Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram treći radni dan ove sednice i pošto je u toku sednica Odbora za odbranu i bezbednost, koja razmatra amandmane i zakone koji su na dnevnom redu, početak sednice pomeramo za 11 časova, jer je i ministar na Odboru, a vrlo je važno zbog ove rasprave da i ministar bude u sali. Počećemo u 11.00 časova i tada ćemo utvrditi kvorum. [[Posle pauze – 11.05]] Nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 140 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da smo dobili informaciju da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Meho Omerović i Munir Poturak. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O OSNOVAMA UREĐENjA SLUŽBI BEZBEDNOSTI REPUBLIKE SRBIJE (nastavak u načelu) Primili ste ostavku Ivana Živadinovića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine povodom razmatranja ove ostavke koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2) Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stav 2. i stav 3. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2) i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koje je izabran narodnom poslaniku Ivanu Živadinoviću izabranom sa izborne liste G17 plus - Mlađan Dinkić, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Nastavljamo rad po dnevnom redu. Reč ima narodni poslanik Milica Vojić-Marković, DSS-NS, a nakon nje reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovane dame i gospodo narodni poslanici, međunarodni položaj Republike Srbije je pod snažnim uticajem opštih kretanja u regionu i, naravno, pod snažnim uticajem evropske i svetske politike. Sve države u našem regionu zapravo imaju istu težnju ka usvajanju istih vrednosti i standarda, nekih civilizacijskih vrednosti, i istovremeno imaju istu težnju ka integracijama, tako da sa te strane postoji vrlo mala mogućnost direktne pretnje ili agresije na Srbiju. Naravno, ovde izuzimam pitanje Kosova i Metohije. Opredeljenje za racionalnu spoljnu politiku i članstvo u međunarodnim bezbednosnim strukturama, a ovde pre svega mislim na program Partnerstvo za mir, takođe povećava bezbednost u Srbiji. Shodno takvoj orijentaciji zemlje, izgrađuje se i nova bezbednosna politika, na osnovu koje Srbija postaje vrlo aktivan činilac bezbednosne situacije u svetu, postaje deo savremene Evrope i postaje ravnopravan i pouzdan partner u međunarodnim odnosima. Ali, nije sve tako ružičasto; bez obzira na pozitivne tendencije u jačanju bezbednosti Srbije, još uvek smo suočeni sa mogućim izazovima, pretnjama bezbednosti. Naravno da ovde treba skrenuti pažnju na pitanje Kosova i Metohije, gde već godinama postoji žarište koje odavno više nije samo žarište i gde odavno postoji nasilje nad Srbima i nealbanskim stanovništvom. To je najozbiljnija pretnja ne samo bezbednosti Srbije, nego i bezbednosti celog našeg regiona i jugoistočne Evrope. Naravno da postoje i nevojni izazovi i pretnje bezbednosti, kao što su terorizam, nacionalistički ekstremizam, verski ekstremizam, kao što su velike nesreće, prirodne katastrofe, ili korupcija i organizovani kriminal i mnoge druge stvari, ali to nije samo u Srbiji, to je situacija u celom svetu i vi to najbolje znate. Danas u Srbiji u tzv. obaveštajnoj zajednici postoji pet službi. Nisu sve podjednako ni organizovane ni podjednako velike, ne vrše sve ni istu ulogu. Naravno, najveća i najorganizovanija je BIA, koja je i najvažnija što se tiče države. Vojska takođe ima bezbednosno-informativne agencije. Vojska ima dve agencije: Vojnobezbednosnu agenciju, koja se bavi kontraobaveštajnim radom i Vojnoobaveštajnu agenciju, koja se bavi prikupljanjem podataka o armijama drugih zemalja. Pod okriljem Ministarstva inostranih poslova postoje dve manje poznate službe i to su Služba za istraživanje i dokumentaciju, koja je vrlo mala i sa ograničenim delokrugom rada, i Služba bezbednosti Ministarstva inostranih poslova, koja je još manja i njen delokrug poslova je samo zaštita ambasada i diplomatskog kadra. Međutim, na osnovu svega ovoga što sam rekla činjenica je, a i ljudi koji se aktivno bave ovom materijom to tvrde, da zaista ne postoji nijedno zajedničko telo koje bi koordiniralo rad svih ovih različitih bezbednosnih agencija i službi i koje bi rešavalo neizbežne sporove koji se tiču nadležnosti. Moram da podsetim na jedan slučaj koji je možda najpoznatiji u javnosti, mada je jako mnogo afera postojalo na ovu temu, a to je afera koja se dogodila prilikom potpisivanja Kumanovskog sporazuma 1999. godine kada je jedna od bezbednosnih agencija ukrala od druge poverljivu dokumentaciju i materijal, naravno, radi se o našim. Kada je u pitanju zakonska regulativa, ovde postoji jako mnogo razlika, jer je rad vojnih službi regulisan bivšim Zakonom o Vojsci, a mi smo prekjuče imali priliku da vidimo predlog novog zakona, dok je rad BIA regulisan zakonom iz 2002. godine koji je poznat kao Zakon o bezbednosnoj agenciji. Od samog početka, dakle od 2002. godine, ovaj zakon je pokazivao niz manjkavosti i bio je jako veliki problem raditi na osnovu njega. Danas je pred nama ovaj zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije i već je dovoljno to što je pred nama, jer je do sada ova materija bila uređena jednom uredbom a to je dosta nepopularan način u jednoj ozbiljnoj državi, tako da je Predlog zakona koji je pred nama jako dobar i sa te strane što se ukida ova uredba. Šta se reguliše ovim zakonom? Ovim zakonom se uređuju osnove bezbednosno-obaveštajnog sistema u Srbiji, usmeravanje i usklađivanje rada službi bezbednosti u Srbiji i nadzor nad njihovim radom. Ustavni osnov za donošenje ovog zakona nalazi se u Ustavu Republike Srbije u članu 97. u tačkama 4. i 16, kojima je utvrđeno da Republika Srbija na svojoj teritoriji i za svoje građane obezbeđuje i uređuje bezbednost. Zakon tretira bezbednosno-obaveštajni sistem kao skup državnih organa koji obavljaju niz poslova u cilju očuvanja i unapređenja bezbednosti. Zakon osigurava efikasnost u obavljanju poslova bezbednosti, uz poštovanje principa vladavine prava i prava na slobodu pojedinca. On osigurava neutralnost službi bezbednosti u smislu političke, interesne i ideološke neutralnosti i, što se meni čini najvažnijim i što je uvek pod lupom javnosti, uređuje demokratsku i civilnu kontrolu rada službi bezbednosti. Jedno od boljih rešenja koje je ponudio zakon je i formiranje saveta za nacionalnu bezbednost. Savet je telo koje je trebalo osnovati mnogo ranije, s obzirom na to da se dešava da u zemljama u tranziciji, a jedna smo od tih, postoji mogućnost (vrlo često ne samo mogućnost, nego i realnost) da se službe bezbednosti jednostavno utrkuju koja će imati bolje i kvalitetnije informacije i više rade na tome da dokažu da je ona druga struktura gora i lošija, nego što rade u interesu države. Savet se stara o nacionalnoj bezbednosti, usmerava i usklađuje rad službi bezbednosti, stara se o primeni propisa i standarda za zaštitu podataka o ličnosti i drugih propisa kojima se štite ljudska prava. Savet razmatra pitanja odbrane, unutrašnjih poslova, rada službi bezbednosti, unutrašnje i spoljašnje saradnje tih službi, kao i pitanja iz delokruga lokalne samouprave koja se tiču nacionalne bezbednosti. Šta sve ovo zapravo znači? Sa ovakvim nadležnostima, zapravo, savet integriše i koordinira sistem bezbednosti. Kada na jednom mestu imate više službi bezbednosti i kada ih stavite na jedno mesto, onda možete da vidite kakvim kapacitetom bezbednosti država raspolaže, kakvim informacijama, i koliko verodostojnim, država raspolaže i možete da koordinirate rad ovih službi. Zakon takođe propisuje da su svi državni organi obavezni da sarađuju sa ovim savetom. Još jedna od dobrih strana Predloga ovog zakona jeste i osnivanje biroa za koordinaciju, koji je zapravo krajnje operativno telo. Uvek u zakonima postoji taj problem da postoji mnogo savetodavnih tela, a malo tela koja se bave operativnim poslovima na terenu. Ovaj zakon predviđa formiranje biroa za koordinaciju. Sada bih se osvrnula na jedan deo zakona koji je najviše pod lupom javnosti, a koji se tiče nadzora nad ovim službama, zapravo, civilne kontrole, kako to volimo da kažemo. To je jedan vrlo osetljiv deo, jedna vrlo osetljiva materija, jer je deo javnosti još uvek u strahu kada su u pitanju službe bezbednosti. Ne bih komentarisala da li je taj strah realan ili ne i iz kojih vremena potiče i kako se razvijao, ali je evidentno da on postoji i da mnogi ljudi i na pomen službi bezbednosti imaju odnos kao da je pred njima neka struktura države koja ugrožava njihova ljudska prava i slobode. Koje vrste procedure i nadzora predviđa ovaj zakon? Pre svega, skupštinski nadzor. Predviđeno je da se on obavlja preko odbora nadležnog za ova pitanja, u ovom trenutku Odbora za bezbednost. Taksativno ću pobrojati šta Odbor nadzire: ustavnost i zakonitost rada službi; usklađenost rada službi sa nacionalnom strategijom bezbednosti, sa strategijom odbrane i bezbednosnom politikom Srbije; zatim, nadzire poštovanje političke, ideološke i interesne neutralnosti u radu službi bezbednosti; zakonitost primene posebnih postupaka i mera za tajno prikupljanje podataka; zakonitost trošenja budžeta ovih službi; razmatra i usvaja izveštaje o radu; razmatra predloge zakona, opštih akata i drugih propisa iz nadležnosti službi bezbednosti; razmatra predloge, peticije i predstavke građana koje su upućene Narodnoj skupštini u vezi sa oblašću bezbednosti, predlaže mere za njihovo rešenje i izveštava Skupštinu o svojim zaključcima i predlozima. Još jedan od načina kontrole i nadzora jeste i status koji ovaj zakon predviđa za direktora službe bezbednosti. Direktor je dužan da se uvek odazove pozivu da prisustvuje sednicama nadležnog odbora, da bar jednom tokom redovnog zasedanja Skupštine podnese izveštaj o svom radu, o radu službi, a ako to odbor zatraži od njega, i mimo toga, jednom godišnje i vanredno da podnese izveštaj. Kako sam napomenula, to je još jedan od vidova kontrole parlamenta. Ipak, zakon predviđa da postoji jedna grupa podataka koja nije dostupna članovima Odbora. To su podaci, iako se može pomisliti da se radi o nekim neverovatno tajnim i važnim podacima, koji se odnose na akcije koje su u toku, na način primene posebnih postupaka i mera; zatim, tajni podaci i informacije koje su dobili od drugih državnih službi; podaci koji su dobijeni razmenom sa stranim službama i međunarodnim organizacijama; metode pribavljanja podataka; podaci o pripadnicima službe sa prikrivenim identitetom i podaci o identitetu sadašnjih i bivših saradnika službe. Iako su članovi Odbora dužni da štite i čuvaju poverljivost informacija koje dobiju tokom rada Odbora, čak i kada postanu bivši članovi, neki od bivših članova su ipak pronašli način da sve ove podatke plasiraju u javnost, jer su odmah posle svog angažovanja u parlamentu i u ovom odboru počeli da pišu feljtone, knjige, da informacije koje su dobili zloupotrebljavaju u političkim obračunima ili da manipulišu ovim informacijama. Zbog toga je možda dobro da baš svi podaci ne mogu da budu dostupni članovima Odbora. Ima jedan deo ovog zakona za koji sam ja zaista mislila do sinoć da je izuzetno dobro napravljen, a to je da, zapravo, ne treba da postoji provera članova Odbora, međutim, u razgovoru sa jednim kolegom iz opozicije shvatila sam da ovaj način neproveravanja članova Odbora možda jeste nekakav relikt prošlosti i da se plašimo da sve što zadire u ljudska prava i slobode može biti ugroženo time što ne proveravamo. Zašto se samo ti članovi odbora ne proveravaju? Zašto to kažem? Zato što je sasvim moguće i dešavalo se, ne samo kod nas, nego znam za nekoliko afera i u drugim zemljama u svetu, da su neki članovi tih odbora zapravo ljudi koji su radili za neke druge tajne službe ili su radili za neke tajkune, pa su informacije, recimo, o hapšenju izlazile iz tih odbora i servirane su u svim medijima pre nego što je to trebalo da znaju neke druge državne strukture. Kada je reč o javnom nadzoru službi bezbednosti, službe bezbednosti o svom radu treba da obaveštavaju javnost preko organa kojima dostavljaju izveštaje. Postoji mogućnost, prema ovom zakonu, da povodom nekih bezbednosnih događaja i pojava one mogu i direktno da se obrate javnosti i da daju informaciju o tome. Dok je Predlog ovog zakona bio još u javnoj raspravi bilo je raznih komentara; čitala sam razne priče, koje su čak bile potpuno zlurade, i to od nekih ljudi koji su bili u službama bezbednosti, koji su javno rekli da predlog nisu pročitali, ali su već o njemu imali loše mišljenje. Zbog toga i zbog istine moram da pomenem dve stvari u prilog ovom zakonu. Jedna jeste to da je šef misije OEBS-a u Srbiji Hans Ola Urstad pohvalio Predlog ovog zakona i rekao da njegova organizacija, znači OEBS, stoji iza ovog zakona. Drugi podatak je to da je Evropska komisija u svom nedavno objavljenom izveštaju zaista rekla, mada čujem negodovanje, da je Srbija postigla napredak u civilnoj kontroli službi bezbednosti. Eto, o nama nekad mnogo bolje misli neko sa strane, ljudi za koje držimo da nam nisu skloni, nego što to misle neki od naših ljudi koji su, na žalost ove zemlje, bili u parlamentu ili u ovim službama. Zbog toga će poslanička grupa DSS - NS u danu za glasanje glasati za ovaj zakon.
Povreda Poslovnika, narodni poslanik Željko Vasiljević, pa nakon toga narodni poslanik Rajko Baralić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, ne bih rekao da je povreda Poslovnika; po članu 225. i članu 226. hteo bih da postavim pitanje predsedniku Skupštine, da nas informiše o sledećem događaju. Naime, u periodu između 10 i 11 sati u poslaničku grupu SPS stiglo je više poziva u kojima smo obavešteni da se na putu od Novog Sada do Beograda kreće kolona NATO vozila koja broji oko dvadesetak vozila, sa jasnim obeležjima KFOR-a. S obzirom na to da nismo nigde mogli da čujemo takvu informaciju, razlog za takav prolazak kroz zemlju, kuda su se uputili, pretpostavljamo na Kosovo i Metohiju, voleli bismo da znamo po kom to sporazumu prolaze te vojne snage preko naše teritorije. Da li je to po sporazumu Vuka Draškovića, da li po SOFA sporazumu ili nekom drugom sporazumu, možda sa gardom Ohaja? Nama je ovo jako važno zato da bismo svoje ljude, koji su uznemireni zbog ovoga jer ne znaju šta se dešava i o čemu se radi, mogli da informišemo na pravi način, a sve to u cilju da bismo smirili ionako napetu situaciju, kakva je ovih dana, što se tiče rešavanja problema Kosova i Metohije.
Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Prenećemo predsedniku i dobićete informaciju, ne samo zbog vaših ljudi, nego zbog svih građana Srbije koji treba da budu obavešteni.
