Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 97 narodnih poslanika, a radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 89 narodnih poslanika, odnosno kroz 90, kao i da je u sali prisutan još jedan određeni broj narodnih poslanika, tako da imamo Poslovnikom utvrđene uslove za početak rada sednice Narodne skupštine. Podsećam narodne poslanike da utorkom i četvrtkom, a nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici i pre prelaska na dalju raspravu, Narodna skupština radi na osnovu člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine. Član 286. Poslovnika Narodne u svom prvom stavu kaže da narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, a o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera i iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje uloge i funkcije narodnog poslanika. Izuzetno, predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe, pravo iz stava 1. ovog člana može ostvariti i na sednici Narodne skupštine usmeno, u jednom obraćanju, u trajanju do pet minuta, utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Pitam da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje, u skladu sa članom 286. Poslovnika Narodne skupštine? Ima reč narodni poslanik Vladimir Milentijević. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, mi Srbi koji živimo na severu Kosova i Metohije preživljavamo najteže trenutke u svom životu i u neravnopravnoj borbi borimo se za očuvanje institucija Republike Srbije na prostoru KiM. Protiv sebe imamo samoproglašenu nezavisnu državu Kosovo. Od nedavno snage KFOR-a i Euleksa, podržani od EU i Amerike, imaju jedinstven i jasan cilj – ukidanje institucija Republike Srbije i integracija Srba sa severa KiM u institucije nezavisne države Kosovo. Po ko zna koji put moram sa ovog mesta da ponovim, u ime građana severa KiM – po cenu sopstvenih života, ne prihvatamo da živimo u nezavisnoj državi Kosovo, jer je takav život prosto nemoguć. Ako Šiptari nisu mogli ili hteli da žive u Republici Srbiji zajedno sa Srbima, kako bi mi Srbi mogli da prihvatimo da živimo u nezavisnoj državi Kosovo sa Šiptarima? Punih 12 godina međunarodna zajednica je pokušavala da nađe rešenje za problem na KiM. Nije ga pronašla i nije ga ni mogla pronaći, jer nije zastupala interese obe strane, već se otvoreno stavila na stranu Prištine i ohrabrila da čini sve ono što je do sada činila i što sada čini. Jednostranim potezima provocira i izaziva sukobe i zajedno sa KFOR-om i Euleksom čini nasilje nad golorukim srpskim stanovništvom na severu KiM. U tome im, nažalost, u velikoj meri pomažu vlasti Republike Srbije. Pomažu, jer nemaju jasan i iskren i jedinstveni stav, niti jasan odgovor na ono što jednostrano preuzima Priština. Svakodnevno se mogu čuti različite izjave i različiti stavovi koalicionih partnera. Time su najviše uplašeni Srbi na severu KiM, jer strah kod nas jedino zaustavlja jedinstvo u Srbiji. Daleko nas najviše plaši kapitulacija pregovaračkog tima Beograda. Pregovarački tim Beograda je u dijalogu sa Prištinom, pod pritiskom EU i Amerike, prihvatio lične karte, saobraćajne dozvole i tablice, sa simbolima samoproglašene republike Kosova, prihvatio carinski pečat republike Kosovo, čime je definitivno priznata kosovska carina. Time je učvršćena granica između Kosova i Republike Srbije. Kako je prihvaćena carina Kosova, logično je da će na administrativnim prelazima biti instalirani kosovski carinici i pogranična policija Kosova, što se i najavljuje za 16. septembar. Sa druge strane, šef pregovaračkog tima, Borko Stefanović, negira da je prihvaćen ovakav scenario, negira da su carine atribut državnosti, čime vređa ljudsku pamet. Mi Srbi sa severa KiM gubimo poverenje u pregovarački tim i Borka Stefanovića, jer je dijalog tajnovit, bez pisanog sporazuma. Odbor za KiM je na sednici Odbora obavezao pregovarački tim na pisani sporazum, što je prihvaćeno, ali ga do danas, nažalost, nemamo. Stoga postavljam pitanje predsedniku Republike Srbije, Borisu Tadiću i predsedniku Vlade Republike Srbije, Mirku Cvetkoviću. U nedostatku pisanog sporazuma, potrebno je da predsednik Republike, Boris Tadić i predsednik Vlade Republike Srbije, Mirko Cvetković, odmah jasno i javno kažu šta se stvarno u dijalogu Beograda i Prištine dešava? Imate li plan za 16. septembar? Šta ćete preduzeti i hoćete li po Ustavu Republike Srbije zaštititi svoj narod?
Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Izvolite.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, želim da uputim pitanje ministru unutrašnjih poslova. Pitanje je kratko i suštinsko - zbog čega policijska uprava Niš skoro dve godine nema načelnika? Da li je to dopustljivo stanje? Niš, drugi grad u Srbiji, univerzitetski centar, sa svim atributima koje takva sredina ima, već duže vreme, odnosno nedopustivo dugačko vreme nema načelnika policijske uprave. To zaista nije dopustivo stanje. Suočeni smo svakoga dana sa vestima kojima nas svi mediji bombarduju, da se u Nišu desilo ovo ili ono i da Niš postaje sve više i više za običnog građanina nebezbedna sredina. To više nije nešto što se tiče sofisticiranog kriminala, to su atributi običnog nasilja koji su itekako opasni po sve građane Niša i okoline. Da li Niš nema kadrove? Ne bih se složio. Niš je univerzitetski centar, ima Pravni fakultet, a pouzdano znam da ima i jako stručne policajce koji su završili Policijsku akademiju i postdiplomske studije na Policijskoj akademiji. Što se kadrova sa Pravnog fakulteta tiče, itekako znam da su dobri, o čemu govore brojne nagrade koje su dobili. Mnoge od njih lično poznajem jer sam i sam bio profesor, predavao sam im na Pravnom fakultetu u Nišu. Dakle, kadrovski problem ne postoji. Postoji li onda neki drugi problem? Rekao bih da. Ali, onda se otvara pitanje - da li je za jedno mesto, gde je odlučujući kriterijum struka, a to mesto se zove načelnik policijske uprave, nužan politički konsenzus odgovarajućih činilaca u odgovarajućoj sredini ili je za to nužno da to bude stručan i sposoban čovek? Da podsetim, kada smo mi iz LDP, osnivajući svoju partiju, u svoj program stavili i suštinsku decentralizaciju i govorili o pravima lokalne samouprave, postavili smo i pitanje – zašto lokalne samouprave ne mogu same da biraju svog načelnika policije? Nijedan relevantni činilac u našoj državi na to pitanje nije dao odgovor. Mi imamo odgovor. Znamo pouzdano da bi pitanje i problem načelnika Policijske uprave u Nišu Nišlije same rešile vrlo brzo i na zadovoljavajući način, jer to je suštinski interes građana Niša. Ovako, po ovim pravilima važećim, čeka se jalovi politički konsenzus koga nema, čekaju se dozvole raznoraznih paralelnih centara moći, a Niš već dve godine nema načelnika Policijske uprave. Želim odgovor od ministra unutrašnjih poslova - zbog čega država toleriše tako nedopustivo stanje i zbog čega se takvo stanje oteže u nedogled? Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnik javlja za reč, da koriste svoje pravo iz člana 286? Narodni poslanik Miroslav Markićević. Izvolite.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj direktan prenos sednice Narodne skupštine, želim da kroz poslaničko pitanje, u ime poslaničkog kluba Nove Srbije, iniciram jednu temu, koja će praktično za nekoliko dana biti na dnevnom redu, kao što znamo, sednice u Narodnoj skupštini. Dakle, tiče se Zakona o rehabilitaciji i ljudi koji su pobijeni 1944. i 1945. godine iz ideoloških i političkih razloga. Biću slobodan, molim za strpljenje, pokušaću jednu presudu iz grada iz koga ja dolazim, iz Čačka, gde je Okružni sud doneo rešenje o usvajanju zahteva za rehabilitaciju potomaka žrtava komunističkog terora. Dakle, radi se o zahtevu za rehabilitaciju pokojnog Siniše Pilipovića iz Milićevaca i pokojnog Slobodana Bajića iz Milićevaca. Zašto iniciram ovu temu danas? Zato što se nadam da ste svi već pročitali Predlog zakona o rehabilitaciji koji je došao 2. septembra u proceduru u Narodnu skupštinu. Iz teksta tog zakona vidi se da se osnovni problemi, koji su potomci, slobodno mogu da kažem, žrtava komunističkog terora 1944. i 1945. godine, ne rešavaju. Samo ću da vam citiram deo rešenja koji je doneo Okružni sud u Čačku, gde se kaže – usvaja se zahtev za rehabilitaciju pokojnog Siniše Pilipovića iz Milićevaca, to je jedno selo kraj Čačka, rođenog 20.2.1922. godine. U obrazloženju se kaže – zahtev za rehabilitaciju podneli su potomci ti i ti. Kaže se i da je pokojni Siniša lišen života 14.11.1944. godine i proglašen za narodnog neprijatelja i po tom osnovu, pod znacima navoda osnovu, oduzeta mu je celokupna i konfiskovana celokupna imovina. Presuda da je on narodni neprijatelj doneta je godinu dana kasnije. Znači, tadašnje vlasti komunističke su prvo ljude streljale, ubijale, pa onda donosile presudu da su oni narodni neprijatelji, samo iz tog razloga da bi mogli da im oduzmu imovinu. Dalje se kaže da je na jednom od ovih ročišta svedočio jedan poznati pripadnik partizanskog pokreta iz našeg grada. Čovek je rekao, neću o njegovoj ulozi u ratu da pričam, ali na ovom suđenju je delimično spasao dušu i rekao da za ove ljude ne zna da su učinili bilo šta zlo ili bilo kakav zločin. Zbog čega u stvari ovo iniciram? Osnovni zahtev potomaka ubijenih ovih ljudi jeste rehabilitacija, mada je narod i tada znao da su oni u stvari junaci i srpske patriote, a nisu nikakvi navodni neprijatelji, zato što se u obrazloženju rešenja o rehabilitaciji kaže da prestaju sve pravne posledice donete odlukom tobože nekakvog svetskog narodnog suda. Prema tome, da postoji dobra volja kod ove vlasti, imovina konfiskovana je mogla da se vrati već pre tri godine, jer je ovo rešenje o zahtevu za rehabilitaciju doneto 2008. godine. Šta ja hoću da kažem, šta je poenta? I Zakon o restituciji, draga gospodo iz vladajuće koalicije, i Zakon o rehabilitaciji ne donosite, po mom sudu, iz čistog uverenja i moralnih pobuda, da se jedna velika istorijska nepravda ispravi, nego zato što se bliži rok kada smo obećali EU da ćemo doneti neke zakone. Iz ovog rešenja o rehabilitaciji su dokazi za koje ja tvrdim da postoje. Dana 28. januara 2008. godine doneto je rešenje o rehabilitaciji, gde doslovce piše da prestaju sve pravne posledice kada se radi, recimo, o Siniši Pilipoviću, pokojnom, kao i o Slobodanu Bajiću iz Milićevaca, jedno selo kraj Čačka, i da prestaju sve pravne posledice odlukom tobože nekog svetskog narodnog suda. Do dan danas ništa nije uređena, ta imovina nije vraćena. Po meni, iako nisam pravnik, možda reagujem emotivno, možda iz srca, ovim ljudima je, odnosno potomcima, po ovom rešenju, i bez zakona o rehabilitaciji i restituciji, trebala da se vrati ova imovina i tako delimično ispravi nepravda koju je narodu i građanima Srbije, pre svega Srbima, nanosio komunistički režim 1944. i 1945. godine. Naravno, ono što je najvažnije, životi tih ljudi neće moći da budu nadoknađeni, ali će makar biti ispravljena jedna velika istorijska nepravda prema tim ljudima. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim pre svega da postavim pitanje Vladi i ministru za Kosovo i Metohiju, kada je u pitanju naredni popis koji se priprema za Republiku Srbiju. Želim da kažem da prestanete da vodite dvoličnu politiku kada je u pitanju Kosovo i Metohija. Želim jasan i precizan odgovor - da li će biti izvršen popis na Kosovu i Metohiji? Predsednik opštine Štrpci, Zvonko Mihajlović, poslao je dopis Republičkom statističkom zavodu, sa zahtevom da dobije informaciju da li se priprema popis na Kosovu i Metohiji. Rekli su mu da je to sve prebačeno na Ministarstvo za Kosovo i Metohiju. On je otišao tamo i od pomoćnika ministra, Dragana Petkovića, pre petnaestak dana dobio je ovakav odgovor – da, na Kosovu i Metohiji nije predviđen popis. Postavljam pitanje: odakle vam pravo da vi odustajete od popisa na KiM , zašto obmanjujete ovaj narod? Na sva usta govorite o tome da nećete priznati nezavisnost KiM, a sve što radite, radite u pravcu da se polako nezavisnost KiM prizna. Postavljam pitanje: kako je moguće da ovako ozbiljan državni posao tako lako odbacujete i da ga ne radite? Da vas podsetim, ti popisi su bili jako moćna politička igra od 70-ih godina u rukama tadašnje automaške vlasti, normalno komunističke vlasti, koja je išla u tom pravcu da se polako promeni etnička slika KiM. Da vas podsetim, zadnji popisi koji su izvršeni na KiM bili su 1971. godine, to je tada vršio Savezni statistički zavod. I od tada nikada više nisu izvršeni popisi. Znate, Ustav 1974. godine, autonomne pokrajine i sve je posle krenulo da se frizira. Aproksimacija 1981, pa aproksimacija na aproksimaciju 1991, u odnosu na 1981. godinu i dobili smo lažnu sliku vezani za etnički sastav KiM. I vi to sada želite da potpuno potvrdite. Samo da vas podsetim, u Hrvatskoj 1991. godine , po popisu živelo je 582 hiljade Srba, 380 i nešto hiljada Jugoslovena, o toga 85% Srba, preko 750 hiljada. Zadnji popis u Hrvatskoj 2011. godine 135 hiljada Srba. Gde se izgubilo 620 hiljada Srba za ovih 20 godina od 1991. godine? Pa u "Bljesku" i "Oluju" u zločinima koji su počinjeni na Srbima u Hrvatskoj, a Boris Tadić ide i izvinjava se redom što nema popisa u Bosni i Hercegovini. Zato što bi slika bila još strašnija, zato što u Federaciji ne bi bilo ni jednog jedinog Srbina ili vrlo mali broj. I oni koji žive ne smeju da se izjasne. Ako bi to uradili u Republici Srpskoj, videli bi da je etnički sastav skoro isti kao što je bio 1991. godine. To je problem, što vi prihvatate i pristajete na sve ucene od strane Vašingtona i Amerike, da se uklopite u sliku koju su oni stvorili o nama. Postavljam pitanje vezano za najavu da će 16. septembra Hašim Tači ponovo na prelaze poslati policiju i carinike. Borko Stefanović kaže da ćemo učiniti sve da do toga ne dođe. Postavljam vrlo jednostavno pitanje: šta će te učiniti, šta je to sve što će te učiniti da se ne desi ono što ste već prihvatili, prihvatajući pečate, tablice, lična dokumenta itd? Vodite dvoličnu politiku laži i prevare ovoga naroda. Navodno se borite da KiM ostane u granicama Srbije, a suštinski sve radite kako bi ga odaljili od Srbije i kako bi jednoga dana status KiM bio poptpuno bezpredmetan, jer će po svim atributima biti država. Postavljam pitanje da li će Vlada, na osnovu Dekleracije koju smo ovede usvojili, jer jedanput u tri meseca treba da podnese izveštaj, da li je vreme da taj izveštaj podnesete sada, a ne kada se desi, pa da kukate i da tražite jedinstvo da bi pokazali, navodno, kako se svi zajedno brinemo za KiM? (Predsedavajuća: Pet minuta.) Sada, pre nego što se desilo, tražimo sednicu na kojoj će Vlada da nam podnese izveštaj šta preduzima da se kosovski policajci i carinici ne postave na administrativne prelaze.
Da li još neko od predsednika i ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da iskoristi svoje pravo iz člana 286? Narodni poslanik Aleksandar Jugović. Izvolite.
Želim da postavim neka pitanja koja veoma zabrinjavaju i javnost u Srbiji i sve one koji su prethodnih godina doživeli nesreće, pogotovo od 1990. do 2000. godine, od režima Slobodana Miloševića. Svedočenje Radomira Markovića u Višem sudu, na suđenju Stevanu Basti, Ratku Romiću i Milanu Radonjiću, u službi je opstrukcije pravde i to smo jasno mogli videti. Jedno pitanje se odnosi na to otkud pripadnici Šestog odeljenja DB, u kojem je bilo i pripadnika JSO, danas su raspoređeni u državne službe, a jedan od njih je i na visokoj poziciji u MUP? Jedanaest godina je od atentata u Budvi, 11 godina od ubistva sudije Nebojše Simeunovića, 12 godina od ubistva Slavka Čuruvije, 17 godina od ubistva Dade Vujasinović. Postavlja se logično i jedino pitanje: zbog čega još uvek nema presuda? Da li je motiv čekanje, na osnovu naznaka iz izjava pojedinih ministara i veličanja lika i dela masovnog ubice Slobodana Miloševića, da li iz naznaka mržnje prema Evropi čekaju neko novo doba u kome će biti amnestirani ili u kome će se ova amnestija, koja i danas traje, nastaviti? Pitanje, takođe, za specijalnog tužioca Miljka Radisavljevića jeste: zbog čega je nedavno izjavio da će uskoro biti razrešeno ubistvo Slavka Ćuruvije, a već jedan određeni period se o tome ćuti i ništa se ne dešava? Moje pitanje je kada je to "uskoro" i kada će zaista biti razrešena sva ova ubistva, a za Miljka Radisavljevića ubistvo Slavka Ćuruvije?
Da li još neko od predsednika i ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da iskoristi svoje pravo iz člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine? Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da je sprečen da sednici prisustvuje narodni poslanik Miloš Radulović. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, predsednica Narodne skupštine, pozvala da današnjoj sednici , pored predstavnika predlagača Žarka Obradovića, ministra prosvete i nauke, prisustvuju i: Radivoje Mitrović, državni sekretar u Ministarstvu prosvete i nauke; Branka Totić, direktorka Zavoda za intelektualnu svojinu i Mirjana Jelić i Vladimir Marić, pomoćnici direktorke Zavoda za intelektualnu svojinu. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o patentima i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima, odnosno tački 2. i 3. dnevnog reda. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda po tačkama 2. i 3, a pre otvaranja zajedničkog načelnog, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanikapojedine poslaničke grupe i to: poslanička grupa Za evropsku Srbiju pripada jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; poslanička grupa SRS - jedan sat, šest minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Ujedinjeni regioni Srbije - 28 minuta i 48 sekundi; poslanička grupa Napred Srbijo - 25 minuta i 12 sekundi; poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica - 24 minuta; poslanička grupa SPS - JS - 18 minuta; poslanička grupa LDP - 14 minuta i 24 sekunde; poslanička grupa Nova Srbija - 10 minuta i 48 sekundi;poslanička grupa Manjina - osam minuta i 24 sekunde i poslanička grupa PUPS - šest minuta. Saglasno članu 96. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi ni jedne poslaničke grupe imaju pravo da govore svako po jednom do pet minuta. Molim sve poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika, na osnovu člana 96. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe po ovim tačkama dnevnog reda ovlastile da ih predstavljaju sledeći narodni poslanici: narodni poslanik Siniša Stamenković, poslanička grupa PUPS; narodni poslanik Zoran Kasalović, poslanička grupa SPS – JS, narodni poslanik Svetlana Stojanović, poslanička grupa DSS; narodni poslanik Goran Mihajlović, poslanička grupa SRS i narodni poslanik Judita Popović, poslanička grupa LDP. Ukoliko još neka poslanička grupa donese odluku o poslaniku koji je predstavlja, kao ovlašćeni predstavnik, molim vas da nam dostavite tu informaciju da bi mogli da obavestimo Narodnu skupštinu. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o patentima i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima. Da li predstavnik predlagača Žarko Obradović, ministar prosvete i nauke želi reč? (Da.) Izvolite.
