Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Četvrte sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2007. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje101 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 96 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen sednici da prisustvuje narodni poslanik Meho Omerović. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O PREDSEDNIKU REPUBLIKE (nastavak u pojedinostima) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvol'te, Vjerice. Uvek volim kad s vama počne jutro.
Hvala. Dame i gospodo poslanici, podsećam da govorimo o Predlogu zakona o predsedniku Republike. Poslanici SRS-a uložili su veliki broj amandmana s namerom da se tekst ovog zakona popravi. Nažalost, Vlada nije prihvatila naše amandmane, odnosno jeste svega jedan ili dva. Gospodin Milan Marković, ministar koji je zadužen da u Skupštini predstavlja ovaj zakon, juče je ceo dan bio ovde, ali očigledno bez namere da se uključi u rad i bez namere da sasluša narodne poslanike. Danas, vidim, nije tu i zamenjuje ga neki papir ovde ispred njega.
Izvinjavam se, Vjerice, tu je gospodin Milan Marković, samo je za dva minuta zamolio, nešto da završi. Hvala.
Gospodine Mrkonjiću Milutine, ja odlično vidim i vidim ovde papir na mestu gde bi trebalo da bude Milan Marković. A to gde je on i šta je zaboravio, stvarno nije naš problem. Nemojte tako nezgrapno da ga branite i ne znam zašto ga uopšte branite. Dakle, član 27. Predloga zakona govori o generalnom sekretaru predsednika Republike. U četvrtom stavu ovog člana piše: ''Generalni sekretar ima zamenika, koga sam predlaže, a koga imenuje i razrešava predsednik Republike''. SRS misli da ovo nije dobro rešenje, da je generalni sekretar javna funkcija i da to nikako ne može biti privatna stvar funkcionera. Predložili smo da se reči "koga sam predlaže, a" brišu. Generalni sekretar ima zamenika koga imenuje i razrešava predsednik Republike – to bi bilo dobro rešenje. Vlada kaže da ne prihvata naš amandman ''jer predlaže brisanje formulacije kojom se određuje da postavljanje zamenika generalnog sekretara predsedniku Republike predlaže generalni sekretar''. Ovo je potpuno nebulozno objašnjenje Vlade Republike Srbije. Zaista ne razumem šta su hteli da kažu, osim onoga što nam je juče u jednom momentu Milan Marković i rekao, da jednostavno nemaju nameru da prihvataju amandmane, da su predvideli ovakav tekst zakona i da je to što mi radimo, otprilike, uzaludan posao. Mi, naravno, mislimo da nije, zato što zaista želimo da ubedimo predstavnika Vlade i narodne poslanike da glasaju za naše amandmane, a s druge strane, želimo da objasnimo građanima Srbije kakve to predloge zakona Vlada Republike Srbije dostavlja Narodnoj skupštini i kako je Narodna skupština zapravo servis Vlade Republike Srbije, zato što narodni poslanici skupštinske većine uopšte ne učestvuju u radu kada se govori o predlozima Vlade Republike Srbije. Zaista je potpuno nebulozno da generalni sekretar sam predlaže zamenika. Pa, zamislite dokle to ide – sada svaki funkcioner svoju funkciju treba da doživljava kao privatnu. Juče smo potrošili četiri sata vremena objašnjavajući predstavniku Vlade i skupštinskoj većini šta je javna funkcija, šta je privatna funkcija, a sada se ovde pojavljuje ovakav predlog da neko sam sebi predlaže zamenika. Svaki put kad imamo ovako nešto, nama u SRS se javlja asocijacija na Haški tribunal, na činjenicu da taj tribunal sam sebi propisuje pravila, da ih menja od slučaja do slučaja i kada vidi da ne može da izađe na kraj s profesorom doktoromVojislavom Šešeljem, onda menjaju svoja pravila. Pre svega zbog takve asocijacije, potpuno smo protiv i smeta nam ovakva formulacija. Zamislite sad, generalni sekretar sam sebi predlaže zamenika i posvađaju se posle nekoliko dana, ko zna zbog čega, možda zbog neke provizije, zbog nekog posla Narodne kancelarije itd. Imamo šta? Imamo ponovo biranje novog zamenika sekretara i tako u nedogled. Ovo je, pre svega, pravna nesigurnost, potpuna iluzornost da neka funkcija kao postoji, a zavisi isključivo od onog ko mu je nadređeni. Dakle, ubeđena sam da je ministar ovde da bi bar ovaj amandman prihvatio, da bi razumeo suštinu našeg amandmana. Ali, nažalost, ministar opet nije tu. Kao što vidite, gospodine Mrkonjiću, nešto je mnogo zagubio, dugo traži to što je zaboravio. Nadam se da će narodni poslanici u Danu za glasanje glasati za ovaj amandman. Vidim da je, izgleda, uticala naša kritika od juče, kada smo više puta prozivali narodne poslanike skupštinske većine. Ne zato što nama nešto znači vaše prisustvo u sali, ali, jednostavno, mislimo da nemate pravo da rušite kredibilitet Narodne skupštine tako što ne sedite u ovoj sali, što ne učestvujete u radu parlamenta. Razumemo mi da vi podržavate Vladu, da podržavate ministra. Doduše, jedan deo poslanika - vladu Božidara Đelića, drugi deo poslanika - vladu Vojislava Koštunice i onaj treći - vladu Mlađana Dinkića, pošto cela Srbija zna da imamo tri vlade u Srbiji umesto jedne jedinstvene. To se vidi i kada se ovde nađe na dnevnom redu predlog jedne od tih vlada. Ako je u pitanju vlada Vojislava Koštunice, onda poslanici njegove stranke učestvuju u radu parlamenta, ostali to bojkotuju. Kada je u pitanju, kao juče i ovih dana, predlog vlade Božidara Đelića, onda su prisutni jedino članovi DS-a, ovi ostali bojkotuju tog ministra, taj predlog. I onda se pitamo zašto mediji loše pišu o parlamentu, a ja vam kažem da narodni poslanici svojim ponašanjem doprinose tome. Građani Srbije od narodnih poslanika očekuju da rade svoj posao, očekuju da sedimo u ovoj sali, da raspravljamo o predlozima, da iznosimo stavove. Potpun razumem da predstavnik Vlade ili skupštinska većina ne žele da prihvate naš amandman zbog neke koncepcijske razlike, ali je potrebno samo da predstavnik Vlade izađe i to objasni, da predstavnik skupštinske većine izađe i to objasni, upravo da bi građani Srbije videli razliku između SRS i svih ostalih. Mi na tome insistiramo i na svakom mestu želimo da ta razlika bude vidljiva, jer ona zaista postoji. Činjenica je da je SRS drugačija od svih ostalih stranaka u Srbiji i ubeđeni smo da su građani Srbije to već odavno prepoznali, da će potvrda toga biti na narednim predsedničkim izborima. Istina, još formalno na Centralnoj otadžbinskoj upravi nismo utvrdili kandidata, ali mogu sa sigurnošću da kažem, kada se raspišu izbori, da će naš kandidat za predsednika biti gospodin Tomislav Nikolić. Takođe sam ubeđena da će Tomislav Nikolić biti predsednik Republike Srbije posle ovih izbora. Zbog toga nam je još više stalo da ovaj zakon bude dobar, da ne daje mogućnosti nikakvih posebnih privilegija ni predsedniku Republike, ni generalnom sekretaru, ni njegovom kabinetu. Mislimo da je i predsednik, kao što su i Narodna skupština i Vlada Republike Srbije, u obavezi da služi svom narodu, da služi građanima Srbije, apsolutno svim građanima Srbije. Juče ceo dan nismo uspeli da vas ubedimou to da predsednik Republike ne može biti i predsednik stranke. Nismo uspeli da vas ubedimo. Verujte da vam je to velika greška. Verujte da ni građani Srbije ne mogu da razumeju kako neko može biti predsednik stranke, a istovremeno predsednik Republike i da kaže - ja sam predsednik svih građana, a sat vremena kasnije, na nekom stranačkom skupu, koji je takođe javan, kaže - članovi i simpatizeri SRS-a su zlo za Srbiju, mi ćemo da se izborimo protiv tog zla. Naravno, govorim konkretno o Borisu Tadiću, sadašnjem predsedniku. Na taj način on pokazuje da je predsednik samo svoje stranke, da nema ni govora o tome da je predsednik svih građana. Mnogo je primera, i kroz Narodnu kancelariju su ti primeri vidljivi. O tome smo juče govorili, ali nije suvišno da se ponovi. Narodne kancelarije se otvaraju svuda gde je DS na vlasti, bez ikakvog pravnog osnova, bez javnog saznanja o tome kako se finansira ta javna kancelarija, za šta ona zapravo služi – za okupljanje članova DS-a, za potkupljivanje građana Srbije da će im uraditi ovo ili ono ako se priključe DS-u. To je potpuno nezakonita i neustavna kancelarija. Znamo da je ona svojevremeno otvorena zbog promocije Dragana Đilasa. I uspeo je, kako novine ovih dana objavljuju, da podigne svoj rejting na čitavih 9%. Znači, nije mu pomogla ta narodna kancelarija, a i kako bi. Podsećam da građani koji se obrate Narodnoj kancelariji uredno u roku od nekih 15-20 dana dobiju pismo iz Narodne kancelarije gde ih obaveštavaju - poštovani gospodine taj i taj, primili smo vaše pismo, upoznali smo se s vašim problemom, žao nam je, ne možemo da vam pomognemo, hvala što ste nam se obratili. Takvo ruganje građanima Srbije i vređanje inteligencije građana Srbije mnogo je čak i ako je od Borisa Tadića. Zato ne smemo dozvoliti da se kroz ovu funkciju generalnog sekretara stvori neki drugi tako moćan lik, žargonski rečeno, koji će sam da uređuje funkcionisanje tog sekretarijata, koji će sam sebi da bira zamenika. Onda se zaista pitam šta će nam zakoni, šta će nam institucije. Vi se kunete da učvršćujete institucije sistema, da institucije sistema funkcionišu od 2000. godine. Mi vam tvrdimo da je sve suprotno od toga, da u Srbiji ne funkcionišu institucije sistema, da svako radi šta mu pada na pamet, da je opšti javašluk. I to svi građani Srbije znaju i jako su nezadovoljni takvim stanjem u državi Srbiji i znaće to da objasne i pokažu na pravi način već na narednim izborima. A do tada vam predlažem da sprečite generalnog sekretara da sam sebi predlaže zamenika jer, kako imamo praksu u DS-u, možda će dovesti ženu, ljubavnicu, ujnu, strinu, pošto su vam sve ministarske žene državni sekretari u nekim drugim ministarstvima i takvo iskustvo je razlog više da se ovaj amandman prihvati.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vjerici Radeti. Po Poslovniku se prvo javila narodni poslanik Stojanka Petković, potom narodni poslanik Nada Kolundžija, pa Momir Marković, po Poslovniku. Izvolite, gospođo Petković.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na Poslovnik, na čl. 225. i 226. Prošlo je 14 dana od kada je izvršen teroristički napad na moju porodicu u Zvečanu, na Kosovu i Metohiji. Nakon 14 dana ja saznajem da je ovde prezentovana jedna lažna informacija, da jeto učinjeno samo zato što sam se prijavila na kosovske izbore. Želim još jednom da pojasnim neke stvari koje sam pojasnila ispred mnogo novinara na Odboru za Kosovo i Metohiju. Stranka G17 plus se nije, kao stranka, prijavila za kosovske izbore. Prijavile su se tri građanske inicijative. Između ostalog, ja sam bila na jednoj listi, u opštini Zvečan. Valjda vam je dovoljno jasno da niko ne silazi s konja na magarca, ako moram tako da kažem, i da je sasvim normalno da ja, kao poslanik, ne bih sišla na mesto opštinskog odbornika. Zaista vas molim da me ne prekidate. Ovo su jako ozbiljne stvari. Ne bih poželela nikom da se dogodi što se meni dogodilo, da se poželi smrt i uništenje vaše porodice. Dakle, da pojasnim zašto sam to uradila, to je da se pojasni situacija gde su trošene pare iz budžeta Republike Srbije na Kosovu i Metohiji, na šta sam skretala pažnju sve vreme na zasedanjima Odbora za Kosovo i Metohiju, a gotovo sam sigurna da dve trećine ovde zna istinu. Molim vas da, ako procedura to dozvoljava, svi uzmete transkripte sa Odbora za Kosovo i Metohiju i pročitate ono što je govorila Stojanka Petković i tu, zapravo, leži odgovor na sve to. Na osnovu informacija koje dobijam u zadnje vreme, a posebno ove koju sam sinoć dobila, još uvek sam jako uplašena za bezbednost svoje porodice. Sada vam javno kažem da, ukoliko se moja porodica ne obezbedi, ja ću biti prinuđena da stavim kuću na prodaju i iselim se. Sada postavljam sledeće pitanje: zašto još uvek, ni posle 14 dana, Odbor za Kosovo i Metohiju i Odbor za bezbednost nisu zasedali i doneli zaključak? Ja imam poruku sa Kosova, ali vas pitam koja je vaša poruka. Ne bih želela da se bilo kome ovako nešto dogodi. Možda ću ja biti prvi Srbin koji će se sa Kosova iseliti zbog Srba. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku gospođi Stojanki Petković. Po Poslovniku, za reč se javio narodni poslanik Momir Marković. Izvolite, gospodine Markoviću.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se po dve stvari po članu 225. i 226. Prva je, sinoć sam bio u Prokuplju na promociji knjige prof. dr Vojislava Šešelja "Afera Hrtkovci i ustaška kurva Nataša Kandić" i sreo sam se sa rezervistima koji već duže vreme štrajkuju zbog toga što im država nije isplatila ono što je bila dužna, nije im isplatila dnevnice za ratne dane koje su proveli na Kosovu i Metohiji. Tamo sam čuo neverovatne stvari. Izvesna gospoda iz DS-a su naplatila, i to debelo, iako nisu, takoreći, prelazili administrativnu granicu, pa su čak naplatili i za svoje žene, za pretrpljeni strah jer su im se muževi nalazili u opasnosti. A nekoliko hiljada rezervista i dan-danas, osam godina posle zarađenih dnevnica, osam godina pošto su stavili glavu u torbu i otišli s one strane administrativne granice da brane srpsku nejač, osam godina im država duguje. Pozivam ministra Vojske, ministra vojnog, kako voli inače da se naziva, gospodina Šutanovca, da pod hitno razreši problem rezervista u Prokuplju. Druga stvar zbog koje sam se javio je da se, dok mi ovde raspravljamo o tome da li će budući predsednik Srbije imati generalnog sekretara, zamenike, pomoćnike i koliko će ih imati, u Beogradu ovog sekunda obavlja neverovatna pljačka. Muzej savremene umetnosti se renovira. Dela Predića, Nadežde Petrović, dakle dela da se za jednu sliku može kupiti vila na Dedinju, prevoze se u običnim kamionima, zahvaljujući G17, u neki sef koji je odredio Mlađan Dinkić, bez ikakve dokumentacije, bez ikakvih pratećih papira, bez igde ičega. Podsećam vas da sam pre dve godine sa ove govornice govorio o neverovatnoj pljački koja je obavljena u Muzeju istorije Jugoslavije, kada su plakete koje su Titu poklanjali u ono vreme razni sindikati i druga udruženja, a koje su merile po 700-800 grama dvadesetčetvorokaratnog zlata sa 10-12 brilijanata (završavam za minut), a tih plaketa nema i ostale su samo prazne kutije. Taj isti koji je pokrao Muzej istorije Jugoslavije, ili njemu sličan, danas krade Muzej savremene umetnosti. Dame i gospodo, pozivam pravosuđe i ministra Jočića da zaustave ovu pljačku jer će za koji dan već biti kasno.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Momiru Markoviću. Za reč se javio narodni poslanik Ivica Dačić, po Poslovniku, predsednik Odbora za bezbednost, potom gospodin Vladimir Milentijević, predsednik Odbora za Kosovo. Izvol'te, gospodine Dačiću.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, ono o čemu je govorila gospođa Petković iz vladajuće koalicije pokazuje, u stvari, kakvo jedinstvo vlada u vladajućoj koaliciji. Da li je stav vladajuće koalicije bio da se ne izlazi na izbore na Kosovu i Metohiji? Da li je to bio stav svih stranaka u vladajućoj koaliciji ili nije? Izlaskom na kosovske izbore, za kosovske privremene institucije, koje su inače odbijene rezolucijom ove skupštine pre više od pet-šest godina, tzv. Hekerupov ustav je proglašen ništavnim od strane ove skupštine. Izlaskom na kosovske izbore dali ste legitimitet tim institucijama da kažu da su Srbi učestvovali u budućem samostalnom proglašenju nezavisnosti Kosova i Metohije. I to nije jednostavan politički potez na koji se svako od vas samostalno odlučuje. Dame i gospodo, vi ste ovde narodni poslanici ovog naroda i ove države, a ne samo u svoje ime. Znači, time što ste to uradili potpuno ste porušili odluku Vlade Republike Srbije i državnog pregovaračkog tima. Mislim da ne postoji država koja se nalazi u težoj poziciji, a koja se bavi neodgovornijim temama nego što je to Narodna skupština Republike Srbije i Republika Srbija. Komandant KFOR-a je juče dao jednu monstruoznu izjavu. Ne znam da li vas zanima o čemu se ovde govori ili vas ne zanima. Vas zanimaju predsednički izbori. Vi ćete uraditi ono što niko nikada ne bi uradio. Postoji li ijedna vlada na svetu koja će povući predlog budžeta da bi se izglasali predlozi zakona kako biste mogli da raspišete predsedničke izbore? Postoji li ijedna vlada na svetu koja misli da joj budžet nije pitanje broj jedan? Zbog budžeta pada vlada. Vi ćete se ponašati suprotno. Ne znam da li ste svesni u koje dane mi ulazimo. Ne znam da li ste svesni kojim temama treba da se bavimo. Komandant KFOR-a je juče rekao da će problem Srba na Kosovu i Metohiji biti rešen zato što će Srbi biološki nestati sa tog prostora. To je genocidna, nacistička, fašisoidna, gebelsovska izjava. Ovde ste, dame i gospodo, skoro sve stranke su osudile neke pripadnike Stroja, koji su navodno imali fašističke ideje. Ovu ideju ima komandant KFOR-a. Njegov zadatak je, pošto sam predvodio delegaciju koja je bila u Parlamentarnoj skupštini NATO-a, oni su se kleli da će obezbediti bezbednost Srba na Kosovu i Metohiji. Niko nema pravo da ostane nem posle ovakve izjave komandanta KFOR-a. Danas očekujemo izjavu Vlade, očekujemo izjavu ministara. Čime se mi ovde bavimo, dame i gospodo? Da li mislimo da će glavno pitanje sa kojim će se Srbija suočiti u narednih mesec dana biti izborna kampanja? Daj bože da tako bude. Mislim da nećemo za to imati vremena. Očekujem da predsednik Republike i predsednik Vlade pozovu predsednike svih stranaka i da ih informišu kakva je trenutna pozicija u kojoj se nalazimo. Govorim o sastanku koji je normalan, sa predsednicima stranaka, da bi se zakazala Narodna skupština Republike Srbije. Vi ste, kao poslanici iz vladajuće koalicije, valjda informisani šta radi vaš predsednik. Ja ne znam šta radi vaš predsednik, a vi valjda znate šta se radi u okviru vaše poslaničke grupe. (Predsedavajući: Vreme, gospodine Dačiću, molim vas.) Prema tome, očekujemo hitne sednice povodom ovih pitanja, očekujemo reakciju na ove teme. Ne želim ništa loše da vam se desi, gospođo Petković, ali vi morate da shvatite da ste učestvovali na izborima koje su srpski narod i država Srbija odlučili da bojkotuju i da na njima ne učestvuju. Uostalom, nadam se da će KPS, pošto imate poverenja u institucije Kosova i Metohije, dobro utvrditi šta vam se tamo desilo i da će vam garantovati bezbednost. Apsolutno osuđujem sve ono što se vama desilo, ali vaš potez ne može biti za opravdanje. Učešće na kosovskim izborima znači davanje legitimiteta onima koji će sutra proglasiti nezavisnost Kosova i Metohije u Prištini. To je bio vaš potez, nažalost, vas koji ste pripadnik vladajuće koalicije. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodinu Dačiću. Reč ima gospođa Stojanka Petković, pa gospodin Milentijević. Izvol'te.
