Gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, skoro dve godine je prošlo od početka afere nabavke vakcine protiv gripa H1N1. Potvrdilo se da su ranije izrečene sumnje, da je budžet Republike Srbije oštećen, tačne. Duboko lični razlozi naveli su bivšeg ministra zdravlja da podnese ostavku. Čini mi se, vrlo slično u našem okruženju. Hronika događanja oko nabavke vakcine protiv novog gripa je sledeća. Vlada je odlučila, a ne ministar, valjda Vlada kao kolektivni organ, da zaštiti svoje stanovništvo od pandemije i obolevanja od novog gripa, što je u redu. Predlog za nabavku tri miliona doza vakcina Vladi je predloži tadašnji ministar zdravlja, valjda zaplašen i sam činjenicom i obaveštenjem od radne grupe, koju je sam izabrao, da će u Srbiji oboleti preko dva miliona ljudi. Vlada formira radnu grupu, svoju radnu grupu, koju čini ministar zdravlja, sada bivši, ministar prosvete, sada ministar i nauke, i ministar državne uprave i lokalne samouprave, a sada i manjina, i daje preporuku, odnosno donosi odluku za nabavku vakcina. Jedan od ponuđača, koji je ponudio najnižu cenu, valjda se osećajući kao manjina, odustaje. Interesantno je da je ugovor zaključen sa jednom firmom, koja je valjda bila većina, a za koju se kasnije ispostavilo da je jedan od većih finansijera sada nepostojeće stranke G 17 plus, preobučene sada u URS. Ta vakcina je nabavljena po ceni od nepunih osam evra. Moje pitanje upućeno Vladi Republike Srbije – zašto ministarstva, koja pokušavaju da reše problem oštećenog budžeta za skoro 120 miliona dinara, imaju različite stavove o načinu vođenja istrage i obaveštavanja javnosti Srbije o protivzakonskom trošenju sredstava iz budžeta Republike Srbije? Demokratska stranka Srbije krajem 2009. godine upozorila je Vladu i obavestila je javnost Srbije o događajima koji se dešavaju prilikom nabavke vakcine protiv virusa H1N1. Pojedine stranke su to dočekale na nož, govoreći da se radi o demagoškom pristupu tom problemu i o skupljanju jeftinih političkih poena. Efekat i epilog toga je poznat. Javnost Srbije i građane Srbije ne interesuje sukob između dve najveće stranke u vladajućoj koaliciji i njihovo javno prepucavanje o tom problemu, javnost Srbije interesuje na koji način je budžet Republike Srbije oštećen za 120 miliona dinara. Dakle, moje pitanje glasi – da li je tačno da je Vlada Republike Srbije donela zaključak o nabavci tri miliona doza vakcina? Na čiju preporuku je Vlada donela zaključak o nabavci te količine vakcina? Da li je tačno da je te iste vakcine tenderskoj komisiji ponudio Torlak, po ceni od 3,9 evra? Da li je tačno da je Vlada Republike Srbije donela zaključak da se sa "Jugohemijom" zaključi ugovor? Koje su institucije i koji pojedinci obuhvaćeni istragom oko ovakve nabavke vakcina za virus H1N1?
Reč ima narodni poslanik Šerif Hamzagić. Izvinite, narodni poslaniče, istovremeno ste se prijavili vi i narodni poslanik Bojan Đurić. Izvinite.
Uvažena predsedavajuća, poštovani poslanici, moje poslaničko pitanje je upućeno ministru za infrastrukturu i energetiku, gospodinu Mrkonjiću, a odnosi se na putni pravac Novi Pazar – Tutin. Ova saobraćajnica spaja tutinsku opštinu, ne samo sa susednim gradom, Novim Pazarom, već i ostalim delovima naše Republike, a i sa svetom, što govori o nemerljivom značaju i strateškom interesu za našu opštinu. Saobraćajnica je u jako lošem stanju, jedna je od najlošijih u Republici i šire na Balkanu. Jako je devastirana, sa bezbroj ulegnuća, suženja, klizišta, potpuno je devastirana, bez minimuma drumsko-transportnih uslova, sa bezbroj udarnih rupa, delimično presvučenim asfaltom. Zbog specifičnosti ovog terena velike nadmorske visine, dugih zima sa puno snežnih padavina, jako je teško održavati je u zimskim uslovima, tako da je neretko zavejana i po par sati. Dužine ove deonice je oko 33 kilometara. Da bi se prešla putničkim automobilom potrebno je više od jednog časa, a teretnim vozilima sa tovarom, potrebno je nekoliko časova. Tutinska opština je jedna od najsiromašnijih opština u Republici, sa bruto društvenim proizvodom višestruko nižim od republičkog proseka, sa stopom nezaposlenosti od neverovatnih 70%, što u brojkama znači od 36.000 stanovnika, samo 3.000 radi. Na evidenciji Nacionalne službe za zapošljavanje čeka 7.500 radno sposobnih. Tešku ekonomsku i socijalnu situaciju dodatno komplikuje ovako loša putna infrastruktura. Jako dobru ideju o industrijskoj zoni na Pešteru trenutno je nemoguće realizovati zbog jako loših komunikacija do Sandžaka i unutar Sandžaka. Naši građani sa pravom očekuju od gospodina Mrkonjića da učini napor, jer je to do sada i obećavao, da iznađe način da se ova saobraćajnica u potpunosti rekonstruiše, prekrije sa odgovarajućim adekvatnim slojem asfalta, jer ona mojim sugrađanima znači život, znači komunikaciju sa ostalim delom ove Republike i uopšte sa svetom. Onda će doći i novi investitori i nove investicije, jer sada u našoj opštini apsolutno nema ni novih proizvodnih pogona, niti novih investitora. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić. Izvolite.
Uvažena potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, moje pitanje tiče se događana na KiM, odnosno na severu Kosova, danas je upućeno Vladi Republike Srbije i premijeru. Danas je osmi dan te blokade koja je, praktično, potpuno paralisala život i na severu Kosova, a dobrim delom i u južnim delovima Srbije. Gospodin Hamzagić je govorio o putevima koji znače život, o potrebi da se asfaltiraju putevi u tom delu Sandžaka. Sa tim se potpuno slažem, ali to je nemoguće. Mi imamo istovremeno potpuno neverovatan proces, da se razvija nešto što se zove alternativni putevi i alternativni putni pravci, da sav život u tom delu Srbije, a onda i regiona, zavisi od tih šumskih staza koje su jednim delom jedini način komunikacije za te nesrećne ljude a, sa druge strane, prostor za nesmetani ili tek nešto smanjeni šverc, što je i jedan od ključnih problema zbog koga je čitavo pitanje i čitava blokada i nastala. Ono što je pitanje za Vladu – dokle misli da drži taj zamrznuti problem? Bez obzira na to da li predsednik na neki način u Njujorku najavljuje, da tako kažem kopiranje modela između Izraela i Palestine, što je verovatno najduži zamrznuti sukob u modernom svetu, ili tako što se danas recikliraju neke ideje koje podrazumevaju Vesminsterski model, model dve Nemačke itd. To su bila pitanja najpre za početak 90-ih, ako ne tada, za 2006, 2007, 2008. godinu, kada su neka od tih rešenja mogla da budu na stolu. Danas ta rešenja nisu realna, ona ne mogu da budu odgovor ni na probleme koje Srbija ima, ni na probleme koje imaju Srbi na severu Kosova, na probleme koje ima gotovo isti broj Srba koji živi južno od Ibra, ali i na probleme ljudi u Sandžaku, na jugu Srbije, oko Vranja, koji su najviše ugroženi činjenicom da se ponovo, praktično, zatvara mogućnost trgovine sa Kosovom. Ta vrsta inata između prištinskih vlasti i beogradskih vlasti, to pitanje da li na pečatu, a onda i carinskim papirima piše Kosovo i Metohija, republika Kosovo, da li je prelepljena reč Kosovo, samo dovodi u nemoguću situaciju Srbe sa severa, dovodi ih u situaciju da su oni za jedan i po dan uspeli da naprave barikadu ili zid oko sebe, koji je postao veći od Berlinski zida, koji je građen nekoliko decenija. Tri i po metra je bila prosečna visina Berlinskog zida, a pet metara je nikao zid za jedan dan u severnoj Kosovskoj Mitrovici. Na kraju će ostati samo taj komad neba koji će moći da gledaju ti ljudi i da zavise i dalje od švercera. Taj problem ne može da se reši tako što se preko naslovnih strana pojedinih beogradskih medija upućuju žalbe kako vlast u Beogradu ne kontroliše tzv. paralelne institucije na severu Kosova. LDP je o tome govorio pre 15 ili 20 dana, da ne mogu da vode te nesrećne građane ili da organizuju proteste ljudi koji drže pod svojom šapom paralelne institucije, za koje je glasao nekoliko puta manji broj ljudi nego što je broj ljudi koji u njima radi, koji dobija naknadu od Republike Srbije. Taj problem ne može da bude rešen ni administrativnom merom Vlade, kojom se navodno vraća sever Kosova u PDV prostor Srbije. Čak i prihod koji će po tom osnovu nastati je 10, 15, 20 puta manji od onih 550-600 miliona evra koji odu svake godine na Kosovo, a zapravo na sever Kosova. Odgovor nije ni cinizam i gospodina Ivanovića i gospodina Bogdanovića, posebno Olivera Ivanovića, koji je osetio potrebu da Srbe južno od Ibra proglašava izdajnicima. Ne ide to paralelno sa velikim TV prilozima o tome kako je Bogoslovija u Prizrenu konačno otvorena posle 12 godina, što je sjajna stvar, ali je južno od Prizrena prostor gde su ti ljudi uspeli na neki način da se organizuju, a bez tih suludih performansa koji podrazumevaju kupusijadu, pa folklor, pa književne i sportske večeri. To je bio prateći folklor barikada oko Knina, barikada oko Sarajeva, svih onih barikada koje su nas dovele u ove probleme. Zbog toga, gospodine Hamzagiću, nema prostora za asfaltiranje tog puta. Zbog toga je 10 ili 11 vozača iz Raške i okoline lišeno slobode na Kosovu. To zahteva odgovor države i presecanje tog Gordijevog čvora. Ne možemo da se oslonimo na TV prilog u kome zatamnjeni vozač kamiona svedoči o tome kako mu je život bio ugrožen juče na Kosovu. Naravno da mu je bio ugrožen život, ali izlaz iz toga ne može da bude čekanje. Ta ideja gospodina Ivanovića kako su Evropa, NATO i novi svetski poredak unapred izgubili bitku u kojoj Srbi neće više moći da izdrže na tim barikadama i blokadama, zbog očuvanja potpuno poražene politike koja je udarila u zid ili zbog očuvanja interesa nekoliko kriminalaca koji se iza tih barikada kriju.
Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević, pa Jorgovanka Tabaković.
Poštovani građani Srbije, uvažavajući sve teme i pitanja koja su prethodno kolege narodni poslanici postavljali ovde i tražili obaveštenja i odgovore od nadležnih državnih organa, mislim da će u onome što budem pitao na neki način biti sublimisano sve što su do sada oni pitali. Naime, imam pitanje za ministra finansija, odnosno predsednika Vlade Republike Srbije gospodina Mirka Cvetkovića. Svedoci smo zadnjih nekoliko godina svih njegovih izjava koje se tiču ekonomskog, finansijskog, privrednog stanja u našojh državi. Naravno da je to pitanje najvažnije, jer od uspešnosti izvršavanja odluka Vlade i resornih ministara vezanih za ekonomiju i privredu, tiče se standarda miliona građana Srbije, porodica i njihove dece. Obzirom da je gospodin Mirko Cvetković nedavno rekao da smo mi izašli iz krize, doduše na nogama, sportski rečeno da smo kao država, kao ekonomsko društvo, kao privredno društvo bili u "nok daunu", a izašli smo iz krize na nogama. Izjave nekih drugih ministara, čiji su resori direktno vezani za privredno i ekonomsko stanje u državi, razlikuju se od izjava gospodina Mirka Cvetkovića. Čuli smo i pročitali prekjuče na skupu na kome je učestvovao veliki ekonomski stručnjak iz sveta, inače tvorac evra, rečeno je da Srbija ima pripremljene mere, pošto Srbija, navodno, sada ulazi u novu krizu. Želeo bih da znam da li gospodin Mirko Cvetković, odnosno Vlada Republike Srbije može precizno, jasno i glasno da izađe pred građane Srbije i da kaže u kakvom stanju je budžet Reupblike Srbije, kao se on puni, a pošto je ovo tobože socijalno odgovorna Vlada, kako se ispunjavaju obaveze prema građanima Srbije koji po zakonima ove države imaju pravo na socijalna davanja iz budžeta. S obzirom da je početak školske godine, da mnogi roditelji nisu mogli ni da opreme na adekvatan način svoju decu, da ne kažem prvake koji prvi put polaze u školu, da je juče, odnosno danas, kako ko gleda, počela i kolendarski jesen, da se zima približava, da se najavljuju povećanje cena energenata od kojih se neki građana i greju, a svi znamo kada se cene energenata povećaju da onda ide lanac poskupljenja proizvoda koji su najbitniji za osnovnu egzistenciju građana. Da ne pominjem jadne penzionere koji imaju i svoju stranku ovde koja ih zastupa, ali ih ja slabo čujem ovde u parlamentu. Kako oni komentarišu izjave čelnika MMF-a da će penzije morati da se smanjuju, da će uslovi za odlazak u penziju biti pooštreni, voleo bih da čujem kakve su njihove reakcije. Da li zbog toga se sve više priča i u ovo parlamentu i u javnosti spekuliše da će možda izbori biti u januaru mesecu, jer će u februaru MMF postaviti uslove Vladi Republike Srbije i ovoj državi, smanjenje penzija od 20%, otpuštanje iz javnog sektora u visini od 20%? Sve su to pitanja koja bi trebao gospodin Cvetković, ako ne u nekom intervjuu na Javnom servisu, onda možda u obraćanju u parlamentu, to bi trebalo, s obzirom na ekonomsku situaciju i standard građana koji je očajan i sve više ljudi ima siromašnih, trebao da se obrati, da objasni, da ljudi počnu da se pripremaju kako da prežive zimu koja dolazi, da ne bismo završili kako se završava ovih dana, o već čuvenoj nabavci vakcina, a neki od nas su na vreme postavljali pitanja o tim vakcinama. Hvala lepo.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Ovaj institut predviđen Poslovnikom mi kolokvijalno zovemo poslaničko pitanje. Građani očekuju od nas da pitanja koja ne naiđu na odgovor pred nadležnim organima ili zastanu u rešavanju problema koji se tiču u tim objašnjenjima postavimo ovde pred građanima Srbije i tako izvršimo jednu vrstu pozitivnog pritiska da se neka pitanja reše. Postaviću poslaničko pitanje koje se tiče situacije u "Trudbeniku" i pokušaja da se to preduzeće nasilno odvede u stečaj. Navešću više puta ponovljene detalje u obraćanju zaposlenih u tom preduzeću gde oni obaveštavaju javnost da se u ovoj godini po treći put pokreće stečaj nad preduzećem "Trudbenik", koje je inače u restrukturiranju, i da je taj pokušaj prethodna dva puta odbijen pošto je preduzeće u tom postupku gde treba da se nađe rešenje i da nastavi sa radom. Ono zbog čega sam prihvatila da postavim ovo poslaničko pitanje jeste situacija koja se tiče ne samo "Trudbenika" nego mnogih preduzeća koja su privatizovana, a kasnije se ispostavilo da je razlog za privatizaciju bio u stvari dolaženje do određene imovine ili sredstava preduzeća koja nisu evidentirana, a morala bi biti, na računima i u evidencijama države Srbije. Oni tvrde da "Trudbenik" na računu "Srpske banke" ima oročen novac od 12,8 miliona dolara, ali da taj račun nije registrovan u NBS. To znači da NBS nema evidenciju o izvesnim deviznim sredstvima koje domaće preduzeće po nekom legalnom osnovu je steklo, a ja to ističem kao pitanje NBS, jer smo donoseći zakon o NB posebno insistirali da Ministarstvo finansija i NB ne mogu da prebacuju lopticu koja se zove kontrola tokova deviznih sredstava između jednog i drugog organa i da država Srbija zato što joj nedostaju sredstva iz izvoza za mnoge namene, pa i vraćanje stranih kredita, uvoz repromaterijala, mora da zakonom obezbedi princip za evidenciju ovih sredstava. Tražim da se proveri informacija da se na računu kod "Srpske banke" nalazi iznos od 12,8 miliona dolara koji je novac "Trudbenika", ali da se o njemu nema evidencija i da u vezi sa tim firma "Montera" koja je privatizovala ovo preduzeće vodi spor za iznos u visini od 580 miliona dinara, ali je odbačen izveštaj Agencije za privatizaciju, jer su sudski veštaci koje je odredio Privredni sud u Beogradu utvrdili da ne postoji kontinuitet poslovanja na osnovu kojeg bi "Montera" mogla da potražuje ta sredstva i vrlo je verovatno da će taj spor biti priveden u korist "Trudbenika". Za drugo i treće pokretanje stečajnog postupka, tvrde zaposleni, ja za to nemam dokumentaciju i zato kažem tvrde zaposleni, nalog je izdat iz Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj. Pored pitanja o evidenciji deviznih sredstava, postavljam pitanje – kome ide u prilog da KMG "Trudbenik" u restrukturiranju nasilno ode u stečaj, a da se ne pronađe način da ljudi nastave da rade, primaju plate, izdržavaju svoje porodice. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubomir Kragović.
Dame i gospodo narodni poslanici, iskoristiću priliku da postavim tri poslanička pitanja. Prvo se odnosi na inicijativu poslaničke grupe SRS koja je na osnovu člana 106. stav 3. Ustava Republike Srbije i člana 40. Zakona o Narodnoj skupštini podnela zahtev da se na prvoj sednici Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije raspravlja o sledećem dnevnom redu: 1. Izveštaj Vlade Republike Srbije o razvoju događaja u vezi sa KiM o sprovođenju aktivnosti i mera za zaštitu suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije na osnovu usvojene Deklaracije Narodne skupštine. Predlažem da se sednica Narodne skupštine sa predloženim dnevnim redom održi u Kosovskoj Mitrovici, a za predstavnika predlagača određujem narodnog poslanika Dragana Todorovića. Zahtev podnose narodni poslanici članovi SRS. Obrazloženje ovog predloga: "Narodna skupština Republike Srbije na sednici 10. vanrednog zasedanja u 2011. godini, koja je održana 31. jula 2011. godine, usvojila je Deklaraciju Narodne skupštine Republike Srbije o aktuelnom stanju na KiM nakon jednostranih i nasilnih akata privremenih institucija samouprave u Prištini". U tački 6. pod d) Narodna skupština obavezala je Vladu Republike Srbije da redovno, najmanje jednom u tri meseca, izveštava Narodnu skupštinu Republike Srbije o razvoju događaja u vezi sa KiM i sprovođenju usvojenih aktivnosti i mera za zaštitu suvereniteta, teritorijalnog integriteta i ustavnog poretka Republike Srbije. Ovaj rok ističe 31. oktobra 2011. godine, ali s obzirom na događaje od 16. septembra 2011. godine i pokušaja šiptarskih separatista da uz pomoć Euleksa i zauzimanje administrativnih prelaza zaokruže svoju državu na teritoriji Republike Srbije, smatramo da je neophodno da se ova sednica održi što pre, odnosno da Drugo redovno zasedanje u 2011. godini bude posvećeno ovoj aktuelnoj temi da bismo stvarno pokazali Srbima na KiM da smo ozbiljni u nameri da štitimo njihova prava i teritorijalni integritet Republike Srbije. Smatramo da ova sednica treba da se održi u Kosovskoj Mitrovici gde postoje tehnički uslovi za održavanje sednice. U međuvremenu smo dobili od potpredsednika Skupštine da iz poslovničkih razloga ova sednica ne može da se održi u Kosovskoj Mitrovici, ali ja želim samo još jednom da se ovo razmotri, jer ako nam Zakon o Narodnoj skupštini, član 40. i Ustav Republike Srbije daje mogućnost zakazivanja ove sednice, smatram da je Poslovnik kao manji akt nebitan i treba da uz dobru volju prevaziđemo ovaj problem i ipak zakažemo ovu sednicu u Kosovskoj Mitrovici na kojoj bi pokazali da srpske institucije i dalje žive na prostoru KiM, a tu obavezu imamo i imamo mogućnost na osnovu Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti UN. S druge strane, ova sednica je neophodna i zbog toga što je moguća i humanitarna katastrofa. Naime, svaki danom je sve teže i teže biti dole na prostoru Kosovske Mitrovice. Jeste čuli da bi slušali priloge kako je Srbin vozač koji je hteo da uđe na Merdare bio pretučen i njegov kamion budu proveli u isto tako kako su Srbi ali, ne iz Raške i iz Kraljeva nego su Srbi iz Mitrovice, iz Zvečana i Leposavića, uhapšeno njih 13 samo zato što su prenosili neku robu. To je samovolja i jedna demostracija sile šiptarskih separatista i terorista koji žele da pokažu kako oni vrše neku vlast. Ako su u proteklih 12 godina Srbi sami sebi obezbedili uslove da žive, kako tako i prihvatili da žive u najgorim uslovima koji postoje trenutno na svetu, u žicama i ogradama, onda ne vidim razloga da parlament ne pomogne i ne pokaže dobru volju i da priži svu neophodnu logistiku da bi ti Srbi izdržali u svojoj časnoj i poštenoj nameri. Sa druge strane, želeo sam da postavim pitanje šta treba da uradi Odbor za Kosova i Metohija, da umilostivi predsednika, šefa pregovaračkog tima i njegovog zamenika, kao i Ministra za Kosovo i Metohiju, da ipak dođu na sednicu Odbora, za Kosovo i Metohiju. Podsećam vas, da smo održali pet sednica i da ni na jednoj sednici nisu prisustvovali, a te sednice su zakazivane u dogovoru sa njima. Treće pitanje, koje bih želeo da postavim, odnosi se na Zakon o restituciji i postavljam pitanje Vladi Republike Srbije zašto je zakon o restituciji, važi od 9.3.1945. godine i počinje da se primenjuje. Zašto ne od 6.3.1945. godine. To jest od dana kada je Pop Vlada Zečević, svojom uredbom zabranio povratak Srbima na prostor Kosova i Metohije i kada Srbi nisu mogli da se vrate na svoja imanja, a ta imanja su uzurpirana. To su ti Albanci koji su došli iz Albanije i naselili se na srpska imanja još davne 1945. godine, pa mislim da nije veliki problem da se umesto 9, napiše 6.3.1945. godina i pomogne Srbima koji su tada oštećeni. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Jadranka Jovišić. Izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici i poslanice, želim da postavim pitanje NBS i guverneru NBS, o razlozima i eventualnim preprekama uvođenja tržišta elektronskog plaćanja u Srbiji. Odnosno, postoje li prepreke odobrenju internet servisima elektronskog plaćanja, kao što je pejpal jer je Srbija, ukoliko ne znate jedna od pet zemalja, na žalost, u kojoj pejpal neposluje, a da niko zaista ne zna pravi razlog. Pitanje postavljam, jer sam saznala da ogroman broj građana i građanke Srbije ne uspeva upravo zbog nedostatka pejpala i sličnih servisa, da svoja poslovanja preko interneta obavlja normalno i u zakonskim okvirima. Prema tome, molim jasan i nedvosmislen odgovor u Poslovniku predviđenom roku jer su do sadašnje informacije, koje zvanično a koje nezvanično i poluzvanično, dolaze kako iz NBS tako i iz Ministarstva finansija, zbunjujuće i kontradiktorne i izazivaju sumnju da neko ko je nadležan za omogućavanje tržišta elektronskog poslovanja ne radi li ne ume da radi svoj posao. Verujem u suprotno i verujem da će odgovor biti i u korist NBS i u korist Ministarstva finansija, a najvažnije da će biti od koristi svima onima koji posluju na internetu u Srbiji. Hvala.
Da li se još neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa javlja za reč, da iskoristi svoje pravo iz člana 286. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine? Ako da, molim da se prijavite u elektronski sistem. Pošto se više niko od predsednika odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa na javlja za reč nastavljamo sa radom. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni sednici da prisustvuju sledeći narodni poslanici: predsednica Narodne skupštine prof. dr Slavica Đukić-Dejanović, narodni poslanik Miloš Radulović, narodni poslanik Nikola Krpić, narodni poslanik Đuro Perić. Obaveštenje o pozvanim na sednicu. Obaveštavam vas da je saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović, pored predstavnika predlagača Božidara Đelića, potpredsednika Vlade, pozvala da sednici prisustvuju i Goran Radosavljević, državni sekretar u Ministarstvu finansija i Svetlana Markanović, savetnica u kabinetu potpredsednika u Vladi. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda – PREDLOGU ZAKONA O JAVNOJ SVOJINI. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zoran Krasić, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Boris Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Boris Aleksić, Momo Čolaković, Vjerica Radeta, Radojko Obradović, Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić, Marija Bugarčić, Milorad Buha, Gordana Pop-Lazić, Đura Mučenski, Dragan Marković-Palma, Petar Petrović, Dejan Pisarević, Arsen Đurić, Aleksandar Pejičić, Laslo Varga, Elvira Kovač i Arpard Fremond, Balint Pastor, Aleksandar Martinović, Nenad Popović, Ivan Jovanović, Petar Jojić, Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović, Božidar Đelić, Dragan Stevanović, Mirko Munjić, Zoran Kasalović, Simo Vuković, Zlata Đerić, Aleksandra Janković, Milan Lapčević, Miloš Aligrudić, Željko Tomić, Sreto Perić, Miroslav Markićević, Srđan Spasojević, Munir Poturak, Vitomir Mihajlović, Bajrama Šehović, Meho Omerović, Ljubiša Petković i Milovan Radovanović, kao i Odbor za finansije i Vlada. Primili ste Izveštaj Odbora za finansije i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima kao i Izveštaj Zakonodavnog odbora o pojedinim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pre nego što dam reč prvom zainteresovanom narodnom poslaniku a o amandmanu na član 1. Na osnovu člana 90. i 87. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam da ćemo danas raditi i posle 18,00 časova, da će pauza biti data u običajno vreme u 14,00 časova, a da ćemo naš današnji rad završiti kada budemo završili pretres u pojedinostima tačke dnevnog reda koja je upravo otvorena, s obzirom da imamo 142 amandmana i da svaki amandman, po Poslovniku, na svaki amandman narodni poslanik ima dva minuta pravo da obrazlaže amandman i da imamo vreme na raspolaganju poslaničkih grupa kao i vreme ovlašćenih predstavnika od 15 minuta, neophodno je da produžimo rad i posle 18,00 časova a do završetka u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Narodni poslanik Zoran Antić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo, narodni poslanici, ovaj 1. član i on faktički definiše predmet ovog zakona. Čini mi se da je predlagač dao dosta usku formulu i mi smo pokušali da to pojasnimo, jer nije samo pravo javne svojine ono što se uređuje ovim zakonom po mišljenju SNS, radi se i o nosiocioma javne svojine i radi se o predmetu javne svojine koji se definiše kroz ceo ovaj predlog zakona, i čini nam se da je naš predlog, onaj koji se jasno definiše, ovaj predmet uređenja ovog zakona koji je potpuniji i koji bi trebalo da ima više razumevanja od strane predlagača, ali nije ga bilo i nadamo se da će prilikom glasanja biti više razumevanja za ovaj naš amandman.
Da li još neko želi reč? Na naslov iznad člana 2. i član 2. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
S obzirom u ovim uvodnim članovima, kao što rekoh, po nama nije definisan sam zakona, a ovaj drugi član se odnosi samo na 3 oblika javne svojine. Mislimo da je ovo dosta usko postavljen član i sam naslov iznad ovog člana, i da tu nije definisano u potpunosti da li postoje neki drugi oblici javne svojine u Republici Srbiji i da li će ovaj član uticati na to da zakon u nekim svojim delovima bude nedovoljno primenjiv ili koristan u praksi, neke probleme, jer je bilo dosta lutanja prilikom osmišljavanja ovog zakona i s obzirom da javna svojina podrazumeva poprilično široku lepezu i mi smo smatrali da treba redefinisati ostaviti prostor za neke nove oblike svojine koji mogu da se pojave i sa tim u vezi podneli smo ovaj amandman, za koji, kao i za prvi nije bilo razumevanja od strane predlagača.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanika Boris Aleksić. Da li neko želi reč?(Ne) Na član 3. amandman je podnela Vlada. Da li neko želi reč?(Ne) Na član 3.amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč?(Ne) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Momo Čolaković. Reč ima narodni poslanik Momo Čolaković.
Poštovana potpredsednice, uvaženi narodni poslanici, ja sam podneo ispravku amandmana na član 3. u dogovoru sa potpredsednikom Vlade i državnim sekretarom, i ti poslanici su dobili ispravku. Ja molim potpredsednika da u vezi sa amandmanom, da se izjasni.
Poštovana predsedavajuća, narodni poslanici, prvo, želim da kažem da će Vlada prihvatiti ovako izmenjeni amandman i da možda komentarišem, od 1945. godine, svuda u Evropi pa i u Srbiji, o drugačijim društvenim okolnostima, naravno i političkim, formirani su razni fondovi i razni elementi obaveznog socijalnog osiguranja. Nedvosmisleno možemo reći da je to jedno od najvećeg dostignuća posle Drugog svetskog rata, na našem kontinentu. Veoma je jasno da su svuda te organizacije obaveznog socijalnog osiguranja, pod velikim finansijskim pritiskom. On ima dva velika uzroka. Prvi i najveći je demografija, skoro svuda bez izuzetaka, pa i u našem društvu, našoj zemlji, prirodni priraštaj je negativan i naša zemlja gubi 0,5 posto stanovništva svake godine, o tome se dosta priča i trebalo bi još više da se radi na tome, ali jedan efekat jeste da Srbija kao i druge zemlje Evrope, moraju da veoma odgovorno pristupe sistemu reformi penzionog sistema. Sa očekivanjem građana, i sa onim što je malo teže objasniti, tendencijom rasta cena svuda u svetu za lekove i za medicinsku opremu, pre svega imamo i povećanje troškova zaštite u domenu zdravstva i to je pitanje koje ne možemo izbeći i to je pitanje za bilo koju vladu u Srbiji u sledeće dve ili tri decenije. Napokon, nažalost kada pogledamo treći aspekt a to je aspekt zaštite od nezaposlenosti, tu je problem akutan u ovom momentu i to svuda u Evropi, pa i u našoj zemlji. Želim da kažem, ova odredba se nalazila i u prethodnom zakonu, pa nema razloga da ne postoji ovde. Da budemo svesni jedne činjenice, to je da je dogovor koji je postojao u trouglu Vlade, poslodavci i sindikati, mora da nastavi da funkcioniše, da bi obezbedio finansijsku održivost ovih sistema. To nije pitanje dobre ili loše volje bilo koje vlade, to je pitanje demografskih tendencije, činjenice da u eri globalizacije neminovno nas očekuje dodatna fiskalizacija sistema socijalne zaštite. Po jasnijim rečima, sveveći iznos tenzija izdatakaza zdravstvo, kao što je danas slučaj i nezaposlenost, dolaziće iz budžeta, hteo to neko da prizna ili ne. možemo o tome govoriti i mnogo demagogije se može u jednom ili drugom pravcu ovde izreći. To je naša realnost, a samim tim da Vlada prihvata da svojina, organizacija obaveznog socijalnog osiguranja bude njihova, ali moramo biti svesni činjenice da će se u budućnosti i ta imovina i ta prava sve više ostvarujete, a sve pod pritiskom globalizacije koja omogućava da, što se tiče opterećenja neto plata, bilo to za penzije, za zdravstvo ili za nezaposlenost,mi imamo taj maksimum koji nam nalaže konkurencija koja nije u Evropi, nego iz Azije i drugih kontinenata. Zbog toga je neminovno, ma ko bio ministar finansija, ma kakva bila Vlada u sledećih deset godina, ići će korak po korak u fiskalizaciju. To ne može, a da nema efekata i na funkcionisanje organizacija obaveznog socijalnog osiguranja, pa i na njihovu imovinu. Hvala puno.
Molim potpredsednika Vlade, zbog procedure Skupštine samo da se jasno izjasni da li kao predstavnik predlagača prihvata amandman sa ispravkom koji je podneo narodni poslanik Momo Čolaković?
Gospođo predsedavajuća, ja sam to uradio. Ja sam jasno rekao da Vlada prihvata ovaj amandman.
Bilo je izrečeno da će prihvatiti, izvinjavam se. Pre nego što pređem na sledeći amandman, samo da podsetim da su ovlašćeni predstavnici poslaničkih grupa, narodni poslanik Đuro Perić, PUPS, narodni poslanik Zoran Kasalović, poslaničke grupe SPS-JS i narodna poslanica SRS, Gordana Pop-Lazić. Ukoliko bilo koja poslanička grupa želi da ovlasti nekog od svojih predstavnika, molim vas da nas informišete o tome da bi mogli da obavestimo Narodnu skupštinu. Konstatujem da je predstavnik predlagača prihvatio amandman. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj predlog zakona o javnoj svojini, a mi smo to u načelnoj raspravi istakli je gotovo nemoguće popraviti dobronamernim amandmanima, zato što kada se ovaj zakon pojavio u proceduri, do dana današnjeg, pristižu novi amandmani što svakako jeste poslovničko pravo i mi ne sporimo nikome pravo da predloži amandman, jer to jeste posao narodnih poslanika, pa i Vlade Republike Srbije. Da se podsetimo da je Vlada Republike Srbije na ovaj zakon na skoro 1/3 članova podnela svoje amandmane, zato što nisu imali dogovor, a zakon mora da se stavi na dnevni red, mora da se izglasa, zato što vam je to nalog EU. Sada, vaše interne probleme koje imate u vladajućoj koaliciji rešavate preko najosetljivije stvari, a to je javna svojina, odnosno državna svojina. Zakon je, koncept zakona je loš i štetan. Ovaj zakon je, dame i gospodo, pravni okvir za buktanje separatizma u AP Vojvodina. Koliko god vi pokušali da skrenete pažnju sa toga, to je nažalost činjenično stanje. Jutros smo mogli da čujemo da se još uvek ne zna sudbina ovog zakona, da li ćete obezbediti skupštinsku većinu ili ne i da dalje predsednik Vlade, Mrko Cvetković razgovara sa Nenadom Čankom, jer kaže Nenad Čanak ima neke amandmane koji su u interesu Vojvodine. Pa valjda je ovaj zakon, gospodine Đeliću, u interesu Republike Srbije, u Ustavnim okvirima Republike Srbije. Mi već i u ovoj raspravi pravite neke i očigledno pokazujete separatističke težnje kada je u pitanju javna svojina. Onda suštinu pokrivate, ne znam davanjem dela svojine lokalnim samoupravama, što je takođe, sa aspekta stavova i koncepta programa SRS veoma problematično. Znači, suštinski problem jeste ovo što ćete na osnovu ovog zakona uraditi u AP Vojvodini, kao da nemate iskustvo sa AP Kosovo i Metohija, koju ste inače izdvojili iz ovog zakona pored svih problema koji tamo postoje i koji bi dobrim delom mogli biti obuhvaćeni i ovim zakonom i kada bi sve bilo državna svojina ovo što vi ovde predviđate da cepkate na pokrajinsku i na svojine lokalnih samouprava onda bi ste mogli na drugi način da razgovarate sa međunarodnim predstavnicima i sa UN kada je u pitanju Kosovo i Metohija. Rezolucija 1244 ne podrazumeva ovo što vi predviđate ovim zakonom gospodine Đeliću. Veoma štetan i opasan zakon i građani Srbije to treba da čuju i treba da znaju. Član 6. kaže – svako ko odlučuje o stvarima u javnoj svojini koji ih koristi ili njima upravlja dužan je da postupa kao dobar domaćin i odgovoran je za to u skladu sa zakonom. Mislimo da ovo nije dobra formulacija. Dali smo, po našem mišljenju, mnogo preciznije rešenje. Rekli smo da sredstva u javnoj svojini se koriste u skladu sa zakonom, prirodom i namenom tih sredstava. Vi kažete da ne možete prihvatiti amandman iz razloga što je predloženo rešenje prikladnije. Znate, kada vam narodni poslanici podnesu amandman i ako ne prihvatite amandman mi očekujemo da kažete zaista neki konkretan razlog i argument zašto amandman ne prihvatate. Mi smo vama dali argument, a vi kažete da je to prikladnije. Sad kako god, da li na osnovu našeg amandmana, ili vašeg člana, u svakom slučaju očekuje se domaćinsko i odgovorno postupanje sredstvima u javnoj svojini. Sada, gospodine ministre, vi se trudite, odgovarate na pitanja narodnih poslanika na primedbe koje se iznesu u toku javne rasprave, evo treći dan ste danas sa narodnim poslanicima, ali niste odgovorili ni na jedno suštinsko pitanje, očekujemo da ćete danas u toku rasprave i u toku ovih narednih dana govorimo o zakonu u pojedinostima odgovarati na konkretna pitanja. Nemojte vi nama da pričate priču. Mi vaše priče imamo na svakom televizijskom kanalu, u svakom mediju, štampanom i elektronskom. Vaša priča je neargumentovana. Vaša priča je – pričam ti priču. Mi hoćemo od potpredsednika Vlade konkretne odgovore na konkretna pitanja. Hoćemo da Vlada konačno ozbiljno se založi za interese građana Srbije i države Srbije u celini. Ako govorite o domaćinskom ponašanju sa sredstvima u javnoj svojini, govorili ste u načelnoj raspravi kako i zgrade opština otprilike treba da budu vlasništvo lokalnih samouprava. Gospodine Đeliću, zaista ne znamo šta vam to znači. Da li to znači da će neki vaš dobar domaćin predsednik opštine da proceni da opština može da funkcioniše u nekom parku, pod nekim šatorom, a da će on zgradu opštine da proda ili nekom tajkunu ili da izda za kafiće ili ne znam za šta? Zašto vam smeta da ono što zaista pripada državi Srbiji bude državna svojina? To što Ustav, na šta se vi pozivate, predviđa donošenje ovog zakona i predviđa oblike svojine, nije smetnja, gospodine Đeliću, da ono što zaista jeste državna svojina ostane državna svojina, a da se zakonom uredi način korišćenja te svojine od strane nadležnih organa AP Vojvodine, KiM i lokalnih samouprava. Kažete da hoćete da se domaćinski, u skladu sa ovim zakonom, ponašaju korisnici ili sopstvenici ove javne svojine. Gospodine Đeliću, na koliko lokacija je smeštena Vlada Republike Srbije? Na 90 lokacija je smeštena Vlada Republike Srbije u najelitnijim objektima. Da li je to domaćinsko poslovanje? Na 400 hiljada kvadratnih metara sede službenici Vlade Republike Srbije. Zaista je pravo čudo kako se vi tako raštrkani po Beogradu ikad sastanete. Zato i nije iznenađenje što čak i ovako važne odluke, kakav je ovaj zakon, donosite na telefonskim sednicama. Ko da vas u ovom haosu od saobraćaja sabere na jednom mestu kada ste podeljeni na 90 lokacija? Gospodine Đeliću, dok vi niste došli na vlast, dok niste najpre zapalili ovu zgradu, da li je to domaćinsko poslovanje, da je ova zgrada skupštine zapaljena i opljačkana, a danas sedimo u dve zgrade? Da li je i to domaćinsko poslovanje? Zar nije dovoljan jedan objekat za funkcionisanje Narodne skupštine? Pravite duple troškove, vi ste dobri domaćini, a kada je u pitanju Vlada ne duple, nego 90 puta troškove zato što se u 90 objekata, a zvrji poluprazna Palata Srbije gde bi mogli da se smeste svi nadležni državni organi. Da li je to domaćinsko poslovanje, gospodine Đeliću? Podsećam vas da je, pre nego što ste vi došli na vlast u onoj čuvenoj "buldožer revoluciji", Vlada Republike Srbije sa svim ministarstvima koristila dve zgrade, Nemanjinu 9. i Nemanjinu 22-24 i nikom nije bilo tesno, ali tada se radilo u interesu Srbije i u interesu građana Srbije, u ustavnim okvirima, a ne kao što danas vi radite i što stvarate ovim zakonom uslove za ekspanziju separatizma u AP Vojvodina.
Iskorišćeno je sedam minuta i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Pre nego što pitam da li još neko želi reč, radi stenograma, propustila sam da uz stavljanje na pretres amandman na član 3. koji je podnela Vladada pročitam da je Odbor za finansije prihvatio amandman, a da Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li još neko želi reč u pretresu u pojedinostima amandman na član 6, koji je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Obradović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Gospođo potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Đeliću, u načelnoj raspravi istakli smo da suština ovog zakona nije da se samo imovina, da se promeni titular, i da imovina koja se sada vodi na Republiku Srbiju postane vlasništvo jedinice lokalne samouprave, autonomne pokrajine i svih onih kojima zakon to omogućava. Suština je da se ta imovina vremenom uvećava. Upravo u duhu toga smo predložili, pošto član 6. predviđa da svako ko odlučuje o javnoj svojini mora da postupa kao dobar domaćin, rešenje koje postoji u većini razvijenih zemalja, a to je da jedan nivo vlasti u toku svog mandata ne može da umanji vrednost imovine. Jedino tako se obezbeđuje da se imovinom gazduje na pravi način. Amandman niste prihvatili, jer ste u obrazloženju rekli da je zakonom tačno definisana odgovornost o odlučivanju o stvarima u javno svojini. Na način na koji možemo da pročitamo zakon, čitajući ova rešenja, postoji samo član 6. koji kaže da će se voditi računa kao dobar domaćin. Ako je to dovoljno, zašto onda Republika Srbije nema popis imovine. U zakonu piše da treba da postoji popis imovine. Zašto onda nema, ko je odgovoran za to. Druga stvar, zašto ne poštujete fiskalna pravila jer u Zakonu o budžetskom sistemu postoje fiskalna pravila. Kako ste mogli da usvojite rebalans budžeta ako on direktno krši fiskalna pravila? Da li je to onda dobar domaćin? Treća stvar, da navedemo još jedan primer, ako se poštuje Zakon o budžetskom sistemu i Zakon o javnim nabavkama, kako je moguće da jedan državni organ ili javno preduzeće duguje pare bilo kome ako po Zakonu o budžetskom sistemu svaku javnu nabavku morate da stavite u godišnji budžet? Da biste pokrenuli postupak morate da imate obezbeđena sredstva na računu. Ako je to tako, ako se poštuje Zakon o budžetskom sistemu i ako se poštuje Zakon o javnim nabavkama, onda ništa što je vezano za državu ne može nikome da duguje ni jedan jedini dinar. Država je najveći dužnik u Srbiji. Sada vi kažete da to što piše u zakonu, da će država biti odgovorno lice, dobar domaćin, da je to odgovorno. Pa, to nije dovoljno. Morate da navedete tačno koji su to uslovi koji moraju da se ispune i na koji način će se gazdovati tom imovinom da bismo bili sigurni da će taj stvarno biti dobar domaćin.
Iskorišćeno je 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Radojko Obradović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Radojko Obradović.
Ista stvar, da bi bili sigurni da ta imovina neće biti uništena, o toj imovini mora da se vodi računa i ono što ovim zakonom nije rečeno to je na koji način će ta imovina kada se promeni vlasnik na koji način će se obezbediti finansiranje te imovine. U ovom trenutku postoje zakoni koji omogućavaju da budžet Republike Srbije dobije odgovarajuće prihode iz kojih bi se finansiralo održavanje kompletne imovine. Na koji način će lokalne samouprave koje imaju ozbiljne finansijske probleme, kojima Vlada Republike Srbije poslednjih nekoliko godina duguje 50 milijardi dinara, na koji način će oni moći da brinu o svoj ovoj imovinu koje postaju titular za nekoliko dana? Ako se ne obezbede rešenja kojima uprava predviđa ovim članom, onda će oni samo biti vlasnici na papiru, a ta imovina će nastaviti da propada. Mislim da to nije interes ni ovog zakona, ni pre svega, građana Srbije. Vi ste naravno, amandman odbili, jer je potpuno jasno da je ideja da se samo u javnim knjigama u kojima je vlasništvo promeni vlasnik, a da sve ostane po starom.