Hvala. Poštovano predsedništvo Narodne skupštine Republike Srbije, poštovani poslanici, dozvolite mi da u ime predlagača Ministarstva za prosvetu i nauku i Vlade Republike Srbije kažem nekoliko reči o sadržaju dva zakonska akta o kojima će Skupština danas raspravljati. Najpre o Predlogu zakona o patentima. Osnovni cilj koji se želi postići predloženim zakonom je jačanje pravne zaštite koja se garantuje nosiocima patenta. Time se podstiču domaći pronalazači i naučnici da stvaraju, a privredna društva da investiraju u primenu pronalazaka. Privrede razvijenih zemalja su zemlje na inovacijama i pronalascima, pouzdan patentni sistem garantuje povraćaj sredstava u stvaranju pronalazaka i obezbeđuje dodatna sredstva za istraživanje i razvoj. Rešenja koja su sadržana u Predlogu zakona o kojem Narodna skupština danas raspravlja, rezultat su primene važećeg zakona u praksi, neophodnosti da se učini poboljšanje pojedinih odredaba. Obim tih promena je bio toliki da je apsolutno postojala potreba da se ovaj zakon tretira kao novi. Takođe postala je potreba da se ovaj zakon uskladi sa međunarodnim ugovorima, ugovorima o patentnom pravu i Konvencijom o evropskom patentu, kojima je Srbija pristupila nakon stupa na snagu važećeg zakona iz 2004. godine i propisima EU i Svetske trgovinske organizacije koji su iziskivali dodatna usklađivanja odredaba zakona. Predloženi zakon garantuje nosiocima patenta isključiva monopolska prava na korišćenje patentiranih pronalazaka, kao i pravo da spreče neovlašćenu proizvodnju i prodaju patentiranih proizvoda. Predloženi zakon propisuje uslov i način sticanja zaštite za pronalazak, kao i načine podnošenja prijava patenta koji imaju dejstvu van Republike Srbije u skladu sa Konvencijom o evropskom patentu i Ugovorom o saradnji u oblasti patenata. Predloženi zakon, takođe određuje ko ima pravo na pronalazak nastao u radnom odnosu i šta se smatra povredom prava i koje mere nosilac patenta može preduzeti protiv lica koje vređa patent. Predloženi zakon, takođe uređuje promet patentnih prava, koji je od izuzetne važnosti za prenos patentirane tehnologije i njenog korišćenja. Zakon, takođe sadrži odredbe o ograničenjima patentnog prava radi istraživanja i razvoja, kao i odredbe o pravu na primenu pronalaska u lične i nekomercijalne svrhe. Koje su novine u predlogu zakona koji se nalazi pred vama? To je pre svega uvođenje obaveze izrade o pretraživanju, ispitivanje priznatog malog patenta, prekid postupka do pravosnažne odluke Zavoda za intelektualnu svojinu i hitno ispitivanje prijave patenta, uvođenje prava na žalbu i žalbenog postupka, izjavljivanje reviziju u praničnim postupcima. Kada je reč obavezne izrade izveštaja o pretraživanju Zakon je utvrdio obavezu za Zavod za intelektualnu svojinu, da podnosiocu prijave patenta dostavi izveštaj o pretraživanju nacionalnih i međunarodnih baza podataka koji čini stanje tehnike o pronalasku za koju je zatražena zaštita patentom kao i da objavi izveštaj o pretraživanju i na taj način učini dostupni javnosti. Na taj način se postiže povoljniji položaj podnosioca prijave i pružena informacija potencijalnim investitorima o izgledima za sticanje patenta čime će se doprineti industrijskoj primeni pronalaska. Kada je reč o uvođenju obaveze izrade izveštaja o pretraživanju, položaj podnosioca prijave će zbog toga će biti mnogo povoljniji jer im je omogućeno da pre plaćanja takse za suštinsko ispitivanje patenta procene svoje izglede za sticanje patenta, da se rukovode ovim izveštajem prilikom donošenja važnih odluka kao što su: podnošenje zahteva za zaštitu pronalaska van teritorije Republike Srbije, eventualna korekcija patentnih da bi se povećala šansa za sticanje patenta, ulaganje sredstava u proizvodnju predmetnog pronalaska. Kada je reč o ispitivanju priznatog malog patenta, predloženi zakon koji važeći pored zaštite pronalaska patentom pruži mogućnost zaštite pojedinih tipova pronalaska malih patenata, zaštita malih patentom je predviđena za pronalaske koje su po pravilu kraćeg tržišnog veka, a koji se odnosi na konstrukciju proizvoda ili raspodelu njegovih sastavnih delova. Važeći zakon nije pravo za tužbu zbog povrede malog patenta uslovio dokazivanje da mali patent ispunjava uslov u pogledu novosti inventivnog nivoa industrijske primenjivosti. Ovo je u praksi moglo da dovede do zloupotrebe ovog prava od kojih je najteži zabrana proizvodnje proizvoda koji su bili poznati pre podnošenja prijave malog patenta. Stoga je predloženim zakonom utvrđena obaveza ispitivanja podobnosti malog patenta kao uslov za ostvarivanje sudske zaštite i izdavanje odgovarajuće potvrde o ispunjenosti navedenih uslova. Samo ukoliko nosilac malog patenta ima navedenu potvrdu on može ostvariti građansko-pravnu zaštitu ili zaštititi izdavanje prirodne licence. Ovakvo rešenje će doprineti zakonitom ponašanju i smanjenju broja sudskih sporova u ovoj oblasti. Kad je reč o prekidu postupka do pravosnažnosti odluke, zavod za hitno ispitivanje prijave patenta, novinu predstavlja propisivanje obaveze da sud u postupku po tužbi za povredu prava prijave patenta prekine postupak do pravosnažnosti odluke Zavoda za papire i patente čime se onemogućava donošenje presude za povredu prava koje još uvek nije priznato. Objavljena prijava patenta neispitano pravo. Zavod za intelektualnu svojinu u takvom slučaju ovlašćen je da prijavu patenta ispita po hitnom postupku. Takođe, prijava patenta će moći da se ispita po hitnom postupku i na zahtev tržišne inspekcije i carine, kada je pokrenut postupak za carinski ili inspekcijski nadzor zbog povrede prava iz prijave patenta. Time se postiže efikasnije sprovođenje prava u postupcima po tužbi ili kada je pokrenut postupak za carinski ili inspekcijski nadzor zbog povrede prava iz prijave patenta. Zakon, takođe uvodi i pravo na žalbu i žalbeni postupak, kao i kod drugih zakona iz oblasti industrijske svojine i ovim zakonom se uvodi pravo žalbe na odluke Zavoda za intelektualnu svojinu koje se odnose na patente i male patente. Predložene rešenje će omogućiti efikasniju zaštitu prava stranaka, kao i doprineti rasterećenju upravnog suda, omogućavanjem izjavljivanja revizijom u parničnim postupcima za zaštitu i upotrebu pronalazaka se rešava pravna praznina u pogledu dozvoljenosti izjavljivanja revizije, koja je nastala stupanjem na snagu izmenama i dopunama Zakona o parničnom postupku iz 2009. godine i upotpunjuje se građansko-pravna zaštita prava propisanim predloženim zakonom. Usvajanje zakona koji se nalazi pred vama, koji je harmonizovan sa propisima EU, koji se odnosi na patente i prioritet utvrđen tačkom 54. Akcionog plana za ispunjavanje preporuke iz godišnjeg izveštaja Evropske komisije za 2010. godinu i funkciji ubrzanja sticanja statusa kandidata. Još dve rečenice. O Zakonu o patentima sprovedena je javna rasprava u periodu od 25. oktobra do 8. novembra 2010. godine. U okviru javne rasprave 5. novembra 2010. godine u Zavodu za intelektualnu svojinu je održan okrugli sto o radnom tekstu Nacrta zakona o patentima. Svi predlozi koji su se mogli čuti, koji su bili prihvatljivi su usvojeni i inkorporirani predloženi tekst. Toliko o Zakonu o patentima. Sad još nekoliko reči o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima. Donošenjem Zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima postiže se njegovo potpuno usklađivanje sa odredbama Sporazuma o trgovinskim aspektima prava intelektualne svojine Svetske trgovinske organizacije, poznat kao TRIP sporazum i direktivama EU koje regulišu materiju autorskog ili srodnih prava. Na taj način, stvaraju se preduslovi u različitim segmentima autorsko-pravne materije, pre svega u domenu ograničenja autorskog prava, prava sleđenja, prava proizvođača, baza podataka, domenu zaštite autorskih i srodnih prava, itd. interesi i autori nosilaca srodnih prava, budupotpunije i bolje zaštićeni nego do sada. Pored toga, usklađivanje domaćeg zakonodavstva sa profesijama EU važno jezbog obaveza uspostavljanja zone slobodne trgovine na koju se Srbija obavezala potpisivanjemSporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Za postizanje tog cilja od posebne je važnosti za našu zemlju usklađivanje propisa iz domena intelektualne svojine gde spada i zakon o autorskim i srodnim pravima. Najznačajnije izmene zakona o autorskim i srodnim pravima odnose se na norme koje regulišu ograničenja autorskih prava. U određenim situacijama društveni interesi nameću potrebu suspenzije monopola koji autori nosioci u srodnom pravu uživaju u odnosu na svoja dela. To su primera radi, interesi javne sigurnosti, pravosuđa, unapređenje školske nastave, javnog informisanja, podsticanja i širenje informatičke pismenosti itd. Kada spomenete, interesi to nalažu zakon ograničava autorsko pravo tako što dozvoljava korišćenje tuđeg autorskog dela bez dozvole autora i bez plaćanja autorske naknade. Jedno od takvih ograničenja autorskog prava i onog koji kaže da je dozvoljeno umnožavanje primeraka objavljenih dela bez dozvole autora i plaćanja autorske naknade ako se to delo pojavljuje kao sastavni deo tekućeg događaja kojom se izveštava. Ovo ograničenje autorskog prava ustanovljeno je sa ciljem slobodnog i nesmetanog izveštavanja javnosti o tekućim događajima. Zakonom o izmenama i dopunama je posebno naglašeno da se ova ograničenja autorskih prava ne odnosi samo na štampu, radio i TV, kao što je do sada bio slučaj, već i na druge medije, pre svega internet, danas najvažniji interaktivni mediji na svetu. Postojećim Zakonom o autorskim i srodnim pravima predviđeno je da su svrhe nastave ispitivanja i naučnog istraživanja mogu koristiti kratki odlomci objavljenih dela. Izmenama zakona ovo ograničenja regulisano je mnogo detaljnije. Sada je predviđeno da se gore u opisane svrhe mogu izvoditi ili predstavljati autorska dela u svom integralnom obliku, pod uslovom da su objavljeni da se to čini u nekomercijalne svrhe. Isto važi za javno izvođenje i predstavljanje objavljenih dela na školskim priredbama, na primer dramskih predstava ili koncerata. Uslov je samo da interpretatori ne dobiju nadoknadu za svoj rad. Jedno od ograničenja autorskog prava predviđeno postojećim zakonom je i ono koje kaže da je dozvoljeno fizičkom licu da bez dozvole autora i bez plaćanja autorske naknade umnožava primerke objavljenog dela za lične nekomercijalne potrebe. Ovo ograničenje autorskog prava u vreme kada je kopiranje autorskih dela lako, kvalitetno i relativno jeftino, ozbiljno narušava legitimni interes autora. Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima, predviđeno je da se spomenuta ograničenja ne odnosi na umnožavanje pisanih dela u obimu cele knjige, osim ako su primerci te knjige rasprodati najmanje dve godine. Na taj način staje se na put široko raširenoj praksi kopiranja knjiga, naročito udžbenika i druge stručne literature koja ozbiljno ugrožava ekonomske interese pisaca i naučnih radnika. Pored normi koje regulišu ograničenja autorskog prava zakonom o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima detaljno je regulisano i pravo sleđenja. Ono garantuje autoru, dela likovnih umetnosti da će pod određenim uslovima biti obavešten o preprodaji svojih dela i za to dobiti novčanu nadoknadu. Na ovaj način uvodi se mnogo više rada u rad onih koji se profesionalne bave trgovinom umetničkim delima, kao što su prodajni saloni, umetničke galerije, akcionarske kuće, itd. Izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima regulisano je i pitanje zaštite baze podataka. Predviđeno je šta je sve obuhvaćeno zaštitom baze podataka, koja imovinska prava uživa njen tvorac, a ko je ovlašćeni korisnik baze podataka. Razvoj kompjuterske tehnologije je dinamična i stalna, pa se propisi u ovoj oblasti menjaju relativno brzo. Unošenjem ovih izmena u zakon o autorskim i srodnim pravima naša zemlja uspešno prati trendove razvijenih evropskih zemalja i baza podataka štiti na kvalitetan i savremen način. Tehnološke mere zaštite optičkih diskova , nedozvoljenog kopiranja kome često pribegavaju njihovi proizvođači, poželjne su jer sprečavaju pirateriju. Međutim, u nekim slučajevima zakon ograničava autorsko pravo i kaže – da je dozvoljeno bez saglasnosti autora i bez plaćanja autorske naknade umnožavati tuđe autorsko delo, na primer, zbog potrebe vođenja sudskog ili nekog drugog postupka. Tada zbog tehnološke zaštite kojom je optički disk snabdeven, državni organ nije u mogućnosti da ga kopira i ako na to po zakonima ima pravo. U važećem zakonu nije rečeno da li nosilac prava u takvoj situaciji ima obavezu da postojeću tehnološku meru ukloni. Izmenama i dopunama zakona ovo je pitanje detaljno regulisano na način da je nosilac prava koji koristi tehnološke mere zaštite dužan da iste u najkraćem roku ukloni i tako omogući pristup primerka autorskog dela licima koja na osnovu zakona imaju pravo na takav pristup. Najzad, prihvatanjem predloženih izmena i dopuna Zakona o autorskim i srodnim pravima, biće u potpunosti usklađen sa propisima EU i svetske – trgovinske organizacije. Hvala.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč, Odbora za nauku i tehnološki razvoj, Odbora za Evropske integracije ili Zakonodavnog odbora? Reč ima narodni poslanik Petar Kuntić, samo vas molim da se prijavite.
Resorni Odbor za nauku je pre nekoliko dana razmatrao zakon o patentima i većinom glasova podržao ovaj zakon. Zakon o patentima je zapravo ovim izdanjem koje smo mi dobili pravna regulativa i to se podiže na jedan veći nivo i zapravo svi pozitivni elementi evropskog zakonodavstva su pretočeni u ovaj zakon o patentima. Zašto je to bitno? Bitno je, recimo, ispričaću vam jedan primer iz prakse. Pre nekoliko godina, dok sam radio u privredi, imao sam blisku saradnju sa vlasnikom kompanije koji je u to vreme finansirao i učestvovao u izradi jednog od najvećih pronalazaka u zadnjih desetak godina na prostorima države i kada je došlo vreme da se patent registruje, postavio sam pitanje da li će se to raditi ovde ili će se raditi u inostranstvu. Naravno, dosadašnja regulativa imala je određene manjkavosti i taj revolucionarni patent koji je osvojio sve moguće nagrade i ovde u državi, u inostranstvu, otvorio je kapije svim mogućim kompanijama u Evropi i SAD, i sada će verovatno biti ugrađen u tehnologiju velikih firmi u inostranstvu. Zbog toga je bitno da ti budući istraživači imaju taj posao oko patentiranja, i to da bude rešeno ovde u državi, jer nije jednostavno registrovati patent u inostranstvo, pogotovo što je to povezano sa znatnim materijalnim izdacima, a i većina istraživača to ne poseduje. Zbog toga i niz prednosti koje pruža ovaj zakon, sasvim sam siguran da će u danu za glasanje većina narodnih poslanika podržati ovaj zakon.
Da li još neko želi reč od izvestioca nadležnih odbora? (Ne.) Da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici ovlašćenih grupa? (Da.) Reč ima narodni poslanik Siniša Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, gospodo saradnici, prilikom preispitivanja osnovnih instituta važećeg zakona kojim se vodio predlagač ova dva nova projekta ili rešenja, činjenica je da je koristio rešenja koje je Svetska trgovinska organizacija propisala za svoje članice, Sporazumom o trgovinskim aspektima prava intelektualne svojine koji je stupio na snagu još 1. januara 1995. godine. To je tzv. TRIP sporazum koga se držimo i danas. Prilikom ratifikacije međunarodnih ugovora, kojima se administrira od strane Svetske trgovinske organizacije, za zaštitu intelektualne svojine, sigurno da i naši organi su prilagodili sva svoja zakonska rešenja u tom periodu, upravo zakonima koji su dati od strane TRIPS organizacije. Mi moramo da se podsetimo i kratko kakav je tok donošenja svih ovih propisa kojima se danas moramo približiti, koje moramo uspostaviti da važe za naše uslove. Ugovor o saradnji koji je potpisan još 19. juna 1970. godine, a zatim ratifikovan septembra meseca 1979. godine, prihvatili smo da se sprovodi pravilnik o ugovorima o saradnji u oblasti patenata koji i dan danas važi i na osnovu koga smo dugo radili i sprovodili sve ove delatnosti. Ugovor o saradnji u oblasti patenata koji je ratifikovan 29. juna 1996. godine prilično je promenio odredbe prethodnog ugovora, odnosno prethodnog sporazuma o saradnji koji je sada stavio nove uslove pred naše organe, a koji su takođe morali da se zakonom prilagode situaciji u kojoj smo se nalazili. Ratifikacija tog ugovora je izvršena 14. septembra 1996. godine, od kada je počeo da se primenjuje, odnosno od 1. februara 1997. godine. Ugovorom o patentnom pravu koji se takođe danas razmatra, koji je usvojen 1. jula 2000. godine, u Ženevi, utvrđene su zakonske osnove o njegovom potvrđivanju, a zatim je on stupio na snagu i od kada je počeo da se primenjuje. Konačno, Strazburškim sporazumom o međunarodnoj klasifikaciji patenata od marta meseca 1971. godine, utvrđene su izmene koje i dan danas važe i koje ćemo nadamo se današnjim donošenjem, odnosno sledećim donošenjem zakona, i jednog i drugog, prilagoditi najnovijim i najboljim rešenjima koja postoje u ovoj oblasti. Konvencija o priznavanju evropskih patenata je takođe obavezala, na osnovu člana 63. te konvencije, na određene promene koje moramo da primenimo i kod kojih nema tolerancije da li su one primenjive ili nisu primenjive. Jednostavno, one moraju biti primenjene, jer su onda kompatibilne sa svim svetskim i evropskim rešenjima. Napominjem da su ovakvim konvencijama i ovakvim načinom predloženog zakona ustanovljene dopune koje više su od polovine dopuna svih članova sada važećeg zakona, što je na osnovu odredbe stava 2. člana 47. jedinstvenih metodoloških pravila za izradu propisa koji važe za našu zemlju, dovelo do toga da predložimo donošenje potpuno novog zakona, a ne samo izmene i dopune zakona, kao što je to upravo bitnoj varijanti bilo rečeno. Predloženi zakon, kao i važeći zakon o patentima, predviđa zaštitu pronalazaka patentom i malim patentom kao novinama odnosno kao načinom razrešavanja određenih stvari koje se podnose u prethodnoj proceduri. S obzorom da je taj postupak i predmet zaštite pronalazaka i kod velikog i kod malog patenta različit, sadašnja rešenja koja su data u Nacrtu zakona kao novog zakonskog rešenja u potpunoj meri razrešavaju ta pitanja kako u postupku tako i u načinu donošenja odluka o usvajanju jednog ili drugog patenta. Moramo da podsetimo da je uvođenje obavezne izrade izveštaja o pretraživanju stanja tehnike po predmetu pronalaska pre objave prijave patenta dobro rešenje i to je rešenje koje je usaglašeno sa evropskim rešenjima. Prema važećem zakonu, taj postupak suštinski je ispitivanje predmeta prijave patenta sa rokom od šest meseci od datuma objave. Sada se taj rok skraćuje i normalno je da treba da se skrati, imajući u vidu značajan napredak tehnološko-tehničkih rešenja koje danas imamo u svetu. Posebno smo, razmatrajući Nacrt ovog zakona o patentima, saglasni sa time da se uvedu odredbe kojima se uređuje zaštita tih patenata, pre svega malog patenta. Za razliku od važećeg zakona o patentima, predloženim zakonom se propisuje da mali patent ima isti inventivni nivo kao i veliki patent. Ova novina je predložena iz razloga što važećim zakonom inventivni nivo malog patenta nije jednoznačno definisan, a u praksi se mora definisati i mora biti primenjiv. Posebno želimo da istaknemo da su poslednje novine koje se unose u tehničko – tehnološki i taj patentni život u našoj zemlji jeste novina da je predložena promena u odnosu na štete koje bi se odnosile na njegovo trajanje odnosno na trajanje određenih patenata ako isti ne zažive u praksi odnosno ne budu osnova za stvaranje novih inovativnih rešenja. Ta šteta mora da se raspodeli jednako na one koji su patent predložili, rasporedili i na one koji ga nisu pravilno primenili u praksi na onaj način kako je to patentnim rešenjem utvrđeno. Ugovorom o patentnom pravu propisana su pravila koja imaju za cilj harmonizaciju i racionalizaciju formalnih zahteva u pogledu urednosti prijave za zaštitu svih patentnih prava koja se podnose određenom nadležnom organu. Mislimo da je ta uredba obuhvatila sve elemente koji su kompatibilni sa elementima EU i jednaki su sa prethodnim zakonskim rešenjima i sa novim rešenjima koja se predlažu. U odnosu na važeći zakon o patentima, uvedene su nove odredbe kojima se uređuje zaštita i malog patenta i velikog patenta i te uredbe ćemo prihvatiti i primenjivati u svakodnevnoj praksi. Podsećamo da je Narodna skupština Republike Srbije još 26. marta 2010. godine potvrdila Ugovor o patentnom pravu koji je usvojen 1. jula 2000. godine u Ženevi. Zakon o potvrđivanju tog Ugovora o patentnom pravu je stupio na snagu 3. aprila 2010. godine i počeo je da se primenjuje od 20. avgusta 2010. godine. S tim ugovorom o patentnom pravu se predviđa maksimum formalnih zahteva u postupku zaštite pronalazaka u pogledu vrednosti prijave za zaštitu, urednosti prijave za zaštitu pronalazaka, zastupanja, kao i u postupku u kojem se sprovodi pravna zaštita pronalazaka čijaje država potpisnik. Mislimo da je to u redu i da tako treba primenjivati. Ugovori o patentnom pravu mogu se propisati i na drugačiji način ukoliko to nije u suprotnosti sa drugim zakonskim propisima. Želimo da napomenemo da je Zakon o patentima takođe harmonizovao odredbu Ugovora o patentnom pravu koji se odnosi na postupak podnošenja prijave, zatim na preduzimanje svih radnji koje su potrebne od strane zastupnika, zatim na primanje obaveštenja od strane nadležnog organa u vezi sa postupcima, ali i za plaćanje takse i naknade za podnošenje određenog patentnog prava. Smatramo da su sve to mere radi operacije koje su usaglašene sa opštim pravima uredbi i konvencija EU koje smo spomenuli. S obzirom da predložene mere, za razliku od važećeg, propisuju upis zaloge na pravo na molom patentu i na pravima iz prijave u odgovarajućem registru organa uprave nadležnog za poslove intelektualne svojine, smatramo da su prelazne odredbe od stava 2. člana 172. do predloženih novih rešenja sasvim u redu i podržaćemo ih prilikom razmatranja zakona u načelu, a i kasnije kada se bude razmatrao zakon u pojedinostima, odnosno kada se budu razmatrali amandmani. Veliki broj podnetih amandmana ukazuje na to da ima prostora i mesta da se izvrše i tehničke ispravke nedostajućih rešenja koja su data u Nacrtu ovog zakona. Mislimo da ovaj zakon zaslužuje da dobije našu punu podršku i u danu za glasanje mi ćemo podržati oba zakona. Hvala na pažnji.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović, ovlašćena predstavnica poslaničke grupe LDP.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podržavamo Predlog zakona o patentima, a posebno podržavamo obrazloženje koje je navedeno u tom zakonu. Isto mogu reći i za ove izmene i dopune Zakona o autorskim i srodnim pravima, sve sa obrazloženjem koje je takođe dato u ovom predlogu zakona. Sada bih citirala obrazloženje iz jednog i iz drugog zakona. Normalno, neću vam pročitati celokupno obrazloženje, da vas ne bih zamarala, pa bih onda samo pojedine delove citirala. Iz obrazloženja Predloga zakona o patentima citirala bih sledeću rečenicu: "Prvenstveni cilj koji se želi ostvariti predloženim zakonom je jačanje pravne zaštite koja se pruža nosiocu prava putem razrađivanja određenih odredaba koje su u praksi izazvale dileme i različita tumačenja". To je u redu i zaista se treba uvek truditi da se pojasne sve odredbe zakona kako bi se otklonila svaka vrsta nedoumice. Citirala bih takođe i deo obrazloženja zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima. Kaže se ovako: "Predlogom se precizno uređuju uslovi pod kojima je autorsko pravo suspendovano u korist medija, koji izveštavaju o tekućem događaju, što će im omogućiti nesmetan rad i izveštavanje. Predlogom se bolje i detaljnije uređuju ograničenja autorskog prava u svrhu neposrednog proučavanja, od čega će koristi imati obrazovne ustanove. Predlogom se uvode ograničenja autorskog prava u svrhu parodije, čime se po prvi put jasno uređuje ova oblast, a što bi trebalo da dovede do otklanjanja zabuna do kojih u javnosti dolazi u vezi sa pravom na parodiju i da smanji broj sudskih postupaka koji se sa tim u vezi nepotrebno vode". Posebno naglašavam sledeći citat: "Izmenama Zakona o autorskom pravu i srodnim pravima, koji se odnose na ograničenja autorskog prava u autorsko-pravni sistem Srbije uvode se jasnija pravila koja će olakšati poslovanje njihovim adresatima". Time što sam citirala pojedine delove obrazloženja ovih predloga zakona, u stvari sam dovela u pitanje integritet autorskog dela, odnosno takva vrsta citiranja može da dovede integritet autorskog dela, koje je definisano članom 17. postojećeg Zakona o autorskim i srodnim pravima. S obzirom da se u ovom slučaju radi o izmenama predmetnog zakona, prosto je nejasno i nisam videla razlog zašto je ovaj član 17, koji je inače problematičan, nejasan i neprecizan. Nije ovim izmenama i dopunama obuhvaćen radi preciziranja istog. Naime, ovaj član 17. je bio jedan od ključnih pravnih razloga za jednu kontraverznu, u najboljem slučaju tako možemo da okarakterišemo, presudu Vrhovnog suda Srbije 2009. godine, kojom je zabranjena jedna knjiga u Srbija. Govorim o 21. veku, govorim o 2009. godini, govorim o Zakonu o autorskim i srodnim pravima, koji ni ovim izmenama nije promenjen u tom smislu da bude mnogo jasniji i da onemogući bilo kakve zloupotrebe od bilo koje institucije, od bilo kog organa. Zašto navodim tu presudu? Zato što ona u stvari, kao u svom obrazloženju, citira ovaj član 17, smatrajući da su citati koji predstavljaju sadržinu, knjigu "Jukoma", slučaj službenika Aleksandra Tijanića, dovela je do toga da se povredi moralno autorsko pravo onog koji je citiran, s obzirom da nije zatražena njegova saglasnost da se ti citati koji su inače javno publikovani u periodu od 1976. do 2004. godine i citiraju, odnosno unesu u knjigu "Jukomovu". Radi se o tačno prenetim delovima članaka, napisa autora Aleksandra Tijanića. Međutim, to nije bilo dovoljno za sud. Sud je smatrao da je kritičar, odnosno autor knjige "Jukom" bio u obavezi da zatraži saglasnost i odobrenje kritikovanog. Inače, ti citati su predstavljali samo argumentaciju kao obrazloženje kritike koja je bila upućena za delovanje, odnosno za sve ono što je javna ličnost Aleksandar Tijanić u tom vremenskom periodu izgovorio, napisao, publikova, prezentovao i slično. Ovaj član 17. ovim izmenama i dopunama se ne menja, ostaje takav, neprecizan. Sada bih vam citirala taj član 17, da bi ste tačno znali o čemu se radi. Kaže: "Autor ima isključivo pravo da štiti integritet svog dela i to naročito da se suprotstavlja izmenama svog dela od strane neovlašćenih lica", u konkretnom slučaju konkretne presude to ne možemo da vidimo, "da se suprotstavlja javnom saopštavanju svog dela u izmenjenoj ili nepotpunoj formi, vodeći računa o konkretnom tehničkom obliku saopštavanja dela i dobroj poslovnoj praksi". Ni ovo ne može da se konkretno, jasno, precizno, decidno odnosi na konkretno delo, kao što to sud kaže. Kao treće: "Da daje dozvolu za preradu svog dela". Dakle, i ovo može da bude, a ne mora, ali nije konkretno, nije precizno i ne daje jasna ovlašćenja institucijama, organima, da tumače u korist onog koji je citiran, protiv onog koji je taj citat iskoristio. Ako je intencija u ovom zakonu, a koliko sam razumela jeste, da se na neki način ograniče autorska prava baš u javnom interesu, u interesu medija, odnosno građana da budu na pravi način informisani u pravom smislu, sa pravom sadržinom, onda ne vidim zašto je samo ovaj član 17. kao prilično neprecizan iz ovih izmena i dopuna. Prosto je neshvatljivo da su autori Predloga zakona izgubili iz vida od kolikog značaja je ovaj član 17. bio 2009. godine, kada se presuda Vrhovnog suda upravo pozvala na ovaj član. Tu ne mogu da shvatim i da razumem da je za njih zabrana jedne knjige toliko nebitna. Kažem – zabrana knjige, a to jeste knjiga, za razliku od raznih pamfleta, za razliku od "Majnkanfa" i slučaja nacionalnog stroja koji vi možete naći u skoro svakoj knjižari i u Beogradu i u Zrenjaninu, a koji nisu nikada zabranjeni i koji i dalje mogu da se kupe slobodno ukoliko odete u knjižaru i imate dovoljno para da ih kupite. Pri tom se zabranjuje ovakva jedna knjiga "Jukoma". Ovaj predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima ukazuje na dva velika problema. Prvo, problem u pravosuđu. S obzirom da je takva jedna presuda doneta, koja je u svakom smislu diskutabilna i to samo pokazujem koliko je bilo potrebno da se krene sa reformom pravosuđa i koliko je to dobro što se reforma pravosuđa još uvek sprovodi i što se toliko truda ulaže u to. Sa druge strane, pokazuje koliko su naši zakonski predlozi poprilično polovični predlozi, zato što ne ulaze dovoljno duboko u materiju koja je potrebna da se menja. Dozvolićete, ovaj primer koji sam dala ilustracije radi zašto imamo problem sa ovim predlogom zakona, mislim da je sasvim dovoljan primer za to da se ozbiljnije pristupi izmenama i dopunama ukoliko imamo ambicija da ove zakone približimo standardima EU. Još jednu ilustraciju bih navela pogrešne primena tog člana 17. Zakona o autorskim pravima. Time ću završiti. To je u stvari onaj citat koji je predmet knjige, slučaj službenika Aleksandra Tijanića - da ukoliko Zoran Đinđić preživi, Srbija neće. Dakle, to je prilično jasna rečenica, prilično jasan citat, prilično tačno citirano. Međutim, s obzirom da je korišćeno bez saglasnosti citiranog, zbog toga, između ostalog i drugih citata, knjiga je morala biti zabranjena, a pri tom, onaj koji je kritikovao, mora da plati i naknadu štete zbog toga što je uradio onom koga je kritikovao, i koga nije pitao za dozvolu da ga kritikuje. Dozvolićete, malo je apsurdno i iz ovakvih razloga potrebno je da se mnogo više radi na nacrtima zakona i kada se pišu zakoni, da se obrati pažnja na mnoge činjenice, i kada se usvaja na Vladi da se, između ostalog, uzmu u obzir i ovakve stvari, kao jedna sramna odluka Vrhovnog suda Srbije 2009. godine.