Zahvaljujem. Zaista ne želim da danas bilo ko ubira političke poene na osnovu moje nesreće. Gospodine Dačiću, vi i vaša partija biste najmanje imali pravo da ovako diskutujete po pitanju mene lično i vladajuće koalicije. Posledice vaše politike najbolje oseća narod koji je ostao na Kosovu i Metohiji. Ovo što se dogodilo, ovo što Stojanka Petković kaže i ukazuje na neke greške koje se dešavaju, pa i u vladajućoj koaliciji, nije ništa pogrešno i nije ništa strašno. I još nešto da vam kažem. Gospodine Dačiću, želim da me slušate. Ja nisam izlazila na kosovske izbore. Dakle, pogrešno ste obavešteni. Onog momenta kada smo dobili informaciju od Vlade Republike Srbije da Srbi treba da bojkotuju izbore, javnosti smo saopštili i pozvali sve građane da ne izađu na izbore, povukli liste, sada već mesec dana, tada je bilo tri nedelje, unapred. I niko nije izašao na izbore. Dakle, ne možete ovde da plasirate da je G17 plus izašao na kosovske izbore. Mi smo povukli listu onog momenta kada smo došli do informacije da je Vlada Republike Srbije rekla da ne treba da se izađe. Nikada ne bih poželela da se vama to dogodi, ni bilo kome, ni onima koji su to meni počinili, samo hoću danas u javnosti da vam kažem - zašto Odbor, kada sam javno i glasno pred svim novinarima rekla da se meni preti, zašto niko nije skrenuo pažnju nego se meni sutradan dogodio atentat? Danas vam javno kažem da sam dobila još jednu informaciju, da je moja porodica ponovo ugrožena. Ukoliko mi se išta desi, to znači da ste svi znali i to ne umanjuje odgovornost nikoga od vas, da li ste u vladajućoj ili opozicionoj partiji. Hvala.
Reč ima predsednik Odbora za Kosovo i Metohiju gospodin Vladimir Milentijević, pa gospodin Ivica Dačić.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče ovog slučaja, dva dana posle toga, sa ove govornice su skoro svi narodni poslanici, počevši od predsedavajućeg, preko šefa poslaničke grupe G17 plus, preko gospodina Milivojevića, ja, kao predsednik Odbora za Kosovo i Metohiju, svi smo osudili taj zločin. Na kraju krajeva, sa ove govornice sam preneo razgovor i zaključak sa porodicom Petković, da bi to bilo nešto poslednje što bi trebalo da se desi na Kosovu i Metohiji. Ne bih bio slobodan da komentarišem motive i da li je iz tih i tih razloga. Na kraju krajeva, za sve to što se komentariše, trebalo bi da imamo svi mi ovde, a svima nam je mnogo stalo da znamo koji su motivi i koji su počinioci. Znači, tu nema dileme. Što se tiče zakazivanja Odbora za Kosovo i Metohiju, incident se desio u petak, a u ponedeljak sam zatražio od poslanika da zakažemo i održimo Odbor za Kosovo i Metohiju. Sat vremena posle toga su poslanici, članovi Odbora za Kosovo i Metohiju, otišli na pregovore u Brisel. Gospođa Stojanka Petković zna da mi tamo nemamo kvorum. Izašao sam pred novinare i objasnio da iz tih i tih razloga, to zna i gospodin Srđan Milivojević, iz kojih razloga nije održan Odbor za Kosovo i Metohiju. I dan-danas nemamo kvorum za sazivanje Odbora za Kosovo i Metohiju. Ako vi mislite da treba posle 15 dana to da se stavi na dnevni red, ajde da vidimo da li imamo kvorum, pa da raspravljamo o tome. Nemojte sada da se imputira predsedniku Odbora za Kosovo i Metohiju da on nije hteo da zakaže Odbor za Kosovo i Metohiju, a svi članovi Odbora za Kosovo i Metohiju znaju da nije bilo kvoruma. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ivica Dačić, pa potom narodni poslanik Zvonimir Stević, po Poslovniku. Izvol'te, gospodine Dačiću.
Ne znam da li ste vi razumeli da ja možda opravdavam to što je vama urađeno. Rekao sam da osuđujem. Ali, to što ste malopre rekli pokazuje vrhunac licemerja stranke o kojoj ste malopre govorili. Pa, je l' smo vas mi podržavali tri godine kad ste bili na vlasti? Kako vam tada nije smetala SPS? Kako vas nije sramota? Što niste rekli principijelno: nećemo sa vama i nećemo vašu podršku. Ne, kad vam treba vlast, dobri su vam i socijalisti, a sada vam ne treba i stidite se SPS-a. Postignite vi ono što je Milošević postigao Rezolucijom 1244 i ceo narod bi bio zadovoljan. Mislite da je nama bilo lako da podržavamo vašu stranku? Mislite da naši ljudi nisu crveneli, da nisu gledali dole kada su glasali za vaše ministre, vaše guvernere i sve ostalo? Pa šta? To je bio politički dogovor. I budite korektni do kraja. Da li ste vi sami izjavljivali da smo imali dobro političko partnerstvo? U čemu je problem sada? Šta je problem sa Miloševićevom politikom? Da li danas Koštunica i Tadić govore drugačije nego što je govoreno '90-ih godina? Da li se svi zalažu za autonomiju Kosova u okviru Srbije? Da li se svi slažu da neće priznati nezavisnost Kosova i Metohije? U čemu je razlika? Šta ćete raditi, dame i gospodo, ukoliko proglase nezavisnost Kosova i Metohije? Hoćete li je potpisati? Nećete je potpisati. Čak i po cenu bombardovanja, nećete je potpisati. Nećete! To smo isto i mi radili. I zato nemojte pričati. Vi ste sada u poziciji da vodite ovu državu. Nemate više na koga da se vadite. Milošević je mrtav, mi nismo na vlasti. Evo, vodite ovu državu. Ko vam smeta? Samo, budite korektni i principijelni do kraja. Politički odnosi u Srbiji se grade na bazi političke korektnosti, a ne na bazi političke neprincipijelnosti - kad ko kome treba. Uvek sam bio za to da porušimo sve zidove koji su bili između nas u prošlosti, ali na ovakav način to ne možemo. Jer ste tri godine bili na vlasti zahvaljujući podršci SPS-a, a tako govorite o SPS-u. Treba da vas je sramota, jer ste na osnovu toga i kao stranka preživeli. A što se tiče drugih političkih partnera, mislim da smo pokazali svih ovih dana da imamo korektan odnos prema državnim i nacionalnim interesima. Imamo mi i svoje partijske interese. Naš partijski interes je da ova sednica traje deset dana. Je l' hoćete da se danas ponašamo u skladu sa partijskim interesom ili sa državnim i nacionalnim interesom?
Po Poslovniku, za reč se javio narodni poslanik Zvonko Stević, pa narodni poslanik Nataša Jovanović, pa narodni poslanik Željko Vasiljević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedavajući, SPS ovih dana i ja lično sam osudio napad na kuću porodice Petković i mi kao socijalisti i ja kao stanovnik Kosova i Metohije smatramo da to nije način za rešavanje političkih problema i ukupne situacije na Kosovu i Metohiji i za svaku je osudu. Ali, uvažena koleginice, to vi činite ovih dana, i gospodin Batić to čini, da su Srbi na Kosovu i Metohiji krivi za sve, što nije tačno, i ne treba Srbima koji su ostali i koji opstaju na prostoru Kosova i Metohije da imputiramo takvu hipoteku. Ako su Srbi to učinili, za šta ja nemam informacije, onda bi KPS i bezbednosne snage i KFOR trebalo da utvrde i da kažu koji su ti pojedinci, a ne da su svi Srbi na prostoru Kosova i Metohije, zato što čuvaju državu Srbiju, navodno krivi. Vaša konstatacija ovde i izjava da su ovo posledice SPS-a, apsolutno ne stoji. Možda 2001, 2002. godine. Gospođo, recite šta ste to uradili za Srbe na prostoru Kosova i Metohije za ovih osam godina demokratske koalicije, demokratskog kapaciteta, da im život jednog dana bude bolji. Da li im je bezbedan život? Nije. Da li mogu slobodno da se kreću? Ne kreću se. Da li im je vraćena imovina? Nije. Koliko je ljudi vraćeno na radna mesta u Elektroprivredu, u Amortizere, u Trepču itd.? Zaista, nije bilo pregovora, pregovori su propali. To ćete morati da priznate ovde. Nema pregovora, to je običan paravan. Centri moći su u Briselu i Vašingtonu, a na sreću Srba sa Kosova i Metohije u Srbiji je centar moći Moskva, koja se zalagala za poštovanje međunarodnog prava i sprovođenje Rezolucije 1244. Bilo kakav negativan ishod rešavanja pitanja Kosova i Metohije i za Srbe na Kosovu i Metohiji će biti jedan od najvećih poraza DS-a i demokratskog kapaciteta u Srbiji. Da vas podsetim, vezano za izbore. SPS se nikada nije zalagala i prihvatala da se izlazi na izbore. Zašto? Zato što ne postoje minimalni uslovi za život Srba na prostoru Kosova i Metohije. O kakvim izborima se radi? A vi ste, gospođo, u takozvanoj čuvenoj Koaliciji Povratak bili poslanik u Skupštini Kosova. Recite ovde javnosti i građanima šta je Koalicija Povratak, učestvujući u parlamentu Kosova, učinila dobro za stanovnike Kosova i Metohije. Zaista je nekorektno. Ajde vi odbranite Rezoluciju 1244, neka se poštuje međunarodno pravo i da Kosovo ostane u sastavu Srbije. Ako to učinite, onda je u redu, ali izgleda da ne možete i doživećete poraz i to morate da priznate posle ovih osam godina vaše vladavine. A za vreme vladavine SPS-a, vi odlično znate, Srbi su posle 50 godina na prostoru Kosova i Metohije mogli da kažu da su Srbi, ali su i svi građani Kosova i Metohije bili ravnopravni. To što Albanci teže za stvaranjem nezavisnog Kosova i velike Albanije je poseban problem i to je državni problem i to treba da rešava ova država, odnosno Republika Srbija.
Zahvaljujem Zvonku Steviću. Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Skupštine Republike Srbije. Izvolite, koleginice Jovanović.
Gospodine Milivojeviću, zamoliću vas za ozbiljnost jer nemam nameru da se s vama raspravljam, i sa mesta potpredsedavajućeg i na vaše neozbiljne nesuvisle upadice, rekla bih drske i bezobrazne, u ovako teškoj situaciji za državu i narod. Ali, to priliči vama ili verovatno stranci kojoj pripadate. Javila sam se, gospodine Mrkonjiću, po članu 27. koji se odnosi na rad predsednika Narodne skupštine. Očekujem da dođe gospodin Oliver Dulić, zato što i za njega i za vas imam jednu veoma važnu informaciju. Gospodin Dačić vam je rekao da je Odbor za odbranu i bezbednost posetio Parlamentarnu skupštinu NATO-a. Mi smo obavešteni, prilikom polaska u nedelju, da članovi Obora iz vladajuće koalicije ne mogu s nama da putuju. Nama, srpskim radikalima, koji smo bili najbrojniji u delegaciji, i gospodinu Dačiću, i te kako je bilo drago da odemo u sedište NATO-a i da onima koji su nas bombardovali 78 dana, koji su okupirali Kosovo i Metohiju, koji su nam naneli takve žrtve koje će da se pamte i zbog kojih će srpski narod na svojoj duši i u srcu imati rane vekovima koji su ispred nas, kažemo sve ono što o njima mislimo. Njih je naravno najviše interesovalo da li smo mi za evroatlantske integracije. S obzirom na činjenicu da je Srbija potpisnik sporazuma Partnerstvo za mir, da li mi želimo da uđemo u NATO? Mi smo rekli ne, jer najmanje dve trećine građana Srbije i narodnih predstavnika koji sede u Narodnoj skupštini Republike Srbije ne mogu očima da vide NATO i ne žele da uđu u NATO. Partnerstvo za mir, u okvirima u kojima to radi Ruska Federacija i druge prijateljske države, koje su naklonjene našem narodu i koje hoće da brane teritorijalni integritet, ili one koje su u mediteranskoj grupi, zašto da ne takva saradnja. Ali samo pod uslovima dok to ne ugrožava stabilnost naše države i naroda, inače će neko buduće političko rukovodstvo možda doneti drugačiju odluku, da nam i to ne treba. Odgovorno rukovodstvo, na čelu sa SRS. Javila sam se da kažem da se u prvom danu našeg boravka u Parlamentarnoj skupštini NATO-a pojavio kolega iz italijanskog parlamenta. Njegovo ime je Đankarlo Đorđeti i on je pokretač inicijative da se u parlamentu Italije po hitnom postupku izglasa rezolucija. Ovo je verzija na engleskom. Sad sam dobila informaciju, pre pola sata, iz Rima, da je juče italijanski parlament usvojio ovu rezoluciju, doduše s nekim izmenama u odnosu na to kako stoji u ovoj engleskoj verziji. Pokušaću samo neki deo toga da vam pročitam, odnosno prevedem, da biste videli koliko nas zamajavate sa svim ovim glupostima i sa vašim sitnim partijskim ili krupnim finansijskim malverzacijama i pljačkama, u trenutku dok narod na Kosovu i Metohiji očekuje 10. decembar s neizvesnošću, i zbog činjenice da je taj zlikovac, komandant KFOR-a, juče izjavio, to što je malopre gospodin Dačić rekao, da ćemo mi biološki nestati kao narod. A nas su njihovi komandanti u Šejp bazi, koliko prekjuče, uveravali, generalni NATO-a, koji rukovode svim operacijama, pa i sa svih pet bataljona na Kosovu i Metohiji, da će štititi Srbe. Mi smo im rekli da je njihova misija neuspešna, da su bili najveće kukavice između 17. i 19. marta 2004. godine, kada su bacali oružje, krili se iza tenkova i bežali iza zgrada pod naletom šiptarskih terorista i pitali ih: a šta ako je tačno da tamo ima više desetina hiljada do zuba naoružanih Šiptara? Nisu imali odgovor na to. Ovaj jedan, koji je rukovodilac tih formacija, čak je rekao: znate, mi nikoga nismo videli i nikoga nismo mogli da uhapsimo na ulici, ni mi, ni UNMIK, ni KPS, jer ne nose oružje. Neće da ih pokažu, naravno, kao što nisu pokazivali ni 1998. godine, kada su ubijali i nasrtali na sve što je srpsko i kada su se naša slavna vojska i srpski generali obračunali s tom bandom zlikovaca, kao i srpska policija. Ovu rezoluciju, dame i gospodo, koju mi nemamo na dnevnom redu, vidite, razmatra italijanski parlament na zahtev 23 poslanika, jer su inicijativu gospodinu Đorđetiju potpisale i njegove kolege, a zatim je juče izglasana u parlamentu Italije, što je malopre stiglo kao saopštenje iz kabineta gospodina Đorđetija. U njoj lepo stoji da je status Kosova i Metohije, i to u prvoj rečenici, definisan Rezolucijom 1244 i da o sudbini Srba sa Kosova i Metohije može da odlučuje samo država Srbija u dogovoru ako to hoće druga tzv. pregovaračka strana šiptarskog rukovodstva. I da niko ne sme da gazi Rezoluciju 1244 i da mora da se zaštiti srpski narod dole. I, naravno, u ta četiri člana koliko su ovde, ali sada čujem, po ovoj novoj verziji, koja je data na prevođenje, ima više članova, jasno i glasno stoji, kako treba da postupi italijanska vlada, pazite, 10. decembra. Oni su juče usvojili rezoluciju u kojoj su predvideli kako vlada Italije treba da postupi 10. decembra, a mi smo danas, 30. novembra, na zakonu o predsedniku Republike, koji je trebalo da bude donet pre pet meseci, za predsednika Republike koji će biti srpski radikal Tomislav Nikolić.
Molim vas, gospođice Jovanović, pazite na vreme.