Da li još neko želi reč? Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospođo Čomić, gospodine Đeliću, za nas je ovo ključno pitanje koje govori o karakteru samog zakona i na vrlo jasan način članovima 9. i 10. Vlada potpuno demantuje argumentaciju sa kojom ste vi nastupili ovde obrazlažući ovaj zakon, sa ambicijom da nas uverite kako je to veliki iskorak u pravcu decentralizacije i ako ovaj zakon afirmiše jedan oblik regulisanja odnosa unutar države koji je potpuno drugačiji od načina na koji smo mi živeli u prethodnom periodu. Ključno pitanje za nas, gospodine Đeliću, je zapravo ko ima pravo svojine nad prirodnim bogatstvima u ovoj zemlji i ko ima pravo svojine na dobrima od društvenog značaja i društvenog interesa? To je mnogo važnije od teme koliko kilometara pruge će sutra neko od nas moći da napravi i na kakav način? Suština je, gospodine Đeliću, da je obrazloženje Vlade, kojim ste vi odbacili naš amandman, pogrešna. Vi citirate član Ustava koji vam ne daje za pravo da kao Vlada odbacite našu inicijativu kojom se prirodna bogatstva, koja se nalaze na teritoriji APV, tretiraju kao javna svojina APV. Ta argumentacija sa kojom je odbačen amandman je apsolutno pogrešna. U obrazloženju se kaže kako je pitanje svojine rešeno članom 87. Ustava na takav način, da su prirodna bogatstva isključivo svojina Republike Srbije. Član 87, gospodine Đeliću, je vrlo precizan. Katastrofalan, ali i takav vrlo precizan. Prirodna bogatstva, dobra za koja je zakonom određeno da su od opšteg interesa i imovina koju koriste organi Republike Srbije, u državnoj su imovini. U državnoj imovini mogu biti i druge stvari i prava u skladu sa zakonom. Gospodine Đeliću, mi ne stavljamo znak jednakosti između javne svojine kojom raspolaže republička administracija i države. Svojinska prava su regulisana i drugim zakonima. Ne postoji nikakav bojazan da će pokrajinska administracija prirodna bogatstva zloupotrebiti ili sa njima postupati na štetan način, lošije nego što to radi republička administracija. To možemo potkrepiti konkretnim primerima. Pogledajte šta se dešava sa mineralnim bogatstvima u Vojvodini. Osamsto miliona dolara je Gasprom njeft izvadio prethodnih godinu dana na prostoru Vojvodine nafte i gasa u vrednosti od 800 miliona dolara, uz rudnu rentu 3%. Ne postoji ni jedna zemlja na planeti sa tako niskom stopom poreza – rente. Da li postoji drugi način regulisanja naših međusobnih odnosa? Onaj, koji je potreban da bi mi zaista bili moderno uređeno društvo. Prirodna bogatstva se ne mogu otuđiti. Da li je to tako? Ona su tu i naša su, samo je pitanje ko će efikasnije postupati sa tim prirodnim bogatstvima. Mi mislimo da republička administracija ima previše posla i da očigledno, koliko god da se u njoj nalazili sposobni ljudi, uopšte ne želim da govorim o vašim sposobnostima i nesposobnosti, hajde da kažemo da najbolji sede u toj republičkoj Vladi, ona ima toliko posla da sama ne može završiti efikasno sve ono što je pred nju postavljeno kao izazov. Potrebna su partnerstva. Potrebna nam je moderna Vojvodina. Evo načina da tako nešto počnemo da razvijamo. Ustav nije prepreka za to. Govorim samo o amandmanu. Da je Vlada rekla – ne postoji politička spremnost da se prirodna bogatstva na prostoru APV transferišu u javnu svojinu Pokrajine zbog toga što imamo problem na Kosovu, zbog toga što smo i ovako pritisnuti kritikama dela političke javnosti, koje smatra da previše dajemo Vojvodini, onda bi to bio politički argument i o njemu bi mogli da polemišemo. Između ostalog, u situaciji u kojoj se nalazi vladajuća koalicija, mi pružamo podršku ovom zakonu jer nas on približava jedinom cilju koji smatramo bitnim, s obzirom da bez njega ne možemo ništa promeniti u zemlji, a to je EU. Gospodine Đeliću, neodrživ je argument Vlade. Član 87. Ustava nije prepreka za usvajanje našeg amandmana kojim tražimo da prirodnim bogatstvima na teritoriji APV, raspolaže AP, zbog toga što se one tretiraju kao javna svojina Pokrajine u skladu sa zakonima ove zemlje, nikako drugačije. Ti zakoni sprečavaju bilo kakvu mogućnost zloupotrebe a odluka na kojoj mi insistiramo, verujem da bi omogućila samo efikasnije postupanje sa prirodnim bogatstvima i dala neophodnu motivaciju na prostoru Vojvodine za onu vrstu politike i društvenih promena, bez kojih se ni Srbija ne može transformisati. Ovako mi antagonizujemo republičku administraciju sa pokrajinskom, čak i unutar vladajuće koalicije postoje očigledni antagonizmi, iako još uvek govorimo o zajedničkom cilju. To je za nas apsolutno neprihvatljivo i smatram da još uvek postoji prostor da prihvatite ovaj amandman. Postupanje sa tom javnom svojinom je propisano zakonima. Postoje sudovi u ovoj zemlji koji kontrolišu da li mi delujemo u skladu sa zakonom ili ne. I to je sasvim dovoljno. Hajde sada da napravimo jedan takav iskorak, biće svima bolje. Mi vas pozivamo da za ovaj amandman ipak glasate, iako znamo koliko je ovo drugačije od svega onog na čemu se vladajuća koalicija dosta konfrontirala. Ovo je mnogo ozbiljnije od zahteva da neko ima pravo da raspolaže železničkom infrastrukturom. Što se nas lično tiče, argumenti na kojima su ti zahtevi izgrađeni, mogu biti argumenti o kojima polemišemo, ali ovo je suština. Pravo raspolaganja prirodnim bogatstvima, pravo raspolaganja na dobrima od opšteg interesa, to je nešto i od opšteg značaja, to je nešto što je suština svake vlasti. Država nije jednako republička administracija. Ovim se pravi ona vrsta razlikekoju svi negiramo i koju ne želimo između pokrajine i Srbije. Da li to znači da Pokrajina nije država, deo države Srbije? Ovakvom formulacijom da. Mi mislimo da je to lošije. Republička administracija ima drugu vrstu posla u moderno uređenoj zemlji i mi o tome želimo da razgovaramo sa vama, a otvaramo vam mogućnost da prihvatanjem ovog amandmana, to već sada počnemo zajedno da radimo.
Sedam minuta je iskorišćeno od vremena predsednika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Gospođo Čomić, efikasno radikalsko rešenje. Ugasimo AP, nemamo nikakvih problema. Sve je rešeno. No, da se vratim na ovaj amandman. Moram da pohvalim Vladu što je izmenila član 10. Zašto? Zato što je napravila neophodnu razliku između dobara od opšteg interesa i dobara u opštoj upotrebi. Znači, vodotok, odbrana, nasipi, i trgovi, javni putevi itd. itd. To je svojevrsna definicija stvari, definicija nepokretnosti. Sada se vraćam, gospođo Čomić, na član 9. i prirodna bogatstva. Zašto se vraćam na prirodna bogatstva? Nemoguće je u nekoj uređenoj državi da nosilac prava raspolaganja, korišćenja i upravljanja bude nekoliko lica, već mora biti jedan. Taj jedan, taj posao mora da radi u ime svih građana Republike Srbije državljana svih jedne države. Ko je taj ko je reprezent svih građana? Republika Srbija sa svojim organima. I po definiciji, to je državna svojina. Kada je pisan Ustav Republike Srbije, onda su se neki tekstopisci utrkivali, ko će pre da ovlada evropskom terminologijom. Umesto da se koristi termin državna svojina kao nešto što je opštepoznato i opšteprihvaćeno, ovde se gura javna svojina kao svojevrsni sinonim za to. Čim je ubačena javna svojina, "javno" treba da znači državno u Srbiji. Pričam o autorima Ustava. Znam ko je pisao ove odredbe, o njima pričam. On vam je podmetnuo kukavičije jaje, da bi sada svaki slobodoumni pojedinac rekao - javna svojina nije državna svojina. U Ustavu Republike Srbije reči – javna svojina, moraju da se tumače kao državna svojina. Ukoliko bi se tumačile na drugi način, onda bi to bila društvena svojina. Vi ste raščistili sa komunizmom. Kad ste raščišćavali, krenuli ste sa Mićunom, da budemo načisto. Ako pričamo o državnoj svojini, a moramo da pričamo o državnoj svojini, onda da vas podsetim nešto, gospodine Đeliću, što postoji kao standard u svim normalnim civilizovanim državama koje drže do pojma države i koje elemente treba da ispunjava neka teritorija, narod, itd. To je nedostatak celog ovog koncepta vašeg zakona, gospodine Đeliću. Državna svojina podrazumeva jednog nosioca prava raspolaganja, korišćenja i upravljanja kao izvornog nosioca tog prava, a on može da odluči da se pokretna ili nepokretna da na korišćenje nekome i može da odluči ko će da upravlja, pre svega, tu se misli na održavanje, ali pravo raspolaganja je samo u rukama Republike Srbije. Da li se pravo raspolaganja može rešiti na prirodnim bogatstvima? Da li se država može odreći prava raspolaganja na prirodnim bogatstvima? Ne sme. Zapamtite, ne sme. To je ekskluzivitet. Ako država Republika Srbija, preko organa državne vlasti, nema u posedu pravo raspolaganja nad prirodnim bogatstvima, mi nismo država. Izvinite, molim vas, ono što se zove AP Vojvodina, AP KiM, jedinice lokalne samouprave, to nije državna vlast, čak ni kad im poverite neke poslove iz nadležnosti države. Vi ste od javne svojine napravili društvenu svojinu. Ne možete Tita i Kardelja da se odreknete nikako. To ste i vi krenuli sa onim – Javni servis evropske Srbije. To je državna televizija, ne može da bude Alibegova. Konkurencija državnom jeste privatno. Prirodna bogatstva su u državnoj svojini. Država može da dozvoli nekome da koristi prirodna bogatstva pod zakonom propisnim uslovima, ali to nije ovaj zakon. I trgovi i ulice i putevi i odbrana od poplava i sve mora da bude državna svojina. Zašto? Zato što protagonisti ove varijante javne svojine zaboravljaju samo jednu stvar – u okviru svojine postoje prava, ali postoje i obaveze, a vi ste drčni na prava, a zaboravljate na obaveze. Onaj ko ima svojinu ima i te kako mnogo obaveza povodom te svojine, da je čuva, da je pazi, da je održava, da onemogući ugrožavanje druge nepokretnosti sa neke nepokretnosti koja je u svojini. Da ne ređam dalje. Ovde je sistem kako da se zgrpi i kako će mnogo lakše da bude u Vojvodini građanima ukoliko oni što ih drpaju više nisu u Beogradu nego u Novom Sadu. Kada drpa Cvetković to je katastrofalno, a kada drpa Nenad Čanak to je milozvučno. U čemu ne principijelna razlika? Mi smo pokušali amandmanima da sprečimo i jednu i drugu varijantu. Javna svojinapo ovom zakonu bez obzira o kojoj se stvari radi mora da se tumači kao državna svojina. Možemo da pričamo o ostalim odredbama u pogledu korišćenja, u pogledu upravljanja. Molim vas, zakup nije raspolaganje. Ne znam ko je to naučio? Već 15 godina se priča o zakupu kao nečemu što je pravo raspolaganja. Pravo raspolaganja znači sticanje i otuđenje. Ovde nisu zahvaćena sva sredstva, nisu zahvaćena novčana sredstva, već ste prepustili drugim zakonima. Apsolutno ne sme da se amandmanom, niti Predlogom zakona naruši osnovni princip – prirodna bogatstva Republike Srbije su državna svojina. Zato smo se javili da vam skrenemo pažnju i da smanjite ovaj doživljaj oko javne svojine i odredaba Ustava gde se priča da može da ima javnu svojinu lokalna samouprava ili AP. Niko to u interpretaciji našeg Ustava neće da vam spori, ali mi treba da definišemo šta će biti javna svojina. Evo, mi radikali kažemo, kada je u pitanju ta odredba o lokalnim samoupravama i APda imaju javnu svojinu, mogu da imaju, ali neće biti prirodna bogatstva, neće biti dobra od opšteg interesa, neće biti dobra u opštoj upotrebi. Imaćete stolice, hemijske olovke, računare, autobuse, kamione, kontejnere, ali vi da raspolažete, pa mi znamo kakvi ste, vi bi trg prodali, kao u onom italijanskom filmu, kada je onaj prodavao fontanu Di Trevi turistima. Predstavio se da je vlasnik fontane Di Trevi i kaže turistima – samo dajte 2.000 maraka, kupite celo ovo i pokupite sve novčiće što su bacili zaljubljeni. Takav vam je Nenad Čanak, takav vam je Bojan Pajtić. Raspravite sa Fondom za kapitalne investicije, pa ćete da vidite kakvo je pravo raspolaganja na novcu i na pravima iz hartija od vrednosti. Onda možete da zamislite šta će se desiti sa nepokretnostima. Zašto ovo radite? Pa, zabezecovao neko neke nepokretnosti, ali ima vremena.
Iskorišćeno je 10 minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, mislim da ne možemo razgovarati o tako krupnim pitanjima, zaobilaziti činjenicu da je odgovornost za sve ovo u okviru vladajuće koalicije. Vi, gospodine Đeliću, pošto ste uzeli Ustav kao temelj svog zakona, treba da odgovorite na član 12, koji vrlo jasno definiše pojam državne vlasti kao vlast koja je ograničena pravom građana na pokrajinsku autonomiju i lokalnu samoupravu. Neće niko odneti Frušku Goru iz Vojvodine. Mi samo mislimo da će se odgovornije postupati sa tom Fruškom Gorom kada se o njoj kao svojoj svojini budu starali organi ove države, a to su organi – pokrajinski parlament, pokrajinska vlada ili ako govorimo o dobrima od opšteg društvenog značaja, recimo, Grad Novi Sad, sa svojim Gradskim većem i sa svojom Skupštinom Grada. Pogledajte šta se danas dešava. Zbog komplikovanih odnosa u vladajućoj koaliciji ukidate Ministarstvo energetike i više nema nikoga ko efikasno može da odgovori na problem "Tenta" i "Kopova" u Kolubari, na problem "Kostolca", na problem recimo eksploatacije mineralnog bogatstva u ovoj zemlji i po neprihvatljivim kriterijumima, a rekao sam vam primer 800 miliona dolara za godinu dana prihodovala je NIS kroz eksploataciju nafte i gasa na prostoru Vojvodine. Šta će biti sa Kikindom kada se jednom taj gas potroši? Da li se novac ulaže u Kikindu da bi ljudi sutra mogli da žive i bez tih nalazišta i bez NIS-a? Šta će biti ako neko zatvori rafineriju i pređe na neko drugo mesto? O tome se radi. Apsolutno je neprihvatljivo razdvajati državu i poistovetiti državu sa republičkom administracijom, a sve ovo drugo proglasiti vandržavnim institucijama. To apsolutno nije tačno. Jedini način da rešimo svoje probleme je da počnemo ozbiljno da se suočavamo sa uzrocima stanja u kome se nalazimo. Vojvodina je danas jedna od najsiromašnijih oblasti u Srbiji. Najsiromašnije opštine su na prostoru Vojvodine. Manje od 20% obradive površine je na prostoru Vojvodine. Kanali Dunav-Tisa-Dunav su uništeni. Ne putevi drugog reda, nego auto-put i koridor je sramota. Svojinski odnosi se ne rešavaju samo Zakonom o javnoj svojini. Postoje i vrlo precizni zakoni kojima se definišu svojinska prava. Ako neko krši zakon, onda će on biti procesuiran u skladu sa zakonom pred sudom, ali ako mi zbog pretpostavke da su svi unapred zainteresovani da nanesu štetu ovoj zemlji, u kojoj i oni žive, sa svojim porodicama, sa svojim biračima, sa sugrađanima, donosimo zakone kako bi se borili protiv njih, a ne rešavali probleme koji su posledica haosa u kome se previše dugo nalazimo, onda smo unapred osuđeni na neuspeh. Prvi korak je približiti ljude suštini problema, ako već očekujemo od tih ljudi da nam pomognu u njihovom rešavanju. Neka preuzme pokrajinska administracija ili grad Beograd rešavanje problema koji su ozbiljni, koji su fundamentalni. Ako je startna pozicija pozicija na kojoj smo se našli primenom Zakona o sredstvima svojine Republike Srbije koju je vlast 90-ih donela da bi obespravila lokalne samouprave ili pokrajine, onda smo mi taoci tog kontinuiteta koji će nas odvesti u slepu ulicu, kao što nas je odvukao i na Kosovo. To je istina. Možemo da razumemo političke argumente. Oni i treba da budu predmet naše rasprave, da li ima većine za ovakvu politiku ili nema u vladajućoj koaliciji i koja je cena. Mi nismo spremni da žrtvujemo evropsku budućnost zemlje, koliko god da je ona kompromitovana u ovom trenutku, tako što ćemo saplesti sami sebe na jednom od dva zakona koji su uslov za dobijanje kandidature. Važno je da Srbija dobije status kandidata. Nema generacije tokom naše istorije koja je uspela toliko blizu da približi zemlju modernoj i zapadnoj Evropi. To je naša obaveza. Šta god bila prepreka, treba racionalno da je rešimo. Ako je to zakon o javnoj svojini, ne smemo da rizikujemo na temi zakona o javnoj svojini kandidaturu. Ako je to Kosovo, ni na temi Kosova ne smemo to da uradimo. Ili makar treba sve drugo da rešimo, pa da onda to Kosovo vidimo i posmatramo kao ozbiljan problem koji traži zajednički odgovor. Ali, prirodna bogatstva ne mogu biti monopolizovana na način na koji je to bio slučaj do sada, a ovim se taj trend nastavlja. To je ono što je loše. Zakon o javnoj svojini ima smisla samo u onim elementima u kojima deo javna svojina, lokalne samouprave i pokrajine, postaju ono dobro i ona imovina koju je Republika u međuvremenu ustupila na korišćenje. I to je taj pozitivan pomak i u ovoj situaciji i to je neki rezultat. Ali, mnogo je manje od onog što je potrebno i od onog što mi želimo. A argumentacija je pogrešna, apsolutno pogrešna i ta argumentacija ne stoji. Ako se dopušta u okviru člana 10. korigovanje odnosa prema dobrima od opšteg značaja i onima koji su bitni za opšti interes, pa ako može put drugog reda, onda smo već formirali jedan princip u kome je sad pitanje samo koliko daleko možemo u tome da odemo. Ali, to je tema za politički razgovor koji treba da dovede do jedne reformske politike koja će imati konkretne odgovore na čitav niz problema koji postoje među nama. Između ostalog i taj antagonizam, nepotrebni, između Beograda i Novog Sada, koji nije prisutan samo u odnosu među različitim strankama nego i unutar samih stranaka. Naš politički život je toliko besmislen kada se analizira odnos prema autonomiji Vojvodine da je on kompromitujući za svakoga ko je njegov akter. I ta dva romantizma koji Vojvodini oduzima svako pravo na postojanje, i onaj drugi po kome je sve vredno u Vojvodini, posmatra isključivo kao posledicu unutrašnjih odnosa koji će biti na novi način regulisani u Vojvodini. I jedno i drugo je, po našem mišljenju, pogrešno, ali su to činjenice. Problem je što ovim zakonom nećemo otkloniti one uzroke naših današnjih sukoba i što će problemi sa kojima se suočavamo zbog toga što ovaj problem ostavljamo nerešenim sutra biti još veći. To treba sada vrlo jasno reći.
Iskorišćeno je šest minuta i 30 sekundi od vremena predsednika poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Bojan Đurić.
Javio sam se kao podnosilac amandmana. Razumeo bih ove primedbe koje se odnose na sam tekst i sadržaj Ustava da dolaze od stranaka koje su bile protiv njega. Mi smo došli u prilično paradoksalnu situaciju, da ovde praktično poslednja brana i onim retkim dobrim ili otvorenim odredbama Ustava dolazi od stranaka ili stranke koja je praktično jedina u Srbiji bila protiv njegovog usvajanja. Na ustavnom referendumu, za koji vas podsećam da na teritoriji Vojvodine, ako već o njoj pričamo, nije dobio potrebnu većinu, tu harangu koja je trajala dva dana, dvodnevno glasanje, izvođenje pokojnog Patrijarha na televiziju i pretnje da će Ramuš Haradinaj i njegovi teroristi napraviti slavlje u Prištini ako referendum ne uspe. U takvoj atmosferi, u Vojvodini nije glasalo dovoljno birača za njegovo usvajanje. To nije pitanje samo pristalica LSV i LDP-a, bilo je mnogo više ljudi koji nisu glasali. Dakle, ljudi koji su nekoliko meseci posle toga glasali za vašu stranku, gospodine Đeliću. Razumeo bih i ovu vrstu zabrinutosti za državnu svojinu da u međuvremenu nismo deo svojih prirodnih bogatstava praktično predali u svojinu drugoj državi. Dakle, kada raspravljamo o tome šta je javna a šta je državna svojina, svakako ne može biti prirodno bogatstvo u svojini druge države, a ono danas jeste, pre svega na teritoriji Vojvodine kada je reč o nafti, prirodnom gasu i drugim mineralnim sirovinama. Reći ćete da formalno nije tako. Formalno nije, suštinski jeste. Nama je na nalazištima nafte i gasa u Vojvodini ostala samo gola svojina. To je kao kada imate onog zaštićenog stanara ili podstanara u svom stanu, vi ste formalni vlasnik ali ništa sa tim stanom ne možete da uradite i on za vas nema nikakvu praktičnu tržišnu vrednost. Šta danas može da odluči Republika Srbija kako bi uticala na korišćenje nafte i gasa iz Vojvodine, uz tako zaštićen položaj Ruske Federacije u tom ugovoru, uz dugovanje naknade štete u svakoj situaciji? Ako danas odlučimo da podignemo rudnu rentu, makar na rumunski nivo, od 12,5-13%, da ne ostane na ovih 3%, da Kikinda i druge opštine i cela AP Vojvodina ne bi trpeli takve gubitke kakve danas trpe, šta danas ima Republika Srbija od toga? Šta ima od toga što je formalni vlasnik podzemnog skladišta "Banatski dvor" kao objekta, kao prirodnog bogatstva ili dobra u opštoj upotrebi? Ima pravo da kupuje gas od drugog, manjinskog vlasnika, po ceni koja je za 30 ili 40% veća od tržišne ili od one koju dobijaju druge države i da ponosno drži tablu na tom podzemnom skladištu do jednog dana, kada se ruska strana bude smilovala da ga dovrši. U takvoj situaciji, ne verujem da bi gazdovanje od strane pokrajinske administracije bilo loše ili da bi bilo manje u interesu i Vojvodine i Republike Srbije od onoga kako to čini Ruska Federacija ili "Gasprom Njeft". Oni štite interes, ali, naravno, svoje zemlje i svoje vlade, koja je njihov većinski vlasnik. Ali, to ne može tako doveka. U Hrvatskoj se vode postupci zbog toga što je predato upravljačko pravo pod sumnjivim okolnostima u jednoj situaciji gde bi "Mol" pre ili kasnije, inače po svom ugovoru to stekao. U Srbiji je ova skupština ogromnom većinom glasova narodnih poslanika ratifikovala međunarodni ugovor kojim se zaobilazi zakon, između ostalog i ovaj zakon odnosno njegovi članovi koji govore o pravu i uslovima za koncesije ili pravo ili pravo zakupa. Nažalost, gospodine Đeliću, vi ste bili u toj neprijatnoj situaciji da zajedno sa ministrom Škundrićem branite taj zakon, odnosno ratifikaciju tog ugovora predstavljajući ga, između ostalog, kao još jedan korak na evropskom putu. Verujem da ste i tada znali da to nije tako, ali, takve stvari moramo da uzmemo u analizu kada govorimo na ovakav način o položaju Vojvodine. Ne verujem da će nova "Jogurt revolucija" ovog puta u Skupštini spasiti teritorijalnu celovitost Republike Srbije, niti verujem da to može da učini predsednik Republike, koji preti da neće potpisati zakon o javnoj svojini ako ode samo korak dalje od onih prava koje danas ima AP Vojvodina.
Iskorišćeno je dva minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsednice, poštovani gospodine Đeliću, uvažene koleginice i kolege, samo jedna kratka dopuna izlaganju mojih kolega i osvrt na ono što smo čuli, vezano za naš amandman. Naš amandman je jasan, u skladu je sa Ustavom i zakonom, o tome se jednoglasno izjasnio i Zakonodavni odbor. Samo bih dodao da pojam "javno" i pojam "državno" ni lingvistički ni pravnički nisu sinonimi. Da li to tako treba da stoji u Ustavu, o tome možemo da diskutujemo, ali je činjenica da su za takva ustavna rešenja glasali i kolege radikali i da su učestvovali u svim anomalijama postupka donošenja takvog Ustava. Doduše, to je bilo u vreme kad im je šef bio Tomislav Nikolić, pa su možda zbog toga bili takvi, ali, to je njihov problem. Što se tiče ustavnosti i zakonitosti, naš amandman je jasan. Što se tiče svih drugih atributa našeg amandmana i njegove korisnosti, takođe je sve jasno. Zahvaljujem na datoj reči.
Iskorišćeno je minut i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, još smo u načelnoj raspravi rekli da je ovaj zakon jedno veliko ništa i da građani Srbije od njega neće imati nikakvu korist, ali imaće u osnovi ogromnu štetu. Da je to istina, govori nam podatak da je sama Vlada, nakon usvajanja Nacrta predloga, pretvaranja u Predlog zakona, pre jedno petnaestak dana, dostavila Predlog zakona u proceduru u ovu Skupštinu i sedam dana pre ovoga dostavila nam je 18 amandmana Vlade na predlog. U međuvremenu smo dobili još tridesetak amandmana, koji će verovatno biti usvojeni. Znači, pola zakonskih odredaba je predloženo za promenu. Vidite koliko je to neozbiljno. Zašto? Dvanaest godina stoji vaše obećanje da ćete rekonstruisati, reformisati svojinu. Predizborno obećanje još 2000. godine bilo je da ćete izvršiti rekonstrukciju u oblasti svojine. Ustav vas je obavezao da to učinite do kraja 2008. godine. Tri godine posle toga, navrat-nanos. Posle svih tih obećanja, posle ustavne obaveze, mnogobrojnih sastanaka, komisija, usaglašavanja, seminara, stručnih savetovanja itd, evo, dobismo nešto što je duplo golo. Od njega nemamo apsolutno ništa. Neprimenjivo. Još će biti neprimenljivije onoga trenutka kada usvojite pojedine amandmane koji će biti međusobno u koliziji, a onaj ko treba da ga primenjuje biće onemogućen da ga primeni. Kada govorimo o primeni, niko ovde nije spomenuo Direkciju za imovinu. Direkcija za imovinu je upravni organ i mora delovati u skladu sa Zakonom o opštem upravnom postupku. On je organ koji sprovodi postupak prema Vladi od korisnika. Potpredsedniče Vlade, vi ste spomenuli jedan slučaj gde ste rekli da Direkcija nije postupila po zakonu. Šta ste vi učinili da Direkcija postupa po zakonu? Zakon o opštem upravnom postupku je jasan. To je sistemski zakon koji obavezuje državne organe i sve one koji deluju u oblasti upravnog prava. Postoje dva roka, jedan od 30 dana, a drugi od 60 dana. Ni po jednom od tih rokova se ne postupa. Šta ste učinili da se pozovu na odgovornost oni koji ne postupaju? Na vlasti ste 12 godina. Ta Direkcija u ovoj ili onoj formi je delovala u celom ovom periodu. Da li je tu odgovoran direktor ili je odgovorna Vlada? Da li je Vlada bila svesna, u bilo kojoj formi od 2000. godine, za ovu situaciju. Čuli smo ovde od predstavnika pojedinih stranaka na vlasti da je u međuvremenu nekoliko milijardi evra uskraćeno pokrajini i mesnim zajednicama. Da li vi toga niste bili svesni posle pobede 5. oktobra? Ko je kriv što je nekoliko milijardi otišlo u budžet Republike? Vi ste držali vlast, vi ste to učinili. Ko je odgovoran? Odgovorna je opozicija koja sada želi da napravi jedan konstruktivan zakon, primenjiv zakon i da, u okviru svojih političkih ciljeva, napravi ono što je stav pojedine političke stranke. Pozicija i strateški interes SRS da je svojina bude u upotrebi, da imaju koristi i Republika, pokrajina i lokalna samouprava, s tim što je strateški cilj SRS da se autonomna pokrajina svede, obzirom da je komunistički konstruisana, kao takvu je treba svesti na jedan protokolarni nivo, a da se ojača lokalna samouprava. Vi sada kroz ovaj zakon inaugurišete nešto što će biti najmanje primenjivo. Konkretno ću vam reći nekoliko rečenica, vezano za materijalno-pravnu regulativu koju ste nam predložili ovde. Prvo, mi ne znamo šta je javna svojina, nema definicije. Vi ovde nemate pojmovnik. Vi ste unificirali pravno pravilo predloga zakona i imate određene normative, podzakonske akte koji vas obavezuju na određenu normativu kada izrađujete zakon. Pojmovnik mora da bude negde na početku. Ovde ga nema, ali ga ima u svakom drugom članu. Kada definišete javnu svojinu, vi govorite o predmetu javne svojine – prirodna bogatstva, pa ih definišete itd, pa kažete: "ako nije regulisano drugim zakonom". Onda svaki član – ili se uređuje posebnim zakonom ili ako nije u suprotnosti sa onim zakonom itd. Onda imamo jedan sir koji je probijen sa više rupa i onda je to jedna zavrzlama iz koje će jako teško administrativni i drugi organi koji budu primenjivali ove odredbe, moći to primeniti. Šta je tu još bitno? DRI vas je upozorila i jasno vam je stavila do znanja da ono što je osnovni zadatak Direkcije za imovinu, to je registar, a registar na postoji. Raspitao sam se u Zavodu za katastar. Prema njihovim podacima, 80% bivše državne svojine, sada javne svojine, nije na pravi način podeljeno i upisano u knjige nepokretnosti. Kod pokretnosti je još gore stanje. To nam je praksa. Da li mi onda znamo ko koristi tu svojinu? Ne znamo, nema registra, nema evidencije. Da li znamo stvarnu vrednost te svojine? Ne znamo. Iz tog neznanja će profitirati oni koji sutra budu plod uživali, jer oni znaju šta je stvarna vrednost ili oni koji budu kupovali. Ovaj zakon se donosi upravo s toga što će se kroz druge određene zakone omogućiti privatizacija, otuđenje ili neki drugi vid raspolaganja. Onda će doći do izražaja oni koji imaju novac, a imaju ga tajkuni i oni će to preuzeti. Da se vratim na konkretan amandman. U članu 9. stav 2. predlog SRS, koji sam pretočio u ovom amandmanu, jeste da se reč: "iskorišćavanja" zameni rečju: "korišćenja". To je sasvim prirodno i normalno, jer u pravnoj terminologiji u upotrebi je dugi niz godina termin "korišćenje", ali "iskorišćavanje" je neprihvatljivo da stoji ovde, jer vi u stavu 1. govorite o "korišćenju", u stavu 2. o "iskorišćavanju", u stavu 3. govorite o "korišćenju", u stavu 4. o"iskorišćavanju". Morate ujednačiti pravno normiranje. To je sasvim normalno, to se i podrazumeva. Ne možete koristiti dva podjednako ista termina. Ako je termin "korišćenje"uobičajen, ako je on u pravnoj upotrebi, onda je primereno da to bude "korišćenje". Sa aspekta SRS su neprihvatljive i u pravnom, i u ekonomskom, i u privrednom, i u normativnom smislu, odredbe ovog zakona i one će u praksi stvoriti ogromne probleme i svi ćemo imati štetu.
Iskorišćeno je sedam minuta od vremena poslaničke grupe. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i svoje ime pozdravim Rvački savez Srbije, koji se nalaze u poseti Domu Narodne skupštine, a trenutno prate deo današnje sednice sa galerije Velike sale. Prisutni su: Trajković Željko, Baltić Rajko, Jelić Milan, Frgić Ivica, Mihailović Jovica, Dokmanac Milorad, Damjanović Sreten, Štefanek Davor, Maksimović Aleksandar, Bulatović Goran, Balo Petar, Franjković Dejan, Spasić Miloš, Nemeš Mate, Nemeš Viktor, Pavlović Nemanja, Gazdag Kristijan. Dobro nam došli u vašu kuću, u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobro bi nam došli rvači ovde u klupama da izađemo na kraj sa Vladom Srbije, ali i oni su pretstavnici svih ostalih rvača. Pozdravljamo ih zbog toga. I mi smo predstavnici građana Srbije i u njihovo ime ovde govorimo. (Predsedavajuća: Narodna poslanice, ako ćete vi raditi moj posao, ja ću raditi vaš.) Vrlo rado. (Predsedavajuća: Ne verujem, pošto vam amandman neće proći. Molim vas, o dnevnom redu.) Obzirom da sam bila na vašem mestu, ne bi mi bilo teško. (Predsedavajuća: Bilo bi, verujte mi. O amandmanu.) Amandman koji sam u ime SRS podnela je logičan sled prethodnog amandmana. Nažalost, nismo uspeli, a čini mi se iz razloga što nemamo adekvatnog sagovornika, da ubedimo predstavnika Vlade da je zakon apsolutno neprihvatljiv, da je ne konzistentan, da je pisan s brda s dola, da se ne zna šta je šta, da nije upotrebljena adekvatna pravna terminologija. Kako mi sada da razgovaramo sa Božom Đelićem koji nas vodi u Evropu brzim vozom da ovaj termin iskorišćavanje ne postoji u našem pravnom sistemu, jer se podrazumeva da ako nešto iskorišćavate da vi to džabe koristite. To je uobičajeno. Da ste ovde uveli neki pojmovnik verovatno bi smo znali na šta ste mislili. Mi se uvek plašimo da se nešto iza ovoga krije. Verovano se nešto krije, samo neće niko da nam kaže šta, a mi pošto vas znamo kakvi ste, mi upozoravamo na vreme i pokušavamo da zakon učinimo takvim da on bude jasan i sprovodljiv, da onima koji sutradan, nakon donošenja ovog zakona moraju da se vladaju po ovom zakonu, znaju šta treba da rade. Sa pozicije uvek onih na koje se zakon odnosi mi podnosimo amandmane, ali nažalost tu nema baš mnogo razumevanja za tako nešto. Vi imate razumevanja kada vam dođe Bojan Kostreš pa razgovara sa vama i da vam argumente koji su apsolutno neprihvatljivi, a nemate razumevanja za nas kada vam damo argumente koji su prihvatljivi. Onda nam date odgovor – amandman se ne prihvata iz razloga što je predloženo rešenje prikladnije. Mislim da ste vi danas prikladno obučeni recimo za ovu salu, nekom možda misli da ste neprikladno obučeni, treba da stavite leptir mašnu, ali to nije jezik kojim mi treba da razgovaramo, nego morate da date, bar ste ovde u obrazloženju morali da nam kažete šta ste pod ovim iskorišćavanjem mislili. Kada Kostreš kaže – mi smo istakli da je u proteklih nekoliko godina pokrajina više od 1,500 kilometara puteva u Vojvodini izgradila i logično je da putevi pripadnu Vojvodini, vama je to prihvatljivo, vama je to kao neka decentralizacija, a ne pitate se iz čijih džepova je to napravljeno. Ustav jasno kaže, čak Ustav kaže, da ne govorimo o budžetu i Zakonu o budžetskom sistemu koliko procenata sredstava ide u budžet Vojvodine i kako se on puni i da ga pune svi građani Srbije i da nije ni pokrajina izgradila, nije ni Republika izgradila, nego su građani Srbije ako se išta gradi u ovoj državi izgradili, ali je neko odlučio gde, kada i koliko da radi. Ima neko viziju šta treba, ima neki program, ima nešto što Vlada zove svojom politikom u svim tim segmentima. Bila bih vam zaista zahvalna da, ne zbog nas nego zbog onih koji će sutra primenjivati ovaj zakon, morali bi ste da budete sada tu odgovorni da to date nama adekvatno obrazloženje šta to znači da se na prirodnim bogatstvima može steći koncesija ili pravo korišćenja, odnosno iskorišćavanja u skladu sa posebnim zakonom. Šta će taj posebni zakon nama da kaže? On će verovatno tada da nam kaže, možda hoće, a možda i neće, šta je to iskorišćavanje, ali zašto onda to uopšte ovde stoji? To ste mogli da izbrišete, zato smo mi i tražili da se to izbriše. Potpuno je prihvatljivo za vas da taj amandman sada usvojite, a da vidimo šta će taj posebni zakon posle da reguliše. Možda će biti sporno, možda neke kada nam kažu šta je to. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Đura Mučenski. Reč ima narodni poslanik Đura Mučenski.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče Vlade, podneo sam amandman na ovaj predlog zakona. iako su moje kolege u prethodnoj diskusiji iznele da je ovaj zakon loš, da je ovaj zakon veliko ništa, ja ne mislim tako. Mislim da je ovaj zakon dobar i unapred kažem da svoj glas dajem ovom zakonskom predlogu zato što bolje definiše svojinu nego što je do sada, ali ću pokušati, niti ću svoj glas ucenjivački postaviti davanjem doprinosa, odnosno glasanjem za ovaj zakon. Voleo bih da razmotrite ovaj moj amandman i da ga prihvatite, jer smatram da ću malo nešto uspeti da popravim u ovom zakonskom rešenju. Moj amandman se odnosi na član 9. gde su definisana prirodna bogatstva i plaćanje naknade za prirodna bogatstva. U mom amandmanu piše da se pravo korišćenja geotermalnih svojstava tla preko toplotnih pumpi u svrhu grejanja i hlađenja pojedinačnih objekata ili kompleksa objekata ima vlasnik zemljišta bez naknade Republici Srbiji, AP i jedinici lokalne samouprave. Mi smo kao država preuzeli međunarodne obaveze iz oblasti štednje energije i kao država treba da preduzmemo mere za podsticanje obnovljivih izvora energije. Kao što se ne plaća naknada za korišćenje sunčeve energije kod sunčevih kolektora, kao što se ne plaća naknada za korišćenje energije vetra kod vetrenjača, tako ne bi trebalo da se plaća naknada ni za korišćenje energije kod toplotnih pumpi. Za one koji neznaju šta su toplotne pumpe, evo jedna kratka informacija da bi znali o čemu se radi. Toplotne pumpe su uređaj koji se koristi za dogrevanje kuća, odnosno stambenih objekata koji koriste energiju tla i to je obnovljivi izvor energije i kao takav u današnje vreme kada smo svi svedoci da nam je svakoga dana potreba velika količina energije ili za hlađenje ili za dogrevanje objekata, jedan ovakav amandman bio bi koristan jer bi uspostavio mogućnost korišćenja te energije bez naknade, ne u komercijalne nego u sopstvene potrebe. Zamolio bih potpredsednika da razmotri taj amandman i da ga prihvati. Mislim da bi to popravilo ovo zakonsko rešenje. Hvala.
Iskorišćeno je 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima potpredsednik Vlade, Božidar Đelić.
Poštovani narodni poslanici, ovo pitanje je relevantno, ali se treba regulisati u jednom drugom zakonu. Zapravo, Zakon o javnoj svojini treba samo da postavi osnove sistema, da kaže šta kome pripada, šta se može prodati, šta ne sme, a ukoliko ne sme da se proda, da li postoji naknada. Naknada može biti i nula i to je pitanje koje će biti aktuelno u nedeljama koje dolaze zato što Vlada Republike Srbije priprema novi zakon o rudarstvu koji je trenutno u javnoj raspravi i verujem da je dostupan na internet prezentaciji Ministarstva gospodina Dulića, to je sada drugo ime, životna sredina, rudarstvo i prostorno planiranje. Verujem da to pitanje kao i pitanje o kome je govorio gospodin Čedomir Jovanović malo ranije, a to je pitanje rente i deljenje te rente, znamo da danas postoji podela koja je 50% za Republiku, 40% za lokalnu samoupravu i 10% za pokrajinu, siguran sam da će i to biti predmet rasprave u nedeljama koje dolaze. U svakom slučaju pitanje je obnovljivih izvora energije, optimalno iskorišćavanje ovakvih kapaciteta naše zemlje jeste na dnevnom redu i očekujemo da to bude predmet velike rasprave u ovom domu kada zakon o rudarstvu bude predložen. Da se podsetimo, naša zemlja, to mogu otvoreno da kažem, ne naplaćuje dovoljno za ono što nije obnovljivo, a zapravo nema dovoljno podsticaja za ono što jeste obnovljivo. Rezultat svega toga je da mi kao zemlja, koja je daleko od toga da je bogata, trošimo šest puta više jedinica energije za isti iznos BDP ako se uporedimo sa najbogatijih 15 zemalja EU. Tako da, ovo je razlog što nismo prihvatili ovaj amandman, ali ta tema ostaje i te kako živa i biće predmet rasprave.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović, pa narodni poslanik Đura Mučenski.
Naravno, ako je Vlada spremna da razgovara o promenama te poreske politike, mi apsolutno to isto tako želimo bez ikakve ambicije da nekoga sputavamo u poslovnim aktivnostima u Srbiji. Što se nas lično tiče, svaki kapital, pa i ruski, u ovu zemlju je dobrodošao ukoliko ulazi, između ostalog je u skladu sa interesima građana ove zemlje. Mi ne mislimo da je u interesima građana Srbije državni sporazum koji je sklopljen pre tri ili četiri godine između Srbije i Ruske Federacije. Pošto je to državni sporazum, oni nas koji smo njegovi protivnici obavezujemakar u toj meri da ne možemo da se ponašamo na takav način da, praktično, kažemo država počinje onog dana kada mi dođemo na vlast i prestaje onog dana kada mi sa vlasti siđemo. Teško ćemo mi iskoračiti iz tog živog blata u koje smo ušli tim državnim sporazumom. Što znači, ne samo sporazum jedne vlasti, nego države Srbije. Kada smo govorili o prirodnim bogatstvima, gospodine Đeliću, to je bilo samo ilustracija, ta rudna renta. Mi smo uvereni da nikada pokrajinska administracija ne bi sklopila takav aranžman i zbog toga smo naveli primer NIS i privatizacije. Prirodnim bogatstvima o kojima mi govorimo, titular treba da bude, ako su na teritoriji pokrajine, pokrajine, a svojinska prava, ona se ostvaruju sa zakonima koje mi ovde u parlamentu usvajamo. O njihovoj primeni se staraju druge institucije koje mi takođe ovde formiramo. Sudovi, sproveli smo reformu pravosuđa, koji postoje, oni su jedinstveni. Sudska vlast je jedinstvena u Srbiji. Dakle, samo smatramo da bi bilo bolje da smo sada iskoračili iz te nesređene pozicije u kojoj se sami sa sobom konfrontiramo i pri tom oduzimamo sebi priliku da sutra budemo efikasniji, između ostalog i zbog toga što smo makar na tom nivou modernizovali svoju zemlju. To je suština našeg amandmana, a radujemo se raspravi o zakonu o rudarstvu. Mislimo da će tada moći naše društvo da ispravi te greške koje je većina napravila pre nekoliko godina. Samo je taj primer zaista dovoljan, kao opravdani argument za naš zahtev da prirodna bogatstva u svojinskom smislu pripadaju ako su na teritoriji pokrajine pokrajini. To je sve.
Narodni poslanik Đura Mučenski ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Vidim da imam razumevanje za ovaj amandman i mogu delimično da prihvatim objašnjenje zašto ne može da bude prihvaćen sada. Nadam se da ću imati vašu podršku i ovakav amandman ću podnositi sigurno ako ne bude definisan u osnovnom tekstu zakona o rudarstvu da će imati vašu podršku u tome. Ideja jeste bila to da se definiše sada ovde pred očima javnosti i da se to definiše što pre. Iz prostog jednog razloga navešću vam jedan drugi primer koji su imali svi poslanici i građani da vide i da čuju. To su recimo određene takse, kako se to u javnosti zove firmarine, koje su bile određivane u lokalnim samoupravama. Imali smo stvarno jedan širok dijapazon. Kada se pojavljuju rupe u budžetu onda se traži izvor sredstava i onda se ne bira iznos koji će se naplaćivati. Pa smo imali slučajeve da su maltene milionski iznosi bili određivani za naplaćivanje firmarina. To je nešto što ne bi trebalo da bude praksa. Mislim da mi moramo da postavimo neke granice preko kojih ne bi trebalo da se polazi i to jeste bila ideja zašto sam podneo amandman, jer mislim da ova Narodna skupština treba da da apsolutni podsticaj i pomoć za obnovljive izvore energije. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Bojan Đurić ima reč.
Na minut bih se samo vratio na ovu vašu najavu, ako sam dobro razumeo da će se razgovarati o promeni generalne poreske politike, pa i pitanja rudne rente kod Zakona o rudarstvu. Samo bih molio da budemo ozbiljni i da iskoristimo vaše prisustvo ovde. Mi imamo ugovor sa Ruskom Federacijom koji prema onome što ja znam predviđa sledeća ograničenja – da mi fiskalna i bilo koja druga pravila ne možemo da menjamo jednostrano, odnosno bez obaveze neke vrste naknade štete ili satisfakcije ruskoj strani, sve do onog trenutka dok dobit kompanije NIS "Gasprom Njeft" ne dostigne onu vrednost koju su oni isplatili za njenu kupovinu, dakle, 400 miliona evra. Verujem, da to pratite i voleo bih da u ovom trenutku saznam kakva je trenutna situacija, odnosno kakvo nam je prolazno vreme. Koliko još meseci ili godina treba da čekamo da se ostvari ta dobit od 400 miliona. Prošle godine dobit je bila 165 miliona, vidim da je za prvih 6 meseci ove godine već preko 200 milina to je 365 i do kraja godine će biti 400. imamo samo onu nevolju što je u prvoj godini NIS – "Gasprom Njeft" prijavi enormni gubitak koji je mnogo veći od toga, pa me prosto zanima kako je trenutno stanje tog formalnog profita koji je do sada, navodno stekao " Gasprom Njeft" od korišćenja resursa NIS-a i kada ćemo dođi u situaciju da operativno primenimo tu eventualno povećanje stope rudne renete. Da ne dođemo ponovo u onu situaciju koju smo imali u januru, februaru, martu oko dvojnih akciza i svih onih problema koje smo imali da zadovoljimo sa jedne strane i Brisel, sa druge strane Moskvu u kojoj su interesi građana Srbiji ostali na trećem da ne kažem poslednjem mestu.
Minut i 40 sekundi. Reč ima potpredsednik Vlade, Božidar Đelić.
Ono što je dogovor, tj. što je sporazum jeste da taj specifični tretman traje dok se ne završi ciklus investicija, ali nije vezan za bilo kakav profit. I prema ugovoru to je do 2013. godine, tako da od tog momenta pa na dalje, sve odredbe i sve promene koje možemo imate u našem sistemu će se primenjivati i na taj privredni subjekat.
Narodni poslanik Boja Đurić.
Ne sumnjam da su takve formalne odredbe ugovora ali mi smo imali sličnu odredbu i od 1. januara 2011. godine kao danu potpune liberalizacije tržišta, pa se onda posrednom merom pribeglo zaštiti interesa ruske strane kroz sistem dvojnih akciza. Sa druge strane moram da vam kažem da izgleda Ruska strana odnosno, Ruska uprava NIS "Gasprom Njeftu" ne planira da na taj način sprovodi svoje investicije. Generalni direktor te kompanije u Beogradu je pre nekoliko nedelja rekao da su odustali od investicija do okončanja izbora, odnosno izbornog procesa u Srbiji. Dakle, nisam siguran da će 1. januar 2013. godine taj datum, mislim da Ruska stran operiše sa tim ko će eventualno pobediti na sledećim izborima u Srbiji. Neću na ovom mestu govoriti da li je to narušavanje suvereniteta ove zemlje ili mešanje u njene unutrašnje odnose. Mislim da kada imamo ovako moćnog, pod znacima navoda, partnera da ne kažem gazdu sa druge strane, onda treba razmišljati i o tim ograničenjima.
Jedan minut iskorišćen od poslaničke grupe. Na naziv člana 10. i član 10. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije je prihvatio amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naslov iznad člana 10. i član 10. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupa "Napred Srbijo" Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Na kritiku koju smo imali na član 1. i član 2. koji definiše pojam i predmet uređenja ovog zakona nadovezuje se i amandman koji smo podneli na član 10. Zbog ne jasnih termina, ne jasnih pojmova, naravno da u pojedinim stavovima ovog člana imamo probleme. Pa recimo u stavu 5. imamo termin "ostala dobra" gde se ne definiše koja su to ostala dobra i imamo činjenicu da u samom startu nismo jasno definisali pojmove u ovom zakonu. Isto tako u članu 6. imamo neki termin druga dobra, znači i to je po prilično uopšteno, nejasno, preširoko postavljeno i to je ono nezadovoljstvo iz samog starta kada je u pitanju pojmovnik ovog zakona. Mi imamo predlog i amandman koji se odnosi i na stav 1. ovog člana 10, gde je smatramo da dolazi do mešanja pojmova dobroopštem interesu i dobro od u opštoj upotrebi. Tako da se dobro u opštoj upotrebi faktički podvode po dobro opšteg interesa i nejasan pojam same javne svojine. Znači, i u tom delu smo intervenisali, a ono što je za nas takođe problem to je što i u ovom članu 10. kao i u članu 9. imamo jedan deo, jedan stav koji se odnosi na koncesije. Čini nam se da predmet koncesije koji jeste definisan kao nešto o čemu ćemo razgovarati u nekom posebnom zakonu, treba i u ovom zakonu da bude jasnije postavljanje jer nije obuhvatio dobra od opšteg interesa. Naime, u članu 9. govori se o koncesijama na prirodna bogatstva, u članu 10. o koncesijama na dobra u opštoj upotrebi. Ne postoji velika razlika između ovih termina, ali na dobra od opšteg interesa kao što je recimo šumsko-vodno zemljište čini nam se da se ovaj član ne odnosi i tu je intervencija SNS, ..... čini nam se da postoje različita prava, različiti pravni režimi i da je sve to jako loše po primeni ovog zakona, plašimo se da s obzirom da već imamo i ovako nejasno šta sve imamo u državnoj svojini za da ćemo ovakvim zakonom i ovakvim nejasnoćama tu problematiku još proširiti, odnosno da je rešavamo i pojašnjavamo. Hvala.
Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković Palma, Petar Petrović i Dejan Pisarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Arsen Đurić. Izvolite, gospodine Đurić.
Poštovano predsedništvo, potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, ja sam podneo amandman na član 10. Predloga zakona kojim sam predložio da se prvi stav tog člana menja i glasi: "dobra od opšteg interesa u javnoj svojini u smislu ovog zakona su dobra u opštoj upotrebi i druge stvari koje su zakonom određene kao dobra od opšteg interesa" i onda ide nabrajanje tih dobara poljoprivrednog zemljišta, šume, šumska zemljišta i svi ostali termini koji su inače bili definisani u ovom članu. Cilj ovog amandmana jeste da se u prvom stavu pobroje zajedno sva dobra od opšteg interesa u javnoj svojini i dobra u opštoj upotrebi, a ne da se posebno nabrajaju na više mesta u ovom članu zakona. U obrazloženju Vlade za ne prihvatanje ovog amandmana stoji da je amandmanom Vlade izvršena preciznija formulacija ovog člana što nije tačno. Naime, amandmanom Vlade su učinjeni određeni ustupci AP Vojvodina dok smo mi našim amandmanima, mi smo podneli tri amandmana na član 10. gospodin Nenad Popović, gospodin Aleksandar Pejčić i ja koji su međusobono povezani i smisao ta tri amandmana jeste da se jasno definišu dobra od opšteg intersa u javnoj svojini i da se definiše koja od tih dobara ostaje u svojini Republike Srbije a koja u svojini jedinica lokalne samouprave. Žalosno je da je Vlada na ovaj predlog zakona podnela 18 amandmana, odnosno da vrši izmenu 20% članova svog zakona koji je predložila samo nekoliko dana pre toga. To govori o neozbiljnosti Vlade, govori o odnosima unutar vladajuće koalicije i govori o tome da se zarad očuvanja vlasti spremni da pravite trule kompromise na štetu građana Srbije. Pozivam vas još jednom da razmotrite i prihvatite ovaj amandman koji zaista precizno definiše dobra od opšteg interesa i definiše podelu koja dobra ostaju u vlasništvu Republike Srbije, a koja u svojim jedinicama lokane samouprave. Hvala.
Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Izvolite gospođo Pop-Lazić.
Zahvaljujem. Članom 10. na koji je amandman podnela i Vlada Srbije regulisana su dobra od opšteg interesa u javnoj svojini i u ovom stavu 2. čak nabrojano šta je to, šta se smatra dobrom od opšteg interesa pa između ostalog pored tih javnih puteva, javne pruge, mosta, tunela na javnom putu, pruga i ulica javnih parkova, graničnih prelaza nabrojani su i amdinistrativni prelazi. Mi smo i u načelnoj raspravi, gospodine Đeliću, vama stavili do znanja da administrativni prelaz ne postoji ni u Ustavu ni u Zakonu od teritorijalnoj organizaciji. Vratila bih vas na taj Zakon o teritorijalnoj organizaciji tamo lepo piše da, recimo, jedan okrug beogradski ili kolubarski ili bilo koji čine opštine te i te, a svaka od tih opština sad čine tamo neke katastarske opštine, itd. Dakle, nema nikakvog administrativnog prelaza, gde ga vi to vidite? Jesmo mi doduše bili u petak na KiM došli smo tamo do neke bodljikave žice, do Jarinja i Brnjaka, ali to ne može biti administrtivni prelaz na teritoriji Republike Srbije, sem ako vi na ovaj posredan način ne želite da to tako zaista i bude. Ako i EU diktiraju da to mora da se nađe evo i u ovom zakonu, onda je odgovornost zaista vaša velika za ovako nešto. Ali, ovo nije mali previd, pazite, vrlo je ozbiljna stvar. Nije tamo neka uličica ili neki javni VC u javnom parku pa ne znamo čiji je. Čije je ovo? Gde se on nalazi? Na kojim putevima se nalazi? Gde su ti pravnici koji su vam pripremali ovaj zakon da vam daju odgovor, gde su našli u kom zakonu u našem pravnom sistemu administrativni prelaz kao dobro u opštoj upotebi, a ta dobra u opštoj upotrebi treba da koriste naravno svima. Mi nismo nezadovoljni, pazite, ovim vašim amandmanom. Vi ste zaista ovo malo bolje precizirali haotičan je ovaj član 10. bio i sada je mnogo bolje amandmansko rešenje. Ali, obrazloženje za taj amandman koji ste vi sami podneli, a sami dali obrazloženje vi ste u stvari anulirali svoj amandman, jer trudeći se da nešto date, recimo, evo AP Vojvodina, pošto samo nju tretirate a kad je Kosovo u pitanju evo samo navodite administrativne prelaze a možda ih uvedete i prema Vojvodini. Vi kažete da državni putevi drugog reda kao dobro u opštoj upotrebi treba da budu u svojini AP Vojvodine s obzirom na to da je zakonom o utvđrivanju nadležnosti AP Vojvodine propisano da AP Vojovidna uređuje i obezbeđuje uslove i način upravljanja zaštitom Pozivam vas da ozbiljno porazmislite o ovom amandmanu, ako niste spremni odmah da kažete, a trebalo bi da budete zaista spremni da odmah kažete da ga prihvatite, jer u ovom zakonu ne sme da se nađe, niti u bilo kom zakonu, pojam "administrativni prelaz". Hvala.
Od vremena ovlašćenog predstavnika? (Gordana Pop-Lazić, sa mesta: Da.) Hvala. Reč ima ministar gospodin Đelić.
Hvala. Imajući u vidu ovu argumentaciju i moguće interpretacije, u ime Vlade prihvatam ovaj amandman.
Zahvaljujem. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Balint Pastor. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Balint Pastor. Izvolite, gospodine Pastor.
Gospodine potpredsedniče, gospodine potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, govoriću o našim podnetim amandmanima i koristiću vreme ovlašćenog predstavnika. Naravno, neću se javljati kod svakog amandmana jer je priroda ovog zakonskog predloga takva da je teško objasniti u dva minuta na šta se pojedini amandmani odnose, pa ću pokušati da objedinjenom raspravom izložim sve ono što imam. Gospodine Đeliću, niste prihvatili ni jedan amandman SVM, a bilo ih je ukupno devet. To meni znači da vi od nas ne očekujete podršku za ovaj zakon, ali se o tome neću izjašnjavati, izgleda da imate drugu većinu za usvajanje ovog zakona. Malopre ste rekli, gospodine Đeliću, kolegi Đuri Mučenskom da njegov amandman nije prihvaćen zbog toga što predmet tog amandmana predstavlja predmet regulisanja jednog drugog zakona. To bih i mogao da prihvatim, ali ste sa druge strane prihvatili jedan drugi amandman koji sigurno reguliše pitanje koje treba da se reguliše Zakonom o javnoj svojini, a ovim amandmanom, prihvaćenim od strane Vlade Republike Srbije, se kaže da se direktori javnih preduzeća i agencija imenuju posle sprovedenog konkursa. Moram da kažem da se mi apsolutno slažemo sa tim rešenjem i nemamo ništa protiv tog rešenja, znači podržavamo da se direktori javnih preduzeća, bez obzira da li se radi o opštinskim, gradskim, pokrajinskim ili republičkim javnim preduzećima, imenuju putem konkursa, ali mislimo da tom rešenju nije mesto u ovom zakonu. Vi ste prihvatili taj amandman i nemamo ništa protiv tog rešenja, još jednom da podvučem, ali onda ne bi trebalo da kažete drugim poslanicima da je njihov amandman odbijen zbog toga što je predmet tog amandmana predmet regulisanja jednog drugog zakona. Ovih dana se stvara utisak, o tome sam govorio i prošli put, da je tačka sporenja između SVM i republičke Vlade pitanje železnice. To, naravno, nije tako. I prošli put sam objašnjavao da železnice nisu jedina tačka sporenja, da se tu ne radi o tome da mi teramo mak na konac i da po svaku cenu želimo železničku infrastrukturu na teritoriji AP Vojvodine, radi se o tome da smatramo da ovaj zakon, koji se ne donosi svake godine nego se donosi verovatno jednom u deceniji, barem je do sada takva bila praksa kada se radi o javnoj svojini, želeli bismo da ovaj zakon predvidi mogućnosti koje su, sa jedne strane, održivi, sa druge strane celishodni, a održiva i celishodna mogu biti samo ona rešenja u Zakonu o javnoj svojini koja omogućavaju suštinsku decentralizaciju. Rešenja iz vašeg Predloga zakona, bez obzira što se ona poboljšavaju iz dana u dan, nisu takva. Prošli put smo govorili i o kanalima. Predložili smo da pokrajina bude vlasnik regionalnih kanala na teritoriji AP Vojvodine i to svih kanala, a vi ste nam dali vašim amandmanom, kao što sam prošli put rekao, trsku i šaš. Smatramo i dalje da Pokrajina trba da bude vlasnik kanalske mreže na teritoriji Vojvodine. Sa druge strane, niste prihvatili ni naš amandman koji se odnosio na rešenje po kojem je predviđeno da republički organi mogu besplatno koristiti delove zgrada koje će sada biti u svojini, na primer, AP Vojvodine u roku od 10 godina. Tu ima nekog malog poboljšanja, jer ste u prvobitnoj verziji predložili da to do kraja sveta ostane tako i da republički organi do kraja sveta mogu besplatno koristiti delove zgrade ili zgrada drugih vlasnika, tj. AP Vojvodine. Gospodine Đeliću, našim poslovnikom je zabranjeno da se iznose činjenice iz privatnog života drugih lica, pa ću se zadržati samo na činjenicama koje su u vezi sa mojim životom. Gospodine Đeliću, ja sam zakupac. Nemam u svojini nepokretnost. Moja porodica živi kao zakupac. Želeo bih, a ima još dosta takvih građana Republike Srbije koji bi želeli da žive u nepokretnosti nekog drugog lica besplatno 10 godina. Mislim da je to neodrživo, da je to nepravično i da nije celishodno. Zbog toga smo predložili amandmanom da republička Vlada ima mogućnost odnosno republički organi da koriste besplatno nepokretnosti, na primer, AP Vojvodine u roku od tri godine. Mi mislimo da bi to bilo pravičnije i celishodnije. Deset godina je neobjašnjivo dugačak rok. Prošli put smo razgovarali i o dilemi uspostavljanja prava svojine autonomne pokrajine i lokalnih samouprava i sticanja prava svojine autonomne pokrajine i lokalnih samouprava na stvarima koje će preći u vlasništvo pokrajine, opština i gradova. Rekao sam da je ovo rešenje koje ste predvideli u suprotnosti sa drugim zakonom, Zakonom o planiranju i izgradnji. Rekao sam vam, ali nisam dobio odgovor, da je važećim Zakonom o planiranju i izgradnji predviđeno da izgrađeno i neizgrađeno zemljište na teritoriji AP Vojvodine prelazi u svojinu AP Vojvodine po sili zakona koji je "eks lege". Vi sada predviđate da će Vojvodina i lokalne samouprave u jednom procesu, u jednom postupku morati u postavljenom roku da sprovedu ovaj postupak i da steknu na taj način svojinu nad objektima, nad stvarima nad kojima treba da imaju svojinu. Mislimo da je ovo rešenje neodrživo zbog toga što je u suprotnosti sa rešenjem iz drugog zakona, sa jedne strane, a sa druge strane zbog toga što je ovo rešenje necelishodno. Ovo što je jutros Odbor za finansije Narodne skupštine u vidu odborskog amandmana prihvatio jeste prodaja magle. Ovim amandmanom je predviđeno da će se autonomna pokrajinai jedinica lokalne samouprave kao podnosilac zahteva za upis prava javne svojine biti oslobođena od plaćanja poreza na prenos apsolutnih prava, oslobođena i plaćanja svih eventualno administrativnih i sudskih taksi, kao i troškova rada i usluga Republičkog geodetskog zavoda. Pa, hvala Bogu. To treba da bude tako na isti način kako je to predviđeno i Zakonom o restituciji odnosno ovim najnovijim predlogom zakona o restituciji. Ako je nešto oduzeto onda ne znam zašto bi bivši vlasnik morao da plaća sudske ili administrativne troškove. Ne radi se o tome. Radi se o tome, da bi svojina, tamo gde je to moguće, u Vojvodini je moguće pošto postoje i zemljišne knjige i katastar i sve ostalo, bi trebali da imaju pravo svojine "eks lege", po sili zakona. Znači, trebalo bi da se radi o uspostavljanju prava svojine, a ne o sticanju svojine u nekakvom postupku koji može da traje godinama. Vi ste zaboravili i zajednička ulaganja. Bilo je reči o tome, da će oni objekti koji su izgrađeni sredstvima AP i sredstvima Republike, biti u susvojini ta dva nivoa vlasti. Ali, tog rešenja tu nema. Ovo su bili samo neki primeri koji pokazuju da se mi ne slažemo sa koncepcijom Predloga zakona, a ne radi se samo o železnici. Kad smo već stigli do železnice, imam potrebu da reagujem na neke vaše rečenice od prekjuče. Rekli se u načelnoj raspravi da cilj treba da bude naš zajednički, da gradimo železnicu 21. a ne 19. veka. Mi se apsolutno slažemo sa tom konstatacijom, naš cilj je upravo taj. Rekli ste da se ovo pitanje mora staviti u istorijski kontekst. Slažemo se i sa tom vašom konstatacijom, gospodine Đeliću. Kada već stavljamo stvari u istorijski kontekst, onda treba reći da je u tim godinama, kada je Vojvodina bila vlasnik železničke infrastrukture na svojoj teritoriji, u tih 15-ak godina 70-ih i 80-ih godina prošlog veka, izgrađeno 10.000 kilometara pruga na teritoriji AP Vojvodine i investirano je 540 miliona dolara u železničku infrastrukturu na teritoriji AP Vojvodine. Naš cilj je ovaj. Naš cilj je da se to vreme vrati u smislu da AP Vojvodina i mogućnost da investira u železničku infrastrukturu na svojoj teritoriji, u interesu svih građana Republike Srbije i svih putnika koji se prevoze železnicom. Gospodine Đeliću, rekli ste jednu interesantnu stvar. Prekjuče ste rekli da ste vi pogledali da je Austrija jedina država članica EU u kojoj železnička infrastruktura može biti u svojini drugih nivoa vlasti, a ne samo države. Ovih dana sam malo pogledao uporednu praksu. Mogu da vam kažem da taj slučaj postoji i u Nemačkoj, u Italiji, u Češkoj i u Mađarskoj. Naveo sam samo nekoliko primera zemalja država članica EU. Na primer, u Nemačkoj "DB-NET AG" je organizovan na regionalnom principu u sedam regiona. Neću se vraćati na primer Austrije, pošto smo o tome razgovarali prekjuče. U Italiji, upravljač železničkom infrastrukturom je kompanija "RT Feroviaria Italiana", ona je organizovana na regionalnom principu sa ukupno 20 regiona, saglasno administrativnoj organizaciji Republike Italije. U Češkoj, nacionalne i deo regionalnih železničkih pruga su u vlasništvu države, a deo regionalnih su privatizovane. U Mađarskoj, regionalna infrastruktura namenjena za javni prevoz u regionima se koristi, uglavnom, za prevoz putnika, data je na upravljanje lokalnim vlastima. Ako je to tako u ovim državama, kao što ste videli, nisu sve države složene. Nisu sve države regionalnog tipa, ni savezne države, onda ne znam zašto to ne bi moglo u Srbiji? Pogotovo, kada znamo da to omogućava i naš Ustav, to omogućavaju i zakoni, a i Strategija koju sam prekjuče citirao, koja predviđa da će se infrastruktura postepeno prenositi na lokalne samouprave i AP Vojvodinu. Ta Strategija je doneta 2008. godine i ništa se u međuvremenu nije dešavalo. Toliko o železnici i toliko o našim predizbornim demagoškim ciljevima. Na kraju, želeo bih da se osvrnem na prihvaćen amandman LSV. Dame i gospodo iz LSV, ovaj amandman je katastrofalan po AP Vojvodinu. Ovim amandmanom je predviđeno sledeće. AP Vojvodini pripadaju i sredstva stvorena ulaganjima AP Vojvodine koja su potrebna za ostvarivanje njenih nadležnosti na poslovima uređenim Ustavom, zakonom i Zakonom o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. U drugom stavu ovog amandmana se kaže sledeće – Vlada Republike Srbije će svojim aktom utvrditi sredstva iz stava 1. ovog člana u roku od 180 dana, od dana stupanja na snagu ovog zakona na poslovima rudarstva i energetike, sajmova i drugih privrednih manifestacija, javnog informisanja, zaštite javnih i kulturnih dobara, nauke, tehnološkog razvoja itd. Ovaj amandman sa jedne strane znači, da ovo što treba i mora da bude zakonska materija, da će biti regulisana podzakonskim aktom, tj. uredbom Vlade. To je ponižavajuće za AP Vojvodinu i za sve građane i građanke AP Vojvodine. Sa druge strane, predviđen je rok od 180 dana, da Vlada Republike Srbije odluči na čime Vojvodina sme da ima prava svojine. To je skandalozno. Da ne govorimo o tome, da će se, po svemu sudeći, Vlada Republike Srbije za 180 dana, raditi u tehničkom mandatu i da se uopšte neće baviti ovim pitanjem. Mislim da bi bilo bolje da se ovaj amandman povuče, a ne da se stvori utisak i da se pokuša stvoriti utisak da je ovo nešto čime je poboljšan zakon, zahvaljujući čime će LSV podržati ovaj, po interese građana AP Vojvodine, štetan zakon. Hvala.
Reč ima ministar, gospodin Đelić.
Poštovani narodni poslanici, logički gledajući, teško je videti šta je katastrofalno za bilo koga, a ponajmanje za Vojvodinu u ovom zakonu. Raspravu koju smo imali o određenim domenima, razgovarali smo o uporednoj praksi. Da dođemo sada, kada, gledajući amandmane koje je vaša politička partija podnela, bukvalno, sve ono suštinski što je bilo predmet rasprave, nalazi se danas, na ovaj ili onaj način, u tekstu zakona. Nije valjda ideja da vidimo ko je i šta kako predložio, ukoliko je nekoliko političkih partija, i sada ću paziti da me ne opomene predsedavajući, i poslanika, jer to je tehnički tačno, predložilo slične amandmane, iako je Vlada napravila sintezu i predložila amandmane koji mogu predstavljati zajednički imenitelj za isti cilj, pa ne vidim šta je stvarno loše u tome.Valjda je cilj da svima bude bolje, i u Vojvodini i ostatku Srbije. Valjda je cilj da na najbolji mogući način uredimo odnose unutar naše zemlje. Apsolutno ne stoji ono sa čim ste počeli, a to je, da je Vlada odbila amandmane. Ako gledamo formu umesto suštine, možda možete to da kažete. Valjda je suština važnija od forme. Mislim da, kada govorite o ovom poslednjem amandmanu, verujem da on otvara nove mogućnosti za Vojvodinu. Ne vidim kako možete da kažete, da jedna stvar koja će obezbediti da AP Vojvodina dobije dodatne mogućnosti, da je to nešto što je loše. Što se tiče železnice, videli smo nedavno tokom rasprave o železniciu ovom domu da se radi o jednom nužnom i skupom sistemu. Nema ni jedne zemlje u Evropi koju bi mogli da pitamo i da kažemo – da li ste zadovoljni sa načinom na koji funkcioniše vaša zajednica, i da ćemo dobiti jedno jednoglasno da. Bukvalno,ima zemalja koje su imale tu sreću da obezbede značajna sredstva, da ulažu u infrastrukturu i signalizaciju, vagone, druga sredstva za transfer putnika i robe, ali se sada suočavaju u ovom momentu krize, sa ozbiljnim problemima. Govorite o regionima, u ovom momentu u Italiji je cela rasprava u tome, koliko će regiona biti ukinuto. O tome se priča u ovom momentu u Italiji, ne zbog toga što to ima neku političku primesu i da ta zemlja ima neki odjedanput veliki centralistički poriv, nego zbog toga što se ispostavlja da jedna Italija nije u stanju da isfinansira toliki broj regiona. Tako da, to je sve živa materija. U pravu ste ovo što ste rekli oko železničke infrastrukture. Ima lokalnih primera. Dodatno sam se raspitao i daću vam još jedan broj primera. Kao što ste rekli, i u Nemačkoj ima toga, i u Francuskoj postoje tri departmana kojima je dato ukupno tri pruge od po 10 km i u Korzici jedna pruga pripada Korzici i 99,93% pruga pripada državnom preduzeću "Rezo fere de Frans", tj. infrastruktura železničkih pruga Francuske. Nije pitanje, naravno da gledamo u modele, rekli ste u Mađarskoj je dato na upravljanje. I dan danas to može da se uradi. Ovde samo raspravljamo o pitanju svojine. I dan danas po Zakonu o ingerencijama Vojvodine je moguće formirati jedno takvo preduzeće i da se da na upravljanje jedan broj pruga. Ovde govorimo samo o jednom veoma specifičnom i mnogo užem pitanju, što veoma jasno pokazuje da ukoliko AP Vojvodina i danas želi u skladu sa Ustavom i zakonima koji su izglasani da ide korak dalje, da je to apsolutno moguće. Onda ćemo se svi, zato što smo svi građani Republike Srbije, susreti sa ograničenjima koja se zovu finansijska sredstva i mogućnosti i prioriteti. Verujem da niko ne može u nezavisnosti od njegovih ili njenih političkih načela da kaže da je ovaj zakon katastrofalan za AP Vojvodinu u momentu kada on baš po zakonu o javnoj svojini omogućava ono što je otvorio Ustav iz 2006. godine. Naprotiv, kad u ponedeljak, kao što se nadam, Narodna skupština sa velikom većinom izglasa ovaj zakon, to će biti izuzetno dobra vest ne samo za sve građane AP Vojvodine, nego za sve građane Republike Srbije. Hvala.
Hvala, gospodine Đeliću. Gospodin Krasić reklamira povredu Poslovnika. Ima dva minuta da je obrazloži.
Gospodine Novakoviću, moram da vas upozorim da postoje dva člana Poslovnika koja vas obavezuju da intervenišete. Jedan je onaj opšti član 27. a drugi 107. Ne znam da li se to nekome omaklo, ali i ako se gospodinu Đeliću omaklo, vi ste dužni da ga upozorite. Nije ovde u pitanju Vojvodina i ostatak Srbije. Šta je to "ostatak Srbije"? KiM i ostatak Srbije, kakva vam je ta formulacija? Republika Srbija je Republika Srbija. Nema ostatka od Republike Srbije. Vi reklamirate ostatak Republike Srbije. Šta vam je to ostatak Republike Srbije? Pripadak, plodovi, o čemu pričate? Ovde se mnogo greši u toj terminologiji. Razgovori Beograda i Prištine, kakvi su to razgovori Beograda i Prištine? O čemu pričate? U danu za glasanje da se glasa o ovome, a da vi koji predsedavate izvučete pouku. Srbija ne može da bude ostatak.
Nakon ovoga ne vredi ni da dajem objašnjenja. Skupština će se u Danu za glasanje svakako izjasniti na vaš zahtev. Reč ima gospodin Jovanović, takođe reklamira povredu Poslovnika. Izvolite.
Hvala, gospodine Novakoviću. Gospodine Pastor, govorili ste o amandmanu koji smo mi podneli, a Vlada je prihvatila, na skandalozan način. Posle ću reći zašto je to politikanstvo i demagogija, ne samo vaše lično ili vaše stranke, nego kompletne pokrajinske administracije. Ako hoćete da se borite za autonomiju Vojvodine, borite se zajedno sa nama. Nemojte mrvice da bacate pred republičku Vladu koji pri tom ucenjujete, jer znate da nema 126 bez poslanika iz Vojvodine. U kakvoj zemlji živimo, u kakvoj atmosferi? Kako možete da kažete da je naš amandman na koji je Vlada pristala besmislen amandman, kome nije mesto u ovom zakonu? Poglavlje se zove – Upravljanje dobrima od opšteg interesa. Za upravljanje dobrima od opšteg interesa u javnoj svojini mogu zasnivati javna preduzeća, javne agencije i društvo kapitala. Pod upravljanjem dobrima od opšteg interesa u smislu stava 1. ovog člana podrazumevaju se zavisnost prirode dobra, uzgoj, staranje, izgradnja, održavanje itd. Naš amandman je vrlo precizan i on kaže da su javna preduzeća i javne agencije i društva kapitala iz stava 1. ovog člana dužna da upravljaju savesno, zakonito i štiteći isključivo javni interes, da je zabranjeno poverena dobra od javnog interesa koristiti u privatne, partnerske ili druge nedozvoljene svrhe, da se direktori koji upravljaju ovim dobrima biraju na javnom konkursu. Gde to treba da piše, ako ne u poglavlju zakona o javnoj svojini koje se zove – Upravljanje dobrima od opšteg interesa? Mi smo rekli koji su ključni amandmani. Što ih nije podnela pokrajinska administracija? Što ste otkazali pokrajinsku Skupštinu? Zašto niste podržali amandman koji govori o upravljanju prirodnim bogatstvima i svojini na prirodnim bogatstvima i dobrima od opšteg interesa? To je jedino važno. Sve drugo je politikanstvo. Nas interesuje transformacija zemlje. Ne mislimo da može bilo šta u Vojvodini da se uradi tako što se stalno Vojvodina antagonizuje sa većinom Srbije koja je zatrovana.
Hvala. Izvinjavam se, nisam dobro razumeo. Ovo je bilo pravo na repliku koje ste imali svakako. Reč ima gospođica Jerkov, pa gospodin Pastor.
Zahvaljujem, gospodine potpredsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji je gospodin Pastor nazvao skandaloznim, katastrofalnim i smatra da ga treba povući govori o tome šta sve AP može da pripadne. To je ona imovina koja je njoj potrebna za ostvarivanje nadležnosti koje ima u skladu sa Zakonom o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. Ne vidim kako može biti skandalozan amandman kojim se omogućava AP da preuzme imovinu u oblasti energetike, sajmova, drugih privrednih manifestacija, javnog informisanja, zaštite kulturnih dobara, nauke, tehnološkog razvoja i drugih poslova predviđenih Zakonom o utvrđivanju nadležnosti AP Vojvodine. Isto tako, ne shvatam kako neko ko se zalaže za autonomiju Vojvodine može smatrati skandaloznim bilo šta što predstavlja unapređenje u smislu imovine Vojvodine u odnosu na ono što je prvobitno predloženo. Nećemo povući amandman, s obzirom na to da je prihvaćen, da je postao sastavni deo zakona, da predstavlja više imovine za AP Vojvodinu. Ne smatramo da je skandalozno da Vojvodina ima više imovine. Recimo, lično smatram da je skandalozno 10 dana izazivati krizu u vladajućoj koaliciji, da je skandalozno 10 dana insistirati na tome da oni koji su sarađivali sa okupatorom budu stavljeni u istu ravan sa ljudima kojima je oduzeta imovina i da na takav način omogućavate onima koji su u prvom redu oduzeli imovinu AP Vojvodini, gledajući na njih kao na potencijalne koalicione partnere, stvarati im prostor za političko delovanje, za tvrdnje koje ne stoje i na takav način direktno raditi protiv interesa građana Srbije i istih tih građana Vojvodine, jer ne vidim na koji način dolazak Aleksandra Vučića, Tomislava Nikolića na vlast može biti drugačije od onog njihovog dolaska 90-ih godina na vlast kada je Vojvodini uzeta imovina. Gospodine Jovanoviću, nećemo se, ako ne zamerite, boriti sa vama za autonomiju Vojvodine, s obzirom na to da se borimo bez vas već 20 godina. Neko vreme smo se borili protiv vas za autonomiju Vojvodine u vreme kada ste vi mogli da odlučujete o tome i svoj put ćemo na onim stvarima na koje možemo da utičemo sami tako uraditi, a gde možemo da se složimo, sarađivaćemo. Hvala.
Molim vas da se ne obraćate neposredno drugim narodnim poslanicima. Reč ima gospodin Balint Pastor, pa gospodin Jovanović.
Gospodine potpredsedniče, ako dobro shvatam, onda imam pravo na tri replike.
Molim vas, replike se ne sabiraju. Imate reč i imate pravo na repliku.
Dobro, onda ću prvo gospodinu potpredsedniku Vlade, pa ću se ponovo javiti i tako ćemo. Nisam rekao, gospodine Đeliću, da je zakonski predlog katastrofalan. Proverite u stenografskim beleškama. Rekao sam da je amandman LSV skandalozan i katastrofalan. Što se tiče Predloga zakona, pohvalio sam vas, rekavši da je iz dana u dan sve bolji i bolji. Ne znam da li će biti dovoljno dobar do ponedeljka, zavisi kako gledate na stvari, jer po Nacrtu zakona iz avgusta tekuće godine, koji je izrađen od strane radne grupe, na čijem čelu je bio gospodin Kostreš, bilo je predviđeno da nad infrastrukturnim objektima AP Vojvodina i jedinice lokalne samouprave ne mogu imati pravo svojine. Tim nacrtom je bila isključena mogućnost da Vojvodina ima bilo šta od infrastrukture u svojoj svojini. Sada je predviđeno da će putevi biti usvojeni lokalnih samouprava i AP Vojvodine i to je poboljšanje, ali je samo pitanje – da li to možemo smatrati dovoljnim poboljšanjem kada je drugim pozitivnim važećim zakonima to rešenje već bilo predviđeno, samo što nije bilo primenjivano? Nisam rekao da je ovaj zakonski predlog katastrofalan. Mislim da bi trebao biti bolji, da bi trebao omogućiti lokalnim samoupravama i Vojvodini da stvori pretpostavke za ekonomski razvoj i zbog toga smatramo da bi trebalo poboljšati ovaj predlog.
Vreme. Zahvaljujem. Reč ima gospodin Čedomir Jovanović.
Gospođice Jerkov, mislim da je ozbiljnije pitanje od vaše želje da zajedno sa nama nešto uradite za autonomiju Vojvodine, pitanje vaše sposobnosti da bilo šta uradite i tu sam vrlo ozbiljan. Mislim da je predstavnicima pokrajine potrebna interna medijacija, jer sve ovo što se dešava je kompromitovanje ideje moderne autonomije. Vojvodina je danas talac dve vrste romantizma, povremenog primitivizma, onog koji negira pravo Vojvodine da uopšte postoji i koji je u Vojvodini prisutan tako što stane čizmom za vrat svakom ko drugačije misli, on je danas dominantan u Vojvodini, ali i onog drugog koji opravdanje za sve što je loše u Vojvodini pronalazi u tamo nekoj zloj nameri Beograda i sa tim se ne slažemo. Ako želimo da radimo ozbiljno na Zakonu o javnoj svojini, onda je nemoguće rešiti pitanje svojine AP Vojvodine pod Ustavom koji je usvojen 2006. godine, a tada ste radili zajedno sa LDP. Danas ste bliži Ustavu protiv koga ste tada bili nego što smo mi u svakom trenutku. Pri tome, oni koji su razumni u Vojvodini mogu računati na partnerstvom sa našom strankom, sa našim odborima u Vojvodini, ali ne na onim osnovama na kojima se uglavnom razvijalo partijsko partnerstvo u Vojvodini prethodno 11 godina, svi sa svima i svi protiv svih. Jedan od problema Vojvodine danas je i činjenica da se ne zna ko treba da ode da bi se nešto u Vojvodini pozitivno desilo, jer su svi u Vojvodini bili vlast.
Hvala. Molim narodne poslanike da se ne obraćaju neposredno jedni drugima, ali je tema interesantna. Reč traži gospodin Pastor. Reč možete dobiti, imate vreme poslaničke grupe. (Balin Pastor, s mesta: Replika gospodinu Jovanoviću.) Nije vas ni spomenuto, niti mislio na vas, nego je gledao u gospođicu Jerkov i čitavo njegovo izlaganje je… Prethodno nema više, to smo prošli. Dakle, možete dobiti reč po ovom osnovu i to vam dajem. Izvolite.
Gospodine potpredsedniče Narodne skupštine, gospodin Jovanović je u svojoj prethodnoj replici spomenuo moje ime i pogrešno je protumačio moje reči, rekavši da sam ja rekao da je amandman LDP besmislen. Proverite u stenogramu.
Reč ste dobili, nemate pravo na repliku i ja vam je ne oduzimam. Imate 25 sekundi više. Izvolite.
Gospodine Jovanoviću, nisam rekao da je vaš amandman besmislen, rekao sam da mi podržavamo to rešenje koje ste vi predložili, ali sam rekao da mestu tog rešenja nije u ovom zakonu. Reći ću zbog čega. Zbog toga što se ovaj član Predloga zakona o javnoj svojini bavi upravljanjem imovinom, a ne upravljanjem preduzećem. Reći ću vam, gospodine Jovanoviću, da sam ovo napomenuo zbog toga što je rak-rana našeg pravnog sistema kolizija. Reći ću vam najdobronamernije da će ovaj vaš amandman biti deo zakona o javnoj svojini i ta odredba će, nažalost, biti u koliziji sa drugim zakonom, koji reguliše javna preduzeća. Vlada Republike Srbije, nažalost, neće primeniti ovo vaše rešenje, koje mi apsolutno podržavamo i smatramo dobrim, nego će primeniti ono starije rešenje iz drugog zakona, važećeg isto, koji ne predviđa ovu mogućnost. Uopšte se nisam vrednosno bavio vašim amandmanom. Čak nisam vašu stranku ni spomenuo. Zbog toga ste vi imali manje prava na repliku, nego koliko ja sada imam da repliciram, gospodine Jovanoviću. Znači, suštinskih razlika, gospodine Jovanoviću, između nas nema, po tom pitanju, ali ćemo videti kako će izgledati primena ovog rešenja. Nadam se da će Vlada primenjivati ovo rešenje.
Zahvaljujem. Gospodin Jovanović ima reč. Još jednom molim narodne poslanike, nemojte se obraćati jedni drugima.
Razumem vašu sugestiju, ali, verujte, jedino mesto na kom se nisam obraćao svom sagovorniku bio je specijalni sud, zbog toga što sam mislio da onaj ko se nalazi naspram mene tako nešto ne zaslužuje. Ne mislim da je poslanicima problem ako razgovaramo na takav način, da jedni u druge gledamo, ali u redu, poštovaću. Prihvatam vašu sugestiju, ali zaista mislim da je besmisleno ukoliko jednu dobru ideju stavite na pogrešno mesto. Ako govorimo o Zakonu o javnoj svojini, o poglavlju – upravljanje dobrima od opšteg interesa, stav 1. kaže – za upravljanje dobrima od opšteg interesa u javnoj svojini mogu se osnivati javna preduzeća i javne agencije društva kapitala, a onda mi dodajemo amandmanom stavove koji preciziraju na kakav način funkcionišu ta javna preduzeća. Mi mislimo da je tome mesto ovde. Slažem se da će ovo rešenje biti u koliziji sa čitavim nizom drugih propisa, i to je problem organizacije našeg društva, to apsolutno nije sporno, kao što je Zakon o rehabilitaciji u konfliktu sa Zakonikom o krivičnom postupku ili krivičnim zakonikom. Ali, to je sada potpuno druga tema. Mi mislimo da je mesto ovom amandmanu u poglavlju Zakona o javnoj svojini, u kom se precizira upravljanje javnom svojinom, iza člana 41. u kom je vrlo jasno formulisan pojam javnog preduzeća koje upravlja poverenim dobrom. Smatramo da tu svakako treba precizirati na kakav način se postupa sa tim javnim preduzećem i kako se bira rukovodstvo tog javnog preduzeća. Ta imovina od opšteg interesa ne sme ni na kakav način postati imovina koja se zloupotrebljava u neku političku svrhu, da nam se više ne bi desilo da se gasifikuju sela ili izborne jedinice u kojima mi imamo svog kandidata, a izborna jedinica u kojoj naš kandidat nema pravo na novu gasnu infrastrukturu ili na one čuvene bandere iz Prijepolja, kada je naša politička konkurencija po kućama delila bandere i na takva način dobijala glasove. Ovo je zbog toga i ništa više o tome ne želim da kažem. Slažem se da po mnogim pitanjima postoji saglasnost, s tim što mislim da u startu pravite grešku, zbog toga što su teme o kojima vi razgovarate teme kojima je potrebno jedinstvo institucija u Vojvodini, na onom nivou na kome se formuliše suštinska politika reforme u zemlji.
Zahvaljujem, gospodine Jovanoviću. Reč ima gospodin Balint Pastor, pravo na repliku.
Pokušaću da vam objasnim, gospođice Jerkov, zbog čega mislim da je ovaj vaš amandman katastrofalan po interese Vojvodine. Zbog toga što se u ovoj državi, nažalost, ne primenjuje i ne poštuje ni Ustav, ni Zakon o budžetu, i to već godinama. Zar zaista mislite da će Vlada Republike Srbije svojim aktom utvrditi u roku od 180 dana koje su to stvari u svojini AP Vojvodina. To ni pravnički nije moguće. Ovo je, dame i gospodo, zakonska materija, a ne podzakonska. Zbog toga mislim da bi ste trebali insistirati na tome da ove stvari budu regulisane baš Zakonom o javnoj svojini, a ne da sada obmanjujemo javnost time da će sve biti u redu za 180 dana, kada Vlada bude donela ovu uredbu o nečemu što je zakonska materija. Što se tiče Aleksandra Vučića, Tomislava Nikolića itd, mislim da se time ne bi trebalo baviti, to uopšte nije tema. Oni su nama koalicioni partneri, otprilike, isto kao i vama. Ne znam gde smo mi u koaliciji sa SNS. Gospođica Jerkov, jel znate jednu lokalnu samoupravu, mesnu zajednicu, bilo šta gde smo mi u koaliciji sa SNS? Nemojte plašiti građane, nemojte obmanjivati javnost. Umesto toga, objasnite građanima zbog čega ste odustali od svojih legitimnih zahteva koji su istovetni sa našim zahtevima u vezi stvaranja pretpostavki za ekonomski razvoj AP Vojvodina.
Reč po osnovu replike daću još gospođici Jerkov. Ovim bi završili ovaj krug replika. Gotovo sam siguran da smo se potpuno razumeli i razjasnili svako svoj stav. Hvala što i vi mene razumete. Izvolite, gospođice Jerkov.
Pre svega, radi istine, nisam rekla da su vam oni, gospodine Pastor, koalicioni partneri nego potencijalni koalicioni partneri, prihvatljivi koalicioni partneri, a i oni vas ovih dana reklamiraju kao glavnog budućeg partnera, što se baš drugima i ne dešava. Što se tiče samog odgovora na ovo pitanje, to se svodi na to da li verujemo da živimo u zemlji koja primenjuje zakone ili ne primenjuje zakone. Ukoliko je nemoguće u roku od 180 dana, vi govorite utvrditi koja sve to imovina treba da pripadne, ne znam kako je to moguće uraditi u zakonu koji se usvaja danas, kada još tu informaciju nemamo. Ako verujemo da Skupština neće donositi zakone koji će se primenjivati, onda ova institucija uopšte nema smisla i onda je ovaj razgovor na malo dubljem nivou nego što se to isprva čini, zbog toga što onda zaista živimo u državi koja nema osnovne elemente vladavine prava, o čemu možemo razgovarati, ali ne u smislu ovog zakona. Hvala.
Po amandmanu reč ima gospodin Lapčević, pa gospodin Veselinović.
Poštovani predsedavajući, poštovani potpredsedniče Vlade, moram da konstatujem da je ova rasprava danas o amandmanima vrlo interesantna i začuđujuća. Umesto da raspravljamo o zakonu koji treba da kvalitativno popravi stanje u svojinskim odnosima u Srbiji, umesto da raspravljamo o zakonu koji će vratiti određenu imovinu lokalnim samoupravama, mi danas imamo jednu besmislenu raspravu između poslanika koji dolaze sa teritorije Vojvodine, koji imaju određene amandmane i bukvalno traže da se sve i svašta prenese u ingerencije AP Vojvodine. Ova rasprava se, praktično, više obesmislila da više liči na nekakav deobni bilans između Vojvodine i Srbije nego na zakon o javnoj svojini. Prosto mi je neverovatno i hteo bih da vas pitam ko je ovde predlagač zakona o javnoj svojini, da li je to Vlada Republike Srbije ili je to poslanička grupa Manjina ili stranaka koje dolaze sa teritorije AP Vojvodine? Dobili smo jedan Predlogzakona, koji je potpisala Vlada. Na sam dan rasprave, posle velike halabuke od strane manjinskih stranaka i onih stranaka koje deluju na teritoriji AP Vojvodine, dobili smo više od 20 amandmana koje je potpisala Vlada, jer je tako tražila određena struktura ljudi, rekao bih birokratije u Vojvodini, jer im tako odgovara da bi mogli što više da manipulišu biračima na teritoriji AP Vojvodine. Ne postoji nijedan zakon koji je ovakve prirode, da u zadnjih dve-tri godine mi nismo imali ovde, bukvalno, umesto rasprave o zakonu, raspravu o tome ko će šta dobiti. (Predsedavajući: Gospodine Lapčeviću, dva minuta ste potrošili, a još uvek ne vidim vezu sa amandmanom na član 10. koji je podneo gospodin BalintPastor.) Pričam u vremenu svoje poslaničke grupe. (Predsedavajući: Ali u vezi sa temom.) Tema je, koliko znam, sve vreme u mom izlaganju. (Predsedavajući: Amandman na član 10.) Dakle, zaista mi nije jasno dokle će više država Srbija biti talac Vojvodine, gde se sve meri po tome šta će dobiti Vojvodina i šta će Srbija dati. Usvajaće se takvi zakoni, koji budu po volji stranaka iz Vojvodine ili pokrajinske administracije. Ovde je neko pomenuo reč "talac". Jeste, ima ovde takvih ucenjivačkih odnosa, ali je Srbija talac, jer danas Srbija ne može da donese ni jedan zakon bez saglasnosti stranaka iz Vojvodine, zato što je takva većina i zato što Vlada mora da održi svoj vek do kraja mandata… (Predsedavajući: Amandman na član 10. ne govori ni o kakvom sistemu talaca.) Govori i te kako. Suština zakona govori o tome. Potpuno je promenjen karakter zakona i umesto da kvalitativno napravimo pomak i da lokalne samouprave dobiju ingerencije nad imovinom, imamo deobni bilans između Vojvodine i Srbije, gde Vojvodina ucenjuje da li će dati nešto ili neće. Ako se ne da železnica Vojvodini, onda neće biti ni glasanja za zakon.
Zahvaljujem. To nije predmet amandmana. Reč ima gospodin Veselinović.
