 87, te ima uslova za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Gordana Čomić i Milan Dimitrijević, kao i da sam saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine pozvala da današnjoj sednici, pored predstavnika predlagača, prof. dr Žarka Obradovića, ministra prosvete i nauke, prisustvuju i dr Tinde Kovač - Cerović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete i nauke, prof. dr Radivoje Mitrović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete i nauke, mr Zoran Kostić, pomoćnik ministra prosvete i nauke, Branka Totić, direktor Zavoda za intelektualnu svojinu i Nataša Ćirić, viši savetnik. Nastavljamo sa radom i prelazimo na pretres u pojedinostima 5. tačke dnevnog reda – PREDLOGA ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O OSNOVAMA SISTEMA OBRAZOVANjA I VASPITANjA. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić, Milan Dimitrijević, Aleksandar Pejčić, Željko Tomić, Aleksandar Martinović, Nikola Savić, Milovan Radovanović, Gordana Pop-Lazić, zajedno Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović i Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić i Dragan Šormaz, zajedno Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević, kao i zajedno Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Zoran Krasić, Vlada Milojković, Lidija Dimitrijević, Srboljub Živanovi, Miletić Mihajlović, zajedno Marija Bugarčić, Nebojša Ranđelović, Bojan Đurić i Kenan Hajdarević, Goran Mihajlović, Dušanka Plećević, Pavel Marčok, Marko Milenković, Radica Jocić, Vjerica Radeta, Dragoljub Mićunović, kao i amandmane koje je podneo Odbor za prosvetu. Primili ste izveštaje Odbora za prosvetu i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Narodni poslanik Jon Magda obavestio je pisanim putem da povlači amandman na član 25. sa ispravkom amandmana. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Najpre podnosioci amandmana. Reč ima gospođa Vojić-Marković.
Hvala gospođo predsednice. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, DSS je podnela 19 amandmana na izmene i dopune ovog zakona. Sada kada smo videli efekte tih amandmana, zapravo koliko je malo naših amandmana usvojeno, slobodno možemo da kažemo da se otprilike sistem, kako mi vidimo, obrazovanja i vaspitanja i sistem kako ga vi vidite potpuno razlikuje, odnosno naši koncepti nisu isti. Ali, osim koncepata koji se razlikuje, primećujem još jednu stvar, da mi ne govorimo istim jezikom. Ovaj amandman koji se odnosi na član 2. Zakona se zapravo tiče jednog jezičkog pojašnjavanja. Vi kažete da obrazovanje odraslih u celini, odnosno specifičnosti obrazovanja odraslih će biti deo ovog zakona. Mi kažemo da delatnost obrazovanja odraslih u sistemu obrazovanja i vaspitanja uređujete posebnim zakonom. Zašto mi to kažemo? Zato što je ovo jedna okvirni zakon, jedan sistemski zakon, ovaj zakon o kome mi danas govorimo. Ali, mi imamo posebne zakone, zakon koji uređuju predškolsko i zakon koji uređuje osnovno i srednje obrazovanje. Pri tom, sasvim je u redu da imamo i zakon o obrazovanju odraslih. Mi jezički to tako kažemo. Znači, to bi trebalo da bude ovo što sam ja napisala u ovom amandmanu u članu 1. stav 2. Sad vi, kada nam odgovarate, kažete sve to isto što smo mi ovde hteli da kažemo. Ali, jezički kako ste vi napisali, napisali ste da ćete zakonom o obrazovanju odraslih urediti specifičnosti tog obrazovanja, a mi samo kažemo da nećete samo specifičnosti, nego ćete celu oblast urediti. Mislim da je ispravnije u jezičkom smislu, mnogo ispravnije, ovo što smo mi napisali. Istom mislim da bi trebalo još jednom da pogledate, jer ovo samo može da poboljša ovaj zakon ovako kako ste ga vi napisali. Ali, prosto, vaše je pravo da usvojite ili ne. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto nemamo vreme na ekranu, samo trenutak molim vas. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Gospođa Donka Banović ima reč.
Nažalost, naš kolega Milan Dimitrijević nije mogao da prisustvuje današnjoj sednici, tako da ću ja koristiti vreme poslaničke grupe. Inače, ovaj amandman se odnosi na član 4. ovog predloga izmena i dopuna, a on se odnosi na postojeći član 10a. Mi predlažemo da se u članu 10a doda novi stav 5. koji glasi: "Lični podaci se čuvaju, koriste i objavljuju na način kojim se obezbeđuje zaštita identiteta svih učesnika sistema obrazovanja i vaspitanja, u skladu sa Zakonom o zaštiti ličnih podataka". Inače je naslov iznad člana 10a - Baza podataka i jedinstveni informacioni sistem prosvete. U obrazloženju stoji da predlagač zakona smatra da je kroz članove 10a, 10b, 10v, itd. dovoljno uredio ovu oblast zaštite ličnih podataka. Smatramo da nema razloga da se i u ovom, da kažem uvodnom članu u toj oblasti, jasno naglasi da će, kada je u pitanju zaštita ličnih podataka, kako učenika, roditelja, hranitelja, nastavnika, da će to biti i jeste u skladu sa zakona koji postoji već jednu godinu u našem pravnom sistemu, da se to sve radi u skladu sa tim zakonom. Ono što mogu da kažem i što se da primetiti, ministarstvo je rešilo da preciznije uredi ovu oblast kada je u pitanju zaštita podataka, jeste veliki incident, može se nazvati i afera, koja se dogodila krajem aprila ili je barem tada javnost Srbije saznala za taj incident, a to je strašni problem koji je izazvao Sekretarijat za obrazovanje AP Vojvodine. Tada je, dakle, krajem aprila, javnost u Srbiji upoznata da je Sekretarijat za obrazovanje jednim sumnjivim konkursom, sumnjiv zato što se na kraju ispostavilo da ta firma nije bila ni registrovana, zato što je stranoj firmi koja se zove ili se zvala "Dabl ju di – dabl ju soft", poverila više milionski vredan posao. Dakle, čini mi se da je firma mešovito vlasništvo, da li je u pitanju mađarsko-američka firma. Opet podsećam da ta firma nije bila ni registrovana u trenutku kada joj je dodeljen posao. Naime, ta firma je dobila pravo da raspolaže i kontroliše školsku bazu podataka o učenicima, roditeljima i nastavnom osoblju, što joj je moglo omogućiti, npr. da roditeljima putem sms poruka dostavlja informacije učenicima i da to naplaćuju. Kada je ovo saznala javnost i saznao Poverenik za zaštitu podataka, on je Pokrajinskom sekretarijatu naložio da odmah zatvori sve pristupe bazi podataka iz lokalnih i spoljnih mreža i da u roku od 10 dana briše iz navedene baze podataka podatke o ličnosti, a u pitanju je bila baza od skoro 200.000 podataka o ličnosti, negde oko 75.000 podataka o učenicima, a ostali podaci su se odnosili na roditelje i na nastavni kaadar. Znam da je tu pokrenut i krivični postupak, da se saznalo da ta firma u tom trenutku nije imala sopstveni server, nego da su se ti podaci nalazili na nekom drugom serveru. Dakle, ovaj incident ili strašna afera, koja je u jednom trenutku, a i sada bi se moglo reći da unosi priličnu nesigurnost kada je u pitanju ova oblast, tako da roditelji i nastavnici prilično nerado sada pristupaju ispunjavanju raznih podataka koje od njih traži škola. Naravno, uvek je škola imala i prikupljala određene podatke, što je sasvim normalno, ali nije normalno da roditelj razmišlja o tome gde će se njegovi lični podaci naći, kome će biti dostupni i kako će se sa tim podacima dalje raspolagati. U stvari, počela sam da postavljam i jedno pitanje – da li su i ove baze podataka zaista zatvorene i da li ministarstvo ili Poverenik za zaštitu podataka o ličnosti može danas da garantuje ovim ljudima čiji su se podaci u nekom trenutku našli u toj bazi podataka, da oni nisu zloupotrebljeni ili da neće biti zloupotrebljeni? Hvala.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na izmene i dopune Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Moj amandman se odnosi na član 4. gde sam tražio da se iz pomenutog člana zakona briše odredba: "spoljašnje vrednovanje ustanove". Ovo sam tražio, pre svega, iz razloga što sam taj pojam "spoljašnje vrednovanje ustanove" nije dovoljno jasan, po meni je i nepotreban, jer je to na neki način nemerljiva kategorija. Vi ste odbili ovaj amandman i rekli ste u obrazloženju da se amandman odbija iz razloga što je spoljašnje vrednovanje ustanove predviđeno zakonom. Slažem se da je možda formalno-pravno to ispravan razlog za odbijanje amandmana. Međutim, upravo sam tražio amandmanom da se to briše iz zakona. Da ste usvojili ovaj amandman i ovu stvar izbrisali, onda bi stvar bila jasna sama po sebi. Ali, vi niste usvojili ovaj amandman. Ovde govorite da su doneti određeni podzakonski akti na osnovu kojih se vrši unutrašnje i spoljašnje vrednovanje, ali znam da ima nešto od toga, ali oni koji rade u prosvetnim ustanovama, vaspitno-obrazovnim ustanovama, ne snalaze se baš najbolje sa tim podzakonskim aktima i kompletnom evidencijom koju oni predviđaju. Što se tiče te evidencije, ovaj zakon predviđa preveliku evidenciju, pre svega kada su u pitanju učenici, odnosno pripadnici vaspitno-obrazovnih ustanova, jer tamo ima veliki broj nepotrebnih podataka. Podaci koji se tamo traže mogu biti zloupotrebljeni od strane raznih faktora u ustanovama, jer ako vi o svakom učeniku ili štićeniku imate kompletnu socijalnu sliku, onda će se uvek naći neko da te podatak zloupotrebi iz raznih razloga, ako ništa drugo, da bi možda i sebi ostvario neku protivuslugu ili nešto slično. Kada sam već uzeo reč i kada je ovde prisutan gospodin ministar Žarko Obradović, da istaknem još neke probleme koji se javljaju, pre svega kod upisa u srednje škole. Znam da je danas i sutra predavanje dokumentacije u one škole gde su učenici dobili da budu upisani. Međutim, morate da znate da ovaj problem postoji i kod učenika i kod njihovih roditelja. Jeste da ovo nije propisano za vreme ovog ministarstva, to je nešto što je nasleđeno, ali je nepotrebno razvučen kompletan rok za polaganje, popunjavanje želja, podnošenje žalbe na rezultate prijemnog ispita, upis itd. Negde 23. ili 24. juna su učenici polagali prijemni, a tek danas, 20 dana nakon polaganja prijemnog, se upisuju. Tih 20 dana, verujte mi, njihovi roditelji su u situaciji da neprestano strepe da li će njihova deca biti upisana u ovu ili onu školu, pre svega u željenu školu. Zamolio bih i ovde prisutnog ministra i njegove saradnike da za narednu školsku godinu razmisle da li je potrebno da se ovaj rok ovoliko razvlači. Negde 27. maja su osnovci, učenici osmih razreda su završili osnovne škole. Evo, danas je 13. jul, a sutra je još jedan dan upisa, 14. jul, pa onda imamo još dva ili tri naknadna dana za one koji su neraspoređeni, znači, gotovo mesec dana taj proces se razvlači. Na taj način se učenicima oduzima od njihovog raspusta. Oni jesu formalno na raspustu, ali ne mogu se opustiti, jer ne znaju da li su primljeni, da li su upisani, a to su deca u najosetljivijoj dobi. Tako da, jedan moj apel je ministru i vama svima koji sarađujete sa njim, da za narednu školsku godinu da razmislite o tome da se ovaj rok za polaganje prijemnog ispita i upis učenika na neki način sažme i da to bude nešto kraće. Hvala.
Na član 4. amandman sa ispravkom podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Dr Mileta Poskurica.
Pažljivo smo, iako su nam neobično kasno stigli odgovori Vlade, iščitavali odgovore na sve naše predložene amandmane, a ta pažljivost je trajala možda desetak minuta. Samo toliko vremena neko ko je amandmane u ime Vlade potpisao sa razlogom za odbijanje na način na koji je to obrazloženo i sa makar 10% tenaciteta potrebnog da se unapred namerno neki amandman odbije, video bih da je mnogo puta napravio grešku. Ovako, ostaje nam da zarad javnosti obrazlažemo zašto smo tražili izmene, konkretno ovde u stavovima 2. i 4. Generalno znamo da kao poslanici ne možemo da promenimo krovni zakon, noseći način kako je zamišljeno da se taj zakon sprovodi, ali možemo intervencijom amandmanima da u onim članovima koji se menjaju učinimo da zakon bude jasniji i sprovodljiviji za onoga ko ga primenjuje. Upravo smo to hteli da uradimo izmenom stava 2. i 6. Dobili smo obrazloženje, što je generalno baš za ovu sednicu, za ovaj zakon, za ovog ministra, dobijali smo odgovore takve koji su čitajući naše amandmane, pa makar i površno, upravo govorili da to što smo mi napisali je dobro rešenje i da se već sadrži u rešenju koje zakon predlaže, potpuno je održivo, evo odmah i dokaza. U stavu 2. smo tražili da na jasniji način definišemo šta se od ličnih podataka, podataka o bićima, učesnicima nastave traži. Samo smo preformulisali stav 2, da znamo od koga to uzimamo zdravstvene podatke, od koga ne uzimamo, od koga socijalno, od koga kakve. Dakle, samo preformulisano. Odgovorili ste nam u obrazloženju da je to već pobrojano i kasnije raščlanjeno. Što ne bi bilo preformulisano? Da li zaista želimo da u stavu 2. uradimo tako da vidimo kome ćemo, deci i učenicima, utvrđivati zdravstveni status? Kako je napisano, deluje da ćemo svakome raditi zdravstveni status i hranitelji i roditelji itd. Mi smo to samo izmenili i jednim veznikom povezali da to bude jasnije. Još je gore da u stavu 6, koji smo takođe samo preformulisali, napisali ste – za određivanje zdravstvenog statusa dece i učenika, prikupljaju se podaci dobijeni na osnovu procene potreba. Dakle, da utvrdiš nečije stanje, treba da proceniš potrebe za dodatnom socijalnom ili nekom drugom podrškom. Pazite nelogičnosti u stavu koji dajete. Mi smo napisali – zdravstveno stanje se utvrđuje valjda na medicinske dokumentacije, relevantne, ne koje, ne kakve, ne da ih pobrojite, dakle, na osnovu dokumentacije, a procenu potreba na osnovu tog zdravstvenog stanja. To je samo vice versa, obrnuti red u tom istom članu, verovatno isti broj reči ima, isto sve, samo su priloške odredbe i veznici izmenjeni. To je odbijeno. Da to bude još gore, u vašem odgovoru vi prepričavate naše razloge. Kažete – u vezi izmena člana 10b stav 6. koji je predložen amandmanom pokazujemo da zdravstveno stanje i dece i učenika procenjuju zdravstvene ustanove. To je ono što smo mi napisali, samo niste hteli da pročitate, a komisija utvrđuje potrebu za pružanjem dodatnih vidova pomoći. Naravno, mi smo to i napisali. Vi ste to naše odbili, lepo ste naše obrazloženje dali kao sopstveno i prost jedan galimatijas koji govori da vi očito sa visokim tenacitetom namere da odbijete amandman ne znate kako to da izvedete. Bolje odbijte u nekoj prostoj rečenici – amandman se odbija, causa ignota, iz ne znanog razloga, nego da ga na ovaj način odbijate i obrazlažete. Nije nam stalo da ga uopšte prihvatite ako nećete, ali hoćemo danas da žigošemo načine sa kojom nepažnjom čitate i sa kojom, uslovno rečeno, zluradošću tumačite naše predloge koji su samo imali nameru da poprave zakon kako jeste. Ne odstupa ni od kakvih okvira, sem jednog, tu vas debelo zadire u koncept. Tu će biti naredbi, tu ćete videti, a i svima će u Srbiji biti jasno što ste to odbili. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Zoran Šami ima reč.
Prvo da kažem da mi je žao što u našem Poslovniku nemamo mogućnost da se predstavnici nadležnog odbora i izvestioci javljaju i u raspravi u pojedinostima, zato što svi odbori drže posebne sednice da bi se izjasnili o podnetim amandmanima. Velikodušno ću koristiti vreme poslaničke grupe da kažem nekoliko rečenica o tome šta je juče Odbor za prosvetu doneo. Odbor je prihvatio 12 amandmana, od 56 amandmana koliko je ukupno podneto, a koje je Vlada predložila da se prihvate. Isto tako, većinom glasova je odbio sve one amandmane koje je Vlada predložila da se odbiju. Ne govorim u svoje ime, lično mislim da, uzgred rečeno, je moglo da bude prihvaćeno još dobar broj amandmana, jedan broj poslaničke grupe DSS, ali i ostalih poslaničkih grupa podnetih na tekst zakona. Pored toga, Odbor je predložio i usvojio sedam amandmana. Odmah da kažem da šest od tih amandmana su u stvari amandmani koji su formalno odbijeni, a podneli su ih različiti poslanici, gde je trebalo izvršiti neku minimalnu ispravku na sugestiju Vlade. Šest takvih amandmana je Odbor usvojio. Onaj sedmi, i to je dobro da je predložen, je amandman koji rešava, nećete verovati, 40 godina otvoreno zakonsko nerešeno pitanje, a to je da specijalne škole koje se bave školovanjem izuzetno talentovane dece, škole od posebnog interesa za Republiku Srbiju, da im se daje mogućnost da po jednoj posebnoj proceduri angažuju za izvođenje nastave univerzitetske nastavnike, docente i one koji su analognim znanjima u naučnim institucijama, za izvođenje nastave, uz odobrenje ministra. Mislim da je dobro da je konačno taj problem rešen, nakon 40 godina, od kad taj problem postoji, tačnije 44. To je ono što je juče Odbor uradio. I dalje stojim na stanovištu da je još jedan određen broj amandmana narodnih poslanika mogao uz malo dobre volje da bude prihvaćen, jer je bilo, sada govorim više kao profesor, a manje kao poslanik, mislim da je bilo vrlo dobrih rešenja i dobrih predloga od strane i poslaničke grupe DSS, ali i drugih poslaničkih grupa. Hvala.
Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić-Marković. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Vojić-Marković.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, poslanička grupa DSS podnela je amandman i na ono što zovete član 10v stav 7. Uzgred da vam kažem, to neću reći samo zato što ja tako mislim, znam da je bilo ovde reči kada smo pokušali takve stvari da proširimo, ovo je jedan od predloga zakona koji je ovde došao sa tim slovnim naznakama a, b, v, g, da je bilo jako mnogo, jako mnogo komentara od nekih ovde iz vladajuće većine, ali zaista je vrlo teško pratiti, naročito je teško pisati amandmane, jer se u kucanju ovo b ćirilicom pretvori u v itd, tako da smo mi otkucali pogrešno, umesto b mi smo otkucali v. U ovom sedmom stavu stoji ovako: "bliže uslove i način vođenja prikupljanja, unosa, ažuriranja, dostupnosti zaštite podataka koji se unose u evidenciju, javne isprave i druga pitanja od značaja za vođenje evidencije, izdavanje javnih isprava, propisuje ministar nadležan za poslove obrazovanja, u daljem tekstu ministar". Ništa nije sporno, ministar određuje i bliže uslove i način vođenja, prikupljanja, unosa, ažuriranja i dostupnosti podataka, ali je sporno da propisuje zaštitu podataka zato što je nadležnost to jednog drugog ministarstva i drugog ministra. Kada sam govorila u načelu, rekla sam da je u redu da se konačno ova oblast uredi. Koleginica Donka Banović je vrlo konkretno govorila o slučaj koji je uzburkao javnost cele Srbije kada se dogodilo ovo što se dogodilo u Vojvodini, ali zaista nemamo komentar na to da li je to potrebno. Naravno da je potrebno. Vrlo je potrebno. Skupljaju se razni podaci. Vrlo je važno da budu zaštićeni roditelji. Od momenta kada dete krene u predškolsko pa do završetka srednje škole daju hiljadu puta iste podatke. Hiljadu puta traže od roditelja da potpisuju ovo ili ono. Svi ti podaci moraju biti vrlo dobro zaštićeni, pogotovo moraju biti dobro zaštićeni podaci o maloletnoj deci, a ti podaci su u stvari oni koji se jako brzo i jako zloupotrebljavaju, jer je svako od nas roditelja vrlo sklon da kada nešto dođe iz škole, na to automatski odgovorimo jer smatramo da je to obaveza roditelja, da vode računa o svom detetu. Što se nas tiče, ništa sporno nije da podaci i te kako moraju da budu zaštićeni, ali nam je sporno da nadležnost jednog ministra, jednog ministarstva, preuzima drugo ministarstvo, jer u tom slučaju iskustvo uvek govori jedno. Kada su dvoje, troje, petoro nadležni za nešto, ta oblast ostaje nezaštićena. Zato smatramo da je jako važno da ovu oblast ostavite da je uređuje zakon koji je već uređuje, da kontroliše i zaštitnik građana i poverenik za informacije od javnog značaja, a da ostane u nadležnosti Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu ili već šta ste sve dodali. To je intencija kojom smo želeli da intervenišemo ovim amandmanom. S obzirom da nam zakoni stižu ovako kako nam stižu i da stižu tako što imamo jedan vikend i pola sata posle toga da uredimo jedan ozbiljan posao kao što su izmene i dopune ovog zakona, izvinjavam se zbog toga što smo ovde napravili lapsus. Napisali smo "zaštitu podataka", iako smo hteli da izbrišemo samo reč "zaštitu". Što se nas tiče, odbor je imao pravo i uzeo je to pravo da preformuliše naš amandman kako bi bio prihvaćen. To nije sporno sa naše tačke gledišta. Zaista smo želeli da nešto uradimo za ovaj zakon. To smo hteli da postignemo, bez toga da smo pravili amandmane koji su dobronamerni, kako neki kažu, jer ne postoji dobronamerni amandman, bar što se tiče poslaničke grupe DSS. Nas interesuju kvalitetni amandmani, koji popravljaju zakon. Dobronamerne i nedobronamerne ne prepoznajemo. Hvala vam.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za prosvetu je podneo amandman na član 4. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Nikola Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, predlagač ovog zakona bi rekao da je svrha našeg amandmana, a pošto smo upravo uradili izmene u tom smislu, mi bismo rekli cilj našeg amandmana, cilj našeg amandmana jeste da jezički ovaj član i naslov iznad njega, to je član 10v stav 1, dovedemo u sklad sa srpskim jezikom i onim što predstavlja duh srpskog jezika. Svrha obrade podataka glasi nadnaslov iznad člana 10v. Ne znam da li vama zvuči, ali kada mi neko kaže "svrha obrade podataka", to se nalazi u naslovu, prosto zvuči rogobatno. Kažete "svrha obrade podataka je obezbeđivanje indikatora". Smatramo da je mnogo jednostavnije, a da sve ostaje isto, da bude "cilj obrade podataka" i da to bude naslov, a da zatim prvi deo stava glasi: "obrada podataka se radi zbog obezbeđivanja indikatora radi praćenja i obuhvata dece". Znači, ovde se radi o jednoj čistoj jezičkoj izmeni koja treba da poboljša jezički kvalitet zakona jer zakon, osim toga što daje jedan stručni pristup jednoj materiji, mora i jezički da bude u skladu sa državom koja ga donosi. Svrha našeg amandmana je upravo to, sačuvati srpski jezik i ne praviti strašno ružne kovanice. Hvala.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić.
Gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, ministre, predstavnici Vlade, kao što ste čuli, poslanici DSS podneli su 19 amandmana na tekst ovog zakona, a prihvaćen je samo jedan naš amandman. Naša namera je bila da poboljšamo ovaj tekst zakona. Žao nam je što niste prihvatili veći broj amandmana koje smo podneli. Inače, amandman se odnosi na član 4, a sada član 10d, čija je zakonska odredba – korišćenje podataka. Komplementaran je sa amandmanom uvažene koleginice Donke Banović, koja govori upravo o zaštiti podataka. Pročitaću ovaj tekst zakona zarad javnosti. Naime, u članu 10d stav 3. kaže se: "bliži uslovi i način uspostavljanja jedinstvenog informacionog sistema prosvete, prikupljanje, unošenje, ažuriranje, dostupnost i zaštita podataka i druga pitanja od značaja za taj sistem propisuje ministar". Ovim amandmanom smo hteli vama, gospodine ministre, da pomognemo. Verovatno je postojala greška u stavu 3. i hteli smo da izbrišemo reči "zaštita podataka", jer je to delokrug rada drugog ministarstva. Moje uvažene koleginice su govorili da smo ovde pre godinu dana usvojili jedan Zakon o zaštiti podataka ličnosti i sada faktički imamo dva paralelna sistema, jedan reguliše Ministarstvo prosvete, a drugi Ministarstvo za lokalnu samoupravu. Dobro bi bilo da preispitate svoju odluku i prihvatite ove naše amandmane i nadam se da će tako biti ako me slušate, gospodine ministre. Zahvaljujem.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Radica Jocić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS podnela je na ovaj predlog zakona 15 amandmana, od kojih je četiri prihvaćeno u integralnom obliku odmah na početku, od kojih se dva odnose na oblast baze podataka koju uređuje, između ostalog i član 4. ovog predloga zakona. U tom smislu je i kolega Aleksandar Martinović podneo ovaj amandman koji je prihvaćen. Dobro je da su i amandman gospodina Aleksandra Martinovića i amandman koleginice Gordane Pop-Lazić prihvaćeni, jer smatramo da su poboljšali Predlog zakona u smislu da su razjasnili na koga se odnose podaci iz baze podataka, s tim da nije bilo jasno da li se podaci o zanimanju i stručnoj spremi, zaposlenju, licenci, plati i napredovanju i kretanju u službi odnose samo na zaposlene u ustanovi ili se odnose i na roditelje, staratelje i druge, s tim da smo doprineli da ovde sve bude jasnije i da u članu 10đ tekst koji glasi: "u roku koji obezbeđuje nesmetan rad i ažurnost baze podataka jedinstvenog informacionog sistema prosvete", nije baš precizan, tako da je dobro da je prihvaćen amandman koji ovaj rok precizira na 30 dana, što se nadamo da je dovoljno za unošenje novih podataka. Kada tako ne bi bilo onda bi ostalo vremena da ako treba da se izvade neka uverenja i donesu da se ispravi baza podataka, taj rok ne bi mogao da bude ispoštovan. Hvala.
Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Donka Banović. Izvolite.
U obrazloženju zašto ovaj naš amandman na član 10 đ nije prihvaćen, stoji da je Vlada prihvatila amandman kolege Aleksandra Martinovića i to je sasvim u redu. Ali zbog javnosti da kažem da je i amandman koji je podneo moj kolega Željko Tomić ide je u istom pravcu, možda je čak i bolji od gospodina Martinovića, jer je i precizniji jer kaže: "da se ažurira baza na dan nastanka promene ili najkasnije do 30 dana". Mi smo predložili da se da rok da se ažurira baza u roku od 30 dana, zato što smo smatrali da je predlagač u predlogu ovog člana 10 đ, ostavio jedan potpuno nejasan rok i da bi tu moglo onda da se tumači na razne načine i da dolazi do zloupotreba. Naime, u predlogu ovog člana stoji, da podaci o evidencijama, odnosno na bazi podataka, ažuriraju se na dan nastanka promene, a izuzetno u roku, pa onda je to taj vaš rok, predlog roka, koji obezbeđuje nesmetan rad i ažurnost baze podataka i jedinstvenog informativnog sistema prosvete. Drago mi je što ste prihvatili ovaj amandman i što ste uvideli da ovo što ovde stoji u predlogu, apsolutno nije nikakav rok.
Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Donka Banović ima reč. Izvolite.
U članu 5. predloga koji govori o članu 12. i stavu 7. ovog krovnog zakona, ministarstvo je predložilo izmenu i to tako da se odnosi na utvrđivanje naknade za rad i visine naknade za rad dva saveta koja postoje. Predlagač predlaže - sredstva za rad Saveta, iz stava 1. ovoga člana, obezbeđuje se u budžetu Republike Srbije, a to se inače odnosi na Nacionalni prosvetni savet, te članovi Nacionalnog prosvetnog saveta imaju pravo na naknadu za rad u visini koji utvrdi Narodna skupština, a članovi Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, dakle, to je taj drugi savet, da će oni primati naknadu u visini koju odredi Vlada. Smatrali smo da, i to smo amandmanom predložili, da nema potrebe da se članovima ova dva različita saveta na različite načine utvrđuje naknada za rad koji je jako odgovoran, težak, komplikovan i zahtevan rad u oba saveta. Vi ste meni odgovorili, da Narodna skupština nema pravo da određuje naknadu članovima saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, zbog toga što članove tog saveta imenuje Vlada, te je Vlada ta koja treba i da odredi visinu naknade za te ljude. Mi smatramo da, možda ste vi formalno u pravu, ali suštinski niste. Jednako je težak i odgovoran posao i u jednom i u drugom savetu, s tim što Nacionalni prosvetni savet ima veći broj članova i da nema potrebe da se to na dva različita načina utvrđuje, a kamoli da njihove naknade budu različite. Ono što se nadam da vi razmišljate, pošto niste prihvatili amandman i nije dobro što niste, ali pretpostavljam da ćete se onda rukovoditi odlukom Narodne skupštine za naknadu članovima Nacionalnog prosvetnog saveta i da onda ta naknada ljudima koji rade u ovom drugom savetu, neće biti drugačija. Pošto ministar klima glavom, hajde da mu verujemo na reč i da će onda to tako i biti. Bolje je bilo da ste prihvatili amandman, pa bi to rešenje ušlo u zakon i ne bi smo morali da gledamo da li vi klimate glavom ili ne.
Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Vojić-Marković.
Hvala, gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman se zapravo odnosi na član 6, odnosno na član 13. starog zakona. To je sastav Nacionalnog prosvetnog saveta. U zakonu piše – za člana Nacionalnog prosvetnog saveta ne može da bude izabrano lice koje je imenovano, izabrano ili postavljeno na funkciju u državnom organu, organu teritorijalne autonomije, odnosno lokalne samouprave, lice izabrano u organ političke stranke ili organ upravljanja ustanove, lice zaposleno u Ministarstvu prosvete je pisalo, a sada to brišete, Zavodu za unapređenje vaspitanja i obrazovanja, Zavodu za vrednovanje kvaliteta obrazovanja i vaspitanja, Zavodu za udžbenike i nastavna sredstva, kao i opštinski prosvetni instruktor. Ono što ste vi želeli to je da izbrišete ovo "prosvete" i da ostane samo ministarstvo. Nama ste tamo zamerali što brišemo reči "zaštitu podataka", a vi ovde brišete nešto mnogo značajnije. Smatrali smo da mora da ostane Ministarstvo prosvete, upravo što je jasnost i preciznost uvek prvi razlog i prvi uslov da bi neki zakon u praksi mogao da zaživi i da se ne tumači, kako pravnici vole da kažu, nego da bude jasan i nama koji nismo pravnici, a zakon moramo da primenjujemo. Ono što ste meni odgovorili je zanimljivo. Kažete – amandman ne treba da se prihvati iz razloga štoje po Zakonu o ministarstvima, "Službeni glasnik" broj 16/11, naziv ministarstva promenjen u Ministarstvo prosvete i nauke, a naziv skraćen u članu 4. Predloga zakona. Znači, posle ove vaše hirurške intervencije Vlade kada je sve ostalo isto, samo ste prepakovali u manji broj ministarstava, dobili ste novi naziv i to meni poznat naziv – Ministarstvo prosvete i nauke, ali prosto, da li će to značiti da je svaki put kada se formira Ministarstvo prosvete i dobije još neki naziv, onda mora da se menja svaki put kada se donose izmene i dopune zakona? Kada kažete Ministarstvo prosvete, ono će ostati uvek Ministarstvo prosvete u tom delu. Zato smatram da je naš amandman vrlo svrsishodan. Neću da pričam o tome da nismo dobili odgovor na ono što smo vas molili, kada je već reč o sastavu Nacionalnog prosvetnog saveta, da protumačite, zašto Društvo istoričara u članu 13. tačka 5. kažete u jednom članu ko čini sve sastav Nacionalnog prosvetnog saveta i nabrajate u tački 5. – po jedan član iz reda nastavnika, vaspitača i stručnih saradnika, predstavnika Saveza udruženja vaspitača Srbije, Saveza učitelja Republike Srbije, Društvo za srpski jezik i književnost Srbije, Društvo za strane jezike Srbije, Društvo matematičara, Srpsko - geografskog društva, Društvo fizičara, a onda Društava istoričara. Svi koji se ovom oblašću bave, dobila sam jedan priličan broj dokumenata odakle, kažu da postoji samo jedno Društvo istoričara, a da ne postoji drugo društvo. Ono je nevladina organizacija i registrovana je kao nevladina organizacija. Prosto, nemoguće je nešto što je potpuno druga oblast, dakle, nevladina organizacija, da sada ima isti status kao i jedino društvo istoričara. To društvo istoričara je preregistrovano po zakonu koji je validan, koji važi. Jedino kod istoričara, znači, sva druga društva su pobrojana, hoćete li svaki put onda menjati, da bude dva društva, tri društva, četiri društva i da svi imaju isti status? Ako je to tako, ne znam da li će se broj članova Nacionalnog saveta stalno povećavati? Tvrdim da je jedno jedino društvo istoričara i jedna nevladina organizacija, koja sama za sebe ima svoju delatnosti polje u kojem radi, ali ona nije društvo istoričara. Hvala vam i molim odgovor za to.
Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica.
Ovo je jedna od kvalitativnih promena koje smo hteli, da to ne budu retoričke promene, promene u sinonimima ili zapetama, interpunkcijama, nego zaista potpuno nova promena koja bi možda tražila izmenu Zakona za nauku i tehnološki razvoj i Zakon o naučno istraživačkoj delatnosti, jer smo hteli da ovim našim predlogom uvedemo praksu da se brojni članovi saveta, ovde se pominju dva, unutar ovog zakona, sada je to bilo ministarstvo, prema tome ne više Ministarstva prosvete, kao i nekadašnjeg Ministarstva za nauku i tehnološki razvoj, koji ima opet svoj Nacionalni savet za nauku i tehnološki razvoj, ima 16 članova i ovde imamo 64, to je negde 80 ljudi koji će se plaćati iz budžeta. Vi ste ovde, baš onako kako ste i napisali u obrazloženju, sagledali mogućnosti budžeta i za narednu godinu i opredelili pozamašna sredstva za 21 člana Saveta. Sasvim sve jedno, nažalost, hoće li to reći da li je to odredila Vlada ili ih je Vlada birala, uglavnom uvid u budžet imaju i Vlada i imaju narodni poslanici, ali imaju i građani Srbije. Na način, na koji je predloženo, biće da će svaki član Saveta primati u bruto iznosu oko 215.000 mesečno, a to je ministre verovatno lični dohodak koji imate vi, koji ima retko koji poslanik, ako nema dodatnu funkciju, u neto iznosu, to je nešto što je veoma, veoma visoko plaćena funkcija u Srbiji za svakodnevni rad, za puno radno vreme, čak i za ovakvo radno vreme, kakvo imaju poslanici u Skupštini Srbije, to je vrlo visoko, sa svim apanažama, retko ko može da dostigne taj iznos. Zašto neko ko će doći jednom u mesecu ili u tri meseca, konačno i četiri puta mesečno, ali četiri puta mesečno treba da ima tako visoku platu? Naš amandman je išao u pravcu toga, da za oba ova saveta, verovatno biste, bolje da ste tako čitali amandman pa rekli – to bi zahtevalo popravke u drugom zakonu, pa da popravi to što da ne, da predložimo da se tu ljudima koji dolaze u sastav ovih saveta plate putni troškovi, dnevnice i naknade za ono što su izgubili od zarade na svom radnom mestu, jer svi dolaze ispred nekoga: organizacija, udruženja, institucije tamo rade, imaju radni odnos, pa mnogima će ovo što dobiju ovde biti veće nego plate tamo gde su osnovne škole ili srednja ili specijalne škole imali. Šta sada to znači? Znači ništa drugo, osim davno naučenog manira da svoje političke kadrove sami i birate, svoju duhovnu vertikalu provodite na bazu i u svoje organske ispostave, po raznim institutima poput ovoga, obećavate im visoke plate, lojalnost i sve drugo što ide u to, a ne pitate i ne smatrate da to što će neko tamo primiti je tri i po prosečne plate u Srbiji. Koliko radnih mesta, koliko bi iz tog jednog, jedinog budžeta namenjenog prosveti, dela budžeta namenjenog prosveti, sa tih 50 i nešto miliona za ovaj savet i verovatno duplo više nacionalni-prosvetni, i verovatno isto toliko za naučno-tehnološki i plus silne komisije i plus silno ostalo što ide u savete, i kada se sve to plati iz budžeta, to su stotine miliona dinara. Zašto ti ljudi nemaju malo osećaja časti, poverenja da su izabrani, jer vrede, da ih je neko predložio kao vrednosnu kategoriju, pa došli i dobili novac, kao i neko drugi što ode na sastanak u Ministarstvo, Komisija za lekove i medicinska sredstva idu ljudi i ne dobijaju ništa, čuo sam, nije im Tomica dao ništa. Nekom plate put, nekom dnevnicu, nekom razliku u dnevnici itd. Što bi ovo imalo specijalni tretman? Ovo je amandman koji zaista temeljno zadire u ovom kako ste vi zamislili, generalno u koncept koji ste već dve ili tri godine unazad i više postavili. Drago mi je što smo jedina politička stranka, koja je baš ovakav amandman sročila, jer naravno, ne nameravam da komentarišem amandmane drugih političkih stranaka, niti njihov kvalifikativ o tome, mislim da su svi na jedinstvenom zadatku, da učinimo koliko god možemo promenu zakona, da ga ne bismo opet menjali, onda kada utvrdimo da nešto od toga nije valjalo, pa tako da mislim da svaka, ovo je dublje od zamene na formalnoj nelogičnosti, koja postoji u zakonu, kakve često nalazimo. Ovo je dublja intervencija, ali sam očekivao nešto što bi bilo prihvatanje kao dokaz, da ste napravili korekciju na obavezikoju imate i pred svim međunarodnim i domaćim institucijama i pred samom Vladom, da uštedite administrativne troškove, da krešete plaćanje administraciji. Ali, o tome na takav način niste razmišljali, čak ste u odgovoru dali da, kako ste ovo napisali prosto neverovatno, šta ste mi stavili ovoj našoj grupi, kao odložiće nadležni organi, to je znači Skupština, odnosno Vlada, imajući u vidu stanje u budžetu. Sada, ovaj ko je pisao znao je da će idući budžet imati 52 miliona, onaj 54 miliona, one tamo godine 50 i koliko miliona 2013. godine, namenjeno za ove plate. Razmislite dobro o ovome. Znam da nećete nikad promeniti, ali znajte da pamtim ovakav predlog i da ćemo u političkoj kampanji zaista koristiti jedan od neposrednih dokaza kako niste hteli racionalizaciju, koja je bila očigledna i moguća. Hvala.
Gospodine Poskurica, samo pitanje. Vreme koje ste do sada potrošili od vremena ovlašćenog ili od vremena grupe? Hvala. Reč ima ministar, gospodin Obradović.