Dozvolite mi, gospodine Mrkonjiću, mislim da je važno. Izvinite što sam prekoračila vreme, samo ću da pročitam šta stoji u onome što je usvojio italijanski parlament, odnosno u predlogu gospodina Đorđetija. Dakle, da se spreči svako nasilje u okviru rešavanja pitanja i statusa Kosova i Metohije, i da se odlučno odbije svako unilateralno priznanje nezavisnosti južne srpske pokrajine, oni su napisali Kosova. Da se rešenja nalaze u okviru Saveta bezbednosti i UN, i to poštujući Rezoluciju 1244 i razmatrajući datum, kako oni kažu, 10. decembar, "ded lajn", ne može da bude prihvatljiv kao takav, da to bude konačni dan, već da se pronalaze dalja rešenja koja će biti prihvatljiva za obe strane u toku daljih pregovora, a da 10. decembar bude samo datum izveštaja. I da se sa gnušanjem odbaci svako unilateralno priznanje Kosova i Metohije kao nezavisne države od svih članica Evropske unije. To vam je, gospodo, usvojeno u italijanskom parlamentu, a vi se zamajavajte po onoj narodnoj ''selo gori a baba se češlja'', radite šta god hoćete i šta mislite da vam je korisno, ali narod vas je prezreo, pogotovo vas što hoćete u NATO, zbog takvih zlikovaca koji su nam to radili i niste bili spremni da pošaljete svog predstavnika. Ponosna sam i na kolegu Jadranka Vukovića i dr Cvetanovića, naravno, uz poštovanje svega što je uradio gospodin Ivica Dačić, što smo tim zlikovcima za ova tri dana sve rekli u lice.
Zahvaljujem gospođici Jovanović. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević. Samo kažite koji član Poslovnika i šta reklamirate.
Dame i gospodo narodni poslanici, zaista ne mogu da verujem da se u srpskom parlamentu danas dešava ovo...
Koji član Poslovnika?
Povreda dostojanstva ...
Koji je to član?
Član 103. ili 104. Član 104, nije važno. Želim da govorim u ime Pokreta veterana Srbije, političke stranke koju su osnovali ljudi koji su stradali, koji su se borili na KiM za slobodu srpskog naroda i koji su se svojim životima borili za ljude kao što je gospođa Petković. Zaista mi je teško da poverujem da ste ovo izgovorili, da ste rekli da je za situaciju 1999. godine i za rat na Kosovu odgovorna politika SPS-a i SRS-a. To dokazuje vaše apsolutno nepoznavanje situacije u svetu, geostrateških razloga zašto je došlo do rata. Gospođo Petković, ja vas pitam danas, 1999. godine bio je rat, 2000. godine ste vi došli na vlast, pa zašto i danas postoji težnja od velikih sila da se Kosovo odvoji od Srbije? Da li je za to odgovorna politika SPS-a i SRS-a ili možda G17 plus? Da li je vaša pogrešna politika dovela do zahteva da Kosovo dobije nezavisnost? Nemate odgovor na to pitanje. Voleo bih da izađete ovde i kažete zašto danas velike sile, pre svega Amerika insistira na nezavisnosti Kosova. Da li je to cena, njihov zahtev, za to što su vas doveli na vlast 2000. godine? Da li sada plaćate cenu toga što ste pristali da igrate u kolu sa đavolom? Naša borba i žrtva nekoliko hiljada ljudi koji su poginuli na KiM u odbrani interesa srpskog naroda – a da su znali da ćete vi danas biti ovde i ovo reći, verujte mi da bi svoju žrtvu smatrali uzaludnom – dovela je do Rezolucije 1244, jedinog snažnog faktora u ovim pregovorima koji stoje u interesu Srbije. Jedino što imamo u ovom trenutku je Rezolucija 1244. Jedino što imamo u Bosni je Dejtonski sporazum, koji je overen krvlju hiljadama ljudi. Nemojte, gospođo Petković, svojim izjavama da bagatelišete i poništavate te žrtve, jer oni zaista nisu imali nijedan drugi interes i ni zbog čega drugog nisu date nego zbog interesa srpskog naroda i odbrane Srbije. Ovo što ste vi uradili, što ste se prijavili na izbore za KiM iako je jedinstven stav svih važnih državnih institucija, od predsednika države, predsednika Vlade i svih stranaka, bio da se ne izlazi na izbore, nema drugog imena, gospođo Petković, nego samo jedno – izdaja. Znam da je teško to da čujete sa ove govornice, ali jeste. Da li je ta izdaja, koju ste vi uradili, motivisana novcem, nekim privatnim razlozima ili političkim stavom, to zaista nema nikakve veze, ali to jeste izdaja.
Reč ima narodni poslanik Snežana Stojanović-Plavšić. Izvolite.
Zahvaljujem. Htela bih ovu diskusiju malo da vratim u neke normalne tokove. Zaista mislim da ovakvim burnim emocijama nema mesta. Vraćati se ponovo na to ko je izdajnik, a ko patriota, to smo valjda ostavili iza sebe, davno, pre desetak godina i mislim da to zaista nije nešto što u ovom trenutku Srbiji treba. Srbiji u ovom trenutku, pogotovu po pitanju Kosova, treba zaista malo više mira i racionalnosti. Molila bih vas da to pitanje ne spuštamo na nivo na kome je govorio prethodni govornik. Javila sam se, u stvari, na repliku gospodinu Dačiću, jer je zaista na ružan način govorio o mojoj stranci. O čemu se radi? Mislim da ovo pitanje, o kome je govorila gospođa Petković, zaista nije političko pitanje. Dakle, kada se radi o G17 plus, želim da podsetim gospodina Dačića da politika G17 plus i politika SPS-a nemaju ništa zajedničko među sobom i mislim da je to na zadovoljstvo i SPS-a i G17 plus. Zašto je G17 plus bio u Vladi, a zašto je SPS podržavao tu Vladu? Želim da podsetim da G17 plus nikada nije pregovarao sa SPS-om i nikada nije tražio podršku SPS-a. G17 plus bio je u Vladi i sada ću vas podsetiti zašto. Zato da bi dinar bio stabilan, da bismo uveli PDV koji niko pre toga nije imao hrabrosti da uvede, da bismo uveli fiskalne kase koje niko nije uveo, a sve to zbog toga da bi budžet bio stabilan, da bi penzioneri primali penzije, a da bi zaposleni u zdravstvu, prosveti i ostalim službama primali plate. Zato da bi se u Srbiji ponovo stvorio srednji sloj, da bi lekari dostojanstveno radili svoj posao, da bismo svi kao pacijenti imali pristojne bolnice u koje možemo da odemo i aparate koji su potrebni za dijagnostiku našeg stanja, zato da bismo vratili staru deviznu štednju ... ne, moram da vas podsetim jer je pitanje zašto. Zato da bismo vratili čak i onaj zajam za preporod Srbije, ako ga se sećate, zato da bismo uveli poljoprivredne kredite, stambene kredite ... To je sada sve normalno, ali moram da podsetim zašto je G17 plus učestvovao u Vladi i šta je sve uradio. I zašto je sada G17 plus u Vladi? Zato što želimo da start-ap kreditima podstaknemo preduzetništvo u Srbiji, da ljudi budu manje siromašni, da bude manje nezaposlenih, zato što želimo više šanse za mlade, zato što želimo da se Srbija ravnomerno regionalno razvija. Da li SPS to podržava ili ne – to je njihova politika. Što se tiče gospođe Stojanke Petković, to apsolutno nije političko pitanje. Ugrožena je bezbednost i život jednog poslanika i njegove porodice. Da li zaista smatrate da ovde, u ovom parlamentu, treba politizovati to pitanje ili treba zaista svi da stanemo iza svakog od nas kome je bezbednost i porodica ugrožena? Razmislite o tome. Hvala.
Zahvaljujem gospođi Snežani Stojanović-Plavšić. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
Na član 104. Poslovnika. Ponekad se pitam da li je uopšte bilo Kneževe večere i da li je građanin Lazar Hrebeljanović na svoju ruku i suprotno interesima srpskog naroda probao da zaustavi najveću silu tog vremena na Kosovu polju. Nije Slobodan Milošević bio srpski knez 1389. godine. Srpska pravoslavna crkva kanonizovala je Lazara Hrebeljanovića, srpskog kneza, zbog toga što je uradio na Kosovu, a ovog drugog je satanizovala, kao i vi drugi. I danas je ista dilema na Kosovu. Hoće li ono biti Srbija ili neće biti Srbija? Niste tada delovali kao politički laser, nego ste, suprotno interesima srpskog naroda i njene teritorije i njene države i njenog nacionalnog bića, mislili - ako se oslobodite uticaja Slobodana Miloševića i njegove političke pozicije i njegove političke partije, lakše ćete to pitanje rešiti. Jer vam je bilo obećano da je Kosovo demokratsko pitanje, pa kad vi dođete na vlast, koliko sutra, sva pitanja će biti rešena, s tim u vezi, na opšte zadovoljstvo. Nije, nažalost, tačno. Kosovo i Srbija, albanski interesi i srpski interesi, omeđeni su projektom koji se zove Prizrenska liga, i traju decenijama i ništa se tu nije promenilo. Naš je interes da se taj projekat ne ostvari. Valjda nije ničiji interes ovde da se ostvari projekat Prizrenske lige. Ako jeste, neka to kaže javno. Postoje pitanja, to su tzv. prethodna pitanja o kojima ne bi ni trebalo da se diskutuje. Da li treba da bude Kosovo i Metohija u Srbiji – o tome se ne razgovara, to se podrazumeva. S tim se rodite, s tim živite i tako decu vaspitate. Ali, nije suština u tome, nego je suština u tome da se na najvišoj, na najtežoj uzbrdici gurnu kola nizbrdo jednom kad se proceni da onaj ko vuče ta kola može da dovede ove druge na vlast. Evo vam vlast i evo vam Kosovo i rešite Kosovo. Ali ne možete jer oni koji to ne daju nisu dali ni pre i ne daju ni danas. I nemojte se brukati na ovu temu. Ovo nije političko pitanje u Srbiji, ovo je versko, ovo je svetsko, globalno pitanje, ovo je suštinsko pitanje sukoba dve civilizacije iz pre nekoliko vekova. Nemojte više o tome danas i nemojte SPS u tom kontekstu. Rekao sam juče - da nije bilo te politike 1989. godine i onogustava, ne bi danas Kosovo ni bilo tema, ne bi ni Vojvodina bila tema. Bile bi to, de fakto, tri države danas. Ponosimo se što je Srbija danas jedna država.
Zahvaljujem gospodinu Baraliću. Reč ima narodni poslanik dr Vladan Batić, potom narodni poslanik Miša Petronijević, potom Momir Marković, sve po Poslovniku, pa Željko Vasiljević, pa videćemo da li ćemo se javljati dalje. Molim, gospodine Vasiljeviću, pročitajte malo Poslovnik, nemojte se mnogo nervirati. Izvol'te, gospodine Batiću.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, javio sam se za repliku jer je moje ime pomenuto, potpuno pogrešno. U više navrata sam tražio da se zakaže sednica Odbora za Kosovo i Metohiju. Ne mogu da shvatim, bez obzira na političke razlike, bez obzira na stranačke podele, kako se može ćutati kad se na kuću, na domaćinstvo, na porodicu jedne naše koleginice, člana Parlamenta, bacaju bombe, vrše diverzije i sabotaže. Gospodine Milentijeviću, trebalo je svaki dan da zakazujete sednicu Odbora pa da vidimo ko će na tu sednicu da dođe, ko neće da dođe, zašto neće da dođe, da li su eventualni razlozi odsustva opravdani. Dakle, niste u pravu da nije bilo uslova da postoji kvorum. Bilo je. Petnaest dana je od tada. Vaše je da zakazujete sednicu jedanput, dvaput, triput, a tema je toliko ozbiljna da je trebalo da je zakazujete svaki dan. To je jedna stvar. Druga stvar. Naravno da nisam pomenuo da su za sve tragične događaje na Kosovu i Metohiji krivi Srbi. Taman posla. Ima, naravno, i to sam stalno potencirao, odgovornosti pripadnika srpske nacionalnosti i sukoba između Srba, što je najgore što u ovom momentu može da nam se dogodi. To sam stalno potencirao. Naravno da ne znam ni ja ko je izvršio taj zločinački čin na kuću gospođe Petković, ali je i ona sama, i više ljudi, zvaničnika je reklo, i ona je na to unapred upozorila, naravno da je to neko mogao da zloupotrebi, da su, po svemu sudeći, to učinili Srbi. Ali, pominjao sam sijaset stvari – dvojni moral, pare iz budžeta Kosova, pare iz kase ''mrskih Albanaca'' za svoje privatne angažmane, za svoje privatne firme, za svoje džepove – to je dvojni moral – a ovamo puna usta priče o Kosovu, kolevci, korenima itd. To je nemoral. Pominjao sam izgradnju puteva bez tendera, ilegalne granične prelaze, krijumčarenje. Pa, Marka Patrića, koji je bio padobranac, koji je bio sve vreme na prvoj liniji fronta, ubili su Srbi. Ovo sve što sam pomenuo počinili su Srbi. Onu učiteljicu, čije sam ime juče pomenuo, oterali su sa Kosova Srbi. Dakle, ajde da tu temu otvorimo, da vidimo probleme među nama koje mi možemo i moramo da rešavamo. To je moj apel. Naravno da se ne bih mešao u polemiku između G17 i SPS. Gospodo, bili ste u vlasti zahvaljujući glasovima poslanika SPS. Zauzimali ste ministarska mesta zato što su oni obezbeđivali parlamentarnu većinu. Da li ste se direktno s njima dogovarali ili je to činjeno preko posrednika, nije bitno, to ostaje. Ali, pošto su ovde citirane mnoge stvari šta je ta vlada uradila, da vidimo efekte te ljubavi. Crna Gora otišla, Kosovo sve dalje od Srbije, poslednji smo na putu ka evropskim integracijama, institucije vlasti ni do danas nisu konstituisane, muke se muče sa Ustavnim sudom itd., kriminal ponovo cveta, krenula je inflacija. Šta je tu pozitivno?
Hvala, gospodine Batiću. Reč ima narodni poslanik Miša Petronijević.
Član 104. Poslovnika. Dame i gospodo narodni poslanici, izašao sam da se složim s gospođom Stojanović-Plavšić u jednoj stvari: SPS i G17 nemaju ništa zajedničko. Potpuno se slažem s tim. Drugo, imajući u vidu ono što je gospođa Plavšić izrekla, želim samo da napomenem – nemojte da nam poturate da SPS podržava ugrožavanje bezbednosti, ne samo poslanika Stojanke Petković, nego bilo kog građanina, jer to nije tačno i to je laž. SPS osuđuje ugrožavanje bezbednosti i traži da nadležni organi utvrde krivca za to. I to nema veze s politikom. Naš odnos, koji smo iskazali u odnosu na političko delovanje, to je naše pravo. Mi smo reagovali onog momenta kada je gospođa Stojanka Petković rekla da je Kosovo posledica politike SPS-a. Rekli smo, u jednoj rečenici samo: SPS i Slobodan Milošević su u najtežim uslovima obezbedili Rezoluciju 1244. Vi koji ste pričali 2000. godine i koji i danas mislite da je 2000. godina, samo sačuvajte to i ništa više. Treće. U nabrajanju rezultata G17 plus, dodao bih samo još nekoliko. G17 plus je bio na vlasti zahvaljujući podršci SPS-a u Skupštini. SPS nije učestvovala u Vladi i ne zna šta se tamo događa, ovde jeste davala parlamentarnu većinu. SPS se nije pitala hoće li se formirati ta vlada ili ne, ali G17 plus bi, da ima ono što treba da ima, rekao: ja neću u takvu vladu koju će da podržava SPS. A, inače, bili su i direktni pregovori. Sasvim na kraju, da nastavim te rezultate politike, kako reče gospođa Snežana, G17 plus. Ovde je nabrojala, ja bih dodao još samo nekoliko. Rezultati te politike su da je danas 400.000 dece ispod granice siromaštva, da ne mogu sva deca da se školuju. Rezultati te politike su da danas ima milion nezaposlenih, da je lako izgubiti posao a teško ga dobiti. Rezultat te politike danas jeste da je preko milion penzionera na granici siromaštva, da se penzije isplaćuju redovno, ali da su 50 posto od proseka zarada. Rezultati te politike su da se oslobađa od poreza na dodatu vrednost kompjuterska oprema, ali ne može nikako da se oslobodi oprema za bebe. Rezultati te politike su da danas majke primaju 60 posto na trudničko bolovanje i da ne nabrajam dalje. To su rezultati te politike. Naravno, jedan manji procenat ljudi odlično živi u Srbiji. Kad se to napravi u vidu proseka, onda je to srednji sloj. Tih koji odlično žive je malo i ogroman je broj onih koji žive loše. U proseku jeste srednji sloj.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Petronijeviću. Reč ima narodni poslanik Momir Marković.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne može izdaja bez lopovluka, ne može izdaja bez krađe i ne može krađa bez izdaje. To je, izgleda, postalo pravilo ponašanja od buldožer revolucije pa na ovamo. Maločas sam pitao u koji se to trezor Mlađana Dinkića voze iz Muzeja savremene umetnosti umetnička dela neprocenjive vrednosti - Sava Šumanović, Nadežda Petrović... Muzej savremene umetnosti se, dame i gospodo narodni poslanici i građani Srbije, koristi za postavke Filipa Morisa, za raznorazne, samo da vidim kako se zove, nije me do sad interesovalo, Grejs Džons. Kaže, žena izuzetne energije, divlje energije. Verovatno nešto igra tamo. Opet vas vraćam na prethodni mandat i na to kad sam upozoravao, čak tražio da se formira anketni odbor za Muzej istorije Jugoslavije. Neverovatna pljačka svega onoga što je vredelo. Nestalo je sve što je imalo umetničku, a i finansijsku vrednost. Gospođa Borka Vučić može da nabroji koje su sve slike bile pre ulaska onih sa čarapama na glavama i sa kalašnjikovima u Narodnu banku. Pogledajte da li sad ima u Narodnoj banci nešto od tih slika. Gde su te slike? Da vas podsetim, neverovatna umetnička dela iz Muzeja istorije Jugoslavije su pokradena, a sad se vraćamo na trenutnu pljačku, na Muzej savremene umetnosti. Soroš se uvalio u Muzej savremene umetnosti. Izvesna Branislava Dimitrijević, snajka Vojina Dimitrijevića, sa srednjom spremom, direktor Muzeja savremene umetnosti, i izvesni Branislav Dimitrijević, sin Vojina Dimitrijevića, inače do nedavno, verovatno je i sad, direktor Soroša za Srbiju, a sad zamenik ministra za kulturu, vode kolo u Muzeju savremene umetnosti. Dela se odnose, muzej se kao renovira. I da vam kažem još jednu informaciju. Evo, i muzej na Terazijama upravo priprema renoviranje. Gde god ima nešto što vredi, jer vide da im je kraj blizu, da pokradu što više, da opljačkaju. Zahtevam, dame i gospodo narodni poslanici, da uzmemo stvar u svoje ruke, da rešimo problem, da zaustavimo pljačku. Podsećam vas i na one pljačke koje su u NIS, podsećam vas na sve pljačke, na sve afere koje su do sad otkrivene i na one koje nisu otkrivene. Dame i gospodo narodni poslanici, Muzej savremene umetnosti nije pravljen da u njemu rok grupe održavaju koncerte za probranu klijentelu, jer tamo ne mogu da odu sva deca koja vole rok i pop muziku. Amplituda kriminala i izdaje je dostigla vrh. Dajte da nađemo način da to zaustavimo. I sve je vezano uglavnom za izvesnu šifrovanu interesnu grupu, poprilično obojeno u žuto. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ivica Dačić. Izvolite, gospodine Dačiću.