Poštovani potpredsedniče Skupštine, potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, moraću biti malo uopšteniji u diskusiji, jer je predlagač amandmana u svojoj diskusiji ne samo bio uopšten, nego je to i najavio u obrazlaganju amandmana, time obrazlažući i druge amandmane i govoreći o zakonu u načelu. To ste mu dozvolili. Neću oduzeti puno vremena, ali ću trošiti vreme od poslaničke grupe, kažem malo ću biti uopšteniji i govoriću o amandmanu, ali ću podsetiti na neke fakte. Dakle, ovo je prva vlada od 2000. godine, od demokratskih promena, koja je stekla snagu i koja je uspela da sačini zakon o javnoj svojini i da na taj način konačno vrati opštinama, gradovima i pokrajini imovinu na upravljanje, odnosno u svojinu. Naravno, bilo je dovoljno vremena za raspravu, bilo je dovoljno vremena za predlaganje amandmana, bilo je dovoljno vremena za kritiku ovog zakona. međutim, ipak su pojedine stranke osetile da je ovo tema na kojoj one treba da zarade neke glasove koji su im neophodni na sledećim izborima i ipak se rasprava u načelu, a posebno sada u pojedinostima, pretvorila u politikanstvo. Zar mislite da Vlada Republike Srbije, ali i Vlada Vojvodine nisu dovoljno mislili i o građanima Vojvodine i o građanima Srbije kada su, prvo, pravili predlog ovog zakona, a posle toga i kada su dati amandmani na taj zakon i kada je posle razgovarano o ovim amandmanima, a kada je razgovarano i o ovom amandmanu o kome sada govorimo. Kao predstavnik DS, kao neko ko je iz Novog Sada, iz Vojvodine, smatram da je ovaj zakon, sa svim amandmanima koje je Vlada predložila, dobra mera za građane Vojvodine, dobra mera za građane Srbije, jer su građani Vojvodine i građani Srbije i nema tu nikakvog deobnog bilansa. Ovo je zakon koji treba da popravi položaj običnog građanina, da da mogućnost gradovima da brže i lakše ostvaruju svoja prava, da raspolažu građevinskim zemljištem itd. Da li je nešto šaš ili je nešto plovno i da li je prihvaćen amandman pojedine političke stranke ili nije prihvaćen, pa zbog toga ne želi da glasa za ceo zakon, to već ulazi u sferu politike i mislim da to sa interesima građana Vojvodine i građana Srbije nema nikakve veze. Obzirom da DS pre svega ima u vidu interese građana Srbije, dakle i građana koji žive na području APV, DS će glasati za ovaj zakon i za izmene zakona koje doprinose tom interesu i neće se baviti nadmetanjem u tome ko je doprineo više i čiji amandman je prošao, već čiji amandman je bolji i koji daje više mogućnosti građanima koji će imati mogućnost da osete korist od ovog zakona, kao i svih zakona koje smo do sada doneli. Hvala.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je predložila u članu 10. u stavu 4. da se posle reči "dobra u opštoj upotrebi su u svojini Republike Srbije" stavi tačka i da se obriše onaj deo stava 4. koji kaže "ulice, trgovi, javni parkovi su u javnoj svojini jedinica lokalne samouprave na čijoj se teritoriji nalaze". SRS smatra da je politički sistem i pravni sistem u Republici Srbiji izuzetno komplikovan bez ikakve potrebe i da tako komplikovan pravno-politički sistem nema realnu ekonomsku osnovu. Mi danas prisustvujemo jednoj brakorazvodnoj parnici između partija koje polažu ekskluzivno pravo na to da zastupaju interese Vojvodine i građana koji žive na teritoriji APV. Ne znam da li je u postupku mirenje ili neka druga faza brakorazvodnog postupka, da li ćete vi gospodine Đeliću da budete pomiritelj ovih vajnih autonomaša i boraca za Vojvodinu ili će da se donese presuda konačno i da se brak razvede. Ovde su stvari potpuno okrenute na glavu gospodine Đeliću. Mi imamo Zakon o osnovama svojinsko-pravnih odnosa iz 1980. godine. Nisam se još bavio istraživanjem da li je zakon donet pre ili posle smrti Josipa Broza Tita, ali u svakom slučaju donet je 1980. godine. Možda vi gospodine Novakoviću znate, vi ste malo stariji od mene, pa bolje pamtite ta vremena. Vlada Srbije umesto da predloži novi zakon o osnovama svojinsko-pravnih odnosa da konačno vidimo šta je svojina u Republici Srbiji, ne, vi zadržavate komunistički zakon o osnovama svojinsko-pravnih odnosa, a hoćete navodno na moderan način da uredite materiju javne svojine. Koliko se ja razumem, Zakon o osnovama svojinsko-pravnih odnosa je opštiji zakon nego Zakon o javnoj svojini, jer je javna svojina samo jedan vid svojine u Republici Srbiji, pored privatne, zadružne, itd. To je jedna stvar i jedan problem. Drugi problem je, ovde se ne zna ko je veći zagovornik interesa Vojvodine i građana koji žive na teritoriji APV, da li SVM, da li LSV, da li DS, da li LDP, ko zna, možda je i SPO, oni su u velikoj ljubavi sa Čankom, ko je ovde ekskluzivni zastupnik interesa Vojvodine. Dajte mu konačno licencu i kažite – evo ovo je ovlašćeni predstavnik Vojvodine u srpskom parlamentu i samo on ima pravo da govori o interesima Vojvodine. Ne znam gospodine Đeliću, vama je kao ekonomisti valjda potpuno jasna sledeća stvar. Ovde uopšte nije bitno da li će ulice, parkovi, parkirališta da budu u svojini lokalne samouprave, u svojini Vojvodine ili u svojini države ako ni u opštini, ni u pokrajini, ni u državi nema para. Idite sada gospodine Đeliću ispred zgrade Vlade APV. Tamo ćete videti najnovije, veoma luksuzne automobile, tamo ćete videti zgradu koja noću blješti, tamo ćete videti gomilu nekakvih pokrajinskih službenika koji u po bela dana piju kafu u okolnim kafićima i istovremeno, nakon što pogledate kako izgleda zgrada Vlade APV, idite u Plandište, idite u Opovo, idite u Kikindu, idite u Vršac, idite u Šid, obiđite 50% opština na teritoriji APV i tamo ćete videti da nema živih ljudi, da se nekretnine prodaju za pet, šest, 10 hiljada evra, da je sve zamrlo, da privreda ne postoji, da je u tim opštinama,kojima vi sada nameravate da date pravo javne svojine, korupcija neviđenih razmera, nameštaju se postupci javnih nabavki, nameštaju se tenderi, pljačkaju se građani koji žive u tim opštinama. Šta vi sada treba da uradite? Ovde slušamo priče – treba da se primeni Zakon o budžetu, treba da se primeni omnibus zakon. Ne gospodine Đeliću, ovde konačno treba da se primeni Krivični zakonik i Zakonik o krivičnom postupku da kriminalce, mafijaše, lopove, secikese, pljačkaše iz opština, iz pokrajine konačno stavite iza rešetaka, jer ako lopovima i kriminalcima date pravo javne svojine, ne znam kakav napredak očekujete u Vojvodini ili bilo gde u Srbiji. Imaćete sutra, gospodine Đeliću, izvinjavam se, neću da uznemiravam gospodina ministra dok obavlja važne razgovore, potpredsednika Vlade. (Predsedavajući: Izvinjavam se gospodine Omeragiću, ometate govornika.) Izvinite gospodine Đeliću što sam vas ometao. Dakle, ne znam kakav napredak vi gospodine Đeliću očekujete. Sutra ćete imati situaciju da će usijanim glavama po opštinama u Srbiji, uključujući tu i Vojvodinu, da padne napamet da prodaju te iste ulice, da prodaju te iste parkove, da prodaju sve te predmete u javnoj svojini. Vi se čudite. Gospodine Đeliću, sada postoje ogromne zloupotrebe sa državnom imovinom, dakle sa predmetima, sa nepokretnostima, sa pokretnim stvarima koje su u svojini Republike Srbije, sada toga imate koliko hoćete u opštinama. Imate primere recimo da se lokalni, poslovni prostori koji su u državnoj svojini ne mogu izdavati u podzakup, a masovna je pojava da opštine to rade, sada kada je to svojina Republike Srbije. Zamislite kako će situacija biti kada im date svojinu, kada više ne budu morali da pitaju Direkciju za imovinu ili Vladu da li nešto sme da urade ili ne. Gospodine Đeliću, sloboda je jako lepa stvar, ali sloboda podrazumeva i ogromnu odgovornost, podrazumeva i ogromne obaveze. Ne znam da li ste vi svesni jedne stvari, lepo je dati ovako na prvi pogled, super, dobiće opštine svoje ulice, parkove, ko zna šta sve ne, sve te nepokretnosti koje se danas nalaze u svojini Republike Srbije sada će sve to biti opštinsko. U opštinama u kojima nema privrede, u opštinama u kojima su u velikoj meri ili u pojedinim situacijama na čelu ljudi vrlo sumnjivog političkog morala, ogrezli u kriminal, u opštinama u kojima nema para vi ćete tim opštinama dati ove nepokretnosti u javnu svojinu. Sutra kada vam dođu ljudi iz opština koje sam vam nabrojao i iz mnogih drugih opština iz centralne Srbije i kažu ljudi – nemamo para da asfaltiramo 500 metara ulice, nemamo para da uredimo te naše javne parkove. Šta ćete vi da im kažete? Gospodo, dobili ste svojinu, vaše je, uređujte kako znate i umete. Kažite mi kako će gospodine Đeliću svoje ulice, svoje puteve, svoje parkove, svoje zgrade da recimo održavaju Opovo, Plandište, Trgovište, Bosilegrad, itd? Vi danas imate opštine u Srbiji u kojima je luksuz imati računar u zgradi opštine, danas imate opštine na jugu Srbije gde se službeni dokumenti kucaju i dalje na pisaćoj mašini. Vi ćete njima dati javnu svojinu, to je jako lepo i u principu je vrlo jednostavno. Šta će onda oni sa tim? Apsolutno ništa. Ne znam da li vam je gospodine Đeliću poznata i sledeća stvar. Pričaju ovde o Vojvodini, treba dati Vojvodini železnicu, treba dati ovo, treba dati ono. Ako se ne varam, 2006. godine je formiran Fond za kapitalne investicije u APV. Taj fond je trenutno prazan, duguje na stotine miliona dinara opštinama i izvođačima radova za razne radove koji su izvedeni na komunalnoj infrastrukturi po opštinama i gradovima u Vojvodini. Taj fond je trenutno prazan, duguje na stotine miliona dinara opštinama i izvođačima radova, za razne radove koji su izvedeni na komunalnoj infrastrukturi po opštinama i gradovima u Vojvodini. I šta imaju građani Vojvodine od toga? Nemaju ništa. Gospodin Pastor koji je izgleda sad vodi mrtvu trku sa ligašima ko će da bude veći autonomaš i zastupnik interesa Vojvodine, govori o železnicama. I kaže – u periodu važenja Ustava iz 1974. godine pa do 1989. godine u Vojvodini napravljeno na hiljade kilometara železničkih pruga. Jeste. Čijim sredstvima? Nisu to bila samo sredstva tadašnje SAP Vojvodine, pa valjda je i savezna vlast nešto davala. Pa, mi smo se i zaduživali u inostranstvu za pravljene te infrastrukture železničke, putne, itd. A ne, sve što je napravljeno na teritoriji Vojvodine, mi smo napravili i sad je to naše. Ova Skupština, zbog politike koju vodi vladajuća koalicija, a to nije nikakva državnička politika, to je sitna politika buvlje pijace. Cenjkanja i trgovanja. Ova skupština je prestala da bude Narodna skupština Republike Srbije. Ovo čak nije ni federalni parlament, ovo je konfederalna skupština, ovde sede delegati centralne Srbije, ovde sede delegati Vojvodine i onda se cenjkaju, ko će šta koliko da otme. Predsednik SRS je napisao nekoliko knjiga, posvećene, kako je on to rekao "očerupanim haškim ćurkama" Republika Srbija je postala očerupana ćurka. Svi nešto vuku za sebe, nas u Novom Sadu brine samo Novi Sad, ono dole na jugu Srbije brine samo jug Srbije, ljudi pa ko će da brine o državi? Ko će da brine o državi? Niko. Ovde se pogađate i cenjkate. Dobro, mi ćemo vama dati železnicu, vi glasajte, mi ćemo dati malo para, pa glasajte za sledeći zakon, itd. Onda ovde, naočigled cele Srbije se vlast prepucava i cenjka. Ovde se više ne zna, ko je vlast, ko je opozicija. Juče kad ste slušali zakon o restituciji, ljudi niko neće da bude vlast u Srbiji, svi su opozicija, svi kritikuju jedni druge. To je super zakon evropski, itd. moramo u EU, kad je počelo po članovima niko nije zadovoljan sa tim zakonom. Niko neće da bude vlast. Zato što vlast podrazumeva odgovornost. Da je napravljena potpuno nenormalna situacija, ja ne znam da li ima još ideološka struja u političkoj filozofiji koja postoji a da nije zastupljena u vladajućoj koaliciji. Ovde imate četnike, komuniste, autonomaše, pitaj Boga koja sve ideološka opcija ovde ne postoji, kao navodno, svi ste vi za istu stvar. Izvinite, niste. Gospodine Đeliću, zakon je katastrofalan. U praksi izazvaće brojne zloupotrebe. Stvari konačno postavite na pravo mesto. Promenite ekonomsku politiku, prestanite da kradete, zaustavite korupciju, napravite od Srbije jednu normalnu, pravnu uređenu državu, zaustavite mahinacije sa javnim nabavkama. Kažite svojim predsednicima opština da prestanu da kradu. Kažite onima u Vojvodini da i oni prestanu da kradu ... (Predsedavajući: Vratite se na amandman molim vas.) Izinjavam se gospodine Novakoviću, ovo sve što govorim je tačno. Ako nije vi me ispravite ... (Predsedavajući: Ali niste u temi, da li je tačno ili ne?) I te kako je to tema, i te kako je tema. Kažite onima tamo i u Novom Sadu i u Kragujevcu i ko zna gde sve niste na vlasti da prestanu da uzimaju masne provizije na štetu građana. Kad to sve uradite i kad sve to sredite, gospodine Novakoviću, kad ljudima sa dugim prstima, kad ljudima bez morala date u svojinu, trgove, ulice, parkove itd. Znate šta će da urade oni sutra kad više ne budu mogli da pljačkaju građane. Investicije su se smanjile, investicija nema u EU, gospodine Đeliću, nećete da uđete za narednih 100 godina, para je u državi sve manje, kad više ne budu imali šta da kradu, kad više ne budu imali od koga da uzimaju, ti kojima dajete u javnu svojinu ulice, parkove, autoputeve, državne puteve, prvog i drugog i petnaestog reda će to na kraju početi da prodaju. Zato što centralnu vlast ne zanima šta se dešava na lokalnom nivou, vas zanima kakav je trenutno rejting, da li Džonsonovih indeksa na ovoj političkoj buvljoj pijaci. Da li će ovde biti zadovoljni poslanici SVM? Da li će biti zadovoljna LSV koja u toj istoj Vojvodini ima podršku od 0,5%? To vas zanima, a kako realno žive i kakav je realni standard građana u istoj toj Vojvodini i u centralnoj Srbiji i u Beogradu i ko zna gde, vas to ne zanima. Sve ovo o čemu mi danima prisustvujemo i javna svojina i restitucija, za nekoliko meseci će to biti i budžet Republike Srbije biće samo puka trgovina, između vladajućih stranaka, da ovo što se danas naziva Vlada Srbije koju niste formirali vi i ne pitate se vi da li će Vlada da opstane nego oni koji su je zaista formirali, Amerika, Velika Britanija i domaći tajkuni. (Predsedavajući: Gospodine Martinoviću, treći put, tema.) Vas zanima samo da li će Amerika zvana Vlada Srbije da opstane. Sve drugo, građani, Srbija, država, realni život ljudi u Srbiji vas to ne zanima.
Reč ima ministar gospodin Đelić.
Ograničiću se na amandman. Što se tiče, amandmana, tačno je da je najveća prepreka manjak sredstava. Ali, nije tačno reći da je to jedina prepreka. I već sada imamo dobrih deset godina iskustva kada u mnogobrojnim situacijama čak i kada je bilo obezbeđen dovoljan nivo sredstava da bi se popravilo nešto od lokalnog značaja, su radovi kasnili, nisu mogli da se odvijaju u određenom ritmu, zbog toga što je svojinska situacija bila kompleksna, što se čekao papir iz ovog ministarstva, odobrenje, saglasnost Direkcije za imovinu. I sve to, i mogu vam reći pošto sam prisustvovao mnogobrojnim sednicama Vlade RS, imamo na Vladi Republike stvari o kojima odlučuje Vlada Republike Srbije, o kojima ne odlučuje ni jedna druga vlada u Evropi. O stvarima, koje su isključivo lokalnog interesa. Da li to znači da decentralizacija ne nosi nikakvu opasnost? Naravno da i decentralizacija nosi neku opasnost. Imamo opasnosti centralizacije, jačanje jednog centra, rizika da taj jedan centar ukoliko ne upravlja korektno zemljom, celu zemlju odvede u tom pravcu. Rizik da se sve odluke donose na tom nivou, sa nedovoljnim informacijama i nedovoljnom kontrolom javnosti. Naravno, da postoje sa druge strane i opasnosti decentralizacije. Tačno je da je decentralizacija u nekim slučajevima dovela do povećanja i troškova i korupcije ali, decentralizacija i srž ovoga što se predlaže ovim zakonom jeste, da ingerencije budu praćene odgovornošću. Ne možete reći da bilo ko može da proda put. To nije tačno, po zakonu to nije moguće, jedino što je moguće u ovoj kategoriji dobara u članu 10. o kome govorimo, a ovde govorite o ulicama, a to su dobra u opštoj upotrebi, jasno je zakonom da se ne mogu prodati, da je moguće formirati eventualno neka prava predviđena posebnim zakonom, koncesiju. Ali, ne treba plašiti građane da od jedan put da kroz ovu decentralizaciju neko na lokalu će odlučiti zato što njemu trebaju pare za tu lokalnu samoupravu i da će od jedan put sve prodati. Prvo, to nije moguće po zakonu i to ignoriše činjenicu da će sve ove odluke morati da prođu i demokratsku proveru na lokalnom nivou. Pa, ako vi, budete u opoziciji moći ćete u svim opštinama koje ste pomenuli da alarmirate javnost i moći ćete, što verujem, da je alarmirate na mnogo bolji način, jer neće biti za bilo koga u toj debati mogućnosti da nađe izgovor zbog toga što je neko drugi na centrali odlučio umesto njega i da se krije iza nekoga navodnog iz Beograda za odluku koju donosi sam. Tako da lokalna vlast ovim zakonom postaje u punom smislu te reči, lokalna vlast. I t je srž demokratije na lokalnom nivou. Samim tim ovaj zakon koji omogućava da se odluke donose tamo gde im je mesto, koji obezbeđuje da oni koji donose te odluke raspolažu sa onim sredstvima koja su potrebna, finansije, imovinom su zapravo istovremeno i mnogo veća odgovornost, tu ste u pravu, mnogo veća obaveza. Ali, na njima je da dokažu da će upotrebiti ove ingerencije na najbolje mogući način u interesu građana. Više nego ikada i lokalni lideri će imati pravu odgovornost pred onima koji su im dali mandat. Hvala.
Zahvaljujem. Reč će dobiti gospodin Jovanović, pa gospodin Martinović.
Gospodine Martinoviću, smatram da ste vi izrekli kompliment kada ste LDP opisali kao stranku koja se bori za vojvođanske interese i nisam se zbog toga javio za repliku. Mislim da je sve ono što ste posle toga rekli vrlo loše i pogrešno. U jednoj obeshrabrenoj zemlji kakva je ova naša, zaista je neodgovorno graditi politiku na širenju strahova, koji su pri tom potpuno neutemeljeni. Vi ne upozoravate Srbiju na neku opasnost koja joj preti, jer te opasnosti nema, nego manipulišete strahovima i problemima sa kojima se naša zemlja suočava. Za našu stranku je veoma važno pitanje organizovanja naše države. Bez efikasne države mi ne možemo ništa uraditi. Amandmanima koje smo podneli na Zakon o javnoj svojini mi tražimo da prirodna bogatstva ove zemlje budu svojina onih koji presudno od njih zavise. Mi ne tražimo da se ta prirodna bogatstva prodaju, tome se suprotstavljamo i podsetiću vas da jedino bogatstvo u ovoj zemlji koje je prodato drugoj zemlji, ono bogatstvo čiju ste prodaju, između ostalog, i vi kao radikali podržali, mislim na privatizaciju NIS, ali i nalazišta NIS i nafte i gasa u ovoj zemlji, mislim na Banatski Dvor, koji je takođe prirodno bogatstvo, više ne Srbije, nego Ruske Federacije. Po tome smo jedina zemlja koja se na takav način odnosi sama prema svojim bogatstvima u Evropi. Ako govorimo o značaju vlasništva i svojini nad prirodnim bogatstvom, ili dobra od opšteg interesa, u opštoj upotrebi. Veoma je važno za Beograd da ima pravo svojine, recimo nad vodnim zemljištem. Dakle, 20.000 vlasnika čamaca u ovom gradu je potpisalo peticiju kojom traže da im se omogući izgradnja benzinske pumpe na vodi, što Beograd nije u stanju da uradi, iako je vlasnik Beograd vode. Za građane Brodareva, Prijepolje, veoma je važno da oni budu vlasnici vodnog zemljišta, da to bude u njihovoj svojini, jer bi onda mogli da utiču na izgradnju brane koja se pred njima gradi, zahvaljujući samovolji jednog ministra i ministarstva koja su u međuvremenu ukinuta. Za Niš, je veoma važno da može da raspolaže kulturnim dobrom "Medijana", u svojoj svojini, jer onda to dobro ne bi bilo zatrpano peskom, zbog toga što ne može mozaik drugačije da se sačuva. Interesi Vojvodine ne moraju da budu suprotstavljeni interesima Srbije ili bilo koje druge lokalne samouprave, ali konfuzija u kojoj se nalazimo je uvećana ovakvim zakonom i načinom na koji se on radi i tu ste u pravu. Hvala za prekoračenje, više se neću javljati.
Reč ima gospodin Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovde se stvari očigledno mistifikuju i to vrlo tendenciozno. Gospodine Đeliću, i do sada su opštine mogle da asfaltiraju svoje ulice i puteve, a da za to ne pitaju Vladu, samo u nekim situacijama, kada opština hoće da izvede neki infrastrukturni projekat koji se ukršta sa putevima koji su u svojini Republike Srbije, onda je trebalo da se dobije saglasnost javnog preduzeća Putevi Srbije ili Srbija vode, Srbija šume itd. Ta situacija će ostati i dalje takva i ništa se tu neće promeniti. Sada kada slušate raspravu i gospodina Đelića i gospodina Jovanovića, ispada ovako, u Vladi su nesposobni, kilavi, neće da rade svoj posao, neažurni su itd. U opštinama su sposobni, imaju odličnu administraciju, sve će biti super. Neće biti. Prvo, ko će da snosi odgovornost što se Republika Srbija deset godina trudi da ima efikasnu državnu upravu, a još uvek je nema. Kažete, nismo uspeli da uvek damo saglasnost na vreme, da izdamo dozvolu, da potpišemo neki upravni akt itd. Ko je za to kriv? Vi koji deset godina vršite vlast u Srbiji i koji pričate non stop o tome kako vam je prioritet efikasna državna uprava, racionalna, koja ne odugovlači postupke, sastavljena od obrazovanih stručnjaka, i deset godina se ništa ne dešava na tom planu. Sada ste se dosetili, dobro, državna uprava ne valja ništa, ali nam je lokalna samouprava odlična, više neće biti nikakvih problema. Zamislite, gospodine Đeliću, šta će se desiti sutra u mnogim opštinama i gradovima Srbije, kada im natovarite na vrat tu vašu brigu o javnoj svojini. Mislite da će oni uspeti tako brzo da se snađu? Neće. Vi ste kompletan sistem lokalne samouprave pogrešno shvatili i okrenuli ste ga na glavu. SRS se zalaže programski, ideološki, ne od juče, od vremena Nikole Pašića za jaku lokalnu samoupravu, ali povećajte nadležnosti lokalnoj samoupravi. Ne, vi nadležnosti smanjujete, samo joj dodajete obaveze. Lokalna samouprava koja je siromašna, opljačkana, bez dovoljno kompetentne lokalne administracije neće moći na pravi način da se stara o tim vašim pokretnim i nepokretnim stvarima u javnoj svojini.
Reč ima narodni poslanik gospodin Čikiriz, pa narodni poslanik Miković, pa gospodin Krasić.
Ja sam, naravno, protiv toga da se prihvati ovaj amandman i čini mi se da na najbolji način oslikava razliku i filozofiju u pristupu kako treba da izgleda unutrašnje uređenje jedne zemlje. Ko o čemu treba da brine, ko čime treba da upravlja i šta u čijoj svojini, treba da bude. Pri tom bih se složio da možda nama nedostaje jedan sistemski zakon o osnovama svojinsko-pravnih odnosa, jer je stari zakon prevaziđen i on datira iz Titovog perioda. SPO, naravno, veruje i to nam je život pokazao, da neko iz Beograda ne može brinuti o Nacionalnom parku Tara ili Fruška gora, na isti način koji to mogu ljudi koji tamo neposredno žive i koji su mnogo zainteresovaniji da to, da gazdovanje bude na način na koji zaista treba da bude. Zbog toga je javnost i plašena, kada smo usvajali statut Vojvodine, da će time što mi poveravamo AP da gazduje nacionalnim parkovima na svojoj teritoriji, AP se istovremeno otcepiti. Podsetiću narodne poslanike da mi živimo u 21. veku i da kasnimo za uređenim zemljama koje su sve ovo o čemu mi danas raspravljamo uradile u 20. veku. Otpori decentralizacije i prenošenje u imovinu AP i lokalnim samoupravama počivaju na filozofiji 19. veka. U tom veku je zaista, uzeću za primer Italiju, objedinila sve svoje pokrajine, oblasti i formirala jaku centralizovanu vlast sa namerom da upravlja svim onim dobrima koja pripadaju italijanskim gradovima. Međutim, život je pokazao da je to nemoguće, pa je posle tog procesa Italija započela proces snažne regionalizacije i decentralizacije zemlje i to je dalo puni efekat, slično se nešto desilo i u Španiji. Zbog toga se i članovima SPO kao narodnim poslanicima, postavilo pitanje da li nam je od ove filozofije prijatelj gospodin Čanak. Ne da nam je prijatelj gospodin Čanak, prijatelji su nam i LDP, Stranka nacionalnih manjina i DS, i Vlada Republike Srbije, i svi oni koji uviđaju da sadašnji sistem u kome neko ko sedi u Beogradu i predstavlja Vladu, ili Direkciju za imovinu Republike Srbije, ne može bolje upravljati trgovima i uređivati trgove i parkove u Kragujevcu, čiji sam poslanik ili u Nišu ili bilo gde u Srbiji. Ono što su zahtevi Vojvodine, to treba jasno reći da su istovremeno zahtevi Šumadije, istovremeno zahtevi lokalne samouprave, istovremeno se građani plaše time da će im pružiti šansu, odnosno da će time biti pružena šansa kriminalu. Mi uopšte ne verujemo da su podložniji kriminalu ljudi u lokalnoj samoupravi u odnosu na ljude koji vrše centralnu vlast. Mislim da su podjednako podložni kriminalu i jedni i drugi i da te opasnosti vrebaju na svakom koraku, ali pošto dobra u opštoj upotrebi, o kojima sada pričamo, uživaju posebnu zakonsku zaštitu i mi verujemo da će odgovornost za svakoga ko čini zloupotrebe, a one se kriju iza mnogih članova ovog zakona, da će sigurno odgovarati, bez obzira da li vrši centralna ili lokalna vlast. Ono u šta SPO veruje, veruje da ljudi koji žive na određenoj teritoriji, koji upravljaju dobrima u opštoj upotrebi, na toj teritoriji, da su upravo najzainteresovaniji da se to radi na kvalitetan način.
Hvala, gospodine Čikiriz. Jedno lepo obaveštenje. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini za upražnjena poslanička mesta kako bismo omogućili njihovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je Izveštaj Republičke izborne komisije u izboru narodnih poslanika radi popune upražnjenih poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini. Takođe, uručen vam je Izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnim poslanicima sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnim poslanicima: Jovani Fa i Ljubiši Sudincu, izabranim sa izborne liste ZES-Boris Tadić. Na osnovu Izveštaja Republičke izborne komisije, izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnim poslanicima Jovani Fa i Ljubiši Sudincu. Čestitam narodnim poslanicima na izboru i pozivam ih da uđu u salu. Reč ima gospodin Martinović, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, ljubav je čudo. Zaista se ne mešam u to zašto poslanici SPO vole gospodina Čanka. Ko zna, on je dete iz komunističke porodice, možda on zna gde je sahranjen Draža Mihajlović pa ga zbog toga volite. Gospodine Čikiriz, šalu na stranu, nisam čuo ni jednog građanina bilo gde u Srbiji, u ma kojoj opštini da živi, u ma kom gradu, da li u Vojvodini, da li u centralnoj Srbiji, da li na KiM, koji je rekao – žao mi je što ja i moja deca nemamo u svojini put, ulicu, park, parkiralište, itd. Od svih tih ljudi čuo sam nešto sasvim drugo – dajte nam da radimo, dajte da možemo da školujemo našu decu, da se normalno lečimo. To je ono što je zahtev građana Srbije. To je ono što oni traže od Vlade Srbije, ali vi njima ne dajete posao, ne obezbeđujete adekvatnu platu, ne obezbeđujete mogućnosti da čovek od 40 godina ili 35 godina može svojoj porodici da kupi stan pod nekim normalnim uslovima. Ne, vi ste građane opljačkali, doveli do prosjačkog štapa, prepustili ih na milost i nemilost stranim bankama i sad ste rekli – e, sad vi ojađeni, siromašni narode, koji ne možete da školujete svoju decu ako nemate para, koji ne možete da lečite svoje bolesne roditelje ako nemate para, sada ćete dobiti u svojinu ulicu, put, trg, itd, i sada će vam biti super. Neće, gospodine Đeliću. Ovo je samo dimna zavesa da prikrijete jednu činjenicu, a to je da ste devastirali Republiku Srbiju u proteklih 10 godina. Srbija je danas jedna tužna, ojađena i siromašna zemlja zbog raznih vlada koje su dirigovale životom ove zemlje.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, kojeg ste spomenuli. Molim vas bez obraćanja lično.
Gospodine predsedavajući, upravo proces decentalizacije, proces dekomunikacije u vreme komunista i sve je bilo centralizovano. Pa, vi valjevsko pivo niste mogli da kupite u Nišu ili beogradsko pivo u Vranju. Bila je dogovorna ekonomija, a građani nisu mogli sami da odlučuju o svojoj sudbini jer je o svemu odlučivao vrhovni vođa i partija, a zadatak građana je bio da mirno spavaju, jer partija o njima brine i partija rešava sve njihove probleme. Svakao ko se suprotstavlja ovim procesima on je najveći branilac komunizma. Verujemo da je potrebno povećati nadležnosti lokalnim samoupravama, a da li je bilo posla ili ne, znam da je bilo posla 90-e godine, posebno za mlade u Srbiji, ali ne u Srbiji, već u razvijenim zamljama iz kojih ih je tada terao režim, bilo je posla i na ratištima, a bilo je posla i na rapčišćavanju ruševina posle NATO bombardovanja.
Zahvaljujem. Ovim smo ovaj krug replika završili. Reč ima gospodin Miković. Izvolite.
Dame i gospodo, ne bih se složio da se usvoji podnet amandman uvaženog kolege Martinovića jer smatram da je bolje rešenje koje je predloženo u Predlogu zakona odnosno amandmanima Vlade na ovaj član 10. Predloga zakona. Predlogom amandmana, između ostalog, predlaže se da ne budu u svojini lokalne samouprave ulice, trgovi, javni parkovi. Mislim drugačije, da to treba da bude u svojini lokalne samouprave. Za to imam i konkretan primer. Dolazim iz Pančeva i Pančevo je 1974. godine 1. januara dobilo status municipalnog grada na čelu sa Magistratom i Gradskom upravom. Nekih 30-ak godina nakon toga u planovima je bio ucrtan park, kasnije prozvan "Narodna bašta". Upravo ulaganjem najviše lokalne samouprave i onih drugih subjekata koje je lokalna samouprava animirala da ulože sredstva u obnavljanje tog velikog parka i proširenje tog velikog parka, unapređenje onoga što je bilo devastirano u nekom proteklom periodu, stigli smo dotle da u Pančevu imamo jedan od najlepših parkova u Srbiji, koji je za ponos i diku širom Srbije i van Srbije. Činjenica je da u proteklom periodu od strane lokalne samouprave i drugih subjekata koje je animirala lokalna samouprava, uključujući i određene pokrajinske fondove i druge. Čitav niz ulica, konkretno u Pančevu i u naseljenim mestima nekadašnje opštine, a sada Grada Pančeva, su ulice i trgovi dovedeni u stanje da ne možemo da se stidimo, kao što smo se stideli u izvesnom periodu. Činjenica da je Ulica svetog Save kao žila kucavica u samom centru grada urađena, mislim da to treba da bude primer kako treba raditi i kako treba omogućiti lokalnim samoupravama i u drugim mestima da upravljaju svojim. (Milica Vojić-Marković, sa mesta: Da li je ovo amandman?) Gospodine predsedavajući, govorim o amandmanu gospodina Martinovića za koji smatram …
Slušam vas i molim narodne poslanike da ne dobacuju i ne ometaju govornika.
Govorim zašto ne bi trebalo prihvatiti amandman kojim se isključuje mogućnost da lokalne samouprave budu vlasnici trgova, ulica i javnih parkova i dajem konkretne primere i zbog toga smatram da je dobro zakonsko rešenje ono što je dato u Predlogu zakona i ono što je dato u predloženim amandmanima Vlade. Činjenica je da je svaka odgovorna lokalna samouprava radila ne samo na povećanju kapaciteta svojih da mogu da upravljaju takvom imovinom koja je bila data na korišćenje nego se trudila da i osposobi i mesne zajednice da ne samo upravljaju nego čak i učestvuju u realizaciji određenih investicija na području mesnih zajednica. Na području Pančeva imamo čitav niz mesnih zajednica naseljenih mesta gde je čitav niz investicija urađeno. Samo da spomenem mesto Starčevo, Novo Selo i druga sela, ukupno devet sela u nekadašnjoj pančevačkoj opštini, a sada Gradu Pančevu, su primer kako su rađene ulice, kako su rađeni trgovi, kako su rađeni drugi objekti koji bi trebalo da budu u imovini odnosno u svojini lokalne samouprave. Zbog toga smatram da je zakonsko rešenje apsolutno primereno i da svako treba da bude i vlasnik i da gazduje onim što može najbolje da se radi i na način na koji će najveći broj građana biti zadovoljan.
Reč ima narodni poslanik gospodin Krasić.
Napokon, gospodine Novakoviću, ali ja stvarno mislim da treba da primenite ovaj poslovnik. Znam da je Mlađan Dinkić krenuo od Narodne banke a sad završava sa mesnim zajednicama, a Miković sada hoće da i po kućnim savetima ide, da oni budu vlasnici ulica, trgova, kanti za smeće, itd. Ama, ljudi, o čemu pričate? Amandman gospodina Martinovića je jasan, precizan. Vi samo zaboravljate jednu stvar – da vi ugrađujete u pojam javne svojine ili prava javne svojine i pravo raspolaganja i pravo korišćenja i pravo upravljanja. Tu nastaje mentalni problem. Jer, kad pričate o pravu javne svojine lokalne samouprave i pravu javne svojine AP Vojvodine na čelu sa autonomašima, onda računajte na pravo raspolaganja. Može gospodin Đelić da vrti glavom i da kaže da to neće biti moguće, ali, šta sve nije moguće, gospodine Đeliću, pa ste nam juče priznali da "Vojvodina šume" ne priznaju zakon. Jel beše tako? Koja vam je garancija da će da se spreči rasprodaja opštih dobara i dobra u opštem interesu? Nema garancije. Kako ćete da je zaustavite? Kažete da ne može da se proda trg. Ko će da ubedi Nenada Čanka da je nemoguće prodati trg? On će ga izdati u koncesiju, jel znate to. Šta to njega košta? Kakve on odgovornosti ima prema Republici Srbiji? Nema nikakve. Još jedna stvar, i radi vas i radi javnosti. Jedna je stvar pravo raspolaganja i državna svojina, a drugo je korišćenje i upravljanje. I do sada je na državnoj svojini lokalna samouprava i AP Vojvodina imala pravo korišćenja i upravljanja, u različitim modalitetima u zavisnosti od stvari odnosno nepokretnosti, prirode nepokretnosti, namene nepokretnosti, svrhe i tome čemu služi ta nepokretnost. Što to bacate pod noge? To su osnovni principi. Idete sa raznim bajkama, poput onog da je vlasnik mreže neko preduzeće. Gospodine Đeliću, država i kada ulazi sa nekim sredstvima u neko privredno društvo ili formira javno preduzeće, novčani deo može da se izrazi u akcije i udele, ali nepokretnost koja se daje na upravljanje i korišćenje javnom preduzeću ne ulazi u osnovni kapital tog preduzeća. Jel vam to jasno? To je zabranjeno. A vi na mala vrata hoćete da gurnete da će udeli i akcije da budu i u nepokretnostima i onda kada uhvate ovi što se pozivaju na Mariju Tereziju, možete da zamislite šta će da se desi? To što republička Direkcija za imovinu, što nadležna ministarstva i naročito Ministarstvo finansija i Vlada Republike Srbije nisu efikasno primenjivale postojeće propise, pre svega Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije, u smislu korišćenja i upravljanja, da se da saglasnost, odobrenje da jedinica lokalne samouprave nešto uradi, ili što ste dezavuisali zakone o izgradnji i planiranju, to vam ne daje za pravo da menjate status državne svojine. To vam samo daje obavezu da zavedete red u Direkciji za imovinu Republike Srbije, da zavedete red u katastrima i da zavedete red u Ministarstvu finansija i u Vladi Republike Srbije, da se ne bi dešavalo da zbog nekog papira koji treba da znači korišćenje, neke stvari budu odlagane. Vi ste promovisali princip voluntarizma. Viđeniji član stranke na vlasti, kao predsednik opštine, gradonačelnik, rado je viđen u državnim institucijama i on će ono – bate, da završimo. A one manje opštine ili tamo gde su na vlasti neki koji pripadaju strankama opozicije na republičkom nivou – dođite, uzećemo, videćemo, razmotrićemo. Problem nesprovođenja zakona, lošeg sprovođenja zakona, vi ne rešavate tako što insistirate na poštovanju zakona, nego izmišljate nove kategorije i računate da neće niko da se seti i da vidi koja je pozadina svih ovih promena. Znate kako lepo zvuči u lokalnoj samoupravi kad se kaže – ja bih vrlo rado asfaltirao ovu ulicu, ali ne mogu, nije u svojini. I do sada su se ulice asfaltirale u gradovima i ako nisu bile u svojini gradova. Asfaltiranje je bilo korišćenje i upravljanje, a nije bilo raspolaganje. A vi u opštem zamešateljstvu argumentacijom korišćenja i upravljanja, gde postoje realno problemi koje vi pravite, promovište princip svojine. Na primer, da je naše zemljište u opštini, mi bi mogli da se zadužimo. A kako, kad u vašem propisu koji predlažete ovde kažete da na javnoj svojini ne može da se zasnuje ni hipoteka? Jel tako? Ne može da se optereti dobro. Gospodine Đeliću, ja ne znam ko je vas prevario oko ovoga. Vama poslanici vlasti otimaju pravo raspolaganja koje je ekskluzivno imala republička Vlada. Vaši ne veruju vama. Vaši hoće vas da razvlaste. Oni kažu da ste vi krivi. Proevropski, pronato. Zbog toga što vi ne poštujete Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije, kod njih se javljaju apetiti regionalizma, separatizma, autonomaštva, kako rekosmo, sada idu mesne zajednice, pa će biti po ulicama, a kako je krenuo Miković, on će i po stanovima da ide. Sada će građani da budu akcionari državne imovine od kako je gospodina Mikovića. Blistavi um iz Pančeva. Šta prikrivate? Rasturate državu, da li vam je to jasno? Rasturate državu i po ovom, svojinskom pitanju. Ako ima smetnje u korišćenju, rešavajte. Zakon vam dozvoljava mogućnost. Ne ovaj što ga predlažete, nego postojeći Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije. Ali, vi nećete. Vi hoćete da budete age, gazde. Kažete – nemoguće je da se proda. Malo pre sam čuo primer, izgleda da hoće i arheološko nalazište "Medijana" da prodaju. Da je ono u ingerenciji Niša, ono bi bilo, ovaj vaš bi iz Niša rešio, ili onaj vaš Banana, ili onaj Živković. Oni bi prodali sve kulturno-istorijske spomenike u Nišu. Šta to njih košta? Gospodine Đeliću, zašto niste skočili da branite Vladu Republike Srbije? Jeste li vi videli da malo pre ljudi nisu znali šta je privatizacija a šta je prirodno bogatstvo? Ne može da se priča o privatizaciji jedne firme a da se zaborave druge firme. Šta je sa privatizacijom "Sartida"? Šta je sa privatizacijom šećerana? Šta je sa privatizacijom nekih delatnosti koje su obavezno od opšteg interesa i moraju da budu pod kontrolom države? Jel vi znate da postoje neke opštine na teritoriji Vojvodine gde se javna komunalna delatnost iznošenja smeća dala stranim firmama i deset puta je skuplje iznošenje smeća nego što je bilo? Gospodine Đeliću, što niste upozorili Pajtića i ove njegove pajtose tamo u Vojvodini? Jel skupljaju naknadu za kanale? Što ih ne čiste? Što kupuju kola i vozikaju se? Zašto, gospodine Đeliću, niste zaveli privremene mere? Zbog čega? Zbog Fonda za kapitalne investicije?
Izvinite, gospodine Krasiću, ali, trgovi, parkovi, ulice. Amandman gospodina Martinovića je na dnevnom redu.
Gospodine Novakoviću, vas sam planirao za kraj. Nemojte da se namećete.
Hvala, gospodine Krasiću. Na osnovu člana 87. određujem pauzu od jednog sata. Sa radom ćemo nastaviti u 15,00 časova. Ako gospodin Martinović i gospodin Miković budu raspoloženi, svakako će dobiti reč. Hvala na saradnji. Prijatno.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu u pojedinostima o amandmanima na Predlog zakona o javnoj svojini. Na redu ja amandman na član 10. koji je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Gospođa predsedavajuća, mislio sam da nećete preći na ovaj amandman, s obzirom da nismo završili razmatranje amandmana koji je podneo gospodin Martinović.
Po beleškama u sinopsisu ja ovaj amandman, ali u redu je. Narodni poslanik Aleksandar Martinović je imao amandman koji je poslednji razmatran u prepodnevnom delu. Izvolite o tom amandmanu.
Još jedno pitanje, nećemo sačekati gospodina Đelića?
Gospodin ministar ima obaveza, tako da on prisustvuje sednici u najvećem delu, a kada ima neke obaveze ima prava kao i svi drugi učesnici da obave obaveze koje ima paralelno sa obavezom sedenja na sednici.
Dame i gospodo narodni poslanici, moja namera je bila da pre svega ministar bude ovde, ali dobro. Dosta se polemike vodilo oko ovog amandmana i svakako da je činjenica da se ne bi ni mnogo raspravljalo da je amandman gospodina Martinovića bio prihvaćen. Ne bismo došli u ovakvu situaciju pre svega kada je vladajuća većina u pitanju. Ono na šta sam upozorio i kada je bio Zakon o železnici ovde, ispostavilo se da je to apsolutno tačno. Imali smo prilike da vidimo kakav je stav SVM i Lige socijal - demokrata kada je u pitanju Zakon o javnoj svojini. Prosto je neverovatno da ovakav eurofanatizam vladajuće većine, a posebno ministra Đelića, dovede Srbiju i donese ovakav zakon pred poslanike gde je Vlada podnela sama 18 amandmana i ne znam još koliko amandmana će biti prihvaćeno od vladajuće većine. Ovo je samo još jedan dokaz da vi jednostavno nemate prepreke prema vašem putu koji nas vodi u ponor, a da ste prihvatili amandmane SRS ne biste bili trenutno u ovakvoj situaciji. Totalno je neopravdan stav pre svega SVM i ovo što je prihvaćeno, ovih 18 amandmana Vlade Republike Vojvodine i ovaj dogovor Bojana Pajtića sa deda - mrazom apsolutno ne vodi ničemu, vodi samo rasparčavanju Srbije dalje. Ovo je samo farsa i dogovor između Bojana Pajtića, Lige socijal - demokrata i SVM. Oni suresore u Vlade Vojvodine apsolutno podelile, ali je problem, i to smo imali prilike da čujemo ovde, nedostatak novca. Znamo da je ovo predizborna godina i da se bliže izbori, para nema, zloupotrebe su ogromne u pokrajinskoj Vladi, pre svega u Fondu za kapitalne investicije. Imali smo i to prilike da čujemo ovde u raspravi. Fond za kapitalne investicije APV, to je jedan od argumenata iza kojih su oni stajali da traže da sve što je finansirano iz fonda bude u vlasništvu APV, trenutno duguje četiri i po milijardi dinara. Te pare su potrošene uglavnom u predizbornoj kampanji. Bliže se novi izbori, novaca nema i jednostavno žele na taj način da izvrše pritisak na Vladu da bi dali većinu, ali su i tu u problemu. Imali smo prilike da čujemo gde gospodin Pastor kaže da je Vlada obezbedila rezervu u vidu LDP, pa su sada u problemu. Napominjem, da ste prihvatili naše amandmane, a pre svega da niste usvojili Statut APV i Zakon o prenosu nadležnosti, koji je pre svega separatistički, mi danas ne bi bili u ovakvoj situaciji. Mislim da je krajnje vreme da se dozovete pameti. Ovo što ste napisali u obrazloženju zakona gde kažete da je ovaj zakon pre svega po nalogu EU i da je to jedan od uslova Srbije pridruživanju, ja vama kažem da vam je daleko pametnije da kažete ne EU, da kažete njima u lice – ne damo KiM, ne damo Vojvodinu, jer se to isto sprema Vojvodini, i da se okrenete svojim građanima. Sigurno ćete za ovo biti kažnjeni na sledećim izborima i jednostavno vama više ne može da se veruje. Građanima vam apsolutno neće verovati, jer za ovih 11 godina, a podsetiću, gospodin Đelić je u svom izlaganju u načelu rekao i pitao - kada ste bili toliko pametni zašto niste predložili nešto za ovih 11 godina? Ja pitam vas - kada ste vi bili toliko pametni zašto viniste uradili nešto konkretno?
Ja pitam vas da li možete da se pridržavate dnevnog reda?
Kako da ne gospođo Čomić, ovo je sve u okviru dnevnog reda. Kada ste pomenuli u ovom zakonu KiM, naša rudna bogatstva kao javnu svojinu…
Narodni poslaniče, pretres u pojedinostima. Poslovnik je vrlo precizan, dakle o temi dnevnog reda. Vaš amandman mogu da pročitam i kako glasi, dakle o temi dnevnog reda.
Svakako gospođo Čomić. Gazde će dati svoju osudu, a zadnja anketa…
Narodni poslaniče, upozoravam vas da za vašu odlučnost da pravite incident i da odbijate da poštujete odredbe Poslovnika Narodne skupštine, imam obavezu da vam izričem mere opomene nakon dva upozorenja. Ankete i Kosovo ne mogu biti tema dnevnog reda uz amandman na koji ste se javili.
Idu ovde dalje amandmani, ima tu i poljoprivrednog zemljišta, pa ćemo onda nastaviti. Hvala.
Iskorišćeno je šest minuta od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Bojan Đurić ima reč. Vreme na raspolaganju je sedam minuta i 45 sekundi.
Iskoristiću mnogo manje od toga. Samo da reagujem na ovo pominjanje Liberalno-demokratske partije u negativnom kontekstu. Mislim da ni ovoj Skupštini, a ni građanima, nije potrebna vaša interpretacija, interpretacije gospodina Pastora o poziciji LDP u odnosu na ovaj zakon. Mislim da smo ovde govorili nekoliko dana i o ovom zakonu i u načelu i u pojedinostima i vrlo je jasno šta je pozicija LDP. Podneli smo i amandmane, neki od njih su usvojeni. Zašto se sada javljam? Zato što se amandman koji smo mi predložili, a koji je usvojen, odnosi na ovo o čemu ste vi govorili. Dakle, sprečava nedomaćinsko trošenje sredstava, sprečava i te situacije da dolazimo u dugove, u dubioze, kako se nekad govorilo, od 4,5 milijarde dinara, kako ste sada rekli, u odnosu na Fond za kapitalne investicije. A to šta će građani kazniti i kako će oni glasati, mislim da vi morate da vodite mnogo više računa o tome. Svi problemi ili najveći deo problema koje danas vezujemo i za ovaj zakon, i za položaj Vojvodine i za neefikasnost i ekonomije i organa javne vlasti, kada upravljaju državnim novcem, proističu pre svega iz Ustava. Neću reći da ste vi bili zlatna rezerva prilikom usvajanja tog Ustava, ali ste učestvovali u njegovoj izradi i u njegovom izglasavanju, i u kampanji za njega iz državnih fondova.
Jedan minut iskorišćen od vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Aleksandar Martinović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista bez želje da ulazim u polemiku sa kolegama iz LDP, ali SRS nikada nikome nije bila rezerva, pogotovo nije bila rezerva prilikom donošenja Ustava Republike Srbije od 2006. godine. Ne da nismo bili rezerva, nego da nije bilo SRS i da nije bilo našeg uticaja u javnosti, Ustav iz 2006. godine ne bi nikada bio usvojen, s obzirom da su neke od vladajućih partija koje su ga formalno i nominalno podržavale, suštinski, kada je bio raspisan ustavni referendum, bojkotovali. Mi smo za Ustav Republike Srbije glasali čistog srca, čistog obraza, u uverenju da će Ustav Republike Srbije da bude temelj jedne dobro uređene srpske države. Nažalost, ono što se danas dešava u Republici Srbiji nije posledica toga što je donet Ustav 2006. godine, nego upravo zbog toga što se vodi politika koja je suprotna osnovnim ustavnim principima, što se jedno govori, a što se nešto sasvim drugo radi i sprovodi.
Narodni poslanik Srđan Miković želi reč. Izvolite.
U okviru vremena, moram da kažem da Predlog zakona, sa amandmanima Vlade, apsolutno je u saglasnosti sa Ustavom Republike Srbije, sa članom 86. gde se u prvom stavu u drugoj rečenici jasno kaže da je javna svojina državna svojina, svojina autonomne pokrajine i svojina jedinice lokalne samouprave. Upravo Predlogom zakona predviđeno je da trgovi, ulice, javni parkovi dasu u javnoj svojini jedinice lokalne samouprave na čijoj se teritoriji nalaze, to je apsolutno ustavno rešenje i smatram da je dobro Vlada predložila.
Četrdeset i pet sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Popović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Narodna poslanica Judita Popović ima reč.