Trinaest minuta iskorišćeno od vremena ovlašćenog predsednika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović.
Zahvaljujem. Poštovano predsedništvo, uvaženi gospodine ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub Socijalističke partije Srbije-Jedinstvena Srbija, podržava Predlog zakona o patentima i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima, i svakako, rad i rezultate resornog Ministarstva na čelu sa ministrom Obradovićem. Dobro je i logično je što su predložena rešenja u oba zakona rezultat sagledavanja primene postojećih zakona, odredbi zakona u praksi, i naravno, uporednog zakonodavstva. Prihvatanje dokazanih rešenja u sferi i u dinamičnoj oblasti koji regulišu oba ova zakona, što svakako dovodi do usklađenosti ove naše materije sa međunarodnim ugovorima kojima je Srbija pristupila nakon 2004. godine, svakako za krajnji cilj ima harmonizaciju našeg zakonodavstva u ovoj oblasti sa Evropskom unijom i Svetskom trgovinskom organizacijom. Socijalistička partija Srbije-Jedinstvena Srbija smatra da su razvoj nauke i realizacija naučnoistraživačkih projekata, inovacija, pronalasci nerazdvojni deo razvoja društva i smatramo da je neophodno angažovanje naučnoistraživačkih institucija u realizaciji razvojnih prioriteta ove zemlje, i da je to jedan od ključeva uspešnog razvoja. Cilj zakona o patentima je jačanje pravne zaštite, koja se garantuje nosiocima patenata. Naravno, ideja je da se na taj način podstaknu pronalazači i naučnici da deluju u Republici Srbiji. To su ljudi od znanja, i Socijalistička partija Srbije smatra da je znanje najveći lični i društveni kapital, i najveća investicija u 21. veku. Zbog toga smatramo i želimo da nacionalni interes Srbije bude zadržavanje mladih ljudi, mladih naučnika, pronalazača u našoj zemlji. Nikakva medijska i estradna propaganda nauke, ne može svakako biti zamena za jednu osmišljenu odgovornost u razvoju nauke i njenom unapređenju. Svakako da odredbe ovih zakona ne mogu se podvesti pod neke estradne i medijske odredbe, već jedan značajan korak ka dugoročnom unapređenju naučnoistraživačkog rada kroz, kao što sam rekao, jačanje pravne zaštite i eliminisanja pojava da se mladi pronalazači opredele da svoj patenat proklamuju nekoj drugoj zemlji, zbog odsustva odgovarajuće pravne i zakonske regulative u Republici Srbiji. Usvajanjem oba zakona Srbija prihvata visoke međunarodne standarde, što svakako ide u prilog stvaranju jednog i oblikovanju jednog poželjnog ambijenta za investitore, pre svega, strane kompanije koje vrlo dobro cene i posmatraju kako je uopšte zaštićena intelektualna imovina, imovina. Dakle, patenti, autorska prava su nužan segment toga, i naravno, kako će njihove investicije u savremene patentirane tehnologije biti zaštićene. Ovim zakonom koji je zaista vrlo detaljan i ima obilje preciznih normi, to se zaista postiže. S tim u vezi, želeo bih samo da iznesem nekoliko novina, kada je u pitanju zakon o patentima, jer cenim da su vrlo značajne. Pre svega, uvođenje obavezne izrade izveštaja o pretraživanju, čime će se nesumnjivo poboljšati položaj podnosioca prijave, a naravno, investitori će steći potrebne informacije o izgledima za sticanje patenata, što će sigurno doprineti industrijskoj primeni pronalaska. Takođe, ispitivanje priznatog malog patenta, zaštita malog patenta je, predviđena je za pronalaske koji imaju kratak tržišni vek. Ovom odredbom će se sigurno doprineti zakonitom ponašanju i smanjenju broja sudskih sporova u ovoj oblasti. Zatim, uvođenjem prava na žalbu i žalbenog postupka, što će omogućiti efikasniju zaštitu prava stranaka i omogućiti dobro rasterećenje upravnog suda. Izjavljivanje revizije u parničnim postupcima, čime se otklanja jedna pravna praznina i upotpunjuje građansko-pravna zaštita prava propisanih predloženih zakonom. Usklađivanje propisa iz domena intelektualne svojine, gde spada i zakon o autorskim i srodnim pravima je od izuzetne važnosti za našu zemlju. Ovaj zakon reguliše, kao što sam već rekao, vrlo dinamičnu oblast i prati trenodove evropskih razvijenih zemalja i donosi najznačajnije izmene koje se odnose na norme koje regulišu ograničenja autorskog prava. Svakako da određene pojave u društvu koje nisu bile imanentne u određenom periodu, kao što su kopiranje, pojava interneta, zaštita optičkih diskova, zaslužuju reakciju zakonodavca. Kada je u pitanju kopiranje autorskih dela, zaista nekada nije bilo moguće tako lako i kvalitetno da se kopira. U današnje vreme je to vrlo moguće. Postojeći zakon dozvoljava fizičkom licu, da bez dozvole autora i bez plaćanja autorske naknade, umnožava primerke objavljenog dela za lične i nekomercijalne potrebe. Ovog puta, izmenama ovog zakona se predviđa da se spomenuto ograničenje ne odnosi na umnožavanje pisanih dela u obimu cele knjige, osim ako su primerci te knjige rasprodati najmanje godinu dana i na taj način se zaista staje jednoj široko rasprostranjenoj pojavi, praksi kopiranja i zloupotrebe autorskih prava. Takođe, u uslovima dinamičnog razvoja kompjuterskih tehnologija, izmenama Zakona se reguliše pitanje zaštite baze podataka, šta je sve obuhvaćeno – imovinska prava i ko je ovlašćeni korisnik baze podataka. Zakon nudi rešenja kada su u pitanju tehnološke mere zaštite optičkih diskova. Reguliše pravo sleđenja i na taj način, na primer, garantuje autoru dela iz likovne umetnosti. Garantuje mu da, ukoliko dođe do preprodaje dela, mora biti obavešten i da dobije odgovarajuću finansijsku nadoknadu. To je takođe jedna sfera koja se dinamično razvija u našem društvu. Ovim izmenama Zakona se predviđa da se ograničenja autorskih prava sa ciljem slobodnog i nesmetanog izveštavanja javnosti o tekućim događajima ne odnosi samo na štampu, radio i TV, već i na druge medije, a pod kojima se smatraju, pre svega, mediji u ekspanziji, internet. Na kraju, želeo bih da zaključim da je zaista očigledno da je svojevrsni izazov pitanje nadzora i sprovođenje odredbi oba ova zakona na terenu, što je svakako izazov za EU i mnoge razvijene zemlje i države, jer se radi o jednoj dinamičnoj oblasti. Svakako da dobra i poznata rešenja, uz iskustvo primene tih rešenja u EU i drugim razvijenim državama treba prihvatiti, ne ići mimo sveta. Poznato je da investitori žele da dođu na poznat teren. Odredbe oba ova zakona zaista stvaraju jedan poznat teren i povoljan ambijent za investiranje, kada su u pitanju ove oblasti u Republici Srbiji. Zbog toga će poslanički klub SPS-JS podržati oba ova predloga.
Iskorišćeno vreme od vremena ovlašćenog predstavnika je 8 minuta i 15 sekundi. Reč ima narodna poslanica Svetlana Stojanović. Izvolite.
Za Zakon o autorskim i srodnim pravima, usvojen u decembru 2009. godine, govorilo se da donosi rešenja preuzeta iz najbolje evropske prakse i uporednog evropskog zakonodavstva. Godinu i osam meseci kasnije pred poslanike stiže Predlog zakona o izmenama i dopunama ovog zakona. Ne zato što se ovaj prvi zakon pokazao neprimenljivim, a jeste ostao neprimenjen, nego zato što nam je iz Brisela poručeno da naš zakon ne zadovoljava nivo zaštite autorskih prava u EU. Izmene zakona ne predlažu se zato što je položaj autora u Srbiji katastrofalan, a jeste katastrofalan, nego zato što na upitnik EU nismo dali tačne odgovore. Ovaj naizgled težak posao, da se jedan već sasvim evropski zakon učini još evropskijim, zapravo i nije bio tako težak. U važeći zakon bilo je potrebno uneti u našem zakonu nepostojeće odredbe iz taksativno navedenih direktiva. I najnepokolebljiviji evropejci, oni za koje donedavno EU nije imala alternativu, sada nagoveštavaju da nam ni kandidatura, ne samo da daleka perspektiva članstva, više nije sasvim izvesna. Međutim, mi svejedno donosimo zakone koji se u dlaku poklapaju sa onim što Brisel traži, a što sa stvarnošću u Srbiji, sa uslovima u kojima svakodnevno živimo nema gotovo nikakvih dodirnih tačaka. Da bismo zadovoljili odeljak sedam Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, koji se odnosi na intelektualnu svojinu, u tek usvojeni i još neprimenjeni Zakon o autorskim pravima moramo, sviđalo se to nama ili ne, uneti odredbe iz direktiva taksativno navedenih u obrazloženju, koje je Vlada dala uz predlog izmena i dopuna. Direktivu o pravu preprodaju u korist autora originala umetničkog dela, direktivu o zaštiti baza podataka, direktivu o pravu zakupa i pravu posluge, direktivu o roku trajanja zaštite autorskih i srodnih prava, direktivu o pravnoj zaštiti računarskih programa, direktivu o satelitskom emitovanju i kablovskom remitovanju i direktivu o harmonizaciji određenih aspekata autorskog prava i srodnih prava u informatičkom društvu. Kad već imamo ovolike direktive, pitamo se zašto uopšte satima raspravljamo i trošimo novac osiromašenih poreskih obveznika? Što se mora, mora se, mogli smo da se okupimo na 15 minuta i pritisnemo dugme, ako stvarno želimo da već 2019. godine postanemo član EU. Postoji još jedan jak razlog da usvojimo predložene izmene i dopune. Zakon o autorskim pravima i srodnim pravima moramo uskladiti i sa aktom Svetske trgovinske organizacije, sa Sporazumom o trgovinskim aspektima prava intelektualne svojine. Važeći Zakon o autorskim i srodnim pravima, koji sada popravljamo, nije samo nedovoljno evropski, nego ni posle godinu i osam mesecinakon usvajanja nije sproveden u delo, što nije ni malo neobično. Naprotiv, to je slučaj sa većinom zakona koje donosimo na brzinu, na stotine, da bismo zadovoljili evropske standarde, nas radi, naše sreće radi, naravno, a ne zbog EU, u koju ćemo veoma teško ući, i to ne zato što mi to ne želimo. Zakon iz 2009. godine propisao je način na koji se ostvaruju autorska prava. Isključivo kolektivno, po jedinstvenoj tarifi za sva autorska dela. Ta tarifa će se utvrditi međusobnim dogovorom između organizacija za kolektivna ostvarenja autorskih i srodnih prava, sa jedne strane, i korisnika autorskih dela, sa druge strane. Ako se dogovor ne postigne, u pomoć će priteći Komisija za autorska i srodna prava, koju imenuje Vlada, a deluje pod okriljem Zavoda za intelektualnu svojinu. Ništa od ovoga u praksi nije moglo da se primeni. Prvo, u zemlji Srbiji, nažalost, organizacije za kolektivna ostvarenja autorskih i srodnih prava imaju samo kompozitori, interpretatori, glumci i proizvođači fonograma. Svi drugi autori, pisci, prevodioci, slikari, vajari, arhitekti, dizajneri i ostali nemaju organizacije preko kojih bi mogli ugovoriti naknade za korišćenje svojih autorskih dela. Drugo, Komisiju za autorska i srodna prava, koja je trebala da pomogne prilikom utvrđivanja jedinstvene tarife, Vlada je imenovala tek u decembru 2010. godine, odnosno godinu dana nakon usvajanja zakona. Tako da iz opravdanih razloga nije ni mogla učestvovati u postizanju dogovora oko jedinstvene tarife. Ovo je samo dokaz više da je bilo važno jedino usvojiti zakon, a kako će se i da li će se uopšte moći da se primenjuje, to predlagača zakona, Vladu ne zanima. Umesto dogovorno utvrđene jedinstvene tarife za korišćenje intelektualne svojine dobili smo tarifu koju su odredili sami autori, bojkot i nezadovoljstvo korisnika autorskih dela, na desetine sudskih sporova zbog neplaćanja autorskih prava i divnim čudom, uprkos zastrašujućem stanju u našem razorenom sudstvu, čak i jednu presudu u korist oštećenih autora. Ovaj dokaz neprimenjivosti zakona iz 2009. godine izveli smo, između ostalog, na osnovu neuspelog pokušaja da se u skladu sa slovom novog zakona reši dugogodišnji spor između kompozitora masovno slušane muzike, koji svoju organizaciju za zaštitu autorskih prava imaju, i korisnika ove muzike, televizijskih stanica, hotela, kafića, frizerskih salona, benzinskih pumpi i drugih koji uvećavaju profite na osnovu toga što puštaju takvu muziku. Televizija se u ovom sporu branila sama, a i ostale korisnike masovno slušane muzike imao je ko da zastupa, Unija poslodavaca Srbije. Da se razumemo, autorska prava se moraju plaćati, bez dileme i bez odlaganja, ali autorska prava svih autora, a ne samo odabranih. Pisci, prevodioci, slikari, vajari i drugi autori, pošto nemaju organizacije koje će kolektivno utvrđivati naknadu za korišćenje njihovih autorskih dela, posle usvajanja Zakon o autorskim i srodnim pravima iz 2009. godine, kao i nakon usvajanja krovnog, a praznog i uopštenog Zakona o kulturi, mogli su jedino da pišu tekstove o tome kako Srbija nema kulturnu politiku i da se vajkaju oko toga zašto je nema. I pored novih zakona o kulturi, autori svih vrsta govore o tome kako im je gola egzistencija ugrožena, a uslovi za stvaranje gotovo nemogući. Ističu da je, ne samonjihov lični, nego i položaj celokupne kulture u Srbiji izuzetno težak. U svojim obraćanjima javnosti izražavaju svoja strahovanja da srpskoj kulturi preti opasnost da bude potpuno zatrta. Ovu retko čujnu tzv. tihu većinu stvaralaca podržavamo u svakom pogledu. Među izmenama i dopunama Zakon o autorskim i srodnim pravima ima odredbi za svaku pohvalu. Odlično je što se shodno odgovarajućoj direktivi u zakon uvodi obaveza da slikar dobije određeni procenat od postignute cene kada se njegova slika po drugi put proda. Taj procenat solidarno u roku od 30 dana slikaru isplaćuju kupac, prodavac i posrednik. Ko će u zemlji Srbiji znati kada je i kome je neka slika prodata? Niko. Koga to uopšte zanima? Nikoga. Kako će slikar doći do tog novca? Nikako. Odlično je što u izmenama Zakona o autorskim i srodnim pravima, shodno odgovarajućoj direktivi, što se propisuje da pisci i izdavači dobiju izvesnu naknadu kada se njihova dela koriste u nastavi ili naučnim istraživanjima. Ko će beležiti koja se dela koriste u nastavi ili naučnim istraživanjima? Niko. Ko će piscima i izdavačima isplaćivati tu naknadu? Niko. Lepo je i to što zakon, shodno odgovarajućoj direktivi, obavezuje da proizvođači ili uvoznici aparata za fotokopiranje unapred isplaćuju autorima štampanih dela određeno obeštećenje, samo zato što se na tim aparatima mogu, čak i kada se to ne čini, njihova dela neovlešćeno kopirati. Možda će ovaj namet država i naplatiti, ali da će taj novac zaista stići do autora štampanih dela, u to nam je teško da poverujemo. Izmene i dopune Zakona o autorskim pravima, umesto jedne tarife, uvode više tarifa, ali svi problemi vezani za zaštitu autorskih prava ostaju isti, jer Zakon o autorskim i srodnim pravima nije pisan da zaštiti domaće autore i reši njihove probleme, nego da zadovolji nivo zaštite u EU i zaštiti strane autore čija se dela koriste u Srbiji. Unutrašnja nekoherentnost zakona koje usvajamo, njihova međusobna neusaglašenost u okviru našeg pravnog sistema, potpuno razorene institucije države, bezvoljnost građana, uključujući i autore, ravnodušnost predlagača zakona prema njihovoj primeni u praksi, udruženo doprinose da usvojeni zakoni ostaju mrtvo slovo na papiru. Narodna skupština će, uprkos svemu, nastaviti da usvaja zakone ubrzano, u objedinjenim raspravama, u paketima, danju i noću, subotom i nedeljom ako zatreba, jer to nam je posao. Kada prihvatimo državne garancije i posed vlastite teritorije i kada svoje sunarodnike na KiM ostavimo da žive u nečovečnim uslovima, možda ćemo, uz malo sreće, zaista 2019. ili 2029. godine postati članica EU, tako da ima smisla donositi sve evropske zakone. Poštovani narodni poslanici, gospodine ministre, država koja donosi zakone po tuđim direktivama, a ne po vlastitoj pameti, teško se može nazvati suverenom državom. Hvala.
Iskorišćeno je 13 minuta i 15 sekundi od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Goran Mihajlović, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SRS.