Gospodine Obradoviću, čim se konstituiše ovaj savet ima Šutanovac lično da ih pohapsi, samo da napravimo savet. Nema predstavnika Vlade. Pre nego što kažem nekoliko rečenica o ovom zakonu, gospodine potpredsedniče, juče sam razumeo da se krv narodnih poslanika analizira da bi se pomoglo njihovom zdravlju tj. da bi predstavnici i poslanici najvišeg zakonodavnog tela u Srbiji mogli da preduzmu odgovarajuće mere ukoliko im je zdravlje ugroženo, zato što su narodni poslanici nosioci suvereniteta ove države. Danas, vidim, piše u novinama da poslanici imaju 200 kilograma, koliki im je obim struka itd. Zbog javnosti želim da kažem da imam 80 kilograma i da mi je obim struka 87, a ako novinare "Blica" zanimaju i neke druge mere slobodno neka dođu, možda povećaju tiraž. Hvala vam lepo. Sada o zakonu. Predlog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, odmah da kažem, bilo bi dobro da je u pitanju zakon, a ne osnove, ali dobro, razumeli smo obrazloženje. U prvom članu Predloga zakona kaže se: "U Republici Srbiji zabranjeno je osnivanje i rad službi bezbednosti mimo odredaba ovog zakona." Postoji i član 22, koji reguliše nešto iz ove oblasti. Ja samo želim da kažem da je na osnovu posebnog zakona osnovana BIA. Sada pitam hoće li se doneti novi zakon o BIA, jer bi se i iz drugog stava prvog člana moglo razumeti da će to biti tako. U drugom članu - Načela delovanja službi bezbednosti, u poslednjem stavu kaže se: "Pripadnici službi bezbednosti ne mogu biti članovi političkih stranaka." E nije nego; kako to ne mogu biti, pa već jesu. Ja onda pitam, da li će oni koji već jesu biti izopšteni iz službe? Koliko znamo, ima njih najmanje nekoliko desetina za koje znamo da jesu. Dakle, ja bih voleo da je ovo što piše u zakonu tačno. Kada bude usvojen zakon reći ćemo ko su članovi. Dakle, nudimo sada džentlmenski sporazum; kada usvojite ili ne usvojimo zakon, onda ćemo reći koji pripadnici službe su članovi kojih stranaka, pa da vidimo da li mogu tamo da ostanu. Član 4: "Službe bezbednosti su Bezbednosno-informativna agencija, kao posebna organizacija, Vojnobezbednosna agencija, Vojnoobaveštajna agencija, kao organi uprave u sastavu Ministarstva odbrane." Razumem kako je ovde stvar definisana, ali sam razumeo, takođe, da bi bilo normalno da se u jednom ovakvom zakonu posebno naglasi koje službe se bave kontraobaveštajnim radom u Srbiji. Pitam, kada se kaže službe bezbednosti, šta to tačno znači, da li su službe bezbednosti i one koje se bave ovim radom? Pošto ja znam da jesu, bilo bi dobro da znamo koje su to službe, zato što vidim da na nekoliko mesta u zakonu pominjete obaveštajne poslove. Zbog naroda koji ovo sluša želim da kažem – obaveštajni poslovi su klasična špijunaža. Dakle, to su oni poslovi kojima se za potrebe jedne države pribavljaju informacije iz stranih država o raznim pitanjima. Kontraobaveštajna služba u jednoj zemlji štiti svoju državu, svoje resurse i svoje istaknute ličnosti od obaveštajnih aktivnosti drugih država. To ovde nije definisano na odgovarajući način. Ja pitam da li je kontraobaveštajni posao i kontraobaveštajna zaštita i kontraobaveštajno obezbeđenje ove države na dobar način regulisano. Voleo bih da mi to gospodin ministar kaže. Verujem da jeste, ali voleo bih da čujem precizno kako jeste. Član 6: "Članovi saveta su: predsednik Republike, predsednik Vlade, ministar odbrane" itd. Predsednik Republike može da bude nešto samo na osnovu Ustava i na osnovu Zakona o predsedniku, koji je upravo usvojen i koji na bliži način reguliše položaj, ovlašćenja i aktivnosti predsednika Republike. Ne mogu nikakvim nižim zakonom da se propisuju obaveze predsednika Republike. Ja to ne razumem. O tome je ovde bilo reči u načelnoj raspravi i u vašem ekspozeu, gospodine ministre itd. Zatim se kaže u članu 8 – Vlada će uredbom obrazovati kancelariju saveta. Molim vas, ne može Vlada da uredbom organizuje nešto u čemu posle učestvuje predsednik Republike. Kakvom uredbom? Predsednik Republike je biran na osnovu Ustava i jedino Ustav daje ovlašćenja predsedniku Republike i definiše njegove poslove i dužnosti. Član 9: "Sednicu saveta saziva predsednik Republike. Predlog dnevnog reda sednice utvrđuju predsednik Republike i predsednik Vlade." Dobro razmislite šta može da se desi ako njih dvojica ne mogu da se usaglase, što je inače moguće. "Zaključke i druge akte saveta potpisuje predsednik Republike." Šta potpisuje predsednik Republike tačno je definisao Ustav - ukaze, proglašenja, pomilovanja itd. Ovo je nemoguća odrednica. Predsednik Republike može da potpiše privatno pismo - dragi prijatelji, želim vam sve najbolje, u potpisu Boris Tadić, ili neki drugi predsednik, sasvim je svejedno. Ovo nije ovlašćenje koje mu daje Ustav. Biro za koordinaciju, imamo loša iskustva sa biroima. Biro za informacije one vlade... Gospodine ministre, da li je biro za koordinaciju nadslužba svih službi bezbednosti? Pošto su sve službe bezbednosti ovlašćenja dobila ili će ih dobiti na osnovu zakona, može da se dogodi da će biro imati izvesne nadležnosti koje zadiru u najtananije poslove određenih službi. I, nije tačno, uvažena gospodo, dame i gospodo narodni poslanici, da sve ove službe imaju iste stavove i isti odnos prema jednom te istom bezbednosnom pitanju. Ko to ne zna, on ne zna ništa o ovom poslu, zato što je moguće u jednoj državi da jedna služba nekog štiti, a da ga druga proganja. To je moguće i kod javne bezbednosti i Bezbednosno-informativne agencije, ali je moguće i kod službe bezbednosti vojske i kod službe bezbednosti policije. Vi ovde mešate vatru i slamu, zato što ne postoji nijedan direktor službe na svetu koji će na tacni svom kolegi iz iste države da pokloni informaciju o svim pitanjima koja su veoma suptilna u razrešenju određenih bezbednosnih rizika u jednoj zemlji. Što se tiče sastava biroa, da li je šef kabineta predsednika Republike natčovek? Ja vas upozoravam, dame i gospodo narodni poslanici, da će ovo biti jedina ličnost koja će imati sve informacije o svemu što se dešava u zemlji. Samo on, dakle, ni predsednik Vlade, ni predsednik Republike, jer on učestvuje i na jednom i na drugom mestu, tamo gde se slivaju najsuptilniji podaci o bezbednosnim rizicima ove zemlje. Ovo je nedopustivo. Zakon kaže da je to šef kabineta predsednika Republike. Mi nismo država koja ima predsednički sistem. O službama bezbednosti u ovoj zemlji stara se Vlada. Predsednik Republike nije predsednik SAD, on nema ta ovlašćenja, on ima druga ovlašćenja, koja su propisana Ustavom, i ona su vrlo precizna. Ovo je posao za Vladu. Mi smo sistem parlamentarne demokratije, a nismo predsednički sistem. Vi ste ovde dali predsedniku Republike ovlašćenja koja mu ne daje Ustav, i na to nemate pravo. Na Zakonodavnom odboru sam o ovome govorio i rekao da ne mogu da se izjasnim da je ovo pravno moguće. Skupštinski nadzor, molim vas, član 16: "Narodna skupština obavlja nadzor nad radom službi bezbednosti neposredno i preko nadležnog odbora Narodne skupštine (u daljem tekstu: odbor). Odbor naročito nadzire ustavnost i zakonitost rada službi bezbednosti; nadzire usklađenost rada službi bezbednosti sa strategijom nacionalne bezbednosti, strategije odbrane i bezbednosno-obaveštajnom politikom Republike Srbije." Neki od ovih dokumenata nedostaju. Kao što znate, govorili smo o tome kada smo govorili o zakonu o vojsci i o odbrani, neke od ključnih strategijskih dokumenata za bezbednost ove zemlje danas nemamo. Potrebno je da se ta dokumenta usvoje da bi ovaj član 16. bio primenljiv. Obaveza čuvanja tajne, to je član 20. Ovde postoje dva aršina koja se odnose na članove Odbora za bezbednost. Kaže se: "Članovi Odbora i lica koja učestvuju u njegovom radu dužni su da štite i čuvaju poverljive informacije do kojih dođu u radu Odbora i posle prestanka članstva...". To je u redu. "Članovi Odbora potpisuju izjavu o obavezi čuvanja tajne posle izbora u Odbor, a lica koja učestvuju ... ". I to je u redu. "Službe bezbednosti obaveštavaju javnost o svom radu" itd, ali se onda kaže da članovi Odbora nemaju pravo i navodi se šta tačno, što je takođe u redu, samo i ovo i ono je tajna. Gospodine ministre, kada će država da donese zakon o stepenovanju dokumenata u oblasti bezbednosti i u drugim oblastima, da znamo kog ranga je koja informacija o poverljivosti i ko može i ne može da je sazna, a kad je sazna, kako se rukovodi njome, zato što to nije svejedno. Ovde ispade, po ovome, da članovi Odbora mogu da se informišu o protokolarnim pitanjima iz izveštaja službi bezbednosti, a o suštinskim ne mogu. To ja mogu da razumem, ali mora da se definiše šta je ono što narodni poslanik može da zna kao član Odbora, a šta je ono što ne može. Što se mene tiče, ne postoji tajna u državi koja se po zakonom propisanim uslovima ne može poveriti narodnom poslaniku. Za ime Boga, o čemu se ovde radi? Može li jedan činovnik iz BIA da proceni koja je to tajna koju ne može da zna poslanik? Pa nije nego. Treba da se donese zakon i da se kaže kako se postupa sa poverljivim informacijama. Biće reči po amandmanima, dakle, gospodine ministre, zakon ste napravili u iznudici. On nije sveobuhvatan i valjalo bi da se ispoštuju ovi uslovi koje sam tražio. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Po Poslovniku ima reč Nataša Jovanović. Izvolite.
Gospodine Džudževiću, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 136. Poslovnika. Naime, formalno postoji ustavni osnov, ali ne postoji osnov u Ustavnom zakonu za sprovođenje Ustava, gospodine ministre, da se ovakav zakon nađe na dnevnom redu, zato što član 3. Zakona za sprovođenje Ustava jasno definiše šta mi danas moramo da imamo na dnevnom redu. Ovo što imamo je nešto što liči na zakon, ali to nije ono što izvire iz slova Ustava i zakona. Osnove uređenja službi bezbednosti Republike Srbije uopšte ne treba da budu predmet našeg razgovora. Sada ste iz izlaganja kolege Baralića, naročito sinoć i iz izlaganja predsednika naše poslaničke grupe, videli da mi apsolutno ništa ne možemo ovim zakonom da rešimo. Mnogobrojni su primeri. Evo, ja ću da vam navedem samo neke od njih. Dakle, da ste vi želeli ozbiljno, a ne pro forme, zbog skorog raspisivanja predsedničkih izbora, da pristupite izradi ovog zakona, mi danas uopšte ne bismo morali da se bavimo ovim nagađanjima. U Srbiji je to veliki problem, jer je međusobna saradnja ove tri službe nedefinisana. Mi to kao članovi Odbora za odbranu i bezbednost najbolje znamo, a to zna i gospodin Dačić, predsednik našeg odbora. Prvo, prošle godine mi smo, kada je izvršen separatistički referendum u Crnoj Gori, preuzeli nadležnosti bivše savezne države. Mi ne možemo ovim zakonom da uređujemo osnove bezbednosnog sistema, misli se na Vojno-obaveštajnu službu i Vojno-obaveštajnu agenciju, što je bila nadležnost bivše državne zajednice Srbija i Crna Gora. U ovom trenutku, gospodine Markoviću, mi moramo da imamo jasno definisan zakon. Mi imamo Zakon o BIA, koji reguliše odnos BIA prema Vladi, prema Skupštini, prema predsedniku Republike. Izvinite, a koja su naša prava u nadzoru nad ove dve vojne agencije, odnosno službe? Objasnite mi, da li ćete vi sada, gospodine Markoviću, ili će to da uradi Boris Tadić, dok ne ode sa mesta predsednika Republike, ili Koštunica, da kažete ljudima iz vojnog vrha, odnosno Vojno-obaveštajne agencije i službe - vas će da nazire Narodna skupština Republike Srbije. Oni će da kažu - ne, to ne stoji u zakonu koji reguliše naš rad. Ovaj zakon ne reguliše njihov rad, samo osnove sistema, kako treba sistem bezbednosti da funkcioniše u državi. Možemo mi to da kažemo Radetu Bulatović i on to zna i zato dva puta godišnje dolazi i podnosi nam izveštaj. Ovi to nisu u obavezi da rade. Evo, na primer, ovaj slučaj o kojem je malopre govorio kolega Vasiljević - da je to tačno, a jeste, da snage okupatorskog KFOR-a, po sporazumu Vuka Draškovića, prolaze kroz Republiku Srbiju. Koja je služba od ove tri koja to zna i kojoj mi da se obratimo da joj postavimo pitanje? Recite mi, gospodine Markoviću, da li je bilo normalno da direktor, u stvari, načelnik Vojno-obaveštajne agencije za vreme akcije "Sablja"gospodin Aca Tomić bude uhapšen, a da niko ne zna gde je? Znaju ovi iz BIA, ali ovi njegovi ne znaju. Ovi ga negde strpali zato što je uvedeno protivustavno vanredno stanje, pa su kolege iz DSS-a, tada poslanik Jočić i Mamula, njega, Banđura i Radeta Bulatovića tri dana tražili i mislili su ko zna gde su završili, u nekom jarku ili ih pokopali ko zna gde. Nemoguće je da mi razgovaramo o nečemu što nije predmet i ne treba da bude predmet našeg razgovora. Sve će da ostane isto. (Predsedavajući: Vreme.) Evo završavam, gospodine Džudževiću. Dakle, savet, biro za komunikaciju, a u ovom izuzetno osetljivom trenutku po državu i narod, u trenutku kada nam se preti otimanjem Kosova i Metohije, kada mora interventno da zaseda Odbor za odbranu i bezbednost, gospodine ministre, po ovom zakonu niko od vojnih obaveštajnih službi i iz saveta Agencije nije u obavezi da dođe i da podnosi izveštaj pred narodnim poslanicima. Rade Bulatović da, kao direktor BIA, a ovi ljudi ne, jer njih zakon na to ne obavezuje. Do Soluna sto somuna, evo, sada će 10. decembar, događaji idu neverovatnom brzinom, nažalost, sa sve većim pretnjama našem narodu i po bezbednost u okruženju i za jug Srbije, da ne govorim za stanovništvo na Kosovu i Metohiji, a mi ne znamo koga ćemo to da pitamo i kako će ova tri organa da sarađuju. Znali su iz Vojno-obaveštajne agencije i službe da hapse Perišića jer je Nejboru prodao državnu tajnu, odnosno ono što je znao o našoj vojsci, ali to nisu znali ljudi iz BIA. Eto, to vam dovoljno govori da ne postoji njihova povezanost, ni saradnja i da to ovaj zakon nije regulisao.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić, a neka se pripremi narodna poslanica Vesna Pešić. Petar Jojić je, inače, ovlašćeni predstavnik Srpske radikalne stranke.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog ovog zakona nije dobar i mi ga nećemo prihvatiti, što se tiče SRS, nećemo za njega glasati. Moram reći da ovaj predlog zakona ne mogu da poprave ni amandmani, a ne može ni hiljadu stručnjaka. Ne može hiljadu stručnjaka ovo iz mrtvih izvući, jer se radi o jednom predlogu zakona koji više liči na zakon o terorizmu, nego na zakon o obaveštajnim službama. Ovo je zakon kao što je bio darovni ustav i meni ovo nagoveštava da je u toku priprema za novogodišnje praznike, ovo liči na jedan novogodišnji paketić. Da pođemo redom. Član 1. stav 2, ova formulacija u stavu 2. je vrlo problematična: "U Republici Srbiji zabranjeno je osnivanje i rad službi bezbednosti mimo odredaba ovog zakona". Možda, dame i gospodo, neki u ovoj skupštini i u ovoj državi znaju da smo imali mimo zakona određene službe, a možda imamo i trenutno, pa im se ovde formalno sa jednim papirom preti da više ne mogu da deluju kao obaveštajne službe na teritoriji Republike Srbije. Valjda se podrazumeva da niko ne može osnivati bilo kakve obaveštajne službe mimo onoga što propisuje zakon. Kako je trebalo u stavu 2. člana 1. formulisati i definisati ovu odredbu? Dame i gospodo, ovako možete na sve članove dodavati da je u Republici Srbiji zabranjeno osnivanje drugih saveta za nacionalnu bezbednost, da je u Republici Srbiji zabranjeno osnivanje biroa za nacionalnu bezbednost, da je zabranjeno osnivanje kancelarije za rad saveta i da ne nabrajam. Dakle, na svaki član ovaj stav je mogao biti dodat. Šta je problematično u članu 2. predloženog zakona? Kaže: "Službe bezbednosti deluju na osnovu i u okviru Ustava, zakona, drugih propisa i opštih akata, strategije nacionalne bezbednosti, strategije odbrane i utvrđene bezbednosno-obaveštajne politike Republike Srbije." Gospodine ministre, ovog puta bih učinio jedan izuzetak da siđem sa govornice i da vas sačekam da SRS i njenim narodnim poslanicima objasnite i da nas upoznate na osnovu kojih će to drugih propisa i opštih akata da deluju službe bezbednosti. Da li možete, gospodine Markoviću, da odgovorite na ovo moje pitanje? Ne možete? Ako postoji u zakonu normirano da će delovati u skladu sa Ustavom i zakonom, to se podrazumeva i to mi je jasno, ali mi nije jasno koji su to drugi propisi i opšti akti. Možete da odgovorite, gospodine ministre? Da pozovemo, gospodine potpredsedniče, direktore obaveštajnih službi da nam dođu i kažu na osnovu kojih drugih propisa i opštih akata će oni da deluju. Ovo preti velikim brojem zloupotreba, jer onaj ko bude primenio ovaj zakon će se pozivati na neki drugi propis, a ne na zakon i Ustav. Zbog toga je to vrlo opasno i problematično. Gospodine ministre, vi niste u stanju da odgovorite na ovo pitanje zbog toga što nemate saznanja o tome koji će se drugi propisi primenjivati, a da za njih ne zna parlament Republike Srbije. Stvar je problematična. Da li su to uredbe, da li su to naredbe, da li su to obavezujuće instrukcije, da li su to pravilnici, da li su uputstva ili bilo koji drugi akt? Kada je u pitanju bezbednost države, ona mora biti pod kontrolom naroda i države i ne može niko da krije neke propise i propisuje mimo parlamenta i da ih da nekome ko treba da ih upotrebi u toku primene, jer to nije ustavna kategorija. Ko se god od Ustava udalji, to je vrlo opasna stvar po demokratiju u državi. Neće biti demokratije u ovoj državi ako ovo ostane kako jeste, a ovaj zakon treba da bude ogledalo demokratije, sa Zakonikom o krivičnom postupku. Vi jeste sada, dame i gospodo poslanici iz vladajuće većine, na vlasti, sutra nećete biti. Dame i gospodo, šta da radimo onda? Naći ćete se u situaciji da će neki od direktora nadležnih službi propisati takav opšti akt po kome će da vas prate, da vas hapse, da vas ucenjuju, da čine sve što je protivustavno, a oni smatraju da im je dozvoljeno. Dakle, dame i gospodo, građani Srbije, vi nemate saznanja po kojim propisima će službe bezbednosti da vas kontrolišu, prate, snimaju, prisluškuju, da prisluškuju vaše telefone ili prostorije, da vas ucenjuju, hapse i da ne nabrajam dalje, i da kontrolišu druga sredstva opštenja. Građani