Hvala vam poštovana predsedavajuća. Poštovani gospodine ministre, Dame i gospodo narodni poslanici, tokom prepodnevne rasprave mnogo puta se čula jedna reč, a to je - katastrofa, neko katastrofalno rešenje. Ne bih na taj način okarakterisala ovaj predlog zakona koji je na dnevnom redu, ali bih na taj način okarakterisala ovaj Zakon o sredstvima o svojini Republike Srbije, jer to je taj zakon čija posledica je u stvari i današnji Predlog zakona o javnoj svojini i sve ono što je proisteklo iz loše centralizacije Srbije. Ovim zakonom iz 1995. godine nacionalizovana je sva imovina pokrajine Vojvodine i svih lokalnih samouprava, opština i gradova i na taj način su i pokrajine i lokalne zajednice onemogućene da koriste svoju imovinu, da koriste svoja prava, a pri tom, kada je sve to nacionalizovano, država nije preuzela na sebe i određene obaveze, znači, obaveze je u znatno manjoj meri preuzela na sebe od svih ostalih prava i svojine, kao što su nekretnine i pokretnine. Prema tome, ovaj zakon kada se uporedi i stavi u kontekst sa Zakonom o sredstvima u svojini Republike Srbije, onda se može uočiti jedna činjenica, a to je da se nije puno odmaklo od onih rešenja koja su toliko bila loša u ovom zakonu iz 1995. godine. Prirodna bogatstva, dobra od opšteg interesa u celosti su ostala u svojini države, odnosno Republike, a dobra u opštoj upotrebi u nekom malom delu su preneta na AP Vojvodinu, odnosno na lokalne samouprave, a mogu da kažem, veoma nedovoljno. Iz tog razloga smo mi uložili ovaj amandman na član 10. Taj član je inače ključni, pored člana 9, jer ova dva člana Predloga zakona definišu način brzine i sadržinu te decentralizacije kojoj stremi Srbija, a ta brzina je veoma lagana, spora, a ni sadržinski se nije nešto pokazala volja da se konkretno uradi ta decentralizacija. Konkretno, ovaj amandman koji su podneli poslanici LDP predviđa da se dobra u opštoj upotrebi i druga dobra od opšteg interesa koja se nalaze na teritoriji AP, odnosno dobra u opštoj upotrebi koja se nalaze na teritoriji lokalne samouprave pređu u javnu svojinu pokrajine, odnosno lokalnih samouprava. To je jedan od načina kako je mogao ovaj predlog zakona da sadržinski u mnogo jačoj i boljoj meri oslika tu potrebu za decentralizacijom ove države. Zaista ne možemo da učestvujemo u kompromitaciji decentralizacije, sa pričom koja je pokrenuta i koja se non-stop sprovodi i vode se rasprave oko razgrađivanja Srbije, kao nešto što je moguća posledica pokrenute decentralizacije. U svakom slučaju, ne možemo da se složimo ni sa onom drugom grupom mislilaca, odnosno drugim stavom da ovde postoje određene stranke koje mogu i koje su preuzele ekskluzivno pravo za zastupanje interesa Vojvodine. Mi smatramo da LDP ima dovoljno kapaciteta da u jednoj građanskoj opciji u velikoj meri zaštiti prava Vojvodine, odnosno da se bori za prava te Vojvodine, a upravo i ovaj amandman ukazuje na to.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Podneo sam amandman na član 10. da se u stavu 5. posle reči: "Republike Srbije" menja se zapeta, stavlja tačka, a preostali deo treba da se briše. To je naš predlog jer je to predviđeno u članu 10. stav 5. Mislimo da je Ustavom Republike Srbije u članu 87. jasno propisano da prirodna bogatstva, dobra za koja je zakonom određeno da su od opšteg interesa i imovina koju koriste organi Republike Srbije u državnoj imovini, a pored toga, u državnoj imovini mogu biti i druge stvari, prava u skladu sa zakonom. Dakle, sva nastojanja da bi se u ovom zakonu predvidelo da prirodna bogatstva budu u vlasništvu i u svojini AP Vojvodine ili lokalnih organa lokalne samouprave da budu u svojini, bilo bi to u suprotnosti sa Ustavom, ako se kaže da prirodna bogatstva jesu državna svojina. Dakle, sve što se želi ovim zakonom predvideti, propisati, nametnuti, bilo bi u suprotnosti sa Ustavom. Bilo je reči o tome, o državnoj svojini, za šta su neke kolege posebno bile zainteresovane iz Vojvodine, kada je u pitanju železnica, putevi, mostovi, vode, šume, kanalska mreža, nacionalni parkovi, zgrade itd. Mi smo u prošlosti imali gorko iskustvo sa ovakvim zakonima, pogotovo sa Ustavom iz 1974.godine, što je omogućilo AP KiM da se ovako ponaša i udaljava od države u čijem je sastavu. Prvo su to počeli od policije, zahtevajući da imaju kao organe policije, zatim sudstvo, tužilaštvo, vojsku, pa čak i neke brigade na određenoj teritoriji, kao organe koji bi sutra trebali da budu, ne daj Bože, u funkciji, a protiv države Srbije. Srpska radikalna stranka smatra da treba razgraničiti i precizno odrediti šta znači vlasništvo, šta znači raspolaganje, šta znači korišćenje. Nije sporno da organima lokalne samouprave treba dati ovlašćenja da mogu da koriste i uređuju poslove na teritoriji grada ili opštine, ali na način kako se ne bi smelo zadirati u ovlašćenja i prava države Republike Srbije. Neka nastojanja nekih poslanika su usmerena u tom pravcu da bi trebalo, ne daj Bože, doći u situaciju kao sa KiM da neko traži republiku. Prva obeležja si železnica, pošta, elektrosistem, to su u svakoj državi objekti i institucije i resursi od posebnoga značaja za državu. Prema tome, SRS smatra da nisu dobra rešenja data u ovom predlogu zakona. Ono što je primetiti, predlagač upućuje – regulisaće se posebnim zakonom, regulisano u posebnom zakonu itd. Imate u jednom članu 5-6 puta, ali predlagač ne kaže u kom je to zakonu predviđeno, kojim zakonom je regulisano, sa kojim zakonom je u skladu. To bi valjalo da bude predviđeno, gospodine ministre, za one koji treba da primene ovaj zakon, da ne traže sedam dana propise na koje se to odnosi ili upućuje, nego se preciznom normom predvidi i u normi se kaže – ako ovim zakonom nije drugačije određeno, i to tim i tim, tim i tim. Da li Zakonom o svojinsko pravnim odnosima? Da li Zakonom o obligacionim odnosima itd? Zanimljiv je i ovaj poslednji stav člana 10. – na dobrima u opštoj upotrebi može se steći pravo predviđeno posebnim zakonom, koncesijom i zakupom. Šta znači, da damo most na zakup? Da damo železnicu u zakup? Mislim da tu ima mana i ima propusta. Ima dobrih amandmana, pa predlažemo da o njima razmislite, i ako smatrate da su oni delotvorni, a mi iz SRS smatramo da jesu, jer se bolje uređuju odnosi od lokala, pokrajine i Republike i država ostaje država titular na imovini, da sa njom ne može niko da se igra, niti da parča ovu katastarsku parcelu, koja se zove teritorija Republike Srbije. Hvala.
Iskorišćeno je četiri minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Ne slažem se sa podnetim amandmanom i predlažem da ga u danu kada budemo odlučivali o zakonu u pojedinostima ne prihvatimo. Smatram da je predloženo rešenje u Predlogu zakona, zajedno sa amandmanima Vlade, dobro rešenje i u saglasnosti je sa članom 86. Ustava Republike Srbije, sa stavom 1, i to drugom rečenicom gde je predviđeno da je javna svojina državna svojina, svojina autonomne pokrajine, svojina jedinice lokalne samouprave. Zatim, moram da istaknem da apsolutno Predlog zakona sa podnetim amandmanima je u saglasnosti sa članom 87. Ustava Republike Srbije, gde je definisano da su prirodna bogatstva u državnoj imovini. Zatim, dobra, za koja je zakonom određeno da su od opšteg interesa, u državnoj su imovini. Isto tako, sam Ustav dozvoljava da dobra, koja su zakonom drugačije ocenjena, mogu da budu i u imovini državnoj, znači, u svojini autonomne pokrajine i u svojini jedinice lokalne samouprave. Znači, u tom smislu smatram da je apsolutno u redu. Konačno, pošto je bilo reči, bez obzira što je amandman podnet na stav 5, pominjan je i poslednji stav prvobitnog teksta Predloga zakona, bez amandmana, gde je rečeno da se na dobrima u opštoj upotrebi može steći pravo predviđeno posebnim zakonom, a u zagradi piše – koncesija, zakup i slično, ukazujem da je amandmanima Vlade taj sam tekst izmenjen. No, i ovde ne postoji, čak i da je ostao tekst nepromenjen, ne postoji bilo kakav voluntarizam, već samo zakonom može određena stvar da se ustanovi, da se stekne pravo predviđeno posebnim zakonom. Znači, uslov za koncesiju i zakup je postojanje zakona u tom smislu.
Iskorišćeno je dva minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo, gospodine Mikoviću, molim vas da kao advokat i kao pravnik koga poštuje veliki broj ljudi, ja to znam, u vašoj okolini, da ste stručan čovek, nemojte da dovodimo u zabludu javnost. Ustav čitamo valjda isto i vi i ja. U Ustavu jasno piše. Evo, ako neki zarez pogrešno pročitam, vi me ispravite. Dakle, govori se o dobrima od opšteg interesa, član 87. Moraću da pročitam taj član. Dakle, Ustav govori o prirodnim bogatstvima. Kaže – prirodna bogatstva, pa nabraja dobra za koje je zakonom određeno da su od opšteg interesa i imovina koju koriste organi Republike Srbije u državnoj su imovini. U državnoj imovni mogu biti i druge stvari i prava u skladu sa zakonom. Šta tu sada nije jasno, molim vas? Kako to sada može da bude u nekoj drugoj svojini, kada Ustav kaže za dobra od opšteg interesa isključivo u državnoj svojini? Ubeđena sam da vi to umete da čitate i da tumačite. Fizička i pravna lica, u drugom stavu, lepo nam Ustav kaže, mogu steći pojedina prava na određenim dobrima u opštoj upotrebi, pod uslovima i na način predviđen zakonom, ali ne mogu svojinu. Ne mogu da raspolažu sa njima, mogu da ih koriste, mogu da vode brigu o njima, da sa njima upravljaju, ono što im država prenese. Mogu da imaju pravo ploda uživanja. Vo to, takođe, sigurna sam, znate. Ovako, nekako vam se čini da je to sada lepo, da javnost čuje u tim manjim sredinama, u opštinama, hajde da sad kažemo ljudima u opštinama, znajući mentalitet našeg naroda, a nedovoljno znanja o ovoj materiji, da će se to njima dopasti. Svako selo u Srbiji, sigurna sam u to, želelo bi da bude opština. Ne moraju ti ljudi da znaju koliko to košta državu, odnosno koliko to košta njih same, ali mi to moramo da im kažemo, da to nije dobro, da to nije racionalno, da to samo poskupljuje funkcionisanje države i da će to svako od nas, na posredan ili neposredan način, osetiti. Dakle, ne radi se ovde ni o kakvoj decentralizaciji, da se razumemo. Taj park, o kome ste vi pričali, u Pančevu i o kome se grad Pančevo stara i treba da se stara o njemu, on ima ovlašćenja da ga i da koristi, da se njim upravlja i da se o njemu brine. Ko bi drugi?Ne mislite valjda da će Vlada da raspravlja o parku u Pančevu? Ali čiji su to novci, što bi se reklo? Poreskih obveznika. Zato je odvojeno ono u budžetu za potrebe gradova i opština u Srbiji, da se staraju o tim stvarima. Jer znamo i sami, jasna je definicija lokalne samouprave. Šta joj dajemo? Dajemo joj ono što je u interesu građana da se rešava na tom nivou. Ne možemo da damo sada lokalnoj samoupravi u nadležnost da se brine o penzijama, kad znamo da ne može. To nije u interesu ni građana ni lokalne samouprave. Hajde da budemo dovoljni pametni i svesni i da ne mešamo babe i žabe. Moraju da postoje određeni nivoi vlasti, mora da se zna ko je za šta odgovoran. Iako ova rasprava, moram da kažem, kod onih koji to pažljivo prate, na neki način, meni veoma prija, jer vi najviše kritika upućujete prema Vladi Srbije. Vi nemate poverenja u sve ove vaše vlade. Rekli ste jasno da vi niste mogli ovoda uradite, niste mogli ono, niste racionalni, niste efikasni, niste dovoljno brzi, ne vodite brigu o nama, mi to sad moramo kao sami na lokalnom nivou. Ali, nije u tome poenta. Ako su oni nesposobni, neki drugi će da budu sposobni. Mora da se zna ko je odgovoran. Ako mi ovde nismo u stanju da iskontrolišemo ovu vladu, a kako ćemo, moliću fino da iskontrolišemo sve to što zamišljate da će lokalne samouprave ili AP Vojvodina da radi? Nećemo imati pojma. Sad da čitamo u žutoj štampi ili golub pismonoša da nam javlja šta se gde dešava ili kako se imovina arči! Ponovo se vraćam samo na Ustav, dakle, slovo Ustava da, ne bude nikakvih drugih priča. Potpuno je jasno da dobra u opštoj upotrebi mogu da budu samo vlasništvo Republike Srbije, odnosno samo ona može da raspolaže njima, sve ostalo možemo da razgovaramo da li treba dati ovom ili onom. Slažem se da treba spustiti na niži nivo, to je tako normalno, ali hoćete li vi da prodajete taj park? Što vam je toliko stalo da bude u vlasništvu, recimo, grada Pančeva? Hoćeda ga prodaje? Neće da ga prodaje. Mislim, ne bi bilo normalno da ga prodajete. Hajde sad oglasite ga, idemo u prodaju. Možda dođe neko iz Beograda, sa Vračara pa ga kupi, pa šta ćete posle, a može iz inostranstva pa dođe da ga kupi, pa šta ćete posle? Malo ta priča znate, ne drži vodu, lepo zvuči ako površno to slušamo, ali ako hoćemo da se posvetimo tom pitanju tako ono bude u interesu svih građana Srbije i da bude u interesu države, onda moramo to da postavimo onako kako treba. Hvala vam.
Šest minuta iskorišćeno od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Narodni poslanik Srđan Miković ima reč.
U svakom slučaju, ne može da se negira pravo lokalnim samoupravama, između ostalog i autonomnim pokrajinama da mogu da steknu prava na dobrima u opštoj upotrebi. Sam stav 2. člana 87. govori čak da i fizička i pravna lica, znači, i pojedinci mogu da steknu pojedina prava na određenim dobrima u opštoj upotrebi. Čak pojedina prava se dozvoljavaju fizičkim licima, a sama svojina i to javna svojina jedinice lokalne samouprave garantovana je u članu 86. Ustava Republike Srbije. Sad, ako oni koji su izglasavali Ustav RS negiraju sada prava jedinicama lokalne samouprave da mogu da imaju javnu svojinu, onda se pitam kad smo bili iskreni, da li tad kad je usvajan Ustav ili sada kad to treba da realizujemo kroz zakon o kome odlučujemo? U svakom slučaju, smatram da je apsolutno u saglasnosti sa Ustavom i Predlog zakona, zajedno sa amandmanima Vlade.
Minut i 15 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Delić. Da li neko želi reč? (Da.)
Gospodine Đeliću, mi smo svoj vrednosni sud o ovomm zakonu već rekli, posebno o njegovim članovima 9. i 10. Međutim, ako ste dobro pratili i kada je bio u pitanju član 9. st. 2. i 3. i član 10. stav 6, mi smo predložili da se reč: "iskorišćavanja" zameni rečju:"korišćenja". Nikako ne možemo prihvatiti obrazloženje da se amandman ne prihvata iz razloga što je predloženo rešenje prikladnije. Gospodine Đeliću, mogu biti prikladnije obučen da uđem u Skupštinu ili prikladnije obučen prema atmosferskim prilikama koje vladaju van Skupštine. Da je ovde pisalo da se ne prihvata zbog toga što je predloženo rešenje jezički ispravnije, mi bi to prihvatili. Gospodine Đeliću, u članu 6. se kaže da onaj ko upravlja ili koristi dobra od opšteg interesa u javnoj svojini, treba da se ponaša kao dobar domaćin. Mogu da vam kažem da dobar domaćin koristi, a loš domaćin iskorišćava. To je takođe bio jedan od razloga zašto smo tražili da se ovo jezički ispravnije u ovaj zakon unese. Ovo obrazloženje, koje je dato, može da se kaže da nije prikladno.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, čini nam se da ovaj zakon poprilično vrvi od nekih uopštenih definicija i nedorečenosti, pa nam se čini da i u ovom članu, gde se definiše mreža, nemamo pravu definiciju mreže. Ne znam zbog čega se ide sa tako uopštenim definicijama. Da li je razlog da sve to ne izazove neki nepotreban sukob između republičke i pokrajinske vlade. U svakom slučaju, mislim da je naša definicija mreže mnogo bolja. Mi smo predložili izmenu kompletnog stava 1. Smatramo da tu jasno treba nabrojati šta podrazumeva mreža i da ona treba da bude dopunjena železničkim, telekomunikacionim mrežama, elektronsko-komunikacionom mrežom, da je to propušteno u ovom stavu. Isto tako, čini nam se da u definiciji mreže fale i usluge gradskog prevoza. Znači, tramvajska, trolejbuska, podzemna železnica, sve je to, po nama, trebalo jasno da se definiše u članu 11. Zakona. Smatramo da je veliki propust predlagača što nije prihvatio ovaj amandman SNS.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Narodni poslanik Dragan Stevanović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao i čl. 9. i 10. i ovaj član na jedan vrlo otvoren način ilustruje koliko je podlosti u odredbama ovog zakona, koje sa potpuno nebitnim, irelevantnim temama pokušavaju prikriti i iza kojih se želi sakriti suština zakona. Da li je ona svesna ili nesvesna, za nas je potpuno svejedno, posledice su apsolutno iste. Član 11. reguliše mreže. Gospodine ministre, stav 3. ovog člana kaže ovako: "Mreža kojom se obavlja privredna delatnost pružanja usluga od strane pravnih lica osnovanih od nosioca javne svojine, je u javnoj svojini". Šta pišete vi u sledećem članu: "Izuzetno od stava 3. ovog člana, posebnim zakonom može biti utvrđeno da mreže iz tog stava mogu biti u svojini pravnog lica, koje je osnovala Republika Srbija, za pružanje usluga ili njenog zavisnog lica". Gospodine ministre, to što je Republika Srbija osnovala, ne znači da će za šest, sedam, osam meseci ili godinu dana biti u njenom većinskom ili apsolutnom vlasništvu. Vi ovde niste napisali da su u vlasništvu RS nego "čiji je osnivač RS". Gospodine ministre NIS je osnovala Republika Srbija, ali NIS je danas 49% u vlasništvu Republike Srbije, a Rusi su vlasnici 51%. Objasnite nam, gospodine ministre, kako ćete sprečiti da mreže o kojima ovde govorite, a treba da budu po Zakonu u javnoj svojini, sutra ne pređu u ruke nekih privatnih investitora, jer ko zna kakve se sve podlosti kriju zbog vaše političke prirode u konceptu javnog i privatnog partnerstva. Jedno pitanje, gospodine ministre, ako biste dozvolili da mi odgovorite. Ovo mi je važno. Kada se promeni vlasnička struktura ovog javnog preduzeća kroz vreme i to javno preduzeće koje upravlja mrežom ode u stečaj, budite ljubazni pa objasnite i meni i SRS i kolegama poslanicima hoće li se iz imovine koja mora da bude u javnoj svojini namirivati obaveze prema poveriocu? Vidite koliko je to podlo. Ovo je u potpunoj saglasnosti sa vašim podlim namerama, vezanim za Zakon o komunalnim delatnostima koji spremate da nam donesete u ovu Skupštinu i stručna i svaka druga javnost je digla glas protiv koncepta komunalnih usluga, Zakona o komunalnim delatnostima koji želite da gurnete u ovu Skupštinu, ovo je upravo usklađeno s tim. Ovo znači da ćete arčiti javnu svojinu. U ovoj državi, poštovana gospodo, ima nekoliko stotina javnih preduzeća, 90 i nešto procenata su u gubicima i u dubiozi. Vi tim preduzećima dajete u svojinu imovinu i šta će se desiti onog trenutka kad poverioci krenu da traže svoje? Šta će se desiti kad jednog dana, a moraće, doći će neko ko će da poštuje Zakon o stečaju i ta preduzeća koja su nelikvidna, nesolventna, blokiranih računa, ovakva ili onakva, uđu u postupak stečaja i likvidacije. Iz koje imovine ćete namirivati poverioce? Vi ste postavljali direktore, vi ste arčili javnu svojinu, vi ste zatvarali oči na pljačke kroz javne nabavke, kroz tendere, kroz sve ovo, to su vaši direktori bili, nisu bili direktori iz SRS i sada ćete te bahanalije političke i privredne da namirujete iz državne svojine. Sad će svojinom Republike Srbije da se plaća vaša ili nesposobnost ili neodgovornost ili kriminogena priroda. Zato je SRS protiv ovoga što poturate i Skupštini i javnosti i prodajete maglu javnosti da će se unaprediti položaj ekonomski i pokrajine i lokalne samouprave i Republike na kraju krajeva, kad se ovaj zakon usvoji. Ovo je, ponavljam, za SRS podlost, nastavak ekonomske, političke i svake druge destrukcije Republike Srbije. hvala.
Četiri minuta i 50 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Samo da vas podsetim, dobro od opšteg interes i dobro u opštoj upotrebi u javnoj svojini je državna svojina. Pravo raspolaganja ima samo Republika Srbija. Možete vi da pišete šta god hoćete u vašim zakonima, ja vam to ne priznajem. Pozivam sve građane Republike Srbije da vam to ne priznaju. Prva i osnovna stvar. Druga stvar, kako je moguće da mreža bude u nekoj svojini nečega što ne može biti nosilac prava svojine? Kako je moguće kod Zakona o železnici zastupate jedan stav, kod ovog zakona zastupate drugi stav? Što mrzite Republiku Srbiju? Kako može vreža, kako može ta infrastruktura da bude u pravu raspolaganja nekoga koga ovim zakonom definišete kao nosioci prava javne svojine? Pa kažete AP jedinica lokalne samouprave. Vi ovde pričate da ne želite nešto, ali ste napisali, po ovom zakonu kako je napisano, šta je dobro od opšteg interesa? Da li ste videli šta je Vlada napisala u članu 10? Neću da vam pričam. Vojvodini imate situaciju da će neko da proda kanal, jer ako priznate AP pravo javne svojine na kanalima kao dobra od opšteg interesa, onda oni imaju pravo raspolaganja, korišćenja i upravljanja. Ma dajte AP, jedinici lokalne samouprave pravo upravljanja i korišćenja ali ne pravo raspolaganja, a vi dajete pravo raspolaganja. I čuli smo malo pre od jednog banderaša koji je krao struju da je i gradski saobraćaj mreža. To je delatnosti od opšteg interesa, ama bre o čemu pričamo, ljudi bre. Da li vi znate o čemu, da li vi mislite da ste vi izmislili javna preduzeća i delatnosti od opšteg interesa. To su kategorije koje postoje trista godina, da li vam je jasno, bre. Teorija je to savladala odavno, praksa odavno savladala. Juče sam vam čitao Protokol, član 1. Protokola prvog koji daje primat državi da sama propiše u javnom interesu sve, a vi se odričete toga. Kao Svetozar Pribićević kada je 1928. godine savetovao Kralja Aleksandra da smanji Kraljevinu Jugoslaviju.
Narodni poslaniče o temi dnevnog reda, inače možemo da je car prodao Aljasku i Napoleon Lujizijanu.
Ko? Šta je Napoleon uradio?
Aljasku je prodao.
Odakle vi to znate? Da li ste prisustvovali potpisivanju ugovora?
Piše u papirima, molim vas, o temi dnevnog reda.
Čekajte, gospođo Čomić, pustiti vi to, pa o temi dnevnog reda i pričam. Pa kako, može mreža da bude u javnoj svojini lokalne samouprave, o čemu pričate? U ostalom mi danas i ne znamo o kom Predlogu zakona pričamo? Mi imamo jedan tekst i imamo 18 amandmana, pa imamo 18 amandmana Vlade istog dana, pa je ZES raspisao se sa amandmanima, pa se raspisali autonomaši sa amandmanima, pa ovi što treba da izigravaju ovde…
Narodni poslaniče, vi imate amandman koji je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta, molim vas o tom amandmanu.
O tome i pričam, taj amandman je obuhvaćen, odnosi se na član 11. Da li vidite koliko je amandmana podneto na član 11.
Taj amandman glasi da se u članu 11. stav jedan od stavova briše, pa vas molim da obrazložite amandman koji je podnela vaša koleginica.
Vrlo dobro znam o čemu pričam, gospođo Čomić, upozoravam sve one koji su većina i koji će da glasaju o ovom Predlogu zakona. Budite oprezni, glasali ste i za Zakon o besplatnim akcijama od 1000 evra, glasali ste za milinom zakona, smejali ste se, ubeđivali ste nas da smo pogrešili temu, a posle nekoliko meseci sami priznajete da smo bili u pravu. Ova vrsta nemoći republičke Vlade da ispunjava Ustavom i zakonom propisane nadležnosti je skandalozna samo zbog toga što svaka vaška želi obaška i onda ide razgradnja i onda se korišćenje i upravljanje stavlja u isti koš sa raspolaganjem. A vi se pravite nemi da nema raspolaganja. Hvala, gospođo Čomić.
Vreme koje je na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je isteklo.
Gospođo Čomić, teško da vama mogu da objasnim imovinsko pravo. U osnovu ovog zakona se nalazi…
Poslaniče, radi se o merenju vremena. Vreme na raspolaganju vašoj poslaničkoj grupi je iskorišćeno.
Čini vam se, naše vreme tek dolazi. [[isključen mikrofon.]]
Ne čini mi se, znam da gledam na sat. Na član 11. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Član 11. odnosi se na te famozne mreže. Definicija mreže, čini mi se da nije tako loša, ali ovde još jednom konstatujemo da su mreže dobra od opšteg interesa, da su dobra od opšteg interesa i dobra u opštoj upotrebi i druge stvari koje su zakonom određene kao dobra od opšteg interesa, a to je i poljoprivredno zemljište i šume i šumsko zemljište i vodno zemljište i vodni objekti u javnoj svojini, zaštićena prirodna dobra, kulturan dobra u javnoj svojini i drugu. a onda nam kažete u ovom stavu 5. koji želim da se izbriše, predlažem, molim vas da mreža, odnosno deo mreže koji služi isključivo za potrebe javnog ili više, jednog ili više lica može bitiu svojini tog, odnosno tih lica. To je apsolutno nejasna odredba i ne znam šta je to, niti je to iko u stanju da nam objasni. Ako ste već išli do tako sitnih creva, što nam onda niste ovde napisali i čija je mreža koja je izgrađena samodoprinosom, ili na neki drugi način. Mi finansiramo, recimo, sami građani izgradnju PTT mreže, ili elektro-mreže,. Sami smo gradili i puteve i šta sve nismo, vodovodne, kanalizacione, sve, malo širim priču, ali to nije naše, pogotovu kada su gasne mreže u pitanju. Gasovodi, građani isfinansiraju izgradnju mreže, plate priključke, ali nisu vlasnici. Ovim zakonom, ako ste to hteli tako da sve razbaštinite, da delite, pa što i nas građane niste uveli ovde kao neke koji mogu da budu vlasnici toga? Što ja nisam vlasnik dela one gasne mreže koja prolazi kroz moju ulicu i koju sam ja finansirala ili neko od građana? Ne. Vi ste nešto ovde sve okruglo pa na ćoše dali, ali gospođa Jerkov kaže da se za "Blic" izjavljuje da - ova poslanička grupa, pored ovoga svega, traži da Pokrajina ima i PTT i Elektroprivredu, te da Vojvođani, ne znam ko su ti, budu obeštećeni za vlasništvo nad autoputevima. Kako to obeštećeni za vlasništvo nad autoputevima? Tu se, vidite, otkriva ono što čuči iza ovog zakona, a to je deobni bilans. To je ono što smo mi govorili u načelnoj raspravi, da vi to želite. (Predsedavajuća: U načelnoj raspravi, narodna poslanice, se govorilo o tome. Sada je pretres u pojedinostima, i molim vas o amandmanu.) Govorim, gospođo Čomić, o amandmanu: (Predsedavajuća: Ne, ne govorite o amandmanu, pošto znam i o kojem se amandmanu radi. Šta je vaš predlog? Molim vas načelni pretres je, načelni pretres u pojedinostima, zahtevam da govorite o amandmanu.) Mogu da diskutujem o tome samo sa ovlašćenim predstavnikom vlasti, gospodinom Đelićem. On me trenutno ne sluša. (Predsedavajuća: Narodna poslanice, vi ste u obavezi da poštujete odredbe Poslovnika Narodne skupštine i da govorite o temi dnevnog reda. Sada je pretres u pojedinostima, dobili ste reč, pa govorite o amandmanu koji ste podneli. Dakle, radi se o poštovanju Poslovnika kojeg kršite i pored mog upozorenja. Imate još jedan minut, ako želite prijavite se i o temi dnevnog reda.) Gospođo Čomić, ja nisam prekršila ni jedan član Poslovnika. (Predsedavajuća: Narodna poslanice, kada vam se obratim sa upozorenjem da kršite odredbe Poslovnika, ja vam se obraćam zato što pažljivo slušam svakog narodnog poslanika i zato što su odredbe Poslovnika Narodne skupštine o tome da je poslanik obavezan da govori i dnevnom redu jasne, da ne mogu biti jasnije, kao i obaveze predsedavajućeg da izriče kaznene mere poslaniku koji odbija da govori o temi dnevnog reda. Kada vas upozorim, to je znak da se vratite na temu dnevnog reda i da se tako zajedno staramo o primeni Poslovnika. Imate još jedan minut, izvolite.) Da ne gubimo dragoceno vreme, gospodine Đeliću, bilo bi lepo da uzmete učešće u raspravi. Dakle, moj amandman isključivo traži da se izbriše ovaj stav 5. člana 11. koji govori o tome da mreža, odnosno deo mreže koji služi isključivo za potrebe jednog ili više lica, jer ne znamo ko su ti, ne znamo šta je to u praksi, može biti u svojini tog, odnosno tih lica. Kako nema ko da nam da odgovor, niti je Vlada dala adekvatan odgovor zašto se ovaj amandman ne prihvata, molim da na samoj sednici predstavnik Vlade porazmisli o toj mogućnosti, jer drugih amandmana, koliko ja vidim na ovaj stav zakona ne postoji, a izazvaće veliku zabunu u primeni ovog zakona. Ja sam rekla o javnoj svojini, nažalost, mislim da nije ni gospodin Đelić dovoljno kompetentan da razgovara sa nama, ali mu je pripala ta obaveza, ali on i nekako, a vi gospođo Čomić baš nikako.
Zahvaljujem. Ovim je iskorišćeno vreme koje vam je bilo na raspolaganju kao predstavnici poslaničke grupe. Na član 12. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Jelena Budimirović.
Poštovani građani Srbije, poštovane kolege, prvenstveno bih želela da kažem da su poslanici SNS podneli niz amandmana kojima smo dali jasniju, precizniju i jednostavniju definiciju određenih izraza i pojmova u smislu ovog zakona. Ovim amandmanom smo hteli da skrenemo pažnju predlagaču zakona da je prilikom pisanja zakona, a radi njegovog lakšeg tumačenja, trebao koristiti jednostavniju i jedinstveniju terminologiju, a to se odnosi, kako na ovaj predlog zakona, tako i na sve predloge zakona koje nam ubuduće predlagač bude dostavljao. Amandmanompredlažemo da stvari u javnoj svojini koje koriste organi i organizacije nosilac javne svojine su pokretne i nepokretne stvari koje su namenjene izvršavanju njihovih nadležnosti. Smatramo da je dovoljno upotrebiti izraz – nosioci javne svojine, umesto pojedinačnog navođenja – nosilaca javne svojine, kako je to zakonom predviđeno. Ako se prihvati naš amandman, ispoštovaće se doslednost, odnosno da se u članu 12. i u članu 20. stav 1. upotrebi isti izraz za istu stvar, a ne različiti, kako je to učinjeno u Predlogu zakona. Još jednom vas pozivam da razmotrite amandman poslaničke grupe SNS, jer smatram da je naš amandman bolje rešenje od predloženog.
Na član 13. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodna poslanica Jelena Budimirović.
I ovaj amandman se odnosi na preciznije i jasnije definisanje termina. Čitajući ovaj predlog zakona, stiče se utisak da se zakonopisac vodio principom zašto jednostavno, kada može komplikovano. U prilog mojoj tvrdnji govori i član 13, koji kao i član 12. loše je formulisan. Mi smo podneli amandman i predložili smo jasniju formulaciju ovog člana predloga zakona i još jednom ovom prilikom želim da ukažem koliko je bitno da zakon prati jedinstvena precizna terminologija, koja će takođe pratiti doslednost od prvog do poslednjeg člana zakona.
Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
I ovaj amandman mogu otprilike slično da branim kao što sam i prethodni amandman i tražio odgovor, ali ga nisam dobio. U ovom amandmanu nastavljamo principijelan stav SRS, da imovina, svojina, treba da bude u vlasništvu, titular mora da bude država Republika Srbija, korišćenje mogu da imaju i pokrajine i jedinica lokalne samouprave i ništa od delatnosti, od opšteg interesa, od javnih poslova, za koje je sasvim prirodno da obavlja lokalna samouprava, jer je najbliža građanima, neće i ne može da se bude uskraćena. Do sada ste mogli da radite sve, a stvar je bila samo u tome da li hoćete ili nećete. Mi zato smatramo da je prevara sa davanjem svojine lokalnim samoupravama AP. Ovde se govori o tome da će javna preduzeća na lokalnom nivou imati imovinu i da će na osnovu te imovine sticati udeo ili akcije u javnim preduzećima, u javnim preduzećima koja su u potpunoj dubiozi. Iz te imovine će se sutra namirivati poverioci kojima se zbog tih dubioza duguje. Zašto? O čemu se radi? Da li se toliko sopstvena država prezire ili je neznanje u pitanju. O čemu se radi? Zbog čega bi nešto što nije moralo, da se prihvata ovde? Jednostavno, javna preduzeća na lokalnom nivou obavljaju delatnosti, imaju na korišćenje sve što im treba, kakva svojina, šta će to lokalne samouprave da dobiju, ako dobiju pravo na udele i akcije u preduzećima koja su uništena i ruinirana, dobiće samo glavobolje i vi odgovornost za sve što se desilo u proteklih 10 godina u javnom sektoru, na ovaj način hoćete da naplatite i da izmirite svoje obaveze.
Dva minuta. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 14. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Zahvaljujem, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, nalazimo se u Odeljku – Ulaganje u kapital i prenos prava korišćenja. Ono što smo mi hteli amandmanskom intervencijom na član 14. koji se bavi ulaganjem u kapital i prenos prava korišćenja to su izmene st. 1. i 2. Jer, mišljenja smo da ograničenja ulaganja samo u društva kapitala nisu zaista razumljiva i nije nam jasno zbog čega nosilac prava javne svojine, u ovom slučaju Republika Srbija, AP i jedinice lokalne samouprave, imaju ograničenja da mogu ulagati samo u društvo lica a ne u sva privredna društva? Zašto bi ovim ograničavali državu da ona, recimo, bude komanditor u komanditnom društvu, gde bi privatni partner bio komplementar? Smatramo da treba brisati ova ograničenja u stavu 1. i dozvoliti mogućnost ulaganja nosioca prava javne svojine i pri tome samo dovoljno voditi računa o odlučivanju i načinu ulaganja. To je više potrebno nego ograničenja koja ste naveli stavom 1. Izmenama vezano za stav 2. pokušali smo da pojednostavimo pomenuti stav 2. Predloga zakona, jer je jasno da se sticanjem udela odnosno akcija stiču prava koja su u njih inkorporirana. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Ovim amandmanom sam tražio da se reči: "Autonomna pokrajina i jedinice lokalne samouprave" iz stava 1. člana 14. brišu. Ovde se radi o imovini javnih preduzeća. Povodom ovoga, kada su u pitanju javna preduzeća, gospodine ministre, ja bih hteo da otvorim jedno vrlo važno pitanje. Radi se o sledećem. Vaša želja o evidentiranju imovine javnih preduzeća je, rekao bih, novijeg datuma. Vi ste to rekli u načelnoj raspravi. Međutim, da li vi znate da se evidencija kapitala imovine javnih preduzeća već neko duže vreme, ali za mandata vaše vlade, u ovoj zemlji već radi? Da li sa vašim znanjem ili bez vašeg znanja, bez znanja vaše vlade, voleo bih da čujem to od vas. Želeo bih da mi posle ovoga što vas budem pitao, jasno i nedvosmisleno o tome odgovorite. A evo o čemu se radi. Bio sam lično prisutan kada je jednom prilikom iz jedne beogradske kancelarije, neki kažu evropske kancelarije, došlo do telefonskog poziva u jedno javno preduzeće, lokalno javno preduzeće… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ja vas molim o temi dnevnog reda.) Radi se o evidentiranju kapitala javnog preduzeća. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ja vas molim o temi dnevnog reda.) Radi se o evidentiranju kapitala javnog preduzeća, gospodine ministre, i to evidentiranje kapitala javnog preduzeća se već radi, već se obavlja. Ja želim da vam kažem da to već ljudi rade. Vi ste rekli – mora se početi sa evidentiranjem kapitala javnih preduzeća, lokalnih javnih preduzeća. Jedan Nemac zove javno preduzeće i pita o imovini javnog preduzeća jednog lokalnog javnog preduzeća i čovek sve zna, zna kolika je imovina javnog preduzeća, zna šta je njegov kapital, zna šta je bilans stanja, bilans uspeha, samo da proveri. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, ja vas molim da to što govorite povežete sa tekstom vašeg amandmana ili da ozbiljno shvatite moje upozorenje da se mora poštovati Poslovnik.) Gospodine Đeliću, stav 1. ovog amandmana koji sam ja podneo… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, vaš amandman je na član 14. stav 2.) Imam pravo da pročitam i stav 1. (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, onda podnesite amandman na stav 1. i molim vas da prestanete da se rugate obavezama koje imamo i vi i ja.) (ZORAN KRASIĆ, s mesta: Ti se rugaš.)
Molim narodne poslanike Zorana Krasića, Sulejmana Spahu da ne dobacuju. Ako želite da ostvarite pravo koje ima samo vaša poslanička grupa ili samo pojedini poslanici, i narodnog poslanika Sretu Perića molim da ne dobacuje, dakle, ako smatrate da imate pravo da remetite red na sednici Narodne skupštine tako što samo za vas neće važiti pravo koje je zapisano u sve u Poslovniku Narodne skupštine, onda vam ja kažem da to pred mene stavlja obavezu da se staram o redu i da to sprečim. Ovo je poslednje upozorenje za sve one koji smatraju da se može incidentom ostvarivati nigde zapisano pravo na incident u Skupštini Srbije. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Sulejman Spaho, sa mesta: Ja sam nacionalna manjina, nemojte me diskriminisati.) Narodni poslanik Sulejman Spaho, sada imate ozbiljno upozorenje za dobacivanje. Piše u Poslovniku da je zabranjeno. Narodni poslanik Mirko Munjić, uveliko ste iskoristili dva minuta. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić. Izvolite.
Samo da skrenem pažnju. Ako pratite, pogledajte član 15. pa da budete u temi. Ovim amandmanom sam tražio da se briše stav 1, koji govori o susvojini između nosioca prava javne svojine. Najveća glupost koju sam mogao da vidim. U susvojini mogu da budu Republika i AP. Gde se to setiste? Republika i jedinica lokalne samouprave, a po jednom članu to može čak da bude i gradska opština. Molim vas da ovo patentirate kada uđete u EU. Ali, iz tog pogrešnog koncepta koji se zasniva na principu – susvojina, znači, imaju ista imovinska prava, pravo korišćenja, upravljanja i raspolaganja. Gledajte šta piše u sledećim stavovima koji prirodno slede logiku prvog stava. Kaže da je to moguće i na dobrima od opšteg interesa. Šta su dobra od opšteg interesa? Poljoprivredno zemljište, šume i šumsko zemljište, vodni objekti. Znači vodni objekti ima da budu u istom režimu sa istim svojinskim pravima Republike, autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave. Ako, ne daj Bože, zavlada Miković, onda će biti i mesne zajednice i ulice i stanova. Najveća glupost koja je mogla da se smisli i da se upiše, što je pravno ne održivo. Da vam ne pričam o stavu 3. koji dezavuiše sve napred što je napisano. Ljudi, povlačite ovaj zakon, jer napraviću komediju od svega ovog što ste napisali i kakve ste sve gluposti predstavili evropskim vrednostima. Slažem sa vama, ove gluposti jesu evropske vrednosti, samo, gospodine Đeliću, ovaj narod ima mozak i ne želi da deli sa vama ove gluposti.
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 15. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Kasalović.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi podpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, SPS podnela je ukupno 6 amandmana i na naše zadovoljstvo dva amandmana gotovo u identičnom tekstu Vlada je prihvatila podnošenjem svojih amandmana i oni se odnose na član 29. i član 32. koji preciznije definiše i utvrđuje kao pravilo otuđenje i nabavku javne svojine putem javnog nadmetanja. Međutim, kada je u pitanju ovaj amandman i ostala tri amandmana SPS ostaje pri njima i kao ovlašćeni predstavnik želim ukratko da ih obrazložim, pre svega jer nismo dovoljno uvereni i iz obrazloženja Vlade kojim se odbijaju amandmani ne može se naslutiti suštinski razlog za odbijanje amandmana. Konkretno za ovaj amandman obrazloženje je kratko – amandman se ne prihvata iz razloga što je predloženo rešenje prikladnije. Naša ideja je bila u osnovi da je logično i pravilno da nepokretnost javne svojine i oružje i specijalna oprema ne mogu biti predmet prinudnog izvršenja, međutim problem može da se javi u prisustvu mnoštva organa i lica i u slučaju sticanja javne svojine, protivno odredbama ovog zakona. U tom smislu smatramo da nije definisan organ koji bi to arbitrirao u situaciji ne mogućnosti izvršenja prinudnog izvršenja na toj javnoj svojini, ne bi moglo doći do zadovoljenja pravde i u tom smislu smo predložili da je moguće prinudno izvršenje na onoj javnoj svojini koja bi se eventualno stekla protivno odredbama ovog zakona. Mislimo da je to jedno logično i jedno vrlo operativno rešenje koje može da izuzme sve moguće probleme koji bi se pojavili u jednoj ovakvoj specifičnoj situaciji. Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika, predsedavajuća, pa ću iskoristiti priliku da kažem nešto o naredna tri amandmana, da iznesem stavove i više se ne bih javljao. Mi smo podneli amandman sa željom da skratimo rok za podnošenje zahteva i cenimo da se radi o jednom sistemskom zakonu vrlo bitnom za državu, gde se vrši praktično realizacija države u smislu jedne potrebne decentralizacije u ovom trenutku. Čuli smo i stavove Stalne konferencije gradova i opština, ljudi iz prakse koji tvrde da je ovaj zakon zaista po svim parametrima i merilima koji zadovoljavaju bolji rad lokalne samouprave, da će omogućiti brže postupanje sa imovinom, da će omogućiti bolji ambijent za investitore, a onda nam se desi da prvobitnim predlogom u nacrtu, da taj rok bude jedna godina, dođemo do predloga od tri godine, pa još nekim drugim predlozima on se produži na mnogo duži period. Mi smatramo, da će ovaj zakon u ovom obliku imati dobre pozitivne efekte i zbog toga zaista nam nije jasno, zbog čega se ovaj rok produžuje sa jedne na tri godine. Mi smo predložili kompromisno rešenje, da to bude dve, ceneći da zaista rokovi ne treba da ulaze u srž i suštinu zakona, ali je opšte poznato i da dugi zakonski rokovi mogu da proizvedu neefikasnosti u primeni zakonskih normi. Zbog toga na ovaj način, želimo da pre svega apelujemo i na sve lokalne samouprave u Republici Srbiji, da najozbiljnije shvate odredbe ovog zakona. Trebalo bi da su već pripremljene, jer su ustavne osnove još 2006. godine stvorene, a ako nisu, da što pre to učine i da što pre pokrenu ovaj postupak, kako bi se u što kraćem roku osetili pozitivni efekti ovog zakonskog predloga. Stoga, zaista smatram, kao i u ostalim predlozima, da se ovaj rok smanji sa tri na dve godine. Sledeći amandman koji je bio i koji smo podneli, čini mi se da je jako bitan, to je amandman koji je vezan i za neke odredbe zakona koje su takođe u javnoj raspravi - zakona o vraćanju imovine i obeštećenju, zakona o restituciji. To je amandman na član 77. stav 6. Na žalost, imamo isto obrazloženje, da se amandman ne prihvata iz razloga što je predloženo rešenje prikladnije. Smatramo da je ovaj stav koji je izvan nacrta Predloga osvanuo kao dodati stav. Stvara određene pretpostavke za opstrukciju i direktno utiče na mogućnost sprovođenja, kao što sam rekao, zakona o vraćanju oduzete imovine i obeštećenju, pre svega, mogućnost sprovođenja njegovog samog duha i intencije da se vraćanje imovine sprovede naturi. Uvodi se jedan opasan izuzetak od celokupnog zakonskog rešenja, jer Predlog zakona o kojem se govorilo u jučerašnjoj raspravi, o kojem će biti rasprave i sutra, jasno definiše rokove članom 42, utvrđuje i predlogom člana 63. početak rada Agencije 2012. godine. Sve to ukazuje na moguću opciju da se ovim izuzetkom, člana 77. stav 6. praktično dođe do uknjižbe javne svojine, možda i njenog otuđenja, pre pozicije da se eventualno ukaže da ta nepokretnost može biti predmet povraćaja. Ne znamo zaista zbog čega bi taj neko drugi, Republički geodetski zavod, recimo, bez ikakvog postupka i roka o ispunjenosti propisanih uslova, i sam indirektno i nedvosmisleno, utvrdio vraćanje imovine u naturalnom obliku. Smatramo da je to veliki prostor za zloupotrebe. O tome smo govorili i u načelnoj raspravi kada je u pitanju zakon o javnoj svojini, i ovaj zakon o restituciji. Smatramo da bi na ovaj načni, možda i ovaj finansijski efekat o kome je i sam potpredsednik Vlade govorio, bio znatno veći od 4,5 ili 4,6 milijardi evra. Ovaj prostor bi, kažem, stvorio određene uslove za zloupotrebu. Smatramo da ovaj naš amandman za brisanje stava 6. člana 77. treba prihvatiti. Na kraju, želeo bih da kažem… (Zoran Krasić sa mesta: Koji član?) (Predsedavajuća: Narodni poslaniče Zorane Krasiću, imate poslednje upozorenje pred izricanje niza opomena, zajedno sa nekim od svojih kolega poslanika, koji sa voljom, entuzijazmom i očigledno sa strategijom, počinju da remete red sednice Narodne skupštine. Ovo je poslednje upozorenje. Ako možemo, zaista bih vas molila bez izricanja kaznenih mera. To važi i za narodnu poslanicu Gordanu Pop-Lazić.) Na kraju, želeo bih da kažem da smo takođe i u načelnoj raspravi potencirali član 82. i problem konvalidacije, pre svega, stav 2. Takođe, imamo rešenje i odgovor Vlade koji ne može da zadovolji obrazloženje koje smo očekivali. Smatramo da je vrlo uputno da se taj stav 2. člana 82. briše. S obzirom na to kako smo i u načelu, a i u obrazloženju imali prilike da se uverimo od strane Vlade, smatramo da su naši amandmani dobri i ostajemo i dalje pri tome. Podržavamo u načelu zakon koji kao krajnji ishod i rezultat ima da utvrdi, ko je čega vlasnik u državi Srbiji. Smatramo da ovaj zakon ispunjava ustavne norme. Još uvek u dobroj meri izražava kriterijum koji je uzela, a to je prevođenje prava korišćenja u pravo svojine. Mada, u ovim izmenama ima dosta teritorijalnog principa, ali još uvek smatramo da je to u nekim dozvoljenim normama i merama koje obezbeđuju potreban stepen decentralizacije. Shvatamo da je sistemski zakon i cenimo da će zaista biti potreban i da je ovo jedna reorganizacija državne uprave i u tom smislu će biti potreban dogovor različitih nivoa vlasti, kako bi on u punoj meri profunkcionisao. U tom smislu ga podržavamo. Smatramo da sve amandmane SPS treba prihvatiti, jer bi oni u dobrom delu unapredili ovaj zakon. Zahvaljujem.