Gospodine predsedniče, javio sam se za repliku povodom izlaganja Snežane Plavšić. Želim samo da kažem da uopšte nisam ružno govorio o stranci kojoj vi pripadate. Samo sam hteo da vas pitam zašto se stidite vremena kada smo zajedno bili na vlasti. Podsetiću vas, radi vaše informisanosti, da je dan pre formiranja Vlade Republike Srbije u kojoj ste vi bili, u sedištu DSS-a, u Pariskoj ulici, održan sastanak na koji sam bio pozvan ja, kao tada predsednik Glavnog odbora SPS-a. Domaćin je bio predsednik DSS-a Vojislav Koštunica. Bio je prisutan Dragan Maršićanin, tada predsednik Skupštine, ili je bio u odlasku. U ime vaše stranke bio je predsednik stranke Miroljub Labus. U ime SPO bio je Vuk Drašković i u ime NS je bio Velimir Ilić. Toliko oko toga da vi uopšte ne znate o svemu tome. Prema tome, nemojte se praviti neveštim. Možete da pričate šta hoćete, niste vi valjda bezgrešno bili na vlasti, da upotrebim jedan malo drugačiji izraz. Svaka vlast ima svoju cenu, svaka vlast ima i svoje privilegije, prema tome ne vidim razloga za to da vi danas govorite ružno o stranci koja vam je davala podršku tri godine. Mislim da to nije korektno i da nije ljudski. Nije ljudski zato što ste na osnovu naših glasova ovde vršili vlast kao direktori preduzeća, predsednici upravnih odbora, pomoćnici, državni sekretari širom Srbije. Barem budite toliko korektni i nemojte da pljujete na one koji su vas izabrali. Što se tiče ovih drugih stvari, zaista još jednom ponavljam - kakve mi veze imamo s incidentom koji se desio u vezi s poslanicom Petković? Nikakve veze nemamo. Mi osuđujemo te incidente. Samo ističem činjenicu da, koliko me sećanje služi, gospođo, vi ste bili poslanik i u nekadašnjem sazivu Skupštine Kosova na listi Koalicije Povratak. Tada je bio neki stav da treba ili ne treba da se izlazi na izbore. Ova skupština je odbacila Hekerupov ustav na osnovu kojeg su raspisani izbori. Znači, to što se vama desio incident mi osuđujemo i tražimo da se utvrde počinioci. I kakve mi veze imamo s tim? Ako vi kao vladajuća koalicija imate dilemu da li treba ili ne treba učestvovati na izborima, ako vi kao vladajuća koalicija imate dilemu da li treba da se selite sa Kosova ili ne, šta će da rade oni Srbi koji gledaju u vas kao da ste vi predvodnici i lideri ove države? Predsedniče, samo još jednu stvar želim da kažem. Socijalistička partija Srbije ima svoje partijske interese, ali će uvek državne i nacionalne interese podređivati partijskim. Obrnuto, mi ćemo svoje partijske interese uvek podređivati državnim i nacionalnim i to smo i do sada činili. Znači, imamo u vidu tešku situaciju u kojoj se država nalazi, imamo u vidu i potrebu da se ispoštuje Ustavni zakon. Molim vas, ne može SPS služiti ovde nekima kao otirač. Da izađe za ovu govornicu, svašta govori i dobije ovacije ove druge strane koja od nas traži konstruktivnost. Nemate je sada, nemate je. Mi smo opozicija. Mi smo vam dozvolili da napravite Vladu. Našom konstruktivnošću i ovih ovde sa desne strane je napravljena ova Vlada, a ne vašom zaslugom. Imajte to u vidu i raščistite u svojim glavama da je prošlo sedam godina od onog datuma za koji ste vi mislili da je istorijski. Raščistite hoćete li da zajedno radimo ili hoćete da ovde neko bude na otiraču, a neko da ima ulogu otirača. Mi to nećemo sigurno dozvoliti. Mi imamo svoje političke stavove i imamo svoj državni program. Bili smo konstruktivni sve ovo vreme. Nikoga nismo pljuvali na način da može da se bilo ko stidi onoga što je rekao. Smatramo da politička kultura treba da bude dominantna u ovom parlamentu,da mi treba da budemo primer za sve druge građane Srbije, a ne da se građani Srbije smeju kakav je Parlament.
Vreme, gospodine Dačiću, molim vas.
Zato, predsedniče, molim vašu vladajuću koaliciju da dobro raščisti kakve odnose želi sa strankama koje se nalaze u opoziciji. Ako želite korektne odnose, mi smo tu. Ako želite nekorektne odnose, opet smo tu. Samo znajte da će ovo potrajati i neće proći baš tako glatko. Znači, imate svoje partijske interese i ciljeve, mi imamo svoj politički program. Mi smo tu, a ako je vas sramota da sa nama sarađujete, verujte da su simpatije i antipatije zajedničke i obostrane i, moram da kažem, možda i malo jače. Hvala vam.
Zahvaljujem. Hajde sada da zamolim Parlament da, u ime tog interesa koji ste spomenuli, a to je stvarno potreba da se ispoštuje Ustavni zakon do kraja, nastavimo da radimo po amandmanima. Jako je mnogo amandmana na ovaj zakon, još uvek je mnogo ostalo da se radi i čeka nas težak dan. Molim vas, gospodine Dačiću, da se dogovorimo, pošto su se samo vaši poslanici javili po Poslovniku, da nastavimo sa radom i da na taj način demonstriramo konstruktivnost, kao što ćemo, siguran sam, i mi vama. Izvolite. Reč ima gospodin Ivica Dačić.
Dame i gospodo, gospodine predsedniče, kada sam malo pre govorio, govorio sam veoma fino, uljudno i kulturno. Meni je sa ove govornice, od strane vladajuće koalicije, rečeno da sam ja i da smo mi poslednji koji o tome imamo pravo da govorimo. A vi sa ove leve strane, koji činite vladajuću koaliciju, na to ste oduševljeno aplaudirali. Šta sada mislite? Šta sada? Šta sada tražite od nas? Da priznamo da smo mi poslednji koji će o tome da govore? Ne, mi smo prvi koji ćemo o tome da govorimo. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Nada Kolundžija, šef poslaničkog kluba DS. Izvolite.
Želim da kažem da je DS svojom reakcijom podržala jednu sudbinu i pokušala da kaže da je za nas ovde važno da Skupština svaki put podrži svakog poslanika, bilo od koga da je ugrožen. Dakle, mi nismo aplaudirali nikakvom političkom stavu, mi smo dali podršku u jednoj situaciji u kojoj se našao jedan narodni poslanik. Ja vas molim da to zaista tako i razumete. Hvala vam.
Zahvaljujem. Dajem pauzu od pet minuta i molim šefove poslaničkih grupa da dođu na sastanak u sali jedan. [[Posle pauze – 11.55]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Dajem reč prvo šefu poslaničke grupe G17 plus Suzani Grubješić, pa potom šefu poslaničke grupe SPS Ivici Dačiću. Izvolite, gospođo Grubješić.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Poštovane kolege narodni poslanici, javila sam se po članu 103. Poslovnika koji kaže da govornik može govoriti samo o pitanju koje je na dnevnom redu, a nije na odmet pomenuti i član 104. koji kaže da su narodni poslanici dužni da se obraćaju jedni drugima sa uvažavanjem. U tom smislu, apelujem na sve narodne poslanike da nastavimorad po pitanjima koja su na dnevnom redu, da nastavimo raspravu o amandmanima. Mislim da nam je svima u interesu da Narodna skupština radi dobro i efikasno, da radimo posao za koji su nas građani birali i za koji smo plaćeni. Ispred poslaničke grupe G17 plus niko se više po Poslovniku neće javljati. Zato vas molim da nastavimo raspravu o amandmanima. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ivica Dačić, šef poslaničkog kluba SPS. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, mi ne bismo ni koristili ovu instituciju javljanja po Poslovniku da nije bilo izvesnih nijansi u polemikama koje su uticale na to da se jedan broj naših poslanika oseti prozvanim od strane drugih kolega. Zato bih vas sve pozvao i upozorio na to da u našim međusobnim odnosima i komunikaciji poštujemo elementarne norme političkog ponašanja, političke kulture i ravnopravnosti svih poslanika. Ne smemo se odnositi jedni prema drugima sa potcenjivanjem. Svaki poslanik je dobio glasove naroda i, vređajući bilo kog od poslanika, mi vređamo one ljude koji su glasali za njega. Mi se više nećemo javljati po ovoj temi po Poslovniku. Učestvovaćemo u raspravi dalje po amandmanima, ali vas još jednom upozoravam, SPS je spremna da u ime državnih inacionalnih interesa učini konstruktivne prilaze i temama gde bi možda imala i neke drugačije partijske interese. Tada smo govorili i sada govorimo da je od svih naših partija, od svih naših poslaničkih mesta i od svih naših fotelja, predsedničkih, ministarskih, premijerskih, važnija država i narod čiji smo mi poslanici. Ako izgubimo tu državu, izgubićemo i partiju i partije, poslanička mesta, predsedničke, premijerske i ministarske fotelje. Zato je, ukoliko želimo takav pristup, potrebno jedinstvo, konsenzus oko najvažnijih nacionalnih i državnih interesa i zaista nam nisu neophodne ovakve svađe u našem parlamentu. Mi smo i želeli da damo doprinos tome da podstaknemo na jedinstvo, da nemamo različiti prilaz najvažnijim državnim i nacionalnim pitanjima, kao što je pitanje izbora na Kosovu i Metohiji u organizaciji UNMIK-a. Nastavićemo sa radom, ali još jednom upozoravamo da se odnosite prema svim strankama na ravnopravan način, poštujući njihovo dostojanstvo, njihovu političku ideologiju i, naravno, poštujući pravo svakoga da misli drugačije nego vladajuća većina. Koliko će ta rasprava trajati, da li će biti ponovo nekih javljanja po Poslovniku, zavisiće i od toka rasprave. U ovom momentu nemamo razloga da se stidimo bilo čega što smo rekli. Nikoga nismo uvredili, ničiji akt protiv bilo kog poslanika nismo pravdali, tražimo da se o tome izjasne nadležni državni organi, ali naravno ne pristajemo na kvalifikaciju da mi o tome nemamo pravo da govorimo. Niko ovde nije došao u Parlament da bi mu bila zapušena usta, naprotiv. Bolje je govoriti u parlamentu, nego da se sukobi odvijaju na našim ulicama. Nastavićemo sa radom. Javio sam se samo zato da kažem da se naši poslanici, koji su se prijavili s razlogom, poštujući ovaj konstruktivni prilaz, neće po ovoj tački dalje javljati po Poslovniku i nastavićemo raspravu po amandmanima. Molim vas da shvatite, ovo nije ničiji hir. Ovo je čuvanje dostojanstva svake partije i opravdali bismo svaki potez bilo koje partije ili bilo kog pojedinca ukoliko bi bilo napadnuto njegovo dostojanstvo i njegov integritet.
Zahvaljujem svim narodnim poslanicima na konstruktivnosti. Nastavljamo dalje. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Antić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Zoran Antić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da postoji ozbiljna razlika između poslanika vlasti i poslanika opozicije kada je u pitanju zakon o predsedniku Republike, i to suštinska razlika, i to je razlog za veliki broj amandmana koji su podneti na ovaj zakon. Podneo sam amandman na član 27. Istina, on nije suštinske prirode, on je pravno-tehničke prirode, ali mislim da pokazuje da je dosta nezgrapno vlast ušla u pripremu ovog zakona, da je zakon poprilično nedorečen i da ima ozbiljnih tehničkih propusta. Znači, amandman se, kao što rekoh, odnosi na član 27, i to na stav 6, na jednu konstataciju koja je izuzetno gruba i, evo, pročitaću vam da biste mogli i sami da procenite o čemu se radi: ''Generalni sekretar i zamenik generalnog sekretara jesu funkcioneri kojima funkcija prestaje ako podnesu ostavku ...'' Mojim amandmanom je data mnogo jasnija, logičnija definicija: ''Generalnom sekretaru i zameniku generalnog sekretara funkcija prestaje podnošenjem ostavke, razrešenjem i polaganjem zakletve novog predsednika Republike''. Znači, potpuno je jasno da je ova konstatacija jezički mnogo opravdanija, logičnija. Objašnjenje koje sam dobio od Vlade odnosi se na to da je bilo neophodno da se naglasi da je generalni sekretar funkcioner. Mislim da je to potpuno nepotrebno jer mi već imamo Zakon o državnim službenicima i nameštenicima koji definiše tu problematiku, a i u prvom stavu člana 27. se kaže da Generalni sekretarijat vodi generalni sekretar i da ga razrešava i imenuje predsednik Republike. Prema tome, sasvim je jasno da se radi o imenovanim licima. Dodao bih još i da u narednom članu 28, u prvom stavu, imamo isto tako očiglednu konstataciju da je generalni sekretar funkcioner pa je, prema tome, ovo objašnjenje, koje je stiglo od Vlade, neprimereno. Ono, nažalost, pokazuje nespremnost Vlade i nespremnost ministra za lokalnu samoupravu da se posvete ovom zakonu, da shvate dobronamernost svih amandmana i predloga poslanika opozicije i da na jedan trajniji, ozbiljniji način urede ovu instituciju, koja je od izuzetnog značaja, a ne da, na osnovu svoje pretpostavke ko će i ko bi trebalo da bude predsednik Republike, kroje zakone koji utiču na sve institucije u Republici Srbiji. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, malopre se nisam javljala po Poslovniku, mada sam imala potrebu da kažem nekoliko rečenica. Iskoristiću deo vremena za obrazlaganje amandmana da, pre svega zbog javnosti, kažem da je licemerno ponašanje skupštinske većine. I to traje svaki dan. Mi smo danas dva sata ovde govorili po Poslovniku. Poslanici SRS-a nisu učestvovali, ovim se ne branimo jer mi učestvujemo uvek kada imamo potrebu za tim, ali ta dva sata po Poslovniku inicirana su prvim javljanjem jednog poslanika iz jedne poslaničke grupe koja pripada skupštinskoj većini. Onda je neverovatno da vi ne možete, gospodine Duliću, pre početka sednice da dogovorite s vašom skupštinskom većinom kako oni treba da se ponašaju da ne bi izazivali poslanike opozicije. Zašto vi to radite? Niste vi ni naivni, ne radite vi to slučajno, ne mislim sada na vas lično, nego uopšte na skupštinsku većinu. Hoćete da nakon ta dva sata napravite pauzu, pa onda građani Srbije to vide jer, bože, opozicija je napravila neki problem, pričali su dva sata po Poslovniku. A jadni ovi iz skupštinske većine, oni hoće da se priča baš o zakonu, i to baš danas, da završimo zakon koji je trebalo da završimo pre pet meseci. To nećete da kažete, ali zato to kažem sada ja. Šta vi još hoćete? Hoćete da se poslanici opozicije iscrpljuju ubeđujući vas po Poslovniku da niste u pravu i zbog čega niste u pravu, koristeći svoje pravo iz Poslovnika. Onda računate na to da će poslanici opozicije valjda da se umore, da na kraju izgube koncentraciju, pa da vi danas u 15.55 časova kažete ''radimo večeras dok ne završimo'', makar to bilo i do ujutru u pet sati, zato što se to uklapa u neke vaše planove. Sada vam savetujem da ubuduće u svoje planove uklapate i mogućnost javljanja po Poslovniku i da u svoje planove uklapate i činjenicu da ovde postoje poslanici opozicije. Bar što se tiče poslanika SRS-a, uvek ćemo braniti svoje stavove i nikada nećemo dozvoliti da nas neko iz skupštinske većine na bilo koji način uvredi, a da mi posle toga ćutimo da bismo omogućili, kako vi kažete, opet ne vi lično, nego predstavnici skupštinske većine kako kažu, da nastavimo da radimo po dnevnom redu. Morate da naučite da se sve ono što je moguće po Poslovniku uklapa u skupštinski rad. Da li je trenutno na dnevnom redu ili se dnevni red remeti zbog reagovanja po Poslovniku, to je apsolutno legitimno, to je apsolutno zakonito i ne postoji način da vi nas u tome sprečite. I nije lepo, gospodine predsedniče Skupštine, da prekidate Skupštinu svaki put kada počne da se govori malo duže po Poslovniku. Zapravo, vi to možete i nemam ništa protiv da kažete da je to zbog konsultacija sa šefovima poslaničkih grupa, ali nijedanput do sada vas nisam čula da ste rekli ''molim poslanike skupštinske većine da ne zloupotrebljavaju Poslovnik, da ne izazivaju da poslanici opozicije moraju da reaguju po Poslovniku'', nego ''ajde da radimo po dnevnom redu''. Mi to razumemo, ali sve sam ovo rekla zato što želim da to građani Srbije razumeju. Ne želim da se stekne utisak da na bilo koji način opozicija koči rad parlamenta. Naprotiv, opozicija vrlo aktivno učestvuje u radu parlamenta, za razliku od poslanika skupštinske većine. Ne možete da štedite vreme koje ste vi izgubili, koje smo svi u parlamentu izgubili zahvaljujući skupštinskoj većini. Ne možete da štedite vreme tako što poslanici skupštinske većine neće da učestvuju u radu parlamenta, što je, naravno, njihov problem. Ja vas ne prozivam i ne izazivam. Ako vi mislite da je lepo da sedite, spavate, čitate novine, odete na kafu, vratite se, to je vaša stvar. U ovom momentu je u delu ove sale gde sede poslanici SRS poprilično prazno. To je tako svakog petka jer je petkom u 12.00 sati Izvršni odbor SRS. Mi smo čak i to upodobili radu Parlamenta zato što, prema Poslovniku, Parlament ne radi petkom i to je redovno uobičajeno stanje. Kod vas više to nije tako, ne zna se ni kada je radni dan, ni kada je neradni dan, ni koliko sati traje radni dan. Mi iz SRS možemo sve to da izdržimo, mi ćemo da radimo onako kako vi budete zahtevali, jer ste skupštinska većina, jer ste predsednik Parlamenta. Kada kažem ''kako vi budete zahtevali'', onda mislim samo u odnosu na vreme i na dane koje odredite za rad, ali ćemo raditi onako kako se očekuje od poslanika SRS-a. Dakle, kao i uvek do sada, govorićemo o amandmanima, o zakonima u načelnoj raspravi. Nikada se nije desilo, niti će se desiti, da poslanici SRS-a ne učestvuju aktivno u radu, bilo koja tema da je na dnevnom redu, ali isto tako ćemo svaki put, kada za to budemo imali potrebu, koristiti i poslovničku mogućnost i govoriti i po Poslovniku. A vas najlepše molim,pre svega šefove poslaničkih grupa skupštinske većine, da nekako organizujete svoje poslaničke grupe, da ponekad s njima porazgovarate i da ove svoje, koji vole tako da istrče ili da nam iz klupe dobace neki bezobrazluk, nešto neprimereno itd. kontrolišite ako hoćete da Skupština radi isključivo po dnevnom redu. Naravno, ni na pamet mi nije palo da branim poslaničku grupu SPS, umeju oni valjda sami da se brane, jer je ovo jutros bilo sve zbog komunikacije između SPS i G17. Ovo govorim principijelno, zato što vi, gospodine predsedniče, takve situacije zloupotrebljavate pred građanima Srbije. Jer, kada vas građani Srbije čuju da tražite da se prekine sednica da bismo krenuli da govorimo o dnevnom redu, onda oni misle da su narodni poslanici koji ovde govore neozbiljni, neodgovorni itd. Ne, ozbiljni smo, odgovorni smo, učestvujemo u radu, iznosili smo i uvek ćemo iznositi sve negativnosti i što se tiče VladeRepublike Srbije, i