Srbije nemaju mogućnosti da saznaju. To je vrlo opasno, vrlo problematično. Ovo govorim zbog toga što poznajem te službe, jer sam u njima radio. Ovo pitanje je veoma važno zbog brojnih mogućih zloupotreba, a bilo ih je, vi dobro znate. Zakonodavno telo, to znači Narodna skupštine Republike Srbije, neposredno ili preko nadležnog odbora mora da kontroliše sve službe bezbednosti u ovoj državi. Ovo je, po nama, ključno pitanje, na kojem insistiraju narodni poslanici Srpske radikalne stranke. Dalje, dame i gospodo, ko predlaže i gde se usvaja strategija nacionalne bezbednosti i strategija odbrane? Ko je taj ko predlaže i ko je taj ko donosi odluku i usvaja i proglašava da se upotrebi? Gospodine ministre, da li možete da nam odgovorite ko je taj ko tu strategiju utvrđuje? Da, ja nemam pojma, a vi pa znate. Gospodine Markoviću, to vi pričajte onima koji su ovaj nakaradni predlog zakona napisali i predložili Skupštini. Šta znači to što je predloženo u članu 2. stav 2. Predloga zakona - politički neutralno? Da li se ta neutralnost odnosi na unutrašnje političke odnose tih službi, da li se odnosi na koalicione političke partnere ili govorimo o političkoj neutralnosti prema opozicionim političkim strankama ili, pak, govorite o političkoj neutralnosti spolja, prema drugim državama? Šta vam ovaj termin znači? Tražim odgovor na ovo pitanje, jer mi nije jasno. Da li ćemo se prema drugim zemljama, ovo je vrlo važno pitanje, dame i gospodo, i njihovim obaveštajnim službama ponašati neutralno ili ne? Da li ćemo na osnovu toga određivati i operativni rad naših službi bezbednosti, pa ćemo da kažemo da imamo neutralan stav prema zemljama Evropske unije, pa samim tim ne možemo obaveštajno delovati prema tim zemljama? Onda možda nećemo ni prema Americi, jer vi iz aktuelne vlasti težite i grabite ka NATO paktu, a možda nećete ni prema Rusiji, koja nam svesrdno pomaže da sačuvamo Kosovo i Metohiju. Gospodo, sumnjam da ćete tu vašu neutralnost koju propisujete usmeriti u pravom pravcu. Možete je samo usmeriti prema Tamilskim tigrovima. Mi danas živimo u veoma opasnom vremenu, koje skoro nikada nije bilo opasnije za Srbiju kao državu i njen narod. Postavljam pitanje da li ćemo tu neutralnost pokazati kada je u pitanju suverenitet, teritorijalni integritet i bezbednost naših građana, kada je u pitanju teritorija Kosova i Metohije? Hoćemo li i tu neutralnost da pokažemo, da nas ne interesuje Kosovo i Metohija? Srpska radikalna stranka i te kako poklanja pažnju, zalaže se i ne da da bilo ko Kosovo i Metohiju uzme. U članu 2. stav 3. Predloga zakona predlažete: "Pripadnici službi bezbednosti ne mogu biti članovi političkih stranaka." Postavljam pitanje i tražim odgovor, ko i u kom postupku utvrđuje činjenicu da li je neki pripadnik službe bezbednosti član neke političke stranke i kako se to utvrđuje? Postavljam pitanje - kako se utvrđuje da li je neki pripadnik službi bezbednosti član neke političke stranke? Da li se to, dame i gospodo, utvrđuje ličnim izjašnjavanjem pripadnika i da li se to utvrđuje izveštajima svih političkih stranaka u Republici Srbiji? Da li taj pripadnik može biti član neke strane ili domaće nevladine organizacije ili neke strane i vladine i nevladine organizacije? Idemo na Ustav. Šta kaže Ustav o tome, u članu 21, ima li ovde diskriminacije po političkom uverenju građana? Pravo na rad reguliše se i u članu 60. Ustava Republike Srbije. Postavljam pitanje – da li je pripadništvo nekoj političkoj stranci protivustavna kategorija? Nije. Ako je to ustavna kategorija, onda čovek može da se politički angažuje, naročito kada su u pitanju operativci i niži službenici u tim službama. Postavljam sledeće pitanje – da li ovaj princip važi i za rukovodioce službi bezbednosti tj. šefove ovih službi, direktore službi bezbednosti? Jer, u dosadašnjoj praksi je utvrđeno da partije na vlasti i te kako kontrolišu službe bezbednosti dovodeći na rukovodeća mesta upravo članove svojih partija, počev od prvih čelnika koji vode ove službe, do običnih šefova na lokalu. Međutim, ovde se oštrica usmerava prema onim običnim činovnicima, prema sitnim operativcima koji su inače najmanje pripadnici, članovi vladajućih ili opozicionih stranaka. Imam saznanja da je DOS 500 pripadnika izbacio iz Službe dolaskom na vlast, a da je primio 300 novih, iz političkih stranaka. U raspravi o pojedinostima ću govoriti kada je u pitanju nacionalni sastav i kada je u pitanju mesto i uloga opozicije. U ovom predlogu zakona opozicije nema, a u uporednom pravu i u susednim državama na čelu ovih institucija i radnih tela nalaze se ljudi iz opozicionih stranaka. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Vesna Pešić. Nije tu. Zatim, narodni poslanik Milisav Petronijević, a neka se pripremi narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, eto nas opet posle nekoliko dana da u narednih nekoliko dana polemišemo o predlozima zakona koje vi ovde obrazlažete. Za početak, Ustavni zakon vas obavezuje da podnesete Narodnoj skupštini zakon o uređenju službi bezbednosti. Vi to niste uradili, vi ste podneli zakon o osnovama uređenja službi bezbednosti, što nije isto. Dakle, tek sledi uređenje službi bezbednosti. Kada su u pitanju službe bezbednosti, u članu 4. samo su nabrojane službe koje postoje. Ja ću član pročitati u celini, iz prostog razloga što je to početak sledeće priče: "Službe bezbednosti su BIA, kao posebna organizacija, Vojnobezbednosna agencija i Vojnoobaveštajna agencija, kao organi uprave u sastavu Ministarstva odbrane." Što se tiče službi, samo je to, sve ostalo niste ispoštovali, da podnesete zakon o uređenju službi bezbednosti. Kada je u pitanju nabrajanje ovih službi bezbednosti, samo da upozorim, sve tri nabrojane, ne govorim o onima koje još nisu obuhvaćene, mada tamo stoji da je zabranjeno osnivanje službi van toga, jesu u nadležnosti Vlade Republike Srbije. Uostalom, piše u članu 4 – kao organi uprave u sastavu Ministarstva odbrane i kao posebna organizacija. Molim vas da zapamtite da su nadležnosti Vlade Republike Srbije, što je logično i normalno, jer Vlada Republike Srbije je nosilac izvršne vlasti u Srbiji, da Vlada Republike Srbije uređuje i vodi politiku, usmerava i usklađuje rad organa itd. Zašto sam sve ovo rekao? Zato što je dalje samo napravljen jedan kermes, gde se ne vidi šta i na koji način treba da se reguliše. Prvo, u članu 3, gospodine ministre, piše da je rad službi bezbednosti pod nadzorom Narodne skupštine, predsednika Republike, Vlade, saveta za nacionalnu bezbednost i javnosti. Pitam vas, imajući u vidu višednevnu raspravu koju smo ovde vodili o Zakonu o predsedniku Republike, gde ste našli izvorište u Ustavu da predsednik Republike nadzire rad službi bezbednosti? Zašto to napominjem? Ustav vrlo jasno određuje nadležnosti predsednika Republike i niko više, ni zakon, ne može da mu da više, niti manje. Sećate se, gospodine ministre, te rečenice, kada smo vodili raspravu o Zakonu o predsedniku Republike? Tome nema mesta ovde, pogotovo nema mesta savetu za nacionalnu bezbednost, jer to nije razrađeno u zakonu. Kada se pogleda treći deo videće se šta je suština ovog zakona, a suština donošenja ovog zakona je da predsednik Republike preuzme kontrolu nad službama bezbednosti, i to je cela priča. Pogledajte šta radi, šta usklađuje, o čemu se stara savet za nacionalnu bezbednost, ko ga čini, ko predsedava, ko ga opslužuje, ko operativno to radi. U stvari, vidi se da je suština ovog zakona u tome da se službe bezbednosti stave pod kontrolu predsednika Republike. Gospodine ministre, tražim od vas da kažete gde je ustavni osnov za to da se predsedniku Republike dodeljuju ove nadležnosti, ako Ustav zabranjuje da predsednik Republike radi bilo šta što već Ustavom nije predviđeno, a suština je upravo u tome. Predsednik Republike saziva, predsednik Republike, zajedno sa predsednikom Vlade, predsedava, predsednik Republike potpisuje, šef kabineta predsednika Republike je sekretar saveta. Dakle, čak je i član biroa za koordinaciju službi. Dakle, sva vlast se koncentriše kod predsednika Republike. Gospodine ministre, to je suprotno Ustavu. Nama još uvek zvuči ona rečenica Solane koji je u maju mesecu rekao – Vojislav Koštunica ne može da kontroliše službe bezbednosti, to mora da čini Tadić. Nije li ovaj zakon verifikacija toga? Ono što je dobro, bar je zakon, nije odluka, inače bi to bilo urađeno odlukom Vlade Srbije u junu mesecu ove godine, što bi bilo još katastrofalnije. S obzirom na kratkoću vremena, kad bude bila rasprava o pojedinostima još detaljnije ćemo razraditi neustavnost ovih odredaba kada je u pitanju savet za nacionalnu bezbednost. Samo ću kratko da se zadržim kod skupštinskog nadzora. Skupština Srbije nadzire rad službi bezbednosti i to je precizno u Ustavu navedeno. Ovde zakon kaže – neposredno i preko nadležnog odbora Narodne skupštine. Pitam, kako to Narodna skupština neposredno nadzire rad? Kada je u pitanju nadležni odbor, u ovom trenutku to je Odbor za bezbednost, ovde je nabrojano dosta nadležnosti, da se ta služba stavi pod kontrolu Odbora za bezbednost. Kad malo razgrnete to, vidite da se predlagač uplašio, da je odmah počeo da smanjuje – znate, direktor ne mora da dođe na sednicu, neka pošalje pomoćnika itd. Ne može, mora da dođe na sednicu. Ne mora to da bude dan kada je pozvan, pa ne može da dođe, neka bude sledeći dan, bilo kad, ali mora da bude. Sledeća stvar, ovde je zakon jasno dao nadležnosti Odboru šta sve može. Kad to pogledate i kad pogledate drugi deo šta sve ne može, nema od nadzora ništa. Već u prvoj rečenici stoji da članovi Odbora ne mogu tražiti podatke o identitetu sadašnjih i bivših saradnika službe. Zašto se već jednom ne skine ta fama o dosijeima službi državne bezbednosti? Zašto ih jednom ne otvorite? Juče je predsednik poslaničke grupe SPS u ime poslaničke grupe zatražio da se to učini, da se već jednom prestane igrati sa tim službama, jer se ta pitanja pokreću samo onda kad neko hoće da izvuče neki ćar i da dovede u pitanje funkcionisanje te službe, a nema države na svetu koja nema službe bezbednosti i koja neuvažava službe bezbednosti. Naravno, obaveza je službi bezbednosti da rade u skladu sa Ustavom i zakonom, i da ne nabrajam dalje. Dakle, sam predlagač se uplašio onog svog pristupa da stavi službe pod nadzor Narodne skupštine; već narednim članovima je devalvirao i učešće u radu i nabraja šta sve to ne može. Ponavljam još jednom, otvorite ta dosijea već jednom, da se skine fama sa tih službi. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, nažalost, vi ćete verovatno formalno vašom većinom da usvojite ovaj predlog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije, ali ni građani, ni država Srbija ovim neće dobiti ništa. Formalno ćemo imati zakon, ali suštinski taj zakon neće služiti onoj svrsi kojoj bi trebalo da služi a to je da država Srbija i građani Srbije budu sigurniji, da budu sigurni i u imovinsku i u ličnu bezbednost, da budu sigurni da neće u ovoj državi vršljati ko kako hoće i na način na koji misli da njemu odgovara, a ne državi Srbiji. Kako je uopšte moguće da bilo ko poveruje u to da ćemo mi biti sposobni da naše službe, od vojnih do policijskih, budu u mogućnosti da obavljaju svoj posao? Kako je moguće, kad je u Generalštabu čitav sprat dat NATO paktu, odnosno Amerikancima? Da li postoji još neka država u svetu koja na ovakav način gazi sopstveni suverenitet? Da li vi mislite da smo mi u stanju da na ovakav način zaštitimo sopstvenu državu od onoga ko je naš najveći neprijatelj i to je pokazao u poslednjih 20 godina, a evo polako privodi kraju sopstveni cilj, otimačinu Kosova i Metohije? Kako možemo da poverujemo da ćemo biti zaštićeni kad jedan od bivših ministara inostranih poslova potpisuje sporazum sa NATO paktom? Po tom sporazumu vojnici NATO pakta kad god hoće i gde hoće mogu da prolaze kroz našu državu, mogu da iznajmljuju vojne objekte, a posle toga predsednik Republike potpisuje SOFA sporazum po kome daje apsolutni imunitet vojnicima NATO-a, posebno američkim vojnicima, i oslobađate ih bilo koje odgovornosti, čak i u slučaju da izvrše ratne zločine, da ih izručuju bilo kojoj drugoj državi, da im sude u ovoj državi, sem da ih vrate u SAD. Kako je uopšte moguće da mi verujemo da će naše službe bezbednosti biti sposobne da štite našu državu i te poverljive podatke, koje neće moći da daju ni Skupštini Srbije, jer imate u ovom odeljku do kojih granica mogu da se traže podaci od Vojno-bezbednosne ili bilo koje druge agencije, kad su u sedištu NATO-a našim predstavnicima otvoreno rekli da očekuju da naša država potpiše sporazum o razmeni poverljivih informacija i da ih uopšte ne interesuje da li će to biti ratifikovano u Skupštini Srbije, kao što nijedan prethodni sporazum nije bio ratifikovan jer oni će po tom sporazumu sprovoditi sve radnje za koje su zainteresovani. Zar mislite da bi, da je bio potpisan takav sporazum, general Perišić bio uhapšen prilikom odavanja tajni Džonu Nejboru, američkom diplomati, odnosno špijunu na teritoriji SRJ? Ne, mi ćemo po tom sporazumu praktično naše službe bezbednosti staviti u službu SAD, odnosno NATO-a. Mi ćemo ih plaćati, oni će raditi, ali će raditi u njihovu korist. To je problem sa kojim se mi suočavamo. Mi smo država koja je, nažalost, bukvalno, ne formalno, potpisala kapitulaciju, država koja sprovodi sve ono što sprovodi neka država kada kapitulira samo to još uvek formalno nije stavljeno na papir. Takođe, ovim zakonom se predviđa mogućnost političke, ideološke i interesne neutralnosti službi bezbednosti. Ima li neko u Skupštini Srbije ko veruje da je to tako? Ima li od vas neko, i u koaliciji, koji veruje da služba neće biti zloupotrebljavana, odnosno da ministarstva neće biti zloupotrebljena? Pa, vi to osećate na sopstvenoj koži. Sve ove afere... Evo, današnji ''Glas javnosti'' kaže da je ovaj veliki kriminal vezan sa zemljištem PIK-a Zemun afera u kojoj je učestvovao neki bivši ministar Vlade Zorana Đinđića, da je i danas ugledan član DS-a, da je vrlo bogat, samo nisu stavili sliku, a to radi vaš koalicioni partner. To su sad odnosi između vas, ali molim vas, kako je to moguće? Kako je moguće da u jednoj zakonom uređenoj državi neko izađe sa takvim informacijama? Pretpostavljam da su to poverljive informacije. Kako je moguće da se dođe do tih informacija? Jednostavno, neko iz Ministarstva unutrašnjih poslova daje svojim novinarima, jer im je interes, pošto se očito približava momenat raspisivanja predsedničkih izbora, i sad oni, DSS, DS-u polako stavljaju klipove u točkove. Umesto da to bude informacija koju će razmatrati Odbor za odbranu i bezbednost, da se dođe do tih podataka, da se jedanput sve te afere raščiste, one se koriste u međusobnom obračunu. To je problem sa kojim se mi suočavamo već dosta dugo. Dok je postojala SCG, Odbor za odbranu i bezbednost nikada nije mogao da dođe do podataka kada su bile u pitanju neke afere i očigledna umešanost pojedinih državnih organa, odnosno ličnosti u te afere. Imao sam prilike da na jednoj sednici Odbora, sećate se svi one čuvene afere ''Pancir'', zato što sam imao pouzdane informacije i podatke o tome da su umešani najviši državni organi, tadašnji predsednik države, tadašnji ministar odbrane, uz još neke ličnosti iz države... Kada smo došli do informacija da je od strane političkih struktura izvršen uticaj i na vojne i policijske obaveštajne službe da ne daju informacije, što je očigledna zloupotreba, i kada smo to stavili na dnevni red, znate li šta se desilo? Pa, vrlo jednostavan način da se skine sa dnevnog reda demokratski, većina o tome odlučuje i onda dolazimo u poziciju da, iako su svi svesni da je politika umešala svoje prste, da je izvršila pritisak, mi ne možemo da to istražimo zato što ne odgovara vladajućoj većini. To će biti uvek tako. Kada bude opozicija u pitanju, te informacije će izlaziti bez ikakvih problema na svetlost dana. Prošlo je, čini mi se, dve godine, seća se gospodin Šami, on je učestvovao u radu te sednice i glasao da se to skine sa dnevnog reda, ali evo, ta afera doživljava sudski epilog. Ne mislim samo na gospodina Šamija, sedeli su ovde i iz redova DS-a, glasali su da se skine sa dnevnog reda, ali, evo, doživela je sudski epilog. Sud će sad da raspravi, pretpostavljam da ćemo doći do činjenice koja bi trebalo da ukaže na sve aktere. Šta ćemo, recimo, sa Svetozarom Marovićem? On više nije ni građanin. Gospodin Vlahović se smeje, ali to je činjenica. Onda kada smo mogli nešto da uradimo, vi to niste hteli zato što vam je politički odgovaralo, bez obzira na štetu koju je država imala. Evo, to se pokazuje na najbolji način u ovoj aferi i u mnogim drugim. Šta ćemo da radimo sa problemom koji imamo sa zaštićenim svedocima, recimo? Kako to da se zaštićeni svedoci, kad god je potrebno, pojavljuju sa informacijama, odnosno novine se obaveštavaju, i da se baš u određenom trenutku dođe do nekakvih iskaza, vezano za pojedine ličnosti koje su još uvek aktuelne u politici? To očigledno odgovara samo jednoj strani, onoj strani koja ima Ministarstvo unutrašnjih poslova. Šta nam to govori? Govori nam da nismo stvorili uslove da ovaj zakon stvarno omogući državi Srbiji da ima efikasne službe bezbednosti, govori nam da će te službe i dalje biti zloupotrebljavane od strane politike i sa tim se, nažalost, suočavamo. Zbog toga je trebalo napisati mnogo ozbiljniji, precizniji zakon i posebno posvetiti deo kontroli, civilnoj kontroli ili, kako vi kažete, demokratskoj civilnoj kontroli. To bi podrazumevalo parlamentarnu kontrolu, to je najjednostavnije, jedini ko bi bio u stanjuda kontroliše je parlament, a onda da nađete mogućnost da ta kontrola od strane parlamenta ne zavisi od vladajuće većine. Jer, kada dovedete u situaciju da zavisi od većine onda kontrole nema, onda je to farsa, onda dođemo na onu basnu kada je lisica zvala rodu i roda lisicu na ručak, ali su i jedna i druga otišle gladne sa tog ručka. E, otprilike, vi pozivate opoziciju na ručak, ali unapred znate da od toga neće biti ništa. Hvala vam.