Ukupno je iskorišćeno devet minuta i 30 sekundi. Od toga, dva minuta kao podnosioca amandmana. Preostalo vreme je vreme ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković ima reč.
Pre svega, želim da izrazim ne samo nezadovoljstvo, nego i čuđenje koje mogu da prevedem u nebrigu države za sopstvenu imovinu, a za slučaj prinudnog izvršenja, time što niste usvojili naš amandman na član 16. Da bi građani shvatili o čemu se radi, Vlada je predložila ovako – prirodno bogatstva, dobra u opštoj upotrebi, oko toga se uglavnom ne sporimo, mreže u javnoj svojini, oko toga se sporimo jer niste dobro definisali mreže, celovito i sve ukupno, vodno zemljište i vodni objekti, zaštićena prirodna dobra, kulturna dobra u javnoj svojini ne mogu biti predmet izvršenja. Znači, ovaj član zakona govori o tome šta od onog što je posebno vredno za državu Srbiju ne može za slučaj prinudnog izvršenja da bude predmet izvršenja. Vi, iako niste prihvatili juče da prošireno i potpuno precizno definišete sve mreže koje se mogu pojaviti kao infrastruktura koja služi svima, ne da niste primenili taj član zakona, nego čak i ovaj gde dovodite u situaciju ne nabrajanjem onog što je dobro u opštoj upotrebi posebno vredno za državu i građane, a da ne može da bude oduzeto u tom postupku, ne znam iz kojih razloga, kažete da je vaše definisanje ovog člana 16. prikladnije. Evo šta smo vam mi predložili. Prirodna bogatstva, dobra od opšteg interesa, dobra u opštoj upotrebi ne mogu biti predmet prinudnog izvršenja. Na nepokretnostima u javnoj svojini koje u celini ili delimično koriste organi i organizacije nosilaca prava javne svojine koje su namenjene izvršavanju njihovih nadležnosti na nepokretnostima u javnoj svojini, na kojima pravo korišćenja imaju pravna lica čiji je osnivač nosilac prava javne svojine, jer mi Republiku, pokrajinu i lokalne samouprave zovemo jedinstveno – nosioci prava javne svojine koji nemaju status javnog preduzeća ili privrednog društva. Čak i njih treba zaštiti jer mogu da dođu u ovaj postupak i kažemo da predmet prinudnog izvršenja ne mogu biti stvari posebne namene. Vi ste to "stvari posebne namene" uže definisali kroz vaš predlog kao predmet prinudnog izvršenja ne mogu biti objekt, oružje i oprema namenjena odbrani i državnoj i javnoj bezbednosti. Da li ste vi čuli da se to sada zove – sredstva posebne namene, bez ovakvog navodnog šireg, ali u stvari užeg definisanja? Da li ne shvatate, zaista se pitam gospodine Đeliću, da postoji opasnost da ovakvim definisanjem člana 16. niste nabrojali sva dobra ni posebne namene, ni sva dobra od opšteg interesa koja su kao takva proglašena nekim od zakona ili mogu biti proglašena. Da vam ponovim, npr. podzemne železnice. Izgradićemo ih. Hoćemoli i tada da menjamo ovaj zakon i da kažemo da i podzemne železnice potpadaju pod ono što se zove mreža u opštoj upotrebi i da to ne može biti predmet prinudnog izvršenja? To niste nabrojali. Rekao sam, infrastruktura tramvajske, trolejbuske šine koje su u javnim putevima, ali nisu neophodno deo javnog puta, ovim definisanjem mogu da budu predmet prinudnog izvršenja. Danas je još jedan španski tramvaj pušten u saobraćaj. Ovde smo usvajali sporazum po kojem smo jedan kredit takve vrste odobrili, od kojeg kupujemo uglavnom od dobavljača za koje kaže – španski kreditori itd. i npr, da se desi da ne vratimo taj kredit na vreme, vi niste zaštitili tu infrastrukturu ovakvim definisanjem člana 16. od prinudnog izvršenja za slučaj ne vraćanja kredita. Divim vam se da u svojoj uverenosti da ste savršeno definisali član 16. ostavljate nezaštićena ukupna sredstva posebne namene, da ostavljate nezaštićena od prinudnog izvršenja mreže u opštoj upotrebi koje ste necelovito definisali i želim da se nikada ne desi ono što vi ovakvim definisanjem činite potpuno mogućim, a to je da te i takve mreže i dobra budu dovedene u opasnost od izvršenja ne nekorišćenja građana Srbije, nikom neće pasti na pamet da vadi te šine ili da ne koristi tu podzemnu železnicu, ali može imati pravo da posebno naplaćuje korišćenje onog dobra nad kojim je prinudno izvršenje realizovano. Imajte to na umu, upozoravam vas na vreme. Hvala.
Iskorišćeno je tri minuta i 35 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković-Palma, Petar Petrović i Dejan Pisarević. Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Zoran Krasić podneo je amandman na naziv odeljka 2, naslov iznad člana 18. i član 18. Da li neko želi reč? (Da.)
Gospodine Đeliću, izvinite što vas prekidan. Podneo sam amandman na član 18, a ne na 75. Tražim da se naslov i ovo briše, zato što je ovo potpuno besmisleno. Ovo je jedan član gde je sve moguće. Grad je nosilac prava javne svojine. Gradske opštine mogu da budu korisnici javne svojine, ali ako se dogovore pa u statutu Skupštine grada promene odredbu, može i gradska opština da bude nosilac javne svojine. Ovaj član treba da reguliše korišćenje. To je jedno od svojinskih prava. Gospodine Đeliću, kada se priča o imovini, onda se kaže da je imovina skup imovinskih prava. kada se priča o svojini kao potpunom pravu, onda se priča o pravu raspolaganja, korišćenja i upravljanja. Svako to pravo u okviru prava svojine ima svoja obeležja, svoju sadržinu, svoju suštinu, svoje elemente i svojevrsni režim. Niko nije izmislio novu rupu na saksiji ukoliko je nosilac prava korišćenja, upravljanja i raspolaganja, pa svoje pravo korišćenja prenese na nekoga. To nije nikakav problem. To je teorija odavno rešila. Još su Rimljani napisali knjige o ovome. Međutim, stičem utisak, upuštajući se u ovu avanturu pisanja pod pritiskom i sa velikim zadovoljstvom jednog predloga zakona koji treba da obezbedi jedan paraf u oktobru ili novembru, da ste vi poništili rimsko pravo.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman na naslov iznad člana 18. i član 18. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jelena Budimirović.
Zahvaljujem. Amandmanom na član 18. usklađuje se amandman koji smo podneli na član 2. Ovim amandmanom smo predložili brisanje stava 1, budući da smo amandmanom koji smo podneli na član 2., odredili nosioce prava javne svojine, a u skladu sa tim predložili smo i izmenu naslova ovog člana. Stav 6. koji postaje stav 5. menja se i glasi – pravna lica čiji je osnivač nosilac prava javne svojine koji nemaju status javnih preduzeća ili prividnog društva, ustanove, državni organi ili organizacije koje imaju status pravnog lica, nosioci su prava korišćenja na nepokretnostima koje su im prenete na korišćenje. Stavom 6. koji postaje stav 5. pojednostavili smo i, što je važnije, precizirali smo o kojim organima i organizacijama se radi, budući da se i u ovom članu susrećemo sa neprimereno dugom i složenom definicijom. Iz razloge koje sam navela smatram da je amandmansko rešenje bolje od datog rešenja koje se nalazi u Predlogu zakona. Hvala.
Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Simo Vuković. Za reč se ne javlja niko. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Reč ima gospodin Laslo Varga.
Gospodine potpredsedniče Skupštine, gospodine potpredsedniče Vlade, s obzirom na ovu centralističku atmosferu, centralistički duh, mislim da su izuzetno male moje šanse da vas ubedim u argumentovanost ovih naših amandmana, ali bolje da pokušam, vi ćete mi odgovoriti ili na kraju i definitivno odbiti ova naša praktično dva amandmana koja se odnose na isto pitanje, na položaj gradskih opština, odnosno mesnih zajednica. Predlogom zakona je utvrđen ili predviđen jedan imovinsko-pravni režim prema kojem gradske opštine mogu imati pravo korišćenja na stvarima koje su u svojini grada. Sa druge strane, one mogu pribavljati sredstva i ta sredstva prelaze u svojinu grada, a sa treće strane, na stvarima neophodnim za rad organa i organizacija gradskih opština te gradske opštine mogu steći pravo svojine. Sve ovo se samo delimično odnosi na mesne zajednice. One mogu imati samo pravo korišćenja Sa jedne strane, mi se ne slažemo sa ovim konceptom, to je, naravno, jedno političko pitanje, ali, sa druge strane, ima jedan dodatan razlog koji je isto tako manje-više politički, ali malo i suštinski, a to se odnosi na član 22. koji je povezan sa ovim članom 18. Naime, prema članu 22. praktično jedinica lokalne samouprave, koje će steći svojinu nad onom imovinom koju koriste mesne zajednice, imaće pravo i mogućnost da tu svojinu ili te nepokretnosti od mesnih zajednica oduzimaju. Tu su predviđene mogućnosti, predviđeno je više situacija u kojima se ta imovina može oduzeti ili povratiti. Ubeđeni smo da će to u praksi dovesti do zloupotreba. S toga smo mi predložili jedan amandman, odnosno tri stava praktično na član 18, čija bi bila suština da, sa jedne strane, ona imovina koja je neophodna za rad mesnih zajednica, a i gradskih opština, bude u svojini gradskih opština, odnosno mesnih zajednica. Ona imovina koju u sadašnjem trenutku, dakle, danas koriste i gde su upisane gradske opštine ili mesne zajednice, da ta imovina bude preneta na trajnobesteretno korišćenje, a sva ostala imovina, koja se u nekom kasnijem periodu bude prenosila, naravno, da se prenosi na pravo korišćenja, koje se kasnije može i ukinuti, odnosno oduzeti. Vlada je odbila, naravno, oba naša amandmana. Jedan sa obrazloženjem da je ovo rešenje koje smo mi predložili obuhvaćeno Vladinim amandmanima. To ne stoji, jednostavno, Vladini amandmani se odnose na Narodnu banku, nikakve veze nemaju sa ovim našim amandmanom. Kod drugog amandmana stoji obrazloženje da ovaj naš predlog nije u skladu sa osnovnim konceptom zakona. To možemo prihvatiti, naravno, na način da se sa time ne slažemo. Šta će biti u praksi situacija, to bih želeo da sa jedne strane objasnim. Sa jedne strane, sada, u ovom trenutku, postojeće mesne zajednice, brojne, bar u Vojvodini, imaju svoju imovinu. Dakle, nisu samo upisani kao korisnici, nego imaju i svoju imovinu kao vlasnici, koju su praktično sticali sopstvenim sredstvima. Mislim da bi bila paradoksalna situacija u kojoj su do sada imale mogućnosti mesne zajednice da stiču imovinu, a nakon stupanja na snagu ovog zakona praktično to ne bi mogle. Dakle, ne bi imale pravo da pribavljaju imovinu, sve bi prelazilo u vlasništvo lokalnih samouprava. Sa druge strane, to je ključni razlog zašto smo ove amandmane podneli, jeste mogućnost oduzimanja tih nepokretnosti koje koriste mesne zajednice, pošto to prema članu 22. je moguće i tu odluku mogu doneti lokalne samouprave. Zašto je to problem? Zato što brojne mesne zajednice, sa jedne strane, imaju zgrade u kojima su mesne zajednice organi skupština i neki drugi organi mesnih zajednica, ali, sa druge strane, brojne mesne zajednice koriste i nepokretnosti, primera radi, poslovne prostore, koje izdaju i na taj način stiču prihode. Šta će se desiti ukoliko se ovo rešenje, koje sadrži Predlog zakona, prihvati? Imaćemo situaciju da će u svim jedinicama lokalne samouprave od volje skupštinske većine zavisiti da li će te komercijalne nepokretnosti, koje ne moraju da imaju mesne zajednice, ali mogu da imaju, da li će se te nepokretnosti od mesnih zajednica oduzimati. Imajući u vidu politički život kako se odvija u Srbiji, sigurno da ćemo u brojnim mestima doći u ovu situaciju. Iz tog razloga smo predložili ono što smo predložili. Tvrdimo i mislimo da ne postoje kontra argumenti, da ne postoji ni jedna pravna prepreka, politička možda postoji, ali pravna prepreka ne postoji da se prihvati naše rešenje. Jer, ukoliko javna preduzeća, koja isto tako nisu ustavna kategorija, mogu imati svoju svojinu, onda ne postoji ni jedan razlog da to mesne zajednice ne mogu imati. Vi ste u raspravi u načelu rekli, govoreći o gradskim opštinama, da je ovo rešenje nemoguće prihvatiti, zato što su i gradske opštine ustavna kategorija, ali njihovo formiranje nije obavezno. To je tačno, ali mi ne tražimo da se da bilo koja imovina ili bilo kakva imovina onim mesnim zajednicama ili onim gradskim opštinama koje nisu formirane, nego upravo suprotno, one koje postoje, koje funkcionišu i koje su upisane kao nosioci prava korišćenja. Mislim da bi duh decentralizacije nalagao da i neke druge poslaničke grupe, koje se inače zalažu za decentralizaciju, ovo pravo ne traže samo za gradske opštine. Naime, ono što su gradske opštine tu u Beogradu, u Nišu i u nekim drugim gradovima, to su praktično mesne zajednice u opštinama. Dakle, u Beogradu gradske opštine, u opštinama mesne zajednice. Tu postoji puna parlalela i jednostavno iz tog razloga predlažemo ovo. Sa druge strane, postoji jedna razlika u odnosu na gradske opštine, a to je da je u selima obavezno formirati mesne zajednice, po Zakonu o lokalnoj samoupravi. Ako ta obaveza postoji, to znači da je praktično pozicija, pravna pozicija mesnih zajednica još jača u odnosu na gradske opštine. Ukoliko gradske opštine imaju mogućnost pribavljanja imovine, onda ne bi trebao da postoji ni jedan razlog da to pravo mesne zajednice nemaju. Naravno, nemam iluzija da ćete sve ovo još jednom razmotriti na način da će rezultat biti prihvatanje ovog amandmana, ali onda barem razmotrite amandman koleginice Popović, koji je delimično rešenje za sve ovo što smo mi predlagali, zato što se tim amandmanom predlaže ukidanje mogućnosti oduzimanja imovine mesnim zajednicama, odnosno gradskim opštinama. To bi bio neki minimum koji bi mogao, naravno, i za nas biti prihvatljiv. Hvala vam.
Hvala vama. Ovim je iskorišćeno vreme predviđeno za raspravu poslaničke grupe. Reč ima ministar, gospodin Đelić.
Samo kratko da kažem, da ono što je predloženo u ovom zakonu jeste maksimum koji je moguć po postojećem Ustavu, i za gradske opštine i za mesne zajednice. Onaj maksimum koji je bio moguć po Ustavu je ono što je obezbeđeno u ovom zakonu.
Hvala. Gospodine Laslo, izvolite.
Naravno da sam nezadovoljan ovim objašnjenjem, jer vi niste naveli razlog zašto je to maksimum. Dakle, ukoliko je ovo maksimum, onda ste morali navesti stav, član, bilo šta iz Ustava, pa da pročitam i da se na isti način uverim u ono što vi tvrdite. Ja tvrdim da ukoliko se na javna preduzeća može prenositi imovina ovim zakonom o javnoj svojini, onda ne vidim to ustavno ograničenje zašto se to isto ne može uraditi sa mesnim zajednicama, odnosno sa gradskim opštinama.
Gospodin Đelić.
Član 189. našeg Ustava. Razlika je u tome da, kada govorimo o prenosu, kada nosilac javne svojine uloži svojinu u preduzeće, dobija akcije. Ne može se ući u kapital mesne zajednice, jednostavno.
Zahvaljujem. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Reč ima Judita Popović, pa Marija Bugarčić.
Predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, jeste, našim rešenjem u stvari se menja bitno pristup lokalnim samoupravama, odnosno u ovom slučaju gradskim opštinama. To samo znači da davanjem podrške tom jednom koraku, bukvalno jednom koraku, koji je napravljen sa ovim predlogom zakona o javnoj svojini, mi ne odustajemo od očekivanja da će se napraviti i sledeći korak, a sve u tom pravcu neke ozbiljnije sadržinske decentralizacije i prenosa ovlašćenja nadležnosti i imovine na sledeće nivoe teritorijalne organizacije, kao što su pokrajina ili jedinice lokalne samouprave. Ovim stavom 4. predviđa se u zakonu da se statutom grada može predvideti da gradska opština ima pravo javne svojine na pokretnim i nepokretnim stvarima, neophodnim za rad organa i organizacija gradske opštine. Dakle, mi nismo zadovoljni ovim rešenjem i smatramo da treba da se statutom grada predvidi da gradska opština ima pravo javne svojine na pokretnim i nepokretnim stvarima, a sve zbog toga što ona sa tim pokretnim i nepokretnim stvarima vrši svoje delatnosti odnosno potrebno joj je da organizuje taj svoj rad. Prema tome, ne treba da se prepusti gradu da o tome odluči da li će dati gradskoj opštini ovlašćena, u tom smislu kao što sam navela, nego upravo da se gradu naloži da statutom to predvidi. Dakle, isključuju se jedna arbitrernost, a pri tom se u znatnoj meri jača kapacitet gradske opštine, odnosno tih mesnih zajednica pri gradovima.
Zahvaljujem. Gospođica Bugarčić Marija.
Uvaženi predsedavajući, poštovani potpredsedniče Vlade, pre svega, htela bih da izrazim žaljenje iz razloga što od 16 amandmana koje je podnela poslanička grupa LDP prihvaćen je svega jedan amandman i taj jedan amandman ste usvojili. Naime, mi smo hteli našim amandmanima da popravimo predlog ovog zakona, što očigledno nije bilo u interesu nekome u ovoj vladi. Obrazloženja koja ste nam dali na naše amandmane, koje niste prihvatili, se svode na jednu rečenicu i ta rečenica glasi – da je predloženo rešenje prikladnije. Postavila bih vam pitanje, gospodine Đeliću - ko je arbitrirao između našeg rešenja i vašeg rešenja i po čemu je vaše rešenje bolje nego rešenje poslaničke grupe LDP? Naime, o članu 18. moja koleginica je pričala mnogo toga, ali bih samo dodala da smo u članu 18. hteli da promenimo ovaj stav 4. i gde smo hteli da postoje tačno određeni uslovi kojima gradska opština ima pravo javne svojine na pokretnim i nepokretnim stvarima. Plašimo se da će ovaj član 18. stav 4. po vašem rešenju dovesti do zloupotrebe, jer svaka lokalna samouprava donosi svoj statut, a to je vladajuća većina u svakoj lokalnoj samoupravi, pa i gradu i samim tim tu može doći do raznoraznih zloupotreba. U zakonu piše da može, a mi znamo da je granica jako mala između "može" i "ne mora". Još jednom, gospodine Đeliću, imate priliku sad da iskoristite svoje pravo da prihvatite amandman LDP na član 18. stav 4. i poboljšamo predlog ovog zakona svi zajedno.
Gospodin Đelić ima reč.
Da, samo da kažem da je arbitar u ovom slučaju Ustav, član 189. pa bolje da ga onda citiram – član 189. stav 4. "Statutom grada može se predvideti da se na teritoriji grada obrazuju dve ili više gradskih opština. Statutom grada se uređuju poslovi nadležnosti grada koje vrši gradske opštine" i to je to. Ukoliko se želi ići dalje, nije ovde opozicija u nekom političkom smislu, nego jednostavno je situacija takva da ukoliko se i želi ići korak više, dalje za gradske opštine trebao bi da se promeni Ustav.
Zahvaljujem. Na član 18. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Izvinjavam se gospodinu Vargi, imao je pravo na repliku. Izvolite.
Zaista kratka replika. Dakle, naravno da sam svestan činjenice da u MZ lokalna samouprava ne može sticati akcije i to naravno nije sporno. Međutim, ostaje otvoreno pitanje kako su do sada MZ mogle sticati svojinu na osnovu važećeg Ustava odnosno na osnovu prethodnog Ustava, a praktično sa ovim zakonom se to pravo ukida. To je jedno pitanje koje je ostalo neodgovoreno i mislim da, ukoliko se pozivamo na Ustav, onda vredi pogledati i vredi analizirati dan, dakle, pre nego što donesemo ovaj zakonski predlog, pre nego što donesemo ovaj zakon i to bi vas još jednom zamolio iz tog razloga da još jednom ovo razmotrimo. Hvala.
Hvala. Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković Palma, Petar Petrović i Dejan Pisarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić, Aleksandra Janković. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, samo radi javnosti Srbije, prvo da zahvalim gospodinu potpredseniku Vlade što je imao sluha za ovaj amandman. Nova Srbija, od ukupno osam podnetih amandmana, usvojena su naša tri, što u svakom slučaju govori o jednom kvalitetnom pristupu ovom tekstu zakona, o čemu smo u načelnoj raspravi govorili. Samo radi javnosti Srbije da kažem da smo u članu 19. tražili da se briše: "mogućnost da i fizička lica dobiju korišćenja javne svojine". Obrazloženje koje ste prihvatili kaže da smatramo da javna svojina uvek treba da ostane zaštićena tako što će njeno korišćenje biti kontrolisano i povereno onima koji su u obavezi da se brinu o javnom interesu. Iz ovog razloga smatrali smo da fizička lica ne treba da budu u mogućnosti da budu korisnici na sredstvima javne svojine. Ovo namerno govorim, zato što ću u članu 31. gde amandman niste prihvatili imati obrazloženje koje će dopuniti ovo.
Zahvaljujem. Na član 19. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije je prihvatio amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 21. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Zahvaljujem. Ne znam da li ste, gospodine Đeliću, pogledali ovaj naš amandman i zahtev, ali je vrlo interesantan vama kao Vladi zbog budžeta svim građanima Srbije, jer upravo govori o pravu osnivača na ostvarivanje dobiti a korišćenjem onih nepokretnosti koje je osnivač predao javnom preduzeću ili nekom od ovih koji se sada pojavljuju kao nosioci prava svojine. Znači, pošto član 21. govori o odnosu javnih preduzeća i društava kapitala kao korisnicima, taj stav 4. člana 21. je definisan tako da ne može da bude primenjen na zakonit način. Znate kako može da bude primenjen? Samo nekad svojevremeno što je Mlađan Dinkić kao ministar finansija napisao dopis i rekao – prenesite na račun budžeta Republike Srbije toliko i toliko stotine hiljada evra. Vi se verovatno toga sećate. Ali, ovo ne može da bude definicija koju zakon trpi. Napisali ste – osnivač privrednog društva iz stava 2. znamo ko može da bude Republika Srbija, AP i lokalna samouprava učestvuju u dobiti društva koja se ostvari poslovanjem sredstvima koja mu je osnivač uneo u kapital i poslovanjem nepokretnostima koje mu je osnivač dao na korišćenje u skladu sa zakonom i ugovorom kojim su te nepokretnosti društvu date na korišćenje. A šta je ovde precizirano? U društvu kapitala ne možete da procenite ili kako možete, recite mi, ili da li ćete da procenite koji je deo nepokretnosti ili uneto kapitala učestvovao u kojem procentu, koliko, jer vi to ovde kažete ostvarene dobiti. Znači, učestvuje u dobiti društva poslovanjem sredstvima koje mu je uneo u kapital ili nepokretnostima koje mu je dao na korišćenje u skladu sa zakonom. kojim? O prenosu na korišćenje? Znači, apsolutno nije definisano i brisanje ovog stava se traži. Vi znate da mi u budžetu svake godine definišemo da dobit onih koji posluju sredstvima u svojini ili su budžetski korisnici imaju rok po kojem uplaćuju deo dobiti, itd. Ali, način za definisanje koliko je to učešće osnivača u ostvarenoj dobiti apsolutno nije definisano. Vi ovim unosite mogućnost stvaranja jednog pravnog galimatijasa, pogotovo za mešovita društva tamo gde imate osnivače, ne samo Republiku Srbiju nego i strane, tamo gde imate otvorena akcionarska društva, tamo gde ste dali nepokretnosti na korišćenje a da niste definisali kolika je to naknada, jer ovde u obrazloženju piše da se može dati na korišćenje nepokretnost sa naknadom ili bez. Uopšte mi nije jasno kako mislite da to obračunavate, izračunavate i zahtevate od javnih preduzeća. Smatramo da je potrebno da ovo brišete, posebno što je sporno da li uopšte pravo korišćenja može da bude nenovčani ulog u pravima? Nije ovo pitanje knjigovodstva. Ovo je pitanje da li osnivač država Srbija ima koristi i kako će da izračuna od preduzeća koje je osnovala a ne postavljate pitanje za mnogobrojne agencije kojima ste predali javna ovlašćenja i koja uopšte ne kontrolišete koliko ih naplaćuju, da li ostvaruju dobit, šta sa tom dobiti rade itd. i tome slično. Hajde da se setimo naše drage ministarke finansija, koja je svojevremeno iznela podatak da je preko milijarda evra van kontrole u smislu ne da nije kontrolisana, nego nije uneta u budžet Republike Srbije, a ostvaruje se kao prihod nad sredstvima ili korišćenjem ovlašćenja koja je Republika predala agencijama. Ako država hoće na primer da pomogne nekom privrednom društvu čiji je vlasnik, a da zadrži vlasništvo nad nekom nepokretnošću koju mu je predala, ona može da mu je da po minimalnoj zakupnini, ili da prosto naplaćuje to pravo korišćenja. Ali to nema veze sa ostvarivanjem dobiti i vezivanjem ove naplate zakupnine, uslovno da kažem, kao pravo korišćenja i dobiti ostvarene po osnovu tog prava. Mislim da bi vi kao ekonomista trebali da znate da se ne može ni steći, ni povećati udeo u društvu na osnovu ulaganja prava korišćenja. Znači, vi uopšte ne možete da povećate svoj udeo u društvu ako ste mu dali neku nepokretnost na korišćenje. Kažem, posebno je pitanje kod mešovitih i otvorenih akcionarskih društava, a pitam vas – kako ćete određivati udeo u dobiti društva, koja se ostvari poslovanjem nad nepokretnostima koja mu je osnivač dao na korišćenje? Hoćete i tu da izmislite neku novu matematiku, neki računovodstveni standard ili neko novo tumačenje računovodstvenog standarda, neku novu vrednost kao osnovu itd. Znači, zaista ne razumem da niste kao ekonomisti shvatili da ovo može da bude samo vrsta pretnje, vrsta kontrole kao moguće zahvatanje odokativno ali ne apsolutno precizno definisano, poznato ili predvidimo. Reč zbog koje se trudimo da budemo uređeno društvo, zbog kojeg želimo da budemo u porodici evropskih društava se zove – predvidivost. Govorimo o planovima, govorimo o tome da znamo šta nas očekuje sutra, a vi javnim preduzećima od kojih se mnogo očekuje koja se mnogo prozivaju, u velikoj meri i s pravom, ostavljate jednu potpuno maglovitu činjenicu koliko ćete zahvatiti iz njihove dobiti a na osnovu prava korišćenja nad nepokretnostima ili na osnovu toga što kažete da će udeo u njihovom vlasništvu, u stvari, biti to pravo korišćenja nad nepokretnostima. Ne znam čija je ova genijalna ideja. Nisam videla da u obrazloženju postoji bilo koja reč kojom se bliže ovo definiše ili određuje, ne naprotiv, bukvalno je prepisano šta sadrži član 21. samo je stavljena reč. Važno je napomenuti da osnivač učestvuje u dobiti i onda ste prepisali ovaj stav 4. člana 21. Vi možete ovo da ostavite, javna preduzeća se ne smeju žaliti, jer će onaj ko tamo jeste zadužen za raspolaganje upravljanje i dobit biti u strahu od smenjivanja, moraće da da onoliko koliko država traži. Kako će on to u poslovnim knjigama da zavede, sprovede, kako će da obrazloži, pa verovatno će opet upravni odbori da klimnu glavom, sutra će se svi praviti ludi da ne znaju zašto je koji kako to uradio i ostaće samo novinski tekstovi poput onog, svojevremeno u jednom tabloidu koliko je Mlađan Dinkić rekao NIS-u da prenese od svoje dobiti na račun budžeta Republike Srbije, odnosno Vlade Srbije. Molim vas, ukoliko ste ozbiljni ljudi, prihvatite ovaj amandman ili iznađite mogućnost do kraja rada precizno definišete koliko imate nameru da uzmete od javnih preduzeća po ovom osnovu ili dajte formulu za obračun. Ili makar recite da ćete nekim aktom, mada bi to morao biti prilog, a ne neki pravilnik to bliže urediti. Hvala.
Da li je ovo od vremena ovlašćenog? Da. Zahvaljujem. Na član 22. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije je prihvatio amandman i Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman posao sastavni deo Predloga zakona. Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Lapčević, Miloš Aligrudić i Željko Tomić. Reč ima gospodin Milan Lapčević.
Gospodo predsedavajući, poštovani potpredsedniče Vlade, na član 22. smo podneli amandman koji isključuje mogućnost slobodnog odlučivanja u onim slučajevima kada nosilac prava kod korišćenja određene imovine, tu imovinu koristi suprotno zakonu, propisu ili prirodi nameni nepokretnosti, odnosno nosioca prava korišćenja već da to mora da bude obaveznost odlučivanja organa koji tu nepokretnost dao. Dakle, Vlada Republike Srbije treba da odlučuje da se nepokretnosti u svojini Republike Srbije na koje je dato pravo korišćenja, a koje se koristi suprotno zakonu oduzima od nosioca prava korišćenja, a ne da ima mogućnost da može da odlučuje da oduzme ako se koristi suprotno zakonu. Svaka proizvoljnost u odlučivanju da neko može da odluči ali i ne mora, nas dovodi u situaciju koja se ponavljala verovatno stotine puta i može da se ponovi i u budućnosti da nešto što je očigledno suprotno zakonu će zavisiti od političke volje ljudi koji sede u određenom organu. Pa kao već stoji da može da odluči Vlada Republike Srbije da oduzme neku imovinu od nekog ko je zloupotrebio pravo korišćenja onda će na primer neke poslaničke grupe koje učestvuju u lokalnoj vlasti ili pokrajinskoj vlasti, a uradile su tu zloupotrebu da ucenjuju tu istu vladu da će pasti, da neće glasati za određene zakone ako im se to desi, da im se oduzima imovina. Dakle, svaka proizvoljnost u ovakvim slučajevima je po nama ne dopustiva i smatramo apsolutno ne primerenim objašnjenje koje je dato od strane Vlade da se amandman ne prihvata iz razloga što je predloženo rešenje prikladinije. Šta znači, rešenje prikladnije? Prikladnije da piše da Vlada može odlučiti da se oduzme određena imovina koja je data na korišćenje ako je taj zloupotrebio tu imovinu i prodao je nekome suprotno zakonu. Može, a ne mora, ako bude zavisilo od političke volje separatista iz Vojvodine onda Vlada pošto će pasti neće odlučiti da mu se oduzme imovina i oni će to jednostavno prodati i nikom ništa. Mislim, takve situacije su vrlo opasne i ne treba dozvoliti da u zakonu tako nešto stoji. Mora da se jasno kaže, da kada su zloupotrebe zakona u pitanju, kršenje zakona da norme koje definišu tu materiju moraju da budu imperativ. Vlada mora da odluči da nekom oduzme nešto ako je zloupotrebio, ako se određena imovina ne koristi u skladu sa namenom ili u skladu sa prenetim pravom. Imate takvih slučajeva na pretek. Na primer Zakon o platama u državnim službama. Jedan te isti za teritoriju čitave Srbije, a suprotno tom zakonu se isplaćuju mnogo veće plate na teritoriji AP Vojvodine u organima AP Vojvodine i to je ustanovio i državni revizor i ustanovili su sve moguće inspekcija, a Vlada Republike Srbije nema mogućnost da ispoštuje taj zakon i da naredi birokratiji na teritoriji AP Vojvodine da u skladu sa zakonom koji važi i za njih se isplaćuju plate. Da li znate da su plate, prosečno plate u administraciji na teritoriji AP Vojvodine 50% veće nego što su u državnoj administraciji u Republici Srbiji ili u lokalnim samoupravama? Mislim da su takve stvari nedopustive i da ovaj odnos koji je ova vlada uspostavila, a uspostavila je odnos poprilično vazalski, da ni jedan zakon ne može da donese bez saglasnosti pokrajinske vlasti, pokrajinske politike, političara, da za sve što dođe u ovaj parlament mora prvo da se pita Bojan Pajtić, da li će njegovi poslanici prihvatiti, ili neće, to je zaista nedopustivo. Srbija se danas nalazi u mnogo težem položaju nego što se nalazila 1974. godine. Ima ministar sa teritorije Vojvodine za urbanizam i građevinarstvo koji nije nadležan za teritoriju Vojvodine. To je apsurd nad apsurdima. Zakon o železnicama neće biti izglasan zato što poslanici sa teritorije Vojvodine neće podržati ako njima nije u prilog. Naravno, gospodine predsedavajući, pa sve je to materija. Dakle, Vlada mora u takvim slučajevima da ima odlučujuću ulogu i da mora da im oduzima imovinu, a ne može da dozvoli da neko zbog privatnih interesa tu imovinu zloupotrebljava. Vlada će možda odlučiti, a možda neće. Nema obavezu da im oduzme tu imovinu. To je prosto neverovatno. Takva odredba mora da bude brisana, jer se zloupotrebe koje proizilaze iz takve odredbe, mogu biti katastrofalne po ovu zemlju, kao što su i odnosi i u vodećoj koaliciji, kao što smo, nažalost, došli u poziciju da je država Srbija talac manjinskih i separatističkih stranaka iz Vojvodine.
Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Aranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Reč ima gospođa Judita Popović.
Poštovani gospodine predsedavjući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, evo još jedno rešenje Vlade koje daje prilično velike mogućnosti i za zloupotrebe. Dakle, Vlada može odlučiti da se nepokretnost u svojini Republike Srbije na kojoj postoji pravo korišćenja iz člana 18. ovog zakona oduzme od nosioca prava korišćenja i u slučajevima koji nisu navedeni u stavu 7. ovog člana, pod uslovom da se nosiocu prava korišćenja obezbedi korišćenje druge odgovarajuće nepokretnosti. Dakle, morala sam da pročitam ovaj stav da bi bilo zaista u potpunosti jasno šta se predviđa kada se ne definišu razlozi zašto može da se oduzme pravo korišćenja. U prethodnom stavu tačno se definiše kada se može oduzeti pravo korišćenja, što takođe daje određene mogućnosti, proizvoljnosti, pa na kraju krajeva i zloupotrebe. Dakle, ovde imamo dva pristupa kada se može oduzeti pravo korišćenja. Ovaj član se poziva na član 18. kao člana koji definiše one koji imaju pravo korišćenja. Iz ovoga člana proizilazi da pravo korišćenja imaju i ustanove i javne agencije i druge organizacije čiji je osnivač Republika Srbija, AP, ili jedinice lokalne samouprave, ali nosioci prava korišćenja su, između ostalog, i gradske opštine i mesne zajednice. Onda je interesantno to da, ukoliko Vlada već hoće da malo smanji svoje nadležnosti i svoja ovlašćenja, zašto ponovo pribegava ovakvoj vrsti rešavanja problematike tako što će, u stvari, na sednicama Vlade odlučivati o tome da li će oduzeti pravo korišćenja mesnoj zajednici, ili gradskoj opštini. To u svakom slučaju ne vodi nekoj efikasnosti rada, ali daje široke mogućnosti zloupotreba. Kada god u zakonu nešto nije definisano, to daje upravo mogućnost zloupotreba. Međutim, osvrnula bih se na ono malopre što smo govorili i jednom i u drugom slučaju, jer Vlada je dala obrazloženje da se amandman ne prihvata iz razloga što je predloženo rešenje prikladnije. Dakle, i na amandman poslanika LDP na član 18. kao i na ovaj član 22.Ovde mi ne pričamo o kurtoaziji, nego pričamo o tome da je neki amandman, odnosno rešenja iz amandmana u skladu sa Ustavom ili ne. Vi ste, gospodine ministre, citirali član 89. stav 4. Ustava i kaže se da ovo rešenje iz amandmana na član 18. poslanika LDP nije u skladu sa ovim stavom Ustava. Ne vidim zaista zašto nije u skladu, s obzirom da ovaj stav predviđa da Statutom grada može se predvideti da se na teritoriji grada obrazuju dve ili više opština. Dakle, to nema nikakve veze sa tim što smo mi predložili da se Statutom grada predvidi mogućnost da se gradskim opštinama da pravo vlasništva na nekretnine i pokretnine. Prema tome, kao što je proizvoljno obrazloženje dato u Mišljenju Vlade kojim su odbijeni amandmani, tako je u stvari proizvoljan bio i ovaj odgovor, zašto na sednici Vlada nije usvojila amandman na član 18. poslanika LDP.
Na član 22. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Član 25. bavi se upisom prava javne svojine i pravima korišćenja i u svom prvom stavu govori da pravo javne svojine i pravo korišćenja na nepokretnosti javne svojine upisuje se u javne knjige, o nepokretnosti i pravima nad njima u skladu sa zakonom kojim se uređuje upis prava na nepokretnosti i tu nemamo primedbe. Primedbe su na sledeći stav koji govori da u slučajevima iz člana 19. stav 1. tačka 1) i 2), a u istom se govori da korisnici stvari u javnoj svojini su državni organi i organizacije, zatim organi i organizacije AP i jedinice lokalne samouprave mogu se pored nosioca prava javne svojine upisati, znači, korisnik nepokretnosti ako je to aktom nadležnost organa određeno. Mislim da nema razloga da ne prihvatite amandman SNS, jer on nije kao u delu slučaja na član 18. u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije, jer predlažemo da se ovaj stav promeni i da se obaveza korisnika, odnosno nepokretnosti, odnosno organa i organizacija javnih preduzeća i nosilaca prava korišćenja, ustanova, raznih agencija i drugih, budu obavezna, a ne mogućnost kao što ste vi naveli u stavu 2. Ovo je potrebno i bitno kako bi se u svakom trenutku znalo ko je korisnik nepokretnosti, odnosno nosioci javne svojine i takođe, u skladu sa 24. ko upravlja stvarima, da bi se te stvari jasnije definisali i da bi se dopunio stav 24, odnosno da bi se znalo u svakom trenutku ko upravlja nepokretnostima, a što vašim predlogom nije definisano, jer reči vezane za član 18. može i ne mora, zaista vrlo malo se razlikuju u našoj, u srpskoj terminologiji, tako da vas molimo i zahtevamo da ovo ostavite kao obavezu, a ne kao mogućnost, jer, niti je u suprotnosti sa Ustavom, definicija je zaista jasna i obaveze korisnika nepokretnosti i nosilaca prava korišćenja i ona su potpuno definisana. Samim tim bi se otklonile i eventualne zloupotrebe i u procesu utvrđivanja odgovornosti, samproces bi bio pojednostavljen. Hvala.
Na član 26. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije je prihvatio, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 26. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospođa Tabaković.
Član 26. zakona u opštim odredbama govori o tome šta se podrazumeva pod raspolaganjem sredstvima. U tekstu osnovnog zakona piše da se raspolaganjem stvarima u javnoj svojini, u smislu ovog zakona smatra davanje stvari na korišćenje, davanje stvari u zakup, prenos prava javne svojine na drugog nosioca javne svojine, uključujući i razmenu, i ono gde smo mi intervenisali, jeste da pod tačkom 4. kaže – otuđenje stvari iz javne svojine. Nije samo jezički čisto izbrisati ono što smo tražili, a to je - brisati reči: "iz javne svojine", jer kad kažete: "otuđenje stvari", a govorite o javnoj svojini, to znači da jeste otuđenje iz javne svojine, pa je nepotrebno reći, a ako jeste iz javne svojine, to je slučaj koji ste vi predvideli u tački 3, taj međusobni prenos prava javne svojine sa jednog na drugog korisnika. Znači, ovo odbijanje za član 26. da ono što jeste zaista suvišno izbrišete, gde ste rekli da je prikladnije vaše rešenje, to je prosto suvišno sitničarenje koje mogu da oprostim. Ali, kako objašnjavate to što ste odbili naš predlog u ovom članu 26, gde smo tražili da se pod pravom raspolaganja i pojmom raspolaganja tretira i zalaganje pokretnih stvari? Gospodine Đeliću, da li ima ljudi kojima su automobili vredniji od malog i starog stana u kojem žive? Šta je definicija raspolaganja da li nepokretnost ili pokretna stvar ili vrednost ili pravo da uopšte nečim raspolažete? Znači, ne prihvatajući da ste zaboravili da je i zalaganje pokretnih stvari vrsta raspolaganja, vi ste dali obrazloženje i napisali: "Naše rešenje je prikladnije", iako ste u tački 4. ovog stava napisali da je to raspolaganje i zasnivanje hipoteke na nepokretnostima, kao i ulaganja u kapital, ali zalaganje pokretnih stvari, ne mogu da kažem drugačije nego da ste namerno ispustili. Jer, ako ste zaboravili, a mi vas amandmanom podsetili, a vi odbili da to uvrstite, šta je drugo nego namerno ispuštanje? Sada ja vas pitam – da li tretirate raspolaganjem sredstvima u javnoj svojini zalaganje pokretnih stvari ili ne? Zašto insistiram na ovome? Koliko je izuzetno vrednih pokretnih stvari, osnovnih sredstava, mašina za rad, zaboravljeno prilikom procesa privatizacije da se unese u prospekt privatizacije? Koliko je ugovora zbog toga raskinuto? Mislite da će neko to da zaboravi? Jednostavno, ovim amandmanom smo predložili da se u pojam raspolaganja uvrsti i zalaganje pokretnih stvari, imajući na umu da te i takve pojedinačne stvari mogu da budu i mnogo veće vrednosti nego što ste vi samim predlogom zakona predvideli i potvrdili sami u članu 27. stav 2. Znači, vi ste sami sebe demantovali zaboravljanjem ovog da prihvatite. Ali, tada govorite o pribavljanju i otuđenju opreme veće vrednosti i prevoznih sredstava o kojima odlučuje Vlada. S obzirom da ste u toj odredbi koristili termin: "otuđenje", a ne raspolaganje, kako smatramo da treba, mi smo predložili izmenu onako amandmanom kako i valja. Kad vi kažete da je otuđenje nešto što treba da bude pod kontrolom, a mi tražimo da i zalaganje bude pod kontrolom u smislu raspolaganja, vi podrazumevate samo da pokretna stvar može da se proda. Čekajte, zalaganje je privremeno zalaganje koje treba negde da se evidentira i tretira, što ne znači da taj zalog obavezno bude realizovan kao otuđenje. Iz razloga koje smo naveli i smatramo da je naše rešenje ne prikladnije nego zakonitije i pravednije, molim vas, gospodine Đeliću, da ako imate ta ovlašćenja, usvojite predloženi amandman na član 26.
Reč ima gospodin Đelić.
Vlada prihvata ovaj amandman, pod uslovom da se pre dana za glasanje ispravi, verovatno tehnička greška koja se potkrala, da posle tačke 7. piše: "posle tačke 6." i da se doda nova tačka 7. koja glasi: "zalaganje pokretnih stvari".
Zahvaljujem. Dakle, tehnička omaška. Naravno, razumeli ste. Izvolite.
Zaista se izvinjavam što nisam pre rasprave zahvalila što ste uopšte uzeli u razmatranje amandman na član 26, a da nismo ispravili tehničku grešku koju ste vi napomenuli. Ja je imam ispravljenu na svom dokumentu, ali u ovoj žurbi nismo stigli. Ta tehnička greška je: ne tačka 7. i tačka 8, nego 6. i 7. Zahvaljujem se i nadam se da će uvažiti vaš i moj predlog.
Ovo je bilo lepo. Na član 27. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa Tabaković.
Sad se ovo nastavlja na priču koju smo imali. U članu 27, u stavu 2. reči: "otuđenju" mi smo zamenili rečima: "raspolaganju", tražili smo brisanje stava 3. i da st. 4. do 11. postanu st. 3-10. Daću vrlo kratko obrazloženje, jer vidim da se razumemo, iako nekima zbog toga nije drago. Smatramo da je potrebno da Vlada zaista odlučuje o svim oblicima raspolaganja prevoznim sredstvima i opremom veće vrednosti. To je, pre svega, neophodno kako bi Vlada imala kontrolu i bila obaveštena o stanju tih stvari u javnoj svojini. Mnogi su imali primedbe, gotovo svi, da Vlada nema evidenciju, da nema informacije i bukvalno ovaj član zakona, sa ovakvim amandmanom, bi omogućio da se ispuni želja svih onih koji žele da Vlada, kad već ima odgovornost za korišćenje, raspolaganje i otuđenje, o tome bude i obaveštena blagovremeno, onako kako to predviđamo ovim amandmanom. Predlog zakona u stavu 2. određuje da i o pribavljanju i o otuđenju prevoznih sredstava odlučuje Vlada, a u stavu 3, o kojem govorim, navodimo da i pribavljanje i otuđenje pokretnih stvari, pogotovo prevoznih sredstava i opreme veće vrednosti, odlučuje rukovodilac organa, odnosno službe. Značenje izraza: "stvari posebne namene", o tome sam maločas govorila, dato je tek u članu 63. gde piše da su predmeti posebne namene sredstva naoružanja, vojne i tehničke opreme, prevozna sredstva itd. Nije jasno zašto bi, na primer, o prodaji automobila čiji je korisnik Ministarstvo, odlučivala Vlada, a o prodaji prevoznog sredstva Vojske ili Službe bezbednosti odlučivao ministar odbrane, odnosno direktor Službe čak. Ne može se dozvoliti da se u pogledu sredstava posebne namene, uključujući i opremu veće vrednosti, naročito imajući na umu da se uvek radi o posebno vrednoj i osetljivoj opremi, snizi nivo odgovornosti za taj potpis, odnosno saglasnost čak na nivo rukovodioca neke službe. Svedoci smo velikih afera u ovoj oblasti u smislu nabavke ove opreme i zato je zaista neophodno da u trenutku pribavljanja i otuđenju, odnosno raspolaganju sredstvima ove vrste, odlučuje upravo Vlada. Da jesmo dobronamerni u ovom smislu u podeli odgovornosti, dokazaće vam jedan kasniji amandman, gde kada Vlada daje saglasnost na raspolaganje ove vrste, mi tražimo da konkretnu odgovornost podnese rukovodilac onog organa koji je dao predlog Vladi da odluči i da on potpiše ugovor i da u slučaju nezakonitog predloga i vaše saglasnosti odgovara upravo taj koji je to Vladi predložio i potpisao ugovor. Gospodine Đeliću, nadam se da ste shvatili kakav je odnos stvari i mislim da je čak u brzini pisanja ovog zakona jedna ovakva stvar promakla, pa molim da razmislite još jednom o usvajanju amandmana na član 27, našeg amandmana 16.