predsednika Republike, i skupštinske većine, i kakav god poslovnik da donesete, nikada nas u tome nećete sprečiti. Nadam se da vam je to jasno. Ali, meni nije jasno zašto nam opet ministar nije tu. Zaista, ovo je već drugi ili treći put, ministar negde tamo, gde uz kafu gleda ovaj prenos, tačno zna da ću ja da pitam gde je on i pojavi se u tom momentu. Dobro vi nama došli, gospodine ministre. Evo, ako ste negde pratili rad parlamenta, volela bih sada da vas pitam, da ne krećem u obrazloženje, da li prihvatate ovaj amandman. Prethodno želim da mi kažete o kom amandmanu je reč. To očekujem od ministra. Dakle, ne znate. Reč je o amandmanu na član 27. stav 6. Predložili smo, dakle, ništa suštinski, čisto pravno-tehničku redakciju ovog stava 6. Pročitajte, verujte da je ono što smo predložili primerenije, bliskije pravu i pravnoj normi od onog što ste vi napisali. Predložili smo da generalnom sekretaru i zameniku generalnog sekretara funkcija prestaje podnošenjem ostavke, razrešenjem i polaganjem zakletve novog predsednika Republike i to je apsolutno u skladu sa našim pravnim poretkom, s našim pravnim sistemom. Stalno pokušavate nekim novotarijama da uvodite nešto što odnekle prepišete, pa loše prevedete. Verujte, to mnogo rogobatno zvuči u srpskom jeziku. Kao što rogobatno zvuči ovaj vaš predloženi stav 6: ''Generalni sekretar i zamenik generalnog sekretara jesu funkcioneri kojima funkcija prestaje ako podnesu ostavku, ako budu razrešeni ili kad novi predsednik Republike položi zakletvu''. Ovde ima mnogo nepotrebnih, suvišnih reči. Ovo što smo mi predložili je konciznije, konkretnije. A vaše je obrazloženje da se amandman ne prihvata zato što ''amandman ne sadrži odrednicu da su generalni sekretar i zamenik generalnog sekretara funkcioneri (što stoji u članu 27. stavu 6. Predloga zakona), što je veoma bitno jer ih razlikuje od državnih službenika''. Ovo obrazloženje nema nikakve veze ni s amandmanom, ni sa zdravim razumom. Ajde sada u svakom članu da pišemo da je generalni sekretar funkcioner, da je zamenik generalnog sekretara funkcioner... Valjda da bi onaj, koga Tadić planira sad da postavi posle ovog zakona, znao da će on biti funkcioner, da može da kaže tašti, strini, ujni: ja sam Tadićev funkcioner. To je nepotrebno. Imamo jedan zakon koji reguliše ko su funkcioneri u državi Srbiji i nema potrebe da u svakom drugom zakonu pišemo nešto što već postoji, nešto što se podrazumeva. Odnosno, ne da se podrazumeva, nego je već pravno regulisano. Nema potrebe da tako nešto ponovo pišemo i u ovom predlogu. Dakle, predlažem vam, gospodine Markoviću, da ovaj amandman prihvatite. Vi ste čovek sa dosta godina radnog iskustva, mnogo ste primenjivali propise, znam šta ste sve radili. Verujem da je i vama ova naša formulacija mnogo bliža, mnogo primerenija. Nemojte da imamo u zakonima ovako rogobatne formulacije koje neće razumeti ni neko ko ih primenjuje, a očigledno ih ne razume ni onaj ko ih donosi. Dakle, najlepše vas molim, prihvatite ovaj amandman. Kao što vidite, uopšte vam ne dira u koncepciju zakona, ali pokažite bar da pratite rad ovog parlamenta i da razumete ono što vam govorimo. Nema nikakvog razloga da ili vi ili narodni poslanici u Danu za glasanje ne prihvate ovaj amandman. Hvala lepo.
Zahvaljujem, gospođo Radeta. Dopustite mi da kažem nešto vezano za ovo što ste izrekli. U zadnjih mnogo dana sve poslaničke grupe pokazuju veliku korektnost i efikasnost što se tiče skupštinskog rada. Nadam se da će tako biti i do kraja godine. Mi imamo ambiciozan plan i obavezu, kao Skupština, da izglasamo sve one zakone koje smo obavezni prema Ustavnom zakonu i da donesemo budžet za 2008. godinu. Razlog zbog čega moramo da radimo više nego što je predviđeno Poslovnikom je da se sutra ne bi upravo u toj istoj javnosti stvorio utisak da je Parlament neefikasan, a mislim da ste svi vi veoma čestiti ljudi koji radite svoj posao i da je Parlament veoma efikasan. Moja namera je da se to pokaže. To je razlog zbog čega radimo više. Molim vas da to razumemo. Siguran sam da razumete i neki državni interes u svemu ovome što radimo. Današnji problem oko javljanja po Poslovniku je izazvala poslanička većina, to govorim zbog građana Srbije, kao što se nekad desi da ga izazove i neko iz opozicije. Ono što je jako važno jeste da uvek imamo mehanizme da skupštinsku raspravu vratimo u tok kakav je sada, a to je tok da se radi po tačkama dnevnog reda. Uvek ću da branim svakog poslanika, bez obzira da li bio iz pozicije ili opozicije, kao što sam to radio i do sada. Zahvaljujem. Ako se više ne javlja po ovom amandmanu, prelazimo na sledeći amandman. Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je period koji će obeležiti izborna kampanja dvojice predsedničkih kandidata. Jedan je aktuelni predsednik Republike Boris Tadić, koji je na tu funkciju izabran 2004. godine. Posle ubedljivog vođstva gospodina Tomislava Nikolića u prvom izbornom ciklusu, koji se sam borio protiv čitavog konglomerata stranaka koje su i bočno i vertikalno, kako god hoćete, i medijske kampanje koja je vođena protiv njega samog, uspeo da zadobije većinu, u drugom izbornom krugu se desilo to da je Koštunica pozvao svoju DSS da glasa za kandidata DS-a. Naravno, postoje ljudi koji ni tada nisu želeli to da prihvate, a predstavljaju neke možda vama manje poznate ili manje u javnosti afirmisane funkcionere DSS-a. Uverena sam da će oni takav posao uraditi i sada na terenu, da će, i ako to uradi Vojislav Koštunica, i ovoga puta reći svojim članovima da poslušaju glas razuma, glas naroda, glas građana Srbije koji hoće prave promene, koji hoće patriotskog predsednika, predsednika koji će biti odlučan, mudar, koji će imati u svakom trenutku na umu da predvodi Srbiju u delikatnim situacijama i da će i ti ljudi, pa i članovi te političke stranke u najvećoj meri glasati za kandidata SRS, gospodina Tomislava Nikolića. Zašto vam ovo govorim? Zato što već sada treba sve da se raščisti. Ovo je prva etapa, prva faza u uspostavljanju rekla bih nove i drugačije funkcije predsednika Republike, zato što je Boris Tadić izabran po prethodnom Ustavu i zato što novi Ustav Republike Srbije daje precizna i jasna ovlašćenja predsedniku, a i ovi prateći zakoni u koje će apsolutno najkorektnije i najbolje moguće za Srbiju i njenu budućnost da se uklopi verujem izabrani predsednik, već sada sam apsolutno u to ubeđena, kao i ogroman broj građana Srbije, gospodin Tomislav Nikolić. Gospodin Tomislav Nikolić je čitav svoj radni vek, a imam tu čast i privilegiju da ga poznajem od obnavljanja višestranačja u Srbiji, proveo kao narodni poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije, uz sve one svoje, i kao otac, i kao suprug, na kraju hvala bogu i kao deda, uz sve one poslove koje je radio, i kao čovek koji je imao i te kako uspešnu poslovnu karijeru. Međutim, od trenutka kada se posvetio skupštinskom radu u obnovljenom višestranačju u Srbiji, on je dao nemerljiv doprinos u zakonodavnoj aktivnosti. To je, uverena sam, uz sve ove ljudske i moralne kvalitete, njegova vodeća referenca na predstojećim izborima, naravno i program koji će ponuditi građanima, mnogo bolji, za mnogo drugačiju, stabilniju i uređeniju Srbiju nego što to sada radi aktuelni predsednik. To vam govorim jer je to sve vezano za amandman na član 28. Polazeći od toga da će mu zakon dati ovlašćenja da bira šefa Kabineta predsednika Republike i savetnike predsednika Republike, doduše, to sada ima i ovaj odlazeći predsednik Boris Tadić, Tomislav Nikolić će o tome voditi jako mnogo računa. Poznajući ga, uverena sam u to da su mu stabilnost države i naroda na prvom mestu i da, preuzimajući funkcije koje mu daje Ustav Republike Srbije, on najpre mora da vodi računa, kada već formira jedan takav kabinet, da to budu ljudi koji će sa istom energijom i sa istim žarom da ga prate u poslu koji će da obavlja. Ovaj amandman u suštinskom smislu predstavlja pravno-tehničku redakciju i, rekla bih, jezičku ispravku, da zakon lepše, ne zvuči nego kada ga bilo ko čita, neko ko se uopšte ne uključuje u našu predizbornu kampanju i izborni sistem, neki kolega iz neke druge države, pa mu to korektno prevedu, da kaže - zašto su ovi ljudi jedan član koji se podrazumeva da treba da ga ima, jedan organ koji treba da ima predsednik Republike, napisali u uslovnom obliku: ako ga razreši, ako ga postavi... ako ovo, ako ono. To je potpuno besmisleno. Videćete i sami, gospodine Markoviću, zbog javnosti ću da pročitam, da mnogo bolje zvuči ovaj član zakona u ovim stavovima koji se menjaju, kako je to predložio kolega Živkov. Kolega Živkov je predložio da se u članu 28, a naslov iznad člana je ''Šef Kabineta predsednika Republike i savetnici predsednika Republike'', promeni. Vi ste rekli: "Šef kabineta predsednika Republike i savetnici predsednika Republike jesu funkcioneri" – naravno da jesu, ne znam šta će vam ta reč "jesu" – "koje imenuje i razrešava predsednik Republike". Mnogo je prikladnije i bolje da to bude kao u predlogu, bez sujete, naravno, da to prihvatite, jer možda niste ni stigli da u tom jezičkom smislu pratite kako su vaši saradnici ili vi sami krojili i koncipirali ovaj zakon, a suština je ista. Da čuju i druge kolege, možda se, ako ministar sada na licu mesta ne promeni mišljenje i ne prihvati, vi u Danu za glasanje složite i videćete da je razlika velika i da je bolje ovako kao što je gospodin Živkov predložio. On je rekao: ''Šefa Kabineta predsednika Republike i savetnike predsednika Republike na funkcije imenuje i razrešava predsednik Republike''. Nema reči ''jesu'', nema reči ''ako'' i vidite koliko je sama rečenica bolja, bolje napisana u tehničkom i jezičkom smislu rešenja za zakon. Nije tu trebala neka posebna filozofija, već samo da se izbace suvišne reči. Znate, i mi ponekad, kada koristimo skupštinsku govornicu, upotrebljavamo neke reči koje su višak, u smislu da objasnimo neki pojam, neki događaj, javimo se po Poslovniku itd. Koleginica Vukićević će vam reći da to nije ni u nekoj slobodnoj interpretaciji, ako se glumac ne daj bože zbuni, dozvoljeno ni u pozorištu, jer to bi onda pokvarilo smisao predstave i onoga što je njena uloga i uloga njenih kolega. Zamislite sad kako to treba da izgleda u jednom zakonu, gde vi imate sledeći stav, koji kaže: ''Šefu Kabineta predsednika Republike i savetnicima predsednika Republike prestaje funkcija....'', pa vi sada navodite slučajeve. Videćete, kolega Markoviću, pošto ste vi pre svega poslanik, pa tek sada ministar, da nemate ovakvo rešenje ni u jednom zakonu, nemate u Zakonu o lokalnim izborima. Kaže – podnošenjem. Pa, verujem da nemate ni u statutu DS-a, iako tamo niko ne podnosi ostavke. Sve vam je gora situacija, svi na istim mestima i uživaju na svojim funkcijama. Kažete: ''ako podnesu ostavku, ako budu razrešeni ili kad novi predsednik Republike položi zakletvu''. Pa, znate, nemoguće je da vi sad kažete gospodinu Rakiću, koji je šef Kabineta Borisa Tadića: sedi tu, Rakiću, narod više neće Borisa Tadića, izabrao je Tomu Nikolića, a ti ćeš da ostaneš šef Kabineta. Onog momenta kada Tomislav Nikolić položi zakletvu, imenovaće svog šefa Kabineta. Postavlja se pitanje kakvi su to ljudi i kakve su savetnike izabrali vaši funkcioneri. Da pođemo od savetnika Božidara Đelića – to je smehotresna olimpijada, zaista. Mislim stvarno, ako pominjemo te likove koji su oko njega, kome služe za cirkus, za izvrgavanje ruglu, funkcije koje on ima, jer i on sam, Božidar Đelić, onakav kakav jeste po prirodi stvari i po onome kako predstavlja i zakone, da ne govorim o onim lopovlucima u Meridijan banci, kao pojava, neću da kažem smešan, ali simpatično ... eto tako, smešan, ajde. Ali, ako to ne treba da bude državni funkcioner, ako treba da bude ozbiljan čovek, vi ćete da vidite, recimo, sada pravite razliku između Božidara Đelića i Borisa Tadića i sad kažete - Đelić je takav kakav jeste – mene je on u jednom trenutku asocirao na jedan lik iz crtanog filma i tako sam mu kumovala i to je ostalo za ceo život i on se ne ljuti zbog toga, svuda se hvali okolo i kaže - ovo je moja kuma, valjda mu stoji taj nadimak – ali ako je on takav kakav jeste i to mu ne smeta, polazite od toga, onako ozbiljna faca Borisa Tadića, pa ruka u džep, pa izblazirani pogled, pa onako zamišljen u sve one probleme o kojima sam govorila prošle nedelje, pođite od toga, čekajte, pa taj čovek treba da ima ozbiljne ljude za savetnike. Kad tamo – Krstić i Šaper. Ajde za ovog Krstića, znate, opet da ne pominjem uvaženu koleginicu Vukićević, koja je život provela u kulturnim krugovima i doajen je našeg glumišta, ajde čovek da kaže, pa bez obzira i da ode na antisrpsku B92 ili bilo gde, da ode negde, čovek će da kaže - ovaj ume nešto kao ozbiljno da se predstavlja, da nije takav šarlatan, a on običan zgubidan. A onog Šapera kad vidite, zaista da vas asocira na neku drugu karikaturu iz nekog drugog crtanog filma ili nešto tako. I sad, oni se sastaju na terasi, još ako im se priključi i pretrči preko Čedine zebre Milivojević, žurka je kompletna. Dakle, ne može tako da se vodi Kabinet predsednika Republike. Savetnik predsednika Republike za pravna pitanja, podsetite me kako se zove, potpuno pogrešno ga je savetovao. Sećam se tog dana, kada me je SRS ovlastila da zajedno s koleginicom Vukićević, kolegom Spahom i kolegom Stojanovićem predvodim delegaciju u razgovorima oko činjeničnog stanja da je SRS pobedila na parlamentarnim izborima i da je red, pošto se tek sada definiše i sinoć sam pratila raspravu po povratku iz ove posete parlamentarne skupštine koju smo imali, da ste baš razgovarali upravo o tom članu, na koji način i kome predsednik Republike treba da poveri mandat, i pratila sam i zalaganje gospodina Baralića za 126 potpisa i tako. Ali to se tek sada uređuje zakonom. Najnormalnije je bilo da u tom trenutku, kada smo mi došli, Boris Tadić poštuje Ustav. On je bio prilično nepripremljen za takvu vrstu razgovora jer su ga loše savetovali savetnici. Pored gospodina Radujka, tamo je bio njegov savetnik za pravna pitanja. Da ste to vi bili, gospodine Markoviću, ili gospodin Radosavljević, možda biste ga bolje savetovali. Ne znam, zaista, kako se taj gospodin zove, ali u našem razgovoru i u tom brifingu koji smo imali on se u jednom trenutku ne našao zbunjen nego je uporno ponavljao: a ko je vaš kandidat za premijera, a ko je vaš kandidat za premijera? Znate, imaju deca onu izreku kad neće nešto da kažu ocu i majci nekada, kada su neraspoložena ili kada su namćorasta, a zamislite sad ozbiljni političari došli, a on zapeo: a ko je, a ko je? Nije tvoje da pitaš za personalno rešenje, tvoje je da priznaš da si poražen na izborima. Kada je priznao,e to je jedini koji je podneo ostavku, a posle je reafirmisan, važno mu je da bude ministar, ovaj vaš tajkun Dragan Đilas. Znači, nije naše da mi govorimo pred savetnicima i pred šefom Kabineta predsedniku države: a ko je taj, u personalnom smislu. Lepo ti priznaj i reci: pobeda je vaša. Vi se sada pojavite za sedam dana, imate kandidate ili ga nemate. Tako je trebalo da uradi Boris Tadić. Da je tako uradio, ne biste vi, gospodine Markoviću, čekali onaj poslednji trenutak da sami za sebe morate da glasate 15. maja. Stvari bi se mnogo brže odvijale. On je zbog šefa Kabineta i loših savetnika i zbog toga što je tako i hteo, da kupuje vreme, da vidi šta će da mu kaže Solana, šta će da mu kaže Oli Ren, ovaj ili onaj, mesecima, odnosno do poslednjeg trenutka ćutao oko kandidata. Da su ga oni u tom trenutku – vidite koliko je važna uloga savetnika, to najbolje zna gospodin Amdžad Migati – da je uloga savetnika predsednika Republike za pravna pitanja bila takva da mu lepo saopšti kakvo je činjenično stanje, on bi nama rekao, delegaciji koja je došla: izvolite, vama poveravam mandat za sastav Vlade, javite se za sedam dana, za deset dana i videćemo da li imate skupštinsku većinu ili nemate. Tako bi uradio odgovoran političar koji pažljivo bira odgovorne savetnike. Međutim, to ovde nije bio slučaj. Predsednik Republike zaista, po našem Ustavu, mora da vodi računa, i u skladu s ovim ovlašćenjima u ovom delikatnom trenutku i u budućem spoljnopolitičkom momentu za našu zemlju, o tome ko će da nas predstavlja u inostranstvu. Mi ćemo sada imati u našim ambasadama, diplomatskim predstavništvima, veoma delikatnu situaciju. Još neko vreme će nekako da kotrlja ova vaša skupštinska većina, koja je eto tako složena u pet do dvanaest u maju mesecu kako ste znali i morali, i kako vam je Solana naredio, a gospodin Tomislav Nikolić će već morati da pretresa i da kaže ljudima koji su zaduženi za tu oblast: donesite mi spisak svih ambasadora, mada ih on 99% već sada zna, jer su to neki preostali kadrovi iz vremena Gorana Svilanovića, koga smo, uzgred budi rečeno, eto tako, videli na onom našem putu za Brisel. Ide čovek, završava svoje poslove. Jednom agent – uvek agent. Da li agent Udbe pod konspirativnim imenom Sokrat ili radi za NATO ili radi za neke druge, uvek završava posao. Ali veoma je važno da taj savetnik, evo za spoljnu politiku, dođe kod Tomislava Nikolića i kaže: evo, gospodine predsedniče, takva i takva je situacija, stanje nije dobro. Jer, kako u Meksiku da nas predstavlja neko kao Vesna Pešić? Žena išla da se provodi i vratila se posle ne znam kog vremena i rekla: pa, ja jezik nisam naučila. Pa, šta si tražila tamo? Zaista ne možemo tako da razmišljamo o ulozi šefa Kabineta i savetnika. Vi svi znate i zaista se smeškate, ali to je cela istina. Sada da vas pitamo za neke ljude i za predstavnike po našim diplomatskim predstavništvima, to je zaista katastrofa. Ti ljudi idu zbog toga da bi, kao onaj nesrećni antisrbin, ono zlo od čoveka Radoslav Stojanović, da li će negde da nabode neki ćevapčić, da li će da ide tamo da ga brifinguje Karla, da se sretne sa Najsom ili sa takvim zlikovcima. Ljudi, ne može da bude takav predstavnik.