Zahvaljujem se. Reč ima narodna poslanica Milena Stanković, a neka se pripremi narodni poslanik profesor Mileta Poskurica. Izvolite, ukupno vreme za vašu poslaničku grupu je šest minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, javila sam se po Poslovniku, po članu 198, koji mi daje pravo da ministru postavim poslaničko pitanje. Iskoristila bih vaše prisustvo da vam postavim pitanje iz vašeg resora, izvinjavam se što prekidam diskusiju, ali ministar je tu pa bih želela da dobijem odgovor na ovo pitanje. Naime, grupa građana Kostolca me je kontaktirala sa pitanjem da li je Kostolac ušao u Nacrt zakona o lokalnoj samoupravi, u smislu dobijanja statusa opštine i ako nije zašto nije, s obzirom na to da ispunjava sve uslove za dobijanje tog statusa. Zakon o lokalnoj samoupravi je u proceduri već duže vreme; građani Kostolca su tu inicijativu pokrenuli još 2002. godine, uz njih su stale još i neke nevladine organizacije. Trebalo bi da ste upoznati sa ovim problemom, pošto su se oni videli sa vašim savetnikom, gospodinom Radosavljevićem, pa bih vas zamolila da mi odgovorite odmah, ukoliko je moguće. Ako ne, onda po članu 200. možete u roku od osam dana da mi dostavite pismeni odgovor.
Zahvaljujem se. Izvolite, ministre.
Poštovani gospodine predsedniče, uvažena koleginice, promena granica jedinica lokalne samouprave, kao i teritorijalne autonomije, moguća je samo uz prethodno izjašnjavanje građana na referendumu. To je utvrđeno Ustavom Republike Srbije, kako onim iz 1990. tako i ovim Ustavom koji je danas na snazi. Da bi došlo do promene granica opština potrebno je prethodno sprovesti referendum u toj jedinici lokalne samouprave, odnosno teritorijalnoj organizaciji, ukoliko bi se menjale granice Vojvodine.
Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik profesor Mileta Poskurica, a neka se pripremi poslanik Vlado Sekulić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je, već više puta je rečeno, jedan pseudozakonski projekat, nešto što bi ličilo na obrise, konturu, ideju kako bi nešto u budućnosti trebalo da izgleda, budući da i samo nosi naslov - o uređenju službi bezbednosti. E sad, kad bi trebalo da se detaljnije kaže o svakoj od tih službi koje su taksativno pobrojane, u ovom zakonu se to ne nalazi. Mislimo da bi bilo logičnije da se dovrši ta priča jednom, da nam se ne daje odloženo delovanje već donetih zakona koji bi trebalo da budu, valjda, uklopljeni u novi Ustav i u Ustavni zakon, ali naravno i o strategiji nacionalne bezbednosti, strategiji odbrane i jednoj političkoj rezoluciji o strategiji bezbednosti, koje nisu donete niti znamo kada će biti donete, kako usvojene i šta će sobom nositi. To je jako bitno jer bi za sprovođenje ovih zakona i nadležnost koja iz njih proizlazi za službe koje će im biti date na upotrebu trebalo da se zna šta će u tom kontekstu službe raditi. Preostaje samo zaključak da je ovo jedan od onih zakona koji je improvizovano donet da bi se uvećalo bogatstvo ovlašćenja koje, očito mimo Ustava, ima predsednik Republike, verovatno već duboko ubeđen da će to biti Tadić, da će on imati pravo, preko ovog jednog, da ima još dva mandata i da će dugo vremena moći fino da kontroliše sve što bude želeo i koga god bude želeo da kontroliše. Nama iz opozicije to i nije nejasno, ni čudno, niti smo zbog toga naročito zapanjeni ni zbunjeni, ali nas čudi zašto koalicioni partner dozvoljava takvo umnožavanje ovlašćenja, ne poštujući Ustav, za koji je sam očigledno glasao i veoma se borio, mislim pre svega na DSS. Zašto je potrebno ići u davanje ovolikih nadležnosti prvom čoveku Srbije i njegovom šefu kabineta, umnožavati, videćemo kasnije, sastave tela sa istim ljudima. To, prema tome, može biti značajan rizik i izvor značajnog dela nesloboda ili informacija o mnogim ljudima u Srbiji koje će biti prikrivene, na kašičicu dostupne, nedostupne ili u pogodnom trenutku plasirane protiv njihove sigurnosti, njihove volje, neretko i u stilu kompromitacije. Naravno, sve je moguće Kada je reč o strukturama koje ste predvideli ovim konturama zakona... Zašto kažem konturama? Trebalo je jednostavno staviti neka opšta načela šta koja služba radi, za šta je koja nadležna, koja od ovih jeste kontraobaveštajna, koja nije, koje su metode njihovog delovanja i automatski preći: BIA radi to, VBA radi to itd. Zašto donositi posebna tri nova zakona, ne znam čemu je to potrebno. Ovo je mogao biti malo deblji materijal, koji sadrži sve u sebi i onda bi to bio kraj priče i jedna velika priča zatvorena. Šta će tek ti zakoni doneti, jer ovo su prilično načelne odluke, mi naravno ne znamo, ali sačekaćemo i videćemo. Kada je reč o sastavu članova saveta, bilo je ideja ovde, provlačilo se i juče, da bi tu trebalo da bude mesta i za ministra spoljnih poslova, ko god da to jeste u ovom trenutku. Ono što je njihova nadležnost sadašnja, aktuelna, manje ili više benevolentno ili beznačajno za ove službe, treba da se nalazi tu. Moguće je teorijski ili bi demokratski izgledalo da je stavljen i predsednik parlamenta, da se po pozivu mogu pozvati određeni ministri, jer ove službe mogu nekada biti nadležne ne samo za špijunažu i kontrašpijunažu, kontraobaveštajnu delatnost, nego i za neke segmente elementarnih, masovnih katastrofa koje neko može da prouzrokuje, pa su potrebni ministri iz drugih nadležnosti koji bi bili od koristi za rad ovakvog saveta. To da će Vlada pružiti kancelariju i tehničku uslugu, nama je to jasno i to je oduvek bilo. Vlada će se servilno ovog puta poneti prema zahtevu predsednika Republike; ali ne bi ni oni baš tako naivno uradili, verovatno postoji dil i dogovor - ti meni ja tebi, to će se odraditi i postaviće se personal koji je potreban. U okviru biroa za komunikaciju možemo videti da se u sastavu biroa ponavljaju tri čoveka, odnosno četiri osobe, četiri funkcionera koja su potpuno jednaka onima koji se nalaze u sastavu saveta. Dakle, to ponavljanje istih ljudi znači koncentraciju moći; znači dogovornu odluku u samom birou šta će se savetu prezentovati. Predsednik Srbije može biti miran, jer tu je njegov šef kabineta, koji odlazi zajedno sa njim, njegov lojalan čovek i on će mu uvek preneti. Da li će predsednik države, odnosno predsednik Vlade znati sve što treba da zna; da li će znati neko drugi? Kada u sadašnjoj strukturi pogledate, vidite da je taj odnos četiri prema tri, i ako gledate po strukturi agencija vidite da je verovatno za očekivati, uprkos proklamovanoj apolitičnosti, da će to biti pretežno sastavljeno od ljudi i kadrova koji pripadaju Demokratskoj stranci, gde će DSS i ostali očigledno ostati u značajnom manjku. Kada je reč o sastavu biroa, postoje nejasnoće, kao i u radu saveta, ko je šef tog biroa, kako se sastaju, naravno imaće poslovnik, postojaće pravilnik o radu i njega će pisati savet, kada se sastaju, ko predsedava, ko rukovodi i mnogo toga još. Kada je reč o strukturama ovih službi i opštim odrednicama, koje mislim da je trebalo staviti u ovaj zakon, opšta načela i njihove funkcije, tu bi trebalo da se nađu i prikupljanje podataka, način prikupljanja, makar osnovne odredbe, to je javno, tajno, iz registra, da znamo zašto je to bitno, kada govorimo o nadzoru, da bi znali poslanici, u direktnom ili posrednom nadzoru skupštinskog odbora, šta mogu da pitaju, dokle mogu da idu, da im nije nadležnost ovako unapred ograničena. Biće tu sigurno i privremenog ograničavanja sloboda i ljudskih prava i hajde da vidimo ko će o tome donositi odluku, možda sudije Vrhovnog suda, jer ko bi drugi. Tako je mogao i predsednik Vrhovnog suda da bude član saveta, pa da li samo predsednik Vrhovnog suda, ili neki ovlašćeni sudija, da li jedan ili više sudija. Dakle, ostalo je tu puno nejasnoća i to je trebalo unapred da se reši, pa da se zna, sve te tri službe će imati te i te metode rada. Nećemo ulaziti u to kakvi su njihovi rezultati na terenu, jer to se u zakon ne može uneti, ali metodologija rada je bila ta, recimo, kako evidentirati podatke, šta stavljati pod hijerarhijsku tajnost, kakve su sigurnosne provere, da li će biti proveravani činovnici ovih službi, do kog nivoa, da li će direktori biti podvrgnuti kontraobaveštajnoj proveri, da li će se o njima nešto znati?Dakle, moralo je to da se definiše preciznije, pa da onda taksativno ostanu ova tri zakona, koja su mogla biti o istom trošku, da tako kažem, doneta. Da li u merama skrivanja identiteta ličnosti, čak i firmi koje će se baviti nekom delatnošću, obaveštajnom, da li će toga biti... Da li će poslanik, ne znajući sve to, u odboru početi da pita jedno, drugo, treće i onda će reći - ne možete to, ne možete to saznati. Postoji kolizija, koja je prilično jasna, u članu 16. stav 2. tačka 5. - nadzire zakonitost primene posebnih postupaka i mera. To u kontekstu neposrednog nadzora nalazimo, ponovo se ponavlja. Kako će narodni poslanici znati koje su posebne mere i postupci, jer one moraju biti definisane. Mora se znati, one podrazumevaju to i to, a ne način primene, kako ovde stoji, jer to poslanika ne zanima. Konačno, nedefinisana kontraobaveštajna aktivnost može biti značajan problem. Nama je to svima jasno, da ona deluje pretežno unutar zemlje i jasna je njena nadležnost. Nama je BIA delovala unutar zemlje više nego što je trebalo, umesto da deluje, po pravilu i definiciji, i da istražuje situaciju izvan, u okruženju. Mi nismo mirni zbog onoga što se radi na Kosovu i Metohiji, a naravno da nismo mirni ni u svom okruženju. Da li će BIA pokrivati i jedno i drugo ili će to otići elegantno u kontraobaveštajnu i obaveštajnu delatnost i sferu vojske; vojske koje nema, koju je Demokratska stranka potpuno uništila i jedno vreme, naravno, tome je značajno doprineo čovek iz G17 plus Davinić. Ako smo je toliko uništili, toliko obezvredili, ne verujem da ćemo jačanjem agencije hteti da imamo i da operativno koristimo podatke koje službe bezbednosti budu saznale. Dakle, pitanje je zašto se na ovakav način zakon donosi, sem da se jednostavno pozlati okvir na kome će sedeti Boris Tadić?