Kolega Poskurica, žao mi je što niste bili u situaciji da čujete moje objašnjenje vezano za te troškove. Na Odboru za prosvetu Narodne skupštine Republike Srbije, obrazložio sam da je u pitanju greška i preuzeo sam i odgovornost za grešku koju smo napravili, a žao mi je što niste čuli isto objašnjenje kada sam govorio u Skupštini, niste jednostavno bili prisutni u tom delu mog izlaganja, inače da ste bili prisutni, čuli biste ono što sam već rekao na Odboru, da sredstva koja se spominju u obrazloženju ovog zakona se odnose na članove Nacionalnog prosvetnog saveta i članove Nacionalnog saveta za srednje stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, da je u pitanju bruto masa. Inače, istine radi, evo i kolege iz DSS su pomenuli da tu komponentu kada Narodna skupština Republike Srbije odredi nadoknade za članove Nacionalnog prosvetnog saveta kojih ima 41 onda će Vlada Republike Srbije, počev od 1.januara2012. godine to poslužiti kao osnova za utvrđivanje visine nadoknade. Da znate, čisto vas radi ako budete koristili u kampanji opet da ne budete u neprijatno situaciji, koristite podatke koji nisu tačni. Članovi Nacionalnog prosvetnog saveta sada imaju nadoknadu, čini mi se 41 hiljadu dinara neto, predsednica nešto više i to sami procenite o kojoj sumi je reč, znači nije tačna vaša tvrdnja vezana za visinu nadoknade članova Nacionalnog prosvetnog saveta. U svakom slučaju, kada Narodna skupština, odnosno, nadležni odbor utvrdi nadoknadu članovima Nacionalnog prosvetnog saveta to će za nas u Vladi biti osnov da utvrdimo visinu nadoknade za članove Saveta za srednje stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, a obrazloženje koje stoji u Zakonu je da je o greški jer uključuje troškove, jedne i druge u bruto iznosu. Hvala.
Reč ima doktor Mileta Poskurica.
Naravno, za tu grešku nisam kriv, amandman smo pisali u času kad niste stigli da nam to obrazložite na način na koji ste to obrazlagali na sednici. Na odboru nisam bio jer sam se tad spremao za druge amandmane jer sve radite vrlo ekspresno i svako nije dužan da bude, a to ne znači ako ste vi, ovde je reč o dejstvenom principu, o principu da se budžetska sredstva dele bilo odlukom Vlade, bilo odbora, bilo da će biti Skupština kao plata, kao fiksno mesečno primanje, a mi vam govorimo kad dođe zato što je došlo neka mu se plati. Neka je to ičetiri, pa zar je to malo. Pa koliko ima lekara opšte prakse platu, da li četrdeset hiljada ima profesor u gimnaziji za svakodnevni rad. Znate li koliko to iznosi, upravo vam to govorim? Ako je došao na sednicu dobiće pare za taj dan, a ne da ima unapred fiksnu drugu plati jer već ima radno mesto. To je suština našeg amandmana ako je i to greška, recite javno, povlačim sve i nikom ništa, ali koliko znam to su mesečna nadoknada koju će oni tu imati. To gde je ko pogrešio, kada je pisao i da li je objedinio oba saveta ili ne u času pisanja amandmana, nama tada kao greška nije bilo poznato.
Gospodin ministar, ponovo.
Nije sporno, gospodine Poskurica, upravo i zato, čini mi se, vrlo taksativno navodim red događaja i samo pominjemo ono što vi niste znali. Narodna skupština Republike Srbije odnosno, nadležni odbori će odrediti visinu nadoknade članovima Nacionalnog prosvetnog saveta. Samo sam reagovao, da bih objasnio poslanicima koji nisu to čuli kako stoje stvari, da bi preuzeo svoj deo odgovornosti za ono što piše u materijalu, ali da bi skrenuo i vama pažnju pošto ste pomenuli da ćete u predizbornoj kampanji to koristiti kao argument, da ga ne koristite jer ćete biti dezavuisani. Hvala.
Izvolite, gospodine Poskurica.
Zaista, mislim da to nećete ni na koji način moći njihovom medijskom restrikcijom da zabranite da se o tome govori jer ste sami priznali da ćete im davati mesečne apanaže. Dakle, neću reći 200 hiljada bruto nego ću reći 80 hiljada bruto, to je jedina razlika koja će u kampanji biti korišćena. Vi njima ne plaćate dolaske na sednicu, dajete još jednu fiksnu platu. To je suština. Recite da nije tako i nesporazum je izglađen. Ako je tako, onda je tako. Dobiće ljudi još jednu platu i kraj priče.
Gospodin ministar.
Gospodine Poskurica, rekli ste da su u pitanju tri prosečne plate, to je oko 100 hiljada plus bruto, a to je onda daleko više nego što sad pričate. Ja ovo pričam vas radi, da ne bi bili u situaciji da vas neko dezavuiše. A vi pričajte šta hoćete.
Hvala. Gospodin Poskurica.
Završavam sa ovim. Dakle, nema mene šta ko da dezavuiše, umesto tri i po, reći ću dve prosečne plate, jer je prosečna plata 35 hiljada. Reći ću jedna i po prosečna plata, ali i još jedna fiskna. Evo, građani Srbije, izvinite, neće oni dobijati drugu platu u iznosu od tri vaše prosečne, dobijaće još malo više nego vaša prosečna plata plus plata u školama, fakultetima, itd. Evo, pa sad dezavuišite i to.
Zahvaljujem. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za prosvetu podneo je amandman na član 5. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Reč ima gospođa Đerić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, ja se iskreno nadam da ću vas možda navesti da se predomislite i prihvatite ovaj amandman koji se odnosi na član 27, odnosno amandman na član 8. koji uređuje član 27. stav 3, gde se na kraju teksta tačka zamenjuje zapetom i dodaju reči: "u skladu sa kriterijumima i standardima koje propisuje ministar". Mi smo tražili da se ova promena dopuni promenom: "Na osnovu pribavljenog mišljenja Ministarstva zdravlja". Reč je o inkluziji. Amandman je odbijen sa obrazloženjem – Amandman ne treba prihvatiti iz razloga što je u novom konceptu inkluzivnog obrazovanja prihvaćen socijalni model koji podrazumeva da se očuvaju kapaciteti deteta i učenika, da dete odnosno učenika treba podržati, podići njegove kapacitete i pronaći ono što dete može. Uključivanjem Ministarstva zdravlja stavio bi se akcenat na medicinski pristup koji se zasniva na pristupu lečenja i definisanjem onoga što dete odnosno učenik ne može i na ono što je problem. Bojim se da, ako govorimo o praksi i inkluziji u praksi, upravo ono što ste dali u obrazloženju za odbijanje amandmana opovrgava ono što suština inkluzije jeste. Znači, mora se znati i sa medicinske strane, upravo sa te strane, šta dete može, šta ne može i koji pristup sa te strane možemo prosvetno-pedagoški zasnovati gradeći njegov socijalni odnos u socijalnoj sredini sa drugom decom. To je vrlo osetljiv pristup. Deca umeju biti vrlo surova kada su različita, deca umeju veoma teško da pate kada su različita a mi ovim pristupom želimo da ih naučimo jednakosti, solidarnosti i humanosti na delu i pristupu jedne drugačije vrste. Do sada je to rešavano u prosveti na jedan drugi način. Sada se uvodi inkluzija. Ona je veoma težak zadatak. Ko nije u prosveti, neće to tako lako shvatiti, ali ko jeste u prosveti i ko je, sticajem nesretnih okolnosti, i roditelj deteta koje je predmet inkluzije, zna o čemu govorim. Dakle, nemoguće je, verujte mi na reč, moraćete to kasnije da menjate ili neko drugi da menja, ili ćete možda i vanzakonski to uraditi, ali, bilo bi dobro da u zakonu bude predviđeno da Ministarstvo zdravlja da svoje mišljenje u ovakvom slučaju, jer su to vrlo osetljive kategorije. To mišljenje nije obavezujuće, ali će ministru prosvete koji najčešće ne bude lekar nego bude odličan prosvetar, pomoći da upravo ove standarde i kriterijume precizira i da ih potpiše. Jer, onog momenta kada ih potpiše, on stoji iza toga i cela srpska prosveta stoji iza toga u svom praktičnom delovanju. Zbog svega ovoga sam smatrala da bi vam ovo u ovom članu zakona bilo veoma važno. Inkluzija će biti još mnogo i dugo predmet analize prosvete, prosvetnih zakona, prosvetne prakse. To je jedan od najtežih koraka u koji smo ušli u prosveti, ali u prosveti se ništa ne može ni lako ni brzo menjati. U prosveti se najmanje može trgovati vremenom, jer vreme ne radi za nas, vreme teče nemilosrdno brzo i ništa nam ne vraća, ne daje nam reprizu ničeg, ne daje nam rezervu, nego nas tera da odmah, istog momenta budemo praktični i mudri. Zbog toga smatram da ste ovaj amandman, gospodine ministre, mogli prihvatiti. Hvala.
Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? Ne. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za prosvetu je podneo amandman na član 9. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Za reč se ne javlja niko. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić – Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Gospođa Vojić – Marković ima reč.
Gospodine predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, član 9. je zapravo stari član 40. Sad vi kažete, Ministarstvo vodi evidenciju, u daljem tekstu registar, koji obuhvata ustanove koje obavljaju delatnost obrazovanja i vaspitanja, ako i proširenu delatnost, zatim druge organizacije i fizička lica koje obavljaju poslove u oblasti predškolskog obrazovanja itd., zatim propisane odnosno odabrane programe stručnog osposobljavanja, nastavnike, vaspitače, stručne saradnike kojima je izdata licenca za nastavnike, direktore kojima je izdata licenca, sekretare koji su položili stručni ispit za sekretara, i kažete dalje, registar je javan i čuva se trajno. Mi smo smatrali da je mnogo bolje da preciziramo u kom obliku zapravo treba da se čuva i mi smo predložili da se trajno čuva u elektronskom obliku. Vidim da ste prihvatili amandman koji je nešto širi, pa ste napisali u pisanom i elektronskom obliku. Nemamo ništa protiv. Ono što mi smatramo da zapravo je dobro da postoji precizno u zakonu odrednica na koji način će se čuvati registar. Naravno, podrazumeva se uz sve ograda o zaštiti podataka, koji takođe moraju da budu prema Zakonu o zaštiti podataka o ličnosti potpuno sigurni i bezbedni. Ono što nisam shvatila, pa moram da se izvinim gospodinu ministru koji je, takođe, klimao glavom kad sam malo pre pričala o društvima istoričara, jedinim u ovom sastavu Nacionalnom prosvetnog saveta, koji mi je pokazivao i govorio da postoje dva društva istoričara. Moram da se izvinim, zato što nisam razmišljala dublje nego sam brzopleto shvatila da mora da postoji jedno društvo koje se vodi objektivno naučnom istinom. Očigledno je, sad kako mi je palo na pamet, da će se pisati ona jedinstvena istorija regiona, da mora da postoji alternativno društvo koje može da prihvati da postoji neki drugi pristup. Da je to sad verovatno projekat koji mora da se unese i u ostale zakone, kako ste ovde ministre vrlo lepo i precizno i uneli. Dakle, vi ste sa pravom uneli ovo što ste uneli, samo ja nisam razumela. Izgleda da nisu razumeli ni drugi. Volela bih da podelim sa njima moje prosvetljenje. Uzgred, čujem da su još neki udžbenici ovog trenutka pod znakom pitanja, pa prosto do sad sam se rukovodila kao neko ko radi u školi i koji je, na kraju krajeva, i lično koristio udžbenike i vodim računa o tome kako udžbenici izgledaju, kakvi su, kvalitativni i kvantitativno, da su oni jedino do sad podlegali naučnoj istini. Sad vidim da podležu i politički korektnom jeziku, jer vidim da se udžbenici psihologije zaista eminentnog autora Bore Kuzmanovića danas stavljaju na stub srama. Ne govori se o tome da li je njegov naučni pristupu predu ili nije, govori se da li je politički korektno. Molila bih sve nas u ovoj sali, jer smo ozbiljni ljudi i odgovorni ljudi, na čelu sa vama, gospodine ministre, koji ste za prosvetu, za našu decu itekako zaduženi, zaista da počnemo da se bavimo prosvetom na način na koji to prosveta i zaslužuje i ova deca zaslužuju. Manite se političke korektnosti u udžbenicima i držite se istine. Hvala vam.
Reč ima ministar, gospodine Obradoviću izvolite.
Hvala. Nema mi druge nego da podelim Zakon o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima da poslanici dobiju priliku da se upoznaju kako se piše i odobrava, odnosno kako se odobrava udžbenik koji se koristi u nastavi. Mi iz Ministarstva, moram to da ponovim više puta, izgleda pošto se to ne čuje, niko od ljudi iz ministarstva, bilo koji pojedinac, iz Zavoda, pa ni ministar ne utiče na sadržaje udžbenika. Procedura izdavanja udžbenika je, autor napiše, tri stručna kompetentna, tri osobe koje Zavod angažuje napišu stručnu recenziju, ukoliko je ona pozitivna ide na Nacionalni prosvetni savet, ukoliko je negativna, takođe, se Nacionalni savet upoznaje. Upoznaje se i autori i izdavač i imaju pravo da traže dodatnu, tzv. duplu recenziju i da po svom izboru, opet naučno kompetentni ljudi koji će napisati šta misle o tom udžbeniku, a posle toga Nacionalni savet treba da donese odluku konačnu. Ministar samo potpisuje odluku Nacionalnog prosvetnog saveta. Mislim da je to dobro rešenje i daje prednost upravo struci u odnosu na bilo koje, koji kao drugi ugao gledanja na sadržaj udžbenika, jer svako ima pravo da kritikuje, a to što kritikuje ne znači i da je u pravu. Hvala vam.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ovaj amandman se u suštini odnosi na član 54, pošto je dugačak taj momenat, ja bih samo ukratko da objasnim o čemu se radi. Radi se o organu upravljanja, to je školski odbor osnovnih i srednjih škola, a zna se da ima devet članova tog odbora, tri iz reda zaposlenih, tri iz reda roditelja i tri iz reda jedinice lokalne samouprave. S obzirom da Skupština jedinice lokalne samouprave i bira sve ove, a oni sami posle treba da izaberu predsednika tog odbora, odnosno organa upravljanja. Sada dolazimo konkretno na amandman, a on se tiče srednjih stručnih škola i organa upravljanja, devet članova, tri iz reda zaposlenih, tri iz reda roditelja, a do sada je bilo rešenje da ova trojica iz jedinice lokalne samouprave, da jedan bude predstavnik socijalnih partnera, ali ovom promenom se traže da budu tri. Mi smo podneli amandman kojim zadržavamo postojeće rešenje. O čemu se u stvari radi? Jedinice lokalne samouprave proverava postupak i da li je na zakonit način se došlo do predloga za tri zaposlena, da li se na zakonit način došlo do predloga za tri predstavnika roditelja, ali ovaj postupak tri predstavnika jedinice lokalne samouprave, autonomno sprovodi jedinica lokalne samouprave. U nekim opštinama postoje kriterijumi, a u nekim ne postoje nikakvi. U suštini, pošto svih devet bira jedinica lokalne samouprave, sve je ostavljeno političkoj volji stranaka koje vrše vlast u toj jedinici lokalnih samouprava. Možemo da ga skrivamo kako god hoćemo i sa bilo kojim terminima, ali tako je. Kada se kaže, tri predstavnika socijalnih partnera, onda se smatra da jedan predstavnik bude poslodavac, jedan predstavnik sindikata, a trebalo bi i jedan predstavnik države. ko bi predstavljao državu na nivou jedinice lokalne samouprave? Ako je predstavnik jedinice lokalne samouprave, onda je predstavnik jedinice lokalne samouprave, a ne predstavnik države. Ovi termini sa socijalnim partnerima kod nas u suštini ništa ne znače, običan paravan. Ja se sećam nekada davano, pre 30 godina, u vreme samoupravljanja, kada je to bilo nešto drugačije, za neke obrazovne profile, za neke fabrike koje postoje u nekom mestu, nisu postojale škole. Zahtev privrede nije nikako dolazio do školskih vlasti i oni su uporno školovali neke kadrove koji ne mogu da se zaposle, a deficitarni kadrovi ne mogu da se obezbede, jer čak ne postoje ni škole za dovoljan broj učenika. Tada je to imalo nekog smisla. Da li danas ima smisla? Hajde, kažite mi koji je to obrazovni profil koji treba specijalno da se obezbedi, a tu treba da dođu do izražaja socijalni partneri kao predstavnici u organu upravljanja, u nekom mestu, kada od one velike i teške industrije, ostale su froncle od privatizacije i glavnu reč vode ovi sa kravatama i sa tašnama i sa odabranim članskim kartama. Ovde je jedna obična pričica. Kako to izgleda kada se biraju ti predstavnici da se popuni taj školski odbor, da se obezbedi neka dominacija, verovatno zbog toga što, u podeljenoj nadležnosti između države i lokalne samouprave, kada je u pitanju osnovno i srednje obrazovanje, svi žele da se odmaknu od tog posla, a pogotovo od onog posla gde treba da se izdvajaju pare. Republika tradicionalno nema sredstava, a jedinica lokalne samouprave to smatra nametom, jer to nije ni vodovod, ni kanalizacija, ni putevi, a tamo mogu da se peru pare. Vidite, u Beogradu, imate na ovih sedam kilometara bar 25 gradilišta, svake godine se menja isti asfalt, u Beogradu ljudi samo jedu asfalt. Kako to može da bude besmisleno i kako to izgleda? Evo vam primer, gospodine Novakoviću, nemojte da se sekirate, neću da učinim povredu Poslovnika, mi smo dobili gajtan pismo dr Dragutina Radosavljevića. Njega ste predložili da bude član Komisije za hartije od vrednosti. Pre nekoliko dana je ovde bila načelna rasprava i on kaže ovako, razbili me radikali, dokazali da ja ne ispunjavam uslove za izbor i ja molim da primite k znanju, jer ja ne želim da budem kandidat i povlačim kandidaturu u ovom trenutku, i vlast neće da ga promene, nego ćete u Danu za glasanje da izaberete njega da bude član Komisije za hartije od vrednosti, mora da bude tamo u radnom odnosu, a sada je direktor Uprave. Kada se to ovde dešava, onda možete da zamislite šta se dešava u nekom mestu, pogotovo u onim mestima gde objektivno postoje i problemi, jer kako ćete u nekom mestu da nađete socijalne partnere, predstavnike socijalnih partnera. Nađite predstavnike socijalnih partnera u Crnoj Travi, doduše, tamo i nema SSŠ, možda nije loš primer, ali nađite neko drugo mesto gde postoji ta stručna škola, i nađite socijalne partnere. Nađite socijalne partnere u Beloj Palanci, jer znate šta kažu oni, Belopalančani, pošto nismo imali zanatske škole, mi smo svi morali da završavamo gimnaziju i fakultete, i zato imamo najveći broj intelektualaca po glavi stanovnika. Sada Belopalančani vode i u Nišu, Prokuplju, Beogradu i svuda redom. To verovatno ima veze sa jednim Belopalančaninom, a ja znam da prati prenos, pa ga pozdravljam, gospodine Obradoviću, Danila Ž Markovića, piše knjige, bavi se naukom Dača, inače, ovi mladi poslanici ne znaju, to je onaj Dača, ona parola – Dačo care, ne daj pare. U vreme kada su demokrate podsticale pobunu omladinaca, studenata, profesora protiv režima i tada je ostala ta izreka, ali doduše, verovatno će Dača biti jedan od najboljih ministara prosvete ikada. Ostala je lepa izreka, tačna izreka - Dačo care, ne daj pare. Vidite, Dača nije dao pare, a obrazovanje je i u tim teškim godinama izuzetno dobro poslovalo. Ovim amandmanom, i ako ga prihvatite ili ne, u stvari se ništa ne menja i nama je bila prilika da preko ovog amandmana ukažemo na tu političku besmislenu dominaciju jedinica lokalne samouprave. Što se tiče termina, možete da upotrebite svaki termin. Te termine upotrebljavate da bi napravili kvalitetnu razliku između reči koje u praksi ne znače ništa ili imaju isto značenje. Znači, socijalizam, samoupravljanje, demokratija, diktatura, to je sve isto. Ono što je bilo samoupravljanje nekada u školama, sada je kao tekovina demokratije u školama, i iz šupljeg u prazno kada se sipa, to vam je kao broj množen nulom, a to vam je Vlada Republike Srbije.
Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman. Narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond, podneli su amandman kojim predlažu da se posle člana 11. doda novi član 11a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za prosvetu je podneo amandman na član 13. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.)
U prvobitnom predlogu, u članu 13. koji menja sadašnji član 105, predlagač smatra da treba izostaviti reči: "izbor udžbenika", a reč je o đačkom, učeničkom parlamentu i o stvarima o kojima parlamenti mogu da odlučuju u školama. Naime, vi ste smatrali da učenički parlamenti nisu dovoljno kvalifikovani i da ne poseduju stručna znanja da bi mogli da daju svoje mišljenje o kvalitetu udžbenika. Sada čujem od gospodina Novakovića da je odbor napravio amandman i da se ovaj član 13. u potpunosti briše. Vi ste napravili opet grešku, a sad ću da vam kažem i zbog čega. Zato što niste dovoljno ozbiljno pročitali amandman koji smo mi podneli na član 13. Dakle, vaše obrazloženje i prvobitna namera, kada kažete da učenički parlamenti nisu dovoljno kvalifikovani da daju stručno mišljenje o kvalitetu nekog udžbenika, to je potpuno tačno. Međutim, da ste precizno pročitali naš amandman, mi smo ovde vama predložili da učenički parlament može da da svoje mišljenje i da odlučuje o kvalitetu izabranih udžbenika, odnosno onih udžbenika koje je profesor ili škola već izabrala. Učenici u nekom periodu, godinu, dve ili tri, to bi bila stvar dogovora, mogu da daju svoje mišljenje, odnosno mogu apsolutno stručno i jasno da ocene taj udžbenik, odnosno kako se taj udžbenik pokazao u praksi. Kako ćete vi da merite kvalitet jednog udžbenika ako ne pitate i nastavnike, naravno, ali pre svega učenike? I to učenički parlament i te kako treba da radi. E, sad, kako ste vi izbrisali ovo "odlučuju o izboru udžbenika"? Vi ste sad opet ostavili taj prostor potpuno nejasan. Trebalo je da ovlastite i da kažete – učenički parlamenti, koji inače postoje u sedmom i osmom razredu osnovne škole, koji se formiraju u svim srednjim školama, barem bi trebalo da funkcionišu, da oni daju svoje mišljenje o udžbenicima koji su u upotrebi. Ako mi mislimo da to učenici ne mogu, onda se mi grdno varamo. Postoje istraživanja koja potpuno jasno i nedvosmisleno govore da i te kako učenici mogu odlično da ocene neki udžbenik, bez obzira ko ga je napisao itd. Nekada vi imate nekoga ko važi za velikog stručnjaka u nekoj oblasti, ali on prosto nije u stanju da napiše dobar udžbenik za osnovnu školu. Učenici su, recimo, u tim istraživanjima i anketama ocenili npr. nove udžbenike iz stranog jezika da im potpuno odgovaraju, da su jako dobri i ocenili ih visokim ocenama. Neke udžbenike nisu. Tako da su učenici i te kako u stanju da ocene udžbenik koji već koriste. Dakle, trebalo je da prihvatite naš amandman. Kada je već ovde reč o udžbenicima, nama je malopre ministar rekao da će biti prisiljen da donese zakon koji je pre par godina usvojen o udžbenicima i nastavnim sredstvima, ili pretprošle godine, možda jedno dve godine. Mislim da je to bio prvi u setu zakona koje je Ministarstvo prosvete predlagalo u Narodnoj skupštini. Da vas podsetim, mi ovde koji sedimo, svi, i opozicija i pozicija, mi smo učestvovali u izradi tog zakona, ako ništa drugo, kroz amandmane. Možda ne znamo sve karike, kada je u pitanju izbor udžbenika, ali uglavnom znamo taj postupak. No, vi niste odgovorili na ono osnovno pitanje koje vam je moja koleginica postavila – zašto izjednačavate Društvo istoričara Srbije sa nekim društvom istoričara koje je registrovano kao nevladina organizacija? Ima mnogo nevladinih organizacija koje se bave istorijom. Onda ne postoje dva, kako ste vi rekli, nego ih postoji mnogo veći broj. S tim što ovo, da ga tako nazovem, društvo istoričara ima dugu tradiciju i istoriju itd, a vi kažete da sada postoje dva društva. Postoji bezbroj organizacija, veliki broj koji se bavi istorijom. Niste odgovorili ni zbog čega kažete da postoje dva i zbog čega je to drugo društvo dovedeno na isti status i na isti nivo?
Zahvaljujem. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Reč ima gospođa Banović.
Opet komplikovana priča u smislu osnovnog zakona, izmena, našeg amandmana itd. Pokušaću da pojednostavim. Inače, ova izmena je na tragu i želji Ministarstva prosvete da ovim izmenama i dopunama spreče neke pojave u našim školama, i osnovnim i srednjim školama, i to da nekako pokuša da popravi štetu koju je doneo novi zakon iz 2009. godine o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Šteta kada je u pitanju disciplina učenika, zato što je taj zakon ostavio prostor da učenik može da ima veliki broj neopravdanih izostanaka, ja sada samo govorim o tom jednom delu, praktično, sa kojim su se škole suočavale, da ima veliki broj izostanaka a da škola to ne može da, upotrebiću ružnu reč, kazni, da sankcioniše, kako bi, između ostalog, i zbog te mere učenik prestao da izostaje neopravdano sa nastave. Dakle, ovo je želja da se ta šteta otkloni. Međutim, ovo kako vi predlažete, opet je to nekakva mešavina mera, zato što ste vi sada pomešali delove iz nekog zakona iz 90-ih godina i sada delove ovog zakona iz 2009. godine, tako da imamo sad taj neki miks. Šta mi ovde predlažemo? Mi predlažemo da se vladanje učenika od petog do osmog razreda osnovnog obrazovanja i vaspitanja i učenika svih razreda srednjeg obrazovanja i vaspitanja ocenjuje brojčano tokom polugodišta, i prvog i drugog, kao i na kraju prvog i drugog polugodišta i da ta ocena utiče na opšti uspeh, odnosno da ocena iz vladanja postane deo svih ocena na osnovu kojih se izračunava opšti uspeh. Zašto kažem da ste vi napravili jednu mešavinu? Vi ovde predlažete da se u toku trajanja polugodišta vladanje ocenjuje opisno, a da se samo na kraju ocenjuje ocenom, odnosno brojčano, i onda bi ta ocena ušla u taj opšti uspeh. Mi smatramo da to nije dobro, da ne treba u toku školske godine da postoji opisno ocenjivanje. U stvari, ne znamo ni zbog čega ste to predložili, to je potpuno nejasno. Treba otpočetka školske godine da postoji brojčana ocena kada je u pitanju uspeh. To je jedna stvar koju vam zameramo i mislimo da ta mešavina nije dobra i da nema nikakvu svrhu. Drugo što smatramo da nije dobro je to što vi predlažete da brojčano ocenjivanje vladanja počinje od šestog razreda, dakle, šesti, sedmi i osmi razred osnovne škole i kasnije kroz srednju školu. Mi predlažemo da to brojčano ocenjivanje krene od petog razreda osnovne škole. Vi nama u obrazloženju kažete da to nije pedagoški opravdano - pomeranje granice opisnog ocenjivanja vladanja učenika na nižu starosnu granicu i uvođenje isključivo brojčanog ocenjivanja vladanja u toku cele školske godine. Uglavnom kažete da nije pedagoški opravdano. Znam da vi imate veliki broj pedagoga i psihologa koji su zaposleni u vašem ministarstvu, ali bogami i ova grupica koja je pisala ovaj amandman ima u svom sastavu pedagoga i psihologa. Tu može verovatno da bude reč o različitim pedagoškim ili psihološkim pristupima. Mi smatramo da treba, pogotovo što je peti razred otežavajući, deca i učenici moraju da imaju veliki broj novina. Prosto, to je jedna teška godina. Međutim, to isto tako može da se kaže i za sedmi razred osnovne škole, kada se dobijaju još neki predmeti. Isto se može reći i za prvi razred srednje škole, koji je takođe revolucija i to za dete iz osnovne u srednju školu. Zašto smatram? Ta ocena je, između ostalog, motiv svakom đaku da se on zaista ponaša pristojno i da ima i dobru ocenu iz vladanja. To može da bude motiv za dobro i pristojno vladanje u školi. Dakle, zameramo vam dve stvari. Opet vas molimo da pogledate ovaj amandman i da ga prihvatite.
Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Reč ima gospođa Zlata Đerić.
Poštovani gospodine ministre, poslanička grupa Nova SRbija je podnela amandman na član 15. stavove 1. i 2, da se brišu. Vi ste u obrazloženju, odnosi se na neopravdane izostanke, rekli zašto ne treba prihvatiti ovaj amandman, jer ste preneli obavezu isključivo na roditelja, odnosno staratelja, da pravda učeničke izostanke. Mi smo ovako obrazložili svoj amandman: "bez obzira što je novim stavom precizirano ko opravdava izostajanje učenika, nepotrebno se briše tačka 7) kojom je data mogućnost i obaveza učenika da i sam opravda izostanak o kome će morati da se izjasni i roditelj ili staratelj". Postoje okolnosti u kojima to neće biti uvek moguće da uradi roditelj ili staratelj i nepotrebno je da se ova tačka briše. Predloženi novi stav ovog člana precizno određuje i smanjuje mogućnost zloupotrebe instituta pravdanja izostajanja sa nastave. Ono što je važno istaći ovim članom zakona i omogućiti ovim članom zakona, u situacijama kada učenik koji je maloletan ima poverenje razrednog starešine i ima autoritet u svojoj vaspitačkoj sredini da je on neko ko može da izostane i da se sam o tome izjasni, treba vaspitati kod učenika i mogućnost da sami stoje iza svojih izostanaka. To su slučajevi kada učenik nema možda roditelja ili staratelja ili ima staratelja koji nije u mogućnosti tog momenta da dođe, pa ga ne treba dovesti dodatno u nemogućnost da opravda svoj izostanak ili da mora da laže da bi otišao kod lekara i doneo neko fiktivno lekarsko opravdanje itd. Dakle, institut poverenja kod pravdanja izostanaka ne treba potpuno ukloniti iz upotrebe samih učenika. Odeljenski starešina uvek zna ko od učenika zloupotrebljava ili ne zloupotrebljava. Treba vaspitati kod učenika i tu vrstu iskrenosti i odgovornosti da se pri izjasni o svom izostanku, a naknadno da konačnu reč kaže roditelj ili staratelj, odnosno da bude obavešten. Govorimo o tim izostancima koji su problematični. Govorimo, na svu sreću, o malom broju učenika, daleko manjem broju učenika koji će ovaj institut neopravdanih izostanaka koristiti, odnosno koji će imati štetu od takve vrste ponašanja, koji će trpeti kasnije sankcije zbog takve vrste ponašanja. Kažem, treba uvek ostaviti mogućnost i onima koji jesu izuzetni i koji će se na pravi način odnositi prema svojim izostancima, da i oni mogu vrlo otvoreno i iskreno da se izjasne i da ta njihova reč ima specifičnu težinu, bude poštovana, vrednovana i bude prava. Hvala.
Na član 15. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, naš amandman se odnosi na član 15, po prethodnom zakonu član 112. i odnosi se na obaveze učenika. Tom članu su navedene sve obaveze učenika, a stvar je da je u tom članu pridodat stav 3. i sada ću ga pročitati, pošto je naš amandman baš vezan za stav 3. Dodaje stav 3. koji glasi: "Učenik, roditelj, odnosno staratelj učenika dužan je da blagovremeno pravda izostanak učenika i dostavlja potpune i tačne kontakt informacije". Ovo čitam radi građana koji prate ovo razmatranje amandmana. Naš amandman koji se odnosi na ovaj član, glasi: " Učenik, roditelj, odnosno staratelj učenika dužan je da blagovremeno pravda izostanak učenika i dostavlja potpune i tačne informacije o razlozima izostanka, a ukoliko je razlog izostanka zdravstveno stanje učenika, mora se priložiti potvrda lekara nadležne zdravstvene ustanove". Mi smo hteli da u ovom pravdanju izostanaka, koje može da bude iz razloga takmičenja, sportskih aktivnosti i te obaveze koje proističu iz nekih aktivnosti učenika, značajnih za njih i za školu, su u redu, ali ono što je najčešće, to je izostanak iz zdravstvenih razloga i to mora na jedan obavezujući način i za roditelja, staratelja ili učenika da bude, a to je priloži potvrda lekara odgovarajuće zdravstvene ustanove da je gubitak časova, odnosno gubitak nekoliko dana iz zdravstvenih razloga, zakonski bi trebalo da se reguliše. U odgovoru zašto ne prihvatate ovaj amandman sa ovim dodatkom, kažete: "amandman ne treba prihvatiti, jer učenik koji je bolestan ne mora obavezno i u svakom slučaju da zatraži pomoć lekara". Ova rečenica daje mogućnost kalkulantske manipulacije dece i roditelja, što je svakodnevica i u svakoj školi. Da li je u pitanju gradivo ili popravljanje ocena ili pismeni zadaci, uglavnom učenici na odgovarajući način pred pismene zadatke, pred popravljanje ocena izostaju iz škole. Ne kažem da je to uvek njihovom krivicom, možda su te nedelje ispitivanja iz više predmeta, što podrazumeva i veći napor za decu i onda oni, da bi došli spremni i popravili ocenu, imaju opravdanje, kako ste vi rekli, gde svaki učenik, roditelj ili staratelj može da dođe da opravda i da kaže da je bio bolestan. Neću da ulazim u zdravstvene aspekte, koja su to oboljenje ili koje je to blago oboljenje koje bi jedan učenik sam trebalo da odleži dan, dva ili tri kući i da sam sebe leči, iako lekovi svih vrsta, za temperaturu ili grip, mogu da se kupe po apotekama. Kao doktor smatram da svako bolesno stanje bilo kog učenika, da li je prvi razred osnovne škole, srednje, zahteva odgovarajuću terapiju. Ovo daje mogućnost kalkulacija i ne bi trebalo na taj način privikavati, a ovo je na neki način privikavanje i uvođenje u praksu da je dovoljna reč roditelja ili staratelja da je dete bolesno. Uvek kad postoje takve mogućnosti, gde postoje tumačenja koja su fleksibilnija, to stvara mogućnost "prave manipulacije", ali kalkulacije koja nije dobra. To bi isto bilo kao kad ja ili bilo ko drugi ne bi išao pet dana na posao i rekli direktoru da smo bili bolesni, ali da smo se sami lečili. Možda nije odgovarajuće poređenje, ali to je to. Smatramo da bi trebalo u ovom delu, to je i pedagoški momenat i ne dovođenje u neugodnu situaciju razrednog starešine i škole, da se ipak ovaj deo pravdanja vezan za zdravstveno stanje učenika stavi u zakon i time daje mogućnost i ograničavanje da se taj deo zdravstvenog i bolesnog stanja zloupotrebljava na drugi način. Hvala. Koristio sam vreme poslaničke grupe.
Reč ima ministar, gospodin Obradović.
Gospodine Kneževiću, opštim aktom škole utvrđeno je vreme, odnosno u rok u kome se roditelj može pojaviti kao neko ko opravdava izostanke učenika sa nastave. Podsetiću vas samo da je tu vrlo teško, da kažem, utvrditi neka opšta pravila vezano za lekara. Ako se sećate prošle godine kada je bilo ovaj grip, virus kad je harao, kad su lekari javno upozoravali decu da mogu ostati do tri dana kući, čak da se ne javljaju lekaru, nego da budu pod nadzorom svojih roditelja, pa tek ako se slučajno desi da se pojave neki simptomi za koje se smatra da mogu biti simptomi gripa, da se onda tek konsultuje lekar, tako da je ta granica vrlo relativna i zato se opštim aktima škole utvrđuje onaj rok koji služi kao osnov kad se javlja roditelj, a posle kog roka mora doneti opravdanje od lekara. Hvala vam.
Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Ima reč gospođa Vojić-Marković. Izvolite.
Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika grupe. Upravo smo mi ovako polako i neprimetno ušli u jednu oblast koja se zove prava deteta i učenika, obaveze i odgovornosti učenika, odnosno kako su ljudi koji su gledali ovo rekli to je oblast disciplinovanja učenika. Između onog zakona iz 2009. godine, koji je bio prozvan "teror učenika" smo ušli u drugi ekstrem, i to sam u načelnoj raspravi postavila pitanje ministru, a sad bih volela da mi odgovori, pošto mi očigledno tada nije odgovorio, da li su praćeni efekti primene zakona iz 2009. godine, kada se gleda oblast izostajanja učenika sa časova, opravdanih i neopravdanih, zato što imam rezultate da su ovi efekti poražavajući i da je dve godine bačeno u vetar neko mora da odgovori zbog čega? Volela bih da dobijemo taj komentar, ministre. Meni je potpuno jasno, istraživanja kažu da u Beogradu svaki prosečan učenik srednje škole iz izostane godišnje između 150 i 200 časova, a bilo bi dobro da znamo i neki podatak, koliko otprilike imamo u Srbiji, ovolikoj kolika je onih učenika koji imaju maksimalno onih 35 neopravdanih časova, koji su, što se nas iz DSS tiče, bili sporni i 2009. godine kada je zakon usvajan? Ali moram ponovo da to kažem zato što, ne zato što sam zlonamerna, što zlurado pamtim sve što je bilo te 2009. godine, nego zato što sam prvo majka, a drugo čovek iz škole i zato što mislim da niko nema prava da se igra sa tako jednim ozbiljnim procesom kao što je obrazovanje i vaspitanje, jer su neodvojiva ta dva procesa u školi iako ovaj zakon odvaja i čak rangira koje će biti prvo koje drugo. Dakle, bilo je ovde poslanika vladajuće većine koji su tada 2009. godine i te kako hvalili kao veliki domet dat slobode učenicima tu mogućnost da imaju 35 neopravdanih izostanaka. Naravno, deca su vrlo komotno koristila to, čak roditelji komentarišu, neki su mi telefonske poruke slali - nisam preneo svom sinu, niste ni morali, zato što su se to kao legende prenosile s generacija, generacija dece koja su polazila u neki razred u srednjim školama. Dakle, prosto, šteta je napravljena, jasno mi je zbog čega se sada interveniše u ovom pravcu, ali to pooštravanje kaznenih mera, kada se tiče bar ovih neopravdanih izostanaka, ide samo u tom delu da se to vraća na ono što je bilo do 2009. godine, znači do 25 neopravdanih izostanaka. Ali, mi generalno imamo jedan problem koji se otvara i koji znam da je teško o njemu govoriti zato što je težak i za praćenje, pre svega, a taj problem se zove - šta ćemo sa opravdanim izostancima. Vi ovde u članu 112. starog zakona, odnosno to je član 13. sada, navodite obaveze učenika, menjate taj stav i kažete ovako: "učenik, roditelj, odnosno, staratelj učenika dužan je da blagovremeno pravda izostanak učenika i dostavlja potpune i tačne kontakt informacije". Prvo, DSS nikada nije bila zagovornik termina "blagovremeno", "odmah" i sličnih stvari u zakonu, zato što je to termin koji može, manje blagovremeno znači za 7 dana. Vidim da ste usvojili amandman kolege kome blagovremeno znači 8 dana, nekom će značiti 10 dana. Prosto, smatramo vrlo uputno odrediti koliko je to zakonski blagovremeno, u kom terminu roditelj, odnosno staratelj, treba da dođe u školu i opravda izostanke svoje dece. Mi smo namerno izbrisali ovde učeniku pravo, odnosno ovo što ste vi napisali da sam pravda svoje izostanke. Imali smo u vidu da postoje situacije kada dete živi samo u nekom gradu, školuje se u gradu u kome ne žive njegova porodica i njegovi roditelji i da je toj porodici teško da dođe da opravda izostanke, ali smo imali i podatak i činjenicu u vidu da vi ovog trenutka imate mogućnost da ako jednom učeniku dozvolite to, onda će i svi drugi učenici imati isto pravo. Onaj ko izostaje neopravdano, on će isto tako imati pravo u zakonu da dođe i da opravda. Nećete moći to da sprečite. Sa druge strane, šta smo mi ustvari želeli da postignemo, šta je bio naš cilj? Mi smo želeli da i roditelje i učenike i nastavnike konačno stavimo na istu stranu, kada je proces izostajanja u pitanju, da odgovornost za izostajanje u školi podele učenici, nastavnici i roditelji učenika. Vidim da vi, gospodine ministre, volite ekstreme i posle kad uđemo u ovo dalje disciplinovanje, navešću vam gde vi pravite ekstreme, ali DSS ne voli ekstreme u obrazovanju na ovakav način, zato što mislimo da se između jednog i drugog eksterma otvara strašno širok prostor u kome treba škola da živi i da iste saradnike, učitelje, odnosno profesore, nastavnike, učenike i roditelje stavi da idu ka istom cilju, da obrazovanje bude sa što većim kvalitetom i da učenici zaista shvate svoje odgovornosti. Ove tzv. kaznene mere, represivne mere koje vi volite u ovom zakonu da ovako promešate sa raznih strana iz raznih zakona, nikad nisu bile dobre u školama, pre svega što stvaraju jedan naboj, jednu energiju koja nije dobra i kaznene mere nikada nisu bile pedagoški metod koji daje rezultate u vaspitanju. Naprotiv, uvek su bile kontraproduktivne. Zato vas molim da razmislite o ovome. Vi uvek imate jako veliki broj roditelja u školi koji drži vrlo ozbiljno obrazovanje svoje dece i jako se korektno ponašaju. Naravno da postoji jedan veliki broj roditelja koji zajedno sa svojom decom, upravo rukovodeći se vašom logikom da smo mi suprotstavljene strane, pa mi branimo, kao roditelji, svoju decu od besnih profesora koje ministar ne uvažava mesecima dok štrajkuju, dakle, upravo se rukovodeći tom logikom, oni dolaze u školu i opravdavaju izostanke za koje znaju da su čista kalkulacija. Ako zatvorimo oči, mi ćemo reći – to ne postoji, ali svako ko radi, svako ko je roditelj suočio se sa tim da mu dete u jednom trenutku kaže – zašto sam stavljen u situaciju da moram da idem u školu, kada se moj drug dogovara sa svojom mamom da mu opravdava časove kada ima pismeni, kada mu se ne ide u školu itd? To je proces koji je javan, to će vam reći u svakoj školi. Zato smatramo da taj proces, prvo moramo da pričamo o tom problemu, jer taj problem je evidentan, a drugo, on se može jedino sprečiti i jedino se njemu izaći u susret onda kada korektno otvorimo taj problem i govorimo sa svim akterima vrlo otvoreno. Mi smatramo da je svakom cilj da njegovo dete što manje izostaje, jer su i deca bila najveće žrtve primene ovog zakona. Oni su nastaradali zato što su koristili pravo koje im je dato zakonom. Mada, na prvi pogled to su nastavnici, izostajali su im učenici, škola nije imala regularan proces, ali nije, deca su ta koja su stradala. Zato mi i smatramo da je vrlo važno da u ovom trenutku ovo blagovremeno prvo rešimo, da mu damo rok koliko je to dana i da zatim izbrišemo mogućnost da učenik sam opravdava svoje izostanke. Pazite koliko suprotne stvari radite u istom zakonu. Ovamo u Učeničkom parlamentu dajete mogućnost da govori o kvalitetu udžbenika iz koga deca uče, to je nešto što je njegov alat za učenje, a sa druge strane dajete mogućnost da opravdava svoje izostanke. Razmislite da li je to u redu. Smatramo da smo ponudili jako korektan amandman. Možda on ne ogovara vašem konceptu, ali smo spremni da argumente ukrstimo. Hvala vam.