Uvažene kolege narodni poslanici, članovi Vlade, pred poslanicima Narodne skupštine i pred građanima Srbije danas, u okviru zajedničkog načelnog pretresa, vodimo raspravu o dva objedinjena predloga zakona, a to su Predlog zakona o patentima i Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima. Na prvi pogled iz ovih naziva bi se reklo da se radi o jednom novom i jednom starom zakonu, međutim, to je samo na prvi pogled, jer i jedan i drugi zakon su, praktično stari – novi zakoni, jer egzistiraju već nekoliko godina. Zašto je jedan izmena, a drugi nije? Znamo da postoje tzv. jedinstvene metodološke propozicije i pravila za izradu zakona, pa kad se u nekom zakonu menja više od polovine članova, onda je novi zakon, a manje od polovine su izmene. U ovom slučaju imamo da je u Zakonu o patentima izmena obuhvatila više od polovine članova i zato je to novi zakon, dok Zakon o autorskim i srodnim pravima, izneću malo statistike, od 226 članova, koliko je važeća verzija imala, na 45 članova su podnete izmene i dopune, pa se ovde radi o izmenama i dopunama već postojećeg zakona. Dakle, i jedan i drugi zakon su modifikovani zakoni, samo je Zakon o patentima više modifikovan, a Zakon o autorskim pravima manje modifikovan. Bilo kako bilo, oba zakona danas moraju na doradu, odnosno kako bi se to u pedagoškom žargonu reklo, danas su na popravnom ispitu, jer očigledno mentori iz EU nisu bili u potpunosti zadovoljni rešenjima u postojećoj verziji, pa traže izvesna prilagođavanja. Odmah da kažem da aktuelni ministar nauke, tehnologije i prosvete gospodin Obradović u to vreme nije bio ministar nauke, to je bio gospodin Boža Đelić, pa njemu na dušu može da se pripiše i ta korekcija koja je danas neophodna. Drugo, može se reći da se danas nije desilo ono što se desilo prošli put kada je gospodin Obradović gostovao u Skupštini. Naime, ova dva zakona jesu logički i sadržajno povezani u uslovljeni, dok smo prošlog puta raspravljali, kao što znate, o Zakonu o optičkim diskovima i o Zakonu o osnovama obrazovanja, koji nisu imali baš mnogo veze jedan sa drugim. Inače, oba zakona o kojima danas raspravljamo tretiraju istu problematiku, a to je zaštita intelektualne svojine, znači zaštita ličnih i poslovnih prava pojedinca, koji je u prvom slučaju vlasnik patenta, kod Zakona o patentima, a u drugom slučaju vlasnik autorskog dela, kod ovog drugog zakona. Mi smo svedoci jednog vrlo haotičnog stanja u ovoj oblasti, gde se ne poštuju elementarne norme i pravila ponašanja, tako da možemo reći da je već dugo godina u Srbiji ovo jedna haotična i nedovoljno pravno uređena oblast. Kasnije ću navesti konkretne primere iz kojih ćemo to i videti. U tesnoj vezi sa ova dva današnja predloga zakona nalaze se i dva zakona koja smo usvojili u prethodnom periodu, a to su Zakon o žigovima i Zakon o pravnoj zaštiti industrijskog dizajna, koji danas nisu na doradi, ali nikad se ne zna šta će mentori reći, pa nas ne bi iznenadilo da se i oni uskoro nađu na izvesnim korekcijama kod narodnih poslanika. Najbolje je krenuti redom i proanalizirati i građanima Srbije predočiti glavne izmene u oba zakona. Najpre o Zakonu o patentima. Trenutno je u Republici Srbiji na snazi Zakon o patentima, koji je usvojen u junu 2004. godine, u vreme postojanja državne zajednice Srbija i Crna Gora. Predlagač kao glavni razlog za usvajanje novog zakona navodi tri vrste usklađivanja, tj. usaglašavanja, najpre sa Ustavom Republike Srbije, zatim sa novim Zakonom o ministarstvima i sa međunarodnim standardima i direktivama koji se svakodnevno postavljaju pred Vladu Srbije. Treba naglasiti, podsećanja radi, da je i nekadašnja SFRJ 1989. godine potpisala jednu konvenciju sa Svetskom organizacijom za zaštitu intelektualne svojine, tzv. VIPO asocijacija, kojom je deklarativno izrazila spremnost za zaštitu autorskih prava, odnosno zaštitu intelektualne svojine. Tako su vremenom u Srbiji nastale dve vrste sporazuma. Prva grupa su tzv. TRIPS sporazumi koje je diktirala Svetska trgovinska asocijacija, a druga grupa su EEC sporazumi, odnosno uputstva i direktive EU, koji se odnose na patente, a koji je usvojio Savet ministara EU. I pored toga što mi nismo članica ni STO ni EU, vidimo da Vlada Republike Srbije grčevito pokušava da popravi svoj položaj po pitanju sticanja statusa kandidata, pa se zbog toga desilo da su na doradi već doneti zakoni, a kada ćemo i da li ćemo u EU, to je posebna tema. Pa, eto znači zbog toga se i desilo da su na doradi već doneti zakoni, a kada ćemo i da li ćemo u EU to je posebna tema, mada čuli smo svi ovih dana potpredsednik Vlade gospodina Božu koji kaže da više uopšte nije sporno da ćemo dobiti status kandidata samo što se još uvek ne zna datum otpočinjanja pregovora. Pa vi odavde zaključite sami da li će to biti uskoro ili neće biti. Bez obzira na ovu konstataciju ja ću se ovde ukratko pozabaviti analizom efekata koje bi usvajanja ovog zakona imalo po njegove potencijalne korisnike. Ovim zakonom, se pre svega na malo drugačiji način uređuje pravna zaštita pronalazaka koji se u tom smislu štite na četiri načina i to patentom tzv. malim patentom, dopunskim patentom ili posebnim sertifikatom o dodatnoj zaštiti. Ukratko ću samo da bi građani Srbije imali predstavu o čemu se radi objasniti svaki od ovih pojmova. Znači, pod patentom se u smislu zakona podrazumeva pravo koje priznaju podnosiocu prijave za neki pronalazak u bilo kojoj oblasti i tehnike pod uslovom da je taj proizvod nov i inovativan i aplikativan, odnosno industrijski primenjiv i iz tog razloga daje se patentno pravo na vremenski rok od 20 godina od dana patentiranja, a za razliku od patenta, mali patent je u stvari i isto to proizvod, koji je inovativan industrijski primenjiv, ali nije nov u celini proizvod nego samo neko njegovo konstruktivno rešenje ili je nov raspored sastavni komponenta i elemenata unutar proizvoda, pa iz tog razloga vremenski rok koji se štiti patentnom je duplo kraći a to je deset godina. Onda postoji taj tzv. dopunski patent, znači ako autor izvrši neku dopunu ili prepravku na nečemu šta je već patentirano on tu novu dorađenu, je li tako stvar može ponovo patentirati i to je onda dopunski patent, dok sertifikat o dodatnoj zaštiti se odnosi na konkretan patentiran proizvod i to isključivo u prometu lekova za ljudsku upotrebu i za domaće životinje ili u prometu sredstava za zaštitu bilja. Znači, to bi bile te četiri kategorije kojima je obuhvaćena pravna zaštita intelektualne svojine. Može se reći da je u današnje vreme patentiranje uzelo maha na globalnom nivou. Postoje čak neke procene da će se za možda desetak godina u svetu pojaviti i svetski patentni sistem koji će biti jedinstven, univerzalan i pomoću koga će se rešavati neka od gorućih pitanja kao što su zaštita poremećene klime na našoj planeti, onda bezbednost vode, hrane, resursa, itd. I da bih skratio priču, samo ću navesti koje su to glavne novine u novom zakonu o patentima u odnosu na stari zakona. Znači, najpre, znatno veći broj pojmova i termina koji se koriste u ovom zakonu koliko prebrojao postoji 31 pojam kojim se operiše u ovom zakonu, pa onda predviđaju vođenje prava na žalbu kojim se može izreći Zavodu za intelektualnu svojinu. Dalje, novina je takođe upis zaloga od strane autora patenta u registar Zavoda za intelektualnu svojinu, pa mogućnost prijave patenta po tzv. evropskoj metodologiji, konvenciji o evropskom patentu, pa dalje, novina je građansko-pravna zaštita sa mogućnošću tužbe u slučaju povrede prava intelektualne svojine. Dalje, jedna od novina bi bila i uvođenje revizije kao vanrednog pravnog leka protiv pravosnažnih sudskih odluka donetih u drugom stepenu. To praktično otvara vrata i mogućnost onima koji to do sada nisu mogli a koji narodski rečeno vole da se sude da ponovo po činu pred sudom zaštitu svojih uzurpiranih prava i iz oblasti intelektualne svojine. Pa onda, obavezna je izrada izveštaja o pretraživanju prilikom svake konkretne prijave za patent, a predviđeno je i donošenje posebnog podzakonskog akta, pod imenom pravilnik o sprovođenju zakona o patentima kojim bi se u stvari u praksi implementirale odredbe ovog zakona. Sve u svemu, dobra strana ovog zakona je ta što, koliko sam mogao da vidim nije predviđena nikakva dodatna agencija koja bi se oformila za njegovu realizaciju, što moramo priznati i nije bio slučaj kod prethodnih zakona jer su nas praktično navikli u ovoj skupštini da svaki novi zakon prati i osnivanje agencije, a predlagač je naveo da nisu potrebna nidodatna sredstva iz budžeta Republike, što je takođe jedna olakšavajuća okolnost. Na kraju, kada se radi o ovom zakonu, moram da kažem da poslanička grupa SRS ne deli mišljenje predlagača koje je dato u obrazloženju, a koje glasi, citiraću – pravna zaštita pronalazaka promoviše aktivnost u industrijskom i zanatskom sektoru, doprinosi ekspanziji privrednih aktivnosti, omogućava transfer tehnologija i povećava izvozni potencijal. Pre samo par dana, na državnoj televiziji, u dnevniku RTS je objavljen zvanični podatak Zavoda za statistiku, da je pad industrijske proizvodnje u Srbiji veći od 5%. E, sad kako je predlagač mislio da će ovo da poveća izvozni potencijal nama zaista nije jasno, verovatno da na neki imaginaran način. Toliko o prvom zakonu o patentima, sada ću malo preći na ovaj drugi. Dakle, drugi zakon iz ovog mini seta od dva zakona jeste Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima i aktuelna verzija ovog zakona je usvojena u decembru 2009. godine. Dakle, nije to bilo tako davno, ali eto evro mentori nisu zadovoljni pojedinim odredbama i mnoge direktive iz njihovih EU odredbi i direktiva nisu uneti u ovaj zakon, pa je on zato danas na popravnom, to je konkretno obrazloženo u tzv. odgovoru na upitnik EU, poglavlje sedam, pravo intelektualne svojine iz koga se može videti u onom prilogu koji smo dobili uz zakon šta sve gospoda iz EU smatraju da treba menjati. Onda, da bi građani Srbije malo stekli sliku i o ovom zakonu, ukratko ću pokušati da objasnim neke njegove glavne odredbe, pa se moram malo pozabaviti statistikom. Dakle, ovaj zakon ima 226 članova koji su raspoređeni u devet poglavlja, to su prvo poglavlje – predmet zakona, gde se konstatuje na koga se ovaj zakon odnosi i čime se bavi. Drugo poglavlje – autorsko pravo, znači prava autora su kako moralna tako i imovinska. Treći deo – srodna prava, tu imamo prava interpretatora, prava proizvođača fonograma, filmskih producenata, prava proizvođača emisija, prava proizvođača baza podataka i prava izdavača. Četvrti deo – ostvarivanje autorskog i srodnih prava, suština je da postoje individualno i kolektivno autorsko pravo pri čemu kolektivno može da se ostvari samo pomoću ove tzv. organizacije za zaštitu kolektivnih autorskih prava. Peti deo zakona odnosi se na sastav i imenovanje i nadležnosti Komisije za autorska i srodna prava. Šesti deo – evidencija autorskih dela i predmeta srodnih prava. Znači, suština tog šestog dela je da podaci koji postoje u evidenciji se smatraju za tačna i istinita dok se suprotno ne dokaže. Sedmi deo zaštite autorskih i srodnih prava, vidite ovaj deo je meni najinteresantniji, pa ću kasnije izneti dva konkretna primera. Sedmi deo su kaznene odredbe, a zadnji deo prelazne i završne odredbe. Ako pogledamo gde je najviše izmena, pa najviše izmena na Glavu II autorsko pravo menja se čak 20 članova, pa onda na Glavu IV ostvarivanja autorskih srodnih prava devet izmena i na Glavu III srodna prava, sedam izmena. Znači, to je ono očito što EU želi da se menja. Rekao sam da je za mene najinteresantnije ova glava zaštita autorskog i srodnih prava, a da bi malo bolje potkrepio navešću dva konkretna primera: autorskim pravom štiti se nečije autorsko delo i vrlo interesantan slučaj iz 2000. godine, kada je predsednik SRS dr. Vojislav Šešelj izneo podatak da je redovan profesor pravnog fakulteta dr. Stevan Lilić, praktično prepisao svoju doktorsku disertaciju i to od dr prof. Laze Kostića koja je objavljena pre Drugog svetskog rata. Znači, to je praktično dokazano, dr. Šešelj je onda držao verziju rada Laze Kostića, verziju rada Stevana Lilića i normalno je da je logičan zaključak da nije mogao Laza Kostić da prepisuje rad o Lilića, nego obrnuto. Znam da je sudskim putem to dokazano, ali nije mi poznato da se išta promenilo, što samo ilustruje onu poznatu činjenicu da li je bolji i najlošiji zakon ako se poštuje i sprovodi u praksi, od na papiru najboljeg zakona koji se nikad ne aplicira u praksi. Navešću jedan još karakterističan primer, inicijativa SRS da se bivšem ministru prosvete dr. Gaši Kneževiću oduzme doktorska disertacija pod nazivom "Merodavno pravo za trgovački ugovor o međunarodnoj prodaji robe", jer je gospodin Todorović na sednici od 24. marta 2011. godine, imam taj stenogram, znači, takođe, u jednoj ruci držao rad, to je neki rad koliko mogu da vidim sa francuskog govornog područja, grupa autora, a u drugoj ruci isto to samo prevedeno od gospodina Gaše Kneževića. U toku je procedura u kojoj SRS nastoji da je doktorska disertacija bivšeg ministra prosvete čist plagijat. Interesuje me ako gospodin Obradović zna dokle se došlo po tom pitanju da izvesti narodne poslanike i građane Srbije, to je još u martu pokrenuto, sad je septembar pa nemamo nikakvu povratnu informaciju. Znači, što se tiče detalja ovog zakona mi nećemo o tome sada, nego u narednim izlaganjima, moje kolege će iz poslaničke grupe govoriti o zakonu o načelu, a konkretnim detaljima kada bude rasprava o amandmanima, jer poslanička grupa SRS je podnela oko 40 i nešto amandmana na oba zakona, pa ćemo u danu za raspravu u pojedinostima konkretno obrazlagati naše stavove i principe po ova dva zakona.
Da li se još neko od predsednika poslaničkih grupa ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa, javlja za reč da koriste svoje pravo na izlaganje u ovom delu sednice. Molim da se prijavite u elektronskom sistemu. Pošto se niko više od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika ne prijavljuje za reč obaveštavam vas da se saglasno članu 56. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine do otvaranja zajedničkog načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, a sa redosledom narodnih poslanika podnele poslaničke grupe SRS-JS, poslanička grupa Nova Srbija, poslanička grupa ZES, poslanička grupa DSS, poslanička grupa SRS i poslanička grupa Napred Srbijo, prelazimo na deo sednice kada pravo na reč imaju narodni poslanici prema prijavama za reč i redosledom, a na osnovu odredbi Poslovnika Narodne skupštine, a u zajedničkom načelnom pretresu, o predlozima zakona iz tačaka 2. i 3. dnevnog reda. Prvi prijavljeni govornik je narodni poslanik Đorđe Milićević, a posle njega narodni poslanik Srđan Spasojević.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre, pred nama su dva važna predloga. Reč o Predlogu zakona o patenta i izmenama i dopunama zakona o autorskim pravima. Ono što na samom početku potpuno jasno želim da kažem, između ostalog, rekao je to i kolega Kasalović u svom izlaganju, poslanički klub SPS – JS u danu za glasanje podržaće Predlog zakona o patentima, jer pre svega smatramo da će ovako definisan zakonski predlog unaprediti patentnu zaštitu u Srbiji što zapravo i treba da bude suštinski i prioritetan cilj. Ovim zakonskim predlogom uvode se i neke nove pravne institucije. Suštinski, bitno se menjaju mnoga pitanja iz ove oblasti, a mislim da se predloženim zakonom menja čak polovina članova aktuelno, odnosno trenutnog i važećeg zakona i smatramo da je bolje rešenje donošenje novog zakona, nego da se išlo na predlog izmena i dopuna postojećeg i važećeg zakona. Obzirom da govorimo o novom zakonskom predlogu, takođe smatramo da je veoma važno, da je po pitanju predlog zakona o patentima, neposredno pred ovu raspravu i ulaskom u skupštinsku proceduru, vođena je jedna kvalitetna javna rasprava. Osnovni razlozi po našem viđenju za usvajanje ovog zakonskog predloga jesu, Srbiji je potreban jasan i siguran i pouzdan patentski sistem, zatim, potrebno je ukloniti sve one uočene slabosti, nedostatke kada je reč o aktuelnom važećem zakonu. Neophodno je uskladiti naše zakonodavstvo, urediti ovu oblast u skladu sa međunarodnim ugovorima i propisima EU i Svetske trgovinske organizacije. Razlozi su za nas potpuno opravdani, prihvatljivi, a sa druge starne i cilj koji se želi postići usvajanjem ovog zakonskog predloga je za nas potpuno opravdan, da se kroz jačanje pravne zaštite podstaknu pronalazači i naučnici da stvaraju, a na drugoj strani privredno društvo da investiraju. I mi verujemo što je gospodin Obradović rekao, da on zapravo garantuje monopolska prava na korišćenje, ali i pravo da spreči neovlašćenu proizvodnju i prodaju patentnih proizvoda. Dakle, ovim zakonskim predlogom je vrlo precizno definisano ko ima pravo da proizvodi, šta je povreda i mera koje se preduzimaju ukoliko dođe do povrede. U cilju efikasnije zaštite prava proizvođača, predviđeno je i pravo na žalbu, a kao što je rečeno, propisani su uslovi i način sticanja zaštite i načini podnošenja prijava patenata koji imaju dejstva van Srbije. Suštinski gledajući, pred nama je jedan kvalitetan zakonski predlog, a ono što je izuzetno važno nakon usvajanja, jeste taj drugi korak koji treba napraviti kada je reč o ovom zakonskom predlogu, a to je njegova implementacija i njegova primena u praksi. Takođe, poslanički klub SPS-JS, u danu za glasanje podržaće i predložene izmene i dopune zakona o autorskim i srodnim pravima, jer usvajanjem ovog predloga, oblast će biti u potpunosti usklađena sa evropskim propisima, direktivama EU i odredbama sporazuma o trgovinskim aspektima prava intelektualne svojine, iako je Zakon o svojini 2009. godine, čini mi se. Sa druge strane ove izmene i dopune jesu zapravo garant zaštite interesa autora u Srbiji. Dakle, izmene predviđaju zabranu umnožavanja knjiga, udžbenika, stručne literature i ovo svakako jeste dobar način da se spreči ugrožavanje autorskih prava. Još jedan segment koji želim da istaknem kada je reč o predloženim izmenama i dopunama sadržajnim ovim izmenama i dopunama Zakonskog predloga, kada je reč, recimo, o autoru likovne umetnosti, autor mora da bude obavešteno o preprodaji svog dela i, naravno, da dobije određenu novčanu nadoknadu. Dakle, ove izmene i dopune treba da omoguće da i autori književnih i drugih umetničkih dela u Srbiji budu bolje i potpunije zaštićeni. Još jednom, potpuno jasno, i ovaj predlog će imati podršku poslaničkog kluba SPS-JS. Zahvaljujem.
Iskorišćeno je pet minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, gospodine ministre, pred nama su danas izmene i dopune Zakona o autorskim i srodnim pravima i Zakona o patentima. Kada se pogledaju razlozi koje Vlada kao predlagač zakona ova dva zakona jasno je da je u pitanju potpuno ista situacija koju smo imali neposredno pre ove letnje pauze, kada smo usvajali izmene i dopune Zakona o vazdušnom saobraćaju. Naime, i taj zakon je ova skupština nedavno usvojila, kao i ovaj, o čijim izmenama i dopunama danas diskutujemo, i za taj zakon je konstatovano da je u skladu sa najmodernijim standardima koji se primenjuju u razvijenim zemljama EU, pa smo opet nakon primedbi, koje su nadležne institucije EU, stavile na neka rešenja u njemu, morali da pristupimo njegovim izmenama i dopunama. Danas je ista takva situacija i praktično ista priča. U decembru 2009. godine smo usvojili Zakon o autorskim i srodnim pravima i u njega inkorporirali najsavremenija rešenja iz međunarodnih konvencija i ugovora koje tretiraju ovu oblast. Posle nepunih godinu i po dana ponovo smo bukvalno prinuđeni da se u parlamentu bavimo ovom problematikom, jer su nam iz EU stigle primedbe na veliki broj rešenja u njemu. Iz svega napred navedenog nameće se suštinsko pitanje – da li smo mi parlament jedne ne zavisne evropske države koju svoju zakonodavnu aktivnost bazira na rešavanju suštinskih problema građana i potreba građana i koji je kao takav nezavisan i od izvršne vlasti ili smo samo instrument Vlade koja opet bez ikakvog kritičkog stava usvaja sve primedbe i preporuke koje stižu sa strane? Dok po ovom pitanju ne zauzmemo jasan stav bićemo stalno u situaciji da se iznova i iznova bavimo stvarima koje obično u datom trenutku nisu od vitalnog interesa građana Srbije ili su praktično neprimenljive u našim okolnostima i da, samim tim, ne posvećujemo dužnu pažnju u rešavanju nagomilanih problema sa kojima se svi u Republici Srbiji suočavamo. Naravno, poslanički klub Nove Srbije, kao i mnogo puta do sada, i u ovoj raspravi u načelu i konkretno kroz amandmane, pokušaće da spreči mogućnost da se ponovo ne brukamo, jer ovo je na neki način popravni ispit za vas koji pravite ove zakone. Mi smo u parlamentu dužni da pomognemo koliko možemo, naročito mi iz opozicije, ali ipak ne treba da se padne u junu, pa opet u septembru, onda ste ponavljali razred. Konkretno, navešću tri suštinska problema ovih predloženih izmena. Pokušaćemo da popravimo da ne bi bilo ponovnog postupka, da se ovde vidimo za nekoliko meseci ili da neki budući parlament nešto ponovo radi. Gubimo vreme jer se bavimo nečim što u principu građane Srbije, vezano za ovo, ne tangira. Građani Srbije imaju mnogo više problema nego da se bave ovakvim stvarima. Postavlja se i pitanje da li su ljudi koji rade ove stvari dovoljno kompetentni da iznesu sve ove probleme. Nadam se da jesu. Ako je neka greška, mi ćemo pokušati. Na primer, u članu 7. i članu 8. Predloga zakona, kojima se menjaju članovi 35. i 36. aktuelnog zakona, sam predlagač konstatuje u obrazloženju da pravo sleđenja autora, dela likovne umetnosti egzistira u našem pravnom sistemu više od 30 godina, ali i da ga je istovremeno praktično ne moguće realizovati, imajući u vidu činjenicu da u Srbiji ne postoji tradicija trgovine umetničkim predmetima i da se najveći deo prometa odvija između fizičkih lica, daleko od očiju javnosti. Dakle, ispada da se ove konkretne odredbe implementiraju samo da bi se zadovoljila puka forma i zahtev stranih institucija, a bez ozbiljne namere da se pokuša da se na neki način i zaista zaštiti pravo sleđenja autora umetničkog dela likovne umetnosti. U članu 10, kojim se menja član 40. Zakona, predviđa se obaveza javnih biblioteka da autoru dela čiji umnoženi primerak daju na poslugu, isplate određenu naknadu. Smatram da je ovo još jedan primer nekritičke implementacije norme koja u našim okolnostima kontraproduktivna jer nedavno smo se ovde osvrnuli na finansijski, materijalni položaj većine javnih biblioteka u Srbiji. Pri tome se ne navodi iznos niti metod obračuna predmetne naknade, što takođe izaziva sumnju da je predlagač ozbiljan u nameri da ovu normu inkorporira i u odnose u životnoj praksi. Ono po meni ključno što treba da povedete računa jeste da u članu 35. koji tretira pravo sleđenja, eksplicitno je naglašeno da za obavezu plaćanja naknade autoru dela likovne umetnosti solidarno odgovaraju ikupac i posrednik i prodavac. Članom 44. uvode se u članu 217. Zakona novčane kazne za pravna odnosno fizička lica kao učesnike u predmetnom kupoprodajnom odnosu. Sada onaj ključni zaključak vezano za ovaj član – međutim, ne navodi se način na koji se onaj subjekat koji plati naknadu pod pretnjom novčane kazne regresira od preostalih učesnika u kupoprodajnom poslu. Nadam se da ćete ove primedbe koje ćemo kroz amandmane i u raspravi u pojedinostima imati u vidu. Zaista jedna želja, gospodine ministre, da popravimo zakon, da vam pomognemo. Naravno, to smo uvek kao Nova Srbija činili na jedan konkretan način i veoma veliki broj amandmana Nove Srbije predat na jedan način na koji su se uvek i u svakojoblasti zakoni popravljali velikim brojem prihvaćenih amandmana. Iskoristiću minut, dva diskusije, nadam se da će gospođo Čomić dozvoliti jedno blago izlaženje iz tačaka, ali samo blago. Gospodine ministre, želim da vam se zahvalim za sve ono što ste na predlog Nove Srbije uradili kada su u pitanju studenti u Kraljevu prošle godine. Znam da ste tražili da se kompletnog iznosa oni oslobode, vezano zbog situacije zemljotresa. Naravno, prihvaćeno je 50. Evo jedan lep način da Nova Srbija sa vladajućim strankama može da sarađuje. Naš predlog ste prihvatili i u ime studenata iz Kraljeva, koji nisu na budžetu, se zahvaljujem. Želim samo da vas zamolim, s obzirom na tešku situaciju, zemljotres koji je bio u Kraljevu, Osnovna škola "Dimitrije Tucović" sa najvećom tradicijom u Kraljevu od preko 500 godina sa blizu hiljadu učenika, i dalje osnovci idu sa skraćenim časovima, kasni se sa završetkom škole, prvaci polaze u jednom veoma lošem tom prvom utisku skraćenih časova, ogromne gužve, četiri smene. Osmaci će biti u nepovoljnom položaju zbog prijemnih ispita. To isuviše predugo traje, gospodine ministre. Jako je lepo kada vidimo na televiziji, to pozdravljam, ovih dana u Borči, škola je završena za sto dana. Sve pohvale vezano za to, ali postoji unutrašnja Srbija, postoji nešto što se zove zemljotres. Bilo je veoma bitno da se to završi pre početka školske godine. Nadam se da ćete učiniti napor da se ovo privede kraju, a bio bi i osnovni red da škola sa takvom tradicijom, možda jedina škola u centru grada a da nema sportsku salu, jer pogubno je gledati decu na minus 20 kako vežbaju ispred škole u centru Kraljeva. Mislim da ćete naći mogućnost da se taj projekat koji dugo postoji, realizuje. Zahvaljujem se na pažnji. Izvinjavam se zbog ovog malog odstupanja, mislim da je to nešto što je zadesilo Kraljevo ne samo kraljevački problem nego i ovog parlamenta i cele Srbije. Hvala.