Reč ima narodni poslanik Vlado Sekulić, a neka se pripremi narodni poslanik Zdravko Topalović, pa potom narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar je taman otišao, a hteo sam da ga pitam, on je izvestilac ispred Vlade, a da li je njegova preporuka bila ta što je završio specijalne studije kod gospodina Dragišića na Fakultetu bezbednosti. Inače, gospodin Dragišić je glavni savetnik DS-a za vojnu i bezbednosnu problematiku, zajedno sa gospodinom Aleksandrom Radićem, a tu je gospodin Bulatović, zatim Svetko Kovač i Jočić, šef VOA - Vojnoobaveštajne agencije. Deluje kao da su oni pisali ovaj predlog zakona, jer, jednostavno, ovde je preneta nit i sagledava se sukob između Vlade i predsednika Republike koji zastupa DS. Gledajući zakon, već u članu 1. se vidi da nije data ista važnost obaveštajnim službama, a ne samo bezbednosnim. Konkretno mislim na SID, to vam je Služba za istraživanje i dokumentaciju. Gospodin ministar je juče rekao da se ta služba ukida, pa sada postavljam pitanje gospodinu ministru - da li su zaposleni u toj službi sada, da se tako izrazim, spavači, pa će jednog dana ministar da ih aktivira i oni će se ponovo uključiti? Gde su ti ljudi razvrstani? Tu je konkretno zapostavljena VOA. Kaže se da pripadnici službi bezbednosti ne mogu biti članovi političkih stranaka i da moraju da budu nepristrasni i politički neutralni. Kada sam nabrojao sve ove ljude koji su sigurno učestvovali u izradi ovog zakona i koji se eksponiraju, uvek na strani DS-a, da li je tačno to što piše u zakonu, da li je i u stvarnosti tako? Takođe, kaže se "bezbednosno-obaveštajna politika Republike Srbije". Pa, reč "politika" ne ide uz obaveštajne službe, jer obaveštajne službe ne treba da se bave politikom, nego nekim svojim ingerencijama i svojim zaključcima i rešenjima po kojima treba da rade. Bezbednosno-obaveštajni sistem je pun nepreciznosti i to se može sagledati u članu 4, a dokaz za to je da još uvek nije formiran republički organ za nadzor i kontrolu rada svih obaveštajnih i bezbednosnih sistema. Kada će savet biti osnovan i koja će biti njegova obaveza prema Odboru za bezbednost Skupštine Srbije? Nejasno je ko formira biro za koordinaciju rada službi bezbednosti i u čijoj je on nadležnosti. Napisali ste samo pod čijim je nadzorom; Narodna skupština, predsednik Republike, Vlada, savet za nacionalnu bezbednost, svi nadziru, a ko je faktički nadležan to ćemo tek videti u nekom periodu koji dolazi. Vojnoobaveštajna agencija (VOA) nije bezbednosna agencija, već obaveštajna, a svrstava se u službe bezbednosti. U delu koji se odnosi na nadležnost spominju se i drugi nadležni državni organi. Nije jasno koji su to drugi nadležni organi i zašto se izdvaja grad Beograd, da li zato što je najveći grad ili ima nekih drugih pretenzija u ovom zakonu? U zakonu se koristi izraz - delatnost. To je nešto što stvarno... Evo, kada se pročita malo o svim bezbedonosnim ili obaveštajnim agencijama, reč delatnost se koristi kao izraz za neke subverzivne delatnosti protiv države; delatnošću se bave ljudi koji su protiv naše države, neprijatelj se bavi delatnošću. Pravi izraz za ove službe je da one imaju svoje ingerencije i svoje zadatke, a delatnost, to je već za neke subverzivne i druge delatnosti i to je neprimereno za ovaj deo zakona. Savet za nacionalnu bezbednost, po vama, treba da donosi zaključke kojima usklađuje i usmerava saradnju službi bezbednosti sa službama bezbednosti stranih država i međunarodnih organizacija. Zar to nije nadležnost Skupštine? Po ovome svemu, i u Ustavu kada se pročita, nadležnost Skupštine je da nadzire i da ona reguliše ovaj deo. Nelogično je da savet ima veće ingerencije od skupštinskog Odbora za odbranu i bezbednost, samim tim što su poslanike, članove Odbora za odbranu i bezbednost, birali građani Srbije. Ko bira članove ovog saveta? Članovi saveta su navedeni: predsednik Republike Srbije, predsednik Vlade, ministar odbrane, ministar unutrašnjih poslova, ministar pravde, načelnik Generalštaba Vojske Srbije, direktori službi bezbednosti. Nigde se ne spominje predsednik Skupštine, ni predsednik Odbora za odbranu i bezbednost. Član 7. je neustavan, jer po članu 99. Ustava, tačka 6, Skupština Srbije reguliše nadležnost bezbednosnih agencija. Tačno piše da Narodna skupština nadzire rad službi bezbednosti. Besmisleno je da šef kabineta predsednika Republike bude sekretar po položaju; predsednik Republike nema nadležnost nad službama bezbednosti, što se vidi u članu 112. Ustava. Članovi 7. i 8. pokazuju direktni sukob predsednika Srbije i predsednika Vlade, ili je to podela po interesnim opredeljenjima. Konfuzija se vidi posebno u članu 8. gde su nabrojani savet, biro, kancelarija, a ko će tu šta raditi, ko koga tu kontroliše, niko ne zna. U članu 9. je neustavna odredba. Član 112. Ustava reguliše nadležnosti predsednika. Predsednik nema nikakve nadležnosti nad bezbednosnim agencijama. Savet radi, a biro usklađuje. Biro je volšebno postao važniji od saveta. Umesto da je savet obavezan da sarađuje sa nadležnim državnim organima, vi terate državne organe da su dužni da sarađuju sa savetom. Posebna priča su načela nadzora, načela političke, ideološke i interesne neutralnosti. Šta je interesna neutralnost? Valjda je interes svih ovih službi da rade u interesu građana Srbije i Republike Srbije. Ova interesna neutralnost bi mogla i drugačije da se definiše. U praksi se zna da dok služba bezbednosti operativno radi ne može se informisati javnost. Kaže se da sednice Odbora mogu biti zatvorene za javnost. To je nešto za šta bi moglo da se kaže da je i pametno urađeno. Ali, prevashodno treba da se neke zatvore baš zbog četiri "jahačice apokalipse" - Nataše, Sonje jedan i dva, i zbog gospođe Biljane. Po ovome sam očekivao da ćete i njih pozivati na sednice Odbora za bezbednost. Treba ih nekada zatvoriti baš zbog ovih neprijatelja koje sam naveo, neprijatelja građana Srbije. Nejasno je kako će se regulisati kontrola primene mera koje odstupaju od prakse, od proklamovanih ustavnih načela: kontrolisanje telefona, razgovora, kretanja, tajno praćenje i tako dalje. Nigde nije regulisano ko će odobriti i pod kojim uslovima se sprovodi neposredni nadzor. Zašto rad službi bezbednosti nije uređen ovim zakonom, već će se urediti posebnim zakonom? Evo jedne nelogičnosti, posmatrano sa ekonomskog i finansijskog aspekta: biro se osniva, tu dolaze novi zaposleni, vozila, osnovna sredstva, obrtna sredstva, a u razlozima za sprovođenje ovog zakona se kaže da nije potrebno obezbediti dodatna sredstva u budžetu Republike Srbije. Ovde očito neko laže i iznosi netačne činjenice. Ujedno, hteo bih, gospodine Duliću, da mi zaustavite vreme jer želim da postavim ministru pitanje koje je baš vezano za ovo. Izvinjavam se, možda sada ministar za lokalnu samoupravu neće znati da odgovori, ali trebalo bi. Da li je tačno da gospodin Svetko Kovač, koji je penzionisan krajem 2005. godine u činu generala, i dalje radi na radnom mestu direktora ili načelnika Vojno-bezbednosne agencije, iako je penzionisan već dve godine? Šta ga kvalifikuje za to mesto i koje je to rezultate postigao da kao penzioner bude načelnik VBA? Da li je i koliko ostvario radnog staža? Kako je realizovao težišni zadatak, konkretno mislim na obezbeđenje ministra vojske, ubijenog Pavla Bulatovića? To je bio njegov prvi zadatak. Da li je Svetko Kovač član Upravnog odbora Jugoimport - SDPR-a, Savezne direkcije za promet robnih rezervi sa posebnim namenama? Da li je i ministar Šutanovac član Upravnog odbora SDPR-a? Da li gospodinu Svetku Kovaču sin radi u SDPR-u, a ćerka u kabinetu Tadića? Po kom osnovu je dobio i stekao kuću pored VMA, u Raškoj ulici?
Reč ima narodni poslanik Zdravko Topalović, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Krasić.
Dame i gospodo, građani Srbije, u Predlogu ovog zakona u većini članova se Vlada poziva na Ustav, što bi trebalo da bude tako, ali u praksi bezbednosnih službi se ne libe da prekrše članove Ustava koji se odnose na osnovna ljudska prava i slobode zagarantovane Ustavom. Najčešće se krše članovi 39. Ustava Srbije, sloboda kretanja, nepovredivost stana, član 40, član 41. tajnost pisama i drugih sredstava opštenja. Ta kršenja Ustava od strane bezbednosnih službi su najizraženija u slučajevima kada se privode, prisluškuju, prate porodice i prijatelji srpskih junaka, haških optuženika. Ovim zakonom nisu predviđene nikakve kaznene odredbe za pripadnike službi bezbednosti koji prekrše svoja ovlašćenja kršenjem Ustava. Kažete da BIA, VBA i VOA predstavljaju jedinstven deo bezbednosno-obaveštajnog sistema Republike Srbije. To nije tačno. Vladajuća koalicija je rukovodeća mesta u službama i u savetu za nacionalnu bezbednost podelila prema stranačkoj pripadnosti i prema saradnji sa stranim obaveštajnim službama. Sada zamislite sastanke saveta za nacionalnu bezbednost: predsednik Republike Srbije iz DS-a, simpatizer, a možda i saradnik nemačke obaveštajne službe BND; predsednik Vlade, koji se još nije obavestio kojoj obaveštajnoj službi je naklonjen; ministar odbrane iz Demokratske stranke, koji ima završen obaveštajni i špijunski kurs u Garmišu od strane BND; ministar pravde iz DS-a; načelnik Generalštaba Vojske Srbije, koji je u rođačkim vezama sa predsednikom Srbije i oficir Nacionalne garde iz Ohaja; ministar policije iz DSS-a. To je sastav nacionalnog saveta za bezbednost. Kako stvari stoje, savetom predsedava ambasada SAD, potpomognuta od strane CIA, BND, MI 5, MI 6. U delu zakona koji se odnosi na nadzor nad radom službi bezbednosti kažete da se posebno uređuje sadržina nadzora od strane Skupštine. Kao poslanik imam utisak da skupštinski Odbor za bezbednost nije uvek obavešten o radu naših bezbednosnih službi kao što su obaveštene strane obaveštajne službe koje vršljaju po Srbiji. Evo kakva je kontrola Skupštine nad službama. Na jednoj od prethodnih sednica postavio sam pitanje ministru policije da li je tačno da u Bezbednosno-informativnoj agenciji posle petooktobarskog puča postoji odeljenje koje se bavi opozicionim strankama i organizacijama patriotske orijentacije i da li se poslanici iz te opcije prisluškuju i prate. Znate li kakav sam odgovor dobio? Da ministar policije nije nadležan za to, a zamislite, član je saveta za nacionalnu bezbednost. Da li nije hteo da mi odgovori ili je neobavešten kao i njegov predsednik Vlade? Gospodo iz bezbednosnih službi, nemojte se baviti srpskim herojima koji izmiču haškoj inkviziciji, ostavite na miru njihove porodice i prijatelje. Bavite se bezbednošću građana Srbije, očistite svoje redove od stranih obaveštajnih službi i maksimalno neutrališite njihovo dejstvo u Srbiji. Pustite političke stranke patriotske orijentacije i antihaškog opredeljenja, a svoj rad fokusirajte na nevladine organizacije kojima rukovode Kandićka, Biserko i Liht, koje predstavljaju CIA, BND, MI 6 i otvoreno prizivaju totalnu okupaciju u Srbiji. Neka vam uzor budu ruske bezbednosne službe koje se uspešno suprotstavljaju takvim pojavama u Rusiji. Ako donosite ovakav zakon, onda ga bar poštujte, a pogotovo Ustav, iznad koga ni vi ne možete i ne smete da delujete.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić, a neka se pripremi narodni poslanik Vjerica Radeta. Narodni poslanik Vjerica Radeta ustupa vreme Zoranu Krasiću.
Ovo je jedan od poslednjih zakona u pripremi izbora. Verovatno će gospodin Dulić 14. da raspiše izbore, pošto računa da će uspešno da završe sa svim zakonima koji se tiču predsednika Republike. Znači, imali smo Ustavni sud, odbranu, vojsku, diplomatiju juče, evo, danas imamo i ovo, i na taj način se kompletira jedan deo izvršne vlasti koji bi morao da bude u rukama Demokratske stranke. To je jedna celina. Sada, putevi su različiti; ovaj put je, naravno, pogrešan, put koji nema pravnog i ustavnog osnova. Moram da vas podsetim na jednu stvar, da Ustav tačno propisuje nadležnosti predsednika Republike. Kada kažem predsednika Republike mislim na organ, a ne na personu koja trenutno obavlja tu funkciju. Predsednik Republike radi ono što je propisano Ustavom. U Ustavu je samo na jednom mestu navedeno da je dužan da radi nešto po nekom zakonu, a to je Zakon o vojsci. Nema više nijednog zakona kojim može predsednik nešto da se obaveže, sve drugo je njegova ustavna nadležnost. Ekspert Demokratske stranke za obaveštajni rad Milan Marković, predavač kod Dragišića, inače, taj fakultet Dragišićev i tvorac ovih bezbednosnih propisa, i tako su jasno zakoračili u nešto što se zove neustavnost... Koliko je to neustavno, a moram da kažem i nelogično, dokazuje i činjenica da ako ove dve agencije unutar vojske imaju nekih dodirnih tačaka sa vojskom i predsednik Republike po Ustavu jeste komandant vojske, jer komanduje vojskom, onda kada je u pitanju ova druga, civilna, predsednik Republike apsolutno nema nikakvu nadležnost. Moram samo da vas podsetim da u ovoj oblasti imamo i tajnih uredbi i tajnih propisa. Oni su nasleđeni još iz perioda SFRJ, propisi koji nigde nisu objavljeni, a obavezuju državnu bezbednost. To bi u novom žargonu Marković i Dragišić rekli - pravila postupanja, pravila službe i pravila struke, a tajna uredba. Celokupni posao, kada su u pitanju ove informativne bezbednosne službe, svodi se na to kako da stavimo u okvire zakona nezakonito delovanje. Naravno da je to nemoguća misija. Kako bi neko mogao da bude špijun po zakonu? To je nemoguće. Samo jedna kategorija državnih službenika su špijuni po zadatku i po zakonu, i to su ambasadori, oni su zvanični špijuni države iz koje dolaze u onoj državi gde obavljaju svoju funkciju, sve drugo je van zakona. Sada neko pokušava da nas ubedi da mi možemo to da stavimo u neki zakonski okvir. To je nemoguće. Onda nam se predlaže nešto što je odraz demokratije i odraz transparentnosti, pa se kaže - sve službe će biti pod kontrolom, demokratskom kontrolom i kontrolom javnosti. Sada da vidimo ko su to brendovi demokratske kontrole i kontrole javnosti. Predsednik Republike - zašto je on brend za demokratsku i javnu kontrolu? Ja ne vidim, možda je njegova vlast na neki način demokratska, jer ima legitimitet u izborima, ali to nije dokaz za demokratiju. Zašto bi javnost bila obezbeđena ukoliko on kao član saveta vrši kontrolu direktora Bezbednosno-informativne agencije? To su državni službenici, to nisu izabrana lica. To su nelogičnosti. Šta je nadzor? Kakav je to nadzor, ako ja ne mogu da uzmem predmet, spise u kojima postoje tragovi šta je urađeno u tom predmetu. Kaže - savet za bezbednost će raditi u skladu sa strategijom. To je isto kao da su napisali - u skladu sa programom Srpske radikalne stranke ili sa programom Demokratske stranke. Zašto bi strategija ili program neke stranke obavezivali nekoga ko je zaposlen u BIA? Vi ste to napisali. Ja ću da vam dam jedan konkretan primer, ja se bakćem sa njima odavno, znate, oni mene, ja njih itd. Da li vi znate da u UBPOK-u postoji jedna služba koja se bavi prisluškivanjem? Tamo je bio glavni neki Spasić, valjda je taj Spasić i dalje glavni. On je prijatelj sa Mlađanom Dinkićem, njemu Mlađan Dinkić kaže - naredi onim tvojim što prisluškuju da prisluškuju švalerke mojih prijatelja kako bih uveče kada se zapijemo negde ja imao čime da ih gustiram kao saznanjem. Čovek kaže - neću ja to da radim, jer to nije po zakonu i po Ustavu, i suspenduju čoveka sa posla. Naravno, Dinkić je oličenje demokratije i transparentnosti. Samo da vas podsetim, G17 plus ima nekoliko sporova pred sudovima, jer su koristili usluge bivših radnika obaveštajnih agencija da im pronađu dokaze da je Neda Arnerić glasala iz Bodruma i da provere još neke stvari. Evo, pred Prvim opštinskim sudom postupak je u toku. Znam, nisu isplatili čoveka, znate ono, FIA, što beše onaj Vuk, Vulf, Volf, šta li je, vukodlak neki. Vidite, Mlađan Dinkić je sve u nekoj mistici i sve on te tajne obaveštajne službe... Ali, nikako da dobijemo, gospodine Batiću, odgovor na pitanje gde su one pare sa Kipra. Nikako da dobijemo te pare. Vidite sada, Marković je pobegao zato što zna da sam izašao; kako on mene može da ubedi da je to demokratsko i javno, nemoguće. Po Ustavu mi treba da rešimo pitanje bezbednosti, ali ne treba valjda osnove bezbednosti da rešavamo. Treba da rešimo kako će oni koji su na vlasti da sede za istim stolom i da kontrolišu nešto, a jedan, drugi, i treći i peti neće da daju ništa. Oni ovako ne mogu da razgovaraju, a tamo će da razgovaraju i da razmatraju pitanja bezbednosti. O kakvoj crnoj bezbednosti oni da razgovaraju? Jedan od mojih prethodnika je precizno naveo ko radi za koju službu i koja služba koga od njih gura da bude na funkciji ovde. Još nije rešeno ko je dao onaj CD Amerikancima. Mnoge stvari još nisu rešene. Nije rešeno, nije u zatvoru. Da je u zatvoru, bilo bi rešeno. Drugo, mi se uopšte ne bavimo pitanjima ko je radio u tim službama. Verovatno rade ljudi koji mnogo vole pare, jer oni začas promene stranu. Gde su pare, i menjaju stranu. Sada samo nešto da vas obavestim, pošto vidim da patite od neobaveštenosti. Nekada je američka ambasada imala ekonomskog savetnika i taj čovek je bio 10 godina ekonomski savetnik u onoj Jugoslaviji. Njegove procene roda u poljoprivredi i bilansa bile su nepogrešivo tačne kada se u novembru jedne godine daju procene za sledeću godinu, a sva naša ministarstva, privredne komore, statistike su pravile velike greške i nisu mogle da pogode niti bilans, niti koliki će biti rod. Kada su se interesovali kako taj ekonomski savetnik sve to zna, došli su do zaključka da vrlo lepo čita naše novine. U našim novinama imate sve i svašta, sve je transparentno i sve je javno. Sve se unapred najavljuje. Ovde ima ova balkanska grupa, ove žene, "Bird", ima ovih drugih agencija koje lepo skupe sve to i završe posao. Gde su naše agencije i čime su to sprečili? Nema ih. Kada se napravi savet za bezbednost biće sprečeno. Neće. Znači, nije problem u zakonu, problem je u onome ko treba da sprovede zakon, da li on može i da li on hoće. Ovi koji su na vlasti sprovode zakon na svoj način, tumačeći ga tako - stara se, koordinira, može da bude samo ovoga, samo onoga, a ne šta se dešava i šta se priprema. Jer, sve ove službe treba da nas zaštite. Kako? Pre svega, preventivno. Kako one nas preventivno štite? Toliko loše, a dokaz za to je činjenica što ja pre njih saznam šta će da se desi. Ja bih verovatno morao da budem poslednji koji treba da sazna. Koliko stvari vi poslanici znate pre nego što dobijete bilo koje zvanično obaveštenje o tome šta se sprema? Zašto onda donosimo zakon? Da malo uredimo ove službe, da se koalicija ne posvađa ko će koga da prati. Što ne zahvatiste zakonom one koji bez bilo kakvog osnova prate, da li sa Fruške gore, jer imate opremu od milion evra i možete da slušate šta god hoćete? U američkoj ambasadi u podrumu postoji prostorija u kojoj se sluša sve, sve se sluša novim prislušnim uređajima. Oni su bili i ovde u Skupštini, pa smo ih isterali pre dve godine. Jeste, jeste, Sekulović je radio sa njima, i Šutanovac, gore je bila ona kancelarija gde su bili. Pa smo digli dreku - pobegoše. Ja s vremena na vreme pravim neku inspekciju ponovo, opet ću da ih oteram. Znate gde su pobegli? Na "Beograđanku". Odande lepo sve snimaju, gledaju, sve je jasno. Sve je jasno, samo nije jasno zašto nas ova vlada, bre, ovoliko zamajava. Zamajavaju nas, naprave konflikt između navijača i policije da bi se skrenula pažnja sa nečega što je vrlo bitno. Pa onda nađu nekog poslanika, juče su nam uzimali krv da nam bude to atrakcija za sledećih pet dana da se priča o tome. Čujem da će da vas mere koliko ste teški, samo da bi se odagnale misli i pažnja građana sa onoga što je bitno na ono što je periferno, da bi se narod zabavljao. Naravno, ja u toj zabavi ne učestvujem.