Zahvaljujem, koleginice Jovanović...
Završavam. Vi to sve vrlo dobro znate. Ja sam se bazirala na suštinu ovoga, šta treba da radi šef kabineta i savetnici, ilustrujući vam to mnogobrojnim primerima, govoreći futuristički, ali to je bliska budućnost, izbor Tome Nikolića na mesto predsednika, ali kako sam vam pročitala, da to mnogo lepše zvuči, jer među vama ima ljudi koji se bave i pisanjem i koji su lingvisti i koji su profesori književnosti. Izvolite, gospodine Markoviću, razmislite i prihvatite ovaj amandman, da bi ovaj član lepše zvučao, pa će tako i bolje biti izabrani i šef Kabineta i savetnici Tomislava Nikolića. Hvala.
Zahvaljujem gospođici Nataši Jovanović, poslaniku SRS i potpredsedniku Skupštine. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Amdžad Migati. Jesmo li rekli da nema javljanja po članu 225?
Pošto u ovom članu stoji ''savetnici predsednika Republike'' a nije određen broj, koje oblasti su tu, onda bih ja postavio sledeće poslaničko pitanje, odnosno tražim objašnjenje od sadašnjeg predsednika Republike: koliko ima savetnika, kako se zovu, koje oblasti i koliko svaki od njih prima mesečno platu? Molim vas da predsednik i njegov kabinet odgovore na ta pitanja. Hvala.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 32. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 33. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Predlog za dodavanje novog člana. Narodni poslanik Miletić Mihajlović podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 33. doda novi član 33a. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite, gospodine Mihajloviću.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovde je reč o amandmanu koji zapravo znači uvođenje novog člana u Predlog zakona i taj član 33a glasio bi: ''U slučaju smrti bivšeg predsednika Republike, njegov supružnik ima pravo na penziju u iznosu od 75% plate predsednika Republike''. Dakle, rekli smo da je predsednik Republike jedna od najvažnijih institucija u državi i Ustavom je rečeno da on predstavlja Republiku Srbiju, on predstavlja zemlju, on predstavlja sve građane. Svi građani gledaju u njega i cela međunarodna javnost. Značaj ove institucije svakako je toliko veliki da nema potrebe trošiti reči na to. Treba učiniti pokušaj i ovde, u Narodnoj skupštini, da ta institucija bude zaista takva da u svakom trenutku bude onako kako treba, po potrebi države Srbije, po potrebi njenih građana. Naravno, treba mu stvoriti sve uslove kako bi on na najbolji mogući način obavio svoju funkciju i ostvario svoju ulogu. Svakako je važno i to da predsednik Republike ne može da bude bilo ko. Deklarativno, naravno, svako ko ispunjava formalne uslove, može da se kandiduje za predsednika Republike. Ali predsednik Republike treba da ima poseban integritet, zna se koji, i on će se, svakako, i tim svojim integritetom, višestrukim, izboriti kao kandidat u izbornoj trci da dođe do mesta predsednika Republike. Zavređuje pažnju i ono što su uslovi za njegov redovan rad, ali svakako je važno i ono što će biti sutra, kada ne bude predsednik Republike, što je naravno regulisano i predloženo u ovom predlogu zakona i o čemu će tek biti reči. Ali, naravno, potrebno je nešto učiniti i u onome što su članovi njegovog domaćinstva, što je, u ovom slučaju, njegov supružnik. U prethodnom zakonu o posebnim pravima predsednika Republike imamo odredbu koja govori o penziji supružnika u slučaju smrti predsednika Republike. Daleko od toga da to treba sada kroz primer dati, ali ovde je reč o nekom budućem predsedniku Republike Srbije, koga nažalost može da zadesi smrt. To je, naravno, moguće, prirodan je proces, odnosno fakat koji može da se dogodi. Onda u trenutku kada njegov supružnik, kao predsednika Republike, po zakonu ostvaruje pravo na penziju, ta penzija bi trebalo, po onome što je predlog SPS-a, da bude 75% plate predsednika Republike. Mislim da je veoma važno da se o tome vodi računa, da se udostoji ta institucija i da se ima jedan tako pravilan i ljudski i naravno, sa izrazitim poštovanjem prema instituciji predsednika Republike, da i u ovom delu to treba ispoštovati i voditi računa. Iz tih razloga SPS predlaže prihvatanje, gospodine ministre, ovog amandmana. Zahvaljujem.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik SRS-a Vjerica Radeta. Izvol'te.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj amandman kolege Miletića Mihajlovića govori o tome koliko ste vi neozbiljno pristupili izradi ovog teksta zakona. Govorili smo juče, po nekim drugim amandmanima, o tome koga ste sve svrstali u krug domaćinstva predsednika, koje sve privilegije ima taj krug domaćinstva predsednika. Niko ni danas ne zna, niti će znati kada se usvoji ovaj zakon, ko su po ovom zakonu članovi domaćinstva predsednika. Svim tim nekim iks, ipsilon članovima daje se obezbeđenje i to isto onako kako se daje i predsedniku, privilegije supružniku predsednika i kroz deo plate i ne znam šta sve niste predvideli. A kada je u pitanju nešto što je potpuno logično, potpuno životno, jer bilo ko da je na bilo kojoj funkciji, jednostavno, u zakonu mora da se predvidi, a to niste predvideli ni kod izbora, odnosno razrešenja, odnosno prestanka funkcije predsednika - i činjenica da u toku nekog mandata može da nastupi smrt. Šta se posle dešava? Zašto niste predvideli, ili ako već niste, zašto ne možete prihvatiti ovaj amandman kolege Miletića Mihajlovića, koji je potpuno primeren? Pogotovo sa aspekta onog što ste juče govorili i pokušali da branite i onih svih amandmana koje smo mi podnosili, a koje vi niste prihvatili, naravno iz nama nepoznatih razloga ili, još bolje, iz poznatih, zato što ne želite da prihvatite nijedan amandman. Mislimo da, opet ono što je primećeno i juče, vi ovaj zakon planirate, odnosno da ste mogli slobodno da ga nazovete zakon o Borisu Tadiću, zato što želite njemu da se dodvorite kroz ovaj zakon i onda ste udovoljavali i pisali sve ono što on i njegova svita oko njega i njegova nepoznata porodica, po vašem zakonu nepoznata, koje sve privilegije može da koristi, a ono što je primereno, ono što je valjda svuda u svetu prihvaćeno i prihvatljivo, to vam ne pada na pamet da prihvatite kroz ove amandmane. Loš vam je pristup, gospodine ministre, imaćemo mnogo loš zakon. Još jedanput vas pozivam, nije kasno, glasajte i za ovaj amandman i za sve ili gotovo sve amandmane koje su juče narodni poslanici ovde pokušali da vam obrazlože. Zaista nisam čula nijedan amandman za koji bih rekla da je neprimeren, da ne može da se uklopi u ovaj zakon i nijedan amandman nije suštinski menjao zakon, naprotiv, svaki je uređivao zakon. Očigledna je namera svih narodnih poslanika, zato što nam je svima valjda stalo da zakon o predsedniku Republike bude dobar zakon, sveobuhvatan, da donesemo više jednom, zaista, evo već u trećem mandatu sam narodni poslanik i čekam kad ćemo jedanput u ovom parlamentu da donesemo zakon koji neće u narednih tri, četiri ili najduže sedam meseci da trpi izmene i dopune. To je gubljenje vremena, što nećete da saslušate narodne poslanike, što nećete da prihvatite amandmane, a svesni ste koji je amandman dobar. I onda ćemo za nekoliko meseci imati izmene i dopune ovog zakona, kao što smo imali kod mnogih zakona gde ste kroz izmene i dopune u stvari uvrstili amandmane koji vam se predlažu u toku rasprave o zakonu. Dakle, radi se samo o vašoj sujeti, o vašem vrlo lošem principu da tako pokušate da objasnite građanima Srbije da vas baš briga za opoziciju, da vi imate svoj pravac, terate po svome. A to što taj vaš pravac znači i povećanje nezaposlenosti, realan pad plata i penzija, probleme u zdravstvu, probleme u prosveti, probleme u upravi, dakle na svim nivoima, štrajkovi su vam sa svih strana, ali vi ćete početi da vodite izbornu kampanju pa ćete onda da menjate ovaj predlog budžeta koji ste nam već dali da biste povećali zarade svim tim ljudima. Mi nemamo ništa protiv da se zarade povećaju, naprotiv. I dalje mislim, gospodine ministre, da bi trebalo da vam bude neprijatno da vas vozi vozač čija je plata 16.000 a vaša 160 ili 140 hiljada, evo, kažete da vam je 220.000 ministarska plata, pa lepo. Dakle, pitam vas da li vam je neprijatno da vas vozi vozač koji ima 16.000 platu i da li to znači da Vlada Republike Srbije misli da toliko malo vredi vaša glava kada pusti da vas vozi čovek koji mora da razmišlja kako će da prehrani svoju porodicu s platom od 16.000 dinara, bez mogućnosti da bilo šta dodatno radi zato što mu je radno vreme 24 časa. Dakle, morate i trebalo bi, vi ne morate ništa, naravno, ali trebalo bi da razmišljate o građanima Republike Srbije, jer Vlada ne postoji zbog ministara nego zbog građana Srbije, kao što je Narodna skupština zbog građana Srbije, kao što nas građani Srbije šalju u ovaj parlament da bismo zastupali njihove interese. Još ne čuh nijednog poslanika, da ne prozivam pojedinačno, iz bilo koje stranke iz skupštinske većine šta građani koji su vas birali misle o položaju predsednika Republike. Valjda ste im u izbornoj kampanji nešto pričali i valjda su vam u izbornoj kampanji građani rekli - od vas očekujemo to i to. Da li vi ispunjavate to što obećavate građanima u izbornoj kampanji? Naravno da ne. Lažete građane u izbornoj kampanji i opet se spremate sad za ovu predsedničku kampanju da ih lažete. Već znamo na koji način, evo nagovestila sam, pričaćemo o tome, naravno, detaljno. To nije dobro, dame i gospodo. Ne da nije dobro za vas, iskreno, mene baš briga za Vladu Republike Srbije, ali nije dobro za građane Srbije. Iscrpljujete, ljudi, ovaj narod. Znate li vi koliko građana u Srbiji živi ispod egzistencijalnog minimuma? Da li neko ko vlada ovom zemljom vodi računa o tome? Naravno ne. Vi ste dovoljni sami sebi, vama je bitno da vi lepo živite, da ste sredili sve ono što je vama potrebno. Sada ste nas obavestili da ste još povećali platu i na 220.000, tako da zaista ne znam... evo, dragi građani, kaže gospodin Milan Marković da na svakih 15 dana Vlada povećava plate. Ovo je zaista šok i za mene, a mogu misliti kako je tek za građane Srbije.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vjerici Radeti. Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? (Da.) Izvolite, narodni poslanik Vučeta Tošković.
Dame i gospodo, Zakon o penzijskom i invalidskom osiguranju govori o ovome što je gospodin Miletić najavio u promeni člana. Dakle, 75% supružnik dobija posle smrti svog supružnika. Ne znam zašto gospođa Vjerica nije rekla ono što misli, a ja ću to sada da kažem. Vidite o čemu se radi. Zašto neće da prihvate ovaj amandman? Samo zato što su toliko zajedljivi i znaju da više nikad njihov neće doći za predsednika države i onda ovaj član neće da prihvate kao dopunu amandmana.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Vučeti Toškoviću. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Hvala. Naziv poglavlja 9. Narodni poslanik Željko Vasiljević podneo je amandman kojim je predložio promenu naziva poglavlja 9. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatiliamandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Predlog za dodavanje novog člana. Narodni poslanik Rajko Baralić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 34. doda novi član 34a. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Izvol'te.