Iskorišćeno je osam minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Zdravković, a posle nje narodna poslanica Donka Banović.
Poštovana potpredsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, imajući u vidu da je važeći Zakon o patentima zakon bivše državne zajednice Srbije i Crne Gore donet 2004. godine, nameće se potreba i obaveza da se donese nov zakon o patentima koji će biti usklađen sa Ustavom Republike Srbije i Zakonom o ministarstvima. S obzirom da se predloženim zakonom menja i dopunjuje više od polovine članova važećih zakona, potrebno je doneti nov zakon, a ne ići na izmene i dopune. Rešenja iz predloženog zakona su rezultat sagledavanja rešenja propisanih važećim zakonom, kroz primenu u praksi od 2004. godine do danas i usklađivanja sa međunarodnim ugovorima i propisima EU. Prvenstveni cilj koji se želi ostvariti predloženim zakonom je jačanje pravne zaštite pronalazača, odnosno novim zakonom se jača pravna zaštita pronalaska patentom i malim patentom. Značajnu novinu u odnosu na važeći zakon predstavlja uvođenje obavezne izrade izveštaja o pretraživanju stanja tehnike po predmetu pronalaska, pre objave prijave patenta. Predložene odredbe imaju za cilj da se skrati vreme u kome podnosilac prijave patenta dobija prvu informaciju o tome da li u stanju tehnike ima dokumenata kojima se osporava novost ili inventivnost pronalaska za koji je podneo prijavu. Na osnovu predloženog rešenja postići će se efikasnost postupka, a podnosioci prijave će biti u povoljnijem položaju, jer će im biti omogućeno da ukoliko smatraju potrebnim izvrše korekcije patentnih zahteva pre objave prijave patenta, a to znači pre nego što prijava patenta uđe u stanje tehnike i time postane dostupna javnosti. Pored navedenog, podnosiocima prijave se omogućuje da se rukovode ovim izveštajem prilikom donošenja važnih odluka, kao što su: podnošenje zahteva za suštinsko ispitivanje prijave patenta, podnošenje zahteva za zaštitu pronalaska van teritorije Republike Srbije ili za ulaganje sredstava u proizvodnju predmetnog pronalaska. U odnosu na važeći zakon, uvedene su nove odredbe kojima se uređuje zaštita malog patenta. Predloženim zakonom se propisuje da mali patent ima isti inventivni nivo kao i patent. Ova novina je predložena iz razloga što važećim zakonom inventivni nivo malog patenta nije jednoznačno definisan, a u praksi nisu stvoreni kriterijumi za utvrđivanje inventivnog nivoa koji se traži za patente. Stoga se smatra pravičnijim da se za mali patent traži isti inventivni nivo kao i za patent. Sledeća razlika predloženog zakona u odnosu na važeći se ogleda u tome što predmet zaštite malim patentom mora biti samo rešenje koje se odnosi na konstrukciju nekog proizvoda ili raspored njegovih sastavnih delova, tako da više ne obuhvata konfiguraciju. Naime, s obzirom da se konfiguracija odnosi na oblik ili raspored elemenata, kada veoma široko i neodređeno definiše o kom predmetu je reč, bilo je nužno izostaviti isti, a raspored sastavnih delova pokriva raspored u konstrukciji. Takođe, kada je u pitanju broj patentnih zahteva, prijava malog patenta može da sadrži i jedan nezavistan patentni zahtev i najviše četiri zavisna, što je povoljnije od važećeg zakonskog rešenja. Predloženim zakonom je uvedeno ispitivanje priznatog malog patenta na zahtev nosioca malog patenta. Priznati mali patent, za koji je podnet zahtev za ispitivanje, potpuno se ispituje prema kriterijumima koji su propisani za suštinsko ispitivanje prijave patenta. Razlog za uvođenje instituta ispitivanja priznatog malog patenta je proistekao zbog uočenih čestih zloupotreba priznatog malog patenta. Kada su u pitanju pronalasci koji se mogu štititi malim patentom, u praksi je čest slučaj da određeno lice ili privredni subjekt pre datuma podnošenja prijave koristi u proizvodnji duže vreme takav pronalazak i isti razvija, a da drugo lice koje takav pronalazak uopšte ne koristi u proizvodnji, već ima samo saznanja o njemu, podnese prijavu za zaštitu malog patenta. Kako bi se navedene zloupotrebe isključile, predloženim zakonom je propisan institut ispitivanja priznatog malog patenta. Poslednja novina propisana predloženim zakonom, u pogledu malog patenta, odnosi se na njegovo trajanje. S obzirom da je predloženim zakonom propisano ispitivanje priznatog malog patenta na zahtev nosioca malog patenta, to je za trajanje malog patenta propisan rok od 10 godina. Predloženim zakonom uvodi se mogućnost ispitivanja prijave patenta po hitnom postupku, na zahtev suda ili nadležnog organa, tržišne inspekcije ili carinskog organa, kao i na zahtev podnosioca prijave. U odnosu na važeći Zakon o patentima, bitnu novinu predstavlja uvođenje prava na žalbu protiv odluka organa uprave nadležnog za poslove intelektualne svojine. Predložene odredbe imaju za cilj da se kroz uvođenje žalbenog postupka u potpunosti ostvari dvostepenost kao osnovni princip upravnog postupka, čime će se postići efikasnija upravna kontrola nad zakonitošću odluka Zavoda za intelektualnu svojinu. Na kraju, želim da kažem da je Vlada, odnosno resorno ministarstvo, vrlo studiozno pripremalo ovaj predlog zakona o patentima. Radni tekst Predloga zakona je stavljen na uvid javnosti putem sajta Zavoda za intelektualnu svojinu, a u okviru javne rasprave održan je okrugli sto, tako da je omogućeno učešće svim subjektima zainteresovanim za pitanja ostvarivanja prava za zaštitu pronalazaka i mnogi su od njih uzeli učešća i doprineli da se izradi ovako dobar predlog zakona o patentima. Poštovane kolege i koleginice, svesni smo, kao i mnogi građani koji se bave pronalazaštvom i privredni subjekti i naučna javnost, da patentna zaštita ima izuzetnu ulogu u svakom društvu. Na globalnom planu patentno pravo privlači sve veću pažnju, a Republika Srbija podržava napore Svetske organizacije za intelektualnu svojinu da obezbedi bolje razumevanje kako bi patentni sistem i inovacije mogli da doprinesu rešavanju nekih od izazova sa kojima se svet suočava. Imajući u vidu da se u Republici Srbiji pridaje sve veći značaj ulaganju u naučno-istraživački rad i razvoj inovativne delatnosti, gde DS daje veliki doprinos, jačanje pravne zaštite koja se pruža nosiocima prava iz objavljene prijave patenta, kao i nosiocima patenta i malog patenta je od suštinske važnosti. Stoga vas pozivam da svi u danu za glasanje podržimo ovaj zakon. Još nešto želim da kažem. Kada je ova tema u pitanju, ne možemo a da se ne setimo i ne zažalimo što u prošlom i pretprošlom veku na svetskom nivou nije bilo boljeg razumevanja, boljih pravila, dobrih ugovora i zakona, pa ko zna koliko bi još pronalazaka ponelo ime našeg i svetskog pronalazača Nikole Tesle. Hvala.
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku gospođi Donki Banović.
Hvala, gospođo predsednice. Poštovani ministre, zaposleni u ministarstvu, poštovane kolege narodni poslanici, s obzirom da je moja koleginica iz poslaničke grupe Svetlana Stojanović uglavnom govorila o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima, najviše ću govoriti o Predlogu zakona o patentima. Vi, kada kažem vi mislim na predlagače, ističete da je neophodno donošenje ovog novog zakona o patentima i da je stari, odnosno važeći zakon, na snazi od 2004. godine i da su uočeni mnogi nedostaci. Praktično i ističete i napravili ste nekoliko grupa izmena. Prva grupa izmena se odnosi na termine, odnosno pokušali ste da terminološki uskladite ovaj zakon sa Ustavom i Zakonom o ministarstvima itd. Zatim je jedna grupa izmena, vi barem kažete da je to vaš pokušaj, da otklonite one probleme i nedostatke koji su se pojavili u praksi, a primenom ovog sadašnjeg, da ga tako nazovem, starog odnosno važećeg zakona i da ste te probleme pokušali takođe da otklonite. Ono što je praksa pokazala da je problematično, vi, barem tako tvrdite u obrazloženju, pokušavate ovde da otklonite. Inače, ovo je jedan od retkih predloga zakona koji ima tako obimno, da kažem, ogromno obrazloženje. To je za svaku pohvalu. Obrazloženje, između ostalog, sadrži, što ostali predlozi zakona skoro nikada ne sadrže, obaveštenje nama i javnosti o tome kako je tekla javna rasprava o ovom predlogu zakona. Tu ste lepo naveli koje ste primedbe učesnika u toj javnoj raspravi prihvatili i na kraju tog izveštaja, praktično sa javne rasprave, govorite i koje primedbe niste prihvatili i zbog čega. Tako da je takvo obrazloženje, obrazloženje koje bi trebalo da se nađe posle svakog predloga odnosno u okviru svakog Predloga zakona ili novog zakona koju stigne u ovu skupštinu. Još jedna grupa izmena je uslovljena time što su u međuvremenu ratifikovani neki međunarodni sporazumi i konvencije u Skupštini. Naročito je važna ratifikacija Konvencije o priznavanju evropskih patenata. To je bilo, čini mi se, 1. oktobra 2010. godine, tako da je od 1. oktobra 2010. godine Srbija postala punopravni član Evropske patentne organizacije. Sada to pristupanje donosi izvesne novine u vezi sa podnošenjem međunarodnih prijava patenata. To je, pretpostavljam, i do sada bilo moguće, ali sa nekom drugom i verovatno težom procedurom. Jedna grupa izmena se odnosi na harmonizaciju zakona sa direktivama i uredbama EU. O tome je i moja koleginica govorila, kada je govorila o ovom prvom zakonu iz ovog seta zakona, i upozorila da takva vrsta potpune, da kažem, stopostotne harmonizacije zakona sa evropskim direktivama i uredbama, često ima za rezultat da su nam nekada čitavi zakonia nekada pojedini delovi zakona prosto neprimenljivi, zato što neke direktive zaista jesu primenljive u Holandiji ili Belgiji, ali sekroz praksu pokaže da je to veoma teško u Srbiji, tako da zakoni često ostaju mrtva slova na papiru. Ono što takođe zabrinjava, izgleda da jedino još vi u Vladi verujete u vaš predizborni izum, da kažem pronalazak, s tim što ne znam da li ste još dobili pravo na patent od Zavoda za intelektualnu svojinu. Taj vaš patent ili predizborni izum se naziva – Evropa nema alternativu. Pretpostavljamda niste dobili od Zavoda dobili pravo na patent, zato što to prosto vređa inteligenciju, jer to nije zaštita intelektualne svojine. Izgleda da samo vi ne čujete glasove iz država EU i od funkcionera. Nedavno je u poseti Srbiji bila i Angela Merkel, koja je čak pre godinu dana rekla – nakon što Hrvatska postane član EU, neće zadugo biti prijema. Ovo naše harmonizovanje je prilično uzaludan posao i zamajavanje građana. U ovom predlogu zakona, da ilustrujem, imate pretposlednji član 177. koji nosi naslov – prestanak važnosti odredaba ovog zakona. Vi čak i u ovom zakonu predviđate i kažete - odredbe ovog zakona kojima je regulisana prinudna licenca za patente koji se odnose na proizvodnju farmaceutskih proizvoda, za izvoz u zemlje sa problemima javnog zdravlja, prestaju da važe danom pristupanja Republike Srbije EU. Moram da kažem da ste vi veliki optimisti, ili ste apsolutno ne obavešteni. Predlagač zakona, kao što sam rekla, dostavio je veoma obimno obrazloženje. Rekla sam da je to za pohvalu. Međutim, ovaj predlog zakona je prilično obiman. Kada se uporedi sa nekim drugim državama iz regiona, i vi kažete da ste se konsultovalii konsultovali njihove zakone, i da ste se ugledali, mi imamo vduplo iše odredaba i članova od zakona iz tih drugih država. Međutim, mi u ovom obrazloženju, ima interesantnih stvari, kao što je na primer strani 145, gde inače vi tu postavljate pitanja i dajete odgovore, ali ovo pitanje i odgovor su interesantni. To je pitanje broj četiri, gde vi pitate i kažete, i odgovarate – na koga i kako će uticati predložena rešenja iz ovog novog zakona, zakona o patentima. Tu je prva rečenica koja kaže – patentna zaštita ima izuzetnu ulogu u svakom društvu,što je tačno. Na globalnom planu patentno pravo privlači sve veću pažnju a Republika Srbija podržava napore svetske organizaciju za intelektualnu svojinu, da obezbedi bolje razumevanje itd.Dakle, u prvom delu odgovara jasno je da Srbija podržava sve pronalazače u svetu i da je nama jasna važnost inovacija i pronalazaka. U istom tom delu obrazloženja vi kažete, a to me već zabrinjava zato što nije tačno – imajući u vidu da se u Republici Srbiji pridaje sve veći značaj ulaganja u naučno-istraživački rad i razvoj inovacione delatnosti, jačanje pravne zaštite jer od suštinske važnosti. Nekada kada čitam što dođe od Vlade, pomislim da mi ne živimo u istoj zemlji, odnosno da vi živite u nekoj drugoj zemlji. Kada je reč o ulaganjima u nauku, u institute, u naučno-istraživački rad, izdvajanja iz budžeta Republike Srbije su mala, minimalna. Vi će te sada reći da je ekonomska kriza itd, međutim, to je tako već nekoliko godina. Naša izdvajanja su nešto veća od izdvajanja iz budžeta Republike Albanije.Imajući u vidu da se pridaje sve veći značaj tome, to nije tačno. Koliko Vlada Mirka Cvetkovića brine o stanju u nauci, govori i činjenica da je prilikom rekonstrukcije Vlade koja se dogodila pre par meseci, da je upravo predsednik Vlade našao za shodno ukine Ministarstvo za nauku i tehnološki razvoj. To ministarstvo ili ta čitava oblast je pripojena Ministarstvu za prosvetu. Dva ogromna ministarstva su spojena. I kako sada vi uspevate i da li sada uopšte uspevate da obavljate svoj posao i zaduženja, ja to znam, ali neću o tome da govorim sada. Takođe ste, i to indikativno, našli za shodno da ukinete Ministarstvo za telekomunikacije i informaciono društvo. Ta oblast je pripojena Ministarstvu kulture. Sama ta činjenica kako je rekonstruisana ta vlada, govori o tome koliko Vlada Republike Srbije i vlast u Srbiji pridaje značaja nauci i naučno istraživačkom radu. Ono što je takođe zabrinjavajuće jeste da se vi iz Vlade uopšte niste osvrnuli na peticiju i na apel koje je potpisalo preko 5 hiljada naučnika i istraživača, prosto vas moleći da to ne činite, da ne ukidate Ministarstvo za nauku, zato što je Ministarstvo za nauku postojalo 65 godina u ovakvom ili onakvom obliku. Nekada je to bilo Ministarstvo za nauku, pa je tu bila obuhvaćena i ekologija, ali posle 65 godina je ova vlada našla za shodno, nije ni trepnula da ukine Ministarstvo za nauku. Sve ovo o čemu sam govorila nažalost, ukazuje i to ću da ponovim, da ovoj vladi nije stalo do razvoja nauke i istraživanja, pa samim tim mogu da kažem da joj nije stalo ni do povećanja broja patenata, odnosno pronalazaka i novih rešenja. Hvala.
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku Bojanu Mladenoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici. Ministre, ako se sećate, imali smo pred ovu letnju pauzu Zakon o optičkim diskovima. Tada sam izneo niz podataka koji me zabrinjavaju. Podsetiću vas, pošto ste tada rekli kada dođe na dnevni red zakon o autorskim i srodnim pravima da ćemo tada malo više polemisati i o tome govoriti. Međutim, ovaj novi Predlog zakona o autorskim i srodnim pravima ne rešava njihove probleme koje sam još tada istakao. Naime, uvoznici optičkih diskova se susreću sa sledećim problemom. Počeli su sa radom, recimo, 2007-2008. godine, navešću vam primer jednog uvoznika, nakon dve tri godine rada, 2009. godine stiže im dopis od organizacije za kolektivno ostvarivanje prava interpretatora, organizacija koja se zove "PI". Traže im novčanu nadoknadu, da po CD plate 30 para, a po DVD 60 para, ili kako je to u procentima od nabavne vrednosti 4,3%, odnosno 6%. Postavljam pitanje kako i na osnovu čega ova organizacija ima to pravo da naplaćuje autorsko pravo kada su u pitanju prazni optički diskovi, na njima nema ništa? Znači, oni su uvoznici praznih optičkih diskova, prazne ih uvoze, prazne ih prodaju. Kakva autorska prava postoje nad tim diskovima? Na osnovu čega ova organizacija vrši tunaplatu? Šta se onda dešava? Dešava se 2010. godine da se pojavljuje organizacija OFPS. Još gore, traže retroaktivno, za 2008, za 2009. i 2010. godinu, da im se isto to plati. Za 2008. i za 2009. godinu potražuje 11 miliona dinara, a za prvi kvartal 2010. godine još dva miliona, što je ukupno 13 miliona dinara. To traže da im se plati u roku od tri dana. Ove firme, ovi uvoznici koji su poslovi sve ove godine nisu imali ostvarenu toliku dobit. Postavlja se pitanje, prvo, na osnovu čega to naplaćuju? Drugo, kako dve organizacije naplaćuju jedno te isto? OFPS naplaćuje 3% nabavne vrednosti do 5%, ako se ne plaća redovno. Znači, treće je pitanje – naplaćuju po potpuno različitim cenama. To je opšti haos. U ovom članu 2. Predloga zakona stoji šta je autorsko delo. Autorsko delo, lepo piše, su pisana dela, govorna dela, dramska, muzička dela, filmska dela, dela likovne umetnosti, dela arhitekture, kartografska dela, planovi, pozorišna režija. Da li se nešto od ovoga nalazi na tim diskovima? Ne, apsolutno ništa. Na osnovu čega onda naplaćuju navodno autorska prava? Šta je još zanimljivo? Kada te organizacije naplate taj iznos, stoji da 40% ide autorima. Kojim autorima kada je prazan disk? Stoji da ide 30% proizvođačima fonograma, a 30% interpretatorima. Kojim interpretatorima kada je prazan CD? Idemo dalje, kaže – organizacija, kako stoji u ovom predlogu zakona, se ne osniva radi sticanja dobiti. Pa šta rade sa dobiti kada naplate ovo od praznih diskova? Kome prosleđuju, kada nema autora i nema interpretatora? Gde nestaju te pare? Kome ih prosleđuju? U članu 157. stoji – samo jedna organizacija može dobiti dozvolu za kolektivno ostvarivanje autorskih, odnosno srodnih prava. Znači, to je stajalo i sad stoji, a ja sam upravo napomenuo dve organizacije koje naplaćuju autorska prava, a u zakonu lepo stoji da to može da radi samo jedna organizacija. Šta je dalje problematično? Kada ova organizacija naplaćuje autorska prava, ide se prvo na dogovor između njih i korisnika autorskih prava. Ako ne dođe do dogovora, onda ova organizacija daje predlog komisiji, a komisija odlučuje da li će da usvoji ili neće. Šta je sad problematično? Problematično jeste sledeće – komisiju čine predsednik i članovi koje imenuje Vlada. Sada ću vam pročitati deo koji kaže – u toku pripreme ovog zakona predlagaču su podnete i određene inicijative za izmene i dopune ovog zakona, kao što je radila organizacija OFPS, upravo organizacija koju sam pomenuo. Znači, vama je ovaj zakon, odnosno davala vam je predloge organizacija OFPS, koja naplaćuje. Posle to ide na usvajanje komisiji koju čine članovi na predlog Vlade, a zakon su pisali upravo OFPS i Vlada. Ko čini OFPS? Grand produkcija, Siti rekords i Komuna i ostale organizacije. Maksa Ćatović, Saša Popović, Cvetković itd, oni vam pišu zakon. Što je najgore, oni su vam napisali zakon, to ste vi ovde stavili, a oni posle i naplaćuju autorska prava po cenama koje oni žele, jer kako stoji u dogovoru sa Vladom. To nema nigde. Ono što jeste dalje sporno jeste zbog čega je donet ovaj zakon. Kako ste i sami naveli, odnosno izmene i dopune ovog zakona, vi ste sami ovo napisali, zbog direktiva EU, isključivo zbog toga. Tako ste napisali, zbog sedam direktiva. Kaže – direktiva o koordinaciji određenih pravila u vezi sa autorskim pravom itd. Zatim, druga – direktiva o pravnoj zaštiti računarskih programa. Treća – direktiva o pravu zakupa i određenima pravima srodnim autorskom pravu u oblasti intelektualne svojine. Četvrta – direktiva o roku trajanja zaštite autorskih i određenih srodnih prava. Peta – direktiva o pravnoj zaštiti baze podataka. Šesta – direktiva o harmonizaciji određenih aspekata autorskih prava i srodnih prava u informatičkom društvu. Sedma – direktiva o pravu preprodaje u korist autora originala umetničkog dela. Da li je moguće da mi sami ne možemo ništa da napišemo? Da li moramo sve po direktivama? Jedno je kako se ovo primenjuje u EU, a drugo je kako se primenjuje ovde. Neće u EU neka organizacija OFPS da određuje cenu i sve ostalo, to se tamo ne dešava. Zakon ako je primenjiv u EU, to ne znači da će biti primenjiv kod nas. Kao glavni cilj, kako ste naveli, zbog čega se donose ove izmene zakona stoji – glavni cilj Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o autorskim i srodnim pravima jeste postizanje potpune usklađenosti domaćeg zakona sa pravnim poretkom EU. Da li je moguće da je to glavni cilj? Zar nije glavni cilj nešto u korist građana Srbije? Zar nije glavni cilj da se zaštite upravo ta autorska prava? Valjda je to glavni cilj zakona? Ne, vi to ne pišete. Vama je glavni cilj da se to uskladi sa EU. Izvinite, molim vas, ja sam, recimo, rusofil, ali ne mogu ja sutra reći ako budem na vlasti – usvajamo ovaj zakon zato što je isti takav u Ruskoj Federaciji. To je idiotizam. Vi ovde navodite da je samo to cilj i da je to glavni cilj. Ovaj čovek je napisao tu rečenicu. Vi njega predložite da bude najevropljanin za sledeću godinu. Ovo je prosto neverovatno šta je vama cilj kada pišete zakon. Za kraj, bilo je više reči, a i vi ste spomenuli pirateriju, opet će biti isto, teraće se sa ulica oni sitni preprodavci, a glavne ribe se neće hvatati. Postavljeno je pitanje, ponavljam opet, šta je bilo sa osobom koja je prepisivala čitave delove udžbenika upravnog prava prof. dr. Laze Kostića, koji je još pre Drugog svetskog rata izdat? Čitave delove je doktor Stevan Lilić prepisao, a za to nije odgovarao do dana današnjeg. Šta se desilo sa bivšim ministrom prosvete, Gašom Kneževićem? Celokupnu doktorsku disertaciju je prepisao od autora druge knjige. On faktički sam ništa nije napisao. (Predsednik: Htela bih da vašu pažnju usmerim na temu Predloga zakona.) Završavam i zaključujem. I jedan i drugi su prekršili autorska prava, a do dana današnjeg im nije za to izrečena nikakva opomena. Zašta nama služi zakon, ako se on ne sprovodi? Postavljam na kraju još jedno pitanje – zašto se autorska prava naplaćuju uvoznicima koji prodaju prazne optičke diskove? Zašto organizacije, poput OFPS i drugih, pišu vama i sugerišu kako treba da izgleda zakon? Zašto ovoliko EU u ovom zakonu, skoro u svakoj drugoj rečenici? Zahvaljujem.