Zahvaljujem se. Izvolite, gospodine Batiću, po Poslovniku, a neka se pripremi narodni poslanik Srboljub Živanović.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, pre nekoliko nedelja zatražio sam informaciju o jednoj temi koja zvuči bizarno, ali pokazuje pravu prirodu ove vlasti - pljačku i lopovluk. Pokazao sam sa ove govornice tri odluke koje je potpisao generalni direktor "Železnica Srbije" gospodin Milenko Šarančić o adaptaciji i rekonstrukciji staničnog WC-a na železničkoj stanici u Kraljevu. Tu je kamera, to su te odluke. (Pokazuje papire.) Bilo bi smešno, ali je tužno. Adaptacija, odnosno rekonstrukcija staničnog WC-a, po ovim odlukama, trebalo je da košta pet i po miliona dinara. Verovatno pokušavajući da istraže ovo što sam govorio... Ali, mi poslanici Demohrišćanske stranke Srbije u poslaničkoj grupi LDP imamo, naravno, insajdere i imamo informacije, i ovo je informacija o radovima na adaptaciji staničnog WC-a u Kraljevu, koju je Direkcija za infrastrukturu, Sektor za investicije, dostavila generalnom direktoru. Ta informacija objašnjava šta će to da urade da bi ga adaptirali, pošto je sanitarni inspektor svojevremeno zabranio upotrebu tog WC-a. Ovde se navode i firme koje će da izvode te radove: jedna iz Lešnice, druga iz Loznice i treća iz Sevojna. Ovo će svaka zanatska radnja iz Kraljeva ili okoline, predgrađa Kraljeva da uradi za nekoliko dana. Ponavljam, pet i po miliona dinara, sedamdeset hiljada evra. Evo kako to grandiozno zdanje izgleda. Njegova površina je... Ovo je slika od 21. avgusta 2007. (Pokazuje sliku.) Svejedno, a ovo je, navodno, ali ne mogu da verujem, slika od 23. novembra, od pre nekoliko dana, posle mog traženja informacije. (Pokazuje sliku.) Ispade da ništa nije urađeno. Ovo je kao kuća strave. Ali, da sve ovo zaboravimo. Prema ovoj informaciji, taj objekat koji se rekonstruiše, odnosno adaptira ima ukupno 39 kvadratnih metara. Raspitao sam se kod ljudi koji se bave građevinom. Stanovi se prodaju, ne u centru Beograda, ali u okolini, recimo u Obrenovcu komforan stan sa centralnim grejanjem je između 400 i 550 evra. (Predsednik: Vreme.) Završavam. Ovo je 70 hiljada evra. Moglo je da se završi i da se stave španske pločice, za sedam hiljada evra. Oni su opljačkali preko 60 hiljada evra, opljačkali. Hoće li da reaguje tužilac na ovaj lopovluk? Moglo je da se napravi četiri-pet stanova za železničare. (Predsednik: Hvala, gospodine Batiću, vreme vam je isteklo.) Završavam. To je slika i prilika Srbije. Isti oni koji zabranjuju promocije i tribine u Aranđelovcu, oni lažu, kradu, pljačkaju i otimaju, što ovaj primer najbolje potvrđuje.
Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović, a neka se pripremi narodni poslanik Saša Valjarević. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, u odbrambenom sistemu svake zemlje postoji obaveštajna bezbednosna služba koja će da čuva državu i građane. Kada ona funkcioniše u ovom cilju, ona je opravdala svoje postojanje. Svesni smo da su u 20. veku postojali totalitarni režimi - fašizam, komunizam, ali početkom 21. veka totalitarni režim jeste onaj koji se zove DOS. Vi znate da ovi režimi u stvari nisu služili u ove svrhe, što sam napred rekao, već da bi pratili građane, odnosno da bi pratili političke neistomišljenike. Verovatno će se neko zapitati - pa zbog čega DOS? Pa, posle petooktobarske revolucije mnogi čelnici tih 18 političkih partija, koje su u tako živoj kohabitaciji tada delovale, i mnogi od tih ljudi pripadali su obaveštajnim službama. Posle dolaska na vlast vi ste svoje političke neistomišljenike oterali u Hag, u mali Sibir, gde hoćete da se obračunate sa njima jer nemate snage ovde, u sopstvenoj zemlji; potpomognuti vašim sponzorima, uz veliku želju da opstanete na vlasti, vi ste ih spakovali tamo. Znajte, vi velike heroje, patriote, junake, kao što je prof. dr Vojislav Šešelj, koji je na svojoj statusnoj konferenciji pokazao svima vama kako je DOS-manlijska vlast dolazila 2000. godine na kormilo, da vlada Srbijom... Takođe, treba se zapitati da li će se ove obaveštajne službe baviti, jer je u svom izlaganju gospodin Dragan Todorović rekao, i poslovima koji su vezani za jednu veliku eroziju privrede, društva, države, a to je kriminal, mafija, koja je svojstvena ovoj DOS-ovoj demokratskoj vlasti. Znate da taj patološki imidž koji ste stekli u ovoj sedmogodišnjoj vladavini govori koliko ste opljačkali ekonomiju Srbije i milion nezaposlenih ljudi doveli do prosjačkog štapa. Ono što je takođe vrlo bitno, verujem da mnogi znaju, ali mnogi i ne znaju, jeste da posle kapitulacije Nemačke jednu od najvećih obaveštajnih službi - Gestapo preuzima CIA; ona u periodu hladnog rata nastavlja onaj svoj trend koji je Gestapo imao, jer u tom periodu obaveštajna služba Gestapoa je bila jedna od najjačih u Evropi.Znajte da mnoga pitanja, koja takođe treba postaviti... Jer, vidim koliko je vama od značaja ovaj zakon, poslali ste ministra za lokalnu samoupravu da on koordinira ovim radom, ali sada ga nema, nije prisutan da bi mogao odgovoriti na neka postavljena pitanja. Čuli ste od mnogih govornika ovde o tim nevladinim organizacijama, ali sigurno znajte da su te obaveštajne službe koje vršljaju širom Srbije 70-ih godina na prostoru Kosova i Metohije bile mnogo aktivne. Koliki je njihov domet ili koliko su one ostvarile tu svoju želju vidi se, jer njihov rad nije ad hoc, samo da se desi odmah, nego su to službe koje rade dugo, godinama da bi ostvarile svoj cilj, zbog čega i postoje. Mi dobro znamo šta su činile humanitarne organizacije koje se pod takvim nazivom prvo pojavljuju, šta je činio Voker na Kosovu i Metohiji i kakva su kasnije njegova zlodela prema Srbiji i srpskom narodu.
Reč ima narodni poslanik Saša Valjarević, a neka se pripremi narodni poslanik Zvonko Mihajlović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije. S obzirom na situaciju kakva je u našoj državi i, ono što svi znaju, da nam predstoji jedan od najtežih trenutaka za državu Srbiju, da nam preti otimanje Kosova i Metohije i mogućnost eskalacije nasilja i ostalo što može da prouzrokuje, normalno je da u jednoj uređenoj državi treba sve službe, a posebno službe bezbednosti, da budu stavljene pod kontrolu i da se tačno ima procena kakva je situacija u takvim kriznim žarištima, gde može doći do eskalacije u nešto krupnije. Dosta mojih kolega već je govorilo o tome da u Predlogu ovog zakona koji je pred nama ima dosta manjkavosti i da se vidi da je ovaj zakon donet samo zato da bi se ispunila forma radi raspisivanja predsedničkih izbora. Vama je, izgleda, jedino to bitno, mislim na Demokratsku stranku, s obzirom na to da se vidi da su ovde dosta data ovlašćenja predsedniku Republike u odnosu na predsednika Vlade. U članu 2. zakona definisano je da su pripadnici službi bezbednosti dužni da postupaju u skladu sa Ustavom, zakonom i drugim propisima i opštim aktima i da ne mogu da budu članovi političkih stranaka. Znamo da je posle 5. oktobra došlo do velike transformacije službi bezbednosti, da je i u BIA, a i u vojnim bezbednosnim snagama došlo do promene, pri čemu je preko 500 pripadnika tih službi penzionisano ili raspoređeno na druga radna mesta, a da je dosta vaših političkih istomišljenika (a ne možemo da dokažemo da su i pripadnici vaših stranaka) po vašem nalogu imenovano na najviše funkcije u svim ovim strukturama službi bezbednosti. Ovo što je dato u članu 2. apsolutno se negira. Što se tiče same kontrole rada i delovanja svih ovih službi bezbednosti, ovde u zakonu je dato da to radi Odbor za bezbednost Skupštine Srbije. Međutim, vi ste u članu 17. već naveli - ako je direktor službe bezbednosti sprečen, može da pošalje svog ovlašćenog predstavnika. Međutim, vidimo da kada gospoda ministri, koji treba da budu ovde kada se obrazlažu pojedini zakoni, ostave svog pomoćnika ili ovlašćeno lice, ono ne može da nam da nijedan odgovor jer nema ovlašćenja od ministra. A kada se radi o ovako ozbiljnim i važnim pitanjima za funkcionisanje države, sigurno niko od pomoćnika ili zamenika ne može da da konkretne odgovore. Sednicom Odbora predsedava predsednik Odbora, koji zajedno sa članovima, koje biraju odnosno predlažu političke stranke, postavlja pitanja i traži odgovore na pojedine situacije. Poslanici Srpske radikalne stranke insistirali su, kada je došlo do hapšenja generala Tolimira, da se daju tačni i konkretni odgovori gde je bio uhapšen general Tolimir, da li se to desilo u Republici Srbiji ili, kao što je dato zvanično saopštenje, u Republici Srpskoj. Međutim, oni nisu odgovorili na to. Mi imamo saznanja da je to urađeno baš ovde, u Beogradu, i mi smo tog dana kada je došlo do hapšenja odmah tu informaciju izneli u javnost. Međutim, od onoga od koga je trebalo da dobijemo informaciju nismo je dobili, tako da, faktički, Odbor za bezbednost Skupštine Srbije i nema nekih velikih ingerencija - može da postavlja pitanja i da traži, ali nema nikakvu mogućnost sankcionisanja bilo kakvih nepravilnosti u radu bezbednosnih organa u Republici Srbiji. Srpska radikalna stranka ne može da glasa za predlog ovog zakona, jer u samom zakonu ima dosta manjkavosti, nije se radilo na njemu studiozno, već je urađen pro forme, samo da bi se ispunio još jedan od zahteva i da bi se raspisali predsednički izbori.
Reč ima narodni poslanik Zvonko Mihajlović, a neka se pripremi narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, u trenutku kada novi svetski poredak pretenduje da ugrozi sve slobodoljubive, a male zemlje državi Srbiji je više nego potrebno da ima dobro organizovanu i modernu vojsku i dobro obučenu policiju, koje će biti spremne da odgovore svim izazovima i zadacima koji se pred njih postavljaju. Nemoguće je zamisliti efikasnu vojsku i policiju a da one u svojim redovima nemaju depolitizovanu i profesionalnu službu bezbednosti. Pripadnici službe bezbednosti, kako i zakon predviđa, ne mogu biti članovi niti jedne političke stranke, rasterećeni bilo kakvih predrasuda, već to moraju biti profesionalci, patriotski nastrojeni, dobro obučeni i dobro plaćeni. Jedan od osnovnih zadataka Vojno-bezbednosne agencije i Bezbednosno-informativne agencije je borba protiv organizovanog kriminala. I sami smo svedoci da u Srbiji cveta organizovani kriminal. Ne prođe ni mesec dana a da se u javnosti ne pojavi vest da je otkrivena i uhapšena organizovana kriminalna grupa, koja je državni budžet oštetila za višemilionski dinarski iznos. Kad bi ove službe bile do kraja depolitizovane i kada organizovani kriminal ne bi dolazio iz vrha vlasti, ovakvih akcija bi bilo sve više i više, a kriminal bi bio sveden na minimum. Drugi zadatak ovih službi je kontraobaveštajna aktivnost. I u ovoj oblasti smo svedoci da Srbijom vršljaju raznorazni strani obaveštajci koji za svoje interese i potrebe vrbuju naše građane. Ova pojava je naročito evidentna kada je u pitanju vrbovanje lažnih svedoka za interese Haškog tribunala, a za potrebe haškog tužilaštva u montiranom sudskom procesu protiv prof. dr Vojislava Šešelja. I, ono što predstavlja, po meni, najvažniji zadatak ovih službijeste borba protiv terorizma. Država Srbija se godinama suočava sa ovim problemom. Terorizam je naročito raširen na prostoru Kosova i Metohije, na jugu Srbije, znači u Pčinjskom okrugu, i pojavom vehabija u Raškoj oblasti, a zajednički cilj im je udruživanje radi neprijateljske delatnosti usmerene na rušenje ustavno-pravnog poretka Republike Srbije. Kada je u pitanju Kosovo i Metohija, mi danas imamo situaciju da su na Kosovu i Metohiji prisutne gotovo sve strane obaveštajne službe, koje imaju različite zadatke i interese. Najbrojniji je, svakako, kontigent pripadnika CIA, preko pripadnika BND-a, Mosada, sve do ŠIK-a, albanske obaveštajne službe. I privremene kosovske institucije su u fazi izgradnje svojih bezbednosnih struktura. Na kosmetskim prostorima nema jedino naših bezbednosnih organa. Delimično je prisutan MUP Republike Srbije, ali to su samo kancelarije u kojima se podnose zahtevi za izdavanje pasoša, ličnih karata, vozačkih dozvola, registraciju vozila i ništa više od toga. Država nije ništa uradila po pitanju povratka svojih službi bezbednosti na Kosovo i Metohiju. Bilo je pokušaja pozivanja na primenu Rezolucije 1244 SB UN, ali nažalost, bezuspešno. Ne sećam se da sam nekog od zvaničnika čuo da se poziva na naše članstvo u okviru Partnerstva za mir, čija je Srbija članica, i koje nama omogućava povratak naših bezbednosnih organa. Dokle god bude ovakva situacija, dokle god nema srpske vojske i policije, srpskih službi bezbednosti, dokle god nema povratka prognanih Srba, neće biti normalnog života na kosmetskim prostorima. Hvala.