Zahvaljujem, gospodine Mrkonjiću. Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, u ime SPS predložio sam amandman da se posle člana 34. doda novi član 34a, koji glasi (zbog građana Srbije čitam): ''Pravo na počasni naziv "bivši predsednik Republike" imaju svi predsednici Republike Srbije birani počev od 9. decembra 1990. godine, odnosno od održavanja prvih višestranačkih izbora, kao i predsednici Savezne Republike Jugoslavije i predsednici Državne zajednice Srbija i Crna Gora koji su bili iz Republike Srbije''. Zašto sam u ime SPS predložio ovakav amandman? Već smo o tome govorili u načelnoj raspravi. Želim još jednom ovde da ponovim. Nije lako postati predsednik jedne države ni u jednom sistemu. Dakle, nekome su predsednici po volji, nekome nisu, ali svugde u svetu bivši šef države je posebna persona. O bivšem šefu države vode računa na naročiti način razne službe protokola u zemlji i inostranstvu. Oni se često bave veoma korisnim političkim i javnim radom uopšte. Jedna država je ozbiljna država ako može da definiše status bivšeg šefa države na dostojanstven način, onako kako je to rešeno u svakoj normalnoj državi u svetu. Znači, ovde nema nikakvog izuzetka. Mi amandmanom ne tražimo ništa više od onoga što ima bilo koji bivši šef države u svetu. Dakle, to je potpuno čisto. Ako me pitate na koga se ovo tačno odnosi, ja ću tačno da vam kažem. Odnosi se na gospodina Dobricu Ćosića, na gospodina Zorana Lilića, na gospodina Milana Milutinovića. Dakle, to su bivši predsednici koji bi, na osnovu prihvatanja ovog amandmana, imali ovaj status za koji se zalaže SPS. Naravno, i gospodin Koštunica, on je bio predsednik SRJ. Dobrica Ćosić je akademik, poznati pisac, ne misli o politici stranke kojoj ja pripadam ništa dobro, a ja se zalažem da on ima status bivšeg predsednika, sa svim počastima koje pripadaju svakom bivšem šefu države. To nije pitanje kakav je njegov odnos prema nama ili kakav je naš uzajamni, javni ili politički odnos. To je na nivou načela, na nivou principa, koji treba da se poštuje. Molim vas da prihvatite ovaj amandman zato što na ovaj način mi otklanjamo izvesne druge probleme koji će nastupiti u vremenu koje dolazi. Dakle, nije za jednu državu skupo da ovo finansira. Skupo je da finansira desetak hiljada drugih, koji ovo nisu bili, a sami uzmu koliko im treba ili na drugi način obezbede mnogo više od ovoga što bih ja hteo da se ovim amandmanom njima garantuje. Uvek je u Srbiji, i kad je bila kneževina, i kraljevina, o ovome vođeno računa. Podsećam vas da je Natalija Obrenović, u Srbiji poznatija kao ''maman'', imala kraljevsku apanažu od šest i po hiljada dukata godišnje i da je imala dvorac u Bijaricu, koji nažalost ova naša država ni danas nije uspela da vrati nazad. Obavešten sam da porodica Jakovljević i druge porodice koje su na sudu dokazale da su u krvnom srodstvu s Obrenovićima pokušavaju da ovu imovinu iz Francuske dovedu u Srbiju, odnosno da raspolažu ovom imovinom. Dakle, neće ovo nikoga naljutiti, neće se ovim niko posebno ovajditi. Ovim amandmanom, ako ga prihvatimo svi zajedno, podići ćemo dostojanstvo ovih ljudi na onaj nivo koji pretpostavlja njihova bivša funkcija. To je potpuno čista pozicija i ovde nema nikakve politike, nema ništa sporno. Ovo je uljudan način kako može da se reši status bivšem šefu države koji, priznaćete, i samo zbog toga što je imao uvid u najsuptilnije državne i druge tajne jedne države u jednom vremenskom periodu, ima pravo, a mi imamo dužnost, da obezbedimo da ovi ljudi u normalnim uslovima funkcionišu i pomažu svojoj državi. Ne znam nikog od ovih ko svojoj državi odmaže, naprotiv. Znam da mnogi od ovih u različitim međunarodnim posredovanjima, u različitim poslovima koji nisu baš često i potpuno u javnosti na način kao što bi to neko želeo, ali to su prosto takva posredovanja, rade nešto što ne nanosi nikakvu štetu državi Srbiji. Dakle, to je suština. Nema ovde nikakve politike, ni stranačke ni bilo koje druge. Nismo ni u kakvim posebnim odnosima sa Dobricom Ćosićem ili sa Vojislavom Koštunicom, pa da se sada zbog toga zalažemo da se ovo reši. Mi smo u dobrim odnosima sa jednim načelom koje kaže da ovo treba da bude rešeno na ovakav način. Ako bismo upoređivali kako je to rešeno u drugim državama, videli bismo da je to rešeno na višem nivou nego što predlažem amandmanom, da se posle člana 34. doda član 34a. koji je tačno pobrojao sve ovo u šta sam ja ovde probao da vas uverim. Nadam se da jesam. Ukoliko ovaj amandman prihvatite, onda ovo pitanje imamo rešeno na korektan način. Ukoliko ne prihvatite, onda imamo šansu da o ovome govorimo na politički način, i to ćemo činiti, zato što vi onda smatrate da je šef države samo onaj koji je biran posle Vojislava Koštunice, a to je sadašnji šef države. Ako je to tačno, recite to javno. Ne verujem da imate takvo mišljenje, naprotiv. Ovo je nešto što je potpuno prihvatljivo nadam se za sve političke stranke i molimo vas da ovaj amandman prihvatite odmah kako bismo skratili raspravu i kako bismo radili po drugim amandmanima. Hvala lepo.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Rajku Baraliću. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Hvala. Predlog za dodavanje novog podnaslova i novog člana. Narodni poslanik Miletić Mihajlović podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 38. doda novi podnaslov i novi član 38a. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li reč želi narodni poslanik Miletić Mihajlović? (Da.) Izvol'te, gospodine Mihajloviću.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ono što je bila priča oko amandmana da se posle člana 33. doda novi član 33a, o čemu sam pričao, praktično je nastavak ove priče, samo, naravno, odnosi se na druge situacije. Ovaj amandman glasi: Posle člana 38. Predloga zakona, dodaje se novi podnaslov i novi član 38a koji glase: ''Prava supružnika bivšeg predsednika Republike. Član 38a – U slučaju smrti bivšeg predsednika Republike, njegov supružnik ima pravo na penziju u iznosu od 70% plate predsednika Republike''. Ja bih samo rekao da ovakvim predlogom zakona, koji imamo pred sobom i koji reguliše prava i dužnosti predsednika Republike, a samim tim i ono što se tiče njegovih članova domaćinstva, pa i supružnika, jednom improvizacijom, jednom nestudioznošću u sagledavanju svih aspekata ove materije, govori samo o tome da vladajuća struktura, koja je danas na vlasti, misli da će večito ostati na vlasti. I ne samo da će večito ostati na vlasti, nego da je besmrtna i da će u nedogled trajati njihovi mandati i njihovi životi. To je lepa želja, želim da im Bog usliši takvu želju, ali je to zaista neprirodno i nemoguće. Dakle, mi ovde govorimo o onome što jeste institucija predsednika Republike. Ta institucija se poštuje, ne samo u liku aktuelnog predsednika, bilo kog aktuelnog predsednika u bilo kom vremenu, nego se ta institucija poštuje i posle toga, u odnosu na ličnost koja je bivši predsednik, u odnosu na njegovog supružnika itd. Naravno ima još mnogo i mnogo aspekata. Pre neki dan smo imali u štampi, pre dva dana tačnije, neke tekstove kojima se kaže da SPS i ja, kao narodni poslanik, predlažemo Miri Marković, ne znam, penziju od toliko i toliko, dat je iznos. Reč je o zavisnim medijima. Kad kažem zavisnim, mislim na to da zavise od vas, gospodo iz vladajuće strukture, iz vladajuće koalicije. Takav pristup je veoma ličan, čak bih rekao i da je malograđanski. Mislim da to oslikava samo kulturu i dostignuti civilizacijski nivo i određenih slojeva, i određenih struka, i određenih ličnosti, koji gledaju zaista na jedan neprihvatljiv način, koji nije na visini ni struke, ni morala, ako hoćete, i kako god hoćete. Ovde nije reč o Miri Marković. Onda je trebalo mediji mene da pitaju šta sam to mislio, ili bilo koga ko predstavlja SPS, i da im to sve lepo objasni. Mirjana Marković je ostvarila svoje pravo na penziju po zakonu koji je donet. To je posebno pitanje. Ali, zakon je donet. Naravno, zakoni se poštuju onda kada vama odgovara, a ne poštuju se onda kada imate razloga da osporite ustavno i zakonsko pravo drugome, koji nije na vašoj talasnoj dužini i nije u vašoj političkoj opciji. Mi kao država, kao građani Republike Srbije, naravno da treba da poštujemo sebe. Onoliko koliko poštujemo sebe, kaže svet, toliko će nas poštovati i drugi. Mi zavređujemo poštovanje, ali kakav odnos smo imali u prošlosti prema svojim vladarima, u ranijem periodu prema kraljevima, kasnije prema svojim predsednicima, i danas, naravno, mi to ne umemo i pokazali smo to na najgori mogući način. Možda nas i zato, ili između ostalog i zbog toga, mnogi u svetu ne poštuju, što mi ne umemo da poštujemo naše institucije i ličnosti koje su bile na tim odgovornim mestima itd. Ali, nemojte onda očekivati da će se nešto promeniti u odnosu na vas koji ste u ime tih institucija danas ili sutra i ako se to nastavi. Naravno, ja lično mislim i želim, kao i SPS, da prekinemo s takvim odnosom koji nije na visini ni kulture, ni dostignutog civilizacijskog nivoa sadašnjeg sveta i da jedni druge više poštujemo, da poštujemo svoju državu, da poštujemo svoje institucije i da se jednako principijelno odnosimo, i onako kako treba, prema svima, bez obzira ko u datom trenutku obavlja neku dužnost. Da vam kažem nešto. Da li je lepo uopšte za Srbiju ili za Jugoslaviju, raniju državu, da Jovanka Broz npr. ne ostvari ono što je trebalo da ostvari, da ne bude udostojena, ne bude ispoštovana, pa, ako hoćete, i Mira Marković posle toga itd., da ne može da ostvari ono što joj po zakonu već pripada? Nije reč o ovom zakonu. To onda govori o nama kao ljudima, govori o nama kao narodu, građanima. Ali, pre svega, u ovom trenutku govori o vama, o vlasti koja ima instrumente, koja sprovodi zakone i donosi zakone. Gospodo narodni poslanici, i vi iz vladajuće koalicije imali ste predsednike i imaćete ih. Naravno, imaćemo ih i mi. Ne govorim sada o pravima supružnika određene ličnosti. Govorim o pravima supružnika bez obzira ko je bio na mestu predsednika ili koji će biti na mestu predsednika Republike. Sutradan će to pravo po ovom amandmanu ostvariti supruga vašeg predsednika. Naravno, nije mi namera da budem zlurad, niti da na takav način razgovaram. Razgovaram principijelno i pokušavam da dam doprinos, zajedno sa SPS, značaju institucije predsednika Republike, a samim time i poštovanju onoga što je red da pripadne kao pravo supružniku bivšeg predsednika koji je, na primer, preminuo, odnosno koji će preminuti u datom trenutku, ako to bude pre supružnika. Dakle, namera je sasvim jednostavna. Na kraju, želim da kažem da jedan predsednik Republike, bez obzira ko to bio, nikada ne može da bude skup za državu ako se drži Ustava i zakona, ako je na braniku interesa Republike Srbije i njegovih građana. Onda mu treba omogućiti da on to na najbolji mogući način uradi. A i sve počasti da mu se daju i prava koja po zakonu treba da mu uslede da ostvari, bez obzira o kome se radi. Takav predsednik Republike vrlo malo košta, pa i sa ovim pravima koja mi predlažemo. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Miletiću Mihajloviću. Reč, po Poslovniku, ima Nataša Jovanović, potpredsednik Narodne skupštine. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, koleginica Vjerica Radeta me je upravo obavestila – nemojte mi zameriti, nisam u toku ovih proteklih dana, nisam bila na sednici Skupštine – da je Oliver Dulić zakazao ovu sednicu, sa ova dva zakona, i da je predvideo poslanička pitanja, a onda su skinuta sa dnevnog reda. To je zaista skandalozno. Mi smo se dogovorili, kolega Mrkonjiću, da se nećemo javljati po Poslovniku, to je bio dogovor i predsednika poslaničkih grupa, ali ja ne mogu da čekam taj trenutak da postavim poslaničko pitanje ko zna kada, dok se svi raspustimo, možda i ova skupština, a imaćemo i kampanju za predsedničke izbore. Radi se o jednoj istini koju je preneo dnevni list "Pravda" danas sa naslovom "Zabranjena srpska trobojka". Svi vi koji čitate ove, jedne od najtiražnijih dnevnih novina u Srbiji, sada možete da vidite i, evo, gledam, sasvim slučajno, ali zaista je to bio jedan od glavnih argumenata i kolege Vlade Sekulića na zakon koji smo nedavno imali u Skupštini. Sada, kolega gospodine Radosavljeviću, kažem kolega pošto ste moj sugrađanin, možete da vidite kako je to opasno kada su zakoni nedorečeni i kada ne prihvatite amandmane SRS-a. Setite se amandmana srpskih radikala na Zakon o sprečavanju nasilja i nedoličnog ponašanja na sportskim priredbama. Setite se člana u kome je rečeno da će ministar posebnom odlukom, što znači podzakonskim aktom, da reguliše koje su to zastave i koja su to obeležja koja mogu da se unose na fudbalske utakmice, odnosno sportske manifestacije uopšte. Ovde je u pitanju fudbalska utakmica koja se odigrala na stadionu Rada pre dva dana i zaista je neverovatno, i to je presedan, da navijačima tog beogradskog kluba nije ... tek posle nekoliko sati ubeđivanja s komandirom policije, znači ni on ne zna, nije mu Jočić javio šta sme, a šta ne sme da se unese. Došli su ljudi, momci, navijači fudbalskog kluba i doneli srpsku trobojku. Evo, pogledajte šta stoji iza nas. Šta smo mi? Srbija. Srbi i građani koji ovde žive, lojalni građani koji znaju da cene svoju zastavu, svoj grb, svoju himnu ''Bože pravde'', svoja nacionalna obeležja. Došli ljudi na fudbalsku utakmicu, a ovaj kaže: momci, ne možete unutra. Oni pitaju zbog čega, a on kaže: imate srpsku zastavu. Oni kažu: u čemu je problem? Kaže: igrate s klubom iz Novog Pazara, možete da provocirate međunacionalne sukobe. Molim vas, kakva je to hipokrizija? U kojoj mi državi živimo? Morate da vodite računa o tome da mi svaku situaciju predviđamo. Evo i sada, kada bude koleginica Radeta pričala o amandmanu kolege Miletića Mihajlovića, ili bilo kom drugom, znate, ljudi, morate da gledate šta je u danu sutra i da je to neki događaj koji će da se desi pre ili kasnije. Zbog čega sve to da se radi, da se stvara nepotrebna tenzija? I samo sabranošću tih ljudi koje ste nazivali huliganima, i ovakvima i onakvima, došlo je do zaista korektnog ubeđivanja, a moram da vam kažem, kolika je to još jedna bruka u nizu naše države što mi to ne znamo. I zato postavljam pitanje, preko predsednika Skupštine, ministru Jočiću – da li je konačno odredio koje su to zastave, da li je on zabranio srpsku trobojku na sportskim manifestacijama koje se održavaju u Srbiji? Morao je da reaguje član ruske Državne dume zadužen za bezbednost, uvaženi kolega, član Komiteta za bezbednost Državne dume Ruske Federacije, to je kao kod nas Odbor za odbranu i bezbednost. Kao kada bi neko od nas koji smo članovi Odbora pisao, zamislite igra Dinamo ili neki drugi moskovski klub, i neko kaže: na Lužnjiki stadion ne možete da unesete, što je obrnuta trobojka, rusku zastavu. To bi bio skandal neviđeni. Pa, to ne bi ni onim ruskim izdajnicima iz bloka Jabloko ili ovi, kako se već sada zovu, Ujedinjene snage, ova šaka jada, koji ovih dana imaju zapadnu podršku i bore se protiv Putina. Molim vas, gospodine Mrkonjiću, i nadam se da je gospođica stenograf to upisala kako treba, da se to prenese ministru Jočiću. Stvarno nema smisla da se ovakve stvari u državi Srbiji dešavaju. Hvala.
Zahvaljujem koleginici Nataši Jovanović, potpredsedniku Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po amandmanu, naravno. Izvol'te.
Gospodine Mrkonjiću, svi narodni poslanici znaju da vi, kada predsedavate sednicom, vrlo često opominjete poslanike da ne dobacuju iz klupa i nikako mi nije jasno zašto nemate isti odnos kada su u pitanju ministri. Nisam se javljala po Poslovniku, iskoristiću vrlo kratko, pre nego što budem govorila o amandmanu, da vas upozorim da ste prekršili član 104. u vezi sa članom 113. Poslovnika, jer je malopre gospodin Milan Marković, ministar koji je sedeo ovde, mene uvredio, vi ste to čuli i niste reagovali. Naime, kada je kolega iz SRS gospodin Vučeta Tošković u svom izlaganju, naravno krajnje dobronamerno, rekao da ne zna zašto Vjerica Radeta nije rekla ono što misli (to je bilo u kontekstu), Milan Marković je rekao: ona ne misli kad govori. Vi ste to čuli i niste reagovali. To je uvreda, gospodine Mrkonjiću, i nedopustivo je da ne reagujete, a naravno mi ćemo reagovati. Nisam htela da koristim Poslovnik zbog toga, ali ćemo svakako Milanu Markoviću od ovog momenta da se obraćamo u skladu s tom njegovom izjavom.
Prihvatam vašu kritiku. Stvarno nisam čuo. Izvinjavam se. Izvolite, govorite ponovo.
Hvala lepo, samo vas molim, kad se vrati ministar da mu javno skrenete pažnju.
Kako da ne.