Dajem reč gospođi Milici Vojić-Marković.
Hvala, gospođo predsednice. Gospodine ministre, dragi gosti, dame i gospodo narodni poslanici, mi odmah posle letnje pauze nastavljamo sa politikom spajanja tačaka koje su srodne ili nesrodne, ali ovom prilikom sam, u ovom izboru koji ste napravili, izabrala da pričam o Zakonu o patentima, ne zato što su neki drugi manje važni, nego zato što sam, čitajući obrazloženje, zaista bila iritirana i sa vama moram da podelim ono što je priča koja mislim da boli svakog Srbina u ovoj zemlji. Ova oblast je do sada bila uređena zakonom iz 2004. godine, to je zakon iz stare Državne zajednice SCG i sasvim je u redu da sada ovaj zakon popravljate i, s obzirom da popravljate više od polovine tog zakona, sasvim je u redu da to možete nazvati novim zakonom. Ovo kažem zbog toga što je stari zakon izazivao izvesne nedoumice u tumačenju i da je postojalo u praksi zaista nekoliko vrlo važnih stvari koje je trebalo razrešiti i, pre svega, kada je bilo reči o tumačenju, šta je patent, šta je mali patent, šta je to pojam više lica koja su zajednički radila na patentu, šta je to zaštita malog patenta i ta procedura. Mislim da je u redu da to ovaj zakon sada pokriva, da o tome treba da pričamo, ali mislim da je još važnije da zakon koji pokriva ovu oblast zapravo treba da reši svojinski obligacione odnose i treba da zaštiti sve oblike svojine. I svaki zakon koji ovu oblast dotiče treba, pre svega, da ojača pravnu zaštitu nosioca prava na patent. Ovaj zakon je to pokušao. Moj utisak je da nije daleko dogurao u toj oblasti. E, sad oko onog što sam započela kada sam počela ovo moje izlaganje. U obrazloženju vi navodite s kojim ste sve međunarodnim dokumentima i sa kojim ste sve međunarodnim ugovorima usaglasili ovaj predlog zakona koji je pred nama i toga ima jako puno. Ono što je meni bilo zanimljivo jeste da pogledam neke druge zakone u okruženju, da vidim da li oni zaista u svom navođenju tamo u obrazloženjima kažu koji su to dokumenti, pa dolazimo do zaključka da, recimo, Hrvatska, koja pred vratima EU, nema sve ove dokumente u svom zakonu, koje vi ovde navodite. Vi zaista navodite da ste se sa strašno mnogo dokumenata, neke prepoznajem kao vrlo važne, ali za neke zaista mislim da nisu važni toliko da treba da naš zakon usaglašavamo sa njima. Recimo, ponovo vas pitam u čemu je onda problem, zbog čega jedna zemlja koja je na vratima EU ne mora da usaglašava svoje zakonodavstvo sa takvim dokumentima, a eto Srbija mora da se usaglasi? Meni se čini da je to vrlo jednostavan odgovor. Ova vlada, zapravo, u dodvoravanju EU nema meru. Toj istoj EU koja je evo poslednji put u liku Angele Merkel, koja nas je posetila, vrlo jasno, otvoreno i bez dileme rekla da Srbija mora da prizna KiM kao potpuno nezavisnu državu, da mora da se odrekne severnog dela KiM i regularnih institucija, iako je na severnom delu većinsko stanovništvo srpsko, a eto, vi toj, takvoj EU izlazite u susret čineći sve ono što ona od vas traži a, pri tom, ubeđujući građane Srbije da nećete nikada popustiti pod tim pritiscima i da zapravo štitite teritoriju koja je Ustavom predviđena. No, ono što je nesklad između tog što pričate i ono što su dela koja vas krase je jako veliki nesklad, a narod kaže da dela uvek govore više od reči. I kada mi gospođa pregovarač tzv. države Kosovo kaže da ste priznali pečat, to, naravno, za svakog normalnog znači da ste priznali državu, proklamovanu državu Kosovo. Nažalost, to su vam dela, a ono što pričate, to je marketing. E, sad dalje obrazloženje o kojem mislim da treba da se govori jeste da kažete da ste ovaj predlog radili ugledajući se na zakone Danske, Australije, Grčke i Slovačke. Meni je potpuno normalno da ne treba izmišljati toplu vodu i rupe na saksiji svaki put i da je u redu da gledate zakone zemalja koje su uređene i koje su svoje zakone ugradile, ali nije logično da u tom gledate zemlje koje su nama slične, po mnogo čemu slične. Volela bih da dobijem od vas obrazloženje gde ste vi pronašli tu veliku sličnost između Danske i Srbije, pa ste danski model uzeli i preslikali u ovom zakonu, a još više me interesuje kakva je to po vama sličnost između Australije kao zemlje i Srbije kao zemlje i gde ste pronašli motiv da preslikate zakon Autstralije na Srbiju ovakva kakva je sada? Naravno, to što ste napisali je potpuni apsurd, da ne kažem da je gruba šala, ali kad smo već došli do toga na koga ste se ugledali i sa kim se upoređujete, pitala bih vas – ima li Srbija sa ovakvom vladom na čelu i sa ovakvim predsednikom uopšte ijednu zemlju na svetu na koju bi mogla da se ugleda i sa kojom bi mogla da se uporedi, recimo? Ima li i jedna zemlja na svetu koja mirno daje 15% svoje teritorije, koja mirno predaje svoje građane za jednu maglovitu ideju njenih predstavnika vlasti?
Gospođo, Marković, ja bih samo da se vratimo na dnevni red sednice.
Ovo je dnevni red, vratiti ću se na taj dnevni red koji vi kažete. Dalje, ovaj zakon, koji je zaista veliki zakon, on ima 178 članova i to možemo da kažemo da je veliki zakon. Kažete da ćete u roku od šest meseci doneti podzakonski akt koji treba da prati ovaj zakon, to je pravilnik o sprovođenju Zakona o patentima i kažete minimum šest meseci je potrebno da se taj podzakonski akt donese. Ali, zakon stupa na snagu osam dana od momenta kada bude usvojen u Skupštini i kada bude u "Službenom glasniku". Dakle, moje pitanje je – šta će se dešavati tih šest meseci dok ne napišete pravilnik, ako ga napišete? Vi ovde dajete obrazloženje i kažete – mi ćemo primenjivati stari pravilnik, stara podazakonska akta koja samo doneli u vezi sa onim zakonom iz 2004. godine. I to kažete dalje – u slučajevima kada oni nisu u suprotnosti sa ovim zakonom, ali će oni upravo biti u suprotnosti sa ovim zakonom, zato što ste i menjali zakon da bi popravili stanje koje se nalazi u praksi. Dakle, šta će se onda dešavati, kako ćete onda razrešavati te situacije za šest meseci? To je pitanje koje je interesantno i koje bih volela da dobijem kao odgovor. No, ono što je fascinantno, to je vaša opuštenost, ona je zapanjujuća. Opuštena Vlada, opušteni ministar, opušteni zakoni, inertno, lenjo bez trunke samopoštovanja, takvi su nam zakoni. Ovaj zakon je primer za to. Dakle, preslikano, bez trunke srpskog u njemu. Ono što bih uputila kao poruku građanima Srbije, gospodo, izbori su blizu, pogledajte dobro koga ćete zaokružiti. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Dušan Marić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo, kada je u pitanju Predlog zakona o autorskim pravima, on je u dobrom delu neprimenjiv u praksi. Celokupnu zaštitu autorskih i srodnih prava koju predviđa ovaj zakon ne bi bilo moguće sprovesti u nekoj evropski pravno uređenoj državi, a kamoli u Srbiji. U raspravi o Predlogu zakona o autorskim pravima pre dve godine, jedan od kolega SRS je rekao i bio u pravu, da bi za kontrolu sprovođenja ovog zakona bilo nedovoljno angažovati više od 100 hiljada ljudi. Druga primedba je to što pisanje ovog predloga zakona nije iskorišćeno da se otklone neke primedbe, neki nedostaci na koje smo ukazivali u raspravi u osnovnom tekstu zakona. Osvrnuću se na nekoliko blago rečeno, po mom mišljenju nakaradnih zakonskih rešenja iz ovog predloga zakona. Član 12. novo, odnosno član 43. starog zakona, citiram: "Dozvoljen je u okviru izveštavanja javnosti putem štampe, radija, televizija, drugih medija o tekućim događajima, u obimu koji odgovora svrsi, način izveštavanja o tekućem događaju, bez dozvole autora i bez plaćanja autorske naknade", pa pod tri, "umnožavanje javnih, političkih i verskih i drugih govora održanih u državnim organima, verskim ustanovama ili prilikom državnih ili verskih svečanosti". Znači, ponavljam: "dozvoljeno je prenošenje javnih, političkih, verskih i drugih govora bez dozvole autora i plaćanja taksi, samo ukoliko su oni održani u državnim organima, verskim ustanovama ili prilikom državnih i verskih svečanosti". Zaista se pitam da li ljudi koji su ovo napisali znaju šta su napisali. Ovo znači, praktično,S da nije dozvoljeno da novinari prenose i objavljuju govore i izjave sa stranačkih skupova, političkih mitinga, utakmica, koncerata i drugih kulturno-sportskih manifestacija, ako pre toga nisu obezbedili dozvolu autora, onih koji su držali govor i platili im određenu autorsku naknadu. Kad neki političar drži govor u skupštini onda svi novinari, znači, bez ikakvih ograničenja do mile volje mogu taj govor da koriste onako kako njima odgovara, ako taj isti političar taj isti govor održi ispred skupštine novinarima, moraju da ga pitaju za dozvolu i moraju da mu plate autorsku naknadu. Ovo ne samo što ne deluje logično nego je malo u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije i u suprotnosti sa Zakonom o javnom informisanju. Ako ovo ostane mediji i novinari neće moći na valjan način da obavljaju svoj posao, a građani će ostati uskraćeni za informaciju većine političkih kulturnih i sportskih događaja u Srbiji. Navešću jedan primer na osnovu ovog primera obrazložiti ovo što sam rekao. Zamislite naprimer, kad Mlađan Dinkić u vreme predizborne kampanje ode u blok 64 i izjavi da će svi birači koji na sledećim izborima glasaju za URS i druge proevropske stranke koje će Srbiju 2389. godine uvesti u EU da će svi dobiti besplatno putovanje na Mars i još 1000 evra džeparca za šoping na ovoj nama prijateljskoj planeti. Po ovom zakonu, da bi to objavili novinari će prvo morati da gospodina Dinkića pitaju za dozvolu. Kad on teška srca pristane da oni objave njegov kompletan govor, novinari su završili tek trećinu posla. Nakon toga svakoj reakciji preostaje da se sa bivšim ministrom dogovore koja je to visina naknade koju ćemo platiti za to autorsko delo? Mnogi od vas će pomisliti Dinkić ne mora da naplaćuje honorare za objavljivanje svojih govora kad kažem Dinkić mislim na sve političare, nažalost ovaj zakon kaže da mora. Kod članova 4. 9. ovog Predloga zakona, odnosno članova 22. i 39. osnovnog zakona o zaštiti autorskih srodnih prava, autor se ne može odreći prava na naknadu za korišćenje svog autorskog dela, a po ovom zakonu svi politički govori, kao i govori javnih ličnosti, navodim Jelenu Karleušu, Novaka Đokovića, Natašu Bekvalac, njenog dečka Ćazima Osmanija i drugih kao i govori svih građana Srbije su autorska dela, čije objavljivanje ovako ili onako mora da se plati. Kad redakcije postignu dogovor sa Dinkićem onda službe računovodstva uplaćuju ugovorne iznose, a nakon toga kuriri sa uplatnicama žure kod bivšeg ministra nosi mu priznanice kao dokaz o uplati. Tek nakon toga građani Srbije koji vole bajke moći će da čuju kompletan Dinkićev govor i da se upoznaju sa svim detaljima o svom budućem letovanju na Mars. Ovde postoje dva moguća rešenja. Prvo je, da Vlada prihvati amandman i iz Predloga zakona briše ovu besmislenu odredbu, a druga je mogućnost da posle usvajanja ovog zakona političari iz vladajućih stranaka govore drže samo u državnim institucijama, državnim organima, a političari iz opozicionih stranaka da svoje političke govore drže samo u crkvama. Što možda i nije dobro jer pored ovako nesposobne vlasti u Srbiji, pored ovakvih prijatelja koje imamo u Briselu i NATO paktu, Srbiji samo Bog može da pomogne. Sada ću se osvrnuti, kratko na član 32. osnovnog teksta zakona, on govori o pravu autora da zabrani da se njegovo delo koje se emituje preko radija ili televizije, reemituje, prenosi, pa kaže na mestima kao što je gradski prevoz, kafane, čekaonice itd. bez njegove saglasnosti. Sprovođenje ovog člana zakona odnosi se uglavnom na pevače narodne muzike, zabavne muzike i nije moguće, nije sprovodivo u praksi. Voleo bih da čujem odgovor, kako onaj koji je pisao ovaj zakon pomislio da vlasnici neke kafane ili vlasnici svih kafana traže saglasnost da na radiju slušaju pesme pojedinih pevača. Mi u Srbiji imamo pet ili 10 hiljada pevača koji su snimili bar jednu pesmu, imamo hiper produkciju, niču kao pečurke posle kiše i sad mene zanima da li vlasnik jedne kafane koji pušta muziku sa radija treba da se obrati pojedinačno, svima njima za dozvolu ili da to radi preko javnog oglasa. Ili kako Šeki Turković, ili Boro Drljača mogu da zabrane da vlasnik neke kafane u Surdulici ili upravnik na železničkoj stanici u Velikoj Plani ili vozač autobusa u GSB ne puštaju neke njihove pesme. Ovo je moguće, samo pod uslovom da je recimo vozač GSB vidovit, pa da predoseti kada će na radiju biti emitovana pesma autora čije emitovanje je zabranjeno, da promeni stanicu ili da isključi radio. Prokomentarisaću još član 14. zakona, u njemu piše – da javnim bibliotekama, obrazovnim ustanovama, muzejima, arhivima dozvoljeno da bez plaćanja naknade na neko autorsko delo, to isto delo umnoži u manji broj primeraka koji su im neophodni, ali samo ako to delo umnožavaju iz sopstvenog primerka. Ovo je potpuno besmisleni i neprihvatljivo. Evo zašto. Zamislite da je u nekoj školi, nekoj školskoj biblioteci radi izvođenja nastave neophodna jedna knjiga, zbirka poezije koju ta škola nema u svom posedu. Škola želi da kupi knjigu, da je radi nastave umnoži u tri primerka ali nema iz čega jer su svi primerci knjige rasprodati, a sticajem okolnosti autor je, pokoj mu duše, umro. U tom gradu postoji samo jedna knjiga, a ta knjiga se nalazi u privatnom vlasništvu. Po ovom predlogu zakona, škola ima dve mogućnosti. Jedna baš nije normalna. Prva je da od vlasnika kupi knjigu i tako dođe u posed sopstvenog primerka. Ovde imamo problem šta ako vlasnik ne želi da proda ovu knjigu. Škola ima drugu mogućnost, da knjigu pozajmi od vlasnika i da je za potrebe nastave umnoži, zamislite čak u tri primerka, što bi bila katastrofa, je l te? Međutim, po istom rešenju koje je predložila Vlada ovim članom 14. pri umnožavanju škola mora da pribavi saglasnost autora. Pošto pesnik koji je napisao knjigu nije više među živima, škola mora da pribavi saglasnost njegovih zakonitih naslednika. Ako škola pronađe naslednike treba da se dogovori o visini naknade, ako i nakon svih tih peripetija, svih tih zavrzlama škola i nastavnik srpskog jezika i dalje ostanu pri stavu da njihovi učenici treba da analiziraju baš tu knjigu, ostaje im ta zakonska obaveza da plate autorsku naknadu. Sad vidite koje apsurde imamo, kao što je govorio malopre kolega Mladenović, na jednoj strani imamo pojavu da profesor univerziteta, pomenuti Stefan Lilić i Gašo Knežević nesmetano prepisuju kompletno doktorske disertacije i napreduju u karijeri, postaju nakon toga ministri, a sa druge strane jedna obična siromašna biblioteka, jedan obična škola ne mogu da kopiraju u tri primerka određene knjige koja im je potrebna za izvođenje nastave, jer će bože moj da ugroze autorska prava autora te knjige koji je sticajem okolnosti umro pre 20 godina.
Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Totić pošto ste vi u ime Vlade, odnosno u ime Zavoda za intelektualnu svojinu prisutni, u kontekstu dva predloga zakona da govorim na jedna egzaktan način da nama nije mesto u EU, odnosno, da ne treba da idemo ka EU. Zakon o patentima je urađen na 69 strana, na 364 strane dokaza o usaglašavanju, odnosno, pokazivanje nekome da mi slušamo. Kada je u pitanju Zakon o izmenama i dopunama zakona o autorskim i srodnim pravima, oni režim Borisa Tadića slepo sluša. Kada je u pitanju Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o autorskim i srodnim pravima taj predlog zakona je napisan na 40 strana, a obrazloženje za EU na 390 ili 400 strana. Znači, 40 puta više je potrebno, znači da smo mi 40 puta inteligentniji od tih u EU i da namnije mesto ka polasku njima. Sad mi je žao, što ne mogu najveći broj primedbi koji se odnosi i na jedan i na drugi zakon da stavim na teret ministra Žarka Obradovića. Zbog čega? Ne znači, da se on potpuno amnestira od odgovornosti za ovako loš i nekvalitetan zakon, zbog toga što su predlozi ova dva zakona, odnosno, radna verzija urađeni mnogo pre tzv. rekonstrukcije Vlade Republike Srbije. Sa druge strane, poražavajuća je činjenica gospođo Totić kao član Odbora za nauku i tehnološki razvoj, znam da u vašem Zavodu postoje i ljudski i stručni potencijali koji mogu ove zakone da urade na jednom vrhunskom nivou i da budu apsolutno upodobljeni građanima Srbije sa jedne strane, sa druge strane cilj ovih zakona, ovo nisu politički zakoni, jeste da čine jednu globalnu celinu sa ovim ili sličnim zakonima u drugim svetskim zemljama, neograničavajući se pri tome na jedan deo Evrope ili bilo kog drugog dela sveta. Ima smisla da ono što važi u Republici Srbiji, da tako važi u Australiji, u Kanadi, u Kini, u Rusiji u drugim zemljama i kad se jednom utvrdi da postoji neki patent ovde da on važi u celom svetu. Postavlja se pitanje, vi ste rekli, da je dobro da se ovde pokušava napraviti jedan visok stepen pravne zaštite za one koji se bave pronalascima, a zapravo patent je zaštita jednog pronalaska i to nije tačno, jeste na jedan rekao bih prikladan način napravljena ta zaštita. Kad bi pitali nekog ko se bavi pronalascima, da li on vidi neko poboljšanje u odnosu na prethodni zakon koji je iz 2004. godine, ne bi mogao da vam pronađe. Kako i na koji način mi stimulišemo predstavnike starih zanata ili predstavnike u industriji, jer to su pojedinci fizička lica, da se bave pronalazačkom aktivnošću njihove firme da bi platile porez na promet, moraju da dižu kredite i od ukupno uzetih kredita od strane privrednih društava ili preduzeća, 34% se koriste za uplatu PDV. Kako onda možemo stimulisati ljude da se bave pronalazačima, a vi ste ovde lepo prikazali u nekoliko tabela da nama broj prijavljenih, da se u želji zaštite pronalasci iz godine u godinu opada. Kako mi onda možemo da kažemo da je ovo sve u redu i da ovi zakoni nemaju nikakvih primedbi. Uglavnom je ministar govorio o dobrim stranama ovog zakona, to su podržali poslanici skupštinske većine a niko se nije ozbiljnije bavio nedostacima ovih zakona. Mi u SRS smo pokušali, nećemo sporiti ako ima nešto da valja, ali smo pokušali na jedan drugi način da napravimo pristup ovim zakonskim predlozima, pa ste rekli na samom početku zakona, ako više lica podnese prijavu da bi se zaštitio njihov pronalazak, smatraće se da su oni vlasnici idealnih delova, a to je najjednostavnije rešenje, to već postoji u drugim pozitivnim propisima, a konstatuje se na osnovu, odnosno utvrdiće se na osnovu prijave da je nešto postalo patent, odnosno da ima svojstva koja ga karakterišu, i može da bude zaštićeno patentom, onda su oni trebali da se dogovore pre toga da bi izbegli eventualne sudske postupke, koji se mogu pojavljivati kasnije. Ako se pažljivo iščita ovaj zakon i neko ko ne staje na stranu pronalazača, ni države, a ona je oličena u vašem zavodu, steći će se utisak da se ovaj zakon donosi po najviše zbog naplati taksi. Sada se kaže da će se posle svake treće godine, odnosno za treću godinu uplaćivati stečeno pravo i zaštićeno pravo, i svake godine nadalje, ako se ne plati taksa, to pravo prestaje i odmah će se, a to nije sporno, jer, taman posla ako vi mislite da SRS smatra da ne treba da se naplaćuju porezi i takse, onda je to vaša greška i zabluda. To mora da se čini. Navešću vam nekoliko primera, gde država ne izmiruje svoje obaveze prema građanima Srbije i nije sporno da se taksa plati, a vi kažete da će odmah narednog dana biti odbačena prijava, izgubiće pravo koje je zaštićeno, a ko nije uplatio taksu, je između ostalog kaže se, kada se proverava ide se u susret da se donese rešenje o nečemu, prvo se proverava da li je uplatio taksu, a ako nije uplatio taksu, neće to biti putem patenta, pa može da nastane obaveza između pronalazača i države ili vašeg zavoda i da on u narednom periodu bude obavezan i dužan da uplati. Ne samo da stičemo utisak da je zbog naplate taksi, ovaj zakon donet, verovatno nije tako, jer kada se pročita pažljivo, proizilazi to. Sudska zaštita iz patentnog prava je dobra, ali znajući kakvo nam je sudstvo, kojom brzinom rešava određene predmete u postupcima, mislim da ovo treba izbegavati, nego da je trebalo više normi u samom ovom zakonu koje će regulisati zaštitu prava i obezbeđenja pronalazača na jedan drugi način. Obaveza uplate takse, ovo je nemoguće ispraviti amandmanima, jer mi smo podneli određeni broj amandmana, ali je pristup zakona takav da se mladi pronalazači oslobode te takse, da se višestruki pronalazači takođe oslobode, jer bi to bio način stimulisanja od strane države, a nikada nam nije bilo potrebno da se uključi u pronalazačku sferu, nego što je to danas, iako stalno pričamo da moramo da podignemo industrijsku produktivnost, onda je ona moguća ako se uključi veliki broj pronalazača u tu aktivnost a da država na neki način pokuša stimulativno sve to da rešava. Zahtev priznanja prvenstva prilikom podnošenja prijave, tome ste posvetili preko 20 odredaba, kao da je to česta pojava. Siguran sam da možda vi u vašoj praksi niste imali do sada ni jedan ili samo par slučajeva. Zakonski predlozi treba da odgovaraju stvarnom životu, a ne nečemu što je fikcija. Rokovi koji se pominju u ovom zakonu, ne mogu da se osvrćem, možda 15 članova govori o nekim rokovima, su jako ne primereni, a pričate o visokom stepenu pravne zaštite pronalazača, ili kada se proceni da prijava ima značaj za zaštitu i odbranu zemlje, pa će vaš organ, proslediti organu ministarstvu odbrane, i on je dužan u roku od tri meseca da odgovori, a tu može mnogo kraći rok da bude, a drastično dobar primer za ovo o čemu govorim jeste prijava patenta se objavljuje što je pre moguće u "Službenom glasniku", i to što je pre moguće sa jedne strane, a sa druge strane, kaže, nakon isteka roka od 18 meseca, računajući od dana podnošenja prijave, objavljuje se što pre, a nakon isteka roka 18 meseci. Kraće, da kreće nije moglo da bude. Formalno ispitivanje prijave, to je dobro, ali i kod formalnog ispitivanje prijave, opet se kaže, ako nije uplaćena taksa, neće to biti razmatrano. Sredstva obezbeđenja, to je nešto što je dobro i što može da traži na koga pronalazač sumnja da zloupotrebljava i da koristi njegov pronalazak, i on mora da deponuje određena sredstva, ukoliko se pokaže da je njegova prijava, pa makar i po sudskoj zaštiti, ne osnovana, onda će on biti obeštećen za te troškove. Vi ste posvetili dobar deo u obrazloženju, javnoj raspravi koja je održavana povodom predloga zakona o autorskim pravima i tamo je bio najveći broj prisutnih advokata koji se bave autorskim pravom, industrijskom svojinom, pa i zastupnicima, veoma malo je bilo predstavnika pronalazača, jer su morali sve od sebe dati i učiniti, bio je jedan predstavnik iz Vojvodine, nije ni bitno ali je trebalo mnogo više predstavnika, pronalazača da vi vidite šta su njihovi problemi. Vaš zavod i država u celini i ova vlada bi trebalo da izađe u susret pronalazačima, čini mi se da je oko 40 proizvoda u Srbiji, sa zaštićenim geografskim poreklom, a mislim da bi mogli da imamo desetine puta, ako ne, i stotinu puta više od toga, a to bi možda u nadležnosti vašeg zavoda trebalo da bude, odlazeći u susret onim ljudima koji se bave, ali ne možemo kada imamo takvu vladu. Mislim da ste uradili tako kako ste uradili, nešto vam stručnosti ne dostaje, nego jednostavno, vaš okvir je bio zadat od ove vlade, koja uopšte ne razmišlja o građanima čiji je ona predstavnik i zbog kojih postoji i čiju bi politiku trebalo da kreira i da je vodi. Na kraju, ja bih voleo da je ministar prosvete i nauke ovde. Mi iz SRS želimo odgovor vezano za plagijatore, zbog ljudi koji se bave naukom, da kažemo da li je pokrenut postupak i do kojeg roka će to biti rešeno. Jedan od njih je čak bio, čini mi se, i koministar u Vladi prosvete, kada je današnji državni sekretar, gospodin Mitrović, takođe bio jedan od koministara prosvete 2000. godine. Želimo do kraja rasprave u načelu da nam ministar da odgovor na ovo pitanje. Hvala.