Zahvaljujem se. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Srđan Spasojević, a neka se pripremi narodni poslanik Radiša Ilić.
Javljam se po Poslovniku, članovi 225. i 101. Želim da informišem javnost, pošto sam poslanik iz Kraljeva, da preduzeće Železnice Srbije u većini gradova Srbije radi kompletne rekonstrukcije železničkih zgrada, tako da su do sada urađene zgrade u Vrnjačkoj Banji, Čačku i mnogim drugim gradovima, Mataruškoj Banji itd. To su jako lepi objekti, koji moraju da imaju adekvatan izgled, i tendencija je trenutno da se te zgrade dovedu u red. Situacija u Kraljevu u staničnoj zgradi je takva da je mokri čvor odlukom sanitarne inspekcije u Kraljevu zatvoren. Železnice Srbije su dobile nalog da hitno saniraju taj mokri čvor. Javnost treba da ima informacije da je kompletan projekat uradio CIP, da je projekat odobrio institut „Kirilo Savić“, da rekonstrukcija već počinje da se izvodi i da će veoma brzo, do 10. decembra, biti završena. Nekome može da deluje da je za tih 39 kvadrata, kako je Vladan Batić rekao, ovo prevelika investicija, ali s obzirom na to da stanična zgrada u Kraljevu treba da uđe u kompletnu sanaciju, moraju da se urade još neke pripremne stvari. Trenutno, oko mokrog čvora radi se 300 metara kompletne instalacije vodovodne mreže, dovođenje, priključivanje na parno grejanje, stanična zgrada udaljena je više stotina metara, zatim, uvedeni su filteri za vodovodnu mrežu. Kompletna sanacija ovog mokrog čvora biće po vrhunskim standardima. Još jedna novina, rukovodstvo preduzeća Železnice Srbije je uvelo i vagone za invalide, a u ovom projektu je predviđeno da se u ovom mokrom čvoru posebne kabine urade za invalide i ne vidim da je ovde nešto sporno što se tiče toga. Ipak tim ljudima treba obezbediti odgovarajuće uslove ako se nađu u nekoj staničnoj zgradi ili u putnom prevozu, kao što su vagoni Železnica Srbije. Investicija je opravdana i siguran sam da takve institucije kao što su CIP i „Kirilo Savić“ koji su odobrili ove projekte... I izvođači radova, sve je transparentno, čisto, i narodni poslanici mogu da se upoznaju sa ovom investicijom. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Radiša Ilić, a neka se pripremi narodni poslanik Zlatan Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, zbog vremena ćemo skratiti naše diskusije, ali reći ćemo ono što je osnovno za ovaj predlog zakona. Postavlja se pitanje ko su lica koja čine savet za nacionalnu bezbednost. Sada se postavlja ozbiljno pitanje – gde je ovde direktor policije? Da li on nema nikakve veze sa bezbednošću ove države? Direktor policije ima pod neposrednom kontrolom 10 uprava, jedan broj organizacionih jedinica, 27 područnih jedinica. Takođe, veoma bitna stvar, direktoru policije su direktno podređeni Žandarmerija, Specijalne antiterorističke jedinice, pogranična policija. Ko to namerno značajne i profesionalne bezbednosne formacije stavlja u drugi plan i to u ovako teškom trenutku po državu Srbiju? To se vidi i po članu 12. ovog predloga, gde se govori o sastavu biroa za koordinaciju, ali o tome ćemo nešto kasnije pričati. Nekome je u interesu da se ovakav savet za nacionalnu bezbednost ne bavi pitanjem očuvanja nacionalne bezbednosti. To se može zaključiti na osnovu analize pojedinaca koji čine ovaj savet. Jedini prioritet im je potera za Ratkom Mladićem, vodanje gardista iz Ohaja po srpskim kasarnama i izigravanje turističkih vodiča američkim pilotima po Beogradu, da im pokažu šta su sve njihove rakete pogađale po prestonici. Zašto Republički javni tužilac nije u ovom savetu, tamo gde treba brzo delati, i policija i tužilaštvo, protiv terorista, špijuna i drugih neprijatelja naše otadžbine? Nema ni direktora policije, ni Republičkog javnog tužioca, ali ih ima u tzv. birou za koordinaciju. Najprostije pitanje za kreatora ovog zakona je – zašto su zaobiđeni i marginalizovani profesionalci po pitanju bezbednosti, a kroz funkcionisanje saveta? Postoji razlog, i to bitan, a zove se NATO. Nepoznanica je za Borisa Tadića i njegov žuto-maslinasti tim u ovom savetu kako će policija reagovati u slučaju da nam otmu Kosovo i Metohiju dok on glumi pacifistu i izigrava Hare Krišnu. S obzirom na vreme, skratiću diskusiju i reći ću još nešto što se tiče člana 15. Pitao bih autora zakona šta znači ovaj prvi stav – podređenosti i odgovornosti službi bezbednosti demokratski izabranim vlastima Republike Srbije? Da li to znači da ovim zakonom predviđate da je moguće da se neka vlast u Srbiji nedemokratski izabere? Ko je taj ko će dati sud da li je neko izabran da vlada na demokratski ili nedemokratski način? Da li je taj sudija možda Havijer Solana, američki ambasador, Karla del Ponte ili neko drugi? Možda smatrate da ne bi smele da se primene nedemokratske metode osvajanja vlasti kao što su upotreba bagera, šerpi, kamenja, paljenja Skupštine, televizije, organizovana krađa dugih cevi iz policijskih stanica, upadanje u Narodnu banku, Carinu itd? Ovo je stvarno smešna odrednica i oslikava opterećenost podsvesti skupštinopalitelja iz 2000. godine. Ovaj savet za nacionalnu bezbednost imaće bitnu ulogu u budućim danima koji stoje pred našim narodom i pred našom državom. Sa Borisom Tadićem na čelu nema mesta za optimizam. Neko očigledno treba da preuzme ulogu umrtvljavanja Srbije ukoliko dođe do nepovoljnih okolnosti što se tiče Kosova i Metohije, ali onaj ko ima nameru da stane narodu na put da brani srpsku kolevku prvo neka dobro razmisli, Solana će biti daleko. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Zlatan Jovanović, a potom Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, jasno je i nama u Skupštini Srbije, jasno je i Vladi Republike Srbije, jasno je i građanima Srbije da ovo što danas imamo pred nama, o čemu raspravljamo, nije u stvari ono što je trebalo da se nađe pred nama u ovom trenutku. Naime, Ustav Republike Srbije i Ustavni zakon nalažu da Skupština Republike Srbije pre raspisivanja predsedničkih izbora usvoji zakone o službama bezbednosti, a ne dokument koji danas ovde imamo, koji nosi naziv Predlog zakona o osnovama uređenja službi bezbednosti Republike Srbije. Očigledno je da se vlastima žuri, ili bar jednom delu vlasti, da što pre raspišu izbore pa pokušavaju ovako providno da neku formu, navodno, ispune da bi te izbore raspisali. U takvoj situaciji Vlada Republike Srbije je izabrala slobodnu temu i, nažalost, ni na tu slobodnu temu nije odgovorila. Naime, ovo što je pred nama moglo bi i da se prihvati i ozbiljno razmatra da je uredilo neke elemente koji su vezani za funkcionisanje službi bezbednosti u Srbiji. Ovakav zakon koji definiše osnove za funkcionisanje službi bezbednosti u Srbiji morao je da definiše, prvo, koje to službe bezbednosti postoje u Srbiji; da definiše njihove nadležnosti, da ih razgraniči, da se one u svom funkcionisanju ne preklapaju; zatim, da potpuno i precizno definiše organe i tela koja rukovode ovim službama, da jasno reši na koji način naše službe mogu da sarađuju sa istim službama drugih država i, na kraju, da kvalitetno uredi nadzor nad radom ovih službi. Ovaj predlog je vrlo površno neke stvari ovde pomenuo, nije ušao u suštinu ovih problema i nije na ova pitanja odgovorio. Zbog vremena koje imam na raspolaganju sada ću prekinuti, a detaljno ću ukazati na primedbe koje imam i koje mi kao SRS imamo na ovaj predlog kada dođe rasprava o amandmanima na ovaj predlog. Hvala.
Zahvaljujem se. S obzirom na to da je potrošeno vreme za raspravu svih poslaničkih grupa, zaključujem načelni pretres. Pre pauze, reč ima narodni poslanik Vladan Batić, po Poslovniku.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, samo sam pročitao doslovce ono što u ovim odlukama piše, ali sam, naravno, i proverio. Nije tačno da je stanični WC od železničke stanice u Kraljevu udaljen nekoliko stotina metara. Nije to na drugoj železničkoj stanici, nego na istoj. Udaljen je maksimalno 30, 40 do 50 metara, a kad se izađe iz voza desetak metara bočno. Drugo, u ovoj informaciji piše do detalja šta je sve trebalo da se uradi. Piše šta je do sada urađeno i šta još preostaje da se uradi. Ilustracije radi, pominje se da treba da se urade unutrašnji pregradni zidovi, armirana betonska ploča, spušteni plafon od vodootpornog gipsa, između ostalog prilaz i kabina za hendikepirana lica, a piše šta je urađeno. Ništa od ovoga što sam pomenuo nije urađeno i ne navodi se da treba da bude urađeno, navodno će još da se uradi stolarija, da se montiraju sanitarije i ugradi odgovarajuća elektro-galanterija. Još nešto, da je udaljen 100 ili 200 metara i da se stavlja nova vodovodna i kanalizaciona mreža, to je par hiljada evra, čak da je tako, a nije tako. Sve u svemu, ponavljam ponovo, ovo može da košta do 7.000 evra, a ne 70.000 evra.
Srđan Spasojević, odgovor, i onda zaista da prestanemo da razgovaramo o klozetima u Kraljevu.
Gospodine Batiću, ovo što je predsednik rekao zaista bi bio red, ali moram da vam kažem da ste pogrešno protumačili ono što sam rekao. Dakle, ukupno je urađeno između 300 i 500 metara novih kanalizacionih cevi. Nisam rekao koliko je udaljen WC od stanične zgrade jer živim u tom gradu 40 godina i znam koliko je udaljen. Dakle, ugrađeni su i novi filteri; potpuno je rekonstruisana i elektroinstalacija i za uvođenje parnog grejanja, i kompletna kanalizaciona mreža je urađena. Dakle, da je bilo šta, gospodine Batiću, sporno... Pa, mi smo pokazali ovaj dokument u želji da se uverite u ono što je urađeno. Prema tome, niko ovde ništa nije sakrivao. Vrlo je korektno sa naše strane, pokazali smo vam, dali smo vam ovaj papir da vi pogledate i da se uverite. Još jedanput ponavljam, projekat je uradio CIP, odobrio ''Kirilo Savić'' i tačno se vidi ko su izvođači ovih radova. Zaista više o ovome ne bih imao šta da kažem i mislim da smo bili dovoljno transparentni. Hvala.
Pauza. Nastavak rada u 15.00 časova.
Nastavljamo rad. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ODBRANI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Dejan Perjaničić, Zoran Krasić, Stefan Zankov, Aleksandar Martinović, Milan Avramović, Petar Jojić, Momir Marković, Miletić Mihajlović, Igor Bečić, Vjerica Radeta, Sreto Perić, Zlatan Jovanović, Veroljub Arsić i Nenad Čanak, kao i amandman Odbora za odbranu i bezbednost. Primili ste mišljenje Vlade o amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za odbranu i bezbednost i Zakonodavnog odbora. Zakonodavni odbor je, saglasno članu 146. stav 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio kao neblagovremene amandmane narodnih poslanika Radovana Radovanovića na čl. 2, 10. i 29. i profesora doktora Nebojše Ranđelovića na član 4. Odbačeni amandmani ne mogu biti predmet rasprave i o njima se ne glasa. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 9. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za odbranu i bezbednost predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Po Poslovniku, narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Skupštine Republike Srbije. Izvolite.
Bili smo, kolega Albijaniću, dame i gospodo narodni poslanici, strpljivi, sačekali smo duže nego što je vreme uobičajeno za pauzu i, pošto je pauza prošla, od vas tražim da nam objasnite ko će u ime Vlade Republike Srbije prisustvovati na sednici. Niko u zgradi nije primetio Dragana Šutanovca, da li je na nekom logorovanju u Ohaju, gde se nalazi, to zaista ne znam, ali ne možemo bez ovlašćenog predstavnika Vlade da počnemo raspravu o ovoj tački dnevnog reda. Ni ovaj Čovićev bivši kadar, Jovičić, koji ulazi, ne znači ništa. Dakle, koji ministar, ko predstavlja Vladu Republike Srbije? Zakon o odbrani, Zakon o Vojsci, zakoni su koji ne samo da proističu iz Ustava, već su privukli veliku pažnju javnosti i časnih oficira, kao i onih koji su zbog takvog ministra, takvog bivšeg ministra odbrane Borisa Tadića, i takvog predsednika države, nažalost, iz svoje službe istupili, što voljno, što nevoljno, zbog načina na koji su to uradili oni kojima nije stalo do Vojske, a to su aktuelni vlastodršci - predsednik Republike, ministar odbrane i Ponoš, kao i svi oni koji sistematski urušavaju ugled srpske vojske. Prema tome, gospodine Albijaniću, mi smo se, poslanici SRS-a, i zbog amandmana i zbog veoma velike važnosti koju svi građani pridaju značaju naše, srpske vojske i odbrani naše zemlje, pripremili za ovu raspravu, ali je to besmisleno, mada znam da ćete vi pažljivo da slušate i da pratite šta ćemo da kažemo i kako su nam čvrsti i jaki argumenti. Želim samo da nam objasnite zašto ste počeli sednicu kada vidite da u sali nema ovlašćenog predstavnika predlagača, odnosno nema predstavnika Vlade? Gospodin Zoran Krasić, čiji amandman je prvi u nizu na zakon o odbrani, kao i svi poslanici, srpski radikali, nemaju adekvatnog sagovornika u sali. Pro forme radi, misli Dragan Šutanovac da je adekvatan sagovornik zato što je, eto, spletom nesrećnih okolnosti, ministar odbrane, što je strašno i poražavajuće i za oficire i za svakog građanina Srbije. Ali, to bismo morali da prihvatimo kao de fakto stanje, dok se okolnosti ne promene i dok on ne ode sa mesta ministra odbrane. Ovako, sklon je da pravi diplomatske incidente i skandale. Malopre sam čula za nešto što se desilo pre nekoliko dana u italijanskoj ambasadi, ali, uz sve to, to je bruka i to je odgovornost DS-a. Kao poslanik, ni ja, niti ijedan srpski radikal, ne možemo da prihvatimo da imamo, navodno, ozbiljnu raspravu o odbrani, o Vojsci, a da nemamo ovde ministra koji će nama da odgovori na pitanja. Primili smo mišljenje Vlade, možete da nađete tamo, u članu Poslovnika, čak i neku prazninu i da kažete - pa, nije u ovom trenutku potrebno, ili je sprečen, ali to nas ne opravdava pred građanima. Bez obzira na naše suprotstavljene političke stavove, ja sam samo deo onoga, i u političkom, i u stručnom smislu, iznela šta mislim o aktuelnom ministru odbrane Draganu Šutanovcu. Pre nekoliko dana i te kako je javnost pratila, to znam po pozivima koje sam primila, verovatno i vi i ostale kolege srpski radikali, od oficira koji su pratili sednicu, kada smo govorili o zakonu u načelu. Videli ste i sami da se nismo puno zadržavali na pojedinačnim rešenjima, jer, jednostavno, nije bilo vremena. Sada, kada o tome možemo sasvim otvoreno da razgovaramo, s našim zaista jakim argumentima, treba nam sagovornik iz Vlade Republike Srbije, neko ko će sa nama aktivno da učestvuje u diskusiji, kako bismo mogli da ubedimo one neverne Tome, a njih je malo u Srbiji, da smo mi srpski radikali u pravu i da Vojska i njen ugled mogu da se povrate samo smenom vlasti i izborom pravog predsednika države, kao i promenom na čelu Generalštaba, što će gospodin Nikolić uraditi odmah čim stupi na predsedničku dužnost. Hvala.
Hvala vam, gospođice Jovanović, na ovim primedbama. Mišljenje Vlade je dostavljeno, kao što sam rekao na početku. Naravno, pročitaću i obaveštenje koje ste svi vi, narodni poslanici, dobili: ''Narodnoj skupštini Vlada je dostavila Predlog zakona o odbrani, Predlog zakona o Vojsci Srbije. S tim u vezi, obaveštavam vas da su za predstavnike Vlade u Narodnoj skupštini prilikom razmatranja navedenih predloga zakona određeni Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, i predsednik Vojislav Koštunica.'' Dakle, očekuje se dolazak gospodina Markovića u Skupštinu. Naravno da su adekvatni sagovornici narodni poslanici, jer narodni poslanici odlučuju o prihvatanju ili odbijanju amandmana, a Vlada se već izjasnila, pa zaista molim da radimo po dnevnom redu, da ne gubimo dragoceno vreme, a ministar će svakako stići. Hvala vam. Po Poslovniku, narodni poslanik Momir Marković.