Na član 27. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije prihvatio je amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i zakonom i pravnim sistemom. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa Popović.
Hvala vam, gospodine predsedavajući. Gospodine Ministre, dame i gospodo narodni poslanici, Republički javni pravobranilac je tzv. državni advokat. U pravobranilaštvu rade pravnici sa položenim pravosudnim ispitom. Prema tome, to su najkvalifikovanija lica da pripreme akte za Vlade o pribavljanju i raspolaganju stvarima u svojini Republike Srbije. dakle, oni su najpozvaniji na to da se jasno opredele prema tim aktima i prema tim pribavljanjima i prema tim raspolaganjima koja su u njihovoj nadležnosti kada se radi o svojini Republike Srbije. Prema tome, zaista ne vidimo razloga zašto se nije prihvatio ovaj naš amandman, ovo naše predloženo rešenje da najkvalifikovaniji deo pravne struke bude nadležan za tako ozbiljan posao kao što je pribavljanje odnosno raspolaganje državnom imovinom.
Zahvaljujem. Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman na naslov iznad člana 29. i član 29. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa Tabaković.
Član 29. po predlagaču ima naslov "Tržišni uslovi pribavljanja i otuđenja nepokretnosti", a mi smo tražili da se taj naslov promeni u "Sticanje prava javne svojine na nepokretnostima". Ne samo naslov, nego smo izmenili i tekst tog člana 29. u priličnoj meri i samo ću obrazloženjem da pokušam još jednom da ubedim Vladu da prihvati ovaj amandman. Onako kako ste vi predložili zakonom, uopšte niste detaljnije uredili način teretnog sticanja prava nad javnom svojinom, odnosno nepokretnostima koje treba da budu javna svojina, već ste samo kratko govorili o javnom nadmetanju, ali vrlo kratko. Pod pribavljanjem nepokretnosti svrstana je i izgradnja objekata, a šta mislite, da li je to uredu, kako su smislu zakona o javnim nabavkama tretira izgradnja objekata? Sada ćete čuti obrazloženje. To se po Zakonu o javnim nabavkama gde vi predlažete shodnu primenu u jednom delu zakona, u stvari tretira, nabavkom radova i kao takva nije isključena od primene Zakona o javnim nabavkama po važećem zakonu. Vidite kako najjednostavniji termin može da promeni postupak za pribavljanje nečega. Podsećamo vas da je nabavka nepokretnosti izuzeta od primene Zakona o javnim nabavkama tek januara 2009. godine, a da je do tada bila u okviru Zakona o javnim nabavkama. Znači, od 2002. godine, to je bio drugačiji postupak, transparentniji, zahtevniji i u smislu veće kontrole raspolaganja javnim sredstvima. Znate i sami da već dugo postoji pravna praznina u smislu nepostojanja uređenog postupka za kupovinu i zakup nepokretnosti od strane države. Znate, kao i ja, i pokrajine, i lokalne samouprave, kako vi ovde nazivate nosioce prava svojine, ali isti slučaj važi i za javna preduzeća. Smatramo da je potrebno da na kupovinu nepokretnosti primeniti otvoreni postupak javne nabavke. Međutim, kako je Zakon o javnim nabavkama isključio njegovu primenu, ovim amandmanom smo predvideli osnove otvorenog postupka i izričito propisali izuzetke kada je to neophodno. Znači, ne isključujemo mogućnost kada je to samo određena lokacija, zbog specifičnosti, tu je dozvoljeno da se mimo otvorenog postupka, u jednom neposrednijem postupku, izvrši nabavka. Odredili smo da postupak sprovodi komisija u cilju sprečavanja zloupotreba. Ostaje kao otvoreno pitanje, priznajem, da li ponuđači imaju pravo da se žale i kada imaju, ukoliko smatraju, i kada je imaju, da su u postupku bili žrtve nekih nepravilnosti koje je država na ovaj način, pribavljajući nepokretnost, učinile. Predvideli smo i ono što je često potrebno državi, a to je mogućnost pregovaranja sa jednim ili više lica. Znači, u posebnim opravdanim slučajevima, ne želeći da se izuzeci pretvore u pravilo, što je stvarnost, kada se nepokretnost može pribaviti po naročito povoljnim uslovima. Znači, tada je dozvoljena ta neposredna pogodba sa jednim ili više lica, ili kada na određenom području ne postoji druga, odnosno odgovarajuće druge nepokretnosti. Važno je da smo u tim slučajevima predvideli da se, pored obrazloženja, koje je dužno nadležni organ da, da obavezno objavi obaveštenje u Službenom glasniku Republike Srbije i na odgovarajućoj internet stranici, kako bi javnost bila upoznata sa odlukama o kupovini, na način kako se svi zalažemo, a to je transparentno i javnosti poznato. Izvolite, ako imate i jednu reč primedbe ili protiv rešenja datog u članu 29, ili obrazloženja koje sam iznela, volela bih zaista da ga čujem.
Zahvaljujem. Ovim ste istrošili vreme ovlašćenog predstavnika. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Popović.
Poštovani gospodine predsedavajući, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, iz obrazloženja zašto je naš amandman odbijen stoji da je ovaj amandman u suštini prihvaćen, na taj način, što je Vlada podnela amandman, tako što se iz Predloga zakona brišu reči, ili ako je to sa aspekta interesa nosioca javne svojine, najcelishodnije rešenje. Vi jeste na neki način poboljšali ovo zakonsko rešenje i ovaj član zakona. međutim, i dalje smatramo da je neposredna pogodba jednostavno nedopustiva u postupku pribavljanja ili otuđenja imovine, pokretnosti, nepokretnosti u imovini Republike Srbije.
Hvala. Reč ima ministar Đelić.
Mislim da je u suštini prihvaćen amandman. Što se tiče nabavke nekretnina, treba primetiti, a o tome će ovaj cenjeni Dom raspravljati kada dođe na dnevni red i tačka Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnim nabavkama, da i po evropskoj direktivi koja reguliše ovu materiju, pitanje nekretnina se pokriva na drugačiji način. Ovde naravno niko nema nameru da za pribavljanje nepokretnosti koje mogu da se nađu na tržištu,da se ide u bilo kakvu direktnu pogodbu. Ovde se misli na onu specifične situacije, gde je na primer potrebno, a o tome je bilo reči i u diskusiji u načelu, da se pribavi dodatna parcela za groblje. Onda postoji samo ograničeni broj ljudi sa kojima može da se pregovara, sa kojima može da se nađe i dogovor da se proširi groblje. To je ta situacija koja se predviđa. Naravno, iz validnih razloga svi smo veoma osetljivi oko mogućnosti da se negde ide mimo otvorene nagodbe, ali Zakon mora da predvidi i one retke slučajeve gde je to neizbežno.
Izvinjavam se, nisam vas razumeo, gospodine Đeliću, da li je amandman prihvaćen ili nije?
Kao što je rekla gospođa Popović, Vlada ne prihvata ovaj amandman zato što je već svojim amandmanom išla u istom pravcu.
Zahvaljujem. Na član 29. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije ga je prihvatio, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Zoran Kasalović je povukao amandman na član 29. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Lapčević, Miloš Aligrudić i Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dragan Marković Palma, Petar Petrović i Dejan Pisarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo je podnela amandman na naslov iznad član 30. i član 30. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Tabaković.
Član 30. govori o pribavljanju nepokretnosti neposrednom pogodbom putem razmene. Mi smo taj naslov izmenili u – sticanje prava javne svojine na nepokretnosti putem razmene. Da ne bih gubila vreme da čitam čitav predlog, samo ću obrazloženje da vam kažem, da smo mi ovim amandmanom predložili da se preciziraju uslovi kada se nepokretnost može steći putem razmene. Umesto interesa nosioca prava svojine mi smo predvideli da jedan od uslova bude tržišna vrednost nepokretnosti, koja je tako mala da bi njena prodaja radi kupovine druge nepokretnosti bila neisplativa, odnosno nepovoljno rešenje. Predlog zakona u tački 3. pogrešno navodi da je jedan od uslova za razmenu nepokretnosti u javnoj svojini koja je vrednija od one koja se stiče ugovaranje doplate razlike u roku od 20 dana od dana zaključenja ugovora. Uopšte nije jasno zašto se ova doplata ne ugovara odmah, nego naknadno. Nismo mogli da proniknemo u vaše razloge za to. Zato smo ovaj uslov drugačije definisali na način da se doplata mora ugovoriti odmah, dakle, mora da bude jedan od obaveznih elemenata ugovora o razmeni nepokretnosti. Koliko je novinskih natpisa bilo o zloupotrebi ovlašćenja u direkciji koja je raspolagala sredstvima u svojini Republike, o razmeni koja nije bila ekvivalentna u smislu vrednosti nepokretnosti, mislim da je suvišno govoriti. Kada gospodin Đelić kaže – mislilo se na pribavljanje parcele za groblje, u zakonu nema "mislilo se", nego se napiše precizno, a prethodnim članom koji sam branila na član 29, mi smo izuzetke te vrste predvideli i ovde takođe treba precizirati uslove kada se može vršiti ova razmena nepokretnosti. Hvala.
Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman na naslov iznad člana 31. i član 31. Reč ima gospođa Tabaković.
Reč je o otuđenju nepokretnosti, a mi smo to nazvali kao otuđenje nepokretnosti u javnoj svojini, jer nije presudno to da je ona ispod tržišne cene, nego kako se otuđuju sredstva u javnoj svojini. Kao što smo onim prvim amandmanom rekli da se ovde posebno definišu nosioci javne svojine, šta je javna svojina, šta su sredstva od opšteg interesa i dobra u opštoj upotrebi, na isti takav način smo izmenili i naslov iznad člana 31. Predloženim amandmanom smo razdvojili postupke sticanja i otuđenja i jasno utvrdili pravila postupka. Ne može Vlada mimo zakona koji se ovde donosi da sama nekim posebnim postupcima kasnije u praksi uvodi pravila koja nisu definisana zakonom. Nemojte da od ikoga sutra tražite da odgovara za kršenje zakona, ako vi samim načinom definisanja ove javne svojine i raspolaganja njom na određeni način kršite usvojene norme i preuzimate nadležnost zakonodavnog organa. Propisali smo obavezu da se objavi poziv u "Službenom glasniku RS", da bi mogla da učestvuju sva zainteresovana lica. Nakon prijema početnih ponuda organizuje se aukcijska prodaja u cilju postizanja veće prodajne cene, a izuzetak kod prodaje po ceni ne manjoj od tržišne je razdvojen, tako što smo predvideli da je za otuđenje nepokretnosti ispod tržišne cene, a u cilju uspostavljanja dobrih odnosa sa drugim državama ili međunarodnim organizacijma neophodna saglasnost skupštine nosioca prava svojine. Ne može Vlada da bude darodavac onoga o čemu odlučuje ovaj organ, ovaj ili skupština onog organa čija je imovina predmet ovakvog načina raspolaganja. Smatramo da je ova saglasnost neophodna, s obzirom da je razlog za otuđenje nepokretnosti ispod tržišne cene dosta neodređen i da je zaista neophodno predstavnike građana i širu javnost upoznati zbog čega se i pod kojim uslovima, iz kojih razloga određena nepokretnost poklanja. Neću se čuditi ako ne usvojite ovaj amandman, ali hoću da javnost čuje šta želite da članom 31. ostavite sebi za pravo, mimo onoga na šta vam Ustav i pozitivni zakonski propisi daju za pravo.
Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Janković. Reč ima gospođa Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine potpredsedniče Vlade, kao što sam i u načelnoj raspravi govorila, skrećem pažnju upravo na član 31. o kom je govorila prethodno i gospođa Tabaković. Mi smo malo drugačije, mada gotovo sa istovetnim obrazloženjem, videli mogućnost da se ovaj član preuredi, jer to je član koji govori o otuđenju nepokretnosti ispod tržišne cene. Govorim o javnoj svojini. Pročitaću ponovo taj član – izuzetno od člana 29. stav 1. ovog zakona nepokretnosti se mogu otuđiti iz javne svojine i ispod tržišne cene, odnosno bez naknade, ako postoji interes za takvim raspolaganjem, kao što je rešavanje socijalno-humanitarnih pitanja. Vi ste to već svojim amandmanom izbrisali. To već ne postoji. Ostaje – otklanjanje posledica elementarnih nepogoda ili uspostavljanje dobrih odnosa sa drugim državama, odnosno međunarodnim organizacijama i u drugim slučajevima predviđenim posebnim zakonom. Svojim amandmanom smo tražili da se briše ovo – ili uspostavljanje dobrih odnosa sa drugim državama, odnosno međunarodnim organizacijama. Dakle, pošto zakon treba da predvidi neka rešenja, pretpostavljam da ste predvideli koje su to okolnosti, koji su to mogući dobri odnosi, koje su to države sa kojima treba da uspostavimo dobre odnose tako što ćemo im pokloniti, ako dajemo bez naknade to je poklonjeno, neka sredstva, nešto iz javne svojine. Koje su to međunarodne organizacije? I u načelnoj raspravi sam vas pitala i niste mi odgovorili, a međunarodnih organizacija ima svih profila, boja, oblika i veličina, a da ne pričamo o namerama. Decidno smo protiv toga da se iz javne svojine nešto može otuđiti na ovaj način. Velika potreba bi morala biti države za prijateljstvom sa nekom državom, drugom, da se tako prema tome odnosi. Pitala sam vas i u načelnoj raspravi – da li postoje primeri u evropskom zakonodavstvu da se tako odnose prema javnoj svojini svojih država ili državnoj svojini, kako već zovu u svom zakonodavstvu? Pitala bih vas još – gde je Srbija ostvarila kao država takav interes? Ko je to imao potrebu da sa nama očuva neke dobre odnose, pa nam je nešto na taj način darovao? To bi mi bila značajna informacija, obzirom da ste odbili amandman sa obrazloženjem kojim nismo bili zadovoljni. Smatrali ste da je to nešto što može da ostane u zakonu. Mi zaista smatramo da ovo u zakonu ne može da ostane, bez ozbiljnog obrazloženja koji su to dobri odnosi sa drugim država i koje su to međunarodne organizacije koje bi ispunile kriterijume da u Srbiji dođu do javne svojine, bez naknade, odnosno ispod tržišne cene. To je nešto na šta smo svi osetljivi. Zahvaljujem se ako budete odgovorili.
Reč ima gospodin Đelić.
Pre mnogo godina Hajle Selasije i Tito su razmenili objekte za potrebe ambasade. Adis Abeba je danas centar organizacija afričkog jedinstva. Kao što znamo, na tom kontinentu ima mnogo zemalja koje nam daju podršku oko našeg principijelnog stava povodom KiM, a Organizacija afričkog jedinstva je sve bitnije, mogu vam reći iz ličnog iskustva, jer sam bio na sastanku te organizacije u julu mesecu u Ugandi. Sve je veći broj sve većih zemalja koje dolaze na te sastanke, zato što je Afrika sve više jedna velika ekonomska šansa. Naša zemlja je nasledila iz ondašnje Jugoslavije jedan broj veoma bitnih ekonomskih pozicija koje ni jedan od tih ministara spoljnih poslova nije zaboravio. Evo jednog primera. Namerno dajem taj primer, jer 90-ih godina, u to vreme, izgleda, po nekim mogućnostima je uzeo taj objekat koji je dat Etiopiji. Mi smo sada, kao zemlja, u obavezi da pronađemo drugi objekat. Apsolutno bi bilo neprimereno da tražimo od Etiopije da plati tržišnu cenu, a da mi za to vreme u Adis Abebi sačuvamo jedan objekat koji je najverovatnije jedan od najimpozantnijih u tom glavnom gradu, koji je dat tadašnjoj Jugoslaviji, za koje je Etiopija spremna da nam ga i dalje daje. Da zamenimo, bez ikakvog tereta, i da napokon stabilizujemo i njihovu i našu poziciju u tim diplomatskim odnosima. Na to se misli. Daću još jedan primer. Ovaj zakon se donosi i za budućnost. Pretpostavimo da u sledećim koracima integracija dođe i do mogućnosti nekih regionalnih centara, u smislu neke regionalne razvojne banke, ili neke druge institucije koja bi imali regionalni ili evropski ili neki drugačiji značaj. U tom slučaju, videli smo da je veoma bitno da se za te međunarodne sporazume obezbedi pravo lokacija, i mi želimo da na ovaj način omogućimo našoj zemlji da bude konkurentna, jer sve druge zemlje će biti u stanju da to obezbede. Mogu vam dati sijaset primera gde, npr, od jedne Crne Gore, koja daje jedan objekat da bi tamo regionalna škola za javnu administraciju bila locirana, do mnogih drugih primera, gde na ovaj način želimo samo da obezbedimo da, kao i druge zemlje, Srbija može da se pojavi za ono što je veoma privlačno. Pogledajmo šta je Velika Britanija, npr, uradila da ima sedište Evropske banke za obnovu i razvoj. Kada je jedna Francuska, koja je imala ideju za tu banku, bila spremna da, da bi imala prvog direktora, prepusti Londonu sedište te institucije. Koju godinu kasnije, taj direktor je otišao, jer je proizveo određeni skandal, a banka je ostala u Londonu. Mislim da je jasno o čemu se ovde radi. I ova i svaka buduća Vlada narodu će morati debelo da obrazloži, pred celom javnosti, zašto predlaže da uradi jednu ovakvu stvar. Naravno, mislim da sam ovako ilustrovao za koje namene i u smislu jedne agilne diplomatije, u klasičnom smislu te reči, ali i ekonomske diplomatije, Srbija želi da ima iste mogućnosti kao i druge zemlje.
Zahvaljujem. U sistemu su i gospodin Spasojević i gospođa Đerić. Izvolite gospođo Đerić.
Samo ću kratko. Gospodine Đeliću, zaista ste iscrpno to obrazložili, ali niste me lično ubedili. Znam da će morati neko da obrazloži javnosti Srbije, a mi znamo kako izgledaju takva obrazloženja u javnosti Srbije, znamo kako to kroz medije prođe i znamo ko manipuliše medijima i sećam se i pokreta nesvrstanih i svega toga što se događalo, ali Srbija je ipak jedna siromašna zemlja, mogu da se dopuste očuvanja nekih prijateljstva, ali ovako kako to stoji ovde formulisano i kada kažete međunarodne organizacije tu zaista mnogo toga spada. Nije to precizirano. Usput kada pričamo o bankama, pa banke, ako je iko došao u Srbiju došle su banke da ošišaju građane, došle su da nas uvuku pojedinačno u dužničko ropstvo, pa ako su i razvojne mogu da plate svoj poslovni prostor i zakup. One tu imaju velike interese. Banke uglavnom ne dolaze zbog toga da bi unapredile građane nego svoje poslovanje. To je suština. Dakle, ostajemo pri svom amandmanu, a vi ga niste prihvatili, sada je bar nešto od toga jasnije.
Gospodin Spasojević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine potpredsedniče Vlade, počeću, pre svega, od vašeg obrazloženja zašto ovaj amandman nije prihvaćen, jednom jedinom rečenicom – naše rešenje je prikladnije. Ovde se nije govorilo o nikakvim carevima, gospodine Đeliću, u obrazloženju. Koleginica Tabaković je jasno rekla da mi ne možemo u zakonu da razmišljamo šta ste vi mislili lično, jer iza vas će doći neki drugi potpredsednik Vlade ili ministar koji će možda drugačije tumačiti ovaj zakon, a kako će tek na lokalnom nivou ili na nekom drugom nivou, s obzirom da ovim zakonom predviđate mnogo toga da se promeni, da se praktično neke stvari u svojinskim odnosima dislociraju, čak i do mesnih zajednica. Dakle, kada se jedan ozbiljan ovakav sistemski zakon donosi, obrazloženje, prvo sadržaj zakonskog teksta mora da bude jasan čoveku koji to pročita u razonodi, a ne ozbiljnim ljudima i nekim ljudima koji donose ovakav zakon, a obrazloženje mora bar malo da bude u skladu sa vašim obrazloženjem. Ja bih ipak izostavio one careve, znate. Vidite kako, Nova Srbija je delimično prihvatili ovaj amandman, a vi ste jedan deo tog amandmana već izbacili. Zašto ste izbacili uopšte humanitarne organizacije? Elementarne nepogode, to se slažemo i mi i vi da je u redu, ali ovaj drugi deo kod uspostavljanja dobrih odnosa sa drugim državama. Evo, daću vam jedan predlog. Iz vašeg obrazloženja zaključio sam da se vi pozivate na određeni reciprocitet. Da li je tako? Onda je to u zakonu trebalo da stoji – bez naknade, pod uslovima reciprociteta. Verovatno bi našli neko rešenje. Ne znam sad kako to može da se popravi, možda može, ali ono što ste vi govorili, ja bih takvom jednom rečenicom mnoge nedoumice ovde otklonio. Generalno, ovaj zakon o javnoj svojini nije dobar. Nije dobar, gospodine Đeliću, jer osnovni postulati prava i istorijata prava, verujem da vi znate šta znači usus fructus i abusus, a ovaj zakon malo liči na usus fructus – Božidar Đelić. To je neki vaš način raspolaganja. Ovakav način raspolaganja, kako je predviđeno ovim zakonom, nije dobar. Ovakav zakon bi mogao da bude dobar u situaciji kada bi potpuno sve teritorijalne jedinice i područja u Srbiji bila na takvom nivou razvoja da više nema ni jedan jedini problem. U situaciji kada su određene teritorije Srbije bolje razvijene od drugih, ovakvim svojinskim rešenjima, ovakvim konvalidiranjem državine u svojinu, biće mnogo problema i doći ćemo u situaciju da čak, neću namerno iz pijateta našeg Ustava i ostalog da kažem, ali šta ćemo ako neki deo koncesije jedno područje bude trebalo da dobije, pa mora da dobije nečiju saglasnost? Znamo koliko je bilo problema oko koncesije i znamo na koji način se dobra koncesija rušila u ovoj zemlji. Znači, neko će morati da se pita, ne neko, nego praktično što nema centralna Srbija. Centralna Srbija nema autonomnu pokrajinu. (Predsedavajući: Amandman na član 31, gospodine Spasojeviću, molim vas.) Dobro, gospodine Novakoviću, slažem se sa vama, ali kada smo govorili o amandmanima, gospodin Kasalović je pričao od prvog do zadnjeg amandmana, pa nije bilo problema. Sada ću završiti u okviru vremena. Još jedanput na ovaj amandman, pošto predsedavajući insistira, unesite u ovaj amandman, odnosno u Predlog zakona nekim načinom mogućnost reciprociteta i donekle ćemo se složiti mi iz Nove Srbije sa tim, da ne bi bilo različitih tumačenja, koja mogu da ugroze kako Srbiju, tako i njen ustavni sistem. Hvala.
Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Poštovani građani Srbije, do amandmana na član 31. mogli ste da mislite, vi koji niste stigli da se informišete o ovom predlogu, da ova Vlada razmišlja i u vašem interesu. Međutim, član 31. i njegov amandman na najbolji mogući način oslikaće vam namere Vlade. Ostavljaju jednu platformu, jedan prostor za dalje pljačkanje državne imovine. Član 29. Predloga zakona reguliše tržišne uslove pribavljanja i otuđenja nepokretnosti. Tu je rečeno i ko procenjuje i pod kojim uslovima se može vršiti promet. Član 31. pravi izuzetak i ja ću ga pročitati – izuzetno, član 29. stav 1. ovog zakona, nepokretnosti se mogu otuđiti iz javne svojine i ispod tržišne cene, odnosno bez naknade, ako postoji interes za takvim raspolaganjem, kao što je rešenje socijalno humanitarnih pitanja, otklanjanje posledica elementarnih nepogoda ili uspostavljanje dobrih odnosa sa drugim državama, odnosno međunarodnim organizacijama i u drugim slučajevima predviđenim zakonom. Onda smo mi saznali da je Vlada podnela amandman na ovaj član. Mislili smo da se amandman podnosi na brisanje dela teksta "ili uspostavljanje dobrih odnosa sa drugim državama", a to znači otuđenje imovine po izuzetno povoljnijim uslovima. Šta ovo znači? Ovo verovatno predviđate za NATO ili ustupanje nekim drugim državama koje će da ustupe nevladinim organizacijama u Srbiji, kao što su organizacije Nataše Kandić, Sonje Biserko, Borke Pavićević i druge. Zamislite šta Vlada kaže u obrazloženju zbog čega ne prihvata sama svoj predlog nego mora da interveniše amandmanom. Oni ukidaju rešenje socijalno-humanitarnih pitanja. Nema više mogućnosti da se pod povoljnijim uslovima javna svojina, a za nas iz SRS isključivo javna, državna svojina u vlasništvu Republike Srbije, može ustupiti u te svrhe. (Predsedavajući: Vreme.) Kažu da će to biti regulisano drugim zakonima. Drugim zakonom su regulisane penzije, drugim zakonom, čak i Ustavom je regulisano pravo na rad …
Zahvaljujem. Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Lapčević, Miloš Aligrudić i Željko Tomić. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman na naslov iznad člana 33. i član 33. Reč ima gospodin Antić.
Član 33. odnosi se na otuđivanje pokretnih stvari. Generalni stav SNS je da moramo da imamo jedinstven režim kada su u pitanju pokretne i nepokretne stvari i da nije bilo razloga da Vlada pravi razliku između sticanja i otuđivanja pokretnih i nepokretnih stvari. Mi smo se svojim amandmanom pozvali na član 31. koji definiše isticanje i otuđenje nepokretnih stvari. Bilo je sasvim normalno da se ovaj član nadoveže na član 31. Uz to, smatramo da Vlada mora da ima i aktivniju ulogu kada su u pitanju stvari male vrednosti i da je to, pre svega, posao Vlade, da odredi minimalnu vrednost stvari koje mogu da idu kroz elementarno pregovaranje sa jednim ili više lica. To smo ugradili u amandman koji smo predložili, da se kroz jednu uredbu Vlade odredi ta vrednost stvari i da se na taj način izbegne bilo kakva vrsta zloupotrebe, nejasnoća ili problema koji se u primeni ovog zakona mogu pojaviti. Hvala.
Hvala, gospodine Antiću. Na član 33. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije je prihvatio amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Lapčević, Miloš Aligrudić i Željko Tomić. Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Reč ima gospođa Popović.
Hvala, gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi se protivimo tome da se i pokretnine pribavljaju i otuđuju neposrednom pogodbom. Smatramo da Srbija sa ovakvim nivoom korupcije, koja je u Srbiji veoma naglašena, ne može sebi da dozvoli bilo kakvu mogućnost da se ta korupcija pojavi i prilikom nabavljanja, odnosno otuđenja pokretnih stvari, a tiče se pokretnih stvari koje su deo državne imovine. Isto kao što se to desilo sa pribavljanjem, odnosno otuđenjem nepokretnosti, Vlada je pribegla određenom poboljšanju rešenja iz zakonskog predloga, ali to ne prelazi domen šminke. Prema tome, zaista ne vidimo razlog zašto se amandman poslanika LDP, kojim je predviđeno da se stav 3. člana 33. briše, nije usvojio. Skrenula bih pažnju i na postojeće rešenje iz Zakona o sredstvima u svojini Republike Srbije, na članove 6. i 33. Član 6. reguliše pribavljanje i otuđenje nepokretnosti i taj član ne predviđa neposrednu pogodbu. Dakle, staro rešenje lošeg zakona je bolje od novog rešenja novog zakona. Član 33. samo u izuzetnim uslovima predviđa neposrednu pogodbu za pribavljanje i otuđenje pokretnina. Dakle, zaista je neprimereno da se jedan tako loš zakon, kao što je ovaj zakon iz 1995. godine, na ovaj način promoviše, da daje neka bolja rešenja od jednog zakona koji ima ambicije da bude progresivan i da ima neki potencijal.
Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Reč ima gospođa Popović.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, i dalje smo na temi neposredne pogodbe. Međutim, sada se radi o zakupu. Kao što je neposredna pogodba neprimerena za pribavljanje i otuđenje pokretnina ili nepokretnosti, na isti način je ona neprimerena i davanju u zakup određene imovine neposrednom pogodbom. Dakle, isto obrazloženje i za ovaj amandman, kao i za prethodne amandmane koji se tiču pribavljanja, odnosno otuđenja. Ponovo napominjem da za Srbiju neposredna pogodba, kao rešenje u upravljanju raspolaganju određene državne imovine, ne može da da pozitivna rešenja.
Na član 34. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Član 34. ima naslov: "Davanje stvari u zakup", a kada bi mu ja dala naslov, nazvala bih ga: "na vuka povika, a lisice meso jedu". Sve vreme se govori o tome šta će Vojvodina uzeti u svoj nadležnost, a neće joj biti prenete pare da tu nadležnost ispuni, a ustvari, po običaju, đavo se krije u malim stvarima. Suština ovog zakona i zakonopisaca je upravo u članu 34. Poštovani građani, u stavu 1. piše: "Stvari u javnoj svojini mogu se dati u zakup, polazeći od tržišne visine zakupnine za određenu vrstu stvari, u postupku javnog nadmetanja, odnosno prikupljanja pismenih ponuda". Tu se nema šta zameriti. Postoji sledeći stav 2. gde piše: "Izuzetno od stava 1. ovog člana, stvari u javnoj svojini se mogu dati u zakup neposredno pogodbom, ako je to u konkretnom slučaju jedino moguće sa aspekta interesa nosioca prava javne svojine, najcelishodnije rešenje". Gospodine Đeliću, da li vam je promakao stav 2. člana 34. gde će izuzetak, pogotovo u Beogradu, postati pravilo, da se pod obrazloženjem "najcelishodnije rešenje" za nosioca prava javne svojine, a to će za nekog ko predstavlja državu, Republiku, grad, na primer u Beogradu, značiti neograničeno pravo da u neposrednoj pogodbi, a to je po istoriji i teoriji birokratije onaj šalter gde se savije onaj ko moli ili gde postoji kancelarija gde dvoje mogu da razgovaraju nasamo i u četiri oka i neposrednom pogodnom izdaju u zakup stvari javne svojine. Onako kako ste nama u odbijanju amandmana pisali da je vaše rešenje prikladnije, a ta reč ostaje prazna ljuštura iza koje ne stoji ni jedan argument protiv, isto tako ćete koristiti i obrazloženje celishodnosti za nosioca prava javne svojine i koristiti stav 2. umesto otvorenog postupka u stavu 1. Možete vi da ćaskate, koliko god hoćete, ja pričam zbog građana Srbije i ponavljam, član 34. je suština zakona o javnoj svojini, gde se sve vreme pravi fama oko toga a što to traži Vojvodina, a šta to želi lokalna samouprava, a čemu služi zakon o javnoj svojini. U stvari se izbegava, da se u jednom otvorenom postupku, transparentnom, izdaju u zakup nepokretnosti kojima u ime građana Srbije raspolažu neki nosioci javne vlasti, raspolažu na način da od toga uglavnom imaju koristi pojedinci, a ne građani Srbije. Na način kako ste kasnijim članom zakona predvideli pravo preče kupovine za one koji se nađu u tom zakupu. Da li treba, da crtam dalje korake ponašanje ili objašnjavam razloge za donošenje ovog zakona. E, meni je potpuno jasno zašto ste odbili ovaj amandman. Vama na čast, a možda ćete jednog dana građanima objašnjavati ko, zašto i kako je ovaj zakon usvojio ko i zašto ga je i kako primenjivao. Hvala vam lepo na pažnji koju ste ukazali meni prilikom odbrane ovog amandmana.
Reč ima gospođa Đerić.
U želji da podržim amandman poslaničke grupe Napred Srbijo, na član 34. i upravo je suština od ovih nekoliko članova koji se bave otuđenjem ili davanjem u zakup javne svojine i to je ono gde se krije u stvari zamka koju će ovaj zakon omogućiti budućim nosiocima vlasti da se javna svojina pretvori upravo u ono što smo želeli da kažemo da neće biti a to je partijski plen, gde će u javnoj svojini čak i javna preduzeća moći da budu model i predmet ucena, međusobnih nagodbi, gde će poslovni prostori izdavati tako što će se neko ko ima vlast samim tim disperzija moći će se povećati, korupcija će se povećati i ovaj zakon će služiti upravo onome čemu ne treba da služi a to je da zaštiti javnu svojinu građana od partijskih oligarha.
Zahvaljujem. Na član 34. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije je prihvatio amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Zoran Kasalović, povukao je amandman na član 34. Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milan Lapčević, Miloš Aligrudić, Željko Tomić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima gospodin Knežević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine potpredsedniče Vlade, ovaj član se odnosi na uređivanje uslova i postupaka, odnosno radi građana da pročitam kako u zakonu glasi ovaj član 35. On glasi, da se uslovi pribavljanja i otuđenja nepokretnosti neposrednom pogodbom i davanju u zakup stvari u javnoj svojini kao i postupci javnog nadmetanja odnosno prikupljanja pismenih ponuda bliže se uređuju uredbom Vlade. Naš amandman, pročitaću ga, glasi – da se postupak sticanja i otuđenja stvari u javnoj svojini i davanjem stvari javnoj svojini u zakup bliže se uređuju uredbom Vlade poštujući načela propisana zakonom kojim se uređuju javne nabavke. Znači, mi smo ovim amandmanom u stvari predložili da se uredbom Vlade bliže uredi samo postupak kupovine razmene otuđenja nepokretnosti i zakup. Znači, tehnički taj postupak u ovim situacijama, ali da se i uslovi za primenu regulišu na drugi način. Regulišu se sasvim logično, mi smo predložili jer mislimo da je to logično da se ti uslovi za primenu odnosno eventualno izuzeci od osnovnog pravila moraju urediti zakonom. i zato smo mi u ovom amandmanu dodali da se postupak uređuje bliže uredbom Vlade, a da se drugi deo odnosno da se svi uslovi budu uređeni zakonom kojim se uređuju javne nabavke. Tako, da na ovaj način ne samo da bi se ovim amandmanom postigla usklađenost sa ovim zakonom, nego bi i efekat što je veoma značajno jer su ovo osetljive teme bio u okviru tih načela javnih nabavki, odnosno samim tim bi se postigao efekat i transparentnost i konkurentnosti i ekonomičnosti pa i jednakost ponuđača. Tako da, ne treba i smatramo da ovaj amandman treba usvojiti zato što on daje jedan kvalitet više, a to je da bude usklađen sa zakonom ina taj način da se postignu ovi efekti koji smo mi želeli ovim amandmanom da postignemo. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić i Marija Bugarčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodna poslanica Marija Bugarčić. Izvolite.
Hvala uvažena predsedavajuća, poštovani potpredsedniče, pa evo ovo je jedan od onih amandmana koji ste usvojili na Predlog ovog zakona ... došlo je do zabune, htela sam na član 41.
Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, poštovani narodni poslanici, ovaj amandman je tehničke prirode, s obzirom da smo mi ulagali amandmane na sve ove prethodne odredbe zakona koje su se odnosile na mogućnost pribavljanja i otuđenja nekretnina, pokretnina, odnosno davanje u zakup neposrednom pogodbom imovine Republike Srbije. Mi smatramo da to nije dobro rešenje i da bi smo u stvari ostvarili taj cilj, da se izbriše ta mogućnost neposredne pogodbe i zakona i na ovaj član 35. smo stavili amandman, tako da onemogućimo Vladu, da Vlada uredbom ustanovi i načine te neposredne pogodbe. Smatramo da Vlada ne može u tom smislu da odlučuje jer je to prevelika proizvoljnost i prevelike mogućnosti se daju ovoj grani vlasti, izvršnoj jer se radi o često jako velikim vrednostima i velikom imovinom. Prema tome, ovaj član 35. u stvari samo je nastavak tog lošeg rešenja koje je započet sa članom 33., 34., pa sad i 35. odnosno sa članom 29.
Na član 36. amandman je podnela od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković ima reč.
Član 36. govori o nadležnosti za zaključivanje ugovora i mi smo podneli amandman gde se u stavu 2. menja deo, gde ugovor o pribavljanju i raspolaganju pokretne stvarima za posebne namere, predviđamo da zaključuje rukovodilac organa, odnosno službe koja koristi, odnosno za čije potrebe se te stvari pribavljaju. Menjanje stavova, neću obrazlagati posebno nego ću vam obrazloženjem reći šta smo hteli ovim amandmanom da postignemo. Pošto, smo u obrazloženju amandmana na član 27. naveli razloge zbog kojih smatramo da o pribavljanju i raspolaganju pokretnim stvarima zaista treba da odlučuje Vlada. Međutim, na osnovu odluke koju Vlada donosi, ugovor treba da potpiše rukovodilac organa, odnosno službe, a ne direktor direkcije. Dovoljno je da Vlada podnese odluku, a da niži organi koji tu odluku pripreme snose i odgovornost stavljanjem potpisa na ugovor. Uneli smo takođe, i izraz "raspolaganje" umesto "otuđenje", čime smo u stvari obuhvatili sve one mogućnosti koje je zakon predložio, ne samo ovaj nego i svi važeći zakoni koji podrazumevaju šta se pod terminom raspolaganje podrazumeva i smatramo da je kao takav ovaj član zakona mnogo jasniji, a važe obrazloženje da je vaše rešenje prikladnije, za je zaista neprikladno.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Narodna poslanica Judita Popović, ima reč.
Hvala poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo u stvari predložili da Republičko javno pravobranilaštvo bude onaj ključni organ koji će zaključivati ugovore o otuđivanju, pribavljanju, davanja u zakup, dakle, republički pravobranilac će biti taj koji će u stvari da pravno uokviri sva raspolaganja imovinom Republike Srbije, a vidimo da je predlagač bio mišljenja da je najbolje da to obavi direkcija, Direkcija za imovinu koja je pokazala na koji način radi u proteklih 16 godina. Napominjem, da Direkcija za imovinu koja je imala obavezu da vodi evidenciju o celokupnoj imovini koja je nacionalizovana 1995. godine, dakle, imovina koja je tim jednim zakonom od 19 članova bukvalno oduzete od pokrajina i od jedinica lokalnih samouprava. Dakle, radi se o celokupnoj pokretnoj, nepokretnoj i ostaloj imovini, a ta Republička direkcija je bila u stanju da evidentira samo 5% od ukupne imovine, odnosno nepokretnosti sa kojima je raspolagala, dakle, uopšte nije imala u vidu sa kakvim nepokretnostima raspolaže, bila je veoma neažurna, prilikom davanja mišljenja i saglasnosti na raspolaganju AP, odnosno jedinicama lokalne samouprave, kada je to bilo prilično nužno, kada je tim autonomijama bilo potrebno da reše neka svoja goruća pitanja u autonomiji, odnosno lokalu. Često se godinama čekalo na mišljenja i saglasnosti bilo kakvu odluku direkcije, a ista ta direkcija dalje se promoviše sa ovakvim Predlogom zakona, a mislimo da to nije u redu i da to ipak treba da se prepusti onom organu odnosno Republičkom javnom pravobraniocu, kako smo mi predložili amandmanom.
Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Judita Popović, ima reč.
Hvala gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član samo ukazuje koliko smo bili u pravu kada smo utvrdili da je ipak Republički javni pravobranilac onaj koji može najkvalitetnije da odgovori izazovima, svim pravnim poslovima koji su potrebni da bi se upravljalo, raspolagalo sa državnom imovinom. Ovim članom 37. predlagač ustvari predviđa da se svi ugovori o pribavljanju i otuđenju nepokretnosti u svojini Republike Srbije, zaključuje po prethodnom pribavljenom mišljenju Republičkog javnog pravobranioca. Dakle, ako Republički javni pravobranilac je nadležan da da svoje mišljenje o kvalitetu tog pribavljanja ili otuđenja. Zar nije mnogo celishodnije i efikasnije i preskačemo ustvari jednu nepotrebnu kariku u smislu te direkcije za otuđenje odnosno pribavljanje nepokretnosti. Prema tome, ipak je taj Republički javni pravobranilac onaj koji je najkvalitetniji za ove poslove.
Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Gospodine potpredsedniče Vlade, poštovani narodni poslanici, kao što sam rekao, gospodine Đeliću, podneo bih amandman na reciprocitet na član 31. pa biste ga verovatno prihvatili, ali evo i šanse da se zbog jednog praktičnog tehničkog jasnijeg amandmana, mislim da treba da prihvatite amandman Nove Srbije. Dakle, u članu 37. stav 2. posle reči – od dana prijema zahteva, tačka, briše se i dodaju reči – čiji sastavni deo čini nacrt ugovora iz stava 1. ovog člana. Obrazloženje, Zakon treba da je precizan i zato smatramoda je neophodno u stavu 2. ovog člana predloga Zakona utvrditi da je nacrt predmetnog ugovora, sastavni deo zahteva koji se upućuje javnom pravobraniocuradi pribavljanja mišljenja, nezavisno od obaveze direkcije iz stava 3. ovog člana. Dakle, stav 1. odnosi se na ugovore o pribavljanju i otuđenju nepokretnosti u svojini Republike Srbije i zato mislim da vaše obrazloženje, da vam nije jasno na šta se nacrt odnosi i mislim da treba da prihvatite ovaj amandman jer je prikladniji nego što ste vi ponudili.
Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo, podnela je amandman na naslov iznad člana 38. i član 38. Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Ispred sebe imamo član 37. gde stoji da ugovori o pribavljanju i otuđenju nepokretnosti svojine Republike Srbije, zaključuju se po prethodno pribavljenom mišljenju Republičkog javnog pravobranilaštva i obaveze da bude u roku od 30 dana, sa dopunjenim amandmanom kolega iz Nove Srbije na ovaj član 37. onda skoro da normalno, ovaj član 38. ne bi mogao da funkcioniše i ne bi mogla da se desi ovakva situacija, ali sam naslov i poznajući našu sudsku praksu, treba da stoji sam naslov pobijanje ugovora, a mislim da nije prihvatljiv ni pravnim jezikom, ni upotrebom u srpskom jeziku, ali zato smo predvideli da se ovakav termin, odnosno naslov iznda člana 38. koji u predlogu zakona glasi – pobijanje ugovora, zameni sa terminom – poništenje ugovora, i u članu 38. predložili smo izmene člana 38. u stavu 1. i stavu 2. i dopunu sa stavom 3. koji bi inače i trebao da stoji da je sve u redu sa članom 37. da on glasi kako treba. Ovim amandmanom vršimo pojednostavljenje odredbe stava 1. za razliku od Predloga zakona, gde navodimo da je Republičko javno pravobranilaštvo dužno da podnese tužbu za poništenje ugovora iz člana 37. stav 1. ovog zakona, koji je zaključen suprotno važećim propisima, u vreme zaključenja ugovora. Stav 2. uneli smo poseban subjektivan i objektivan rok, zato što se ne može rok za podnošenje tužbe vezivati za zaključivanje ugovora, već naprotiv za dostavljanje ugovora direkciji, odnosno Republičkom pravobranilaštvu. Kažem Direkciji, zato što su ti rokovi vezani 15 dana od trenutka dostavljanja Direkciji i odnosu prema Repuibličkom javnom pravobranilaštvu. Stoji da rok za preduzimanje određene pravne radnje mora se uvek definisati od dana saznanja da postoji neka činjenica ili pravna radnja, a ne od dana njenog rastanka. Zbog toga smo tražili promenu stava 2. člana 38. i izričito smo predvideli mogućnost podnošenja prekršajne prijave novim stavom 3. koji glasi – republičko javno pravobranilaštvo može podneti prekršajnu prijavu protiv odgovornog lica nadležnog organa u slučaju kršenja odredbi člana 27, člana 29, 30, 31. i člana 36. ovoga zakona, protiv odgovornih lica u slučaju ne sprovođenja odgovarajuće procedure. Ne vidim razlog za ne prihvatanje amandmana jer on ovu problematiku i pojednostavljuje i vezuje u optimalne zakonske okvire i rokove. Zahvaljujem.
Minut i 25 sekundi je iskorišćeno od vremena poslanike grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za finansije je podneo amandman na Naslov iznad člana 41. i član 41. Da li neko želi reč? (Da.) Potpredsednik Vlade Božidar Đelić. Izvolite.
Vlada prihvata taj amandman.
Zahvaljujem. Konstatujem da je predlagač prihvatio amandman. Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Marija Bugarčić.
Malopre sam preduhitrila samu sebe, htela sam da pohvalim potpredsednika Vlade, pa evo ovom prilikom sam htela da se zahvalim što je prihvaćen amandman LDP na član 41. gde smo rekli da direktori i članovi organa upravljanja u javnim preduzećima biraju se isključivo na javnim konkursima i to je definitivno pozitivan pomak u ovoj sferi. Usvajanjem ovog našeg amandmana omogućiće se unošenje u naš pravni sistem direktnih odredbi o zaštiti javnog interesa, a u poslovanju javnih preduzeća, agencija i drugih društva kapitala kojima se upravlja dobrima u javnoj svojini. Takođe, omogućiće se zabrana zloupotreba u privatne i u partijske svrhe,kao institucija javnog konkursa u postupku izbora direktora i drugih organa upravljanja. Liberalno demokratska partija se od svog osnivanja zalaže za departizaciju i depolitizaciju javnih službi i javnih preduzeća. Smatramo da je ovo opravdan interes i nepoverenje javnosti koje je do sada vladalo u ovoj sferi i enormni gubici u poslovanju sadašnjih javnih preduzeća i neprihvatljiva praksa upravljanja u njima ima mnogo veći značaj da ne treba dalje odlagati usvajanje ovakvih pravila. Uostalom, ovim zakonom se prvi put kod nas uvodi red u ovu sferu i sistemski počinjemo da uređujemo pitanje javne svojine, kao i njeno korišćenje, pa smatramo da ne postoje prepreke i da nisu postojale prepreke da se ovaj naš amandman usvoji. Mislimo da je ovo pozitivan pomak u svemu ovome i htela bih da se zahvalim zato što ste usvojili ovaj naš amandman. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima potpredsednik Vlade, Božidar Đelić.