Mogu vam u ime ministra reći da sigurno nećete biti uskraćeni za informacije koje želite. Jer, kao što vidite, ministar je tu. Dajem reč narodnom poslaniku Srboljubu Živanoviću. Imate još 37 minuta.
Dame i gospodo poslanici, poštovani građani Srbije, ovi zakoni su bili na matičnom Odboru za nauku i tehnološki razvoj. Moram vam reći da je diskusija na Odboru bila dosta pozitivna i da smo dosta stvari elaborirali, trudeći se da na neki način razjasnimo određene nejasnoće koje smo zapazili čitajući i analizirajući ove zakone. Sigurno da se donošenjem ovih zakona želi postići određena pravna regulativa, ali sam i na Odboru pitao neke stvari. Nažalost, ta pravna regulativa jeste prisutna, ali se pitam da li i u zadnjih 30-ak, 40-ak godina, kada su privreda i industrija bile toliko jake, kada smo imali veliki broj tih stručnih ljudi, ljudi koji su želeli svojim određenim znanjem iz određene oblasti, nije morao da bude samo intelektualac da bi patentirao nešto ili izmislio određeni tehnološki sistem, i vrlo je bilo bitno što u bilo kojem društvenom sistemu ti ljudi nisu se mogli razumeti. Odnosno, nikada nije bilo dovoljno razumevanja da bi ti patenti mogli da se nađu i ustroje u određenoj implementaciji. Na Odboru za nauku sam čak i pominjao određene patente stručnih ljudi, još kada sam radio u privredi, kada smo pokušavali da ih implementiramo, da nađu svoju prođu u privredi. Međutim, oni nisu mogli da nađu svoju prođu u privredi, tada Jugoslavije, već, nažalost, našli su svoju primenu u drugim zemljama, koje su imale razumevanja odnosno tamo gde su razumeli i te empirijske ili projektovane obrasce sa kojima smo se susretali, da bismo na kraju mogli dođi do određenog cilja. Smatram da danas, a to sam rekao i na Odboru za nauku, na neki način sve pokušavamo da implementiramo jednom rečenicom – to želimo zbog EU. Mi prvo to treba da želimo zbog sebe, a posle toga treba da dođe da se svi ostali ustroje prema nama, ali ne a se mi ustrojavamo prema drugima. Svojom posetom institutima Londona video sam mnogo naših mladih ljudi koji tamo razrađuju određene projekte. Vi dobro znate kakav je taj proces, a naročito ministar Obradović, gde od samog projekta pa do proizvodnje je potrebno da prođe jedan veliki ciklus. Kada neko, kada taj koji je izmislio ili koji je predao određeni patent, on sada traži razumevanje onih stručnih ljudi koji treba da donesu ocenu o regulativi i sprovođenju tog svog patenta. Ali, nažalost, vrlo retko se ti patenti, da li zbog nerazumevanja onih koji su trebali krajnju ocenu da daju ili onih koji nisu hteli ili nisu razumeli čoveka koji je hteo da plasira svoj patent, ostvaruju. Na kraju, on izmučen svim stvarima u državi, ne mogavši naći svoj određeni cilj, on je to sprovodio dalje. Ne treba ništa da vam govorim kako i na koji način. Mi se dičimo mnogim našim ljudima, slavnim ljudima, Nikola Tesla, Mihajlo Pupin, itd. Ali, oni u svom vremenu tada nisu mogli u Srbiji doći do tog svog cilja, već su morali da traže druge, oni koji su imali novca ili oni koji su imali razumevanja, da bi mogli da sprovedu te svoje patente ili taj svoj projekat. Sada ovde imamo novca, a nadam se i htenja. Moram da vam kažem da možda nepisani patenti koji su danas prisutni u ovoj državi, a to su patenti kako doći do određenog kapitala u sistemu ekonomije. Evo vidite i sami kako su i na koji način bez tog pisanog, bez objavljivanja patenta, Aleksandar Vučić i Tomislav Nikolić uspeli da dođu do velikog kapitala ali ne prijavljujući taj svoj patent dolazili do ove sume, odnosno do svog kapitala. Dobro znate kako i na koji način oni uspostavljaju kontakte, navodno, sa privrednim komorama širom sveta i Japanom, pa kada su pitali gospodina Vučića zbog čega je tamo išao, kaže – išao sam tamo da bih uspostavio tu ekonomsku saradnju u prodaji malina.
Zamoliću vas da bude manje plastičnih prikaza, više konkretnih sadržaja.
Hteo sam samo plastičan primer, da vam prikažem, jer ne mogu ovde da prikažem taj patent drugi koji je nevidljiv, koji je ne moguć, ali ovaj ekonomski je vidljiv, može da se vidi. Zbog toga vam to i govorim. Zapitao bih se koji je gram izvezen u Japan tih malina naših seljaka koji su želeli da iskoriste taj patent dragog gospodina. Da ne govorim o ostalim drugim patentima, naročito gospodina Božidara Đelića koji je rekao – čujte, Srbija će da se obogati i iskoristiće tu svetsku ekonomsku krizu. Pitam se kako i na koji način smo mi do sada uspeli to da iskoristimo, tu svetsku ekonomsku krizu u korist naše ekonomije. Zato će u budućnosti izaći taj patent, ali mi čekamo taj patent tri – četiri godine i nikako da bude implementiran da bi mogli da ga iskoristimo. Vidite, postoje i određeni patenti na kojima se,nažalost, zasniva privreda Srbije odnosno ta vizuelna patentiranost gde bi određeni stručni ljudi mogli stalno da je patentiraju, naročito u vremenu izbora, kada je potrebno određenim patentima ili određenim modelima da se građani Srbije prevari pa da bi mogli da zaokruže određene političke partije za koje bi glasali da bi i dalje mogli da ih vode. Nažalost, vidite i sami, tu sam samo hteo da implementiram, odnosno da plastično prikažem kako i na koji načni je sve vreme do sada zloupotrebljavano, odnosno oni ljudi koji su od pameti, koji su od znanja, koji su virtuozi, koji žele da svoje znanje, ne da ga unovče, nego da nađe svoju primenu u društvu i da društvo u celini ima korist od tih svojih patenata. Vidite koliko je, nažalost, instituta u ovoj napaćenoj državi Srbiji uništeno, celokupna pamet. Stalno vičemo da ćemo zaustaviti odliv mozgova, da stavimo barijeru da mladi ljudi ne napuštaju Srbiju, da ne odu trbuhom za kruhom, ali vas pitam danas kao stručne ljude, kao ljude od autoriteta, ljude od znanja da li je moguće sve to zaustaviti i tu našu mladost i našu pamet ubaciti u sistem od koje bi imali koristi. Kriminalizovanom privatizacijom su uništeni instituti u velikim sistemima, u velikim fabrikama koji su bili potencijalna moć odakle je bio pionirski početak svih tih pronalazača koji su mogli davati određene rezultati u jednoj budućnosti. Treba da znate, kada od samog projekta pa do te nulte proizvodnje, do jednog savršenstva rada mora da prođe jedan dugačak posao. Drugo, to traži veliku finansijsku moć, finansiranje. Pitam vas da li danas ijedna privatna firma u državi Srbiji može da finansira ili hoće da finansira? Neće. Imaju mnogi koji mogu to da rade, kao što je Mišković i Beko, ali oni su finansirali u ovo dvoje, jer su videli u njima da mogu da dođu do jedne ekonomske moći, ali oni neće, idu na sigurno, da u ta dva čoveka, koja danas nude Srbiji prosperitet, oni Aleksandra Vučića i Tomislava Nikolića, sistemom otkrivanja "Vikiliksa", kako je otkrio kako i na koji način oni žele da pomognu Srbiji i srpskom narodu, oni žele da pomognu sebi i svom džepu i da što više sebe obogate a ne da bi pomogli srpskom narodu. Oni se nude kao spasioci srpskog naroda, ali verujem da će srpski narod shvatiti da su ova grupa prevaranata ljudi koji će ih prevariti i na čije floskule i razne priče ne smeju da nasednu na taj njihov projekat patenta. Dame i gospodo, što se tiče ovih autorskih prava, vi dobro znate da prvo, kao predsednik Odbora za nauku i tehnološki razvoj, bio sam iznenađen kada je pre dve godine bila rasprava što se tiče ovih autorskih prava, naročito fonograma i ostalog što se tiče, da kažem, izvođača narodne muzike i da dalje ne pričam. Više su se oni uključili u ovaj rad, nego što je bilo reči do autorskih prava, određenih intelektualnih časopisa, da ipak ta autorska izdanja budu zaštićena, odnosno i da kao što smo i doneli odluku na Odboru za nauku i tehnološki razvoj, određenim diskusijama i konstrutivnim diskusijama, što smo i došli do određenog rešenja da to mora biti zaštićeno. Smatram još jednom da svojim autoritetom gospodin ministar Žarko Obradović mora doprineti da danas mladost svojim znanjem dođe u jednu poziciju da pomogne danas ovoj razrušenoj Srbiji, jer bez pomoću tih intelektualnih mladih ljudi, verujte mi, mi nemamo izlaz. Bavićemo se ovde praznim pričama. Govorićemo o određenim tabu temama, gde nismo u stanju da ih rešimo ili ne smemo da ih rešimo, ali ti mladi ljudi su danas spremni da se uhvate u koštac, da rešavaju sve te probleme i da pomognu ovoj državi. Smatram da ćete vi to pomoći. Hvala.
Narodni poslanik Milorad Buha ima reč. Ostalo je još 25 minuta.
Gospodo, uvaženi građani Srbije, danas je 8. septembar i na vanrednom zasedanju razgovaramo u osnovi o dva vrlo bitna zakona, ali se postavlja pitanje i za SRS je osnovno pitanje – da li je ovo najvažnije, da na vanrednom zasedanju razgovaramo o ove dve oblasti, o patentima i autorskim pravima? Možemo ih svrstati u jednu oblast. Da li je to najvažnije u društvu ovog trenutka ili imamo daleko važnijih otvorenih pitanja, problema, krize u društvu i da razgovaramo o njima? Za SRS je ovo nebitna stvar, jer smo ovu materiju razradili. Imamo materijalne zakone koji su na snazi, koje primenjujemo. Imamo druge oblasti i druge probleme u društvu o kojima moramo razgovarati, koji moraju doći ovde u ovu skupštinu da o njima razgovaramo, jer su oni prioritetni, bitni, životni i oni moraju ponuditi rešenja za krizu u kojoj se ovo društvo nalazi. Šta bi trebalo da radi Vlada, a ne radi? Da priprema roformske zakone, da priprema zakone kojima ćemo rešiti negativne efekte krize koja je kao prošla. Jedni kažu – prošla je, drugi kažu da je ona daleko iza nas, neki kažu, pa i predsednik Republike kaže, tri puta je rekao - prošlo, pa nije prošlo itd. Poslednja njegova izjava je da smo mi u osnovi u krizi, nismo još izašli, moramo se aktivno boriti da nas ova druga kriza koja je pred nama ne iznenadi itd. Gde su tu zakonski okviri i predlozi zakona kojima rešavamo sve ono što je bio problem u onoj krizi? Gde je tu rešenje za dolazeću krizu? Nema ga. Da li ćemo ovim zakonom bilo šta od toga rešiti? Nećemo. Šta je suština? Suština je u tome da traćimo vreme, ovo je obično traćenje vremena u najznačajnijoj državnoj instituciji, umesto da Vlada radi ono što treba da radi. Čemu ovo vodi? Vodi u određenu spoznaju da je ova vlada odustala od sledećeg mandata. Ozbiljna vlada, vlada koja je svesna posledica stanja u ovom društvu razmišlja o tome da uđe u sledeći izborni ciklus, ali da uđe spremna, pripremljena, između ostalog i u normativnom smislu, u smislu adekvatnih zakona koje je usvojila u mandatu kada je vladala. To je dobra podloga za sledeći mandat. Kakvu ćemo situaciju imati? Imaćemo izbore iduće godine, imaćemo predizborne aktivnosti. Dok dođemo do konstituisanja nove Skupštine, dok se reizabere novi parlament itd, izgubićemo godinu dana, godinu dana ogromne agonije celokupnog sistema, samo zato što nemamo osmišljenu pravnu politiku. Da se vratimo na ova dva zakona. Prema Evropskoj agendi, za koju se vi kunete, slepo izvršavate itd, rok za donošenje ova dva zakona bio je prvi kvartal 2010. godine. Ko je odgovoran, zašto to nije usvojeno u prvom kvartalu? Da li imamo odgovor? Nemamo. Osamnaest meseci posle roka kada smo trebali da usvojimo nemamo rešenje. Sada ga dobijamo u formi u kojoj ste ovde predložili, ali izgubili smo 18 meseci vremena. Da li je kriva Vlada i vladajuća garnitura kada je izbrisala Ministarstvo nauke i tehnološkog razvoja? Jeste. Kleli ste se u Ministarstvo, u ministra i napravljena je velika stvar od strane tog ministarstva, da je doneta strategija, ali niko je posle toga ne otvara. Šta nam to onda znači? Doneli smo strategiju, niko je ne otvara. Predvidela je ogromne finansijske investicije u ovu oblast i onda ugasimo ministarstvo. Jeste, određeni kontinuitet će biti nastavljen u ovom ministarstvu, ali treba period prilagođavanja i na novo ministarstvo i na novu organizaciju, na novu sistematizaciju itd. Šta ćemo dobiti? Šta ćemo izgubiti? Prevashodno, dobiti nećemo ništa, a ogroman kontinuitet koji je neophodan u radu državnih organa, on je izgubljen. U suštini, s obzirom na vreme, ovde usaglašavamo ova dva zakonska projekta sa projektima i zakonskim rešenjima i određenim direktivama, određenim konvencijama, sporazumima, ugovorima, sve ono što je zakonodavno pravilo EU. Ali, u osnovi se postavlja pitanje, ono što gotovo nijedno ministarstvo, nijedan stručni radnik u ministarstvu ne sagleda i ne iznese u obrazloženje, koji su osnovni problemi u funkcionisanju državnog organa i šta treba tim zakonom da se stvarno napravi da bi se poboljšala situacija kroz zakonski okvir? Šta ćemo mi dobiti sa usaglašavanjem? Da li će to poboljšati rad državnih institucija, poboljšati praksu, otkloniti one probleme koje imamo u praksi ili ne? Bitno je samo usaglasiti. Kakve će to reperkusije dovesti u stvarnom životu, to nije ni bitno. To je greška ove vlasti. Ne možete slepo izvršavati. Srpska radikalna stranka vam to govori godinama, nemojte slepo izvršavati. Dva principa funkcionisanja jednog sistema, u ovom slučaju srpskog i evropskog, ne može biti kompatibilno u svim situacijama. Nemojte to slepo prepisivati da bi imali usaglašeno. Svako usaglašavanje ne donosi dobro. Sagledajte, vidite kako to funkcioniše u praksi, pa ga onda oživotvorite. Nemojte slepo izvršavati naloge. Ono što je vidljivo iz ova dva zakonska predloga to je da mi ovde nemamo razvojnu komponentu. Ministar u obrazloženju kaže da moramo podsticati stvaralačko pravo. To je suština zakona. Da li ga imamo, da li imamo tri rečenice koje govore o tom razvoju stvaralačkom, da omogućimo ljudima da se bave stvaralaštvom, pronalazaštvom, da krenu u inventivan rad i da dobijemo ono što treba da obradimo ovim zakonom? Možda ćemo to i zaštiti, ali šta vredi štititi ako ne stvaramo preduslove, podsticaje, prevashodno finansijske podsticaje da ljudi rade, da stvaraju i da u oblasti stvaralačkog prava imamo sve ono što je bitno, imamo ideju koju ćemo materijalizirati, ostvariti i na kraju zaštiti ono što treba da štitimo. Jedna komponenta vam nedostaje. Nedostaje razvojna komponenta sa predviđenim finansijskim injekcijama i određenim finansijskim pravcima iz kojih okvira ćemo ubaciti sredstva i na kraju to da kvalitetno zaštitimo. Odredbe o taksama, ukupno sam nabrojao deset taksi koje se plaćaju itd, i koje su štetne. Mi čoveka koji je inventivan, koji želi da pomogne ovom društvu, jer svaki pronalazak će doneti dobrobit ovom društvu. Da li u teritorijalnom smislu, samo Srbiji, ili šire, to nije bitno. Bitno je da mu omogućimo da svoje pronalaske može što brže, što jeftinije, što jednostavnije da patentira, da se zaštiti i da materijalizuje sve ono što je predviđeno tim patentima. Vi ovde – taksa jedna, taksa druga, taksa treća itd. Pre tri meseca smo promenili zakon i povećali smo administrativne takse. Došli smo do apsurdnih primera administrativnih taksi i tako će biti i ovde. Još kratko samo o novčanim kaznama. Novčane kazne su vam male, od 100.000 do dva miliona i to su male novčane kazne. Jednostavno, ljudima će se isplatiti krivotvorenje, krađe, oduzimanje određenih patenata itd, kao i široka upotreba i komercijalizacija svega onoga što bi trebalo da bude zaštićeno pravo svakog pojedinca. Toliko. Kolega Krasić čeka kao zapeta puška da krene u izgradnju ovog spomenika. Hvala.
Na raspolaganju ima 14 minuta i 10 sekundi. Izvolite, gospodine Krasiću.