Reč ima ministar. Izvolite.
Gospođo Vojić-Marković, zaista ne znam na osnovu čega i kojih argumenata i činjenica izvlačite tako krupne zaključke i o meni kao ministru i o radu Ministarstva i o politici DSS i o svim ovim aspektima kada počnete da analizirate neko pitanje. Ono što je činjenica, imali ste ministre koji su pet godina vodili ovu oblast i da su za pet godina doneli samo jedan zakon koji smo morali da menjamo 2, 3 puta. Znači, da ste imali koncept, mi bismo ga primenili. Ako ga nismo primenili, postavlja se pitanje da li ste imali koncept, jer je to pitanje od slučaja do slučaja. Taj koncept nisam video, skupština ga nije videla, možda postoji, ali nije bio predmet razmatranja u skupštini. Onda imate potpuno pravo kao poslanik da kritikujete sve ono što vladajuća većina predlaže, samo je pitanje da li ste u pravu. Ova skupštinska većina se nikada nije plašila rasprave o sadržaju zakona. Ne kažemo da smo uvek u pravu, jer po nekad praksa pokaže koliko su neka rešenja dobra ili ne. Zato i menjamo zakon, da bi bio bolji nego što jeste, jer je reč o kvalitetnom zakonu i radićemo ubuduće na sličan način. Uvek je parlament taj koji daje sud o sadržaju svakog zakona na osnovu prakse. Prema tome, predvideli smo određena rešenja kojima mislimo da ćemo rešiti probleme koji su se pokazali u toku sprovođenja ovog zakona u protekle dve godine i mislimo da je to dobro za obrazovni sistem. Razgovarali smo sa različitim partnerima. Reaguju na drugi način nego vi. U redu, to je deo života, svako razmišlja na svoj način ali videli ste i kada raspravljamo o pojedinim amandmanima i vi, poslanici, u odnosu na sadržaj, potpuno različite aspekte, ugao gledanja i opet, to je deo našeg života. Poenta je – koje je rešenje najbolje i rukovodimo se praksom, ali i konceptom većine. Hvala.
Reč ima gospođa Vojić-Marković.
Pravo na repliku. Pre svega bih prokomentarisala o konceptu. Pa, prepisali ste upravo, gospodine ministre, iz prethodnog zakona, koji je doneo ministar iz DSS ovo rešenje od 25 izostanaka. Dakle, koncept je bio jasan, postojao je zakon. Iz njega ste i sada prepisivali. Drugo, jasno je meni sa kojim partnerima ste razgovarali. Iz zakona se to vidi kao iz aviona. Sa druge strane, ti partneri su govorili u medijima mnogo više nego vi o tome šta su tražili od vas, pa smo iz novina saznali da se spremaju izmene i dopune zakona, jer su partneri sindikati u stvari. Kada niste mogli sindikatima da ponudite ono što su od vas tražili, a to su adekvatne plate,onda su onda isposlovali da dobiju ovo što je izmena i dopuna ovog zakona, naročito ovaj deo koji se tiče disciplinovanja učenika. To je potpuno jasno. To što mislim nekim čudom misli i zaštitnik građana. Znate, ne bi trebalo ali misli i zaštitnik građana i misle svi oni koji se bave ovom oblašću na način da vode računa o tome šta je dostignuće i šta moramo da poštujemo pre nego što izmenjujemo zakon. Ne bi bilo sporno to šta ja mislim za vas, ali za vas treba da bude velika stvar kada zaštitnik građanina ukazuje vama na sve ove stvari koje vam je napisao poslanik DSS. Naravno da je meni potpuno jasno da nećete prihvatiti moj amandman, niti je meni naročito stalo da kažete – evo, prihvatam amandman poslanika DSS, važno mi je da zakon kao takav izađe kvalitetniji. To što kažete da iznosim velike zaključke a ne znate iz čega, pa da čitate istraživanja, znali biste iz čega izvlačim zaključke. Ta istraživanja koja govore o mnogim stvarima su verovatno potrebna da jedan ministar čita. Pročitaću vam i ta istraživanja o kojima govorim.
Reč ima ministar.
Ministarstvo prosvete i nauke Vlade Republike Srbije nije dobilo ni jedan amandman niti bilo koju konkretnu primedbu zaštitnika građana na sadržaj zakona. U javnosti se pojavilo jedno saopštenje od nekoliko rečenica koje govori ono što govori. Voleo bih da smo i od zaštitnika građana dobili vrlo konkretne primedbe, pa da onda razgovaramo o tome šta je sadržaj tih primedbi, da bi jednostavno znali šta je to što smo uradili, a što dovodi u pitanje pravo deteta na obrazovanje. Čini mi se da je pravo na obrazovanje prvo i osnovno pravo, a ako neki deo zakona nije dobar Vlada i Ministarstvo su u obavezi da predlože odgovarajuće izmene. Sem saopštenja u nekoliko rečenica, nismo dobili ništa. Naprotiv, tražili su od nas svu dokumentaciju, pa oni da vide. Izvinite, mi smo apsolutno odgovorni i prihvatamo i kada smo u pravu i kada nismo u pravu da smo odgovorni za to što jeste, a onda bi bilo ko kada govori o ovoj temi trebao da konkretno kaže na koji način se smatra da nešto nije dobro i zbog čega. Što se tiče istraživanja, molim vas, navedite mi koje istraživanje, koji uzorak, ko je radio, da znamo da li su radile kompetentne osobe ili je to deo marketinga pojedinih udruženja ili nešto treće. Hvala.
Replika, gospođa Vojić-Marković.
Hvala vam što sam dobila pravo na repliku. Oko amandmana zaštitnika građana, volela bih da je gospodin Saša Janković sa svojim timom uradio te amandmane o kojima je govorio na Odboru za zaštitu prava deteta. Naime, znate da takvo telo u skupštini Srbije postoji i da je njegov zadatak da se bavi zakonima koji dolaze, a koji pokrivaju oblast prava deteta. Na kraju krajeva, gospođa Đukić-Dejanović je verovatno mogla da vas upozna, pretpostavljam da jeste, da vas je upoznala sa tim što je tada rečeno na Odboru, ona je predsednik tog odbora i predsednik skupštine. Bilo bi malo drugačije i verovatno bi ti naši amandmani bili drugačije tretirani ako bi bili slični tim amandmanima gospodina Saše Jankovića, jer je očigledno da je neko ko je jedno nezavisno regulatorno telo ima veću težinu nego poslanici koji to govore u skupštini. Mislim da će sutra biti izveštaja gospodina ombudsmana ovde u parlamentu, pa ću govoriti i o tome zato što mislim da je neozbiljno da neko ko treba da se bavi zakonitošću ne napravi te amandmane. Naravno, niti nameravam da ga branim niti da govorim u njegovo ime, amandmana i nema i to je ono što nedostaje, ali su ovde amandmani koje smo mi podneli. Dostaviću vam jedan impozantan spisak istraživanja koje sam imala da vidim i koje pretpostavljam da su videli i vaši saradnici, pošto su klimali glavom dok sam govorila o nekim stvarima. Zato mislim da jesu kompetentni ljudi jer se ni profesionalno ne bavim nekompetentnim ljudima. Hvala vam.
Reč ima ministar ponovo.
Voleo bih da smo bili u situaciji da čujemo šta zaštitnik građana misli o ovom zakonu sa stanovišta amandmana. To nismo dobili. Imamo informaciju da je predstavnik zaštitnika građana imao nameru da dođe na Odbor za prosvetu, ali nije dobio poziv. Mi u Vladi o tome ne odlučujemo. Hvala vam.
Reč ima gospodin Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedavajući, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo državni sekretari, dame i gospodo narodni poslanici, sticajem okolnosti dosta mojih dobrih prijatelja radi u prosveti. Oni su profesori i vole svoj posao. Često mi kažu da su vrlo nezadovoljni kada ne mogu da rade kada se štrajkuje i kada ne mogu da daju pun doprinos vaspitanju mladih generacija u zemlji, ali oni zaista vole svoj posao koji rade. To mi kažu, a to vidim i iz njihovog ponašanja i onda sa njima često razgovaram oko zakona o obrazovanju. Sticajem okolnosti, po nešto o obrazovanju znam i ja, ne samo iz razgovora sa ljudima, već malo ću napraviti jednu retrospektivu šta smo mi sve kao eksperiment imali kada je reč o obrazovanju u ovoj zemlji. Rođen sam 1965. godine i pošao sam u prvi razred 1972. godine. Onda sam bio žrtva jednog eksperimenta koji se zove usmereno obrazovanje i, poređenja radi, tada, pre nekoliko desetina godina, kada sam pošao u prvi godinu srednje škole, 1981. godine, moglo je da se napravi 25 neopravdanih izostanaka. Onda je nekom uredbom, nekim zakonom i nekim podzakonskim aktom, doneta odluka da učenik može da napravi stotinu neopravdanih izostanaka i da ne bude isteran iz škole. Govorim o godini 1981. i 1982. Onda smo imali razne oscilacije u Zakonu o obrazovanju, da bi na kraju to usmereno obrazovanje bilo ukinuto i nađen neki nov način srednjeg školovanja dece u Srbiji, da bi konačno, imali posle u vreme višestranačja, nekoliko zakona o obrazovanju, izmena i dopuna Zakona o obrazovanju. Primera radi, samo DS je od uvođenja višestranačja, bila u periodu od 2000. do 2003. u prilici da odlučuje o upravljanju ovom zemljom, o načinu obrazovanja, o tome kako će se mladi ljudi u ovoj zemlji obrazovati. Ali primera radi, a istine radi, u ovoj sali nema političke stranke, koja na ovaj ili onaj način, nije mogla da da svoj doprinos obrazovanju. Neke političke stranke su čak imale i ministre obrazovanja, koji su upamćeni po raznim eksperimentima, po raznim činjenicama, po mnogom činjenju, po nečinjenju. Imali smo prilike da imamo za vreme mandata tih političkih stranaka, tog ministra, samo jedan Zakon o obrazovanju, neki su ga kritikovali kao vrlo štur, neki su ga kritikovali kao vrlo loš, neki su za njega glasali. Imali smo prilike da raspravljamo o Zakonu o obrazovanju, za vreme ove vlade, da vidimo šta ne valja u ovom zakonu i da to probamo da popravimo amandmanima. Meni je žao što nismo dobili primedbe Zaštitnika građana, kada je reč o amandmanima na ovaj zakon. Ali je činjenica, da kada razgovaram sa svojim prijateljima koji su profesori, oni mi kažu da se prilično promenilo vreme kada smo mi, koji sedimo, većina nas u ovoj sali, išla u školu i današnje vreme. Jer danas je vrlo teško učenika isterati iz škole. Danas profesori dolaze u situaciju da se plaše svojih učenika, jer mogu da im prete. Danas, ne po zakonu, danas se, da ne govorim šta je bilo po onom zakonu, kada me već vučete za reč, kada je ukidana Darvinova teorija, da ne pričam šta je bilo po onom zakonu, kada su mnoge negativne pojave obeležile obrazovanje i vaspitanje mladih ljudi. Prema tome, lično mislim da, kada je reč o obrazovanju, uvek valja slušati, pre svega struku, sindikate, prosvetne radnike, ljude koji te zakone svakodnevno primenjuju, da je vrlo važno uvažiti sve argumente koje struka daje. Lično mislim da ovde postoji dobra namera da se ovim amandmanima otklone određene nepravilnosti i negativne pojave koje smo uočili u prošlosti. Vidim dobru nameru Ministarstva da se školi vrati ugled da se izgradi sistem obrazovanja koji će vaspitavati ljude, koji će sutradan morati da pokažu šta znaju, a ne koga znaju, da će na osnovu toga šta znaju moći da dobiju posao, a ne na osnovu toga koga poznaju, ali pre svega će omogućiti ljudima koji vole svoj posao, a to su prosvetni radnici koji vaspitavaju ove generacije koje dolaze, da ih vaspitavaju da se u ovoj zemlji nagrađuje rad, da se nagrađuje angažovanje na radu, da se nagrađuje znanje a ne da se nagrađuje način da se eskivira rad, da se eskivira odgovornost, da se izbegne da se, da se pokaže šta se zna, i na kraju, vratiće dostojanstvo profesorskoj profesiji. Zato bih ja podržao sve ove zakonske predloge i još jedanput izrazio … Molim? (Vjerica Radeta sa mesta: Samo jedan je na dnevnom redu.) Govorim o amandmanima i zakonu. Amandmani su takođe zakonski predlozi. Te zakonske predloge, neke ne bih podržao i ne bih ni glasao za njih, a neke ne razumem. Sa druge strane, razumem predloge ministarstva. (Vjerica Radeta sa mesta: O kojem amandmanu pričate?) (Predsedavajući: Molim vas, nemojte ometati govornika. Hvala.) Zato vam kažem, uvek je važno saslušati šta kaže struka. Uvek je važno pogledati malo unazad šta je ko imao prilike da uradi kada je upravljao ovom zemljom i vladao ovom zemljom, u zavisnosti od toga kako je shvatao vlast. Važno je pogledati i kroz šta je sve prošlo obrazovanje u Srbiji u poslednjih 50 godina, pa ćete videti da smo ovde gde jesmo i zbog nekih loših zakonskih rešenja i zakonskih predloga. Zahvaljujem vam se.
Hvala. Gospođa Donka Banović o amandmanu. Izvolite.
Samo sam htela malo da se osvrnem na diskusiju kolege, a Boga mi i ministra. Obojica su izjavili da bi oni vama voleli da su dobili konkretne amandmane od Zaštitnika građana. Pretpostavljam da biste najviše voleli da ste vi u Ministarstvu primili konkretno amandman na taj i taj član od Zaštitnika građana. Ta vrsta pismenog amandmana nije došla do poslaničkih grupa i do ministarstva očigledno. Međutim, u Skupštini postoji Odbor za prava deteta. Ranije je to bio pododbor, pa je izmenama Poslovnika to sada Odbor za prava deteta. Mogla bih da kažem da je to, po svom sastavu, možda i najozbiljniji odbor u Narodnoj skupštini. Predsednik Odbora je predsednica Narodne skupštine. Svi potpredsednici Skupštine po zadatku, automatski, odnosno kako je Poslovnikom i definisano, su članovi tog odbora, i plus, ima poslanika iz svih poslaničkih grupa. Na poslednjem sastanku tog pododbora je sednici prisustvovala i gospođa Tamara Lukšić-Orlandić, koja je zamenik Zaštitnika građana za prava deteta. Ona je na tom odboru usmeno, doduše, ali su tu bili poslanici, iznela zamerke i primedbe na ovaj predlog zakona. Prosto taj odbora ima taj jedan jedini zadatak, da prati da se slučajno ne narušavaju, kroz naše zakonske predloge, zakoni koji se tiču prava deteta. Neki poslanici su onda, ne znam da li je još poslanika, te njene primedbe pretočili pismeno u amandmane. Mislim da bi vaša pozicija verovatno bila lakša, da ste od Zaštitnika građana dobili to. Mi poslanici nekada ne možemo da očekujemo da dobijemo gotove amandmane, ali čujemo primedbe i to pretočimo pismeno. Mislim da to nije neki razloga da ne shvatite ove naše amandmane ozbiljno. To je jedna stvar. Druga stvar, ovo što je moj uvaženi kolega rekao, ja sam 63. godište, a čini mi se da je on 65. godište, kako je bio žrtva jednog sistema obrazovanja. Sebe stvarno ne mogu da smatram. Išla sam u usmereno obrazovanje i završila sam biološki smer.Po srednjem školskom obrazovanju sam pomoćni istraživač u biologiji. Smatram da je taj smer bio veoma kvalitetan. Toliko je bio kvalitetan da sam posle njega nastavila da studiram jezike. Ne mogu da kažem da je ta epizoda u obrazovanju u ondašnjoj Jugoslaviji, odnosno u Srbiji bila možda najsjajnija, ali da su ljudi koji su se obrazovali i u tom srednjem usmerenom obrazovanju, imali zavidne karijere. Ne bih volela da čitavu jednu generaciju rođenih 60-ih godina, sa ove govornice čuju da ih mi smatramo žrtvama, a i sebe da smatramo žrtvama. Ne. Hvala.
Ovo je vreme predviđeno i za diskusiju ovlašćenog predstavnika i za diskusiju poslaničke grupe? (Jeste.) Reč ima ministar Žarko Obradović.
Želim samo da kažem nekoliko rečenica. Nismo dobili u pismenom obliku ništa od Zaštitnika građana. To jeste činjenica i šteta je. Ako su poslanici deo svojih izlaganja, odnosno amandmane koje su uputili na izmene i dopune ovog zakona, ako sadrže primedbe Zaštitnika građana, možda smo mi izašli u susret tim zahtevima. Prihvatili smo 12 amandmana. Dozvolite mi da kažem. To je sada relativna stvar. Ako nešto nije napisano, to je stvar tumačenja. Ako je stvar tumačenja, onda može biti ovako i onako. Prema tome, pustite i dozvolite da vam kažem, prihvaćenoj e 12 amandmana. Mi smo juče predložili još osam amandmana Odboru da budu prihvaćeni kao amandmani Odbora. Žao mi je što pomoćnik Zaštitnika građana juče nije bio na Odboru. Oni članovi koji su juče bili na Odboru su videli da postoji dobra volja da se svaki amandman prihvati. Još jedanput kažem, nismo uticali mi iz Vlade i ministarstva na to, ko može biti pozvan na sednici Odbora. Zašto Zaštitnik građana nije pozvan na sednicu Odbora? To treba pitati. Ako se već pozivate na jedan odbor, treba reći istinu na drugom odboru, Odboru za prosvetu. Juče je atmosfera bila sjajna i radna. Glasalo se za ovih osam amandmana koji su prihvaćeni kao amandmani Odbora. Mislim da između poslaničkih grupa uopšte nije bilo razlike po, kako bih rekao, partijskoj pripadnosti u odnosu na zajedničku želju da te amandmane prihvate. Svi su prihvaćeni jednoglasno. Da smo juče čuli nešto novo, prihvatili bi i to. Nismo, kako bih rekao, van toga da prihvatimo, ali treba znati o čemu je reč. Hvala.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za prosvetu je podneo amandman na član 15. Predstavnik predlagača je prihvatio amandman. Za reč se ne javlja niko. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Reč ima gospođa Radica Jocić.
Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika, kao i ono malo pre. Kolega Vlada Milojković podneo je amandman na član 15. Predloga zakona u kome je tražio da se u članu 15. stav 3. reč: "blagovremeno" zameni rečima: "u roku od 15 dana". Naravno, amandman se odnosi na opravdavanje ili pravdanje izostanaka, o čemu već izvesno vreme govorimo. U obrazloženju za odbijanje amandmana stoji da amandman ne treba prihvatiti iz razloga što isti ne bi bio u skladu sa članom 41. Zakona o osnovnoj školi, kojim je definisano da je roditelj dužan da pravda izostanak učenika najkasnije u roku od osam dana". Dolazim u situaciju da moram da postavim pitanje zašto onda i u ovom predlogu zakona ne stoji umesto reči: "blagovremeno" – rok od osam dana? Onda bismo izbegli ove amandmane i kolega iz poslaničke grupe pre nas i kolega iz DSS-a i naše. Znači, bilo bi jasno definisano koliki je rok za opravdavanje izostanaka. Inače, skrenula bih pažnju da su izostanci jedna veoma teška i bolna tema, što se tiče obrazovanja, kao i da najveći broj izostanaka pravi jedan do dva posto učenika a da svi ostali redovno pohađaju nastavu. Preko 90% učenika najčešće ima primerno vladanje dok je samo mali broj učenika problematično. Ali, nije mi jasno zašto zakon u članu 112. kaže da je dužnost učenika da redovno pohađa nastavu i izvršava školske obaveze, a onda mu u drugim članovima dozvoljava, bez obzira da li je to 35, 25 ili ne znam već koliko, da pravi neopravdane izostanke? Malo pre sam pomenula među poslanicima jedan primer kad učenik koji je inače odličan, u maju mesecu dođe u situaciju da kaže da njemu njegov razredni starešina dozvoljava pet neopravdanih izostanaka i kaže: "Ja neću da mi oni propadnu". Mislim da dozvoljavanje, bez obzira kolikog broja neopravdanih izostanaka, stvarno ne doprinosi kvalitetu nastave. Da bi nastava bila kvalitetnija, moramo sve da učinimo da broj izostanaka bude što manji. Jer, izostajanje dovodi i do poremećaja u ponašanju. Mnogi stručnjaci čak smatraju da koreni delikvetnog ponašanja počinju sa izostajanjem sa nastave, a to kasnije dovodi do raznih neuspeha u životu. Izostajanje nikako nije, bez obzira koliko smo novih zakona i izmena i dopuna doneli u poslednje vreme, stičem utisak da izostajanje nikako nije regulisano kako treba, da neće olakšati rad prosvetnim radnicima,što mislim da je bio cilj samog ovog predloga zakona za izmenu i dopunu. Hvala.
Pre nego što pređemo na amandman na član 17, obaveštavam narodne poslanike da ćemo na osnovu člana 87. produžiti danas rad i da ćemo preći i na sledeću tačku dnevnog reda a to je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje u pojedinostima, tako da ćemo danas završiti i sa tim zakonom. Radićemo bez pauze, obzirom da smo počeli u 12,00 časova. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marija Bugarčić, Nebojša Ranđelović, Bojan Đurić i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa Dimitrijević.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, amandman poslaničkog kluba SRS na član 17. Predloga zakona podnet je s namerom da se zakonom obezbedi obavezno uključivanje roditelja ili staratelja učenika u vaspitno-disciplinski postupak koji vodi škola, ako učenik učini teže povrede obaveze učenika ili povrede zabrane iz člana 44. i 45. osnovnog zakona. Predlagač je definisao da je potrebno prisustvo roditelja samo u trenutku kada se učenik saslušava ili daje svoju pismenu izjavu. Mi smo amandmanom predložili da prilikom vođenja čitavog postupka mora biti prisutan roditelj. Smatramo da je prisustvo roditelja neophodno, s jedne strane, da pojedini učenici ne bi bili oštećeni i to u slučaju kada se radi o većem broju učenika koji su učinili teže povrede obaveza, imamo takve slučajeve, ili povrede zabrane bilo koje diskriminacije, nasilja ili zlostavljanja. S druge strane, s obzirom na to da škola pored obrazovne ima i vaspitnu ulogu, mi iz SRS smatramo da prisustvo roditelja tokom čitavog postupka može dati još jednu korist, a to je da roditelj potpunije sagleda pojedine osobine svog deteta za koje nije mogao da zna ili da ih primeti kod kuće, jer se deca drugačije ponašaju u kući a drugačije u društvu svojih vršnjaka u školi. Roditelj bi tada dolazio u kontakt sa psihološko-pedagoškom službom škole, što bi bilo od koristi, da učenik opet ne učini neku povredu, tj. da se greška u nekoj narednoj školskoj godini ne bi ponovila. Ovaj amandman SRS nije prihvaćen, uz obrazloženje da je prihvaćen drugi amandman kolege Mihajlovića i mi to pozdravljamo, jer vidimo da su razmišljanja u pravcu da i roditelji treba da budu što više uključeni, ali ovako kako je usvojen amandman, opet se prisustvo roditelja podrazumeva samo u trenutku saslušavanja i davanja pismene izjave. Tu se potreba za prisustvom roditelja u daljem postupku završava. Zbog toga smo mi tražili da se prihvati amandman poslaničkog kluba SRS, kako bi se obezbedilo prisustvo roditelja i nakon toga. U prilog svemu ovome dodaću da i osnovni zakon potencira uključivanje roditelja. Tako, u članu 3. osnovnog zakona piše: "Sistem obrazovanja i vaspitanja svojom organizacijom i sadržajem obezbeđuje i: efikasnu saradnju sa porodicom, uključivanje roditelja odnosno staratelja radi uspešnog ostvarivanja postavljenih ciljeva obrazovanja i vaspitanja". Zatim, član 113. osnovnog zakona predviđa učešće roditelja i u stavu 1. piše, između ostalog: "Škola je dužna da uz učešće roditelja odnosno staratelja učenika pojača vaspitni rad aktivnostima u okviru odeljenske zajednice, stručnim radom odeljenskog starešine, pedagoga, psihologa, posebnih timova, a kada je to neophodno, da sarađuje sa odgovarajućim ustanovama socijalne odnosno zdravstvene zaštite na promeni ponašanja učenika". Kada sve ovo uzmemo u obzir, ne vidim razlog da amandman na član 17, koji je podneo poslanički klub SRS, ne bude prihvaćen. Zahvaljujem.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Željko Tomić. Niko se ne javlja za reč. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Reč ima gospođa Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, poslanička grupa NS je podnela amandman na član 17. koji glasi: "U vaspitno-disciplinskom postupku učenik mora biti saslušan i dati pisanu izjavu, a ako je maloletan, postupak se vrši u prisustvu roditelja ili staratelja. Roditelj ili staratelj potpisom potvrđuje prisustvo". Ovo je jedno osetljivo pitanje u prosveti i obrazovanju. Svesni smo vremena u kom živimo i mogu reći da svako vreme nosi svoje breme. Naša prva obaveza je da vaspitamo naraštaje koji dolaze iza nas, jer su oni na ovaj svet došli ne svojom voljom nego našom voljom i mi prema njima imamo obavezu, a njihova prava o kojima svi ovde rado govorimo i sa kojima se, kada su u pitanju dečija prava, bojim se mnogo više koketira nego što se stvarno radi, proizilaze, pre svega, iz obaveza i dužnosti. To je ono što mi njih moramo naučiti. Ovde je nešto što uređuje problematično ponašanje učenika. Ja sam neko ko dolazi iz prakse, usput sam i roditelj pa na svu sreću mogu da vam kažem da to nisu česti slučajevi. Na našu veliku žalost, ponekad, za takvu decu škola učini više nego roditelji. Iz sopstvenog iskustva ću vam reći da, kada sam imala drastičan vaspitni problem sa učenikom, prvi kontakt sa roditeljem mi je uvek ukazivao da je roditelj mnogo veći problem. To je praksa iza koje stojim kao neko ko je 25 godina proveo za katedrom. Dakle, smatrali smo da baš ovaj deo u zakonu treba najpreciznije urediti, da školu, kao instituciju, treba zaštiti da sačuva svoje dostojanstvo i uticaj, najvažniji uticaj. Prosveta je jedan od tri sveta stuba svake države i beskrajno navijam za misiju prosvetnih radnika, koja uvek ide zajedno vaspitanje i obrazovanje. To su dva nedeljiva procesa. Ponekad nam se dešavaju ove ekstremne situacije. One zakonom moraju biti uređene. Mora biti zaštićena škola, mora biti zaštićeno dete, mora biti zaštićena budućnost. Zakon tu mora preventivno da deluje, da bi oni koji slučajno žele ili su navedeni na bilo koji način da se o njega ogreše, na vreme znali da to ne treba da čine. Usput, mnogo se govori o tome šta je trebalo da se uradi, šta je još moglo da se popravi. Ovaj zakon može da se popravi. Moramo mi mnogo toga da popravimo. Moramo mi prvo sebe da popravljamo svi zajedno svagde, da bi ovoj deci koja treba da naslede od nas breme o kom sam govorila i koje nije nimalo lako, bar malo olakšali. To je naša dužnost. Ne vidim, zaista, dovoljne napore društva, pa i tu neka Ministarstvo prosvete malo samo porazmisli. Sugerišem da maloletnici, ovde govorimo o srednjoškolcima, ne treba da izlaze uveče u jedanaest i vraćaju se kući u pet. Tu, doduše, škola nema velike ingerencije ali roditelji imaju. Celo društvo o tome mora da razmisli, prvo sa zdravstvenog stanovišta, o kom niko neće ni na jednom mediju da govori, a znamo šta to znači. Samo da se ugledamo na te zapadne demokratije, ako već ka njima hrlimo u Evropu, recimo u Nemačkoj onaj ko je maloletan posle osam sati uveče ne može da bude u gradu bez roditelja ili staratelja. To se kažnjava. Dakle, o tome, samo jednim ovako drastičnim članom koji bi, bog zna kako, promenio mnogo bi se toga doprinelo celom društvu. Dakle, ono što se tiče prihvatanja, odnosno neprihvatanja našeg amandmana, mogu da kažem, zahvaljujem gospodinu ministru, prihvatio je možda celishodniji amandman. Nadam se da će ovaj član dati neki rezultat u praksi. Hvala vam.
Izvolite gospodine ministre. Ministar Žarko Obradović ima reč.
Hvala koleginici Đerić ali i koleginici Dimitrijević na onome što je malopre rekla. Želim da povodom ovog člana 17. pošto je bilo više amandmana na ovaj član 17., da kažem zašto mi neke od ovih amandmana nismo prihvatili. Razlog je sadržan u obrazloženju. Smatramo da predloženi amandmani jesu, apsolutno, na liniji onoga što očigledno svi želimo da vrlo precizno definišemo ovu oblast, odnosno ovo pitanje. Prihvatili smo amandman narodnog poslanika kolege Miletića Mihajlovića, kojim je, po našem mišljenju, preciznije definisanoda u vaspitno-disciplinskom postupku učenik uz prisustvo roditelja, odnosno staratelja, kao i svi ostali učesnici i svedoci u postupku, moraju biti saslušani, s tim da se može dati pismena izjava. Takođe, skraćeni rok za pokretanje vaspitno disciplinskog postupka na 30 dana, kako bi se omogućilo izvršavanje obaveza ustanova propisanih članom 113. stav 1. Zakona, pojačan vaspitni rad i koji se mora preduzeti pre nego što se učeniku izrekne vaspitno-disciplinska mera, član 115. stav 3. Zakona. Prihvaćenim amandmanom određeno lice koje pokreće postupak, to je direktor, i povećan je nivo zaštite prava deteta. Ovo sam vam pročitao obrazloženje nas iz Ministarstva. Sada se vraćam na suštinu ovih izmena. Ako se sećate šta smo govorili pre nekoliko dana, deo kritike koju ste vi poslanici uputili nama, predlagaču, Vladi, nama iz Ministarstva jeste baš bio, čini mi se, vezan za onu odredbu koja je stajala u tekstu izmena i dopuna – da učenik mora biti saslušan. Sad smo utvrdili da može. Čini mi se da je to bila primedba nekoliko poslanika različitih, možda je i to bio deo ovog razgovora koji ste vi imali u ponedeljak ujutro sa predsednicom na Odboru za ravnopravnost deteta, bar sudeći prema onome što sam čuo od potpredsednice. Znači, evo vidite da smo mi izašli u susret tome, kao što smo izašli u susret i sa pitanjem oko obaveza učeničkog parlamenta. Mi smo predložili Odboru juče da se briše taj član 13. zakona, kao što smo i predložili, s obzirom da je bila kritikovana reč "blagovremeno", a možda nisu dovoljno svi upoznati. U Zakonu o osnovnoj školi stoji da je to osam dana, onda smo mi predložili juče Odboru da to bude amandman Odbora i da se onda potvrdi taj rok od osam dana, vezano, takođe, za ovaj sadržaj zakona. Ovo vam govorim da bi znali da, pošto je bilo više amandmana na ovaj član 17. Mi smo prihvatili amandman kolege Miletića Mihajlovića, ali smo nastojali kroz druge amandmane da ovaj zakon unapredimo preuzimajući i delove amandmana nekih koje ste vi, kao narodni poslanici, predložili nezavisno o kojoj poslaničkoj grupi je reč, kada smo ocenili da to unapređuje sadržaj ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj kolega Srboljub Živanović podneo je amandman na član 17. ovog zakona. Mogu da primetim da na ovaj član zakona ima negde sedam-osam amandmana, koji su, manje-više, slične sadržine i tretiraju jednu te istu materiju. O dobrom delu ovoga je govorio, u ovom prethodnom izlaganju, gospodin Žarko Obradović, ministar prosvete. Međutim, ovde takođe moram da primetim da se amandman gospodina Srboljuba Živanovića razlikuje od svih ostalih amandmana i da je njega svakako trebalo prihvatiti, jer bi on u pravom meri otklonio sve probleme koji mogu da jave prilikom uzimanja izjave i pravdanja izostanaka i vođenja, pre svega, vaspitnog disciplinskog postupka. Gospodine ministre, vi morate biti svesni da nije uvek moguće uzeti izjavu od roditelja, odnosno staratelja, odnosno učenika koji je punoletan i nije moguće njegovo saslušanje iz razloga što ima, evo ministar me ne sluša, a vrlo je važno. Gospodine Obradoviću, vrlo je važno da vidite ovaj amandman. Vi ste ovde naveli – amandman se ne prihvata iz razloga koji su navedeni u amandmanu 24. Kad pogledamo amandman 24 on se poziva na ovaj amandman Miletića Mihajlovića, o kome ste govorili. Nije sporno ono što ste vi govorili. Pogledajte dobro, recimo, ovaj amandman pod rednim brojem 24. a to je amandman grupe narodnih poslanika iz LDP, poslednji pasus, u disciplinskom postupku učenik mora biti saslušan i dati sam izjavu. Isto tako, pogledajte amandman pod rednim brojem 6. prihvaćenih amandmana Miletića Mihajlovića, svedoci moraju biti saslušani i moraju dati pismenu izjavu itd. Sada, amandman koji je podneo gospodin Živanović ne negira sve ovo o čemu se ovde radi, šta ovo stoji. Samo joj razjašnjava situaciju šta će se desiti ako nije moguće saslušati učenika i roditelja i uzeti njihovu izjavu. Verujte mi, iz prakse odlično to znam i to vrlo često nije moguće. To je karakteristično, pre svega, u srednjoj školi. Upišu se učenici u prvi razred srednje škole, pođu nekoliko dana, deset dana, mesec dana, nije ni važno koliko, uzmu potvrde da su redovni učenici, te potvrde im služe za razne stvari, za dečije dodatke, za gradski prevoz, za porodičnu penziju, već nije bitno za šta, jer ima mnogo stvari i više se ne pojave. Naravno, takvog učenika koji se ne pojavljuje do kraja školske godine, moramo sankcionisati na taj način što će mu prestati status redovnog učenika. Da bi se to desilo, a i on je sam svestan, on je sam sebi taj status propisao time što ne dolazi u školu. Da bi se to realno desilo, mi moramo uzeti njegovu izjavu. Kako ćemo uzeti njegovu izjavu kada ga nigde ne vidimo, da li treba da ga jurimo, da izigravamo policajca i o tome se ovde govori u ovom amandmanu. Doduše, ja nisam član Odbora za prosvetu, mada sam prosvetni radnik, nije važno, ali mislim da, gospodine ministre, niste možda dobro uradili što niste prihvatili ovaj amandman, on ne zadire u sve ove amandmane, već je ovo samo jedna nadgradnja na ovaj amandman. Hvala.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman. Na član 17. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Ovaj naš amandman se isto odnosi na ovaj član 17. o kome smo do sada diskutovali i gde je praktično u odgovoru Vlade u odbijanju svih ovih amandmana obrazloženje koje se poziva na amandman kolege Miletića Mihajlovića, a koji je prihvaćen. Da ne bih čitao amandman u celini, uglavnom, naš amandman se malo razlikuje od ovih amandmana, a u kom delu? U ovom delu, u članu 17. u stavu 3. gde se govori o vaspitno-disciplinskom postupku, gde se kaže da se on pokreće najkasnije u roku od 60 dana, da treba da budu saslušani svi potrebni i relevantni učesnici i da se donosi na kraju rešenje. Amandman kolege Miletića Mihajlovića jeste u delu prihvaćen, jer smo mi u našem amandmanu, pored toga što smo tražili da se ovaj rok od 60 dana skrati na 30 dana, dodali i rečenicu, jer smo smatrali i u celom ovom stavu i u ovim prethodnim amandmanima, pažnja je data na pokretanje disciplinskog postupka, na učesnike i ko pokreće. Uopšte, u ovom stavu nema vremenakada će i u kom roku da se završi taj vaspitno-disciplinski postupak. Mi smo u našem amandmanu u stavu 3. pored toga što smo tražili da se rok od 60 dana smanji na 30 dana, dodali i rečenicu da – postupak mora biti završen pre kraja tekuće školske godine. Možda to izgleda ili je Vlada i donosioc ovog zakona smatrao da je logično da će postupak da se završi u toku školske godine, ali mi smatramo da to treba u ovom stavu i da stoji napisano da je rok okončanja disciplinskog postupka školska godina. Zašto? Zato što u praksi može da se dogodi iz raznoraznih razloga, svesni da se disciplinski postupak prolongira i po završetku godine, a takve stvari se i potencijalno, pogotovu u slučaju tih težih prekršaja koji mogu da se dogode, da u tom slučaju on bude obesmišljen ako se završi školska godina i bude taj disciplinski postupak nedovršen ili okončan maltene u letnjim mesecima. Smatramo da je trebalo u ovom stavu dodati još rečenicu okončanje, vremenski period, a to je školska godina kao krajnji rok da se okonča ovaj vaspitno-disciplinski postupak. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Poštovana predsednice, gospodine ministre i saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, ovde imamo zaista više amandmana na ovaj član, koji je svakako veoma važan u onome što jeste uloga škole u odnosu na učenike koje bi trebalo privoleti da redovno pohađaju nastavu i reč je o jednom postupanju škole kako da to učini. To je veoma složeno pitanje koje se uvek pojavljivalo u praksi – na koji način ta pitanja regulisati? Zaista nemam razloga niti nameru da glorifikujem bilo koje rešenje. Sticajem okolnosti dogodilo se da je prihvaćen moj amandman. Čitao sam i druge amandmane koji su po meni takođe više ili manje prihvatljivi i sa kojima se saglašavam. Za svaku je pohvalu da narodni poslanici aktivno učestvuju u raspravi i načelno, a i podnošenjem amandmana u cilju nalaženja najboljih rešenja. Dakle, mislim da niti je mogla Vlada, prva Vlada posle 2000. godine, da donošenjem Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja reši na najbolji mogući način sva pitanja koja su u domenu tog zakona, odnosno ovog zakona, niti nadalje kroz izmene i dopune je to mogla sledeća Vlada Vojislava Koštunice niti mislim da će ova aktuelna Vlada čiji je ministar prosveta i nauke, gospodin Obradović, rešiti na najidealniji način sva ova pitanja. Po meni je mnogo važno da aktuelni ministar prosvete i nauke, posle jednog perioda od 2009. godine na ovamo, je našao razlog da ponudi izmene i dopune ovog zakona u cilju poboljšanja svih ovih rešenja koja su prethodna data, a koja su se pokazala možda neadekvatnim ili je praksa potvrdila da nisu najbolja rešenja koja treba da regulišu sva ova pitanja. Ovde se pokazuje jedna fleksibilnost, jedno sagledavanje da jedan zakon ne može da bude idealan i to bi trebalo da bude zaista pravilo. Mislim da ne bi bilo loše da posle godinu dana ponovo mi dođemo ovde i da ponovo sagledamo kroz izmene i dopune ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Čak i ovaj član 117. da ponovo bude podvrgnut sagledavanju i pokušajima da se poboljšaju ta rešenja. Naravno da je ovde veoma složeno pitanje kada je reč o izostajanju učenika i kada je reč o sankcionisanju takvih postupaka i treba težiti onome što je pedagoška praksa, a to je uključivanje u ovaj proces i roditelja i učenika i nastavnika, odnosno škole, znači kao tog pedagoškog trougla, i ta stalna komunikacija u tom trouglu kako bi se na najbolji način snimila situacija i došlo do odgovarajućeg rešenja. Po meni je mnogo važno da se roditelj zaista u pravom smislu uključi u ova pitanja. Mada je to stvar i njegove volje i zainteresovanosti, nažalost, jer i to je vrlo često pod znakom pitanja. Dakle, ja sam imao, iz prakse sada govorim, jer sam i ja radio u prosveti i kao nastavnik i kao direktor, situaciju da mi je roditelj govorio – nemoj da dozvoliš da kada se bude išlo na matursko veče da deca idu kolima. Ja sam odgovorio – ja sigurno ključeve od svojih kola neću dati učeniku ni jednom, prema tome, nisam ja vlasnik ni tih ključeva, ni automobila, to moraš sam da rešavaš itd. Ovaj primer ilustruje zapravo pokušaj nekih roditelja, naravno, da ne generalizujem, da se svi problemi koji se pojavljuju u tom procesu prebacuju na školu. Škola, naravno, da nije subjekt koji je isključivo nadležan za vaspitavanje, čak i za obrazovanje učenika, već je to sigurno jedna složenija relacija koja treba da se ispuni saradnjom između različitih subjekata. Drugo, mi ne možemo da pretendujemo na nalaženju takvih rešenja da će škola kao vaspitno-obrazovna ustanova biti jedino mesto i idealno mesto za realizaciju svih ciljeva i zadataka koje treba da se ostvare u procesu obrazovanja i vaspitanja. Nadalje, škola ne može da bude drugačije od društva i od države kakvo je već to društvo i kakva je ta država. Mi se nalazimo u tom procesu trancizije, nalazimo se u procesu traganja za mnogim rešenjima, nalazimo se u procesu menjanja svesti po mnogim pitanjima i mi sami primećujemo zapravo da nismo dostigli određen stepen odgovornosti i svesti po mnogim pitanjima kompletno kao društvo. Zapravo, u tom procesu približavanja EU postoji ta težnja menjanja te svesti, a dok svest ne promenimo mi često i zakonima, koje donosimo na papiru, ne možemo da dosegnemo taj nivo. Dakle, zaista duboko cenim ono što su pokušaji narodnih poslanika, bez obzira da li pripadaju opoziciji… Koristim vreme ovlašćenog predstavnika, pa molim predsednicu da to uvaži. Dakle, duboko cenim pokušaje svih poslanika, bez obzira da li su iz pozicije ili opozicije, da kroz amandmane i kroz raspravu poboljšaju ovaj zakon. Ali, naravno, moram da konstatujem da sa druge strane ministar sa svojim saradnicima pokazuje veliku fleksibilnost i da je prihvatio 11 amandmana koji nisu samo amandmani pozicije, odnosno poslanika iz redova pozicije, nego i iz opozicije. Nadalje, na sednici odbora je prihvaćeno još sedam – osam amandmana, čini mi se, tako da i to pokazuje okrenutost onome što jeste stvarni cilj i što je naša zajednička želja. Kada je reč o Zaštitniku građana, moram da priznam da tekstovi koji su se pojavili u međuvremenu nisu baš jasni do kraja, u smislu onoga šta je to zaštitnik građana želeo da kaže. On je morao to decidnije i mnogo jasnije da objasni, ako je već davao neka saopštenja. Svakako da je imao priliku da i lično sam preko svojih saradnika na jedan adekvatan i detaljan način predloži konkretna rešenja, koja bi sigurno pomogla i sa te strane da se ovaj zakon i ova ponuđena rešenja poprave. Dakle, ne verujem da Zaštitnik građana ima istipovane neke narodne poslanike ili poslaničke grupe preko kojih on deluje na posredan način. Prosto, to je neprihvatljivo i to je prazna priča koja nema nikakvog smisla. Nadalje, mislim da, kada je reč o pravima učenika, odnosno pravima deteta, ovim zakonom ničim nisu ugrožena, ovde zapravo postoji jedna tendencija kroz donošenje ovih izmena i dopuna da se definišu obaveze učenika, koje u pravnom smislu daju prostor i okvir za korišćenje prava deteta, odnosno učenika. To je jedan uređeni sistem koji treba da funkcioniše u svim delatnostima i u svim sferama života i rada. Mi prava ne možemo da shvatamo toliko liberalno u smislu zalaženja u sferu destrukcija, anarhije itd. Dakle, naravno da se i ja saglašavam da prethodno rešenje od 35 časova neopravdanih nije bilo dobro, ali možda su okolnosti u tom periodu kada smo donosili zakon 2009. godine bile takve da je to prihvaćeno kao rešenje koje se pokazalo da nije dobro. Zaista nije bilo dobro, ali rešenje koje smo mi usvojili 2009. godine nije proizvod ministra ili bilo kog, već je proizvod jedne široke rasprave i u tom trenutku je to tako odlučeno na osnovu neke većine. Neka mi bude dozvoljeno da sa svoje subjektivne strane kažem da je ta većina pogrešila. Eto, ja to tako mislim. Neka mi neko i zameri, nemam ništa protiv. Ali, eto nama prilike da to ispravimo i u ovom članu i u nekim drugim članovima. Zato ja još jednom na kraju svog izlaganja u ime poslaničkog kluba SPS-JS odobravam takav jedan čin da se pred Narodnu skupštinu iznesu problemi koji jesu u okviru jednog zakona i da ga popravimo. Neka to bude i sledeći put, ako treba i ranije, ako praksa pokaže da možda i ovom prilikom nisu u nekim stvarima bili u pravu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Gospođa Donka Banović ima reč.