Ne znam, dame i gospodo, dokle će se praviti farsa od ove skupštine, od odlučivanja, od usvajanja zakona i amandmana, jer Vlada je obavezna da sedi ovde. Ministar je obavezan, jer on može, ima i pravo i ovlašćenje, da neke od amandmana prihvati. Ovo je, bukvalno, prvo, zloupotreba, a drugo, ponižavanje Narodne skupštine. Ako nam dođu pomoćnici pomoćnika i činovnici iz ministarstva, mogu da sede i slušaju; nemaju pravo da prihvate amandman, nemaju pravo ni da daju primedbe, niti da izađu ovde i da poslanicima objasne zašto Vlada ne prihvata određene amandmane.Predlažem, odnosno, u ime Poslaničke grupe, zahtevam da predsedavajući da pauzu dok neko od ministara ne dođe i ne sedne ovde i odgovara narodnim poslanicima, jer su ovi zakoni među najvažnijim zakonima koje ova država donosi.
Molim da radimo po amandmanima. Po Poslovniku, narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo, razumem da vi imate ozbiljan problem u svakom pogledu, ali morate da razumete i da Skupština ne može da pristaje na sve, i ne treba, bez obzira na to da li su u pitanju poslanici pozicije ili poslanici opozicije. U stvari, vama je svejedno, na jednoj strani ste pozicija, a na drugoj ste, u opoziciji, pozicija onoj drugoj strani, tako da je vaš položaj izuzetno težak. Gospodine predsedavajući, posebno kada je u pitanju ministar Dragan Šutanovac, ne možemo da pristanemo ni na kakve dogovore, zato što je on pogazio dogovore i korektan stav SRS-a pre dva dana, kada smo raspravljali o zakonu u načelu. On je na problematičan način, da budem fin, ponizio i na neki način pokazao poslanicima SRS-a da nije vredan da zbog njega ulazimo u bilo kakve dogovore, a i vas je, kao predstavnike Parlamenta, doveo u izuzetno problematičnu situaciju, načinom kako je završio svoj govor. Prema tome, gospodine predsedavajući, gledajte da ne kršite Poslovnik, da se obezbedi prisustvo ministra. Pretpostavljam da se ministar ne plaši da dođe pred poslanike. Pretpostavljam da on jedva čeka da dođe i da objasni sve ono što misli da kaže, posebno kada su u pitanju amandmani, ili ste vi zabranili gospodinu ministru da dolazi u salu?! Nešto postoji. Prema tome, gospodine predsedavajući, obezbedite prisustvo ministra, a dok ga ne obezbedite, dajte pauzu.
Smirite se malo, gospođice Jovanović. Dakle, ovlašćeni predstavnik Vlade je i ministar, gospodin Milan Marković, za koga očekujemo da uskoro stigne. Zato nemojte da pravimo pauzu, već dozvolite da radimo na normalan način. Ministar će stići i nemojte, zaista vas molim. Imam dobru volju da radimo i molim vas da i vi pokažete gest dobre volje. Hvala vam. Po Poslovniku, narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Albijaniću, sednica je bila u ponedeljak i vi ste predsedavali sednicom Narodne skupštine kada sam ukazao na to da će ministar odbrane Dragan Šutanovac da učini sve što je moguće da ne bude u sali Narodne skupštine i da ne trpi kritike i prozivke na njegov račun od strane narodnih poslanika SRS-a. Onda ste vi obećali pred svim poslanicima da će ministar odbrane Dragan Šutanovac sve vreme sedeti u sali, sve dok traje rasprava o Predlogu zakona o odbrani i Predlogu zakona o Vojsci, a kada ste rekli - sve vreme, valjda se to odnosi i na raspravu u načelu i na raspravu o amandmanima. Ja sam vam ukazao da je Vlada htela da obezbedi sebi manevarski prostor, tako što je odredila nekakve poverenike koji, umesto ministra odbrane, treba da sede u sali Narodne skupštine, a pri tom su ti poverenici samo glineni golubovi, mogu samo da sede i da slušaju, ali ne mogu da učestvuju u diskusiji i ne mogu da odgovaraju na pitanja narodnih poslanika. Sada je Vlada otišla korak dalje, sada se ne zadovoljava ni poverenicima koji sede i ćute. Sada je odredila ministra koji nikakve veze nema s odbranom i sa Vojskom. Mi smo, gospodine Albijaniću, prešli preko činjenice da je Predlog zakona o predsedniku Republike i Predlog zakona o izborima za predsednika Republike obrazlagao gospodin Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, iako nikakve suštinske veze državne uprava i lokalna samouprava nema ni sa predsednikom Republike, ni sa izborima za predsednika Republike. Prešli smo preko toga i pokazali smo akt dobre volje, ali da sada, na amandmane narodnih poslanika u vezi s odbranom i Vojskom Srbije, odgovara ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, to je lakrdija, to je farsa i mi, narodni poslanici SRS-a, na to ne želimo da pristanemo. A vi, gospodine Albijaniću, držite se vašeg obećanja koje ste dali u ponedeljak i preduzmite ono što je u vašoj moći da se u sali Narodne skupštine pojavi ministar odbrane Dragan Šutanovac, koji je jedini ovlašćen da odgovara na pitanja narodnih poslanika, odnosno da komentariše zašto Vlada nije usvojila njihove amandmane. Gospodin Milan Marković, zaista, nema nikakve veze s ovom materijom i smešno je da je Vlada otišla toliko daleko u ponižavanju Narodne skupštine Republike Srbije.
Hvala, gospodine Martinoviću. Dakle, podsetiću vas na član 194. stav 2. Poslovnika - Vlada određuje članove Vlade koji je predstavljaju po pojedinim pitanjima koja su na dnevnom redu Skupštine, odnosno na sednici njenog odbora. Jasno je da Vlada određuje koji ministri dolaze, između ostalog, ovlašćen je i ministar Milan Marković. Nadam se da se oko toga razumemo, ali vi ovde osporavate predlog Vlade, a to ne može po Poslovniku. Narodni poslanik Amdžad Migati, po Poslovniku.
Čl. 100. do 104. Imamo Predlog zakona o odbrani, koji kaže - za predstavnike Vlade u Narodnoj skupštini određen je Dragan Šutanovac i tako dalje. Nismo dobili drugi predlog. Ako Vlada hoće da ima ''devojke za sve'', onda neka menja Zakon o Vladi. Gospodin Marković, ministar, neka se javi kad god hoće, ali ne možete tako. Dogovorimo se sa ministrom da diskutujemo, a ministra nema, ili hoće da ga menjaju, ili pošalju bilo koga. To je nepoštovanje Skupštine. Mogla je Vlada od početka da odredi ministra iks, ipsilon, za bilo koji zakon. Ako nije on, prihvatićemo, zato što je predložio, ali je predložila, prvo, jedno, pa posle, drugo, onda, treće. Stvarno nema smisla. Čudim se kako prihvatate to. To je nepoštovanje svih narodnih poslanika. Valjda dotični ministar nije toliko imao obaveza da ne može da dođe.Njegova najveća obaveza je da bude u Skupštini.
Dakle, određujem pauzu do 16 časova. Očekujemo da dođe jedan od ovlašćenih ministara. Pre nego što krenemo na pauzu, na osnovu člana 85, produžujemo rad i posle 18 časova, jer moramo efektivno da radimo. Određujem pauzu do 15 časova i 55 minuta.
Nastavljamo rad. Reč ima Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, ovde se, izgleda, neko potrudio da pomogne našoj vojsci i ministru odbrane, pa su priložili određena ratna sredstva. Ne znam da li je u redu da ovde stoji MIG 29, mislim da je remontovan, pa pošto ministar nije tu, ja bih vas zamolio da mu prvom prilikom uručite to kako bi, tačno u skladu sa svojim zalaganjem, upotrebio sva raspoloživa sredstva. Gospodine predsedniče, razumem situaciju u kojoj se nalazite kao predsednik Skupštine i razumem situaciju Demokratske stranke, odnosno poslanike DS-a u Skupštini Republike Srbije, ali morate i vi da razumete da smo mi predstavnici opozicije i da ne možemo da vam budemo rame za plakanje, da sve probleme koje imate svaljujete na nas. Znam da vi ni u kom slučaju ne doprinosite, ili pokušavate da izbegnete da se Skupština na ovakav način ponižava, kao što se ponižava. Mi smo bili spremni da radimo po današnjem dnevnom redu, bez obzira na to što odgovarajući ministar nije prisutan. Računajući na probleme koje vam je zadao, i koje vam zadaje, prihvatili smo ministra "opšte prakse", bez želje da na bilo koji način lično uvredim gospodina Markovića, jer razumem i njegov položaj, ali morate shvatiti da, nažalost, imate ministre koje ne smete da uvedete u Skupštinu Srbije. Ne možemo mi zbog toga da snosimo odgovornost, jer smo bili svedoci, i pored vaših pokušaja, da niste uspeli da obuzdate ministra odbrane. Bili smo spremni da sačekamo gospodina Markovića i da počnemo raspravu o amandmanima, ne znam samo kako bi gospodin Marković učestvovao u toj raspravi. Ja ne sumnjam da on može i da je kao poslanik učestvovao u mnogim raspravama, ali pretpostavljam da, ipak, i on na neki način vodi računa o sebi i neće sebe da dovodi u situaciju u kojoj bi bio, vezano za određene amandmane ili pitanja narodnih poslanika, posebno, ako se prisetimo sednica od pre nekog vremena kada je morao da brani zakone koje je napisao neko drugi, da sluša ona nebulozna objašnjenja itd. Gospodine predsedniče, moram da vam kažem da ćemo u nastavku današnje sednice postavljati poslanička pitanja, jer mislimo da je to mnogo korisnije, s obzirom na to da nema adekvatnog predstavnika i da ste zakasnili. Dali smo vam akademskih 15 minuta, u stvari, 20, nastavak je bio zakazan za 15,55 časova, a mi smo počeli u 16,20. Nemojte da se ljutite, bez obzira na to što znam da vam nije prijatno što ćemo sednicu Skupštine nastaviti poslaničkim pitanjima, ili da krenemo sutra u 10 časova sa nastavkom. Hvala vam.
Predlažem da nakon što saslušamo narodnog poslanika Miletića Mihajlovića odemo svi malo da se odmorimo. Skupština zaista radi dugo, danima radi od 10 ujutru, bogami i do 10, 11 uveče, pa da sutra u 10 sati nastavimo raspravu o amandmanima, uvažavajući sve ovo, sve vaše argumente. Izvolite, gospodine Mihajloviću.
Hvala, gospodine predsedniče. Reklamiram povredu Poslovnika, član 104. stav 1, koji glasi - narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Naravno da to važi i za gospodina potpredsednika, gospodina Albijanića, koji je vodio sednicu pre vas, gospodine predsedniče. Kada se ispostavilo da ne postoje uslovi za nastavak rada sednice, uz dovikivanje nekih poslanika iz DS-a – produži vreme, produži vreme, na jedan teatralan način je to saopštio, uz aplauz istih poslanika. Da, Albijanić. Dakle, smatram da na takav način ne bi trebalo da se ovde odnosimo i da je potrebno više poštovanja između nas i saradnje, jer radimo na zajedničkom poslu. Zakon koji je pred nama imali smo u raspravi u načelu i u pojedinostima. Uz dužno poštovanje gospodina ministra Milana Markovića, ipak smatramo, mi iz SPS-a, da je pravi sagovornik o ovim pitanjima, o ovim amandmanima, gospodin ministar odbrane Šutanovac. Zašto? Zato što postoje momenti kada treba da postavimo određena pitanja koja se odnose na amandmane i zaista je nepotrebno da dođemo do neke rasprave gde ne možemo da imamo kompetentan odgovor. Kažem, uz dužno poštovanje ministra Markovića. S druge strane, ako se produžava rad Narodne skupštine posle 18 časova, onda je potrebno sve vreme iskoristiti u onoj redovnoj satnici, a to znači pun kapacitet vremena u prepodnevnom radu i posle podne, od 15 sati, pa nadalje. Ako vi iz vladajuće strukture i iz Vlade niste stvorili uslove da radimo od 15 časova, i onda, vašom krivicom, zbog nepostojanja uslova, odlažemo raspravu za sat-dva, onda zaista nema smisla ponižavati Narodnu skupštinu i dovoditi narodne poslanike u poziciju da rade posle 18 časova, a ne radimo u redovnom radnom vremenu. Mislim da to, zaista, nema smisla i da bi trebalo voditi računa o tome. Gospodine predsedniče, ja vas molim, u ime kluba poslanika SPS-a, da ubuduće stvorimo uslove kako bismo maksimalno iskoristili vreme koje imamo na raspolaganju. Spremni smo da radimo i preko vremena, ali ne na ovakav način, da dolazimo u situaciju da pomislimo da se dovoljno ne poštujemo. Zahvaljujem.
Odgovor potpredsednika Albijanića. Samo želim da kažem jednu stvar. Nije lako organizovati ovako intenzivan rad i vi to morate da razumete. Nije lako to organizovati u ovako kratkom periodu. Mislim da se sigurno svi slažemo da niti sam kriv ja, niti bilo ko od potpredsednika Narodne skupštine, niti ste vi krivi zbog toga što smo se našli u situaciji da imamo ovako kratke rokove - do kada treba da se ispune obaveze koje nalaže zakon. Molim da i dalje imate razumevanje za situaciju u kojoj se nalazimo, a ja ću se truditi da, zaista, očuvam dostojanstvo Narodne skupštine u svakom njenom segmentu, između ostalog, i u obezbeđivanju adekvatnog predstavljanja Vlade kada je u pitanju odbrana, kako u pogledu zakona, tako i vaših amandmana. Izvolite, gospodine Albijaniću. Posle da, zaista, prekinemo i nastavimo sutra. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedniče. Gospodine Mihajloviću, što se tiče mog predsedavanja, radim isključivo po Poslovniku Narodne skupštine Republike Srbije. Po Poslovniku postoji pravo produžetka rada. Uobičajeno je ovih dana da produžavamo rad zbog velikog broja amandmana, zbog želje da završimo određene zakone u vremenskom roku, i to je jedna stvar. Kao što i sami znate, obavestio sam sve narodne poslanike o tome, obaveštenje ste u pisanom obliku dobili - da je ovlašćeni predstavnik za ovu tačku dnevnog reda gospodin Milan Marković, ministar. Obavestio sam vas da će gospodin Milan Marković doći na sednicu Skupštine i zamolio da radimo, shodno činjenici da će ministar doći. Dakle, to je, prosto, situacija u kojoj se ministar našao, da doputuje do same zgrade Skupštine. Mislio sam da postoji normalan prag tolerancije između nas, da možemo na taj način da radimo, uz međusobno uvažavanje i činjenicu da sam vas obavestio kako valja, što je evidentno, jer je ministar prisutan na ovoj sednici. Ja podržavam i napore predsednika Skupštine da stvorimo normalan međusobni odnos. Dakle, ni mi koji predsedavamo ne želimo da pravimo nikakvo nasilje za predsedavajućim stolom, niti na bilo kakav drugi način, koji ne odgovara nama međusobno. Zato podržavam i ovaj način i ovu fleksibilnost u smislu nastavka ove sednice. Ali, moramo imati međusobno razumevanje i međusobni dogovor da to tako i radimo, zaista, u onom poslovničkom i u onom ljudskom smislu - da jedni druge pomažemo, da efikasnije radimo. To je suština našeg posla i našeg rada. Hvala vam.
Zahvaljujem. Ako stvarno smatrate, gospodine Mihajloviću, izvolite. Izvolite da odgovorite.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče, i izvinjavam se što možda ovako kočim dalji rad ili trošim vreme. Dakle, ne sporim pravo predsedavajućeg da, u skladu sa Poslovnikom, rukovodi radom Skupštine i ne osporavam ni tu činjenicu da je dao obrazloženje, što se tiče gospodina Markovića. Uostalom, mi na tu činjenicu, u tom trenutku, nismo ni reagovali. Ja samo osporavam način na koji se produžava rad, u trenutku kada se aplaudira i kada se podstiče na jedan način koji nije adekvatan onom pravom odnosu - produži vreme, produži vreme, onda se na to aplaudira, a vi saopštavate da se produžava vreme. U svakom slučaju, u tom trenutku dolazimo u situaciju da reagujemo na osnovu člana 104. Poslovnika, jer se vređa dostojanstvo Narodne skupštine na takav način. Onda je trebalo da opomenete dotične poslanike koji su aplaudirali ili dobacivali u tom trenutku. Opet kažem, u ime SPS-a, da mi nećemo opstruirati rad. Mi želimo, zaista, da damo doprinos plodotvornom radu. Naravno, mi smo opozicija i tu smo da kritikujemo, ali vas molim da vreme iskoristimo do kraja i u punom kapacitetu, a ne s prekidima, zato što niste obezbedili uslove za normalan rad. Naravno da pokušavamo da se razumemo i u ovom smislu, ali na ovakav način možemo da sarađujemo i daćemo svoj doprinos.
Nastavljamo rad sutra, u 10 časova, amandmanom na član 9. gospodina Zorana Krasića. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Pete sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju122 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 96 narodnih poslanika, odnosno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Izvolite, po Poslovniku se javio narodni poslanik Laslo Varga, a neka se pripremi narodni poslanik Zoran Krasić, povodom amandmana na član 9.