Hvala, gospođo Đukić-Dejanović. Na početku, zbog javnosti moram da kažem da nikome nije bilo jasno šta je to vezivno tkivo između ova dva predloga zakona. Jedan tretira duhovno stvaralaštvo, a drugi tretira nešto što se zove struka, nauka, pronalazaštvo. Gle pravog čuda, ovih dana je počeo "Vikiliks" da objavljuje depeše iz ambasade SAD iz Beograda. U tim depešama mi nalazimo to vezivno tkivo. Zašto po hitnom postupku? Jednostavno, da se demonstrira opredeljenost ka EU od strane proevropskih i pro NATO stranaka koje su na vlasti u Republici Srbiji, a da građani Srbije zaborave da postoje Srbi na KiM, koje ovi čak neće ni da popišu. Čudi me što nećete da ih popišete, jer i u Štrpcu ima, i u Kosovskoj Mitrovici ima, u Leposaviću ima i postoje kafići u kojima se još uvek, hvala bogu, čuje srpska muzika. Imate ove lešinare koji bi vrlo rado naplatili paušal i tarifu. Ali, što reče "Vikiliks", vi imate tri zadatka. Prvi zadatak jeste da priznate nezavisno Kosovo. Kada vi to uradite, onda je to mnogo bolje. Da okrenete leđa Rusima i da kažete da Srbija treba da uđe u NATO pakt. Tu se vidi i autorsko i pronalazačko pravo. To je svojevrsni patent. On se zove – Peta kolona na delu. Očekivao sam da će povodom ovih zakona da nam dođe svevideći Božidar Đelić, zato što je i lično i materijalno, i duhovno i petokolonaški zainteresovan za ovu temu. Do pre nekoliko meseci ova oblast je bila u njegovom resoru. Sad su, posle ovih građevinskih radova od marta meseca, to dali ministarstvu na čijem je čelu gospodin Obradović. Ali, vidi se rukopis Božidara Đelića. Vidi se. Taj rukopis kaže – sve i svašta mora da se prihvati iz EU. To je hitni razlog zašto mora da se menja ovaj zakon. Jer, kako ste čuli, EU nema alternativu. EU kaže, po "Vikiliksu" - 2019. godine ćemo da razmislimo da li je Srbiji mesto u EU. Ovde još vidimo da je Angela Merkel 2009. godine udarila jednu veliku čvrgu i rekla je da neće očima da vidi kandidaturu Srbije. Onda su Amerikanci rekli da oni iz Beograda, a misli se na Cvetka i ove, olako poveruju u svoju retoriku. Znate, to je ona situacija kada neko patološki laže, on toliko laže da veruje u laži. Danas na političkoj sceni mi imamo ove bezalternativne protagoniste evropske i NATO politike po svaku cenu, pa može Srbija da bude svedena na 10%, to njih ne interesuje, da teraju neku svoju stvar i onda se promovišu ovakvi zakoni. Da li su ova dva zakona u prilog stvaralaca, pronalazača i autora, pa i izvođača, kada pričamo o srodnim pravima, autorskim pravima? Nisu. Zašto nisu? Kao evropske standarde, kroz zakone nama nameću ljudi koji imaju samo lične koristi. Kaže novinski tekst, to mogu da prenosim, ne vređam autora. Tekst počinje sa naslovom – muzička mafija hara Srbijom uz pomoć Vlade Srbije i njenog premijera, premali ram za njihovu kliku. Jugoslovenska autorska agencija, ne postojeći Stojan Tomić, pa prava izvođača, pa OFPS – organizacija proizvođača fonograma, pa se onda ređa čitav niz čisto privatnih institucija, pa na kraju SOKOJ. Onda, šta kaže autor -premijer, cegeruša, to je nešto kada je bio u Knjaževcu, pa naplata ćutarine. To je opet nešto o gospodinu Mirku. Onda imamo njegovog sina Aleksandara koji kaže – samo kažite nešto, videćemo se na sudu. Kako to reče pre dve godine kada su ga prozvali – pazite šta pišete. Svi u jednom sistemu. Sada bi to bilo jasno građanima Republike Srbije. Evo i jednog primera, gospodine Obradoviću. Svi koji imaju brojilo, moraju da plaćaju TV pretplatu. Ako imaju dva, tri brojila, mogu da se oslobode za neki od brojila, je li tako? Ko je to odlučio? Vlada. Ko je to branio ovo u Skupštini, u onoj zgradi? Žarko Korać. Kada je taj zakon počeo da primenjuje? Posle dve godine. Isto su kalkulisali da li će da prođe na izborima, da li neće da prođe. Šta se u međuvremenu desilo? Dobili smo kablovske televizije. Opet Soroš, znate i sami. Znači, plaćaš za brojilo i plaćaš dva puta skuplje kao korisnik kablovske televizije. Ako kojim slučajem imaš kafić sa dva stola, onda moraš da plaćaš i SOKOJ i fonogramu. Ako ne ide po tarifi, onda će po paušalu. Ova Vlada hoće da zabrani da se u Srbiji slušaju srpske pesme, da se sluša vremenska prognoza, da se slušaju vesti, da se dobijaju elementarne informacije. Jer, ako bi onaj koji ima ugostiteljski objekat ili poslovni prostor, sasvim je svejedno, hteo da izbegne plaćanje, a ne zna kome se plaća po osnovu autorskih prava, izvođačkih prava itd, jer veliki je spektar srodnih prava, toliko veliki da svako može da se ugradi, samo da napravi agenciju i dobije dozvolu. Ako taj čovek želi da izbegne to da plaća, jer neki dobijaju po 40.000, 50.000 itd, ne može da plaća jer nema promet, skupa mu firmarina koju ste vi u lokalu navukli ljudima. Onda treba da ugasi sve moguće zvukove koji se čuju u kafiću, pa čak da vodi računa ako mu frižider nije ispravan, pa počne da zuji jer i to proizvodi neki zvuk. Može da dođe neki špijun iz ove dve agencije i da donese vizit kartu. Oni iz SOKOJ-a nose nešto staro 20 godina, jedva pročitaš da je ovlašćen i dobićeš tužbu u minimalnom paušalnom iznosu, koja je smrt za nekog. Imate tekst u Valjevu, u kafićima se ne sluša muzika. Jer, da bi oslobodio od tog paušala, ti moraš poprilično da dokažeš da nemaš radio, da nemaš zvučnik, da nemaš ništa. Da li to rade ljudi iz hira? Ne. Ne mogu da plaćaju. Božidaru Đeliću je stalo da se ne čuje srpska muzika u Srbiji, da se ne čitaju knjige srpskih autora. Zašto? Pa imali smo ministri dokazanog plagijatora, Gašu Kneževića. Eno, na fakultetu još vode neki postupak protiv njega. Pa kako mogu to da budu perjanice i intelektualne i političke koje treba da sprovedu neke političke reforme? (Predsednik: Gospodine Krasiću, šta mislite da opsednutost ministrima zamenite sadržajem teksta zakona?) Na kraju sam ostavio spomenik Slobodanu Miloševiću, gospođo. Razumem vas, i ja vodim akciju da se podigne Slobodanu Miloševiću spomenik, znate. Mislim da je baš sad vreme, a ne kao vi što kažete - nije još vreme. Evo, i Mrki me podržava. Pozvaću ja građane. Neka bude i on simbol borbe. Svi ovi naši u Hagu treba da dobiju jedan spomenik ovde, svako od njih. Zašto? Zato što nisu peta kolona. (Predsednik: Zamolila bih vas da se vratite na tačku dnevnog reda.) Vi ste me naterali da pričam o spomeniku, i to je umetničko delo, da znate. Skulptura, to je umetničko delo i ono je obuhvaćeno predlogom zakona. I ono se štiti, gospođo Đukić-Dejanović. (Predsednik: Provocirate me da primenim Poslovnik.) Znate, to su dela koja se štite. Vi ne možete da sprečite stvaralaštvo u Srbiji. Ali, ono što morate da uradite, to je da se pokrenu krivični postupci protiv plagijatora. Vi se sećate 1999. i 2000. godine onog čuvenog Stevana Lilića? Prepisao knjigu pokojnog Laze Kostića i doktorirao. Veštaci u sudu dokazali da je plagijat. Branila ga Biljana Kovačević-Vučo, pa je odustala od tužbe kojom je tužila Vojislava Šešelja, računajući da će tako da se spreči bruka. Prošli izbori 24. septembra, ona se setila, sad su njene sudije došle, pa možda bi mogla da uspe u poslu. To su ljudi koji školuju našu decu. Kako oni mogu da školuju našu decu? Ima jedna odredba o nedopuštenosti korišćenja tuđeg autorskog dela. Mnogima treba da se zabrani da se pozivaju na autorska dela znamenitih umetnika i naučnika srpskog porekla. Znate kakva je bruka kada proevropske stranke tokom promocije ili na nekim manifestacijama, gde idu da se slikaju, koriste srpsku narodnu muziku ili ubacuju narodni folklor da bi prevarili samo građane još po koji put. Da li ja to mogu da tvrdim? Pa ja možda i mogu i može da mi bude zabranjeno, ali vaše gazde iz Vašingtona pišu ko ste, šta ste, ko koga cinkari, ko je na platnom spisku ambasade, ko ide da priča, ko se muči, ko želi da se pozicionira, ko je prihvatio da bude ministar odbrane, a želja mu je da bude gradonačelnik. Ima i podataka da ti ambasadori uništavaju brakove državnih funkcionera u Republici Srbiji. Ali, šta da radimo, ušli ste pod zakup. Moraćemo da vas menjamo u koaliciji sa narodom vrlo brzo. Čim pre, to bolje, jer ako se to na vreme uradi posledice mogu da budu mnogo blaže. Ako se radi sa zakašnjenjem, mogu da budu teže i onda treba duže vremena da se rilja, da se kopa, da se završava taj posao. Po ovom konceptu, kada su u pitanju autorska prava, vi ste navodno dali veliko pravo autoru, naslednicima i, kada su u pitanju srodna prava, izvođačima itd, da štite svoje stvaralaštvo, svoje dostignuće, prirodnu obdarenost, zašto ne reći, ne može svako da bude uspešan autor, ali ste istovremeno rekli – ako hoćeš tu zaštitu, moraš da se obratiš privatnim agencijama. Onda kada se obratiš privatnim agencijama, te privatne agencije te najviše kao autora pokradu. Pa se kaže – kompakt disk, DVD štampan u toliko i toliko primeraka, a kada dohvate oni tamo, Dobanovci, Šimanovci, znate i sami, oni su uzrok te piraterije. Drugo nešto, da li danas u svetu ove tehnologije interneta može da se pruži zaštita koja je propisana ovim zakonom ili međunarodnim standardima? Ne mislim da evropske standarde, daleko su oni ispod međunarodnih standarda. U ovoj zemlji ljudi smatraju da samo Evropa ima neke standarde. Loši su standardi EU. Oni koji su pod okriljem Svetske organizacije, e to jesu standardi. Kako te ljude zaštititi? Ne moguće. Onda imamo autore i izvođače. Neki žele da budu dostupni javnosti, da budu popularni, jer sastavni deo autorskog prava jeste i objavljivanje, ma koliko se neko trudio da napravi delo i da to delo nikada ne vidi svetlost dana. Ali, u mnogim oblastima stvaralaštva stvaralaštvo je prazno ukoliko javnost ne čuje i nema odjeka javnosti. Imamo izuzetno pametne stvaraoce, kompozitore i izvođače itd, koji ljubomorno štite to svoje pravo. Na koji način? Tako što se pojavljuju u javnosti i u mogućnosti su da napune i hale i sale itd. Ko nam se pojavljuje na televizijskim programima, gde se reklamiraju ove agencije kako treba zaštiti prava autora? Autori treće kategorije.
Vreme! Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre nego što zaključim zajednički načelni pretres, pitam da li neko ko nije iskoristio pravo iz člana 96. Poslovnika želi reč? (Ne.) Gospodine ministre, da li vi želi reč? (Da.) Reč ima profesor dr. Žarko Obradović.
Pre svega bih se zahvalio svim poslaničkim grupama i predstavnicima tih grupa koje su govorile o ovom zakonu, bez obzira na stav tih poslaničkih grupa prema sadržaju, da li će glasati ili neće glasati, prihvatiti ga ili ne, zato što je svako izlaganje imalo svoj smisao i dobro je da građani Republike Srbije čuju, da bi i oni imali uvid u sadržaj ovog zakona i u pojedina rešenja, pa i interpretacijskih rešenja koja svakako, naravno, potpuno autonomno obrazlaže. Meni se čini potrebnim da kažem nekoliko reči u odnosu na pitanja koja su se čula možda na jedan drugojačiji način u odnosu na ono što su ljudi koji su predstavljali poslaničke grupe danas to saopštili javnosti. Naime, nesporno je da Republika Srbija ima svoj interes da donese ova dva zakona, Zakon o patentima i izmene i dopune Zakona o autorskom i drugim srodnim pravima i da je to primaran interes, kao što je činjenica da bez rešenja, koja su deo rešenja zemalja sa kojima mi sarađujemo ili želimo da sarađujemo, mi ne možemo biti ravnopravni partneri u toj saradnji, jer saradnja podrazumeva, naravno, poštovanje i odgovarajućeg pravila igre. Uobličen je kroz pravnu regulativu i ukoliko želimo da sarađujemo ili da proširimo dejstvo naše inovativnosti, znanja i na druge prostore, mi moramo da prihvatimo i ono što je deo zakonodavstva drugih zemalja. Nismo slučajno rekli da su neka rešenja iz Zakona o patentima pre svega proizvod prakse i našeg uviđanja da jednostavno nisu usaglašena, odnosno da su se u praksi pokazala nedovoljno dobra i da smo želeli, naravno, da zakon usaglasimo i sa direktivama EU koje su u međuvremenu donete. Zašto i to ne reći? I to je jedan od razloga, kao što je, naravno, i jedan od razloga naša želja da budemo članica Svetske trgovinske organizacije i potreba da se i rešenja usaglase sa onim što je deo njihovih normi. Ono što je pojedinačno možda potrebno reći, bilo je reči o članu 17. Zakona o autorskim pravima. Moram reći da je zaštita integriteta dela, odnosno zaštita prava utora da se suprostavi neovlašćenoj izmeni njihovog dela jedna od osnovnih moralnih prava autora. Ovo pravo je dato još u Benskoj konvenciji i na identičan način je propisano u svim zemljama koje primenjuju ovu konvenciju. Znači, i naše rešenje sadržanu u članu 17. je rešenje koje je sadržano u zakonima drugih zemalja. Videli ste, pošto je bilo primedbi oko tumačenja tog zakona, zašto nije menjan, jer je upravo namera da se zaštite autorska prava i da se spreči zloupotreba tog prava regulisana upravo kroz druge izmene i dopune ovog zakona, u delu koji se odnosi na ograničenje autorskih prava. Rešenja koja su sadržana u predloženom zakonu su se odnosila pre svega na ograničenja autorskih prava radi javnog interesa. Detaljnije propisivanje ovih ograničenja, na način na koji se to radi u drugim zemljama, pre svega i u zemljama EU, zašto da ne, doprineće ostvarivanju autorskih prava i u Srbiji. Pretpostavka da će biti manje sporova i da će sudijama biti lakše da odluče da li se u određenoj situaciji radi o povredi autorskog prava ili ne. Bilo je primedbi i vezano za ulaganje države u odnos prema nauci. Mislim da tako ne stoji. Činjenica je, uprkos ekonomskoj krizi, da se povećalo izdvajanje države prema nauci, da je formiran inovacioni fond i ulaganja su povećana sa 0,3 na 1%. Naravno mi sad možemo, u odnosu na različite periode da kažem višestranačke Srbije, različite podatke, pa čak objasniti da je 90-ih godina uprkos ekonomskoj situaciji bilo izdvajanje 1%, ali je činjenica da Vlada i ovim otežanim ekonomskim uslovima čini sve da se poveća izdvajanje za nauku kao važan resurs. Bili je pitanja koja nisu objektivno vezano za temu dnevnog reda - zašto je nauka i tehnološki razvoj pripojeno ovom ministarstvu, ali su, zanimljivo, uzimane zemlje koje su u jednom kontekstu trebale da potvrde stav izlagača, a u drugom su bili protiv toga, jer stalno moram to da pominjem, Vlada je izvršila rekonstrukciju, formirana su nova ministarstva, šest ministarstava je dobilo nove resore, prosveta, nauka i tehnologija su postali jedan deo i jedinstveno ministarstvo. Uzeću samo dve zemlje koje se fantastično razlikuju po mnogim aspektima, a imaju isto rešenje: Ruska federacija i Republika Hrvatska. Ruska federacija ima Ministarstvo za obrazovanje i nauku sa 150 miliona ljudi i resurse koje ima, koji su poznati, a Republika Hrvatska opet ima Ministarstvo sporta, prosvete i "športa", kako oni kažu, sa oko četiri miliona i nešto ljudi i niko ne smatra da ta rešenja nisu dobra za zemlju. Znači, svuda u svetu postoje različita rešenja vezano za način organizacije poslova državne uprave unutar pojedinih sektora. Otprilike, većina zemalja u svetu, bar oko 60% ima ministarstva koja su zajednička, mada, doduše, ima ministarstava gde se, da kažem nauka i visoko obrazovanje objedinjuju u okviru jednog ministarstva. Naveli smo brojneprimere tehničkih rešenja koja smo preuzeli gledajući zakonodavstva drugih zemalja, pa u tom kontekstu su i rešenja koja su preuzeta u ovom zakonu, pa ako se pominju neke druge zemlje, Danska itd, nije reč o političkom tretmanu ovih pitanja nego o tehničkim rešenjima. Tu nema politike, ima samo primera dobre prakse. Oko pravilnika – dok se pravilnici ne donesu, primenjivaće se zakon koji je vrlo detaljan. Činjenica je da ćemo mi pokušati da vrlo brzo, iako je dat rok od šest meseci, donesemo ove zakone. Bilo je još jedno pitanje kolege Spasojevića vezano za Kraljevo. Kolega je vrlo korektno izneo to pitanje, ali moram reći, obzirom da ova sednica Narodne skupštine ide direktno u etar, pa ako su građani čuli pitanje vezano za Kraljevo, red je i da čuju odgovor, mi smo u Ministarstvu prosvete i nauke od 3. novembra 2010. godine na različite načine pokušali da rešimo situaciju u Kraljevu, da se škole dovedu u stanje da budu bezbedne za đake. Imali smo dve donatorske konferencije, jednu u Beogradu, drugu u Kraljevu, na kojima je uzelo učešće preko 20 firmi u Beogradu, nažalost, u Kraljevu je bilo firmi, ali nije bilo tada dobre volje da se volonterski preuzme deo posla vezano za uređenje prostora škola. Imali smo jednu paradoksalnu situaciju, to sam već objasnio jedanput i to ću učiniti danas, da smo morali tri tendera za tri škole da ponovimo zato što se niko od izvođača nije javio da unutar propisane sume novca izvrši radove na objektima koji su deo osnovnog i srednjeg obrazovanja. Sredstva kojima smo raspolagali su objektivno mala. Imali smo veliku podršku i pomoć "Pošte Srbije" i "Poštanske štedionice". Ukupna vrednost tih radova je oko 130 miliona dinara. Od toga je resorno ministarstvo izdvojilo oko 70 miliona a ostatak smo dobili od ostalih. Da ipak činimo značajne pomake u toj oblasti možda najbolje govore dva izveštaja koja imam kod sebe. Jedni podaci su važili do 1. septembra, jer smo tada bili planirali da broj dece koja pohađaju nastavu van svojih objekata bude 3.380. Inače, na području Kraljeva ima 9.029 učenika osnovnih škola i 5.594 učenika srednjih škola. Već od ponedeljka situacija će biti potpuno drugačija, svega će biti 907 đaka koji pohađaju nastavu van matičnih škola, iz prostog razloga što nismo, zbog nedostatka materijalnih sredstava, uspeli da sve škole dovedemo u ono stanje koje omogućuje nastavu. Tu moram biti jasan, da ne bude zablude, mi smo radili na rešavanju pitanja stanja škola na način da budu statički sigurne i seizmički bezbedne, a ne da uredimo sve ono što je potrebno nakon zemljotresa uraditi, to ćemo uraditi u mesecima koji dolaze. U ponedeljak će biti otvaranje rekonstruisane zgrade gimnazije i ekonomske škole. To je najveći objekat, 1637 učenika pohađa, da kažem prostore ove dve škole. To će nam u značajnoj meri pomoći da rešimo pitanje skraćenja časova u nekim školama, tako da očekujemo da ćemo do početka oktobra završiti skoro sve. Zašto skoro sve? Zato što ima objekata gde još uvek nismo rešili pitanja projekta, to je preuzela lokalna samouprava, ali smo i mi deo toga. Ne želim da se shvati da prebacujemo bilo kakav deo odgovornosti na lokalnu samoupravu, obzirom da znam šta oni sve čine da bi se popravilo stanje škola. Naravno da ću, kao ministar, i za ovu školsku godinu preporučiti fakultetima da studente iz Kraljeva oslobode troškova, ali obzirom da je to deo autonomije univerziteta – utvrđivanje visine nadoknade, mi smo rekli da se ne povećavaju školarine, fakulteti su to ispoštovali, a da li će biti u mogućnosti i ovo, znam da kod svih univerziteta u Srbiji, bilo da je reč o Novom Sadu, Kragujevcu, Nišu, Beogradu, Kosovskoj Mitrovici, uvek postoji dobra volja da se izađe u susret studentima iz Kraljeva. Očekujem da će tako biti i ove godine. Oko odliva mozgova, što je pitanje koje je postavio kolega Živanović, i sami znate da je to problem koji postoji na ovim prostorima možda od 70-ih godina prošlog veka, da ljudi odlaze i da država, dokle god ne ponudi načine da se ljudi zaposle, da će uvek toga biti. Mi se trudimo da povećamo broj visoko obrazovanih ljudi i kvalitet obrazovanja i ne činim to slučajno. Uvek je bolje izdvajati za obrazovanje nego se baviti posledicama aktuelnog stanja. Ima jedan loš podatak za nas. Danas je Međunarodni dan pismenosti, a mi imamo veliki broj ljudi koji su nedovoljno obrazovani ili nepismeni. Tu pokušavamo, kroz različite akcije, da promenimo stanje. I sami znate da se u obrazovanju i nauci stvari ne mogu rešiti preko noći. Sad donesete neku meru, neki zakon, a efekti toga mogu da se vide tek posle nekoliko godina. Poštovane kolege narodni poslanici, bićemo u situaciji da sutra u ovo vreme, nadam se, započnemo raspravu o amandmanima na ova dva zakona, poštujući odredbe Poslovnika o radu Narodne skupštine, pa ćemo ja i ostale kolege biti u situaciji da odgovorimo i na konkretna pitanja koja su sadržana u amandmanima. Jedan deo amandmana smo prihvatili i o tome ćemo vas sutra obavestiti, drugi deo nismo i o tome ćemo vas obavestiti zašto nismo. Jednostavno, naša želja, to smo rekli više puta ranije, a i sada pominjem, jeste da zakon bude što kvalitetniji, da rešenja budu što bolja i, naravno, da budu u interesu razvoja nauke, naučnog stvaralaštva i budućeg razvoja Republike Srbije.
Poštovani narodni poslanici, dozvolite da se, u vaše i u svoje ime, zahvalim ministru prosvete i nauke prof. dr Žarku Obradoviću, koji, kao i uvek, zaista sa nama razgovara o zakonima i približava materiju građanima, odnosno zajednički to činimo. Naravno, zahvaljujem i svima vama koji ste danas imali aktivno učešće u raspravi. Zaključujem zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o patentima i Predlogu zakona o izmenama i dopuna Zakona o autorskim i srodnim pravima. Sutra u 12,00 časova, pošto će sednica Odbora biti do tog vremena, nastavićemo sa radom o Predlogu zakona o železnici i ova dva zakona o kojima smo danas razgovarali. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom Jedanaeste sednice vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, ima nas 94. a da bismo utvrdili broj prisutnih poslanika u sali, molim da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Molim samo da proverite svoje kartice. Nas ima sigurno i značajno više od 84. u sali, ali molim da proverimo kartice. Zahvaljujem. Elektronskim sistemom smo ustanovili da nas u ovom momentu ima 85 registrovanih što znači da postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Miloš Radulović i Mladen Grujić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam da sam pozvala da današnjoj sednici pored predstavnika predlagača Milutina Mrkonjića, ministra za infrastrukturu i energetiku, prisustvuju profesor doktor Slavoljub Vukićević, državni sekretar u Ministarstvu za infrastrukturu i energetiku i Dejan Lasica, pomoćnik ministra za infrastrukturu i energetiku. Nastavljamo sa radom i prelazimo na pretres u pojedinostima 1. tačke dnevnog reda: PREDLOGA ZAKONA O ŽELEZNICI Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Laslo Varga, Balint Pastor, Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga, Radovan Radovanović, Mirko Munjić, Nikola Savić, Dragan Stevanović, Sreto Perić, Radica Jocić, Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Aleksandra Ilić, Srđan Spasojević, Milorad Buha, Meho Omerović, Munir Poturak, Vitomir Mihajlović, Bajram Šehović, Goran Mihajlović, Marko Milenković, Srboljub Živanović, Zoran Šami, Radojko Obradović, Vjerica Radeta, Aleksandar Martinović, Zoran Krasić, Dobrislav Prelić, Tomislav Ljubenović, Radiša Ilić, Božidar Delić, Momčilo Duvnjak, Milan M. Nikolić, Momir Marković, Petar Jojić, Vitomir Plužarević, Milorad Krstin, Dušan Marić, Miroslav Petković, Vladan Jeremić i Milovan Radovanović, kao i Odbor za saobraćaj i veze. Primili ste Izveštaj Odbora za saobraćaj i veze i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga i Balint Pastor. Vlada i Odbor za saobraćaj i veza nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović.. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Da li neko želi reč? Izvolite gospodine Saviću. Ocenjujem da vi pratite ono što govorim. Izvolite.