Mi smo imali praktično dva amandmana na ovaj isti član. Prvi amandman koji je potpisao kolega Željko Tomić se odnosi na stav 2. i mi predlažemo da taj stav 2. glasi – u vaspitno-disciplinskom postupku učenik mora biti saslušan obavezno uz prisustvo roditelja, a bez obzira na uzrast, a o toku i efektu saslušanja vodi se pismena beleška. Odnosno, naša želja je bila da se iz ovog stava potpuno izbriše postupak davanja pismene izjave od strane učenika. Uopšte nismo zadovoljni što ste kao nekakvo srednje rešenje, ali i nije srednje rešenje, zato što suština ostaje ista, vi ste, kako reče kolega Mihajlović, sticajem okolnosti prihvatili njegov amandman i ostavljate potpuno isto otvorenu mogućnost, zato što se u njegovom amandmanu kaže da moraju biti saslušani i mogu dati pismenu izjavu. Dakle, čim ste vi ostavili mogućnost – mogu dati pismenu izjavu, to će verovatno 90% direktora škole, jer oni će odlučivati o tome ko će da daje pismenu izjavu, verovatno će pribeći rešenju da opet učenik da pismenu izjavu, tako da uopšte ništa niste time rešili. Valjda ste hteli da nas malo prevarite. Prihvatili smo ovaj zato što je isti kao vaš, a nije isti. To je prvo. Ovo drugo rešenje, mi smo predložili da se skrati ovaj rok vođenja vaspitno-diciplinskog postupka, sa vaših predloženih 60 mi smo na 20. U redu, vi ste prihvatili to 30. Uglavnom se skraćuje postupak, pa sada da li je 30 ili 20 dana, to toliko nije bitno. Ali, ovo drugo rešenje gde ste ostavili u ovom članu mogućnosti i kažete – može da da pismenu izjavu, to je potpuno isto i uopšte niste morali onda da prihvatate ničije amandmane.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite gospodine Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 17. Ovo je jedan od mojih amandmana od mnogih koji se odnose na član 17. Takođe se odnosi na skraćenje rokova za vođenje vaspitno-disciplinskog postupka. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, ali da bi bio iskren ja moram da kažem da je to uradila na jedan indirektan način, ovaj put prihvatanjem amandman gospodina Miletića, za razliku od amandmana gospodina Srboljuba Živanovića, o kojem sam govorio pre nekih 10, 15 minuta. Iz tog razloga neću više da govorim o mom amandmanu, ali imam nešto drugo da kažem. Nažalost, pre nekoliko minuta ministar je izašao iz ove sale, verujem da će se vratiti, ali ja moram da iznesem jedan problem iz grada Niša, iz kojeg dolazim. Radi se o Učiteljskom domu i zamoljen sam od Društva učitelja sa juga Srbije da o tome nešto obavestim. Naime, Društvo učitelja iz Niša je najstarije društvo toga tipa u Srbiji. Ono postoji u kontinuitetu od 1881. godine, znači, tad je osnovano. Osnovao ga je čuveni učitelj iz Niša toga vremena Atanasije Tasa Petrović i danas po njemu najstarija osnovna niška škola nosi ime "Učitelj Tasa",tek toliko da znate. To društvo i danas broji preko 1.200 članova okupljenih iz 57 škola iz Niša i njegove okoline. To društvo koristi usluge učiteljskog doma, jedne zgrade koja se nalazi gotovo u samom centru Niša,koja se nalazi pod zaštitom države i Društvo je sagrađeno 1932. godine i 1933. godine, sagradilo je ovaj učiteljski dom i to ličnim sredstvima tadašnjih učitelja grada Niša. Posle 80 godina korišćenja tog doma od strane Društva učitelja Srbije, došli su u situaciju da je rukovodstvo grada Niša izvršilo pre namenu toga učiteljskog doma, tako da su predvideli da se u tim prostorijama nalazi, da se otvori i formira prekršajni sud. Vodi se i postupak, tužba, kontra tužba itd. nisam pravnik da bi baš na najbolji način znao da objasnim sve te stvari, ali je suština da, koliko se meni čini, zaista takav jedan objekat hoće da se preotme od učiteljskog doma, hoće da se preotme od Društva učitelja Srbije. U tu svrhu je Učiteljsko društvo iz Niša i pokrenulo zadnjih dana i sakupljanje peticije, za nekih tri dana sakupili preko 5.000 potpisa građana, jedan sam od tih koji je ovu inicijativu takođe podržao i znam da je ministar upoznat jednim delom sa ovim. Negde 4. jula su predstavnici Učiteljskog društva iz Niša posetili Vladu Srbije, taj svoj zahtev, probleme su izneli i dokumentaciju ostavili kod nekog od saradnika, ne mogu da mu se setim imena, iz Ministarstva prosvete. Znam da je za vreme posete ministra Žarka Obradovića Nišu takođe bilo razgovora o tome, međutim, rešenje se ne vidi ni na pomolu i nema nikakvih konkretnih stvari da bi se mogao nešto rešiti ovaj slučaj. Zato da ne bih mnogo više govorio o tome, Ministarstvo ima kompletnu dokumentaciju, upoznato je o čemu se radi, a ja ću ovde samo jednu skraćenu verziju izneti, što se tiče tihproblema i hronologiju stvari, tokova i događaja vezano za Učiteljski dom iz Niša i zato ću ovde predati saradnicima gospodina Žarka Obradovića, mada, kažem izuzetno mi je žao da je baš izašao onoga trenutka kada sam ja imao potrebu da govorim o ovome, ali dobro nadam se da će se vratiti. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik gospođa Radica Jocić.
Dame i gospodo narodni poslanici, imam potrebu da sada kada se završavaju amandmani na član 17. pozdravim prihvaćene amandmane od strane Vlade u pravcu skraćivanja vaspitno-disciplinskog postupka jer, u svakom slučaju, razvlačenje, da tako kažemo i produžavanje vaspitno-disciplinskog postupka dovodi u pitanje sve efekte njegovog vođenja uopšte, jer ako se toliko produži vaspitno-disciplinski postupak da se mere koje se na kraju njega izriču ne mogu da primene u toku školske godine ili ne mogu da daju nikakve efekte vezane za rad tog učenika i njegovo ponašanje uopšte, da olakšaju rad i razrednom starešini i nastavnicima i pedagoško-psihološkoj službi, onda se gubi svrha samog vaspitno-disciplinskog postupka. Dobro je da su prihvaćeni ovi amandmani i, naravno i amandmani drugih poslaničkih grupa i amandmani poslaničke grupe SRS i nadamo se da smo doprineli kvalitetu ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 18. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Milan Knežević. Izvolite.
Ovaj naš amandman se odnosi na ovo poglavlje označeno kao vaspitno-disciplinske mere i postupci. Ovaj amandman se odnosi na član 18. gde amandmanom tražimo i predlažemo da se briše stav 1. tog člana 18. Sada ću da pokušam prvo da pročitam kakav je predlog Ministarstva za ovaj član, a napraviću paralelu sa prethodnim stavovima ovog istog člana, jer time što mi predlažemo da se briše ovaj stav 1. ovog istog člana, praktično afirmišemo i smatramo da su rešenja iz prethodnog zakona bila bolja i adekvatnija i pokušaću to da obrazložim. Vidite, u novom predlogu kaže se: "Za učinjenu povredu zabrane iz člana 44. i 45. ovog zakona vaspitno-disciplinska mera: 1) ukor direktora ili ukor nastavničkog veća: 2) premeštaj učenika od petog do osmog razreda u drugu osnovnu školu na osnovu odluke nastavničkog veća, uz saglasnost roditelja, odnosno staratelja i škole u koju prelaze." Ovo čitam radi javnosti, odnosno građana. Sada u starom stavu ovog člana 115. je ovakvo rešenje bilo: "Premeštaj učenika od petog do osmog razreda u drugu osnovnu školu na osnovu odluke nastavničkog veća, uz saglasnost roditelja, odnosno staratelja". Ovde nema ponuđeno saglasnost škole u koju se prelazi. Zato mi smatramo da je prethodno rešenje bolje, jer ovde se stvarno može pojaviti jedna situacija da u premeštaju učenika od petog do osmog razreda u drugu školu, da li direktor, da li nastavničko veće te druge škole ne da saglasnost. Verovatno u praksi se to neće dogoditi ali, s druge strane, ako dajete mogućnost da treba školu u koju prelazi đak, pogotovo ako je napravio težak disciplinski prekršaj, da ne govorim da su u članu 113. jasno definisane teže povrede koje može učenik da učini, smatramo da je prethodno rešenje bolje, jer ovo nedoumica i nedorečenost, koja može da stavi i ovo da je potrebna saglasnost škole u koju prelazi, komplikuje ovaj stav. Što se tiče tačke 3. istog stava, u sadašnjem predlogu se kaže, sledeća disciplinska mera, treća je za učenike srednje škole: "isključenje učenika iz škole, odnosno škole sa domom". Pročitaću kako ovo glasi u prethodnom zakonu: "prestanak svojstva učenika srednje škole u toj školskoj godini, bez prava na nastavak obrazovanja u istoj školi, a učeniku smeštenu u školu sa domom, prestanak svojstva učenika u školi i prava na smeštaj u domu u toj školskoj godini, bez prava nastavka obrazovanja u istoj školi i smeštaj u istom domu. Znači, mnogo je precizniji stav koji jasno kaže da taj učenik nije samo isključen za tu školsku godinu, nego ne može da nastavi školovanje i u narednoj školskoj godini u toj školi. Ovo rešenje koje sam pročitao gde samo kaže – isključuje se, opet stvara jednu pravnu prazninu. Da li to podrazumeva ako je isključen iz ove školske godine da će on u sledećoj moći opet u istoj toj školi da nastavi školovanje, odnosno smeštaj u istom domu? Ovo predloženo rešenje, ove vaspitno-disciplinske mere smatramo u ovom delu da su mnogo nepreciznije jer ili prave pravnu prazninu ili daju mogućnost tumačenja ili neugodnih situacija u odsustvu saglasnosti, a da je u ova prethodna dva stava ove vaspitno-disciplinske mere prethodnog zakona bile mnogo jasnije, preciznije i stvarno stvarale malu mogućnost da mogu da se tumače na jedan ili drugi način. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević, koja želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, moj amandman se odnosi na vaspitno-disciplinske mere i pravnu zaštitu učenika, odnosno član 115. zakona u kome se predlaže izmena tačke 3. Predlažem ovim amandmanom da se u podtački 2. izmena i dopuna Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja poboljša tekst zakona tako što će se dodati reči "nastavničkog veća" posle veznika "i", kako bi se nastavničkom veću škole u koju učenik prelazi obezbedilo da bude uključen u postupak. Možda ste mislili da se ovako kako je predloženo premeštaj učenika od petog do osmog razreda u drugu osnovnu školu na osnovu odluke nastavničkog veća uz saglasnost roditelja, odnosno staratelja i škole u koju prelazi to podrazumeva. Međutim, ovim amandmanom se precizira ko daje saglasnost u školi u koju učenik prelazi. Trebalo bi, po mom mišljenju, da to bude nastavničko veće analogno onome što radi nastavničko veće iz škole iz koje se učenik premešta. Pošto u Predlogu zakona stoji škola, onda se pod tim mogu podrazumevati i svi oni elementi koji čine jednu školu, đaci, nastavnici, pomoćno osoblje. Ako svi oni treba da daju saglasnost za prelazak učenika u njihovu školu, onda imamo rimejk tzv. radničkog saveta iz doba socijalističkog samoupravljanja. Vi niste prihvatili ovaj moj amandman uz obrazloženje da amandman ne treba prihvatiti, jer će saglasnost za prijem učenika doneti organ škole nadležan za donošenje takve odluke, a to je prema odredbama zakonadirektor. Saglasnost škole znači saglasnost odgovarajućeg organa odlučivanja. Rešenje iz Predloga zakona je u korist prava učenika na obrazovanje. Međutim, mi se ovde nismo razumeli. Tražila sam saglasnost, a vi govorite o odluci. Naravno, kada se dobije saglasnost, odluku potpisuje direktor, jer on je za to ovlašćen. Pretpostavljam da nije pažljivo pročitan moj amandman. Ministar Obradović je jedan od retkih ministara u ovoj vladi koji uvažava Narodnu skupštinu tako što dolazi i predstavlja zakone iz svoje nadležnosti i nije se desilo da dođe neki dežurni ministar umesto njega da predstavlja zakone iz njegove nadležnosti, aktivno učestvuje u raspravi. Meni je žao što on sad nije tu. Rekao je u načelnoj raspravi da će prihvatiti sve one amandmane koji će poboljšati tekst ovog zakona, bez obzira iz koje stranke oni dolazili. Pošto je ovaj amandman jedan od takvih, čudi me da nije prihvaćen, ali to ne znači da se gospodin ministar neće predomisliti i prihvatiti ovaj amandman ako mu njegovi saradnici budu preneli ovo što sam sada govorila. Hvala.
Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Vlada i Odbor za prosveti prihvatili su amandman. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Reč ima narodni poslanik gospođa Donka Banović.
Imam samo dva minuta, pa ću brzo da govorim. Mi intervenišemo u ovom novopredloženom stavu, gde Ministarstvo predlaže da zaključnu ocenu iz vladanja utvrđuje Odeljensko veće na predlog odeljenskog starešine na kraju prvog i drugog polugodišta, na osnovu sagledavanja ličnosti i ponašanja učenika u celini, procenjivanjem njegovog ukupnog ponašanja i izvršavanja obaveza propisanih zakonom. Mi predlažemo da se briše ovaj deo "izvršavanja obaveza propisanih zakonom", da prepričam, predlagač smatra da ukoliko učenik ima veći broj nedovoljnih ocena on ne izvršava neke svoje obaveze. Međutim, ako on te obaveze, kada je u pitanju učenje, ne izvršava uspešno, on je i ocenjen ocenom nedovoljan iz tog konkretnog predmeta. Mi smatramo da to što učenik ima veći broj nedovoljnih ocena, ali pri tom ne pravi nikakve druge prekršaje, ponaša se pristojno u školi, da taj element ne bi trebalo da utiče na ocenu iz vladanja. Ako on ima problema sa nekim predmetom, on je kažnjen samim tim što ima nedovoljnu ocenu. Toveoma loše utiče i na motivaciju.
Zahvaljujem. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Pavel Marčok. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Markovićž, Donka Banković, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Gospođa Vojić-Marković ima reč.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj deo se odnosi na obaveze zaposlenih u ustanovi i ovo na šta smo mi napisali amandman je zapravo deo koji se tiče licenci i registra nastavnika, vaspitača i stručnih saradnika. Zatim je predvideo da škole, odnosno Ministarstvo vode registar licenciranih nastavnika, vaspitača i stručnih saradnika i ono što je izmena u odnosu na prethodni zakon iz 2009. godine, oni su ustanovili da taj registar ne treba da bude javan. Ako nije javan, on nije izložen javnosti, odnosno on je na neki način tajni. Nama nije uopšte jasna svrha te vrste izmene, zato što je potpuno normalno u svakoj demokratskoj zemlji, a pogledajte druge zemlje, da se spisak licenciranih vaspitača, stručnih saradnika i nastavnika nalazi javno na sajtu i možete da ga vidite. Ne razumem motiv da nešto što je krajnje bezazleno treba da bude tajno. Ono što je osnovni postulat demokratije jeste javnost. Hvala.
Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Izvolite, gospođo Jocić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom tražili smo da se izmeni rešenje u članu 21. u stavu 1. time što smo tražili da se reči: "vrši uži izbor kandidata koje" zamenjuju rečima: "sve kandidate koji su konkurisali". Time smo tražili da se smanji ovlašćenje direktora na neki način, jer u članu 21. stav 1. glasi – u postupku odlučivanja o izboru nastavnika, vaspitača i stručnog saradnika direktor vrši uži izbor kandidata koji upućuje na prethodnu proveru psihofizičkih sposobnosti u roku od osam dana od dana isteka roka za podnošenje prijave; proverom psihofizičkih sposobnosti za rad sa decom i učenicima vrši nadležna služba za poslove zapošljavanja, primenom standardizovanih postupaka, u roku od osam dana od dana dobijanja rezultata provere direktor pribavlja mišljenje organa upravljanja. Vlada je amandman odbila, uz obrazloženje da ga ne treba prihvatiti, jer nadležna služba za poslove zapošljavanja nema dovoljno kapaciteta da izvrši provere svih kandidata koji se javljaju na konkurs, pa se samim tim usporava postupak izbora kandidata i stvara pravna nesigurnost. Rešenje iz Predloga zakona je nametnuto i činjenicom da izvršena provera psihofizičke sposobnosti kandidata važi samo šest meseci. Ako se ukazala potreba da ova provera psihofizičkih sposobnosti eventualno važi duže od šest meseci, to je trebalo regulisati, a nedopustivo je da u obrazloženju za neprihvatanje amandmana stoji da služba nadležna za poslove zapošljavanja nema dovoljno kapaciteta da izvrši proveru svih kandidata koji su konkurisali, ako se ukazala potreba da treba primiti još kadrova za proveru psihofizičkih sposobnosti, to onda treba i uraditi, a ne onemogućavati neke od kandidata na samom konkursu da budu ozbiljno razmatrani kao kandidati. Direktori takođe nisu nadležni, nisu osposobljeni da vrše proveru psihofizičkih sposobnosti, da bi oni mogli na početku konkursa da vrše uži izbor kandidata kod kojih će se tek obavljati provera psihofizičkih sposobnosti. Inače mislimo da su ovlašćenja direktora, ne samo po ovom pitanju nego i inače, možda preširoka. Imaju potpunu kontrolu finansija, prijem i otpuštanje zaposlenih, pokretanje, vođenje i presuđivanje, da tako kažem uslovno, po vaspitno-disciplinskim postupcima, a ovakvo njihovo ponašanje, odnosno ovolika njihova ovlašćenja dovela su do pojave mobinga u mnogim školama, dovela su do pojave korupcije, vezano za zapošljavanje i što se tiče vaspitno-disciplinskih postupaka doveli do velikih podela u kolektivima što, naravno, vodi narušavanju međuljudskih odnosa i zaoštravanje ovih odnosa u nekim slučajevima do nepodnošljivosti. Složićete se samnom da međuljudski odnosi mnogo znače prilikom obavljanja vaspitno-disciplinskog procesa uopšte. Ako su narušeni međuljudski odnosi u kolektivima onda i sam kvalitet nastave, naravno, opada. U ovom slučaju mislim da je trebalo razmotriti ova dva amandmana koji se odnose na isti član i naravno ih prihvatiti. Hvala.
Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Radeta.
Amandman na član 21. i nije jedini amandman i ovo su, čini mi se, član 17. i 21. ključni amandmani i ministar je ovde više puta danas rekao i nabrojao je koliko je amandmana prihvatio, amandmane koje su podnosili narodni poslanici i SRS, a i nekih drugih poslaničkih grupa, ali bojim se da ti amandmani neće baš unaprediti osnovne osnove sistema obrazovanja i vaspitanja jer suštinski amandmani, koje ministar zapravo nije prihvatio, odnose se upravo na članove 17. i 21. Predloga ovog zakona. Inače, na početku svakako je dobro podsetiti se da je u ovih jedanaest godina tzv. proevropskog puta Srbije gospodin Žarko Obradović treći ministar koji je imao nameru da obrazovanje i vaspitanje, odnosno sistem obrazovanja i vaspitanja menja odnosno reformiše iz temelja, ali očigledno da je greška pravljena tako što su ti zakoni donošeni, kako vi volite da kažete, umesto temeljnih krovni zakoni. Kao pravnik zapravo i ne znam šta to znači, ali to je takođe novo govor koji se izgleda sve više prihvata i u ovom parlamentu. Dakle, tri puta su donošeni zakoni o osnovama sistema vaspitanja i obrazovanja i, nažalost, sistem obrazovanja je pokazao da ni jedan od tih zakona nije bio dobar i da izmene i dopune svakog od tih zakona, a bilo ih je više nisu donele ništa dobro. Vaspitanje, odnosno obrazovanje, pre svega, u Srbiji je na veoma kritičnoj tački, mislim u negativnom smislu. Nažalost, generacije koje izlaze iz osnovne, srednje škole, pa i sa fakulteta, s obzirom na ono što im je servirano i s obzirom na sistem obrazovanja, sve su lošije i sve su nepismenije. Mi u SRS tvrdimo da, s obzirom da i ove zakone donosite vi iz vladajućeg režima isključivo po nalogu EU, što je sa našeg stanovišta izuzetno loše, da zapravo vi ovim zakonima doprinosite uništavanju generacija koje prolaze kroz ovaj obrazovni sistem. Danas je ovde spominjano vreme tzv. čuvarica. Ovde je bila rasprava o tome koliko je to bio dobar sistem obrazovanja, koliko loš, činjenica je da je iz tog perioda takođe ostalo nekoliko generacija koje su osakaćene u obrazovnom smislu u odnosu na one koji su se vaspitavali po sistemu koji je važio pre toga i koji je usvojen posle toga. Kada smo i prvi put govorili, moramo malo da se vratimo i na taj period kada je prvu reformu pokušao da izvede onim katastrofalnim zakonom kada ministar prosvete Gašo Knežević. Tada smo mi iz SRS skretali pažnju i govorili koliko je to loš zakon i koliko će zapravo taj zakon da osakati sve generacije koje budu učile na osnovu tog zakona. Ispostavilo se da je to bilo apsolutno tačno. Problem svih ovih vlada za ovih 11 godina je upravo u tome i čini nam se najviše u tome što uništavate nenadoknadivo. Često vam kažemo da to što je uništeno kroz kriminalnu privatizaciju, to što su pogašena radna mesta, to što su ljudi na egzistencijalnom nivou ili ispod njega, to su veliki problemi svakako, ali i problemi koje jedna odgovorna vlast može da reši za nekoliko godina. Ali, problemi uništenih generacija kroz loš obrazovni sistem, to je nešto što niko više ne može da nadoknadi. To jeste problem. Uvereni smo da je tog problema duboko svestan i ministar Žarko Obradović, jer on i ja smo i dosta još kolega ovde u isto vreme bili poslanici upravo kada se govorilo i kada je usvajan taj zakon Gaše Kneževića. Tada ste, gospodine Obradoviću, u 95% delili stavove SRS kada su bile u pitanju kritike tog zakona. Kada ste najavili donošenje novog zakona 2009. godine, verovali smo da ćete zaista koristiti ta iskustva i da ćete u zakon ugraditi ono za šta ste se zalagali te 2003. godine. Sećate se, taj zakon smo donosili u noći, u pet sati ujutru je završena sednica parlamenta, pa kad smo izlazili iz one sale taksisti su prolazili i gledali šta se dešava, da li smo normalni i šta smo radili celu noć u parlamentu. Nažalost, niste primenili ništa od onog što ste tada govorili. Nismo koristili stenograme iz tog perioda, bar što se tiče onoga što vi govorite, a što se tiče govora SRS, tu nam ne trebaju stenogrami, imamo apsolutno isti stav i onda is ada. Uopšte, kada je u pitanju vaspitanje i obrazovanje i ne samo to, stavovi SRS, kada je u pitanju naš program, kada su u pitanju interesi države Srbije, su nepromenjeni. Da se vratim na član 21. koji se zapravo odnosi na član 130. Predloga zakona. Govori o prijemu u radni odnos na osnovu konkursa. Ministre, nisam sigurna da i vi verujete u prijem u radni odnos na osnovu konkursa u bilo kojoj školi danas u Srbiji. To je činjenica. Dobro je što pokušavate, bar ovim zakonom, da koliko je moguće uvedete to u pravne okvire, ali ne može vam pomoći ni zakon, pogotovo ne ovako loš član 130. odnosno član 21. zato što ste samo pogoršali ono što je regulisano dosadašnjim članom. Naravno, detaljno ćemo objasniti, ima dovoljno vremena i dobro je da nam je vreme ostalo baš za ovaj amandman, da vam detaljno objasnimo i da pokušamo da vas ubedimo da bi bilo dobro za opšte dobro da prihvatite ovaj amandman poslanika SRS. Možda nećete to da priznate, ali svi koji nas slušaju, koji prate rad ovog parlamenta, sigurna sam da će sada da kažu da smo mi iz SRS apsolutno u pravu, pre svega mislim na prosvetne radnike. Danas je ovde govorilo mnogo kolega poslanika koji su inače prosvetni radnici i sama činjenica da oni imaju toliko primedbi na ovaj zakon govori o tome da ipak niste konsultovali struku, a svi vi u ovoj vladi volite da kažete kako je sprovedena velika, široka javna rasprava, kako je konsultovana struka prilikom izrade Predloga zakona. Naravno da to nema veze sa istinom, ni za ovaj, niti za bilo koji drugi zakon. Mi znamo kako se sprovodi javna rasprava – dovedu su ljudi koje vi angažujete da vam pišu predloge zakona, dovede se još nekoliko predstavnika nevladinih organizacija i to zapravo znači tu javnu raspravu koja u suštini znači samo potvrđivanje onoga što ste vi u Vladi već smislili da uradite. Dakle, svi koji nas danas gledaju, a vi ne morate to da priznate, priznaće da smo u pravu za sve ovo što smo govorili vezano za ovaj zakon, a konkretno kada su u pitanju zapošljavanja na osnovu radnog konkursa, svi će sad da kažu da ne postoji mogućnost da se u nekoj školi neko zaposli na osnovu javnog konkursa ukoliko prethodno ne uspostavi komunikaciju sa direktorom škole, a zna se šta podrazumeva ta komunikacija, a direktor škole, naravno, ide pravo kod predsednika opštine i tamo se proverava ko je u kojoj stranci, ko je blizak kojoj stranci i to je osnov za zapošljavanje. Ne znam zašto gospođa predsednik parlamenta nešto interveniše, ne razumem a volela bih da razumem pa da joj kažem i odgovorim, ali, ja hoću da verujem da vi, gospodine ministre, sve ovo ne znate. Zato mi i govorimo. Govorimo zbog javnosti, ali govorimo i zbog vas, jer verujemo u vašu dobru nameru da država Srbija prevaziđe sve ove probleme i da se konačno uspostavi pravni poredak, bar u ovoj oblasti. Znate, vi imate škole gde direktor kaže da ga baš briga šta kažu nastavnici, kolege, profesori, ide pravo kod predsednika opštine i ne krije da to tako radi, pa se onda tamo dogovaraju koliko će odeljenja da smanje, koji će profesor ili nastavnik imati puno radno vreme, koji neće imati puno radno vreme, koji će zato što nema puno radno vreme biti na odstrelu i samo čekati kad će da dobije otkaz, koga će da prebaci u neku drugu školu zato što je eventualno višak u toj školi, itd. Dakle, apsolutna samovolja, a pravni osnov za sprovođenje te samovolje, pod navodnicima, jeste partijska knjižica. To je katastrofa. Složićete se, sigurna sam. Šta ste vi predvideli u ovom članu 130? Ranije je bilo predviđeno da u postupku odlučivanja o izboru nastavnika, vaspitača i stručnog saradnika direktor ustanove pribavlja mišljenje organa upravljanja nakon izvršene prethodne provere psihofizičkih sposobnosti kandidata. A vi sad kažete: "U postupku odlučivanja o izboru nastavnika, vaspitača i stručnog saradnika direktor vrši uži izbor kandidata koje upućuje na prethodnu proveru psihofizičkih sposobnosti u roku od osam dana od dana isteka roka za podnošenje prijava". Šta ovo znači? Dakle, direktor u startu, na osnovu apsolutno svoje volje ili samovolje, eliminiše neke ljude, kandidate, koji možda definitivno ispunjavaju sve uslove i možda bi izvesno ispunili i ovaj uslov psihofizičkih sposobnosti ali nemaju prilike da odu na taj test zato što direktor kaže – e, ovaj ne može na test, ali ovaj može na test. To je prosto neverovatno. Šta ste ovim hteli da postignete? Pročitaću vam obrazloženje u kojem ste naveli zbog čega amandman nije prihvaćen, ali je prosto neverovatno šta direktor hipotetički može da uradi: na jedan konkurs se prijavi 10 ljudi, primaju se dva nastavnika i direktor već zna kojih će dvoje da primi, a onih osam neće poslati na proveru psihofizičkih sposobnosti i oni su automatski eliminisani, ne mogu ni da se žale i ne mogu uopšte da učestvuju na pravi način po konkursu. Ovo je zaista skandalozno. Šta ste vi na ovaj način uradili? Hoću da vas podsetim, gospodine ministre, da u Ustavu Republike Srbije, drugi deo, od člana 18, to su osnovna načela, zaključno sa članom 81. govore o ljudskim i manjinskim pravima i slobodama. Vi ste ovim predlogom pogazili najmanje šest osnovnih ljudskih prava i sloboda, garantovanih Ustavom Republike Srbije. Evo, ja ću citirati član 60. stav 3. Ustava Republike Srbije, koji se odnosi na pravo na rad i kaže: "Svima su pod jednakim uslovima dostupna sva radna mesta". Vi ste ovim predlogom rekli da nisu svima pod istim uslovima dostupna sva radna mesta, zato što će vaš direktor, uslovno rečeno vaš, da određuje ko od kandidata koji su se prijavili na konkurs može da ide na proveru psihofizičkih aktivnosti. Šta se posle dešava? Kada prođe taj test psihofizičkih aktivnosti, taj koga pošalje direktor pošto ostali nemaju pravo, u roku od osam dana od isteka roka za podnošenje prijava, proveru psihofizičkih sposobnosti za rad sa decom i učenicima vrši nadležna služba za poslove zapošljavanja, primenom standardizovanih postupaka, što je u redu. U roku od osam dana od dana dobijanja rezultata provere direktor pribavlja mišljenje organa upravljanja. Organ upravljanja, govorili smo kada je bilo reči o članu 16, su ti vaši tzv. socijalni partneri. Da bi građani znali šta su socijalni partneri u organima upravljanja, objasnićemo građanima – to su sponzori. Sponzori škola, a mnogo češće lični sponzori direktora. To takođe nije dobro. Nije dobro da se država oslanja na sponzore, kada su u pitanju škole, ustanove obrazovanja. Mora država da obezbedi sredstva za to. Sećate se tih početaka vladavine DOS-a, obećanja da će svaka škola imati kompjuter, svaka učionica kompjuter, itd. To je, naravno, za pohvalu, jer ovo je 2011. godina i treba svaka škola da ima kompjuter, treba da ga ima i svaka učionica. Treba da imaju i internet vezu. Ali, treba gospodine ministre, te 2011. godine svaka škola da ima i mokri čvor. I pre neki dan smo mogli u medijima da pročitamo koliko desetina škola u Srbiji još uvek nema mokri čvor nego deca koriste poljski "VC". To je nešto što takođe treba da bude tema i vašeg ministarstva i ovog zakona. Dakle, ako već tražite sponzore za škole, nemojte da sponzori sponzorišu direktore. Direktori bi trebali da rade za platu. Plate im nisu visoke, nisu visoke plate prosvetnim radnicima i to ne da nisu visoke nego se i vi slažete s tim i govorili ste u vreme onih štrajkova i javno o tome. Svesni ste, kao što smo svi svesni, da su im plate neadekvatne za ono što rade. Ali, to je takođe problem ove vlade i možda će i taj problem sada da se reši, pošto je predsednik Vlade pre neki dan rekao da smo mi nekako na nogama odbolovali ovu krizu i da smo najbolje prošli u celom okruženju. Kaže da je Srbija izašla iz krize a da se ovi oko nas još uvek muče sa tom krizom. Ali, dobro, on čovek očigledno gleda iz svog automobila i iz svoje kuće, a ipak bi trebalo malo da se pozabavi i građanima Srbije. Ko su dakle ti sponzori u organima upravljanja ilustrovaću, radi javnosti, delom jednog pisma koje smo dobili od grupe roditelja iz jedne škole u Vojvodini. Kažu: "Svim školama u Vojvodini", ne znam ministre da li ovo znate ali, molim vas, čujte, "Svim školama u Vojvodini poslat je dopis da im Vlada Vojvodine dodeljuje aparat za zavarivanje" švajs aparat. Škole se, naravno, pitaju šta će im to i ko to i za koga čini ovo rasipanje para. Ti švajs aparati su kupljeni parama građana Republike Srbije. Ko je taj ko je napravio dil sa nekim iz vlade AP Vojvodine da školama kupuje švajs aparate? To je ono čime bi trebalo da se pozabavite. Očekujemo da će ministar to da sazna. Uverena sam da on ovo ne zna i kada sazna da će o tome da nas obavesti. Drugi deo ovog pisma kaže da je nedavno iz budžeta Vojvodine uzet novac za elektronski sistem koje su u školama danima radili i da je server tog elektronskog sistema smešten u Mađarskoj. Što u Mađarskoj, pored države Srbije, to je zaista vrlo simptomatično i u najboljem slučaju nije dobro. Onda je gospodin Rodoljub Šabić, na inicijativu potpisnika ovog pisma koje ja sada citiram, intervenisao i u okviru nadležnosti koje on ima kao Poverenik za informacije od javnog značaja uspeo je bar privremeno to da stopira. Ali je ostalo i dalje pitanje na koje nema odgovora – koliko je para za ovo potrošeno i zašto je nekom palo na pamet da server za elektronski sistem škola u AP Vojvodina bude smešten u Mađarskoj? Dalje, još uvek član 130. "U postupku odlučivanja o izboru nastavnika verske nastave, direktori vrše uži izbor kandidata koji upućuju na prethodnu proveru psihofizičkih sposobnosti za rad sa decom i učenicima. Nakon dobijanja rezultata provere, direktor utvrđuje da li je kandidat na listi nastavnika verske nastave, koji je na predlog tradicionalnih crkava i verskih zajednica utvrdio ministar". Šta može, zapravo, direktor koji nije predstavnik tradicionalne crkve i neke verske zajednice ovde da odluči? Ovo je potpuno nepotrebno i opet mogućnost direktoru da određuje čak i ko će da predaje versku nastavu. Poslednji stav ovog člana kaže: "Ako organ upravljanja," a to su uglavnom ovi sponzori, a sada će ih biti još više pošto niste prihvatili amandman koji je ponuđen od strane SRS, dakle, "Ako organ upravljanja…" ili ti sponzori "…u utvrđenom roku ne odluči o prigovoru, ili ako je kandidat nezadovoljan drugostepenom odlukom, može da se obrati nadležnom sudu u roku od 15 dana." Ovako na prvi pogled moglo bi se reći – dobro, ovo je u redu. Međutim, mi kažemo nije u redu. Ovde nema pravne sigurnosti, jer nema u zakonu nigde predviđeno, recimo, mogućnost da se raspusti ta grupa sponzora koji neće da odluče o prigovoru u roku od 15 dana. Oni nemaju nikakvu sankciju i oni će namerno i svesno da ćute jer im to zakon predviđa. Onda, posle, taj kandidat nek ide na sud, koliko će da traje postupak na sudu to najbolje znaju ljudi koji imaju neke sudske sporove, otprilike neko ko je na pola radnog veka doći će do penzije ne pre nego što završi sudski spor. Dakle, nema pravne sigurnosti. Sad, naravno, vi niste prihvatili ovaj amandman i Vlada je rekla zbog čega ne prihvata amandman. Amandman ne treba prihvatiti iz razloga navedenih u obrazloženju na prihvatanje amandmana pod brojem 36. Vraćam se tu - amandman ne treba prihvatiti jer nadležna služba za poslove zapošljavanja nema dovoljno kapaciteta da izvrši provere svih kandidata koji se javljaju na konkurs. Zaboga, da li je ovo moguće da može da bude razlog zbog čega svi kandidati prijavljeni na konkurs ne idu na proveru psihofizičkih sposobnosti. Ako nema dovoljno kapaciteta, pa dajte zaposlite ljude, milion ljudi u Srbiji je nezaposleno, koliko visoko obrazovanih. A vi kažete nema kapaciteta da se svi kandidati idu na taj test. Ovo je zaista skandalozno. Mogli ste da nađete neko malo manje nebulozno obrazloženje. Dalje kažete, "samim tim se usporava postupak izbora kandidata i stvara se pravna nesigurnost". Izvinite, ovo što vi radite stvara pravnu nesigurnost. Da li se postupak izbora kandidata usporava, moguće, ali zaposlite i ljude u službu za zapošljavanje, pa se neće usporavati ovaj postupak, ali pravna sigurnost svakako posledica je ovog katastrofalnog rešenja. Predlog zakona je, kažete vi, "rešenje iz predloga zakona je nametnuto i činjenicom da je izvršena provera psiho-fizičkih sposobnosti kandidata, važi samo 6 meseci". Šta ovo znači? Šta ovo znači? Ako ta sposobnost odnosno, ta provera sposobnosti, ta potvrda važi 6 meseci, pa onda ona važi i za ove kandidate koje je direktora poslao na proveru, a važila bi i za one koje direktor nije poslao. Ovim samo potvrđujete, ono što sam na početku rekla, da direktor unapred zna koga će da primi, pa onda da džabe ne šalje na psiho-fizičku proveru i one koje zna unapred da neće da primi jer ta potvrda koju će dobiti važi 6 meseci, pa ako konkurišu u nekoj drugoj školi gde će proći isto kao i u ovoj prvoj školi, onda kao džabe su išli na taj psiho-fizički test. Nadam se gospodine ministre, da, uverena sam zapravo, da sam javnost Srbije i da su sve moje kolege uverili da je ovo što ste predložili loše. Da to što ste usvojili neke amandmane koje su više tehničkog karaktera ne doprinosi boljim uslovima vaspitanja i obrazovanja, a nadam se da sam kroz ovakvo malo opširnije obrazloženje uspela i vas da ubedim. Evo sad, prisećajući se vaših stavova kada ste bili opozicioni poslanik, uverena sam da ćete sada da pritisnete to dugme i da kažete, da ubeđen sam, prihvatam amandman. Hvala.