Želim da kažem da je Vlada prihvatila ovaj amandman pre sveta zbog toga što, kao što je rekao predsednik Vlade dr Cvetković prekjuče, ovaj zakon, a i generalno opredeljenje Vlade Republike Srbije jeste da se krene u jednu temeljitu reformu javnog sektora. U našem javnom mnjenju se mnogo govori o ministarstvima, o onome šta rade ministri, njihovi saradnici i to je dobro, međutim, treba biti svestan da veći broj ljudi mnogo veća sredstva upotrebljavaju JKP, tako da ako razmišljamo o tome da li se na svrsishodan način upotrebljavaju sredstva nacije, da li ono što naši građani odvajaju za one cene koje su administrativno određene ili pak u onim aktivnostima gde nema alternative, utoliko je bitnije da javna preduzeća budu što je moguće efikasnija i što štedljivija. Uz ovaj amandman imamo u domenu upravljanja napredak. To ne može biti kraj zato što nas očekuje po nužnosti i posle ovakvog amandmana određene izmene i dopune zakona o javnim preduzećima. To je neminovno i to je poželjno. Istovremeno, kao što sam rekao, u momentu obrazlaganja zakona u načelu, ovaj zakon sadrži jednu izuzetno snažnu polugu koja se zove imovinsko spremanje javnog sektora jer svako javno komunalno preduzeće ili javno pokrajinsko preduzeće će morati da opravda svom osnivaču koja mu je imovina potrebna i za koje svrhe i uvereni smo da će to obezbediti dodatne mogućnosti za investicije kada se dobro analizira da li ta hala, taj teren, taj letnjikovac, taj medicinski aparat, da li je sve to svrsishodno da bude locirano u tom javnom preduzeću. Svi dobro znamo, na primer, da su Železnice Srbije u momentu kada se njihove plate i dalje isplaćuju iz budžeta Republike Srbije, kupile, a da je o tome Vlada tek naknadno saznala da je kupljen jedan izuzetno skupocen medicinski aparat i u neku ruku imamo odvojeni zdravstveni sistem unutar sistema železnice. Ovaj zakon je mogućnost da se to temeljito preispita, da se vidi da li je to svrsishodno, da li ti aparati koji koštaju pojedinačno i po dva, tri miliona evra, da li je nužno da železnica ima svoje, da vidimo kakva je produktivnost tih aparata, da li je uputno da se kupuje još jedan takav aparat u drugoj bolnici negde drugde u našoj zemlji ili je mnogo bolje da to bude objedinjeno u našem generalnom sistemu zdravstva. Dao sam samo jedan primer, ali ima i mnogo drugih primera.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 43. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Milorad Buha podneo je amandman na naslov iznad člana 45. i na član 45. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Članom 45. Predloga zakona definisano je sticanje svojine javnog preduzeća i društva kapitala i predviđeno je da, uz državinu kao jedno od svojstava, kao jednu od komponenti svojine, korišćenje, plodouživanje, javna preduzeća i društva kapitala mogu i raspolagati svojinom, ali bitno je naglasiti ovde da je stvorena jedna slika u ovom parlamentu u raspravi da je izmenama Ustava 1974. godine, donošenjem Zakona o sredstvima u svojini Republike Srbije, oduzeta svojina, preneta u Beograd i sada Beograd plodouživa, koristi prihode, koristi sredstva itd. To je loša slika i ne treba to tako gledati jer to nije stvarno stanje. Kakvo je stvarno stanje? Konkretno, u okviru ovog člana kažete da će se uz državinu, upravljanje, plodouživanje, korišćenje moći i raspolagati. Do danas je to bilo moguće u okviru ovih pozitivnih zakonskih propisa uz određenu proceduru. To što direkcija za imovinu i to što Vlada nije htela da prihvati određene inicijative i pokrajine i lokalne samouprave, to je stvar Vlade i to je greška Vlade. Na ovaj način ispravljate, ali šta ćemo dobiti kada imamo danas razbijen komunalni sistem. Javna i javno komunalna preduzeća, ukupno ih je oko 600 i nešto, ali 590 je podnelo bilans za 2010. godinu, 570 je u gubitku. Kumulirani gubici sa 2010. godinom su 850 miliona evra. Koliko je zaduženje? Oko 400 miliona evra. Stvarate ovde dojam da sada kada se to preda i da na raspolaganje lokalnoj samoupravi, javnim preduzećima, sve će to procvetati itd. Iz kojih sredstava će to procvetati?
Dva minuta. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Hvala, gospođo predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član 45. pravi veliki problem, s obzirom da je dobrim delom u koliziji sa odredbama Zakona o planiranju i izgradnji koji se odnosi na konverziju prava vlasništva na izgrađenom gradskom građevinskom zemljištu, pa i na neizgrađenom građevinskom zemljištu, kada se radi o preduzećima koja su imovinu, odnosno to građevinsko zemljište stekli tokom privatizacije, odnosno prinudnim izvršenjem. Ovaj član 45. jasno precizira i kaže da u slučaju da se radi o imovini, odnosno nepokretnostima, građevinskom zemljištu, jer to proizilazi ukoliko se pažljivo čitaju sve ove odredbe koje prethode ovom članu 45. Dakle, ukoliko se na tom zemljištu ima pravo korišćenja, u tom slučaju ono može preći u pravo vlasništva kada je to korišćenje bilo aktuelno u momentu donošenja, odnosno stupanja na snagu ovog zakona. Radi se o konverziji bez naknade. Kako drugačije to nazvati, nego konverzijom. To je, u stvari, samo jedan od argumenata koji smo mi iznosili prilikom raspravljanja o Zakonu o planiranju i izgradnji, kada smo rekli da nije dobro da se tako ozbiljne stari kao što je režim građevinskog zemljišta unosi u takav jedan zakon, kao što je planiranje izgradnje. To je trebalo da se u ovakvom zakonu, kao što je zakon o javnoj svojini, reguliše, da na jednom mestu imamo sve vrste imovine, pa između ostalog, i građevinsko zemljište, a ne da pokušavamo da shvatimo šta je zakonodavac hteo da kaže kada je predložio ovakvo jedno rešenje, kao što je ovo rešenje u članu 45.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije prihvatio je amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Munir Poturak i Vitomir Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Bajram Šehović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Meho Omerović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije prihvatio je amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Ljubiša Petković podneo je amandman na naslov iznad člana 56. i član 56. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ljubiša Petković.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na naslov i iznad naslova člana 56. Predloga zakona o javnoj svojini i predložio da novi tekst glasi: "Raspolaganje i upravljanje poslovnim prostorom za potrebe organa odbrane", umesto predloženog teksta koji nam je dostavila Vlada, a koji glasi: "stambene zgrade i stanovi za potrebe organa odbrane". Gospodine ministre, nama je poznata činjenica da u posedu Ministarstva odbrane postoje izvesni fondovi nekretnina, zatim stambeni fondovi, stambene zgrade i garaže. Takođe, jasno nam je da tim fondovima neko mora da upravlja, ali nas ni na jedan način niste mogli ubediti da za upravljanje tim fondovima treba da bude ovlašćen nadležan ministar odbrane, pored činjenice, da postoji Direkcija za imovinu i Vlada Republike Srbije. Osim toga, ovo pitanje je inače rešeno i sadrži se u članu 55. Predloga zakona o javnoj svojini. Što se tiče člana 56, predložio sam da se postojeći tekst u Predlogu zakona zameni novim tekstom koji glasi: "o pribavljanju, raspolaganju, načinu korišćenja, upravljanja i održavanja poslovnog prostora koje koristi Ministarstvo nadležno za poslove odbrane i Vojske Srbije odlučuje Vlada na predlog Direkcije". SRS smatra da bi bilo krajnje neprimereno i neprihvatljivo da u vreme teške krize, velike nezaposlenosti, bede i siromaštva, Ministarstvo odbrane preuzima obavezu troškova održavanja zgrada, stanova…
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 57. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Ovaj stav glasi – nepokretnosti za reprezentativne potrebe AP i jedinice lokalne samouprave se uređuju aktom AP, odnosno jedinice lokalne samouprave. Tražio sam brisanje ovog stava. Radi se o nepokretnostima za reprezentativne potrebe koje vi stavljate pod ingerenciju lokalnih samouprava i pokrajine. Postavlja s pitanje – ko će koristiti ove objekte? Ove objekte će koristiti lokalni i pokrajinski funkcioneri, zajedno sa svojim gostima. Je li tako? Gospodine ministre, da li ovoj državi trebaju reprezentativni objekti za lokalnu samoupravu i pokrajinsku administraciju? Da li smo mi sada u situaciji da, na primer, jedna lokalna samouprava izdržava jedan, dva ili tri reprezentativna objekta na svojoj teritoriji? Međutim, ovde se verovatno otvaraju i neke druge mogućnosti. Zato se u poslednje vreme mnogi javljaju lokalnim moćnicima, pa se interesuju kada će propisi, kada će zakon, kada će oni doneti svoje akte itd. Na primer, koncesija na 100 godina je fina stvar. Koncesija na 100 godina može doneti dobru zaradu. U čije džepove će se sliti ta zarada? U džepove onih lokalnih moćnika ili pokrajinskih moćnika, to je sasvim izvesno i sasvim normalno. Možda će to biti i neka moralna, a rekao bih, više materijalna satisfakcija, na primer, zbog toga što neće biti na poslaničkoj listi po novom zakonu koji ste doneli. Ima tu još drugih razloga, a o njima drugi put. Hvala.
Da li neko želi reč? (Ne.) Narodna poslanica Vjerica Radeta podnela je amandman na naslsov iznad člana 58. i člana 58. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 59. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Pogrešili ste, na član 59. je naš amandman, da vas ispravim. (Predsedavajuća: Izvinite, a na član 59.) Radi javnosti, pročitaću ovaj član 59. koji se odnosi na nepokretnosti za posebne namene i ima samo dva stava. Prvi stav glasi – nepokretnosti za posebne namene u smislu ovog zakona su nepokretne stvari za vojne potrebe koje koristi ministarstvo nadležno za poslove odbrane i Vojska Srbije i nepokretne stvari za potrebe poslova bezbednosti iz delokruga ministarstva nadležnog za unutrašnje poslove i službe bezbednosti. Stav 2. šta se smatra nepokretnim stvarima za posebne namene iz stava 1. ovog člana, bliže se uređuje posebnim zakonom. Mi smo dali amandman jer imamo nekoliko primedbi. Prva primedba je što je ovo definicija nekog pojma, definicija nepokretnosti za posebne namene, a vidite, nalazi se u sredini ili pri kraju zakona. Smatramo da je ova definicija pojma, kao iu drugim zakonima, trebala da bude u početnim članovima. Tehnički se ne nalazi na pravom mestu, da tako kažemo. Druga stvar, sama ova definicija je jako loša. Definicija koja ne daje neko određeno značenje. Konkretno, šta se pod ovim podrazumeva, šta se podrazumeva pod definicijom nepokretnosti za posebne namene. Suviše je uopštena, bez nekog određenog značenja. Treća primedba je, ako prekoračim vreme, koristiću vreme poslaničke grupe, da po ovom stavu 1. praktično svaka nepokretnost u ovom zakonu koja se nalazi i koja se koristi za vojne potrebe, za Ministarstvo unutrašnjih poslova, za BIA, prema ovoj definiciji po ovom predlogu zakona ispada da je svaka nepokretnost u njihovom vlasništvu od posebne namene. Da li je tako? Da li će rekreativni sportski centri, hoteli, neki bazeni biti objekti od posebne namene? Znači, ova definicija: "i objekti" nisu precizno definisani. Šta znači ovo što je rečeno – šta se smatra nepokretnim stvarima biće bliže uređeno posebnim zakonom? Ovo znači da će drugim zakonima da budu definisane nepokretnosti posebne namene. Pročitaću naš amandman: "Nepokretnosti za posebne namene u smislu ovog zakona jesu objekti koji služe isključivo za obavljanje poslova odbrane i bezbednosti (kasarne, vojni i policijski aerodromi, heliodromi, komunikacione mreže, radarske stanice, poligoni, centri za obuku, sklonište, magacini, opreme, laboratorije)" i stav 2: "nepokretnosti za posebne namene uređuju se posebnim zakonom, a spisak nepokretnosti za posebne namene uredbom utvrđuje Vlada". Mi smatramo da smo ovim našim amandmanom mnogo bolje definisali ovo prvo, jasnije smo dali značenje definicije tih pojmova nepokretnosti za posebne namene. Drugo, praktično smo definisali da svi objekti koji su vlasništvo pomenutih institucija trenutno nisu svi objekti koji su nepokretnosti za posebnu namenu. Treća stvar, predložili smo da se nepokretnosti za posebne namene uređuju zakonom. Ne kako je rečeno šta se smatra, definiciju neku koju mi treba zakonom da uređujemo, nego mnogo konkretnije, da se posebnim zakonom ova materija posebno uredi. Još smo predložili, kad se sve to uredi posebnim zakonom, da se uradi jedan jedinstveni spisak nepokretnosti koji bi trebao da bude pristupačan i neophodno je da država i Vlada ima praktično jednu jedinstvenu evidenciju svih tih nepokretnosti za posebne namene. Zato smatramo da je naš amandman precizniji i da daje mnogo bolje rešenje od ovog koje je u zakonu i predlažemo da ga Vlada i ministar još jednom razmotre i da vide da je naš amandman mnogo sveobuhvatniji, da upotrebim odgovor Vlade, mnogo prikladniji, iako je odgovor njihov da je njihov prikladniji.
Tri minuta i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. `Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. `Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 63. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Samo kratko. Amandmanom na član 63. mi smo uneli izmene kojima smo definisali vojnu i opremu za potrebe bezbednosti na način kako se to čini u pravu EU u ovoj oblasti, zbog uporedivosti, kompatibilnosti i lakšeg sagledavanja ukupnih stanja, bilansa, kontrolisanja i raspolaganja, ali smo uneli i obavezu da se nabavka stvari za posebne namene uredi posebnim zakonom. To znači da deo nabavki koje se tiču tih stvari mogu da se sprovode kroz postupak javne nabavke, ono što ne zadire u oblast bezbednosti i ne ugrožava je ni na koji način. A deo tzv. poverljivih nabavki vi znate da može da se sprovodi po posebnom postupku, ali taj postupak mora da bude uređen zakonom. Ne možete ostavljati, kao za ono raspolaganje i izdavanje u zakup nepokretnosti u javnoj svojini, da to ide po izuzetku neposrednom pogodbom kada procenite da je celishodno. Taj princip ne može da važi ni za sredstva bezbednosti, a pod obrazloženjem da je to nešto mnogo važno i tajno. Odlično se zna da nabavka npr. košulja ne može da bude poverljiva stvar, jer se tu ne kriju nikakva pancirna sredstva i nikakve bezbednosne stvari koje bi mogle da ugroze ni na koji način zemlju, Vladu, taj organ ili bilo koga. Nemojmo pod okriljem nečega što je posebno tajno, a u stvari nije, da omogućavamo načine za korupciju. Maločas ste ćutali kada smo rekli da za nabavku sredstava odbrane odlučuje ministar, a vi se pitate za sve ostalo što se tiče Vlade. Razumem da takva može da bude podela ličnih uticaja u okviru vladajuće stranke, ali zakon ne sme da pravi takvu razliku, jer nema uporišta ni u kriterijumima, ni u vrednosti, ni u poverljivosti ni u bilo čemu što bi moglo da se podvede pod opravdane, celishodne ili bilo kakve druge razloge.
Iskorišćeno je 25 sekundi od vremena. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član zakona odnosi se na nadležnost i način vođenja evidencije. Podsetiću vas šta ovde piše, gospodine ministre, da organi Republike Srbije, pokrajine, odnosno jedinice lokalne samouprave, pazite sada ovo, vode evidenciju o stanju i kretanju sredstava u javnoj svojini, da ne čitam dalje. Gospodine ministre, stanje može da bude agregatno, može da bude bračno. Ne možete da vodite evidenciju o stanju. Možete da evidentirate nečiju vrednost, a stanje možete da opišete ovako ili onako, ali u nekom literarnom radu. Ovo je zakon. Najadekvatniji izraz stanja nečega je vrednost te iste pokretnosti ili nepokretnosti. Mi čak ovde nismo predložili da brišete ovo što ste napisali – stanje i kretanje, iako nam nije jasno šta je to kretanje. Šta će se to kretati? Koliko će se to kretati? Kada se definiše ko je titular, može posle da se kreće samo da postane privatno. U drugom pravcu ne može. Smatramo da je ovo potpuno pogrešno i da ovde treba da prihvatite ovo, da evidentirate, vodite evidenciju o vrednosti imovine. Ministre, niste uspeli za 10 godina da popišete imovinu. Koliko ćete biti sposobni da adekvatno vodite, kako ste vi napisali stanje ili kretanje, to ćemo videti. U ovom kretanju koje predviđate ovim zakonom možemo samo da pomislimo šta će sve u tom kretanju od imovine da nestane i šta se sve od te imovine neće evidentirati da bi dobilo titulara. Hoćemo da kažemo da će biti mnogo zloupotreba, da će u ovom da se stvori mnogo prostora da u javnom sektoru mnogo toga nestane iz svojine države Republike Srbije. Hvala.
Reč ima potpredsednik Vlade Božidar Đelić.
Poštovani poslaniče, ima logike u tome što kažete, ali krenuli smo od toga da u spisima republičke Direkcije za imovinu stanje podrazumeva ne samo vrednosti, nego i sve druge aspekte stanja, tako da postoji praksa koja je utemeljena, koja će biti upotrebljena da se u potpunosti opiše stanje. Tako da je ova definicija još šira od onoga što sa pravom tražite.
Pravo na repliku, narodni poslanik Dragan Stevanović.
Gospodine ministre, vrlo jasno sam rekao – mi nismo brisali ono što ste vi predložili, ali smo insistirali da se evidentira vrednost. Vi ćete, ovde piše, propisati formular ili obrazac uredbom i zato vam SRS poručuje da nećete pogrešiti ako ovo što je predložila uvrstite. Nije tačno da je vaše preciznije. Ovo je preciznije i ne ugrožava to što ste vi predložili, samo vam pojednostavljuje i onome ko će formirati uredbom ove obrasce daje predlog kako šta da napravi i formuliše i kako da izgleda obrazac kojim će se to popisivati, odnosno evidentirati.
Reč ima potpredsednik Vlade, Božidar Đelić.
Mislim da ovo nije kontradiktorno. Vlada prihvata ovaj amandman, pod uslovom da se pre dana za glasanje kod reči: "o stanju" doda zapeta, pa: "vrednost", pa takođe zapeta.
Vlada je prihvatila amandman, ali moram da pitam narodnog poslanika, Dragana Stevanovića, da li želi da podnese ispravku u obliku koji je saopštio potpredsednik Vlade?
Da.
Zahvaljujem. Znači, uz podnetu ispravku, do kraja pretresa u pojedinostima, predstavnik Vlade se saglasio o prihvatanju amandmana. Na član 64. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Narodna poslanica Judita Popović ima reč.
Poštovana gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, jeste, naš stav je da mora da se evidentira imovina, moraju da se evidentiraju sredstva, pokretnosti i nepokretnosti i sve ostalo. Dakle, mora da se zna i količina i vrednost i kretanje i sve ostalo. Međutim, mi se u stvari ne slažemo da ponovo ista ta Republička direkcija, koja je i do sada vodila evidenciju nepokretnosti u javnoj svojini, i dalje za to bude nadležna. S obzirom da je to bilo izuzetno loše rešenje, s obzirom da se izuzetno loše radilo, izuzetno loše gazdovalo, izuzetno loše evidentiralo, ne vidim razlog zašto ponovo istom tom organu, Republičkoj direkciji, koja je nanela toliku veliku štetu tokom primene Zakona o sredstvima u svojini Republike Srbije, lokalnim samoupravama i pokrajini Vojvodine, ponovo dati mogućnost da ponovi iste greške. Dakle, ukoliko se greške uoče, najbolje je da se te greške otklone, pa iz tog razloga smo i podneli amandman da se briše obaveza i Republike Srbije, kao i jedinice lokalne samouprave ili autonomne pokrajine, da pruže sve podatke Republičkoj direkciji, radi evidentiranja nepokretnosti u javnoj svojini.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 68. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 71. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milovan Radovanović.
Gospođo Čomić, ako dozvolite, ja bih jedno kratko obrazloženje radi javnosti, kako bi bolje shvatili u čemu se sastoji suština člana 71. i predloženog amandmana. Dakle, u članu 71. stav 1. Direkcija podnosi Vladi godišnji izveštaj o stanju nepokretnosti u javnoj svojini najkasnije do kraja maja tekuće godine za prethodnu godinu. Reči: "do kraja", amandmanom se predlaže njihova izmena, tako da stoji: "do 31. maja", što je Vlada prihvatila iz pravno-tehničkih razloga, što je opravdano. Stav 2. – ministarstvo nadležno za poslove odbrane i ministarstvo nadležno za unutrašnje poslove podnose Direkciji godišnje izveštaje o stanju nepokretnosti u svojini Republike Srbije, koje koristi najkasnije do kraja martatekuće godine za prethodnu godinu. Reči: "do kraja" amandmanom sam predložio da se menjaju i da stoji: "do 31. marta", što je takođe Vlada prihvatila iz pravno–tehničkih razloga, jer je preciznije da stoji onako kao što je amandmanom to predloženo. Bez obzira što je Vlada prihvatila, iz razloga pravno-tehničkog značaja, ovaj amandman, iz terminoloških razloga ni jedan amandman, pa i ako se radi o suštini Predloga zakona o javnoj svojini, ne može da promeni koncept Vlade Republike Srbije, kao predlagača, a što se kosi sa konceptom koji mi u SRS zastupamo i zašta se mi zalažemo. Osnovno, prvo treba da se donese zakon o imovinsko svojinskim odnosima, pa tek onda o javnoj i drugim oblicima svojine. To bi bilo, po nama u SRS, opravdano, kao i sled događaja i predloga zakona koji bi u potpunosti regulisali ovu materiju. Hvala.
Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Milorad Buha.
Moj amandman se odnosi na stav 2, koji moram pročitati – prirodna bogatstva i dobra od opšteg interesa u državnoj svojini, izuzev dobara koja po ovom zakonu pripadaju AP Vojvodini i jedinicama lokalne samouprave, kao i sredstva koja na dan stupanja na snagu ovog zakona koristi Republika Srbija, državni organi i organizacije, ustanove i druge organizacije, čiji je osnivač Republika Srbija, danom stupanja na snagu ovog zakona postaju sredstva u javnoj svojini Republike Srbije. Ovako kako je predloženo u ovom stavu proizilazi da prirodna bogatstva mogu biti u vlasništvu, odnosno u svojini AP Vojvodine ili jedinice lokalne samouprave. Srpska radikalna stranka je apsolutno protiv toga i zbog toga smo tražili da se ovo: "izuzev dobara koja po ovom zakonu pripadaju AP Vojvodini i jedinici lokalne samouprave" brišem. Osnovni stav SRS je zbog pravne sigurnosti, zbog pravne i sve druge, ekonomske sigurnosti, bezbednosti ove države, neophodno je da se onemogući prenošenje, ne samo državine, ne samo korišćenje, nego posebno raspolaganja na AP, odnosno jedinicu lokalne samouprave. Ono što je bitno naglasiti jeste da u praksi imamo zloupotrebu Evropske konvencije o lokalnoj samoupravi. Krše je pokrajinski organi na taj način što pokrajina vrši izvođenje radova, izbor izvođača radova i finansiranje svega onoga što se inače finansira iz lokalnih sredstava. Šta nalaže Evropska konvencija o lokalnoj samoupravi? Sredstva se obezbeđuju sa viših organa vlasti na lokalnu samoupravu i ona sprovodi postupak, ona bira izvođače, ona finansira i ona vrši nadzor i kontrolu.
Dva minuta. Zahvaljujem. Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije prihvatio je amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 72. amandman, sa ispravkom,podneo je narodni poslanik Balint Pastor. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 72. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, 19 članova je imao ovaj zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije iz 1995. godine, ovim zakonom je nacionalizovana celokupna imovina jedinica lokalnih samouprava i pokrajina. Ovaj zakon ima 80, 90 članova koji imaju tu ambiciju da isprave se ono što nije valjalo u ovom zakonu iz 1995. godine. S obzirom na tu količinu članova odredaba zakona u odnosu na onih 19 članova, postoji jedna sumnja da se sa tim velikim brojem htelo nešto sakriti, htelo nešto uraditi, a da se ne uradi ništa. Zaista, kada smo rekli da je sa ovim zakonskim predlogom u stvari samo jedan korak napravljen ka nekoj ozbiljnoj decentralizaciji u potpunosti smo bili u pravu. Evo i ovaj član 73, u stvari, samo definiše nepokretnosti koje su neophodne Republici Srbiji, što predstavlja opet izuzetak neki, kojim izuzetkom se dalje ograničavaju određena prava koja bi trebala da se ustupe jedinicama lokalnih samouprava ili autonomnih pokrajina. Dakle, kada imamo u vidu da prirodna bogatstva ostaju tamo gde su bila, da dobra u opštoj upotrebi su delimično načeta, a dobra od posebnog interesa za Republiku Srbiju i dalje ostaju u vlasništvu Republike, onda nam je potpuno jasno da je ovaj zakon samo jedan mali iskorak za promenu.
Na član 72. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za finansije su prihvatili amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 73. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović, Zoran Ostojić, Bojan Đurić i Marija Bugarčić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Judita Popović.
Hvala gospođo predsedavajuća. Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo, pre svega, imali u vidu interes pokrajine Vojvodine, kao i lokalnih jedinica samouprave, kada smo predlagali da se na drugi način reguliše vraćanje te imovine koja je oduzeta i da se na mnogo sadržajniji način ta imovina i vrati. Međutim, nažalost, mi smo u odgovoru dobili veoma kratka obrazloženja zašto se svi ti naši amandmani nisu usvajali. Uglavnom se sve to svelo na to da se amandman ne prihvata iz razloga što je predloženo rešenje prikladnije. Dakle, zakonsko rešenje je prikladnije. Dakle, ostalo se pri tome da ovaj zakon o javnoj svojini ima obrazloženje od pola stranice, a sva ova obrazloženja kojima se odbijaju amandmani koje su podneli poslanici LDP odbijaju sa jednim kratkim obrazloženjem, sa jednom kratkom negacijom bez ikakvih argumenata. Dakle, ostaje da mi sa ovim amandmanima zaista nismo hteli da na bilo koji način ugrozimo reformu javne svojine, nego smo samo hteli da popravimo sadržinu ovog zakona. Međutim, očigledno da nema dovoljno hrabrosti, nema dovoljno političke volje da se malo više udubi, kompleksnije udubi, u ovu problematiku javne svojine, javnih svojina i decentralizacije.
Na član 73. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 75. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Sreto Perić.
Član 75. reguliše način sticanja javne svojine na nepokretnostima i podnošenje zahteva. Uglavnom se odnosi na autonomnu pokrajinu i odnosi se na jedinice lokalne samouprave. Mi smo predložili da se ovaj član 75. briše. U obrazloženju stoji: "Amandman se ne prihvata iz razloga što je u suprotnosti sa osnovnim konceptom Predloga zakona." Naša suština i jeste da srušimo ovaj koncept zakona jer mi smatramo da javna svojina treba da bude u vlasništvu Republike Srbije, a drugi organi kao što je AP Vojvodina, kao što su jedinice lokalne samouprave, mogu i imaju pravo da koriste tu javnu svojinu. Mi smo vrlo često, i izražavamo opasnost, izražavamo sumnju da se na ovaj način, odnosno ovim predlogom zakona pokušava dezintegrisati teritorijalna celina Republike Srbije. Mi smo imali priliku ovde da čujemo i neke amandmane koji su podneti da se mineralna bogatstva ustupe u svojinu Vojvodine, nije se reklo da se ustupe Kraljevu, Šapcu, Loznici ili nekom drugom, gde se ona nalazi, nego samo da se ustupe Vojvodini. Za nas je to apsolutno neprihvatljivo. Stavovima koje iznosi SRS i javnost i građani veruju. To mora konačno da učini i Vlada. Setite se samo kad smo govorili o vakcini. Koliko puta dr Paja Momčilov, uvaženi poslanik SRS je govorio o tome, to niko nije uzimao za ozbiljno. Sada kada su neke stvari počele da se rešavaju, da se otkrivaju i da se iznose pred javnost, onda direktor Agencije za javne nabavke kaže… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, tema dnevnog reda.) Moram malo paralele… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, tako možete paralelu sa bilo kojom temom, a tema je pretres u pojedinostima, amandman koji ste podneli.) Možda potpredsednik Vlade vidi neke sličnosti…
Narodni poslaniče, to što vas podsećam na odredbe Poslovnika nema nikakve veze sa potpredsednikom Vlade. Ukoliko on prekrši neku odredbu Poslovnika, podsetiću ga po istom osnovu. Izvolite, imate još 55 sekundi. Na član 75. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Mirko Munjić.
Ovaj amandman je takođe jedan od amandmana SRS koji su suštinske prirode. Dakle, ovim amandmanom sam tražio brisanje čitavog člana 76. Predloga zakona. Podsetiću vas da član 76. reguliše rok za podnošenje zahteva od strane autonomne pokrajine i lokalne samouprave, dakle, zahteva za upis prava svojine. Srpska radikalna stranka je principijelno protiv ovakvog koncepta javne svojine. O tome su poslanici SRS gotovo čitav dan pričali, čitav dan pokušavali da ubede gospodina Đelića, izgleda neuspešno, da smo mi potpuno u pravu, da ovakav koncept nije dobar, da će od ovakvog koncepta javne svojine samo mali krug ljudi imati koristi. Dakle, SRS smatra da raspolaganje mora da bude u rukama Republike SRbije, a korišćenje može da bude preneto na autonomnu pokrajinu i lokalnu samoupravu. To je i do sada mogao biti slučaj. Ako ste do sada imali neke funkcionalne probleme sa korišćenjem, imate priliku da to promenite, imali ste priliku i do sada. Uvođenjem ovako nakaradne svojinske transformacije, vi u stvari trčite ka jednom cilju. Taj cilj se zove rastakanje Srbije. To i jeste cilj ovog zakona. to smo danas čitav dan pričali, to vam i ja sada kažem. Posledice ovakvog rastakanja Srbije na ovaj način tek će se osetiti. Hvala.
Na član 76. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 77. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? Da, narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 77. Predloga zakona o javnoj svojini govori se o rešenju po zahtevu za upis. Nemoguće je ovaj predlog zakona popraviti amandmanima narodnih poslanika, pa i ovim amandmanom. Ovim amandmanom je predloženo da se briše član 77. Predloga zakona, jer u većini slučajeva Vlada je prihvatila određene amandmane skupštinske većine zbog političke trgovine, a ne zbog njihovog stvarnog kvaliteta i poboljšanja teksta Predloga zakona. Razlog ne prihvatanja Predloga zakona od strane SRS, pa i člana 77. Predloga zakona, jeste neslaganje sa konceptom koji ste primenili u ovom predlogu, što predstavlja i razlog za podnošenje ovog amandmana. Suština je da mi u SRS nismo za koncept postojanja istovremeno i državne i pokrajinske i svojine jedinica lokalne samouprave. Mi smo za koncept postojanja uređene državne svojine. Autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave mogu da budu korisnici te državne svojine. Po Ustavu Republike Srbije javna svojina je državna svojina, gde je titular i subjekt prava te svojine država. To je suština zbog koje mi u SRS ne prihvatamo, ne slažemo se kako sa Predlogom zakona o javnoj svojini u celosti, tako i sa ovim predloženim amandmanom člana 70, sa odredbama člana 77. Predloga zakona.Još jedno navodim da je potrebno prvo doneti zakon o svojinsko-pravnim odnosima, pa tek posle regulisati na normativan način javnu svojinu i druge oblike svojine koje proističu iz ovog osnovnog zakona o imovinsko-svojinskim odnosima.
Na član 77. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Kasalović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 79. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Sreto Perić i grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Narodni poslanik Milan Knežević, pa narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukratko o ovom članu 79. Radi javnosti hoću, ne da ga čitam, samo kratka analiza. On se odnosi na posebna svojinska ovlašćenja autonomne pokrajine i jedinica lokalne samouprave. Radi javnosti da kažem u stavu 1. se kaže da danom stupanja na snagu ovog zakona na nepokretnostima će doći do uspostavljanja posebnih svojinskih ovlašćenja autonomne pokrajine, odnosno jedinica lokalne samouprave. U stavu 2. se kaže da ove autonomne pokrajine, pošto ih imamo dve, i jedinica lokalne samouprave mogu preduzimati sve akte raspolaganja nepokretnostima, ali ne i otuđenja. Znači, otuđenje nepokretnosti može samo uz saglasnost Vlade. Treći stav da u slučaju otuđenja nepokretnosti iz prethodna dva stava Vlada odlučuje, a sredstva idu na autonomnu pokrajinu, odnosno jedinicu lokalne samouprave. Sada kada se ovo gleda, već se iz svih ovih stavova vidi da je ovaj član unosi konfuziju. Ako gledamo i ako je cilj svake države da se u njoj stvori jedna pravna sigurnost, ovaj član sigurno da u ovim navedenim segmentima unosi pravnu nesigurnost. U kom smislu? Primenom ovog zakona iskomplikovali bi se mnogi imovinski odnosi. Pri tome bi pogotovo bili ugroženi raniji vlasnici, odnosno njihovi naslednici, koji polažu pravo na tu nepokretnost i doći će do nekog vakuma perioda da će umesto države u nekom periodu tom nepokretnosti raspolagati ili autonomna pokrajina ili lokalna samouprava, iako uopšte neće biti znano da li su oni vlasnici ili ne. Zato smatramo da je trebalo prvo završiti i doneti konačne odluke o povraćaju imovine i prava javne svojine i razrešiti samim tim i tu pravnu sudbinu tih nepokretnosti, pa tek onda krenuti u ovo što je u ovom trenutku predviđeno. Tako da smatramo da ovo treba brisati ovu odredbu i sačekati da se u skladu sa procedurom uspostavi pokrajinska, odnosno opštinska svojina, pa tada ove stvari razrešiti. Koristiću vreme poslaničke grupe. Tako da je ovo rešenje konfuzno, unosi pravnu nesigurnost i smatramo da treba ovo brisati. Sami ovi stavovi koji su izneti jasno stavljaju do znanja dileme onog ko je pravio ovaj zakon čim je predvideo sve ove stavove. Predvideo je mogućnost da će doći na ovim nivoima, autonomne pokrajine i lokalne samouprave, do velikih mogućnosti zloupotrebe, pa je indirektno već i sledećim članom 80. zakonodavac predvideo kaznene poene i zatvor i kaznu i drugim rečima zakon mora da ima i da bude sankcionisan kada se ne poštuju neke stvari. Sigurno pravnici, od poslanika koji sede ovde, da je njima mnogo jasnije, da je ovaj član nepotreban i da će da napravi konfuziju. Hvala.
Iskorišćeno je dva minuta i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 80. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Izvinjavam se narodni poslanik Sreto Perić je takođe podnosilac amandmana. Izvinite narodni poslaniče. Izvolite, imate reč.
Amandman na član 79. je logičan nastavak amandmana na član 75. koji smo podneli, gospodine Đeliću, još jednom i na kraju ove rasprave da vam kažem da se SRS najozbiljnije protivi prenošenju državne svojine u vlasništvo i na raspolaganje AP i jedinicama lokalne samouprave. Evo, samo ću jedan argument iz ovog člana 79. da komentarišem stav 2. "AP, jedinica lokalne samouprave mogu preduzimati sve akte raspolaganja nepokretnostima iz stava 1. " To znači i otuđenje uz saglasnost Vlade. Da ste bar ovde rekli, prenos u vlasništvo imaocima javne svojine, nego vi niste u opšte to ogradili. Znači, može da se javna svojina prenosi i dalje i fizičkim licima. Zbog toga smo mi bili protiv ovakvog koncepta zakona, i gospodine Đeliću, ovo je još jedan pogrešan korak Vlade. Ali za utehu to nije jedini, od ove utehe nemaju ništa. za njih će biti uteha da vi odete sa vlasti i da jednostavno izaberu one ljude koji će na mnogo bolji način da vode računa o njima i da rade u njihovom interesu. Razlog za donošenje ovakvog zakona pravdali ste i vi i neki drugi predstavnici Vlade do jučerašnji ministri u istoj toj Vladi ne efikasnošću Direkcije za imovinu, zbog toga što nije mogla da reši po zahtevu jedne opštine vezano za proširenje groblja. Pa to nije problem zakona o svojini to je bio problem ne efikasnosti te vlade, njenih službenika i činovnika. Na tome je mnogo trebalo poraditi i vi to verovatno dobro znate, kada posao ne ide kakao valja kreveti se ne menjaju.
Na član 80. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Da li neko želi reč?(Ne.) Narodni poslanici Laslo Varga, Elvira Kovač i Arpad Fremond podneli su amandman na naslov iznad člana 82. i član 82. Da li neko želi reč?(Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Odbor za finansije podneo je amandman na naslov iznad člana 82. i član 82. Da li neko želi reč?(Ne.) Na član 83. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za finansije su prihvatila amandman. Da li neko želi reč?(Ne.) Na član 83. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije prihvatio je amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 84. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Zoran Kasalovići grupa od od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Ja sam u ovom članu koji se zove konvalidacija govorila i u načelnoj raspravi, kao posebno problematičnom. Podneli smo i amandman na njegov stav 2, jer zaista nemamo ništa protiv da Vlada može naknadno da da saglasnost da se na ugovore o pribavljanju nepokretnosti koji su urađeni u skladu sa propisima da naknadna saglasnost. Potpuno smo protiv i tražimo brisanje stava 2, gde se omogućava da se za pribavljanje nepokretnosti saglasnost može dati iako nije sproveden postupak javnog nadmetanja, odnosno prikupljanja pismenih ponuda, a prethodne i naknadne saglasnosti Vlade za takvo pribavljanje nepokretnosti date do dana stupanja na snagu ovog zakona ostaju na snazi. Otkuda vam pravo da prosto dajete nekome podstreka da i dalje krši zakon, pogotovu zato što je važećim Zakonom o sredstvima u svojini Republike propisano pravilo da se nepokretnosti pribavljaju javnim nadmetanjem. Zaista smatram da ovaj član 2. brisati zato što onaj ko je činio to pribavljanje suprotno važećim propisima ne može da ozakoni svoju nezakonitu radnju. To morate da priznate da uopšte nije u redu. Hvala.
Da li još neko želi reč? Na član 84. amandman je podnela Vlada. Odbor za finansije prihvatio je amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 88. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Janković, Zlata Đerić, Miroslav Markićević i Srđan Spasojević. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman. Pošto je ovo poslednji amandman po redosledu u pretresu u pojedinostima pitam da li želi reč još neko po ovom amandmanu. Potpredsednik Vlade Božidar Đelić. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, želim da vam se zahvalim na današnjoj diskusiji. Kao što ste mogli da konstatujete ne po deklaracijama nego po zajedničkom radu u ime Vlade sam prihvatio i neke amandmane koje možda Vlada i juče na raspravi nije prihvatila, zato što smo pažljivo saslušali obrazloženja. Nema apsolutno nikakvog razloga za jedan ovako važan zakon, a i da je bilo koji drugi zakon da dobri argumenti ostanu bez potvrde, ukoliko to može još bolje služi našim građanima. S tim u vezi, želim da kažem da prihvatamo ispravljeni amandman, koji smo dobili na član 64. stav 1. i očekujemo od gospođe Tabaković da se dostavi i onako ispravljeni amandman, koji ćemo onda prihvatiti koji je bio predmet diskusije, a koji se nalazi u stenogramu. Verujem da na kraju ovaj jeste nedvosmisleno korak napred za naše građane i našu državu. Mi imamo u našoj istoriji i zbog toga verujem da i ova diskusija, da je unela dozu emocije, a jedan broj strepnji, da svaki korak u decentralizaciji može ugroziti državno tkivo. Imamo i nedavno iskustvo i ne želim da sada ponovo otvaram neku raspravu, ali sigurno je bilo Ustava, naročito onog iz 1974. godine, koje su unele određene teškoće u funkcionisanju naše države. Verujem da je dobro što se skoro ni u jednom slučaju nije pomenuo taj Ustav niti bilo koji drugi element prošlosti, jer ono što moramo uraditi, to je zakon o javnoj svojini i uređenje naše zemlje za budućnost. Mi ne zaboravljamo prošlost, ali gradimo za budućnost. Time smo ovim zakonom obezbedili da se osposobi naša zemlja za efikasno funkcionisanje pod uslovima oštre konkurencije koje postoje, hteo to neko da prizna ili ne i ta konkurencija nije samo konkurencija EU, nego i konkurencija velikih zemalja poput Kine, Brazila, Rusije, ili pak Indije koje nam nalažu da organizacije naše zemlje osposobi naše lokalne samouprave, da budu u mogućnosti da sprovode jedan broj projekata, naročito projekata u domenu investicija koje će biti od koristi za naše građane, da nemamo situaciju gde se stalno čeka nešto i gde je stalno neko drugi odgovoran, a sve to i zbog toga smo čuli argumente i jasno videli da postoji jasan princip funkcionalnosti, a ne teritorijalnosti u ovom zakonu. Ne daje se ovim zakonom svojina tako što svako ulazi u svoj atar i niko ne može tu bilo šta pogledati. Na teritoriji jedne opštine, sada i za javne puteve u skladu sa nomenklaturom tog zakona, imaćemo lokalne, opštinske, nekategorisane puteve i oni su od lokalnog značaja. Logično je, Ustavom utemeljeno i celishodno da se o tim putevima u potpunosti brine lokalna samouprava i da odgovara pred građanima o tome da li su ti lokalni putevi unapređeni tokom njihovog mandata i da onda vidimo ko je dobar u tom poslu i da se niko ne krije između navodnog čekanja ili nekih odobrenja koja nikako da dođu iz Beograda. Sa druge strane, jasno smo stavili do znanja, nešto što je ulica, a zapravo jeste državni put prvog reda, imamo primer ovde u Beogradu, ulica Arsenija Čarnojevića koja je "Gazela", evropski put, K10, da je to ono što je u svojini države. Nismo išli putem da takvi putevi budu u svojini različitih nivoa vlasti, jer znamo da je bilo takvih zahteva. Da li to znači da sutra ako se gradi auto-put i nekoliko nivoa vlasti, zajednički investira u njihovu izgradnju, da samo jedan nivo državni treba da ubira plodove od te investicije? Ne. I ti nivoi da obrazlože, jer imamo jednu ekonomsku logiku koja će biti podsticaj da se gradi zajedno, a ne pritisak jednog nivoa vlasti na druge. Ako gradimo zajedno jedan deo auto-puta, on će biti i dalje u svojini Republike Srbije, aputarina se može, ukoliko se tako dogovore razni nivoi vlasti, deliti u onom nivou investicija koje su postojale. Tako je veoma jasno odakle dolazi novac i u čijem je interesu, tako i Srbija koja će u godinama koje dolaze, kao i sve druge zemlje na žalost imati velike izazove sa javnim finansijama, ma ko bio na vlasti, imaće više mogućnosti da se zajednički investira. Pogledajmo i u bogatim zemljama raznih kontinenata, bukvalno svaki veći kapitalni infrastrukturalni objekat se sufinansira od strane nekoliko nivoa vlasti, a da tu nužno ne znači, su u svojini, i da to ne znači da može doći do prodaje jednog dela. Treba razdvojiti te dve stvari. Neka to bude ilustracija ravnoteže koja je u skladu sa našim Ustavom, uspostavlja ovaj zakon o javnoj svojini. Ovaj zakon omogućava da se napokon obezbedi ono što sa velikim pravom i građani i mnogobrojne političke partije kažu danas, postaje neobjašnjivo, ne postoji. Valjda je ta hipercentralizacija 90-tih godina, trebala da obezbedi da se bar zna kakva je ta imovina. U momentu kada je navodno nekoliko članova data cela ingerencija, valjda je neko očekivao da se onda sve razjasni i ti strahovi od te decentralizacije koja se tada u potpunosti ukidala, da znamo na čemu smo. To se nije desilo. Neka to bude još jedna ilustracija da hipercentralizacija možda ima neke blagodeti samo na papiru, jer ona nije obezbedila i diskusija je pokazala da su se dešavale stvari u realnosti koje je taj hipercentralizovani sistem nije uspeo da isprati, a odgovornost onih na lokalu koji su donosili te odluke, nije bila moguća, jer je po zakonu to bilo zabranjeno i onda smo bili jednostavno u domenu policijskih istraga, trebalo je da na tu hipercentralizaciju odgovorimo hiper policijom. To se desilo nije. Zbog toga u jednoj demokratiji koja funkcioniše, pravi način da bude manje krađe, da se zna ko odgovara, jeste da postoji decentralizacija, a politika služi za to da postoji i odgovornost za ono što se radi. Sada se odgovornost deli i kada se deli odgovornost na veoma jasan način, postoji veoma jasna locirana odgovornost, od momenta, poštovani poslanici, i time završavam, kada nadam se, u ponedeljak širokom većinom izglasate ovaj sistemski zakon o javnoj svojini, znaće se unutar države šta je čije i to nije uopšte manje bitno, šta, ko, za šta odgovara i snosi posledice koje su političke i krivične, eventualno pred građanima koji su im dali mandat. To će biti u interesu naše države, to će biti u interesu naše privrede. Ovo je ravnoteža koju je uspostavio Ustav iz 2006. godine, državnost svuda gde je to potrebno i nužno, decentralizacija, svuda gde je to korisno. Hvala puno na vašoj pažnji.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Ovim završavamo današnji rad. Rad nastavljamo sutra 23. septembra u 10,00 časova, pretresom u pojedinostima na Predlog zakona o obeštećenju i nadoknadi. Mišljenje Vlade će biti podeljeno sutra pre početka sednice. U skladu sa Poslovnikom mi ćemo započeti pretres u pojedinostima, kada se steknu za to uslovi, starajući se o usklađenom redu, mi i sa potpredsednikom Vlade i sa Generalnim sekretarijatom Vlade, vodimo računa o mišljenju Vlade na amandmane, na Predlog zakona o restituciji bude tu. Sutra stiže jesen, stići će i amandmani. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Trinaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 89 narodnih poslanika. Radiutvrđivanja broja narodnih poslanika koji stavljaju svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje, molim vas da utvrdimo koliko nas ima prisutno u elektronskom sistemu. Izvolite. Konstatujem da je elektronskim sistemom utvrđeno da je poslanika koji su ubacili svoje identifikacione kartice 86 narodnih, a da je još jedan određen broj narodnih poslanika prisutan u sali, te da postoji Poslovnikom utvrđeni uslov za rad sednice Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: narodna poslanica Slavica Đukić-Dejanović, predsednica Narodne skupštine, narodni poslanik Miloš Radulović, narodni poslanik Miletić Mihajlović i narodni poslanik Nikola Krpić. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača Božidara Đelića, potpredsednika Vlade, pozvala da sednici prisustvuju i Goran Radosavljević, državni sekretar u Ministarstvu finansija i Svetlana Markanović, savetnica u kabinetu potpredsednika Vlade. Takođe vas obaveštavam da je Vlada odlučila da za predstavnika Vlade u Narodnoj skupštini prilikom razmatranja navedenih predloga zakona, odnosno Predloga zakona o javnoj svojini, Predloga zakona o korišćenju oduzete imovine i obeštećenju i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o vraćanju, restituciji imovine crkvama i verskim zajednicama, takođe odlučila da prilikom razmatranja navedenih Predloga zakona bude određen i Dušan Petrović, ministar poljoprivrede, trgovine, šumarstva i vodoprivrede, koga sam takođe pozvala da prisustvuje na sednici, a na osnovu odluke Vlade o određivanju predstavnika tokom rada sednice Narodne skupštine. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima o drugoj tački dnevnog reda - PREDLOGA ZAKONA O VRAĆANjU ODUZETE IMOVINE I OBEŠTEĆENjU Poštovani narodni poslanici imam obaveštenje od Službe Narodne skupštine da je u toku umnožavanje izveštaja Vlade, odnosno mišljenje Vlade o podnetim amandmanima da je po jedan primerak u poslaničkim klubovima i da će za deset minuta biti podeljeno i u sali, te pre nego što otvorim pretres Predloga zakona u pojedinostima određujem pauzu od 10 minuta da bi materijal bio dostavljen narodnim poslanicima. Sednicu nastavljamo u 10,25 časova. Hvala vam.