Na član 21. amandman sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Dragoljub Mićunović. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman sa ispravkom. Gospodine Mićunoviću, izvolite. Samo vas molim da se opet prijavite.
Pošto je Vlada i Odbor, pošto su prihvatili ove amandmane, ne bih dugo govorio. Samo da kažem nekoliko reči koje mi se čini potrebno, ovde. Mi danas pokušavamo da doprinesemo reformi školstva, ali ne postoji ni jedna druga oblast koja se može meriti sa reformisanjem tako upornim u našem društvu kao što je to bilo u školstvu. Koliko ja pamtim, a reći ću vam jedna podatak, da sam 1959. godine radio u jednoj ustanovi za reformisanje školstva i pedagogije, to je prvi posao ovde i objavio tekst u našoj stvarnosti i to uvodni tekst pod naslovom "Reforma školstva". To je bilo pre 52 godine. Dakle, od tada je bilo sigurno još jedno, možda čak pedeset raznih pokušaja reformisanja školstva i to ne bi trebalo mnogo da čudi, jer to jeste jedna oblast koja jako zadire u sve druge društvene segmente. Naravno, ovde je u Predlogu, pokušalo da se popravi to što može da se popravi, ali je nama u svakom slučaju potrebno da sve pedagoške snage koje imamo i ostale socijalne faktore upotrebimo, da dođemo do jednog celovitog, jedinstvenog modernog zakona o školama. Mislim da nam je to potrebno, ne samo za škole nego i za više škole, univerzitete, da pratimo ono što se događa u svetu. Ne reformišemo samo mi školstvo, to čine sve zemlje, čini čitav svet. Zato što se reformišu društva, napreduje tehnologija, primena tehnologija, promena u strukturi raznih zanimanja, sve to utiče sigurno na oblik škole. U ovom amandmanu, o kojem sam ja govorio, radi se o jednoj stvari, koja je, nažalost, koja je na brzinu kod nas urađena. To je pitanje verske nastave i odnos crkve i države. Niti je crkva bila spremna tada da se prihvati ozbiljno tog posla, to je tražilo stotine i stotine veroučitelja, niti je država bila spremna tada da u jednom dijalogu sa verskim organizacijama dođe do najboljeg mogućeg rešenja i oko sadržaja i oko nadležnosti, kako se ne bi stvarala u samim dečijim glavama velika konfuzija. Tu je bilo raznih, sećate se, problema oko toga u šta deca sada treba da veruju, da li u boga, da li u Darvina, da li u onu priču ili onu. Koliko prirodne nauke sa svoje strane sa svojim elementima uspevaju da nagrizaju religiozne legende, ili obratno, koliko one mogu da relativizuju kod učenika ta znanja. To pitanje je kod nas sve na brzinu urađeno. U Kraljevini Jugoslaviji, na primer, u osnovnim školama, prvim razredima, nije bilo veronauke. Mi smo u višim razredima dobijali katehizis koji je napravljen u saglasnosti sa Ministarstvom prosvete, imali smo veroučitelje i tad je ta nastava trajala i trajala je do 1946. i 1947. godine, a mnogi to možda i ne znaju. Međutim, ovde je sve ostavljeno roditeljima. Roditelji opredeljuju đake da li će da idu na versku nastavu ili će da idu na ovo društveno, građansko vaspitanje. Dakle, na neki način tu deca nemaju izbor. Ona ne biraju. U tom pogledu, oni su nekakvi objekti, nezaštićeni na neki način, od tih uticaja. Kasnije, kad deca porastu, oni se mogu sasvim normalno da opredeljuju. Ovo je važno pitanje, jer smo videli u dosadašnjoj nastavi, a to ćete čuti čak i od ozbiljnih ljudi iz crkvenih krugova i vladike koje su nezadovoljne kako izgleda ta nastava i kako je to pitanje rešeno. Ovim amandmanom smo samo hteli da ukažemo na tu privremenost rešenja i da predstoji jedan ozbiljan razgovor koji bi omogućio da se ovo pitanje verske nastave postavi i unutar sistema ili iznad sistema ili na bilo koji način, ali vrlo precizno i jasno i da ne stvara nikakvu konfuziju. Sigurno je da sadržaji verskog obrazovanja moraju da budu mnogo širi od ovog što danas pružaju veroučitelji. To je pitanje istorije mitologije, istorije drugih religija, istorije religije kao takve, istorije kulture, ono što možete naći u svim programima verskih nastava u normalnim i razvijenim zemljama. Tako da očekujem da ćemo ovom pitanju posvetiti još dosta pažnje. Hvala vam.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Zoran Šami ima reč.
Zahvaljujem gospođo predsednice, gospodine ministre, ovo je formalno replika na vaše izlaganje, ali ne zato da bih vama replicirao nego zato što mislim da radi javnosti treba da dam određene odgovore na nešto što ste vi postavili. Vi ste malo pre u svom izlaganju rekli da ne znate zašto na sastanak Odbora za prosvetu nije pozvan Zaštitnik građana. Odmah da kažem, na sve odbore ove Skupštine, pored članova odbora, imaju pristupa naravno i o tome su na uobičajen način i poslanici. Što se tiče ovlašćenih predlagača amandmana, a koji nisu poslanici, oni naravno red je da se posebno pozovu na Odbor onda kad imaju amandmane. Međutim, Zaštitnik građana nije imao amandmane. On je, doduše, podneo ali neblagovremeno amandmane i to više nije pitanje ni predsednika Odbora za prosvetu ni predsednika Skupštine, tu pomoći nema ako se podnesu amandmani koji nisu blagovremeni. Oni se naprosto ne mogu, ma kako bili dobri ili savršeni, ne mogu uzeti u razmatranje. Imam potrebu, pre svega, da kažem, zato što nije prvi put da razni ovlašćeni predstavnici podnose amandmane novinarima na hodniku, a ne podnosi ih nadležnim skupštinskim službama. Da nema više nikakvih fama, ako neko ko je ovlašćen podnosi amandmane i želi da ih podnese, neka ih podnese onako kako to propisi nalažu, u roku i na odgovarajući način. Sve drugo mogu da budu priče, ali one nemaju nikakvog značaja. To prosto sam hteo da ukažem na to da, naravno, Odbor za prosvetu nema ni na koji način, ne smatra se pozvanim da poziva one koji mogu da podnose amandmane, a nisu ih podneli. Naravno, Zaštitnik građana želi da prisustvuje nekom odboru Skupštine, ne znam da li se ikad desio slučaj da mu se neko u tome suprotstavi. Hvala.
Gospodine ministre, imate reč.
Hvala. Gospodine Šami, izvinjavam se, ako sam na bilo koji način doveo u pitanje način sazivanja te sednice, obzirom da nisam ni ja znao ko se saziva i ne saziva. Izvinjavam se ako sam vas na bilo koji način, kao predsednika Odbora, doveo u neugodnu situaciju sa svojim pitanjem. U svakom slučaju, mnogo hvala na objašnjenju koje ste dali. Sad znamo što se kaže svi, apsolutno celu istinu znamo u vezi sa stavovima Zaštitnika građana. Bili smo spremni za amandmane, da smo ih dobili, nismo ih dobili i o njima nismo mogli raspravljati. Nisu se javili da učestvuju u radu sednice Odbora, a da su se javili učestvovali bi, pa bi opet čuli. Prema tome, neka to ostane na jednom saopštenju i ništa više. Hvala vam.
Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo čisto je tehničke prirode, u cilju pravno-tehničke ispravnosti teksta, jer očigledno je da se radi ili o previdu ili o štamparskoj grešci, ali to nije sporno. Nije sporno ni neprihvatanje ovog amandmana od strane Vlade, a istovremeno prihvatanje istovetnog amandmana poslanika vladajuće većine. Sporno je to što ovaj predlog zakona ni u jednom delu izmena i dopuna ne vodi depolitizaciji obrazovno-vaspitnog sistema kada je u pitanju izbor i opoziv direktora školskih i predškolskih ustanova. U takvom jednom ambijentu teško da možemo govoriti o poboljšanju kvaliteta obrazovanja, te njegovoj jednakopravnosti i efikasnosti. Ne mogu se otklanjati problemi u funkcionisanju sistema obrazovanja i istovremeno poboljšavati uslovi za njegovo funkcionisanje ukoliko Ministarstvo prosvete padne na postavljanju i čuvanju stranački postavljenih direktora po svaku cenu. Dalje, odgovorna vlast ne sme dozvoliti da Srbija sa 27 izdavača udžbenika bude rekorder u okruženju, a da pri tom ne ostvari čvrstu kontrolu sadržaja tih udžbenika. Predstavnici vlasti to pravdaju konkurencijom u cilju kvaliteta udžbeničkih izdanja. Ako se u štampi i u nastavi pojavi udžbenik istorije za šesti razred Radeta Mikličića, onda ne možemo da se ne zapitamo šta je to radio Republički zavod za unapređenje vaspitanja i obrazovanja, a šta Prosvetni nacionalni savet i njegova Komisija koja je ministru predložila izdavanje ovog udžbenika. Da li će se i kada pozvati na odgovornost povezana lica u štampanju ovog udžbenika koja stranice istorije pišu u cilju i interesu Albanije i nezavisnosti Kosova, BiH, sa dalekosežno štetnim posledicama po Srbiju i našu decu koja ovakvu istoriju uče. Na kraju gospodine ministre, vi prosto ne smete dozvoliti mogućnost da predate Nacionalnom prosvetnom savetu ovaj predlog zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, a da oni nekoliko dana nakon toga imaju sednicu i uopšte ne uvrste u predlog dnevnog reda tekst zakona o kome danas i prethodnih dana raspravljamo. To ne sme biti deo naše stvarnosti niti se iz takvog odnosa i načina rada može stvoriti pozitivna društvena klima po razvoj unapređenja obrazovanja. No, očigledno da je danas u Srbiji sve moguće, ali samo do dolaska najvećeg srpskog nacionaliste, ali i najvećeg poštovaoca svih ostalih naroda, srpskog vojvode Vojislava Šešelja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ima veliki broj amandmana na ovaj član, ali ja ću da iskoristim priliku da prokomentarišem sve ove amandmane, ali težište ću dati na ovu izmenu koja se odnosi na izbor veroučitelja. Znate, malo pre smo imali prilike da čujemo sve i svašta. Koliko znam, jedna od najvećih tekovina Zorana Đinđića jeste uvođenje veronauke. Sada vidimo da neko vrši reviziju tih dostignuća. Naravno da oni koji su završili kumrovačku školu ovo doživljavaju kao smrtnu pretnju, veronauka u školama, a sada smo čuli kako je to izgledalo 1936. godine. Ne znam zašto bi mi ulazili u te stvari i zašto bi bio ovlašćen direktor neke škole, osnovne škole, da on procenjuje na bazi nečega što je utvrdila crkva, verska zajednica, valjda oni najbolje znaju ko je kvalifikovan, da saopšti ta teološka učenja i elementarna znanja, a religija je potrebna radi duhovnog života svakog pojedinca i to nije u suprotnosti ni sa Darvinom, ni sa Galileom, niti sa bilo čim drugim. Kod nas sve to politizuje, ali ova odredba što se menja, ona se menja zbog toga što veroučitelji nisu poslušnici direktora i civilnih vlasti i civilnih struktura koalicionih vlasti u nekoj sredini. Ako je neko od tih učitelja aktivista u nekoj patriotskoj organizaciji, u Aranđelovcu, da bi se on sputao, onda može da se sprovede konkurs pa da Ivan Ivanović ne prođe. Možete vi da se sviđate ili da se ne sviđate sa njegovim političkim stavovima, ali on je kvalifikovan veroučitelj, o tome koliko je on kvalifikovan, odlučuje, pre svega ona crkva koja mu je izdala odgovarajući sertifikat da je osposobljen. Kako je moguće da direktor procenjuje da li će da se primi u radni odnos veroučitelj koji je završio teologiju u Beogradu. Izvinite, molim vas, taj koji je završio teologiju svakako je obrazovaniji, nego onaj ko je završio za nastavnika tehničkog obrazovanja ili fizičkog obrazovanja, pa kombinatorikom njegove žute stranke on je došao da bude direktor škole. Ja vam pričam kako se desilo 2001. godine, došao neki nastavnik fizičkog vaspitanja, jer je pripadao DS i stavili ga da bude direktor najbolje osnovne škole "Vožd Karađorđe" u Nišu, a on radio jedno vreme kao učitelj, pa kaže, deco vodite računa da ne prominete red, dakle, u centru Niša učio, u elitnoj osnovnoj školi. Znači, imao je onog Boška Ristića, Živkovića, imao bananu, imao ovoga, i to mu je bio glavni kriterijum, a sada će taj da procenjuje diplomu teološkog fakulteta. Zašto? Ne sviđa se nekima, jer veroučitelji ipak pričaju o nekim tradicionalnim vrednostima, i akomuliranom znanju i iskustvu i teološkim dogmama, ali znate kako je to sa demokratijom, zapale Skupštinu, istorija kreće od njih, oni su najbolji, bez obzira što su 1947, 1948. i 1949. godine jahali popove, ne, sada su oni poznati, otišao da preparkira ovog popa što ga je parkirao, isteklo mu vreme za parkiranje i sada on …
Hoćete molim vas da povedete računa o načinu kako govorite … Govorite uvek mnogo više o sebi …
Ne, ja ne jašem popove, ja sednem u kola pa se vozim. Ja vodim računa, jer ja sam bio u ovoj sali 1993. godine kada se čitao telegram iz sela Merdara gde su ljudi pisali o tome šta je ko radio u mladosti i nema razloga da se stide mladosti, već treba da se ponose sa svojom mladošću šta su radili, bili su, ako ništa drugo mladi. Kada se krene u tu priču, ja odmah prepoznam ovaj nevladin sektor koji vrši uticaj. Pazite, srpsko društvo propada, ukoliko se ne poštuju tradicionalne vrednosti srpskog društva i tu je taj napad, nisu mogli to da završe 2001. godine, pošto je Đinđić rekao, moramo da pustimo veronauku, zna on zbog čega je to morao, zato što je Miloševića isporučio za Vidovdan i sada se javljao revizionisti.
Ali, nemate više vremena. Sada ima reč Miletić Mihajlović.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, želim povodom ovih komentara koji su se pojavljivali u vezi ovog amandmana da dam određena mišljenja koja se odnose na tvrdnje o politizaciji izbora direktora u predškolskim ustanovama i u školskim ustanovama, od strane ministarstva ili ministra, uz pomoć lokalnih samouprava, o čemu je bilo ne samo sada reči, nego i u načelnoj raspravi. Ja sam o tome nešto govorio u načelnoj raspravi i neću sada oko tog pitanja dužiti, ali samo ukratko da se podsetimo da imamo tripartitni sistem izbora školskih odbora od devet članova koji se sastoje od tri člana iz stručnih veća, odnosno kolektiva, tri člana iz saveta roditelja i tri člana iz lokalne samouprave. Pri tome, oni su legitimni predlagači organu lokalne samouprave, na šta skupština lokalne samouprave nema pravo da menja te predloge koji su učinjeni. Skupština lokalne samouprave u formalnom smislu ozvaničava takav jedan izbor koji je autonomno izvršen od strane kolektiva, odnosno saveta roditelja, a više odlučuje o onoj trećoj trećini iz sastava lokalne samouprave. Da se podsetimo, ministar daje samo saglasnost na izbor što je učinio školski odbor, i pretpostavljamo da kolektiv koji je predstavljen sa tri svoja člana nije politizovan. Pretpostavlja se takođe da savet roditelja koji predstavlja đake kao poseban autonomni organ takođe nije politizovan. Hajde da kažemo, ona treća trećina jeste na neki način, jer predstavlja određene političke stranke. Ceo sistem izbora je tako uređen da školski odbor bira i predlaže ministarstvu, a ministar samo odobrava. U odnosu na ranija rešenja koja smo imali, mi smo imali da je ministar određivao. Ja ću da kažem da sam 2001. godine smenjen odlukom ministra prosvete početkom aprila 2001. godine bez ikakvog obrazloženja na sred mandata. Prihvatio sam tu odluku i nisam mnogo oko toga vodio neku raspravu, jer su bile takve okolnosti, bez obzira da li se to meni svidelo ili ne. Ako ne valja sadašnji sistem koji je razvlastio ministra i prepušten je ovom načinu kako sam ja objasnio, izvolite gospodo poslanici, predložite nova rešenja koja će učiniti depolitizaciju u načinu izbora direktora. Hajde o tome da razgovaramo da li postoji neki bolji način u kome ministar ne bi odlučivao po nekoj političkoj pripadnosti da budu izabrani direktori. Lično, u ovom trenutku ne vidim bolji sistem, ali ne držim do toga da je to najidealnije rešenje. Spreman sam uvek da razgovaramo o nekim novim idejama i novim rešenjima, ali ovde se govori o tome da se vrši politizacija, da političke stranke koje su na vlasti utiču, a imamo taj tripatitni sistem koji pokušava da to onemogući.
Na član 21. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Naš amandman se odnosi na ovaj član, o kome smo sigurno zadnjih 40 minuta raspravljali. Naš amandman se odnosi na stav 4, mada se ovaj stav 4, radi javnosti da kažem, odnosi na postupak u odlučivanju o izboru nastavnika verske nastave. Naš amandman je ovde samo korekcija redosleda, odnosno postupaka. Verovatno je ovde napravljena greška, jer ovde se kaže da za odlučivanje izbora nastavnika verske nastave direktor vrši uži izbor kandidata, a onda ih upućuje na prethodnu proveru psihofizičkih sposobnosti za rad sa decom. Kad dobiju rezultate psihofizičkih sposobnosti, onda se konsultuje i vidi se da li su ti kandidati na listi nastavnika verske nastave koju su dale tradicionalne crkve. U suštini naš amandman je bio da se predloži da se prvo utvrdi da li su na listi kandidata, što je logično, pa tek onda da idu na proveru psihofizičkih sposobnosti. Znači, to je suština našeg amandmana, da je redosled u ovom stavu bio pogrešan. U odgovoru Vlade, sada smo i čuli, amandman se ne prihvata jer je prihvaćen amandman poslanika Mićunovića, kojim se ovaj stav 4. briše. Gledano tehnički, stvarno, razmatranje ovog amandmana je bespredmetno. Sada brisanje ovog stava 4. opet nas stavlja u jednu situaciju. Prvo, pitanje verske nastave, svima nama je jasno i rečeno je, je veoma osetljivo pitanje, pitanje koje sigurno treba na adekvatniji način razrešiti kroz naredne godine. Ovih 10 godina nije bio dovoljan period da se na pravi način to razreši. Uvažavam listu svih kandidata za nastavnike verske nastave svih tradicionalnih crkava kod nas, ali uvažavam i one nastavnike koji predaju druge predmete u tim školama, ali, na ovaj način, brisanjem ovog stava odjedanput u praksi biće situacija da oni imaju jednu proceduru izbora, a izbor nastavnika verske nastave drugu. Ministarstvo treba da nađe pravu meru i rešenje, jer brisanjem ovog stava nastaju neke druge neugodnosti u školama oko tog izbora, jer izbor kandidata za ta nastavnička mesta za versku nastavu je praktično drugačiji. Sa druge strane, trebamo da uvažavamo, normalno, mišljenje svih tih tradicionalnih crkava. Tako da razmišljanje ministarstva treba da razreši ovaj praktični problem, da nema primedbi drugih nastavnika koji su isto završili neke druge fakultete, koji su slušali pedagogiju, koji su uložili trud da postanu nastavnici u srednjoj ili osnovnoj školi, isto veliki trud. Sa druge strane, ovaj deo osetljive verske nastave, koji treba da prenese neku tradiciju tih tradicionalnih crkava kod nas i da se uhoda na pravi način. Samo je moj komentar, pošto je naš amandman praktično stvarno postao bespredmetan i priznajem da je obrazloženje u redu, ali da prihvatanje ovog amandmana stvara neke druge probleme koji će verovatno u praksi da se pojave i da ministarstvo nađe način da izbalansira i nađe pravo rešenje kako bi bile predupređene situacije koje mogu da nastanu zbog ovoga. Hvala.
Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Izvolite, gospođo Jocić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom na član 22. Predloga ovog zakona tražili smo da se stav koji glasi – ustanove mogu izvršiti i međusobno preuzimanje zaposlenih na neodređeno vreme na odgovarajuće poslove, uz prethodno potpisan sporazum o preuzimanju uz saglasnost zaposlenih, ako je razlika u procentu njihovog radnog angažovanja manja od 20%, tražili smo da se ovaj stav briše. Naravno, očekivali smo da amandman neće biti prihvaćen iz razloga što omogućava da se direktori dve osnove ili srednje škole, recimo, što bih ja rekla, pogode oko toga ko će iz jedne škole preći u drugu i obrnuto. I to, što predviđa ovaj zakon, bez ikakvog učešća školskih uprava. Mi smo tražili da se stav briše iz razloga što mislimo da se na taj način otvaraju mogućnosti za zloupotrebu, da direktori mogu da biraju ko će doći u njihovu školu, a ko neće, jer se isključuje učešće školskih uprava u svemu tome. Pošto je ministar malopre dobio kompliment da je u svom mandatu već reformisao više zakona, iskoristila bih vreme koje mi je preostalo da pitam kada će se reformisati u ovom zakonu članovi koji se odnose na stručno usavršavanje nastavnika, na stručno, a ne na komunikacijske seminare i nešto drugo? Kada će se reformisati članovi koji se odnose na zaštitu nastavnog osoblja, profesora i nastavnika, a ne samo učenika? Kada će se reformisati članovi koji će regulisati, recimo, da prosvetni inspektori nadležni za škole ne budu zaposleni u lokalnim samoupravama, gde će, naravno, uvek odgovarati samo predsednicima opština, a onda je jasno da će raditi samo u interesu lokalne vlasti? Kada će se reformisati članovi koji će dovesti do toga da bude vraćeno dostojanstvo profesije profesora? Kada će se konačno mnogo više razgovarati o obrazovanju, a ne samo o disciplinskim postupcima, o bazama podataka i o drugim stvarima, koje mislim da su mnogo manje važne u odnosu na obrazovanje i vaspitanje učenika? Hvala.
Na član 23. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Dragoljub Mićunović. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za prosvetu je podneo amandman na član 23. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč želi narodni poslanik Mileta Poskurica.
Mi smo hteli da pokažemo da niko ne treba zapravo u prosveti da radi džabe, uprkos niskim platama, jednako kao što smo govorili da neki probrani iz prosvete ne treba da dobijaju platu i po od prosečne veću, da bi radili dodatni posao u mnogo manjem obimu angažovanosti nego što će neki profesor možda morati gotovo celu školsku godinu da radi, dobivši šest časova više da radi po predmetu za koga škola ne može da obezbedi predavača po nekom drugom osnovu. Zašto se ne bi moglo dogoditi da, recimo, već u oktobru neko mora da predaje psihologiju, a to je otprilike onaj kadar koji predaje i filozofiju? Možda je čovek imao dovoljno časova filozofije u nekoj gimnaziji, a sada mora da počne, da uzme knjigu i da sprema psihologiju šest časova za tri-četiri odeljenja, koliko već ima, zavisno od smera u gimnaziji. To će raditi cele godine, tako što se to neće smatrati prekovremenim radom. Konačno, ja sam i u opštoj raspravi pitao da li to ta ključna reč "prekovremeni", taj opis znači besplatni rad? Da je meni neko tada odgovorio da nije besplatan, amandman bi mogao da povučem, već je bio napisan, jer se amandmani pišu pre početka rasprave. Ali, ako to implicira da će on raditi šest časova, skoro trećinu obaveznog fonda kao prekovremeni neplaćeni rad, onda smatramo da to nije logično. Ako već hoćemo da negujemo altruizam prema odnosu prema kolegama i školi, neka to bar podelimo na dva nastavnika. Rečeno mi je – šta ako je to tako redak predmet, u odgovoru Vlade, pa imamo jednog nastavnika? Dobro, pa što ste ga stavili u množini? U vašem predlogu ste stavili – nastavnicima tog predmeta. Što niste rekli nastavnicima, nastavnika ili jednostavno izbrisali ovu nesrećnu reč "prekovremenim radom"? Možda biste amandman prihvatili, da samo nemamo ovu apoziciju, ovu zavisnu reč "do kraja školske godine". Da sam predložio brisanje "i ovaj rad se ne smatra prekovremenim radom". Da smo to, recimo, možda biste prihvatili. Što se nekom ne bi platilo ako radi dodatno? Što on da sprema jedan novi predmet, ili možda čak i taj isti, da ga radi za šest časova nedeljno više? Onaj šest puta dođe za godinu dana u Beograd i da uzme platu od 50-60 hiljada. Nije to u redu i to smo hteli da sprečimo, tu vrstu nepravde prema prosvetnim radnicima. Imaju prosvetni radnici mnogo mana, to je sasvim jasno, ali nešto na šta se često udara je upravo ono na šta i ne mora da se udari, jer to nisu veliki izdaci, jer će to konačno biti iskazano nekakvim radom. Ovo nije organizovanje ekskurzije, ovo nije posredovanje u izboru kompanije da vodi decu na vannastavne oblike, gde će da se svi utale oko dnevnica, ovoga ili onoga. Ovo nije prizivanje sponzora i dužništva prema sponzoru, ovo je očigledno konkretan rad, pa ako je već tako, eto da ostanemo na tragu vaše ideje. Rekli smo ako ima bar dva nastavnika, pa po tri časa. Otprilike, možda je moglo i drugačije, možda je moglo na Odboru da ste pažljivo čitali, kao amandman Odbora da se izmeni i da se, recimo, neko ko će možda biti u prilici da mora da ima 16 časova nedeljno više. To je svaki dan po čas više, nije malo, da mu to bude i plaćeno i ko zna već kako. Očekujem, naravno, ispravite me ako to ne smatra se prekovremenim nego da će to biti čoveku plaćeno, onda nemam ništa protiv, onda nema smisla ni amandman. Zahvaljujem.
Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marija Bugarčić, Nebojša Ranđelović, Bojan Đurić i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Pavel Marčok. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman, sa ispravkom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Gospođa Donka Banović ima reč.
Amandman se odnosi na stav 1. Inače, ovaj član je u okviru Glave – Prelazne i završne odredbe, gde stoji da će ministar doneti podzakonske akte u roku od tri godine od dana stupanja na snagu ovog zakona, osim onda kada je izuzetak. Nama se učinilo da je ovaj rok od tri godine isuviše dug i da je to prilično komotno ponašanje ovog ministarstva, tim pre što se iz ovih izmena i dopuna ne vidi da tu ima još mnogo nekih podzakonskih akata koji bi proizašli iz ovih izmena i dopuna. Vi niste prihvatili amandman, a mipredlažemo rok od godinu dana da se izrade ova nova podzakonska akta. Ono što me je začudilo je objašnjenje, gde vi tvrdite da se ovaj rok od tri godine veže za zakon koji smo usvojili 2009. godine, čije izmene sada radimo. Reči "ovaj zakon se odnosi na zakon koji se menja". Mogli ste vi da navedete to, počevši od 2009. godine, međutim, kako ovde piše izgleda da vi sebi dajete rok od tri godine da napravite podzakonska akta koja su vezana za ove izmene i dopune. To je zaista neprihvatljivo, ako po hitnom postupku donosimo ovaj zakon koji će stupiti na snagu osam dana od objavljivanja, a očekujemo da se primenjuje od početka nove školske godine, onda sve ove izmene koje će zahtevati podzakonske akte, neće moći da se primenjuju u školama ukoliko vi ne odradite podzakonska akta. Onda ništa niste uradili, jer škole neće znati kako da primenjuju ove izmene i dopune. Hvala.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za prosvetu je podneo amandman na član 31. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Gospođa Vojić-Marković ima reč.
Hvala, gospođo predsednice. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, član 31. glasi ovako: "Ovaj zakon stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenom glasniku RS", a odredba člana 5. ovog zakona primenjivaće se od 1. januara 2012. godine". Ta odredba člana 5. se odnosi na Nacionalni prosvetni savet i na Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Nama je bila ideja da mi rad ova dva saveta vežemo, ne sa kalendarskom nego sa školskom godinom. Poznato je da školska godina počinje 1. septembra. Na kraju krajeva, vi ste mi to isto obrazloženje dali kada sam pitala zašto se ovako hitno menja zakon u ovom kratkom intervalu. Rekli ste – počinje školska godina 1. septembra. Bilo bi sasvim logično da i ova dva saveta, koja i te kako imaju veliki uticaj na rad u prosveti i veliki značaj za ovu oblast, počnu da rade kada i škole. Ono što ste vi meni obrazložili zbog čega ne prihvatate naš amandman, zapravo je bilo jasno i nama da se to ne može izvesti zbog toga što nema novca, što se planira na drugi način i što se sve vezuje za sredstva u budžetu početkom sledeće godine. Praktično, sledećim budžetom će se urediti da se za ova dva saveta novčane prinadležnosti, o kojima je govorio gospodin Poskurica, definišu i mogu izvesti tako da budu ti ljudi plaćeni. Mislimo da nije u redu što niste uradili rebalans budžeta. Ovo je jedna od prilika da to što ste tada propustili nadoknadite i da, gospodine ministre, u procesu koji je vrlo važan, a to je vođenje prosvete, na svojoj strani imate i jedan i drugi savet, Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih i Nacionalni prosvetni savet, naročito Savet za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih, koji je i te kako veliku ulogu imao ovih dana kada su poništene one mature u srednjim stručnim školama koje su na vrlo čudan način poništene i ponovo izvedene i rezultati pokazali nešto sasvim drugo u odnosu na ono što je bilo pre nekoliko dana. Sve to zajedno pokazuje da ovi ljudi imaju veliku ulogu i da treba njihov rad da se plati od 1. septembra.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Gospodine ministre, izvolite.
Hvala, gospođo predsednice. Poštovane kolege narodni poslanici, dozvolite na kraju da kažem nekoliko završnih reči vezano za izmene i dopune ovog zakona i rešenja koja su pred vama. Pre svega, želeo bih svima vama da se zahvalim na učešću u ovoj raspravi, predlagačima amandmana na trudu vezano za izradu tih amandmana. Želim da vas obavestim o sledećem. Svesno sam se odlučio da vam ovo kažem na kraju današnjeg zasedanja. Da sam rekao na početku, onda bi pričali o tome šta je Vlada usvojila, a ovako je svako imao priliku da iskaže stav povodom svog amandmana. Mi u Vladi smo u odnosu na to zauzeli stav i juče na Odboru. Vlada Republike Srbije, u odnosu na 57 amandmana narodnih poslanika, usvojila je 11, na samom Odboru smo usvojili još dva i Odbor je, na predlog Ministarstva za prosvetu i nauku, usvojio sedam amandmana. Znači, ukupno je usvojeno 19 amandmana. Mi smo ovim izmenama želeli da poboljšamo tekst Predloga zakona, da još preciznije odredimo pravne norme i povećamo nivo zaštite učenika. Ono što smo kroz prihvaćene amandmane odredili su rešenja koja se odnose na norme za uređivanje zaštite podataka o ličnosti u informativnom sistemu podataka, odredbe vezane za učenike, za zaposlene, sastav školskog odbora i ostvarivanje prava na naknadu članovima saveta, o čemu je bilo reči i kroz izlaganje povodom amandmana. Znači, pet amandmana: zaštita podataka o ličnostima, jedinstvenom informacionom sistemu prosvete, registrima koje vodi Ministarstvo, pet amandmana se odnosi na to i preciznije je definisano koji se podaci o učenicima unose u evidencije, podaci o nagradama i pohvalama učenika tokom obrazovanja. Precizirana je norma u vezi prikupljanja podataka o zaposlenima. Kod određivanja svrhe i obrade podataka istaknut je vaspitni aspekt obrazovanja, definisan krajnji rok u kome se moraju ažurirati podaci u evidenciji, 30 dana od dana nastanka promene. Zadržan je stav 5. člana 125. zakona, da će Ministarstvo, na zahtev lica koje ima pravni interes, izdati izvod iz registra. Kada je reč o pravima učenika, dva amandmana se odnose na ovu oblast. U vaspitno-disciplinskom postupku učenik uz prisustvo roditelja ili staratelja i svi ostali učesnici i svedoci moraju biti saslušani i mogu a ne moraju dati pismenu izjavu. Skraćeni rok za pokretanje postupka na 30 dana i određeno lice koje pokreće postupak, reč je o direktoru. Kod utvrđivanja zaključne ocene Vlade, uzimaju se u obzir i efekti izrečenih vaspitnih ili vaspitno-disciplinskih mera. Izdvojen je rok, kada je reč o zaposlenim, izdvojen je rok za disciplinski postupak protiv zaposlenog za povredu zabrane, to su članovi 44. do 46. Zakona, dve godine od učinjene povrede. Kada je reč o sastavu školskih odbora, uskladili su odredbe Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja sa Zakonom o nacionalnim savetima nacionalnih manjina. Kada je reč o zaštiti podataka o ličnosti, to su amandmani na Odboru. Usvojili smo dva amandmana – brisanje dela norme koja se odnosi na prava ministra prosvete i nauke da uređuje zaštitu podataka, materiju uređuje i Zakon o zaštiti podataka o ličnosti, regulisanje i način čuvanja podataka u registrima u pisanom i elektronskom obliku. Kada je reč o pravima učenika, preciznije je definisan rok u kom treba da se pravdaju izostanci učenika osam dana, kao što je i u rešenju Zakona o osnovnoj školi. Zadržano je pravo učeničkog parlamenta da daje mišljenje i predloge stručnim organima, školskom odboru, savetu roditelja i direktoru o izboru učenika. Kada je reč o zaposlenim, Odbor je doneo jedan amandman. To je pravo ustanove od posebnog interesa, ovo moram naglasiti, za Republiku Srbiju da prime u radni odnos nastavnika i asistenta odgovarajuće visoko-školske ustanove ili zaposlenog u naučnom institutu sa odgovarajućim zvanjem na određeno vreme, najviše 30% radnog vremena za školsku godinu, uz saglasnost ministra. Kada je reč o pravu na naknadu za rad članovima saveta, Odbor je usvojio dva amandmana, da će nadležni odbor Skupštine Srbije odrediti naknadu članovima Nacionalnog prosvetnog saveta, a članovi Saveta za stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih da ostvaruju to pravo počev od 1. januara 2012. godine, jer sredstva za rad za ovu namenu nisu planirana budžetom. To je ujedno odgovor na pitanje koleginice Vojić-Marković, zato što je naš budžet programski, pa nismo mogli planirati, odnosno za ovu godinu nije planirano, što ne znači da oni ne rade. Naprotiv, savet radi, ali radi to bez nadoknade, što ipak pokazuje i odnos tih ljudi prema poslu. Inače, kada Narodna skupština odredi visinu nadoknade članovima Nacionalnog prosvetnog saveta, to će i Vladi poslužiti kao osnov za donošenje odluke vezane za članove Saveta za srednje i stručno obrazovanje i obrazovanje odraslih. Kada je reč o zaposlenima, usvojen je još jedan amandman. Kolega Jon Magda je povukao amandman na član 25. Predloga zakona. Na isti član Odbor je usvojio amandman sa ispravkom narodnog poslanika Pavela Marčoka. Izdvojen je rok za disciplinski postupak protiv zaposlenog za povredu zabrane, pomenuo sam članove od 44. do 46. dve godine od učinjene povrede i zadržano je rešenje da … teče ako se disciplinski postupak ne može pokrenuti ni voditi zbog odsustva zaposlenih iz drugih opravdanih razloga, da bi sprečili određene praznine. Na sednici Odbora je takođe prihvaćen amandman da u postupku ispitivanja deteta upisanog u školu, škola utvrdi potrebu za dodatnom finansijskom podrškom i ako dodatna podrška zahteva finansijska sredstva, škola će uputiti pismeni zahtev osnivaču po pribavljenom mišljenju interesne komisije. Prethodno rešenje je bilo da ako dodatna podrška zahteva finansijska sredstva upućuje pismeni zahtev lekaru nadležnog doma zdravlja za procenu potreba za pružanje dodatne obrazovne zdravstveno-socijalne podrške, koju utvrđuje interesna komisija. Poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, mi smo, kao što i sami vidite, prihvatili dosta amandmana i po našem mišljenju unapredili smo sadržaj zakona izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Na kraju, samo odgovor na dva pitanja. Vezano za pitanje koleginice Donke Banović, neće biti rok tri godine od usvajanja ovog zakona, nego tri godine od 31. septembra 2009. godine. To je primedba koju su nam stavili u zakonodavstvu. Tri godine od tada, a ne od usvajanja ovog zakona. Inače, od 41 predviđenog podzakonskog akta do sada smo usvojili 35 podzakonskih akata i logično je da ćemo i ovih šest. Očekujemo da ćemo tokom jeseni usvojiti još tri zakona, pa će biti potrebe da se usvoji još podzakonskih akata. Inače smo u protekle tri godine usvojili oko 120 podzakonskih akata. Na pitanje koleginice Radice Jocić, o prosveti ćemo razgovarati i tokom jeseni, ne samo a pro po izmena i dopuna određenih zakona, nego i kada budemo razgovarali i o drugih zakonima iz oblasti obrazovanja, onda ćemo razgovarati i o obrazovanju načelno, a i o onim temama koje budu sadržaj predviđenih zakona. Nadam se do kraja godine, bar ćemo mi nastojati, time ću završiti, potrudićemo se da makar Odboru za prosvetu Narodne skupštine Republike Srbije, ako ne i celom parlamentu, predočimo sadržaj Strategije obrazovanja Republike Srbije, pa da razgovaramo i o tom dokumentu. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 6. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DOPRINOSIMA ZA OBAVEZNO SOCIJALNO OSIGURANjE Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam povodom pretresa u pojedinostima 6. tačke dnevnog reda - Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje, pored predstavnika predlagača mr Božidara Đelića, potpredsednika Vlade, dr Olivera Dulića, ministra životne sredine, rudarstva i energetike i prof. dr Žarka Obradovića, ministra prosvete i nauke, pozvala da današnjoj sednici prisustvuju i: Vuk Đoković, državni sekretar u Ministarstvu finansija, Nataša Kovačević, pomoćnik ministra finansija i Svetlana Kuzmanović, rukovodilac Grupe za doprinose u Ministarstvu finansija. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Lidija Dimitrijević, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović,Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Meho Omerović, Milorad Buha, Zoran Krasić, Vladan Jeremić i Dragan Stevanović. Primili ste Izveštaj Odbora za finansije i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 4. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanik Lidija Dimitrijević, grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo i narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Da.) Najpre narodni poslanik gospođa Lidija Dimitrijević.
Hvala, gospođo predsedniče. Mi smo u dosadašnjem delu sednice imali kvalitetnu raspravu sa ministrom prosvete. Ne mogu da krimi njega što će on biti naš sagovornik u budućem razgovoru, ali mislim da rasprava neće sadržati kvalitet kakav je bio u prethodnom delu, jer ipak je na ovu raspravu trebalo da dođe predsednik Vlade, koji je istovremeno ministar finansija, ili bar kako je potpisano ovde u Predlogu zakona koji smo dobili njegov potpredsednik Božidar Đelić. Međutim, rasprava će teći tako kako teče. Sada želim da istaknem da smatram dobrim kada na neki predlog zakona amandmane u istovetnom tekstu podnesu poslanički klub SRS i narodni poslanici vladajuće koalicije. Dešavalo se da u takvim situacijama budu prihvaćeni amandmani kolega poslanika iz vladajuće koalicije, a naši budu odbijeni uz obrazloženje da je već prihvaćen isti takav, ali iz drugog poslaničkog kluba. To su neke situacije u kojima ne možemo baš da budemo nezadovoljni. Međutim, sada je odbijen i naš amandman i amandman kolege Meha Omerović, inače predsednika skupštinskog Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja. Svi mi koje interesuje socijalna politika jasno sagledavamo kakva je realnost u Srbiji. Međutim, mnogi zakoni koji se usvajaju u takvom obliku u kome ne da poboljšavaju, niti održavaju stanje onakvim kakvo je trenutno, već ga pogoršavaju. Upravo to čini se ovim predlogom zakona i odbijanjem amandmana na njegov član 4, koji je kao što rekoh podnet i od strane opozicionih poslanika i poslanika koji su pripadnici stranaka koje vrše vlast. Želim da podsetim i žao mi je što kolega nije, da je i u raspravi u načelu gospodin Milisav Petronijević, takođe pripadnik stranke koja trenutno vrši vlast u Srbiji, izneo stav vrlo sličan, skoro identičan, stavu SRS i da sam ja i tada rekla da posle izgovorene reči očekujem i konkretnu podršku, što znači da se u danu za glasanje glasa za amandman SRS na član 4. Mislim da nije dovoljno da predstavnici vlasti identifikuju problem i iznesu ga javnosti. Njihova odgovornost je da probleme koji su identifikovani rešavaju. Imali smo prilike da od Vladine Kancelarije za saradnju sa medijima, naravno putem medija, budemo obavešteni da je Vlada na svojoj sednici odlučila da država pokrije dug onim vlasnicama radnji koje su koristile porodiljsko odsustvo i koje su dobile zahtev od poreske uprave Ministarstva finansija da retroaktivno podmire svoje obaveze. Takođe, da je Vlada usvojila zaključak da majke preduzetnici koje ubuduće odlaze na porodiljsko odsustvo a vođenje radnji su poverile ovlašćenom poslovođi, moraju da plaćaju doprinose po dva osnova, kako traži poreska uprava. Takođe smo imali prilike da čujemo da se oglasio i ministar rada i socijalne politike i rekao da će se ubuduće Zakon o doprinosima, koji je na snazi od 2004. godine, tumačiti tako da majke preduzetnici koje koriste porodiljsko bolovanje a delatnost obavljaju preko ovlašćenog poslovođe moraju da plaćaju veći iznos za doprinose. Problem je navodno u tome što su neke filijale poreske uprave godinama pogrešno tumačile zakon, pa su se različito plaćali doprinosi i pojedine su žene bile u povoljnijem položaju od drugih koje su imale veće izdatke. Ministarstvo rada i socijalne politike je, prema rečima ministra nadležnog za to, predložilo amandman na ovakvu odluku. Međutim, odluka je ipak usvojena. Šta je sada urađeno? Vlada je odlučila da oslobodi duga one majke preduzetnike prema kojima se retroaktivno potražuju dugovanja i to je u redu. Međutim, buduće majke, nakon usvajanja ovog predloga zakona, moraće da vrše plaćanje kada radnju povere ovlašćenom poslovođi kada odsustvuju da bi rađale decu. Pre nego što pređem na to koliko je populaciona politika u Srbiji pogubna, želim da istaknem još jednu važnu stvar u vezi sa dilemom da li će radnju privremeno odjaviti u vreme kada majka preduzetnik odsustvuje zbog porodiljskog bolovanja, odsustva sa rada radi nege deteta ili odsustva radi posebne nege deteta. Umesto majke, niko ne može da rodi dete i zato mora da odsustvuje zbog porodiljskog. Nakon toga, pravo da koristi odsustvo sa posla radi nege deteta ima i otac, pod uslovima koje je definisao Zakon o finansijskoj podršci porodica sa decom, naravno, ako je otac zaposlen. Ali, tu sada padaju u vodu sve one priče o namerama da se vodi briga o zdravlju novorođenčadi, o aktivnoj podršci politici dojenja i drugim pričama koje stalno slušamo, a u praksi ih je, upravo zbog ovakvih stvari, nemoguće realizovati. Jedan od razloga su, na primer, odredbe ovog zakona koje je poslanički klub SRS predloži da budu brisane. Ono što je jedan od najvažnijih preduslova za zdravlje dece i majke koja je rodila jeste prisustvo majke u prvoj godini života. Takođe, ne sme se smetnuti sa uma da su dobrim delom majke vlasnice radnji kao što su pekare, samostalne trgovinske radnje, prehrambene ili neke druge, u kojima je priroda posla takva da podrazumeva težak fizički rad i te majke sigurno nemaju kućne pomoćnice i dadilje koje će umesto njih čuvati njihovu decu i raditi kućne poslove. Mali je broj žena u Srbiji koje na takav način mogu da organizuju svoj život. To je jedan aspekt. Drugi aspekt se odnosi na to kada bi majka preduzetnik privremeno odjavila radnju zbog porodiljskog i nege deteta, svi zaposleni u toj radnji bi morali da ostanu bez posla ili da bar privremeno budu nezaposleni dok se majka ne vrati sa čuvanja svog deteta. Šta je sada za ovu državu prihvatljivije? Da radnja nastavi da radi preko ovlašćenog poslovođe, da zaposleni rade, primaju zaradu, njima se uplaćuju doprinosi, majka čuva dete, ili da se radnja zatvori? Šta je interes države u ovakvoj situaciji? Ja sam i u raspravi u načelu iznela podatke da je pad nataliteta drastičan, da su podaci Ministarstva rada i socijalne politike da je u 2008. godini rođeno 30 hiljada beba manje nego što je potrebno za prostu reproduktivnu zamenu stanovništva, da je u Vojvodini stopa prirodnog priraštaja minus pet promila, da se stanovništvo ubraja u najstarije na planeti. U stalnom je porastu broj parova koji nemaju ni jedno dete i koji se leče od steriliteta. U poslednje vreme sve je više mladih devojaka obolelih od benignih oboljenja reproduktivnih organa. U takvoj situaciji, država Srbija, umesto da pruža podršku ovim hrabrim ženama koje se i pored svega odluče da rode, država ih svojom politikom potpuno destimuliše. Mogu slobodno reći da pogubno deluje na njih, a dokaz za to o čemu govorim, tačnije jedan od dokaza je i predlog zakona o kome sada raspravljamo i njegov član 4. A pre tri godine, kada se ova vlada formirala, krstila se sama, bez kuma i sveštenika, u socijalno odgovornu Vladu. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ova tema oko majki, žena preduzetnika se već nekoliko meseci vrti po medijima i konačno imamo jedan pokušaj da predlagač zakona želi da ovo reguliše zakonom, samo što to, čini mi se, radi na dosta pogrešan način. Zakone pišu političari, zakone pišu i stručni ljudi a zakone pišu i oni koji ne žele da prihvate svoju grešku, a nažalost, nemaju ni jedan jedini radni dan van posla koji su radili kao neki stručni saradnik ili savetnik u državnom organu, pa i ne znaju šta je život, ne znaju kako se zarađuje novac, ne znaju kako se pravi nova vrednost. Onda oni mogu ovakve zakone da pišu i može im se da ne žele da prihvate svoju grešku. Poslanička grupa SNS tražila je svojim amandmanom da se sledeći deo teksta izbrišete. To je u članu 4. da lice koje je preduzetnik, koji ostvaruje naknadu zarade za vreme porodiljskog odsustva, odsustva radi nege deteta i odsustva sa radi radi posebne nege deteta a delatnost nastavlja da obavlja preko ovlašćenog poslovođe, da se oslobodi plaćanja poreza doprinosa na socijalno osiguranje. Dobili smo jedno obrazloženje Vlade u kome se kaže – osnovica doprinosa za socijalno osiguranje za lica koja samostalno obavljaju delatnost i oporeziva dobit. To je tačno. Znači, lice koje nastavlja da obavlja delatnost preko drugog lica ostvaruje neki prihod i na osnovu tog prihoda plaća porez. Kako za vreme porodiljskog odsustva, odsustva sa rada radi nege deteta i odsustva sa radi posebne nege deteta kada se obavljanje delatnosti nastavlja preko ovlašćenog poslovođe, lice koje je preduzetnik ostvaruje u skladu sa zakonom naknadu zarade upravo po osnovu toga što mu pravo za naknadu za vreme navedenog odsustva pripada kao licu koje obavlja samostalnu delatnost, te stoga smatramo da nema osnova da se ovaj prihod izuzme od plaćanja doprinosa za obavezno socijalno osiguranje, imajući u vidu da se navedena naknada smatra prihodom po osnovu obavljanja samostalne delatnosti. Ali, šta je sa bolovanjem? To ne postoji. Da bi jedan preduzetnik ostvario neki prihod nemojte da poistovećujete fizičko lice koje je vlasnik neke samostalne trgovinske radnje ili uslužne radnje sa uslužnom radnjom, njegovim statusom preduzetnika. On ne može svoju zaradu da podigne sa tekućeg računa, osim ako ne uplati doprinose i poreze. Tu je stvar čista. Znači, njegova samostalna trgovinska radnja, ili ugostiteljska radnja, ili šta god da bude, ostvaruje prihod koji ostaje njoj samoj, a ne vlasniku, odnosno fizičkom licu. Na osnovu toga plaća porez. Taj porez nema nikakve veze sa doprinosima. Ovako, sa ovakvim načinom razmišljanja, možete samo da postignete sledeće stvari. Prvo, kao što je to već rečeno već u raspravi u načelu, možete da izazovete da se takve samostalne trgovinske radnje zatvaraju. Šta ste onda postigli? Em ste ostali bez radnika, em je preduzetnik stavio svoju firmicu, da kažemo tako, u stanje mirovanja i sada imate obavezu da mu isplaćujete sve one doprinose koje biste mu isplaćivali da je nastavio da radi, da je nastavio da ima radnike, da je nastavio da uplaćuje poreze, da je nastavio da uplaćuje doprinose za zaposlene i poreze za zaposlene. To vam je efekat. Da li ste rešili problem? Možda jeste, ali na pogrešan način. Nema ušteda u budžetu. Imate samo još tri-četiri, pet ili šest radnika koji su ostali bez posla, po jednom preduzetniku. Nemojte da smatrate, nego počnite da učite šta je život. Ili, šta ako je odsustvo iz nekog drugog razloga, bolesti preduzetnika - preneo je upravljačka prava na drugog i ta bolest traje duže od 30 dana, šta ćete onda? Onda morate da mu uplatite sve po onome što mu sleduje. Ne, vama je cilj, znači, uočili ste neku po vama anomaliju, po meni sasvim prirodnu stvar, da žena koja je rodila ima pravo na porodiljsko odsustvo i da bude oslobođena plaćanja doprinosa i da prima naknade iz budžeta Republike Srbije kao svaka druga žena koja je rodila dete, a u radnom je odnosu. U tome je vaš problem. Ili, možete za posledicu da imate sledeće – da preduzetnik prenese svoja upravljačka prava na treće lice, a onda se zaposli kao običan radnik u svojoj radnji. Šta ćete onda? Preneo upravljačka prava, ovamo prima platu preko platnog spiska. Zakonom nije zabranjeno. Ostvariće opet ono pravo. Zašto terate ljude da traže rupe u zakonu, da bi nekome, da izvinete, ćati u vašem ministarstvu, koji je rešio da istera nešto na silu, da bi dokazao da je u pravu, maltretira sada i Narodnu skupštinu, poslanike i javnost da bi isterao neki svoj hir? Bez ikakvog efekta, u smislu da će efekti biti pozitivni, već pravimo sebi sami bruku, da ne radimo u korist nataliteta, sami teramo svoje građane koji nam pune budžet, da traže rupe u zakonu da bi se zaštitili od takvih koji ne znaju šta je život i ne znaju kako se novac stvara i zarađuje. Lepo je raditi u državnoj upravi. Svako jutro dođete na posao, radite ili ne radite, sve zavisi od vašeg šefa neposrednog, zavisi od vaše savesti i znate da ćete petog i 20. da dobijete platu. Ali da malo zamenite uloge, da se malo odreknete državnih jasli, da krenete nešto sami da uradite, da sami stvorite, da sami zaradite na zakonit način i videćete koja je to muka. Videćete kolika je to robija. Videćete koji su to problemi. Pa, kada vam upadne neka inspekcija, pa namerno obara cene, da bi pisali prijavu, pa radnike na pauzi juri zašto ne nose radne uniforme, pa vam se traži dlaka u jajetu da bi vam se napisala prijava. Imate čak i situacije, da je osoba na bolovanju i da je prenela svoja ovlašćenja na drugo lice, ali se piše prijava zato što tu nije napravljena službena zabeleška u "APR", a u zakonu nigde ne piše da mora da bude. Onda vas neko natera da se žalite Ministarstvu. Naravno, Ministarstvo će podržati svog inspektora. Onda se ide na sud, pa dok dokaže da je ispravan, potrošiće i živce, i vreme, i novac i navući će druge inspekcije dok sve to radi. Danas tako izgleda biti samostalni preduzetnik. Da ne pričamo o svim drugim stvarima kako izgleda, da se čak traže i za robu koja nije prehrambena, ako ga zaustavi saobraćajna policija, ne možeš u privatnom automobilu da prevoziš robu. On nema šta drugo, vozi "Zastavu" staru 15 godina, da bi nešto zaradio. Izađite iz tih vaših rashlađenih kancelarija i službenih automobila. Krenite malo, da vidite kako to izgleda. Onda možemo da pričamo da li ovo ima zakonskog osnova ili ne. Zakonski, vi ćete uvek da nađete osnovu. Ali, sa one druge strane, koliko je to štetno? Ne znam da li će ovakvi koji pišu ovakve izmene i dopune zakona, ikada moći da shvate. Zbog svega ovoga, SNS u danu za glasanje neće glasati za izmene i dopune Zakona.
Narodni poslanik Zoran Krasić, ima reč.
Ovaj amandman koji je podnet na član 4. ima svoj prirodni nastavak i čini vezu sa članom 11. Ako mogu tako da kažem, tamo su podneti, sinhronizovano, amandmani. Član 22. i 58. Predloga zakona, odnosno teksta zakona ipak čine jednu celinu. Iskoristiću priliku da i o jednom i o drugom ispričam, pošto su ova tri podnosioca amandmana gotovo identične amandmane podneli i na član 4. i na član 11. Predloga zakona. Da ne bih pokvario ono što je Lidija Dimitrijević malopre lepo objasnila, šta je osnovni problem ovde, samo mogu da dodam da mi nije jasno zašto se ovako menja? Nije mi jasno i zašto se precizno ovo nije utvrdilo, a da se poštuju neki principi koji važe, u šire posmatranoj poreskoj politici? Krenuo bih redom. Tema jesu preduzetnici žene koje su na porodiljskom odsustvu, ili neguju dete itd. U članu 22. teksta zakona se kaže šta je osnovica doprinosa za preduzetnike. Iz toga se izvlači zaključak i kada je u pitanju žena. Prva dva tri stava, moram da kažem da su korektna. Nema nikakve zamerke. Onda, iz vedra neba ulazi 4. stav. To je član 4. Predloga zakona o izmenama ovog Zakona. Potpuno je nepotrebno. On uopšte ne razgovara sa prethodnim stavovima. Zašto? Zato što se različita materija tretira. Na početku moram da skrenem pažnju, vi ste dali definiciju preduzetnika u članu 6. zakona – preduzetnik je osiguranik, fizičko lice koje obavlja samostalnu privrednu, profesionalnu i drugu delatnost u skladu sa zakonom po osnovu kojim se plaća porez na dohodak građana na prihode o samostalnoj delatnosti. Plaća porez na dohodak građana po osnovu prihoda o samostalnoj delatnosti. Sama registracija i sam status preduzetnika je vezan za fizičko lice i za njegove neke profesionalne, proizvodne i druge sposobnosti. Kod njega se mogu javiti zaposleni, ali kao pomoćna radna snaga. Preduzetnik kao pravno lice u pravnom prometu ne može da postoji bez fizičkog lica ne čije ime je to registrovano. Tu se stvara fuzija, imena i prezimena sa svojim sposobnostima, registracija i dobija status pravnog lica i kod njega mogu da rade ljudi koje on zapošljava. Da se shvati šta je to preduzetnik, kao što se ovde brkaju neki pojmovi. Dalje, u istom članu tačka 21. se kaže – naknada zarade je naknada koja se ostvaruje kao pravo iz sredstava organizacije obaveznog zdravstvenog osiguranja, kao i naknada po osnovu zakona kojim se uređuje finansijska podrška porodici sa decom. Polazište je naknada zarade. Preduzetnik u pravno-tehničkom, suštinskom smislu, ne ostvaruje zaradu. Zarada se ostvaruje kao rezultat koliko košta njegova radna snaga kod poslodavaca. Preduzetnik nema poslodavca, on ostvaruje prihod. Ovde se koristi termin "naknada zarade" u članu 8. stav 1. tačka 4) i 5) i to se smešta kasnije, po nekoj logici, u članove 4. i 11. Predloga zakona. Ovde se "naknada zarade" više koristi kao terminološki pojam jer treba da se bukvalno rečeno prihvati pojmovnik iz ovog zakona. Termin "zarada" ne odgovara kada je u pitanju preduzetnik porodilja, ili kada je uopšte preduzetnik u pitanju. Ne odgovara, zato što ono što on ostvaruje jeste prihod. On prihod ostvaruje kod sebe, a onaj ko prima zaradu, on je ostvaruje kod poslodavca. Tu se sad pojavljuje neko pametan koji blokira ovo o čemu pričaju svi podnosioci amandmana. Valjda je dete željena pojava u Srbiji i treba da se stimuliše, jer ako bi se zadržala ovo logika onda Ministarstvo zdravlja džabe investira sredstva u veštačku oplodnju. Podsećam vas na termin iz istog člana 6, 23 A: "Lice za koje su sredstva za uplatu doprinosa obezbeđuju u budžetu Republike Srbije," pa se tu kaže "fizičko lice koje u smislu zakona kojim se uređuje sistem obaveznog zdravstvenog osiguranja i pod uslovima propisanim tim zakonom". Tu se navode neka lica i tu se, u stvari, otvara jedna tema. Koja je tema? Ova izmena ima jednu fundamentalnu nelogičnost. Jedno je obveznik, drugo je onaj ko je isplatilac, a treće je onaj ko obezbeđuje sredstva. Ko obezbeđuje sredstva porodilji koja je preduzetnik, za naknadu? Država je li tako? Preko koga se isplaćuju ta sredstva? Preko nje, preko preduzetnika? Zašto? Zašto ne isplati direktno država? Tako može naknada zarade, kako se definiše ovde, to bi pravilno trebalo da bude naknada za izgubljeni prihod po osnovu porodiljskog odsustva koju država isplaćuje. Da sad malo baratamo terminima. Zašto bi to bio prihod preduzetnika? Pa, ne rađa dete preduzetnik, nego žena, fizičko lice, majka. Je li tako? A vi ste ženu, majku, fizičko lice definisali kao preduzetnika ili ovo što bi Gordana Čomić – preduzetnicu. Onda nastupa ceo problem što ste materinstvo vezali za preduzetništvo. Zašto? Nepotrebno. Zato imate ovu situaciju sa članom 4. i članom 11. U članu 11. kaže se ovako – država će to njoj da isplati, ženi, preduzetniku, na porodiljskom, preko njene preduzetničke radnje, a to čim dođe na račun preduzetničke radnje ulazi u sistem oporezive dobiti i prihoda. Zašto to uopšte i ulazi u to? Valjda je ona primila tu naknadu, kako vi kažete zarade, ne kao preduzetnik, nego kao majka. Primila je kao majka. Potpuno nepotrebno ste napravili komplikaciju jer je neko hteo da pametuje iz Poreske uprave sa terminima. Zašto bi isplata te naknade išla preko preduzetničke radnje? Nadležna državna ili paradržavna institucija neka uplati kao fizičkom licu. Jer ta uplata, saslušajte me, predstavlja prihod porodilji. Onda neka paradržavni organ plati poreze i doprinose, nemoj da opterećuje preduzetnika kao pravno lice koje vodi neki tamo čovek da se samo jednostavno radnja ne bi ugasila. I taj što vodi tu radnju treba da ima status u suštini, zaposlenog u toj firmi. Nepotrebno ste napravili problem. Apsolutno nepotrebno napravljen problem. Znači, država, paradržavni organ obezbeđuje sredstva za isplatu naknade porodilji koja ima ??? Znači, država je obezbedila sredstva. Po osnovu isplate, država treba da plati poreze i doprinose, a porodilji kao fizičkom licu, majci, ona je pre svega majka a njen status preduzetnika je nešto drugo. Isplati se lepo neto naknada i rešim problem i nije opterećen račun preduzetničke radnje. Za vreme dok prima porodiljsko, a preduzetnička radnja pokaže se uspešnom, to njeno sticanje, tamo nije po osnovu rada nego po osnovu toga što je vlasnik preduzetničke radnje i tu plaća poreze i druge obaveze. Vi ste to nepotrebno izbrkali i onda ste, verovatno se neko u Upravi prihoda setio posle dve godine, hajde šibni ta rešenja pošto ne zastareva, čini mi se za pet godina, hajde da krenemo unazad da završimo neki posao. Prosto mi je neprijatno, da li može neko da shvati da, žena preduzetnik sa nekom svojom radnjom, da ima dva zaposlena, da dok je porodilja, može da ostvari toliko enormnu dobit, enormnu korist koja neće biti na neki način registrovana i zabeležena od strane nadležnih državnih organa. Tvrdim vam da je to nemoguće. Zašto je nemoguće? U našoj Srbiji, uspešnom poslu samo firme koje su utajile porez, firme koje rade po zakonu, plaćaju poreze, doprinose, struju, vodu, telefon, sve ostalo, neminovno su gubitaš i bez obzira na organizacioni oblik vlasnik kapital mora iz slamarice da izvuče pare da bi sanirao poslovanje. To što nekome odgovara da priča o lepom stanju, o zakonitosti itd. to vežite mački o rep. Krenite od frizera, pa dođite do srednjeg preduzeća sa pedesetak do sto zaposlenih, pogledajte neka otvore dušu neka vam kažu. Pozitivno poslovanje, tzv. pozitivna nula je moguća samo ukoliko se vrši utaja poreza. Neki mogu da budu uspešni ukoliko se Mlađa otvori. Deset hiljada evra, Fond za razvoj, neka sredstva mnogo jeftinija nego bankarski krediti, 70 do 80 posto naše privrede nema svojih obrtnih sredstava i mora da se javlja bankama da bi obezbedili sredstva. Znate i sami kako čupaju uši bankari za kredite i kolika je kamata. Ovde se pošlo od pretpostavke, neki činovnik, da ona će od države da dobije naknadu, što je rodila dete i što čuva dete i što treba da se neguje dete, ne daj bože ako je nešto bolesno. Ali njena radnja radi i dalje i ona nije odjavila radnju. Da je ona odjavila radnju, ona bi dokazala da je u socijalnom položaju da država treba da plaća. Ma država mora da plaća, ako mi svake godine imamo 30 do 40 hiljada ljudi koji više umre nego što se rodi. Ljudi molim vas, država mora da plaća, mora d stimuliše to, nema drugog izbora mora. Ako to mora da se stimuliše, pa nemojte ove žene koje drže samostalne trgovinske radnje i neke zanatske radnje ili bave se nekim poslom, nemojte da im zagorčavate život. Em treba da ide da pogleda tu radnju da je ne pokradu radnici, treba da neguje to dete, treba da rešava neke druge probleme. Znači, postojeći propis ima rešenje za ove probleme, a ovde je neko, mislim da su ova dva člana glavna. Nije vam toliko glavan ni indeks rasta potrošačkih cena i ovo što ste ubacili za ove sveštenike, ne znam što ste uopšte upotrebili termin sveštenici kada je tu minimalna promena postojećeg zakona, stvarno je minimalna promena. Rekao bih gotovo interna stvar unutar svešteničkih redova, ne zaslužuje pažnju, ali je prvo stavljena. Zašto? Da se namestite na penal onima koji kažu, eto Srbija postaje religiozna država, finansiraju se sveštenici, njihovo socijalno. Pa što da ne finansiramo, ne znam zašto ne bismo finansirali? Zašto bi to bilo zabranjeno? Ne vidim razloga zašto bi bilo zabranjeno. Kako rade druge države? Što su bogatije, još više su galantnije. Kod nas ima taj sindrom. Znate kako je u Srbiji? Kada krenu da napadaju Srbiju, ovi naši, oni krenu sa argumentacijom koju čak ne koristi ni Haški tribunal. Oni gore kreću nego Haški tribunal. Primer, ovog naučnika, koji je izmislio ova dva člana, pothitno treba izbaciti iz državne službe, jer njegov rigorozan pristup pravnim normama, kao gospođa Čomić, fizičar kad primenjuje pravne norme. To je katastrofa za državu. Ona se pozove na neki član tamo, piše nešto o nekom članu i ona od tog člana napravi slona, a ne komarca. Tako imate u Upravi prihoda ili u ministarstvu jednoga čoveka koji je seo i pošao od principa – svaki prihod treba da se oporezuje, svaki prihod koji ima karakter ličnog prihoda treba da podrži plaćanje doprinosa, jer po tom osnovu postoji zdravstveno, penzijsko i invalidsko osiguranje za slučajeve i kraj. I to je njegov pristup. Ako uzmete samo taj pristup on je stvarno u pravu, ali je to pogrešan pristup. U tome se razlikuje političar i ćata. Mora da se stimuliše rađanje dece, mora tim ženama da se omogući da reše taj problem. Dao sam vam jedno rešenje kako. Ako to fondovi isplaćuju tu naknadu neka je isplate ženi kao fizičkom licu. Ne mora da ide preko računa preduzetničke radnje. Zašto? Svi koji dobijaju naknade na isti način dobijaju naknadu. Zašto pravite zbrku? Ko obezbeđuje pare, ko vrši isplatu, ko prima? To su tri potpuno različita pojma. Ovde je samo zbog tehničkih stvari u nekim oblastima preduzeće ili preduzetnik posrednik, nešto što premoštava između države i fizičkog lica, građanina, bez obzira u kom statusu, koji pod određenim uslovima ostvaruje neka prava. Dakle, to je ta cela poenta. Očigledno kod vas ne postoji raspoloženje da se to reguliše. Glavni argument u odbijanju ovog amandmana je znate koja reč – predlagač smatra, pa onda reč, zbog čega se odbijaju ova tri amandmana identična, predlagač smatra, njegovo veličanstvo Mirko Cvetković smatra. Sad očekujem da promenite neki zakon i da uvedete nova krivična dela strahopoštovanja. Svako podleže krivičnoj odgovornosti koji ne pokazuje dovoljnu dozu strahopoštovanja prema njegovom veličanstvu, jer to njegovo veličanstvo smatra. Kao oni u Hagu, ja imam togu, ja sam apsolutno nepogrešiv. Ne kvarim vaše evropsko vreme gospođo Đukić-Dejanović. Ostavite malo prostora za nas koji nismo za EU, da mi koristimo naše antievropsko vreme da ubeđujemo. Vidite kako nam dobro ide ovo ubeđivanje. Osamdeset posto neće da čuje za EU. S pravom.
Opet baratate podacima koji ne odgovaraju istini, a predlagač je Vlada, a ne pojedinac. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite gospodine Buha.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, evo nam osmog zakona i osmi put pravimo amandmane. Vrlo smo uporni zbog toga što smatramo da iz formalnih i stvarnih razloga ne sme se raditi ovako kao što to radi predlagač ovog zakona, a i onih sedam zakona, u kojima se susrećemo sa indeksacijom. Počelo je sa Zakonom o budžetu, budžetskom sistemu, Zakona o akcizama, Zakona o zateznoj kamati, Zakona o doprinosima za obavezno osiguranje, o dobiti preduzeća i tako dalje, ne znam da li sam neki promašio. Stav SRS u formalno pravnom smislu predlagali smo svaki put, jednim zakonom napraviti indeksaciju i time ste rešili u svim zakonima kojima se pojavljuje termin – indeks potrošačkih cena i razrešili ste dilemu. Nema potrebe da trošimo vreme. Mi sad trošimo vreme. Evo, mi smo sad dosadni i u svakom zakonu gde se pojavi indeks potrošačkih cena mi to menjamo, mi imamo ono što mi smatramo bitnim i validnim, a kasnije ću reći zašto, ukazujem vam, nemojte trošiti vreme, nema potrebe. Trošite vaše vreme, vi iz Ministarstva dolazite ovde, evo ministar je ovde, umesto sad da ide da radi bitne i vitalne za prosvetu on mora ostati ovde umesto da smo to regulisali jednim pravnim propisom. Ministre, da li je tako? Imate bitnijih i važnijih, validnijih stvari koje treba da rešite, ovde morate slušati i mene i predstavnika SRS i stalno vam ponavljaju jedno te isto. U pravu smo. Da smo u pravu, jasno to možemo pokazati kroz druge propise gde ste bili dosledni. Samo zato što SRS predlaže, sad nećemo. Uvek je isto obrazloženje. Mi uvek u amandmanu kažemo šta mislimo. Ovo što vi predlažete, indeks potrošačkih cena, za nas je to i za vas, vi to kažete otvoreno, u ovom amandmanu, da je to statistički podatak, potrošačke cene. Za nas je to kategorija koja je manje validna, prevashodna statistički podatak. On je prometni podatak i održava određena pomeranja i određene odnose u prometu roba i usluga i cena i usluga i roba. S druge strane, to je trgovačka karakteristika tog pravnog pojma. Imate daleko validniji, ono što mi predlažemo, evo trudimo se ovo je osmi zakon, u našem predlaganju, da to bude referentna kamatna stopa NBS. Ni ona nije adekvatan podatak indeksacije povećanja vrednosti. Zašto i jedno i drugo nije toliko validno, ali je referentna stopa NBS daleko validnija. Zato što odražava više finansijskih i fiskalnih podataka, to smo ukazivali i širili smo tu priču oko toga šta znači referentna stopa NBS. Međutim, nažalost, to niste prihvatili. Sa aspekta SRS ne prihvatljivo je menjanje ne samo ovog podatka koji se odnosi na indeksaciju nego i svih ostalih promena ovog zakona, zato što u praksi imamo ogromne probleme, a ukazivali smo vam na to, nemojte ići u kozmetičke promene, nepotrebne su. Napravite pravu analizu. Ministarstvo finansija mora izaći sa pravom analizom problema privrede. Privreda puni, građani pune, prihodi po tom osnovu i doprinosi po osnovu zarade nekih drugih davanja su nedostatni. U budžetu imamo manje sredstava, u fondovima imamo manje sredstava i mora se sa aspekta Vlade i Ministarstva finansija i drugih državnih institucija napraviti prava analiza. Unija poslodavaca, Privredna komora, preduzetnici itd., traže, vape za smanjenjem poreza i doprinosa. Ne mogu istrpeti uslove u kojima rade i privređivaju. Prvo su nelikvidni, oni su prezaduženi, izloženi su ogromnoj konkurenciji, onemogućeni su da normalno posluju, privređuju, traže, vape itd. U sredstvima informisanja samo mogli dobiti informaciju da Ministarstvo ekonomije i regionalnog razvoja radi određene uporedne analize, prati šta se dešava u regionu, kakve su stope doprinosa i poreza u Evropi, u širem okruženju i traže izlazi iz ovako teškog stanja u kome se nalazi naša privreda. Zašto niste sačekali? Zašto niste uskladili te svoje okolnosti? Verovatno će Ministarstvo na Vladi ići, jer to je potreba, izloženi ste tome. Ovde u ovoj Skupštini pre mesec i po dana bio je Parlament preduzeća i jedno fantastično dobro organizovano sastajanje svih jačih privrednih subjekata, malih preduzeća koje zapošljavaju preko 250 velikih preduzeća, preko 250 radnika sa ogromnim prihodima i ogromnom dobiti. Šta oni traže? Šta je prvi njihov uslov? Smeta im doprinos, doprinos ovog trenutka su najviši u Evropi, dajte smanjite i dajte malo vazduha da možemo normalno da radimo i privređujemo. Zapošljavaćemo, daleko bolje ćemo privređivati, bićemo produktivniji, bićemo efikasniji, upumpaćemo u budžetski sistem daleko više sredstava, samo dajte mogućnosti da preživimo ova teška vremena. Unija poslodavaca evo već tri, četiri godine, Privredna komora, dajte smanjite i napravite jednu analizu. Međutim, ovu vlast to izgleda ne interesuje, samo daj, uzmi, otmi, inspekcija na teren, dajte samo da pokrijemo samo ono što nam je najneophodnije itd. Da pokrijemo deficit koji je iz godine u godinu sve veći i veći. Kakva nam je praksa? Svega 26% privrednih subjekata redovno izmiruje poreske obaveze i obaveze u isplati doprinosa, svega 26%. Do 15 dana isplaćuje 15%, 11% do 30 dana i 48% preko 30 dana. Gledajte, ako kažemo za 48% privrednih subjekata da neuredno izmiruju preko 30 dana, ima i onih koji ne izmiruju više meseci, pa i više godina. Kada tome dodamo još sedamdesetak hiljada blokiranih preduzeća, pa još dodamo da je negde sredinom prošle godine bilo ukupno doprinosa i ako tome dodamo kamatu nekih 560 milijardi u toku ove godine, to će biti 700 milijardi dinara neuplaćenih doprinosa PIO i Fondu zdravstvenog osiguranja. Onda govorimo o stvarnoj suštinskoj brizi za ovu oblast i prosto čudi da Vlada nesagledava ove probleme privrede, građanstva, prevashodno radnika koji trebaju da za svoj rad dobiju zaradu, a na tu zaradu se isplaćuju porezi i doprinosi itd. Onda imamo jedan krug. Ako to stane, onda imamo probleme. Fond PIO, znamo i sami, negde sa 45 i više posto se puni kroz dotacije iz budžeta. Ako samo napravimo malu analizu, samo ću dva tri podatka, pre tri – četiri godine, to je negde počelo 2007. godine sa 98 milijardi, a sada je to 230, a ove godine će biti daleko veći iznos. Rebalans budžeta koji morate napraviti, koji ste morali napraviti i sagledati ponovo kretanja u prihodima, rashodima itd. Evo, vidimo, analizu ste napravili pre dva dana. Vidimo da je punjenje budžeta negde sa 45% onoga što je planirano za šest meseci. To je malo. Očekuje nas opet letnji mesec i problemi itd. To će i dalje kulminirati. Možemo očekivati samo slabije punjenje budžeta u odnosu na ono što se planira. U takvim uslovima privreda ne može da radi, ona odlazi na crno tržište. Mi danas na crnom tržištu imamo preko 40% svih roba i usluga. Da li je u toj situaciji u ravnopravnoj utakmici onaj ko uredno izmiruje poreze i doprinose i onaj ko je na crnom tržištu? Da li su oni ravnopravni? Nisu ravnopravni. Zato je privreda ona koja živi, koja radi i koja redovno isplaćuje i kaže – dajte, pomozite. Dozvolili ste monopolistima da rade šta hoće, da ne plaćaju, da su mezimčad države, dobijaju po osnovi garancija itd. određene benefite od strane države. Sa druge strane, omogućili ste ogromnom delu privrede da ode na sivo tržište, a da ne plaća ništa, a mi smo ti koji moramo, koji smo prisiljeni, jer prisiljavaju nas inspekcije i sve druge institucije uglavnom prisilno. Ukazaću na jednu pojavu koja je vrlo karakteristična i koja je štetna po državne interese Republike Srbije, i to dva primera. Jedan se odnosi na isplatu penzija iz Slovenije i isplatu penzija Srbima u Republici Hrvatskoj. Sporazum između Srbije i Slovenije potpisan je u septembru 2009. godine. Tim sporazumom je predviđena mogućnost isplate i potreba isplate svih onih Srba koji su živeli i radili u Sloveniji do 1991. godine. Šta je učinila Slovenija 1991. godine? Oduzela je pravo na isplatu penzija svim Srbima, bez obzira po kom osnovu. Onemogućila je svim onima koji su radili, koji su bili u radnom odnosu u Sloveniji, onemogućila je mogućnost da kada odu u penziju da tu vrednost svoga rada, odnosno radni staž valoriziraju kroz određena sredstva, određeni deo penzije koji će usklađivati Penzioni fond Slovenije. Ovaj parlament je ratifikovao taj sporazum u jesen 2009. godine. Danas je sedmi mesec 2011. godine i svega nekoliko desetina penzija Srba koji su radili u Sloveniji je stavljeno u proces, dobili su rešenje o isplati penzije i dobijaju penzije. Šta je sa ostalih gotovo 8.000? Jednostavno 8.000 Srba koji su radili i ostvarili određeno pravo u Sloveniji i dan danas visi. U međuvremenu ljudi su umrli, ali radi se o sledećim sredstvima. Prosečna penzija u Sloveniji je oko 800 evra. Pretpostavljam u nekih petnaestak godina da je prosečni radni vek Srba koji su tamo radili sa nekom naknadnom razlikom od 300 evra na 8.000, to dođe negde oko 28 miliona evra godišnje, pa puta 20 godina, to je 560 miliona evra. To je ono stanje koje Penzioni fond Republike Srbije i građani Srbije, penzioneri po raznom osnovu potražuju od Penzionog fonda Republike Slovenije. Šta se čini da se ubrza taj postupak? Bio sam prisutan kada je bila slovenačka delegacija i govorili smo im o ovom slučaju i ukazali na ovaj problem. Rekli su da je to sve u postupku itd. To je bilo prošle godine negde u ovo vreme. Evo, godinu dana nema iskoraka. Problem je u tome što državni organi Republike Srbije ne traže ova sredstva. Radi se o ogromni sredstvima. Ta sredstva će se zavrteti u finansijskom sistemu Republike Srbije i svi ćemo imati berićeta od toga, ali ne radi. Što se tiče hrvatskih penzija, takođe, najgori oblik diskriminacije – oduzimanje stečenih prava. Nešto oko 50.000 penzionera je ostvarilo to pravo u Hrvatskoj. Onda, pored toga moramo dodati negde dvadesetak hiljada Srba koji su imali pravo na invalidske dodatke itd. Petnaest hiljada vojnih i mirnodopskih penzionera sa raznim oblicima naknada i oko 5.000 korisnika socijalne pomoći. Hrvati su takođe uskratili pravo i mogućnost dobijanja penzija svih onih koji nisu bili na prostoru Republike Hrvatske, mislim na prostore Republike Srpske Krajine i šire. Radi se o ogromnim sredstvima. Od 1991. godine do 1998. godine nikakav oblik komunikacije Penzionog fonda Republike Hrvatske sa Srbima koji su ostvarili to pravo. Posle 1998. godine pojedinačno samo delovi srpske populacije su ostvarili to pravo. Tek od 2003. godine počinje ta isplata. Ono što Srbi potražuju, to se kreće u enormnim finansijskim svotama. Neka računica je čak do 18 milijardi evra. Ako tu izračunamo osnovicu plus kamate za ovih 20 godina, to su ogromna sredstva. Šta se čini da se pomogne ovim ljudima da dobiju i ostvare davno stečena prava? Ponovo ništa. Slovenija ništa, Hrvatske ništa itd. Slično je u Makedoniji, a jedina uredna saradnja je sa BiH, gde se od prvih trenutaka kada su uspostavljeni odnosi krenulo u regulisanje. I tu ima problema, ali ne ovakvih. Šta na kraju reći? Kao ovlašćeni predstavnik, mislim da je ovo pogrešno. Vlada i vlast umesto da temeljito pripremi pravu analizu, da napravi strategiju šta učiniti do kraja godine, šta učiniti u 2012. godini da prebrodimo ovu krizu. Godina 2012. je izborna godina, nema govora o tome da će bilo koji državni organ napraviti bilo kakvu analizu i krenuti sa određenim merama. Znači, 2011. godina nam prolazi ovako kako nam prolazi, privreda nam grca u problemima. Godina 2012, tu će doći do izbornog procesa, izbornog postupka i tek negde sredinom ili pred kraj godine ćemo dobiti Vladu. Ta vlada neće imati pripremljene mere jer niste napravili nikakvu analizu, niste pripremili nikakve mere. Tek možemo očekivati od sredine 2013. godine. Da li ćemo imati do tada priliku? To vi morate dati odgovor, jer stanje u kome se trenutno nalazi privreda je takvo da možemo očekivati, evo, MMF nam je dao pravu sliku – 400.000 ljudi je od početka krize, od sredine 2008. godine do 31.12.2010. godine ostalo bez posla. Neki ekonomski analitičari naklonjeni vlasti kažu ne 400.000, 540.000. Očekuje se sredinom 2011. godine do sredine 2013. godine ponovo 200, 300, 400, 500.000 ljudi bez posla, to je tragično, ovo je rešenje, ovo nikako rešenje nije. Ovo je samo jedna puka kozmetička promena da usaglasimo jedno sa drugim itd, nepotrebno i vrlo štetno, ne samo po pravni sistem nego po nacionalni interes Republike Srbije. Hvala vam.
Na član 8. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto su slični članovi 8. i 9. i 10. govoriću kao o jednom amandmanu. Znači, ovde je reč o tome da postoje određena poreska oslobođenja, ali uplate doprinosa u nekom određenom vremenskom periodu za lica koja su mlađa od 30 godina, za lica koja su invalidi i za lica koja su navršila 53 godine života, pa radi stimulisanja zapošljavanja takvih lica 2006. godine date su određene olakšice da bi poslodavci, bez obzira da li su to preduzetnici, da li su to pravna lica, zapošljavali ove grupe radnika. Možda je kao ideja bilo dobro, ali zbog sveukupne ekonomske situacije u državi nije dao neke određene rezultate i mi umesto da imamo smanjenje broja nezaposlenih, imamo povećanje i ne možemo tu da krivimo samo svetsku ekonomsku krizu, možemo da krivimo bankarski sektor, možemo da krivimo nelojalnu konkurenciju, monopolski položaj, možemo da krivimo Vladu koja je odgovorna za sve one makroekonomske situacije koje se javljaju da su mnoga preduzeća u stečaju, mnogi preduzetnici su odjavili svoje radnje, imamo povećanje broja nezaposlenih. Možda bi to bilo i u redu što se spominje u samom zakonu,da poslodavac koji za određeno lice koristi ili su koristili oslobođenje plaćanja doprinosa po drugom pravnom osnovu u skladu sa odgovarajućim propisom, ne mogu za isto lice ostvarivati oslobođenje plaćanja doprinosa iz ovog člana, to je u članu 8. i9. i 10. Međutim, imali smo pre neki dan izmene i dopune Zakona o porezu na dohodak građana, ista ovakva odredba. Još uvek ne znamo koji je to drugi pravni osnov. U zvaničnoj zakonskoj regulativi tog drugog pravnog osnova nema. Koji su to drugi zakoni? Ne postoje, koliko je meni poznato. Da li postoji neki drugi pravni osnov koji nije zakon? Iako postoji, onda mi bi to kao narodni poslanici trebali da znamo, ako je to, na primer, neka uredba ili ako je to neka poreska olakšica. Pričali smo o tome da ova Vlada, umesto da stimuliše izvoz i kroz stimulaciju izvoza nova radna mesta, ona stimuliše strana preduzeća, bez obzira da li su ona izvozno orjentisana ili će raditi isključivo na domaćem tržištu. Znamo da se neka radna mesta plaćaju tri, pet, deset hiljada evra za određene poslodavce, uz uslove da to bude strano lice, da ima neki brend, kako vi to volite da kažete, i objavljivali ste da se to plaća, pa je čak bilo i sukoba između, čini mi se Kraljeva, Zaječara, gde će da se otvara "Gorenje"? Ko je dao bolje uslove? Zašto je ministar, tadašnji ministar Mlađan Dinkić poništio ugovor, čini mi se u Kraljevu, nisam siguran i prebacio ga u Zaječar? Zato što njega podržava Boško Mićić itd, i 10.000 evra po zaposlenom. Više puta sam pitao narodne poslanike, svoje kolege koje će da glasaju za ovaj zakon, da li neko zna da otvori fabriku ako mu date 10.000 evra po zaposlenom? Znaće svako. Ako ne zna narodni poslanik, ne treba ni da se bavi ovim poslom. To je ono što je javno. Znamo da su dobili besplatno građevinsko zemljište, besplatne priključke na komunalnu infrastrukturu, na elektrifikaciju, samo me još interesuje da li ih je možda Vlada nekom uredbom ili nekim drugim aktom oslobodila plaćanja poreza i doprinosa za zaposlene u trajanju od dve godine? To bi bilo stvarno suviše. Dali smo im sve besplatno, em smo im platili za svakog radnika, em da im još oslobodimo i plaćanja doprinosa. Pa dajte da ih oslobodimo i plaćanja poreza i carine i svega. Neka budu potpuno povlašćeni na tržištu. Ne može niko da me ubedi da je to jedna normalna i zdrava politika koju Vlada treba da vodi. To je samo politika zbog kratkih, sitnih političkih poena. Ograničena na jednu malu sredinu ili teritoriju, ili nazovite kako god hoćete. Koji su efekti - mi to ne znamo. Kao što i ne znamo koji su efekti ovog osnovnog zakona kada je data ova i poreska olakšica i ova olakšica na doprinose za zdravstveno osiguranje. Ne znam, ali je bitno da izgleda da se mnogo što šta radi, a da Narodna skupština ne zna, da narodni poslanici ne znaju, zato što jedan bivši ministar koji kaže: "Ja više nisam u Vladi", ali njegova stranka jeste, a on je predsednik te stranke. Zarad svojih političkih ambicija i opstanka na političkoj sceni posle narednih izbora, mora čitava država, svi građani da budu žrtve njegovih političkih težnji i ambicija i izbegavanja odgovornosti pred zakonom. Ako su izmene i dopune ovog zakona kroz članove 8, 9. i 10. samo jedan mali pokušaj otklanjanja posledica jednog takvog štetodžije, onda je ova vlada osuđena na propast. Zato me baš briga, nego je problem što je čitava država osuđena na propast. Ne bih da sad ulazim u sve to kroz šta se taj gospodin petljao, mešao i sve upropastio. To bi bila druga priča i sumnjam da bi mogla danas da se ispriča. Kažite već jednom koji su to drugi pravni osnovi, na osnovu kojih ste oslobađali određene preduzetnike i poslodavce plaćanja poreza na dohodak građana i plaćanja doprinosa za obavezno socijalno osiguranje, da znamo, da znaju i oni koji će da glasaju za izmene i dopune ovog zakona, a da znamo i mi, između ostalih i mi iz SNS zašto ćemo da glasamo protiv izmena i dopuna ovakvog zakona.
Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić, kome dajem reč.
Tekst našeg amandmana ispred SRS je isti kao i kad je u pitanju član 8. ovog predloga zakona. Mi verovatno sada još ako se pojavi neki zakon gde treba da se terminološki usklađuje to da se rast cena na malo zameni indeksom potrošačkih cena, verovatno ćemo i tada napisati neki amandman, ali moraćemo da dignemo ruke, jer očigledno nema potrebe da više ubeđujemo, pošto smo sve rekli. U čemu se ogleda razlika u tim statističkim metodama? Obe metode pripadaju utvrđivanju rasta cena na malo. Kod indeksa potrošačkih cena izbacuje se uticaj onih cena koje su pod kontrolom države i zbog toga u nominalnom iznosu indeks rasta potrošačkih cena je niži od stope rasta cena na malo, koja je viša. Kad se prati stopa rasta cena na malo za jedan mesec, kaže se 1,1, a kad se prati indeks potrošačkih cena, onda se kaže 0,9. Može to i drugačije da bude, u zavisnosti od promene cene i koliko pondera vuče koja roba i u kom procentu promena cene. Da ne bi ovo bilo komplikovano, a mi smo u obavezi da pričamo narodnim jezikom, srpskim, pa da nas svi razumeju, gospođo Đukić-Dejanović, tu razliku bih opisao tako - kada skoči gorivo za 20 dinara, vi 20 dinara plaćate skuplje. U indeksu rasta cena na malo, to će biti verovatno 0,7. Ali, to što vi sada 20 dinara plaćate više, kada se meri indeksom potrošačkih cena, to će biti 0,1 i onda će Mirko Cvetković da kaže kako je to epohalni rezultat, kako je to dobro i to su dva paralelna života, u statistici i u stvarnosti. Konkretno, članovi 8. i 9. Predloga ovog zakona odnose se na indeksaciju obaveza koje imaju poslodavci. Ako poslodavac ne ispuni svoju obavezu, umesto što treba da vrati sredstva koja je primio uvećana za stopu rasta cena na malo, sada uvećano za indeks potrošačkih cena i to ispada onako virtuelno da odgovara poslodavcima. Ali, ne radi se ova promena zbog toga da bi to odgovaralo ili ne bi odgovaralo poslodavcima, nego zbog Eurostata, jer moramo da uđemo, navodno, u te evropske standarde i Evropski statistički standard je upravo taj indeks potrošačkih cena. To će da vam se obije o glavu kao veliki bumerang i neću više da trošim reči oko ovoga, pošto smo u nekoliko prethodnih zakona gde se takođe ovo menjalo dali baš značajnu argumentaciju, čak smo i čitali ponder listu za svaki proizvod i uspeli da dokažemo kako vlast, država beži iz ove situacije, da ne snosi nikakvu odgovornost, nego statistika beleži i zabeležila i to je to. Da se vratim na ono što je centralna tema ovog zakona koji se menja. Malopre sam vam rekao da jedini argument koji koristi Vlada kada odbija ove naše amandmane glasi ovako – smatramo da nema osnova da se ovaj prihod izuzme od plaćanja doprinosa za obavezno socijalno osiguranje, imajući u vidu da se navedena naknada smatra prihodom po osnovu obavljanja samostalne delatnosti. Kako naknada zarade može da se smatra prihodom po osnovu obavljanja samostalne delatnosti, kada je to za prihod koji se ostvaruje po osnovu statusa da je neko bio preduzetnik, pa je postao majka? Prosto i jednostavno, vidite šta sve mogu da stave u ovo obrazloženje. Serijski se lupaju termini, samo da se kaže – nećemo da prihvatimo taj amandman. Centralno pitanje je – šta se krije iza ove operacije? Šta je to opasno što se krije, pa se kamuflira sa terminima i ovim drugim stvarima? Ne mogu da shvatim da se neko plaši toga da će mnogo žena da otvori preduzetničke radnje i da će naprasno 70, 80 hiljada njih da ode na porodiljsko odsustvo. To će da ugrozi budžet Republike Srbije. Neverovatno. Kamo sreće da se to desi, da se toliko dece rodi. Kod nas je uvrnut sistem vrednosti. Da li vi znate, gospođo Đukić-Dejanović. Da svaki Srbin sa 65 godina koji živi na teritoriji KiM, kako ovi kažu Kosova, ukoliko prihvati kosovarsko državljanstvo po osnovu 65 godina života dobija 45 evra socijalne naknade? Ako ima 15 godina radnog staža na prostoru tog tzv. nezavisnog Kosova dobija još 150 evra. Ne znate to. Da li znate koje muke imaju ljudi da ostvare pravo i da naplate svoja potraživanja po osnovu nečega što je svetinja? To je penzija, gde se računa vreme provedeno, uplaćeni doprinosi itd. Ali, samo se nama dešava, nikom drugom se ne dešava taj problem. Onda se iz toga izvlači zaključak svojevrsne diskriminacije po nacionalnoj osnovi, imamo na delu. Naši ćute, oni razvijaju dobrosusedske odnose, jer je to uslov za EU, prijateljstvo, dobrosusedski odnosi, a dobićemo paraf, pa idemo u EU. To je cela politika. Zbog EU ovde može da bude pomor i riba i svega, u obrazloženju može sve i svašta da stane. Prosto neverovatno. Okrenite politiku, stavite u centar politike građanina, državljanina koji živi ovde, koji treba da rešava svoje životne probleme i životna pitanja, ovde na teritoriji Republike Srbije. Ne, kod vas je EU, EU je ispred svega i svačega. To je ono što naročito pogađa. Ne birate sredstva, samo se registruju negativni rezultati. Evo rebus za gospođu Đukić-Dejanović. Jedan epohalni rezultat dosta od 5. oktobra 2000. godine do danas. Uzmite i kad ste bili u opoziciji i sada kad ste na vlasti. Kažite jedan epohalni rezultat. Da li ima ijedan epohalni rezultat? Dobro, postigli to nacionalno poverenje, to je na drugim osnovama. Nađite jedan dobar rezultat. Nema. Nemam ništa protiv, slikajte se, hvalite se, sa ove stope idite na ovaj indeks, neka bude sve kako treba. Raste vam popularnost, ne mogu da grešim dušu. Jedva čekaju ljudi da vas vide, jer ste vi rešenje za sve ljudske probleme. Mnogo je bolje da povučete ovaj predlog zakona, ako ne zbog nas što smo mi to rekli, onda zbog Rasima Ljajića koji je rekao da će svakako da reši problem porodilja, koje su ujedno i preduzetnici. To ste vi obećali. Možda vi ne znate, ali Lidija Dimitrijević vam je malo pre čitala izvode iz novina, kakve su izjave bile i zašto je o vo pokrenuto. Meni je prosto neprijatno, gde je Meho Omerović? Lepe amandmane je napisao. Danas sam mu rekao na sednici Odbora za finansije – dođi Meho, podržaću ti ovo, da objasnim, ne slažem se kako si napisao, ali daću ti razloge zašto treba ovo da se prihvati. Nema. Zašto? Neće biti u Dnevniku. Čim nema u Dnevniku, nema ga u životu, znate kako to ide. Hvala.
Na član 9. amandman je podnela grupa od 21 člana poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević, kojoj dajem reč.
Hvala. Poslanički klub SRS podneo je amandman na član 10. Predloga zakona, koji se odnosi na lica sa invaliditetom. Članom 45b. osnovnog zakona definisano je da poslodavac koji na neodređeno vreme zaposli lica sa invaliditetom oslobađa se obaveze plaćanja doprinosa za socijalno osiguranje, koji se plaćaju na osnovicu, odnosno na teret sredstava poslodavca za period od tri godine od dana zasnivanja radnog odnosa tog lica. To stoji u osnovnom zakonu. Predlagač sada kaže – poslodavci koji za određeno lice koriste ili su koristili oslobođenje od plaćanja doprinosa po drugom pravnom osnovu u skladu sa odgovarajućim propisom ne mogu za isto lice ostvarivati oslobođenje od plaćanja doprinosa iz ovog člana. SRS se ne slaže sa ovim, jer se time ne unapređuje kvalitet života lica sa invaliditetom. Kao što smo čuli od mnogih prethodnih govornika, u članovima 8. i 9. ovakva ograničenja se sada predlažu, kada su u pitanju lica starija od 50 godina života, pripadnici mlađi od 30 godina, kao i lica starija od 45 godina za koja se doprinosi obračunavaju po stopama umanjenim za 80%. Za ove kategorije obveznika nismo podneli amandmane, ali kada su u pitanju osobe sa invaliditetom zaista ne možemo da se složimo sa ovim što je predloženo. Svi smo svedoci da, kada se obeležava Međunarodni dan osoba sa invaliditetom, stalno čujemo priče o unapređenju kvaliteta njihovog života. Usvojen je i Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom. Stalno se potenciraju neki pomaci, ali podaci Nacionalne službe za zapošljavanje su poražavajući. Imam podatke iz oktobra prošle godine koji kažu da posao traži 20. 470 osoba sa invaliditetom, a od tog broja 6.644 su žene. Gotovo polovina osoba sa invaliditetom na evidenciji Nacionalne službe ima osnovno osmogodišnje obrazovanje, a ostali nezavršenu ili završenu srednju školu, s tim što diplomu više škole ima 349, a fakultetsku 259 osoba. U ovakvim uslovima država sada ovim predlogom zakona ograničava korišćenje pojedinih povlastica od strane poslodavaca. Smatramo da, kada se radi o ovoj kategoriji osiguranika, poslodavcima koji ih zapošljavaju treba omogućiti da koriste oslobađanje od plaćanja doprinosa iako su već koristili oslobađanje po drugom osnovu. Ako bude tako, možda će biti prilike da se popravi slika koju je dala Nacionalna služba za zapošljavanje. Ono čime bi predlagač ovog zakona zaista trebao da se pozabavi jesu svakodnevni protesti ispred Ministarstva ekonomije i Skupštine grada Beograda. Protestuju svakog dana svi zaposleni DES-a, preduzeća za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom u restrukturiranju, koji očekuju da njihovi problemi budu rešeni, a napominju da bi bili u prilici da zaposle još 30% lica sa invaliditetom, pored postojećih 52%. Zahvaljujem.
Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Milorad Buha i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodine Buha, imate reč.
Člana 11. zatražili smo da se briše i to iz više razloga, prevashodno pravno-tehničke prirode. Zbog javnosti ću pročitati: "Kada preduzetnik ostvaruje naknadu zarade za vreme trajanja porodiljskog odsustva, odsustva sa rada radi nege deteta i odsustva sa rada radi posebne nege deteta, a delatnost nastavlja da obavlja preko ovlašćenog poslovođe, obračun i uplatu doprinosa po osnovu navedenog primanja u ime i za korist preduzetnika vrši lice koje saglasno zakonu obavlja poslove ovlašćenog poslovođe". Ovo je prazna pravna formulacija. Zašto je prazna? Zato što je Zakonom privrednim društvima u materiji koja se odnosi na preduzetnike uvedena pravna kategorija ovlašćenog poslovođe koji u ime i za račun preduzetnika obavlja sve poslove koje je obavljao i poslovođa dok je bio u mogućnosti da obavlja te poslove. Znači, imamo u pravnom prometu regulisanu materiju. Znači, ovlašćeni poslovođa ima sva prava i sve obaveze kao i njegov ovlašteni predstavnik koji ga je ovlastio da u njegovo ime i za njegov račun obavlja sve poslove koje ima on i kao poslovođa. Zašto sada ponavljamo nešto što je već u pravnom prometu? Znači, ako ima pravo da vrši plaćanje, da ugovara, on ima pravo i da plaća poreze pa time i doprinose. Zašto mi sada u ovom zakonu ugrađujemo neku materiju koja je već definisana nekim sistemskim procesom? U ovom slučaju ovo je propis manje važnosti, manje pravne vrednosti u odnosu na jedan sistemski propis koji je inagurisao ovlaštenog poslovođu, preduzetnika sa istim pravima i istim obavezama. Nepotrebno, imate dva takva člana i smo tražili, sa razlogom smo tražili brisanje. Sve ovo što vi govorite u obrazloženju, a obrazloženje je nadugačko i naširoko itd. to ne stoji. Sa druge strane, zašto mi smatramo da je nepotrebno ovo ovako definisati? Član 58. stav 1. govori o potpuno drugim stvarima u odnosu na ovde postavljeni i predloženi stav 2. Ne slažu se ta dva stava. Jedan sa drugim se ne slaže i nepotrebno je nešto što ne pripada ovome članu. Prvo, normativno pravno nije u redu. Sa druge strane, niste uskladili u tim stavovima 1. i 2. Nepotrebno je ubacivati. Šta je potrebno? Potrebno je napraviti ono što smo napred naveli i što je obećano od strane vlasti. Obećana je jednokratna isplata penzija i Fond PIO osiguranja je sredinom 2009. godine rekao sledeće – za nekoliko meseci ćemo krenuti u jednokratnu isplatu penzija. Svi u Vladi su to podržali. Kaže ovako – naše analize govore da ćemo time uštedeti 900 miliona dinara nepotrebne uplatnice, nepotrebna obrada, manji broj radnika itd. To je ukupno preko 10 milijardi dinara po osnovi ove uštede. Ali,nema dovoljno sredstava u PIO fondu i nikad se nije ostvarilo ono što je prava analiza. Ovo je prava analiza – 10 milijardi dinara, to je ukupno po toj računici PIO fonda 53 hiljade prosečnih penzija koje svake godine nepotrebno bacamo u vetar samo zato što nismo smogli snage da idemo na jednokratnu isplatu penzija. Penzije vršimo, vršimo administriranje,obradu, obračun itd. Kada smo kod penzionog fonda, moramo ukazati, to smo rekli u načelnoj raspravi, bilo je raznih zloupotreba, nekažnjenih zloupotreba. Od 2003. i 2004. godine finansijska policija išla je utvrdila je razne zloupotrebe. Prvo, nepotrebno finansiranje, protivzakonito finansiranje nevladinog sektora, pojedinih organizacije koje su upadale u sistem davale su, kapom i šakom je isplaćivano. Tako je Unija poslodavaca, s obzirom da je predsednik Upravnog odbora 2005. i 2006. godine bio čovek koji je kasnije postavljen za predsednika Unije poslodavaca. Dobio je na ime zahteva za donaciju samo jedne godine 96,5 miliona dinara i nikad ta sredstva koja su data tako ne zakonito nisu vraćena. Jednom analizom poslovanja utvrđeno je da je to 22 miliona dinara uplaćeno raznim asocijacijama itd. Naložila je finansijska policija da se vrate ta sredstva i samo deo tih sredstava je vraćen. Ono što je problem aktuelni to je da je u toku 2010. godine Fond PIO kroz određene otpremnine, određeni socijalni program iz sistema uključio 461 službenika i otišli su sa otpremninom. Tako je po tom osnovu potrošeno oko 2 miliona evra nepotrebno zato što je odmah u planu radne snage za 2011. godinu planiranu 100 novih radnika. Kakva je sudbina sada tih bivših radnika? Našli su uhlebljenje u nekim drugim državnim institucijama. Tako je jedna gospođa, Slavica Totić, uzela 20 hiljada evra i zaposlila se kao pomoćnik direktora Republičke direkcije za imovine. Vidite šta mi radimo? Damo ogromnu otpremninu i onda sa druge strane radnik ode u drugu državnu instituciju. Da li imamo ventil da to sprečimo? Nemamo. Nemamo mi pravnu regulativu koja bi to zabranila. Da li to radi ijedna druga zemlja? Da li imamo negde u regionu takvu praksu? Nema nigde. Jednom kad radnik dobije otpremninu u državnom organu, državnoj organizaciji, nema više mogućnosti da se zaposli u državnoj organizaciji. Može da radi privatno. To i jeste suština – da smanjimo rashode. Javnu potrošnju nam je neophodno smanjiti i zbog toga i isplaćujemo radnike da odu i dajemo im određene beneficije. Gde će se on zaposliti, to je njegova stvar. Zato on to i prihvata. Socijalni program takvog osnova je dobrovoljan. Znači, niko nikoga tu ne tera, nego, ako želiš – idi. Ova zloupotreba treba da zabrine. Koga? Državne institucije, zato što se državne institucije samo verbalno zalažu za smanjenje javne potrošnje. Ako smo potrošili dva miliona evra za socijalni program i otpremnine, ne smemo ponovo dozvoliti da neko dobije iz države i na taj način tu nabujalu javnu potrošnju koristi kroz vid zarade, poreza, doprinosa, itd. Predlagač zakona krši odredbe Zakona o budžetskom sistemu. Tim zakonom je predviđeno formiranje Fiskalnog saveta. Zadatak Fiskalnog saveta je da da mišljenje o svakom predlogu zakona, oni to nedvojbeno i rade, u onim situacijama kada im koristi. Kada im je u interesu, kao što je bilo kod zakona o decentralizaciji, kada je bilo u interesu, onda ste uzeli od njih negativno mišljenje, da li pod političkim pritiskom, političkim voluntarizmom, ili je to rezultat stvarne analize, to je sad stvar političke ocene i procene. Ali, zakonska obaveza – tim zakonom je definisano da Fiskalni savet mora dati svoje mišljenje o svakom predlogu zakona. Da li ga imamo uz ovaj zakon? Nemamo. Evo šta kaže predsednik Fiskalnog saveta "Budžet za 2012. godinu premašiće jednu milijardu evra, znači, stotinak miliona, ono što nam je obaveza prema odredbama toga zakona, i dostići će deficit u iznosu od 175 milijarde". To su njegove reči. Na vašim sajtovima se to može pročitati. Znači, 75 milijarde više. Analizom Zakona o decentralizaciji, koji ste usvojili ovde, većina je usvojila, vi ste probili sve ono što se zakonom ne sme probiti, znači 75 milijardi. Kako ćete vi to premostiti, to je sada akrobatika. Nema sredstava i sigurno se ne može ovo rešiti. To vam i predsednik Fiskalnog saveta kaže. Šta je dalje obaveza? Kaže: "Obaveza smanjenja javne potrošnje". Mi stalno govorimo o načinu kako se može smanjiti javna potrošnja. Na svakom koraku se to mora činiti. Treba skrojiti i skresati tih 75 milijardi, onemogućiti određene pojedince ili asocijacije u određenim pravima. Kako? To će biti grubo, samo zato što ne radimo to sistematski. Zašto nemamo rebalans budžeta? Baš zbog toga. Moramo to pravo nekome uskratiti. Ali, uskratiće samo jer nema adekvatno punjenje budžeta i analiza ministarstva, a makroekonomski pokazatelji Ministarstva finansija to najbolje pokazuju. Ono što predlaže gospodin Pavle Petrović, predsednik Fiskalnog saveta: "Pojačati napor na naplati poreza i doprinosa". To se stvarno i čini. Inspekcije su napolju, sile mala i srednja preduzeća da uredno izmiruju svoje poreske obaveze. Ali opet imamo 48% privrednih subjekata koji su neuredni, čak preko mesec dana. Da li imamo koordiniranu aktivnost državnih organa da sprečimo monopoliste da uredno izmiruju svoje poreze i obaveze? Da li država kao takva uredno izmiruje svoje obaveze prema privredi, građanima i određenim asocijacijama? Ne izvršava. To je loš primer. Ako država ne izmiruje svoje obaveze, kako da silujemo nekog pojedinca? Da ga privodimo? Da ga zatvaramo zbog toga što neuredno izmiruje obaveze? Mislim da je sve ovo jedna igrarija, jedan voluntarizam koji je prisutan duži niz godina. Ima puno toga o čemu bismo mogli još razgovarati, međutim, to je sve priča u vetar bez stvarnih efekata, samo zato što vi ne želite da sagledate stvarni život i probleme sa kojima se suočava svaki naš građanin i narod u celini. Hvala.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Ne) (Veroljub Arsić, s mesta: Želim reč.) Po ovom amandmanu? Po prethodnom. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kad malo pročitam ovo obrazloženje, čini mi se da malo vređa ljudsku inteligenciju i kao da poslanici često ne znaju šta rade. Ja tvrdim da ovde izgleda da je neko malo pomešao lončiće, poklopčiće, babe i žabe i da se upleo u jednu materiju i traži neki izlaz, bilo kakav, da se ne obruka. Mogu da kažem da je i ovaj vid obrazloženja koji smo dobili na član 11, na koji smo i mi podneli amandman SNS, da je samo obrazloženje prilično uvredljivo. Ne bih čitao celo obrazloženje, ali, reč je o porodiljskom odsustvu i odsustvu radi nege deteta za žene preduzetnike. Kaže se: "Kada se nastavlja obavljanje delatnosti preko ovlašćenog poslovođe, lice koje je preduzetnik ostvaruje u skladu sa zakonom naknadu zarade upravo po osnovu toga što mu pravo na naknadu za vreme navedenog odsustva pripada kao licu koje obavlja samostalnu delatnost, odnosno ta navedena naknada smatra se prihodom po osnovu obavljanja samostalne delatnosti, iz čega proizilazi pravo na naknadu zarade saglasno odredbi člana 10. Zakona o finansijskoj podršci porodici s decom". Znači, zaradu, iako je na bolovanju, privatni preduzetnik na porodiljskom bolovanju, privatna preduzetnica, kako god hoćete, isplaćuje sam sebi. Voleo bih da onaj ko je napisao ovo obrazloženje da mi da odgovor da li u pravnom licu kada jedan radnik ode na porodiljsko bolovanje ili na bolovanje radi nege deteta i to preduzeće zaposli drugog radnika na određeno vreme, da li to pravno lice nastavlja da izmiruje odnosno da isplaćuje zaradu radniku koji je na porodiljskom bolovanju ili se to radi iz budžeta Republike Srbije? Radi se iz budžeta. U tome i jeste problem. To je ono što vi nećete da prihvatite. Znači, pred zakonom su svi jednaki, po Ustavu. Nema prava na ovakvu diskriminaciju. Znači, prosvetni radnik ode na porodiljsko bolovanje, hoće li deca da ne dolaze u školu godinu dana, da bi iz budžeta dobijao platu a ne iz ustanove? O tome se radi. Vi ste potpuno pobrkali neke stvari i nećete to da prihvatite, nego uporno terate svoju priču. Da je to tako, vidi se i u samom obrazloženju. Onaj koji je napisao zakon, dovodimo u pitanje i njegovu stručnost. Kaže se: "da obračun i uplatu doprinosa po osnovu navedenog primanja u ime i za korist preduzetnika vrši lice koje saglasno zakonu obavlja poslove ovlašćenog poslovođe". Sad mi objasnite tehnički kako to izgleda? Kako će to da radi ovlašćeni poslovođa? Potpisaće virmanski nalog i izvršiti obračun. Sa čijeg računa će da plati? Sa računa preduzetnika. Pa jeste li priznali sada konačno da preduzetnik i fizičko lice nisu isto. Upravo to ste uradili. Ili, ne mora čak ni da prenese, ne mora čak ni da uradi ovlašćeni poslovođa, može on i sam da uradi preduzetnik, bez obzira na to što je preneo svoje upravljačka prava na drugo lice. To nema nikakve veze. To ga ne sprečava, ali konačno ste dokazali sa ovim članom 11. da vam zakon ništa ne valja, da ova izmena i dopuna, što se tiče porodiljskog odsustva, da tu potpuno niste u pravu. Znači, preduzetnik je jedna stvar i to ostavite po strani. On odmah nastavlja da obavlja svoju delatnost, da ostvaruje neki prihod i po osnovu tog prihoda da izmiruje poreske obaveze. Zarada je nešto sasvim drugo. To je ono što vlasnik preduzetnika ima u džepu, da bi to dobio mora da uplati poreze i doprinos, a ako je na porodiljskom bolovanju ili na bolovanju radi nege deteta, on mora da zaposli poslovođu koji će sada da radi umesto njega, da mu isplaćuje doprinose, da mu isplaćuje zaradu i zato treba da bude oslobođen, odnosno da zaradu on ostvaruje, kao i svaki drugi radnik koji nije preduzetnik. Očigledno je da ste se o svemu ovome i te kako upleli, da ne znate kako ćete da izađete, a kao što rekoh reč je o jednom vrlo nepopularnom zakonu, voleo bih, neko će sigurno da pokrene postupak pred Ustavnim sudom. Nemojte posle da čupate kosu, da ne znate šta ćete da radite, jer ako se ova odredba oglasi neustavnom, onda ćete sa svim onim kamatama morati da vratite novac preduzetnicima. Bolje povucite ovaj zakon ili prihvatite amandmane dok možete, ili vas je baš briga, u smislu, dok Ustavni sud donese odluku više i nećete da budete na vlasti, pa će te neke krive Drine i ove gluposti koje ste često iznosili, u samom zakonu morati neko drugi da ispravlja.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Obradoviću dug poslodavaca na ime poreza i doprinosa prema državi danas su u Srbiji je 500 milijardi dinara. Da li ste imali taj podatak, kao član Vlade? Srpska radikalna stranka je danas kroz diskusiju zaista pokazala da je spremna, da se na zakon od svega nekoliko članova, da kažem ozbiljno spremi i da ponudimo bilo kakvu raspravu, a kakav je vaš politički stav prema tome to je sasvim nešto drugo. Mislim, da je bilo dosta argumenata koji ukazuju na činjenicu da smo se zaista ozbiljno pozabavili ovim, ali ja sam vam sada rekao jednu brojku i ja vas kao predstavnika Vlade pitam, gde su ovom zakonu odgovori na činjenicu da se Srbiji duguje 500 milijardi dinara. Ne sumnjam da ste vi čovek koji bi mogao u vrlo kratkom vremenskom periodu da se pripremi na ozbiljnu diskusiju po ovom pitanju, iako ovo nije vaš resor, ali od vas očekujem jednu političku, sa bilo kog drugog aspekta, da u ime Vlade vi nešto kažete vezano za ovo. Ako ne zbog ičeg drugog onda zbog razloga da vaš sektor trpi, zbog činjenice da danas neko Srbiji duguje 500 milijardi dinara. Od tih 500 milijardi dinara, gospodine Obradoviću, oko 400 milijardi se duguje iz preduzeća koja su u kriminalnoj privatizaciji privatizovana, a nakon toga ušla u stečaj. Sto ili 110 milijardi duguju oni koji pod ko zna kakvim uslovima posluju u Srbiji, dovijaju se da prežive i da eventualno pređu u narednu godinu i da posluju. Zašto ovo kažem? Kažem ovo zbog činjenice da u vremenu u kome živimo, u ekonomskim prilikama u kojima jesmo, najbitnija i najvažnija stvar za ovu vladu jeste indeks potrošačkih cena, to je najbitnije i najvažnije da se bavimo time. Čak i oko toga treba da razgovaramo. Otkako se u Srbiji menjaju zakoni, odnosno, menja se indeks rasta cena na malo, indeksovih potrošačkih cena, u Skupštinu nije ušao ministar da nam kaže zašto smo prihvatili indeks potrošačkih cena. Svaki amandman koji se odbija SRS, gospodin Buha je rekao malopre, i ovo što predlažemo nije idealno, ali niko nam suštinski nije rekao zašto je to tako jer nam niko iz Vlade suštinski nije rekao ni zašto je prihvaćen indeks potrošačkih cena. Gospodine ministre, indeks ovih potrošačkih cena je prihvaćen samo iz jednog razloga, zato što je to standard EU. Postoji nešto što se zove metodologija harmonizovanog indeksa cena i to je društvo gde biste vi da nas uvedete, on se primenjuje tamo i hajde sada da se primenjuje i u Srbiji. Čula žaba da se konji kuju, pa će i ona. Da li je to nešto što je realno? Da li je to nešto što će Srbiju u statističkom ili kontekstu indeksa, da vrati ili da drži u realnosti. To u Vladi nikoga ne interesuje. To Vladu interesuje onako i onoliko, koliko će kroz statistiku bolje i lakše da se stvara imaginarna stvarnost. Gospodin Krasić je malopre lepo rekao, indeks rasta cena na malo bi možda mogao da bude prihvatljiviji indeks nego indeks koga se mi držimo, koji je ustvari svima nama kroz opredeljenje Vlada nametnula. Zašto? Zato gospodine Obradoviću, zato što je i gospodin Krasić malopre rekao, zato što u tom indeksu je obuhvaćen veći broj cena koje su pod kontrolom države. Zašto je to važno? To je važno zato što su u najvećoj meri inflaciju u prethodnom periodu generisali i definisali upravo cene proizvoda koje kontroliše država. Ali država uživa da živi u fikciji. Zaobilaženje stvarnosti za državu je lakše i bilo bi vrlo lepo, imam jedan savet vama u ime SRS, nemojte da prihvatate te kompromise, da sedite u sali Skupštine kada treba da sedne gospodin Cvetković. Ministarstvo finansija se danas u Srbiji bavi prihodima, primanjima, rashodima i izdacima. Bilo bi vrlo lepo, ako ni zbog čega drugog da nam prenese atmosferu iz Vlade. Oni su tamo u slavlju, kaže da su za tri meseca uradili ono što niste stigli za tri godine. Rezultati su epohalni, standard građana je podignut i da ne nabrajam šta su sve dalje ti rezultati i bilo bi lepo da tu atmosferu slavlja i euforije prenese u ovaj parlament. Da nas nauči i da nam pokaže gde da prepoznamo tu stvarnost kakvu on servira kroz drugi Dnevnik ili neke druge informativne emisije. Pitam bilo koga danas u Skupštini da kaže, gde su u ovom zakoni, odgovori na surovu stvarnost koju sam kroz brojeve identifikovao na početku diskusije. Čime ćemo se ministre obračunati sa, ne zamerite na izrazu sa bitangama koje ne plaćaju poreze i doprinose, a sede sa ministrima i predsednicima Vlade na forumima. Kako? Evo, recite mi vi u ime Vlade. Ništa vam ne stavljam na teret, za svu promašenost ovog zakona, vama kao resornom ministru, niti damama do vas jer oni su tehnički urečile političku volju i opredeljenje onih koji u ime Vlade donose političke odluke. Pitam vas – gde su ovde odgovori na te probleme? Čak i ono što ovde može da se prepozna kao ozbiljan i realan problem i zakon bi možda trebao da reši, Vlada nije htela da prihvati, a kroz amandmane je predložila gospođa Dimitrijević, nešto što rešava život, nešto o čemu su brujali i mediji i novine i svi ostali. Vlada je pokazala u jednom trenutku, kad je shvatila da bi mogla medijski da se pokaže prilika da ućari neki poen, da će Vlada to da reši. Kako su to rešili? Čitali smo izjave ministara koji su nadležni za to. Kako ćete da rešite, a taj amandman niste prihvatili? Zašto? U čemu je tu problem? Kad ćemo konačno da čujemo nekog predstavnika Vlade da kaže evo, ljudi, mi smo spremni, pokazujemo političku hrabrost da se suočimo sa tim i tim problemom. Nakon ovog zakon u roku od 60 dana oni koji najviše na ime poreza i doprinosa Srbiji duguju, a istovremeno nisu najveći poreski obveznici, izmiriće trećinu svojih obaveza prema budžetu Republike Srbije direktno, indirektno prema građanima. Od svega toga biste i vi, u sferi obrazovanja, zaista imali koristi. Zbog svega toga biste neku od svojih nadležnosti, koju ste dužni da pružite u ime države, mogli da sprovedete i da obavite. Ovako ne možete. Ko je to danas privilegovan u državi i zašto? To su odgovori koji treba da nam se daju ovde. To je priča o kojoj treba da pričamo. Da li je indeks ovakav ili onakav, to može da bude značajno u državi i društvu koje se uredi ili podigne na neki nivo od kog je Srbija, nažalost, posle deset godina aktuelne vlasti daleko, i što je poražavajuće sve je dalje i dalje. Sve je dalje i dalje. Mi ne možemo ni u jednom vašem aktu, vladinom aktu, da prepoznamo volju i politiku rešenost da se suočite sa problemima. Pričamo o zakonu koji, opet, po diktatu EU treba da uđe u proceduru, dok nam život prolazi pored nas. To što se sliva u budžet sliva se i mi nekako krpimo, do izbora ćemo da izdržimo. Jednostavno, ovo je za nas neozbiljno. Ne želimo da nipodaštavamo značaj i važnost bilo kog akta i bilo čiji rad i trud, koji su u ovo ugrađeni, napisani, implementirani, kako god hoćete. Ne možemo da prihvatimo činjenicu da raspravljamo o stvarima koje su uglavnom irelevantne za surovu stvarnost i da se u medijskim nastupima Vlada kiti ne znam ni ja čime sve, a da suštinski mi grcamo u problemu. Danas smo ponudili u kom god hoćete smislu raspravu. Šta je odgovor? Ništa. Kolege su rekle, bilo bi racionalno i praktično da povučete ovaj zakon. Ne znam da li to možete, da li to smete ili ne, sasvim je svejedno, ali i ako ne smete. Evo, gospodine ministre, u ime SRS ili prenesite vašem premijeru pozdrav i recite mu da konačno izvuče glavu iz peska, da zakuca na vrata stvarnosti u Srbiji. Ako nije sposoban da se bavi politikom i da rešava probleme u Srbiji da ide u političku penziju. Hvala.
Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, uvaženi gospodine ministre, kad će ko ići u političku penziju ne odlučuje opozicija, na sreću, odlučuju građani ove zemlje na izborima. Znate da će izbori biti redovni u aprilu sledeće godine, pripremite se dobro i dajte političke programe i ideje, pa ćete videti kako ćete tim političkim programima i idejama da prođete. Čisto da dam određene napomene kad je reč o poreskim dugovanjima. Prvo, nije tačno da privatni sektor najviše u Srbiji duguje za poreze i doprinose i to je jedna zlonamerna insinuacija koja se inputira vladajućoj većini, da neko možda zbog bliskosti sa vladajućom većinom ne plaća porez. To je, pre svega, netačno. Plod je neznanja, zle namere i najprizemnije demagogije, neka se građani opredele o čemu je tu reč. Činjenica je da su najveći poreski obveznici po neisplaćenim doprinosima za PIO i zdravstveno osiguranje i ostalih doprinosa državni sektor i to pogotovo ona preduzeća koja ili nisu privatizovana, pa se nalaze u jako teškoj situaciji, ili su privatizovana, pa podržavljena zbog neuspelih privatizacija. Država ovog trenutka može sve te ljude po vašem planu i programu da istera sa posla i da naplati poreze pod prinudom i može u Kruševcu "14. oktobar" ostane sutra bez radnika ako je to cilj neke političke stranke. Cilj države nije da uništi te velike privatne subjekte, već da ih očuva da prežive i da eventualno uđu u proces restrukturiranja, privatizacije i da mogu da učestvuju na tržišnoj utakmici. Dakle, nije tačna izjava da su najveći poreski obveznici i da Poreska uprava ne radi svoj posao privatnici u ovoj zemlji. Poreska uprava radi svoj posao dobro. Pitajte privatnike kolika je kazna kad ne uplatite penzijske i zdravstvene doprinose na vreme i pitajte koliko je kazni naplaćeno zbog toga i kako su kazne propisane. Mislim da država ima dobru regulativu. U jednom siromašnom društvu nije prinuda nešto što je tako lako sprovesti da bi se neke obaveze prema državi i prema radnicima tako ostvarile. S druge strane, nije cilj države da uništi ni privredu niti sektor privređivanja. Cilj je da se tim ljudima pomogne. Mogu da posmatram to na jedan drugačiji način. Mnogo je veće opterećenje činjenica da u Srbiji postoje ljudi koji ne plaćaju izvršene usluge ili isporučenu robu. Kad nekom prodam robu istog trenutka moram da platim PDV i taj PDV se plaća kad prodam uslugu, a sutra dan taj neko jednostavno ne plati potraživanje. Tu treba naći zakonsku regulativu da se pomogne privredi. Kad je reč o ovom o čemu smo pričali, još jednom podvlačim, nije privatni sektor najveći obveznik za neisplaćene poreze i zarade, niti ko koristi neki svoj privilegovani položaj u društvu i državi, jer zakonska regulativa je vrlo jasna i precizna. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Milorad Buha ima reč, a možete i vi, ali najpre, imate obojica još 11 minuta, tako da gospodin Dragan Stevanović ima reč.
Mislim da bi korisno, za početak, bilo gospodinu da počne da sluša šta sam govorio i šta sam pričao. Verovatno ste bili odsutni, a kojim razlogom ne znam, možda je i opravdan, ali to vas ne amnestira odgovornosti da se izrekne neistina. Nisam rekao da su privatnici najveći dužnici ove države. Privatnik sam. Ne dugujem državi ništa. Rekao sam da su poslodavci, a kad kažem poslodavac mislim i na državu i na privatnike, i na preduzeće koje posle deset godina nisu u stanju da privatizuju. Obećali ste to još 2000. godine, da ćete rešiti do 2003. godine. Vidite, gospodine Milivojeviću, čovek sam kome ne trebate apsolutno, ne dajem i ne uskraćujem pravo, nemate potrebu da pričate kakav je položaj privatnika. Dobro znam šta me je čekalo prvog ako ne izmirim svoje obaveze. Onda vas pitam, zašto mi ne raspravljamo o zakonima kojima ćemo unaprediti položaj privatnika kojima PDV naplatite danas, a račune kojima se ispostave ili koji se ispostave 7% koji se nikad ne naplate. Zašto o tome ne pričamo danas u Srbiji? Zato što je to odgovoran i ozbiljan posao i zato što to traži da se sedne i da se ozbiljno uzme u obzir sve, s jedne strane, a sa duge strane u elementarnom smislu traži konsenzus. Vas to ne interesuje. Vas to ne zanima i vi imate opredeljenje da vas to ne interesuje, pokazujete već godinama. Vi ste rekli, nabrojali ste ljude koji duguju. Ti ljudi koji duguju je žrtva vašeg političkog koncepta, vi ste kreirali državnu politiku koju su oni trebali da posluju, to nisam radio ja. Mi smo se za eventualnu političku odgovornost platili, gospodine Milivojeviću, a vi ste na vlast došli obećavajući im kule i gradove. Da im niste obećavali što ste obećavali, da li mislite da bi glasali? Ekonomski koncept koji smo mi zagovarali 1991. godine, vi danas niste uspostavili. Ko vam je branio deset godina? Ko je branio vama da sprovedete poštenu, kvalitetnu privatizaciju. SRS? Jel treba da prođemo kroz imena ko je sprovodio privatizaciju, ko su vam koalicioni partneri ili kolege? Nemojte to da stavljate na teret SRS. Naša priča je danas bila potpuno ovde konstruktivna. Slažem se sa vama da su privatnici u problemu, ali hajde da im rešimo problem. Nećete. Nećete ili ne smete. Ali, privatnici koji danas nemaju i ne dotiču ih problemi. To su oni koji su za vašeg predsednika nepristojno bogati, ali istovremeno na ekonomskim forumima sede sa vašim predsednicima vlada, stranaka i ministrima. Ne verujem da mi drugačiji i ljudskiji odnos imamo prema tim ljudima, ali vi imate problem što ste politički uokvireni i ne smete da delujete. Takav je stav i interes vaše politike. Finansiraju vas, vašu politiku, ne vašu stranku. Odgovarate. Kad ste došli na vlast, privreda o kojoj govorite bila je zadužena 700 milijardi. Znate li koliko je danas zadužena? Zadužena je dve hiljade milijardi. Dve hiljade milijardi uz svo prijateljstvo sveta i vašu ekonomsku visprenost i pamet. Vi apsolutno posle 10 godina DOS-ovske vlasti nemate više nijedan argument da bilo kom drugom zamerite i kažete. Da ste sprovodili programe koje ste obećavali u predizbornim kampanjama, mi danas ne bi bili u blatu u kakvom jesmo. Da vas podsetim za akcije i za radna mesta, ne moram da idem dalje, ali je vaša jedna priča bila do zatvaranja biračkih mesta, a posle zatvaranja biračkih mesta nastavlja se ista priča, priča po starom. Prema tome, vi ste politički izgubili svaki kredibilitet da delite lekcije, jer ste se za 10 godina pokazali apsolutno nesposobnim da bilo šta u ovoj državi promenite i okrenete na bolje. Da je sve zadržano na istom nivou kada su ekonomski pokazatelji u pitanju, mogli bismo možda i da razgovaramo. Sve ste upropastili, sve ste destruisali, zadužili ste državu, uskratili generacijama pravo da žive drugačije u odnosu na nas danas i zbog toga treba da snosite političku odgovornost. Obaveza SRS i Vojislava Šešelja je da to kaže, da to kaže javnosti, javnosti koja mora da izađe iz ljušture sna, hibernacije i fikcije u koju nas stavljate već 10 godina, dok je stvarnost nešto potpuno drugačije. Hvala.
Gospodin Milorad Buha, pa gospodin Srđan Milivojević. Najpre Milorad Buha.
Za sve ovo treba nam malo analitike. Kada govorimo o dugu, moramo krajnje ozbiljno shvatiti, jer svaki dug je zao drug i o njemu u svakom segmentu moramo razgovarati, ali nemamo analizu, nemamo podatke o tome. Evo, ja sam poslanik 5-6 godina, nikada nisam dobio ovde bilo kakvu ozbiljnu analizu od bilo kog državnog organa, institucije, ministarstva ili Vlade, da kaže – ovaj deo duga ćemo sanirati na ovaj ili onaj način. Najveći dužnici su u oblasti privrede. Preko dve hiljade milijardi, odnosno 20 milijardi evra je dug privrede. Jedna polovina bankama, a sve ono ostalo međusobna dugovanja i dug države. Postoje podaci koje možemo naći na vašim sajtovima, sajtovima Ministarstva finansija, Vlade itd. Ko u tom sektoru privrede najviše duguje? "Delta" najviše duguje. Sedamdesetak ili 80 milijardi sad je nešto bilo uplaćeno itd. Dalje, "Viktorija grup", "Invej", upravo monopolisti, upravo oni koji imaju najveće beneficije od ove vlasti. Ova vlast je učinila sve da im omogući kupovinu, da privatizuju preduzeća, dala im je najpovoljnije poslove, izlazila u susret u pogledu građevinskog zemljišta, gledala kroz prste itd. Oni najviše duguju. Sledeća po obavezama koje ne izvršava je država, samo zato što nije naplatila. Ne možemo govoriti o uspešnosti Vlade ukoliko ne uspeva da naplati ono što joj pripada. Zašto ne uspeva? Ne uspeva zato što igra socijalnu ulogu, socijalnu majku i za sebe kaže da je proevropska i socijalna Vlada. Tako se ponaša prema sivoj zoni. Sivu zonu gotovo niko ne dira. Ni monopoliste niko ne dira. Zato imamo ovo što imamo. Dve - tri milijarde evra je obaveza države prema raznim subjektima. Šta je najveći problem? Najveći problem su monopolisti. Dali ste im sve. Privatizovali su hotel, uzeli i ne vraćaju ono što pripada državi. Ne poštuju zakonske propise, ne poštuju vas koji ste im izašli u susret da naprave ta bogatstva. Otpuštaju radnike i rade šta hoće. Tu je suština problema oko kojeg se mi vrtimo. Šta je stav SRS? Napraviti pravu analizu i krenuti u rezove. Ne može se drugačije. Nas rezovi svakako čekaju. Evo, vidite Grčku. U Italiji se najavljuje, Španija itd. Mi smo već u toj fazi, samo što vi nećete da pogledate istini u oči. Istina u oči je jako crna, to vam mora biti jasno. Svi pokazatelji, koji god pogledate pokazatelj on je crn, jako crn. Lupiće vas to o glavu. Bolje da gledamo u nekom vremenskom periodu da pravimo analize, da pravimo mere i da to na vreme probamo sanirati, jer bez prave sanacije sistema doći do stihije. Stihija ne treba ni vama, ni nama, ni opoziciji, ni poziciji. U stihiji su dozvoljene sve metode. Ako dođemo u takvo stanje, znate da ipak vlast odgovara za sve. Hvala vam.
Narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, tačno je, ja nemam nijedan argument kada ovo govorim, sem istine. To je najjači argument. Istine radi, samo ću kazati da bi nešto što smo čuli u ovoj sali bilo savršeno, odlično i dobro za uspavljivanje birača, kada bi ti birači patili od amnezije ili kada bi patili od kokošijeg slepila, ali ja pamtim isto tako dobro kao i građani ove zemlje. Ja sam, na sreću, privatni preduzetnik od 1991. godine i bio sam to do 2007. godine, dok nisam postao narodni poslanik. Pamtim, takođe, kako se kretala skala mog uspeha, ali i kako se kretala skala naplate poreza u to vreme. Pogotovo znam kako je izgledalo to 1998. godine, kada je vladanje ovom zemljom, barem jednim delom preuzela jedna politička stranka, koja je do tada bila u opoziciji, a tada je ušla u vlast. Jako dobro znam kada smo 21. januara 2001. godine preuzeli odgovornost za upravljanje ovom zemljom koliki smo zatekli budžetski deficit, koliki smo zatekli deficit u penzionom fondu, pa ako neko misli da sve to može besplatno, da se isplate te penzije, da se isplate svi ti doprinosi koji nisu plaćeni, da se podmiri ona definicija inflacije, da je to kao kad imate 100 dinara u džepu, pa vam država elegantno preko noći uzme 30 dinara, a vama ostane 70 dinara i nema potrebe da se bunite, a to nije rekao niko iz DS, to su rekli lideri jedne druge političke stranke, za koga se iskreno nadam da će doći ovde u salu da malo prodiskutujemo i na tu temu. Dakle, ne treba da vas podsećam da tada nije bilo penzija da se plati struja. Tada nije bilo ni struje, nije imalo šta da se plaća. Tada se struja na kašičicu dobijala po grupama. Dakle, svestan sam situacije u kojoj se nalazi Srbija. Svestan sam ekonomske situacije u kojoj se nalazi zemlja, ne mora na to niko da mi ukazuje, ali sam i svestan napora i činjenja da se izbegne ekonomski slom države, da su mnogo bogatije države u vreme krize doživele ekonomski slom. Svestan sam činjenice da u vreme kad je kod njih bilo blagostanje i u celom svetu je vladalo blagostanje, a kod nas je bio opšti ekonomski kolaps zbog nesposobne politike koja se tada vodila. Razumem krizu kada je kriza svuda, pa je kriza i kod nas, ali ne razumem da svuda bude dobro, a da kriza bude samo kod nas, to nikako ne mogu razumem. To je onda nešto u politici i to u politici tog lokalnom regionalnog ili nekog drugog nivoa koja se tiče te države. Nemoguće je da svuda bude kriza a da kod nas ne bude kriza, kao što je nemoguće da svuda bude dobro a da samo kod nas bude kriza. Smatram da će ova Vlada adekvatno odgovoriti krizi, da će naši koalicioni partneri zajedno s nama uspešno voditi ekonomski brod, da mi nećemo doživeti taj predviđeni ekonomski slom, koji se opoziciji priviđa od kada su izgubili parlamentarne izbore. Ekonomski slom se u ovoj zemlji najavljuje svaki put kad se neko javi za reč. Prvo ste govorili da će kurs evra otići na 110, pa ste onda govorili da će inflacija biti vrlo brzo trocifrena, pa ste najavljivali propast domaćih banaka, pa kad se sve to nije desilo onda iznalazite argumente koji ne odgovaraju činjenici. Opet kažem, znači, najveći dužnik ovde u Srbiji je državni sektor a ne privatni sektor. Prihvatam svaku inicijativu da zajedno razgovaramo oko toga kako pomoći privredi. Prihvatam svaki zakonski predlog koji će moći da pomogne poboljšanju ekonomske situacije. Spreman sam da sednem s vama i privatno i politički i kako god hoćete i da razgovaramo o svim ekonomskim temama i svim ekonomskim problemima, ako ponudite rešenje. Ali, nisam čuo ponuđena rešenja. Čuo sam samo kritike i to sa pozicija demagogije, sa pozicije dodvoravanja biračima, sa pozicija konstatacija stanja, ali ni jedan predlog kako to stanje da se promeni. Zato takve predloge ne mogu da prihvatim. Mogu samo da prihvatim, ne da mi neko definiše probleme već da mi nađe rešenje za te probleme da, pre svega, pre nego što to uradi, pre nego što baci kamen ka meni i mojim stranačkim prijateljima i kolegama, kaže šta je uradio kada je imao priliku da donosi rešenja i da rešava probleme. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Dragan Stevanović.
Vrlo kratko. Nabrojali ste sve i svašta, uvaženi kolega, rekli ste bar dve trećine stvari koje nikada ni ja, ni SRS nije rekla, ponajmanje da smo predviđali propast domaćih banaka, ne zato što niste sposobni da ih upropastite, nego zato što ih više nema. U Srbiji 90% strane banke. I te koje su naše, u našem vlasništvu, posluju pod vrlo problematičnim uslovima i okolnostima u Srbiji. Pročitajte statistiku koju objavljuje vaša vlast i vaš režim, pa ćete videti kakav im je položaj. Da završim ovu priču što se tiče tih 90-tih godina. Degutantno je više da se pozivate na njih, da o njima pričate. Ponovo kažem, neka su i bile najgore, mi smo za njih politički ceh platili. Ono što se danas u Srbiji najčešće ili vrlo često čuje jeste jedna izreka ili žargon "Milošević je malo dete za ove". Jedina tekovina desetogodišnje vaše vlasti jesu providne kutije. Pošto više na kutijama ne možete da kradete, počeli ste da kradete u parlamentu, što kroz glasove, što kroz mandate. Vi ćete zbog toga politički ceh da platite, nadamo se na narednim izborima. Kako smo mi vladali, tako smo politički zbog toga i prolazili. Zahvaljujem.
Pošto više niko ko nije iskoristio pravo, a po Poslovniku ga ima, nema vremena, dajem reč ministru prof. dr Žarku Obradović.
Pošto sam, sticajem okolnosti, jedan od ministara koji je ovlašćen da bude predstavnik Vlade po ovoj tački dnevnog reda, da kažem samo nekoliko reči, ne zloupotrebljavajući ni funkciju ministra, niti ono što piše u ovim papirima, a vrlo su detaljno obrazloženi svi razlozi zašto Vlada nije prihvatila predložene amandmane. Moram da kažem da je priča povodom Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje bila daleko veća nego što je cilj izmena ovog zakona, jer se suštinski zakon odnosi na primenu novog metodološkog principa i stvaranje uslova za usklađivanje dinarskih iznosa, umesto rastom cena na malo, o čemu se podaci ne objavljuju od 1. januara 2011. godine, sa godišnjim indeksom rasta, indeksom potrošačkih cena. Konsultovao sam se sa kolegama iz Ministarstva finansija, rekli su mi da ovo preciziranje pojedinih kategorija obveznika ne utiče na visinu obaveza plaćanja doprinosa za te kategorije. To je najvažnija poruka koja se može reći u odnosu na to. Inače, svim kolegama narodnim poslanicima koji su učestvovali u ovoj raspravi se zahvaljujem. Preneću poruku predsedniku Vlade, sem one o političkoj tenziji, a kolege iz ministarstva će pogledati vaše ostale primedbe, pa će biti prilike da o tome razgovaramo. U svakom slučaju, mislim da je razgovor bio širi nego što je bio sadržaj ovih izmena i dopuna zakona. U svakom slučaju vam se zahvaljujem.
Na član 14. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Niko se ne javlja za reč. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Poštovani narodni poslanici, pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem 14. jul 2011. godine, sa početkom u 10,00 časova, kao dan za glasanje o tačkama dnevnog reda sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Gospodine ministre, vama i saradnicima iz Vlade zahvaljujem, posebno narodnim poslanicima. Znači, sutra u 10,00 časova glasamo. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, nas ima 112. Da bi smo utvrdili tačan broj prisutnih, molim da ubacite kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema.Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, ustanovljeno da nas ima 126 poslanika, odnosno da ima uslova za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Milan Dimitrijević i Riza Halimi. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice, prelazimo na odlučivanje. PREDLOG ZAKONA O BIBLIOTEČKO-INFORMACIONOJ DELATNOSTI Narodna skupština je obavila Pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, pa prelazimo na odlučivanje. Molim narodne poslanike da se izjasne o Predlogu zakona u načelu. Od 126 narodnih poslanika, 125 za. Konstatujem da je Narodna Skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na naziv Predloga zakona amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Molim izjašnjenje. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim izjašnjenje. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Konstatujem da amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Molim da se izjasnite. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Dame i gospodo, moraćemo ponovo da utvrdimo kvorum. Nastavljamo sa radom, pošto nas ima 126. Molim da budemo efikasniji da bismo brže završili. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 6. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 101 je za. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, sedam su za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 9. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Mojović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 118 su za. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 5 su za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 109 su za. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 10 su za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman.Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 102 su za. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 12. amandman, sa ispravkom, podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 14. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 15. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 5 su za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 6 su za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 7 su za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika,10 su za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Svetlana Stojanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 19. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Svetlana Stojanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Narodni poslanik Svetlana Stojanović podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 20. doda novi član 21. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 108 su za. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na naziv glave VIII iznad člana 31. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 31. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Mojović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 120 su za. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 32. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Gorica Mojović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 102 su za. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 8 su za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika,niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 100 su za. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 34. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Gorica Mojović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 107 su za. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila amandman. Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Narodni poslanik Nikola Žutić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 35. dodaju novi članovi 35a i 35b. i naslovi iznad njih. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 36. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Mojović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasalo 98. Amandman je prihvaćen. Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksndra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, osmoro za. Amandman nije prihvaćen. Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksndra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, sedmoro za. Amandman nije prihvaćen. Na član 46. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Mojović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasao 115. Amandman je prihvaćen. Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 47. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasalo 96. Amandman je prihvaćen. Na član 48. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasalo 92. Amandman je prihvaćen. Na član 49. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasalo 113. Amandman je prihvaćen. Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. `Molim poslanike SRS da ne ometaju rad sednice. Na član 55. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 56. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasao jedan. Amandman nije prihvaćen. Na član 57. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Meho Omerović, Munir Poturak i Bajram Šehović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasalo 107. Amandman je prihvaćen. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o bibliotečko-informacionoj delatnosti, u celini. Molim narodne poslanike da se izjasnimo o zakonu u celini. Od 126 poslanika, za je glasalo 120. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o bibliotečko-informacionoj delatnosti, u celini. Prelazimo na izjašnjavanje o 2. tački dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O STAROJ I RETKOJ BIBLIOTEČKOJ GRAĐI Pošto je narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o staroj i retkoj bibliotečkoj građi, u načelu. Molim da se izjasnimo o Predlogu zakona u načelu. Od 126 poslanika, za je glasalo 122. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Narodni poslanik Nikola Žutić podneo je amandman na naziv Predloga zakona. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasalo 98. Amandman je prihvaćen. Na član 3. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksndra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasalo dvoje. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasalo 111. Amandman je prihvaćen. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasalo 106. Amandman je prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Molim da se izjasnimo. Od 127 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika osam za. Amandman nije prihvaćen. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je on u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 104 za. Amandman je prihvaćen. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika,91 za. Amandman je prihvaćen. Na naslov iznad člana 20. amandman su podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslaniika, 112 za. Amandman je prihvaćen. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Ljubomir Kragović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 30. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na naslov iznad člana 34. i član 34. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Mojević. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za 102. Amandman je prihvaćen. Na član 36. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Mojović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za 99. Amandman je prihvaćen. Narodni poslanik Aleksandar Martinović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 38. doda član 38a. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 40. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanik, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 49. amandman je podnela narodni poslanik Svetlana Stojanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 49. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Mojović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za 106. Amandman je prihvaćen. Na član 51. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 53. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 56. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 56. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za 97. Amandman je prihvaćen. Na član 56. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Mojović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za 105. Amandman je prihvaćen. Na član 56. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanik, za 92. Amandman je prihvaćen. Na član 57. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Mojović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika,za 94. Amandman je prihvaćen. Na član 61. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanik, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 62. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Meho Omerović, Munir Poturak i Bajram Šehović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 101 za. Amandman je prihvaćen. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o staroj i retkoj bibliotečkoj građi u celini. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 123 za. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o staroj i retkoj bibliotečkoj građi. Prelazimo na izglasavanje: - PREDLOG ZAKONA O OBAVEZNOM PRIMERKU PUBLIKACIJA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu, i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o obaveznom primerku publikacija, u načelu. Molim narodne poslanike da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 123 za. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Od 126 poslanika, za Predlog amandmana glasao je jedan. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Svetlana Stojanović. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Gorica Mojović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 110. Amandman je prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 105. Amandman je prihvaćen. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Srđan Spasojević. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 93. Amandman je prihvaćen. Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Ilić i Miroslav Markićević. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 90. Amandman je prihvaćen. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 100. Amandman je prihvaćen. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, i Miroslav Markićević. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 98. Amandman je prihvaćen. Na član 16. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 98. Amandman je prihvaćen. Na član 17. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Od 126 poslanika, za niko. Amandman nije prihvaćen. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Meho Omerović, Munir Poturak i Bajram Šehović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 113. Amandman je prihvaćen. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o obaveznom primerku publikacija, u celini. Od 126 poslanika, za Predlog u celini je glasalo 123. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o obaveznom primerku publikacija. Izjašnjavamo se o 4. tački dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O OPTIČKIM DISKOVIMA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o optičkim diskovima, u načelu. Od 126 poslanika, za Predlog je glasalo 124. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 112. Amandman je prihvaćen. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 105. Amandman je prihvaćen. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman. Od 126 poslanika, 114 je za. Amandman je prihvaćen. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 99. Amandman je prihvaćen. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 97. Amandman je prihvaćen. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 92. Amandman je prihvaćen. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić, Srđan Spasojević i Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 103. Amandman je prihvaćen. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj su prihvatili amandman. Od 126 poslanika, 102 je za. Amandman je prihvaćen. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za je glasalo 98. Amandman je prihvaćen. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Aleksandra Ilić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Molim da se izjasnite. Od 126 narodnih poslanika, za je glasalo 97. Amandman je prihvaćen. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, dvoje je glasalo za. Amandman nije prihvaćen. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, jedan je glasao za. Amandman nije prihvaćen. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Molim da se izjasnite. Od 126 narodnih poslanika, troje je glasalo za. Amandman nije prihvaćen. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Momčilo Duvnjak. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Molim da se izjasnite. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Molim da se izjasnite. Od 126 narodnih poslanika, za je glasao 101. Amandman je prihvaćen. Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Ilić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 24. amandman je, na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, podneo Odbor za nauku i tehnološki razvoj. Predstavnik predlagača, prof. dr Žarko Obradović, ministar prosvete i nauke, prihvatio je amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za je glasalo 114. Amandman je prihvaćen. Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Zlata Đerić. Vlada i Odbor za nauku i tehnološki razvoj prihvatili su amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za je glasalo 104. Amandman je prihvaćen. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o optičkim diskovima, u celini. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za je glasalo 120. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o optičkim diskovima. Izjašnjavamo se o 5. tački dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O OSNOVIMA SISTEMA OBRAZOVANjA I VASPITANjA Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, u načelu. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za je glasalo 118. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Milan Dimitrijević i Nikola Lazić. Molim da se izjasnite. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milan Dimitrijević. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman, sa ispravkom, podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim izjašnjenje. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Milica Vojić-Marković. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za je glasalo 112. Amandman je prihvaćen. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za je glasalo 92. Amandman je prihvaćen. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Donka Banović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za prosvetu je podneo amandman na član 4. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Od 126 narodnih poslanika, za je glasalo 99. Amandman je prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za je glasalo 100. Amandman je prihvaćen. Na član 4. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Nikola Lazić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 100 za. Amandman je prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Željko Tomić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za prosvetu je podneo amandman na član 5. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Stavljam na glasanje. Od 126 narodnih poslanika, 107 za. Amandman je prihvaćen. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić,Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fermond. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za je glasalo četvoro. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za prosvetu je podneo amandman na član 9. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za amandman je glasalo 108. Amandman je prihvaćen. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fermond. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za je glasalo 113. Amandman je prihvaćen. Narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fermond podneli su amandman kojim predlažu da se posle člana 11. doda novi član 11aMolim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 115 je glasalo za. Amandman je prihvaćen. Na član 12. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za je glasalo 90. Amandman je prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za prosvetu je podneo amandman na član 13. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za amandman je glasalo 112. Amandman je prihvaćen. Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za amandman je glasalo dvoje. Amandman nije prihvaćen. Na član 15. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za prosvetu je podneo amandman na član 15. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, za amandman je glasao 101. Amandman je prihvaćen. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Vlada Milojković. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marija Bugarčić, Nebojša Ranđelović, Bojan Đurić i Kenan Hajdarević. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Željko Tomić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, 96 za. Amandman je prihvaćen. Na član 17. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 18. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 narodnih poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 106. Amandman je prihvaćen. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Pavel Marčok. Vlada i Odbor za prosvetu su prihvatili amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, 106 za. Amandman je prihvaćen. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 21. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 21. amandmansa ispravkom podneo je narodni poslanik Dragoljub Mićunović. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman sa ispravkom. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 109. Amandman je prihvaćen. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Marko Milenković. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 21. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanikaposlaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 22. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 23. amandmansa ispravkom podneo je narodni poslanik Dragoljub Mićunović. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman sa ispravkom. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za amandman je glasalo 111. Amandman je prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za prosvetu je podneo amandman na član 23. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, 101 za. Amandman je prihvaćen. Na član 24. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanikaposlaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marija Bugarčić, Nebojša Ranđelović, Bojan Đurić i Kenan Hajdarević. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 25. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Pavel Marčok. Predstavnik predlagača i Odbor za prosvetu su prihvatili amandman sa ispravkom. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, 109 za. Amandman je prihvaćen. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Srđan Spasojević. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za prosvetu je podneo amandman na član 31. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, 109 za. Amandman je prihvaćen. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Vojić-Marković, Donka Banović, Nikola Lazić i Milan Dimitrijević. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja u celini. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasalo 124. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Izjašnjavamo se o 6. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O DOPRINOSIMA ZA OBAVEZNO SOCIJALNO OSIGURANjE Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, stavljam na glasanje Predlog zakona. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo 124. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 4. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanik Lidija Dimitrijević, grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo i narodni poslanik Meho Omerović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 8. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanikaposlaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, jedan za. Amandman nije prihvaćen. Na član 9. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanikaposlaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman, u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Milorad Buha i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo četvoro. Amandman nije prihvaćen. Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, jedan je za. Amandman nije prihvaćen. Na član 14. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje,u celini. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo 123. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje. Prelazimo na glasanje o predlozima zaključaka nadležnih odbora povodom izveštaja nezavisnih državnih organa. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda – REDOVAN GODIŠNjI IZVEŠTAJ POVERENIKA ZA ZAŠTITU RAVNOPRAVNOSTI ZA 2010. GODINU, SA PREDLOGOM ZAKLjUČKA ODBORA ZA PRAVOSUĐE I UPRAVU. Stavljam na glasanje o predlog zaključaka o Redovnom godišnjem izveštaju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2010. godinu, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Od 126 poslanika, za je glasalo 117. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zaključaka o Redovnom godišnjem izveštaju Poverenika za zaštitu ravnopravnosti za 2010. godinu, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Prelazimo na izjašnjavanje o 8. tački dnevnog reda - IZVEŠTAJ O SPROVOĐENjU ZAKONA O SLOBODNOM PRISTUPU INFORMACIJAMA OD JAVNOG ZNAČAJA I ZAKONA O ZAŠTITI PODATAKA O LIČNOSTI ZA 2010. GODINU, SA PREDLOGOM ZAKLjUČAKA ODBORA ZA KULTURU I INFORMISANjE I PREDLOGOM ZAKLjUČAKA ODBORA ZA PRAVOSUĐE I UPRAVU Stavljam na glasanje Predlog zaključka u vezi sa razmatranjem Izveštaja o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2010. godinu, koji je podneo Odbor za kulturu i informisanje. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasalo 122. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zaključka u vezi sa razmatranjem Izveštaja o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2010. godinu, koji je podneo Odbor za kulturu i informisanje. Stavljam na glasanje Predlog zaključaka oIzveštaju o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2010. godinu, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasalo 117. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zaključaka oIzveštaju o sprovođenju Zakona o slobodnom pristupu informacijama od javnog značaja i Zakona o zaštiti podataka o ličnosti za 2010. godinu, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Prelazimo na izjašnjavanje o 9. tački dnevnog reda – GODIŠNjI IZVEŠTAJ O RADU DRŽAVNE REVIZORSKE INSTITUCIJE ZA 2010. GODINU, SA PREDLOGOM ZAKLjUČKA ODBORA ZA FINANSIJE Stavljam na glasanje Predlog zaključka o Godišnjem izveštaj o radu Državne revizorske institucije za 2010. godinu, koji je podneo Odbor za finansije. Molim da se izjasnimo. Od 127 poslanika, za je glasalo 126. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zaključka oGodišnjem izveštaju o radu Državne revizorske institucije za 2010. godinu, koji je podneo Odbor za finansije. Prelazimo na izjašnjavanje o 10. tački dnevnog reda – GODIŠNjI IZVEŠTAJ O RADU AGENCIJE ZA BORBU PROTIV KORUPCIJE ZA 2010. GODINU, SA PREDLOGOM ZAKLjUČAKA ODBORA ZA PRAVOSUĐE I UPRAVU. Stavljam na glasanje Predlog zaključaka o Godišnjem izveštaj o radu Agencije za borbu protiv korupcije za 2010. godinu, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasalo 121. Konstatujem da je Narodna skupština usvojila Predlog zaključaka oGodišnjem izveštaju o radu Agencije za borbu protiv korupcije za 2010. godinu, koji je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Prelazimo na izjašnjavanje o 11. tački dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZBORU PREDSEDNIKA I ČLANOVA KOMISIJE ZA HARTIJE OD VREDNOSTI. Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres o Predlogu odluke, a pre nego što pređemo na odlučivanje, podsećam vas da, prema članu 105. stav 2. tačka 15. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština, većinom glasova svih narodnih poslanika, odlučuje o izboru predsednika i članova Komisije za hartije od vrednosti. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru predsednika i članova Komisije za hartije od vrednosti. Molim da se izjasnimo. Od 126 poslanika, za je glasalo 126. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova svih narodnih poslanika, usvojila Predlog odluke o izboru predsednika i članova Komisije za hartije od vrednosti. Prelazimo na izjašnjavanje o 12. tački dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 2. tačka 15. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština vrši izborne nadležnosti većinom glasova svih narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa SRS, broj 02-2288/11 od 27. juna 2011. godine. Molim da se izjasnimo. Od 145 poslanika, za je glasalo 143. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova svih narodnih poslanika, usvojila Predlog odluke. Prelazimo na izjašnjavanje o 13. tački dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Pošto je Narodna skupština obavila jedinstveni pretres, a pre prelaska na odlučivanje, podsećam vas da, na osnovu člana 105. stav 2. tačka 15. Ustava Republike Srbije, Narodna skupština vrši izborne nadležnosti većinom glasova svih narodnih poslanika. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije, broj 02-2366/11 od 30. juna 2011. godine. Molim da se izjasnimo. Od 145 poslanika, za je glasalo 141. Konstatujem da je Narodna skupština, većinom glasova svih narodnih poslanika, usvojila Predlog odluke. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje svih tačaka dnevnog reda ove sednice i odlučivanje po njima, saglasno članu 102. Poslovnika Narodne skupštine, zaključujem sednicu Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Poštovani narodni poslanici, početak sednice Sedmog vanrednog zasedanja biće za pet minuta, tačno u 12,00 časova. Sednica Odbora za pravosuđe i upravu, koja je zakazana za četvrtak, 14. jul 2011. godine, sa početkom u 11,00 časova, održaće se odmah po završetku glasanja, tj. sada. Molim vas da uskladite ove dve obaveze i da budete za početak Sedme vanredne sednice ovde. Sednica Zakonodavnog odbora održaće se posle završetka glasanja odnosno nakon usvajanja dnevnog reda i početka sledeće sednice. Obaveštavaju me da je sednica Zakonodavnog odbora kratka, pa vas molim da odmah odete u salu I, gde će biti održana sednica. (Sednica je završena u 11,55 časova.)