Hvala. Dakle, gospodine kolega Mihajloviću, nemojte da očekujete da će ovaj vaš amandman biti prihvaćen, kao ni onaj prethodni vaš amandman, kao ni amandman kolege Rajka Baralića. Suštinski su ovi amandmani isti mada je sadržina različita i apsolutno podržavamo sve ove amandmane. Biću zaista potpuno otvorena i reći ću zbog čega ovaj amandman nije prihvaćen. Najpre ću, radi javnosti, da kažem da ste predložili da se doda novi član 38a u zakon o predsedniku. Nadnaslov bi bio ''Prava supružnika bivšeg predsednika Republike''. Rekli ste: ''U slučaju smrti bivšeg predsednika Republike, njegov supružnik ima pravo na penziju u iznosu od 70% plate predsednika Republike''. Vaše obrazloženje je: ''Amandmanom se ustanovljava pravo supružnika bivšeg predsednika Republike na penziju u slučaju smrti bivšeg predsednika Republike i to u visini od 70% plate predsednika Republike''. Kaže Vlada da taj amandman ne prihvata. ''Smatramo'', kažu, ''da nije potrebno da se ustanovljava pravo na penziju supružniku bivšeg predsednika Republike po smrti bivšeg predsednika Republike'', dobro da još jednom nisu rekli bivšeg predsednika Republike, ''i time on posebno privileguje u odnosu na ostale građane''. Ovde očigledno nedostaje jedna reč. Valjda su mislili da on ima posebne privilegije na ostale građane. Zašto ovaj amandman nije prihvaćen i šta je suština? Najpre, svuda u svetu je normalno, i ovaj zakon to predviđa, da predsednik Republike jednostavno mora da ima određene privilegije. Ne govorimo o bilo kojem imenu, ne govorimo o nekom čoveku. Čovek jeste predsednik Republike, ali govorimo o instituciji, o nečemu što mora da bude uvaženo i od strane zakonodavca i da to bude tako u zakonu, naravno da bi i građani uvažavali svog predsednika Republike kada on to jeste, a i onda kada on to ne bude. Po našem sadašnjem Ustavu, i po onom prethodnom,predsednik Republike se bira na neposrednim izborima. Isto bi bilo da je prihvaćen stav SRS-a da se bira u parlamentu, jer i ako nekoga biramo u parlamentu, tog nekog biraju poslanici, ali poslanici takođe predstavljaju veliki broj građana koji su poslali poslanike kao svoje predstavnike u ovaj parlament. Dakle, tu razlike nema i to je potpuno svejedno. Ali, zašto ovaj amandman ne može da prođe i neće biti prihvaćen ni odstrane ministra, a ni od strane skupštinske većine? Zato što sadašnja skupštinska DOS-ova većina misli da je svet nastao 5. oktobra 2000. godine. A nije, svet je nastao mnogo pre toga. Nažalost, u Srbiji je nastao haos i zlo od 5. oktobra 2000. godine, ali građani će, nadamo se, i to zlo da skinu s vlasti i da Srbiju vratimo u neke normalne tokove. Neću da govorim ništa okolo, kao i uvek što govore srpski radikali, nego ću govoriti vrlo direktno. Zašto predsednik Republike Slobodan Milošević i njegova supruga ne mogu da koriste ovo pravo? To je osnovni razlog zašto ovaj amandman neće biti prihvaćen. Zašto? Slobodan Milošević, pokojni predsednik Republike, ubijen je u Hagu. U Hag je otišao tako što su ga dosovci kidnapovali i, suprotno zakonu, odveli u Hag. Porodica Slobodana Miloševića se na najgrublji mogući način progoni. Podsećam vas, nije im bilo dozvoljeno da dođu ni na njegovu sahranu. Supruga Slobodana Miloševića ne može da prima ni svoju penziju, koju je ona zaradila, jer je, bože, protiv nje raspisana poternica jer je podstrekivala nekog podstrekača da dodeli neki jednosoban stan nekome. Dakle, potpuno besmisleno. Ne želim sada da na bilo koji način branim Miru Marković, ali govorim o principu i pitam narodne poslanike, a podsećam građane Srbije: zašto supruga ubijenog premijera Srbije može da dobije na korišćenje vilu na Dedinju, a supruga ubijenog predsednika Republike ne može da dobije ni svoju penziju? U čemu je razlika? Reći će ovi petooktobarski revolucionari: narod je tako hteo, Slobodan Milošević se ogrešio o ovu državu, o ovaj narod, zato je u Hagu bio, zato je u Hagu ubijen. Naravno, oni neće reći da je ubijen, ali mi znamo da je ubijen. Na taj način će pokušavati da objasne da je Zoran Đinđić zaslužan za demokratiju, da njegova udovica treba da uživa sva moguća i nemoguća prava, ali moram da vas podsetim, vas koji tako mislite, gospodo, da je takvo razmišljanje trajalo od 5. oktobra 2000. godine otprilike negde do juna 2001. godine. Već tada je počelo značajno da se menja stanje i situacija u Srbiji. Danas je mnogo više građana u Srbiji koji misle da je put Zorana Đinđića bio pogrešan, koji misle da je politika Zorana Đinđića bila kriminalna i koji ni na koji način ne podržavaju tu politiku i ne misle da supruga Zorana Đinđića treba da ima neke privilegije. Mnogo je više onih koji su svesni da je Slobodan Milošević, braneći Srbiju pred zloglasnim zločinačkim Haškim tribunalom, tamo ubijen. Oni koji su mu zamerali loše vođenje politike ovde u Srbiji, oprostili su mu zbog njegove borbe pred Haškim tribunalom. Ovaj vaš amandman, kolega Miletiću Mihajloviću, samo iz tog razloga neće biti usvojen. Neće to da vam kažu. Nema ko ni da kaže, jer su svega tri poslanika skupštinske većine ovde i otprilike ih baš briga o čemu mi ovde govorimo. Ovo je dobar amandman i trebalo bi da bude prihvaćen. Da se ne rukovodimo, to ste dobro i sami rekli, imenom na kog mi to predsednika mislimo. Mislimo na predsednika kao instituciju, mislimo na nekoga koga bira većina građana Srbije u određenom momentu. Nekad je jedna politika ta koja je popularna kod građana, nekad je neka druga politika. Situacija se menja. To je potpuno normalno u višestranačkom sistemu. Za to smo se svi borili, to smo svi hteli, to smo dobili. I potpuno je normalno da dolazi do promene vlasti, do novih ideja, ideologija itd. To je nešto protiv čega, valjda, niko nema ništa. Ali, ne smemo da dozvolimo da funkciju nekog ko je bio pre nas, samo zato što je iz drugačije političke opcije, potpuno brišemo. To ne sme da se dozvoli. Ako vama smeta... Vama? Ne znam više ni kome se obraćam, jer su tu samo dva, izvinjavam se, tri poslanika DS-a, i vidim vama smeta... a, eno ga, stiže Srđan, četvrti. Dakle, vama smeta kad mi kažemo da je politika Zorana Đinđića bila kriminalna i zločinačka. Takva je bila – to je stav Srpske radikalne stranke. Nemamo ništa protiv da vi kažete nešto suprotno od toga, ali zato vi sebi dozvoljavate da mašete šarenim balonima na dan sahrane Slobodana Miloševića i nema vas danas da kažete da li ovaj amandman treba da se usvoji ili ne. Mi tvrdimo da treba, da ne gledate na činjenicu da bi ovaj amandman možda dodelio penziju Mirjani Marković, jer ne bi, jer je ona žena sama zaradila svoju penziju i, dakle, potpuno je nebitno da li jeste ili nije. Ali, nemojte da pravite razliku. Ne može udovica jednog funkcionera koji je za vas bio sve i svja da ima sve privilegije, a pričaćemo o tome u nekom danu kada budemo imali na dnevnom redu poslanička pitanja, tada ću konkretna pitanja da vam postavim. Reagovali vi kako god, podsetiću vas, da vas vratim na vreme od 2002. godine, dr Vojislav Šešelj je objavio knjigu "Stanko Subotić - Cane Žabac, kralj duvanske mafije". Tada ste se smejali grohotom kada se pominjao samo naslov te knjige. Tada je Stanko Subotić - Cane bio onaj gospodin što je davao Zoranu Đinđiću avion, da njegovim avionom leti i obavlja državne poslove, sa obrazloženjem da je to jeftinije za državu, zamislite. Tada je to bilo smešno. E sad, kada se pokrenuo određeni krivični postupak, više vam to nije smešno. Postoji prijava, ništa se vi ne sekirajte. Vi reagujete, gospodine Milivojeviću, zato što ste pročitali knjigu Vojislava Šešelja i zato što znate da trag kralja duvanske mafije, Stanka Subotića - Caneta Žapca vodi direktno do Zorana Đinđića. Iz tog razloga vi nećete ni anketni odbor, vezano za eventualni monopol gospodina Miškovića. Ne zato što hoćete da štitite Miškovića, nego zato što znate da bi put od Čede Jovanovića doveo do Zorana Đinđića. Pet miliona maraka, za koje Mišković tvrdi da je dao Čedomiru Jovanoviću – pitanje je šta bi anketni odbor utvrdio kod koga su završile te pare. Zna se da je u to vreme direktni nalogodavac Čedomiru Jovanoviću bio Zoran Đinđić. Dakle, to su vaši pravi razlozi. Mi nemamo nikakvog razloga da ne govorimo direktno i otvoreno o ovom. Onaj koji je bio visoki funkcioner – naravno, poštuje se činjenica smrti i poštuje se određeno vreme kada se o tom čoveku ne govori – ali, neko ko je bio visoki funkcioner za života, morao je i za života biti svestan da će i posle njegove smrti da se priča o njegovom liku i delu. Hajde onda da govorimo o svima na isti način. Nemojte da ponavljam, zaboravite, gospodo demokrate, da je svet nastao 5. oktobra 2000. godine. Nije, nastao je mnogo pre. To što ste vi uradili Srbiji od 5. oktobra 2000. godine do danas, neće vam zaboraviti građani Srbije. Videćete to već na narednim izborima. Ovaj amandman predlažem da prihvatite.
Zahvaljujem gospođi Vjerici Radeti. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić, a nakon njega narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Mrkonjiću. Mi živimo u državi koja ne garantuje nivo stečenih prava. Dakle, postoji nekoliko desetina lica u Srbiji koja ne mogu da ostvare elementarno pravo da prime penziju, zato što, recimo, neko u državi to neće ili zato što je tako rekao Haški tribunal. Ne postoji nijedna zemlja u svetu koja može da izda nalog da građanin koji je ostvario pravo na penziju (po pet-šest osnova se ostvaruje to pravo; ona može biti lična, porodična, invalidska itd.), da ne može da je prima. Dakle, država u kojoj se to dešava - nije država, a građani u toj državi nemaju pravnu sigurnost. Podsećam vas da postoje ovde narodni poslanici koji su penzioneri i, dok su narodni poslanici, oni primaju punu penziju i plus na tu penziju primaju sve što po Poslovniku prima i svaki drugi narodni poslanik. Penzija mu se ne umanjuje zato što je narodni poslanik, jer je to stečeno pravo. A šta vi ovde radite? Kažete da vam se ne sviđa ovaj ili onaj i ne može da mu se isplaćuje penzija. Gde to ima u svetu? Kako je moguće da mi danas govorimo o tome u XXI veku? Pravo na penziju ostvareno je pre 100 godina. Pitajte nekoga da li to negde ima. Bilo je i drugih primera, da ne uzimam vreme, možemo da pričamo o tome koliko god hoćete. Znači, ne može biti da, kad neko nekome nije simpatičan, kad neko ima političke razloge, kad neko ima neke lične razloge, napravi spisak. Može američka administracija da kaže: ne dam da uđu u moju državu, odavde dovde, 500 i nešto imena. To može država Amerika u odnosu na naše građane koji žele tamo da uđu. Ali, ne može naša država da svojim građanima kaže: nemaš pravo da primaš penziju. A vi to radite. Sada to radite. Za svakog ko je na optužnici Haškog tribunala, a jeste penzioner, vi kažete: zamrzava mu se imovina i nema penziju. Ko vam je dao to pravo? Penzija je penzija. Potrošiće je na advokata, na porodicu, da kupi kikiriki – to je njegova stvar, to je njegova penzija. A vi služite nečijem interesu tako što udvorički kažete: ne, ne, nećemo im mi dati penziju sve dok su tamo. Izvinjavam se, gospodo, ovde ima 50 pravnika. Oni koji su optuženi u Haškom tribunalu, i oni koji su tamo, i oni koji se gone, koje hoće da uhapsi Haški tribunal, nevini su dok taj kvazisud ne kaže da su krivi. Do tog momenta niko ne može da kaže da Janko Janković ne može da prima svoju penziju koju je zaradio. A vi to sada radite. Najmanje je sto građana Srbije koji imaju problem o kome vam govorim. Prema tome, hajde da jednom tačno kažemo šta je ovde tema. Pominjale su kolege, u ovoj zemlji postoji izvršna sudska presuda, četiri godine, da Jovanka Broz može da dobije pravo na svoje cipele koje su joj nekada uzete. Nema veze ko joj je uzeo, postoji izvršna sudska presuda. Advokatska kancelarija Fila je vodila taj postupak i dobila i izvršno je. Ne može da dobije nijednu fotografiju, nijedne cipele, nijedan prsten koji je nekada dobila privatno od nekoga. Kako je to moguće? Je li ovo država ili nije država? Šta je tu problem? Da li je država ugrožena time što će neko da dobije svoje predmete u posed ili što će supruga bivšeg predsednika da ostvari pravo na 70% plate predsednika Republike (ili supružnik, može biti i supružnik, sasvim svejedno)? Ne, nego se vi svetite kao mala deca: u-ta-ta, crkni, pukni, ne dam – šta hoćete. Neće oni umreti gladni. Ne radi se ovde o tome. Nije to ni bio amandman gospodina Mihajlovića. Miletić Mihajlović je, u ime SPS, podneo amandman da se ovo reši jednom zauvek. Govorila je gospođa Radeta kakvi su vaši aršini. Kako to može nekome 300 kvadrata u Užičkoj, a neko ne može da primi ni svoju penziju? Ajde, ljudi, molim vas, o čemu pričate ovde? Kako je to moguće? Neko može da ima 500 savetnika i ne znam šta još itd., da ih neformalno finansira iz neformalnih fondova, a kasnije saznamo da su oni iz budžeta Republike Srbije, a neko ne može da ostvari pravo na svoju penziju. To je ovde tema. Ako vi ne umete to da nazovete pravim imenom, ako nećete i ako ne smete, to je drugo pitanje, ali ovo su fakti. I mi vas molimo, prihvatite ovaj amandman, pa nam dokažite da ovo što sam rekao, uzmite stenogram i pažljivo pročitajte šta sam sve rekao, pa onda recite: evo, to radimo zato da to prestane, da prestane šikana, da prestane revolucionarna pravda, da prestane osvetništvo. Ali, vi to nećete. Niste u pravu gospođo Radeta. Petog oktobra jeste nastao svet. Nastao je svet podzemlja, zato što je onda podzemlje preuzelo državu. To nije polusvet, ovo su obrazovani ljudi koji su u kontaktu sa podzemljem. O čemu se ovde radi? Vratite slike u plavi salon princa Pavla Karađorđevića u Narodnu skupštinu, vratite sve ono što je uzeto iz Beograda 5. oktobra, pa ćemo da vam verujemo. Nedostaje 106 slika iz zgrade Savezne skupštine danas – Šumanović, Konjović i ostali. Gde su slike? Nisu izgorele, otišle su tamo gde su otišle. Pola ih je u Atenici kod Čačka.
Zahvaljujem, gospodine Baraliću. Po Poslovniku za reč se javio Miletić Mihajlović, pa narodni poslanik Slobodan Maraš, pa potom, po amandmanu, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite, gospodine Miletiću.
Iskoristiću pravo na repliku. Samo želim da kažem, pre dva dana trebalo je valjda da se SPS, pa i ja lično, kao podnosilac ovog amandmana, zastidim jer su novinari, tako su oni videli, mislili i napisali da se zalažem za penziju Mire Marković. Da vam kažem, ne odričem se Mire Marković. Vrlo je poštujem kao suprugu bivšeg predsednika Republike Srbije i predsednika SRJ. Ono o čemu priča SPS jeste da se supružnik pokojnog predsednika poštuje, a to znači da treba da se poštuje i Mira Marković. Nema dileme oko toga. To je valjda elementarna kultura sa kojom treba da nastupamo svi. Bar to tako važi u civilizovanom svetu. Dakle, kada je reč o stečenim pravima, odnosno zakon pokušava da reguliše neka prava bivših predsednika, supružnika itd., to treba da se odnosi na sve bivše predsednike. To je ovde predloženo, počev od Dobrice Ćosića, koji je bio predsednik SRJ, preko Zorana Lilića, zatim predsednika Milutinovića, zatim predsednika SRJ Vojislava Koštunice, Svetozara Marovića koji je bio predsednik Državne zajednice. Drugo, stečena prava koja pripadaju Miri Marković, ako već nju pominjemo, po Zakonu o posebnim pravima i dužnostima predsednika Republike, trebalo je da se kroz ovaj zakon potvrde ili da se čak ta prava više primere stvarnoj važnosti institucije predsednika Republike jer, davanjem prava supružnicima bivših predsednika, zapravo, iskazujemo ono što je važnost institucije predsednika Republike. Ako već govorite o tome da ste tolerantni, da imate širok demokratski kapacitet, pokažite na delu i to, a pokažite na delu i ono što je elementarno i što proizilazi iz suštine ovih predloga, pokažite ljudskost. Zahvaljujem.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Miletiću Mihajloviću. Reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, član 104. ovog poslovnika, na izlaganje poslanice Vjerice Radete. Prvo bih se samo osvrnuo na ono što je malopre gospodin Baralić rekao, a i više puta smo danas čuli - gde su slike. Gde je deset godina života građana ove države tokom devedesetih godina? Vi govorite o nekim slikama, a gde je naš život deset godina u toku devedesetih prošao zbog politike koju je vodio vaš predsednik partije? Vi ste, gospođo Radeta, pokušali da uradite nešto što je krajnje nekorektno. Rekli ste da vladajuća većina neće osnivanje anketnog odbora oko poslovanja "Delte", odnosno oko političkog uticaja koji se vrši od strane te kompanije na politički život ove države. Rekli ste da je razlog tome što bi se možda otkrilo da je pet miliona maraka, za koje je onaj kriminalac izjavio da ih je dao predsedniku naše partije, možda otišlo u ruke pokojnom premijeru Đinđiću. To je sramota što ste izjavili. Vi znate da to nije tako. Zašto niste na sastanku šefova poslaničkih grupa podržali rad i osnivanje tog anketnog odbora, nego ste ovde sada izašli da pred građanima pričate jednu potpuno nekorektnu priču? Šta je bilo 12.marta? Da li se sećate? Ko je išao kod vašeg predsednika partije na prasetinu kada je ubijen premijer Đinđić? Da li se sećate toga? A vi, gospodine Milivojeviću, i ostali iz DS-a, dokle ćete trpeti ovo? Danima, danima se spominje da je 5. oktobar najveće zlo. Pa, Peti oktobar je, zahvaljujući građanima, doveo do nekih promena u ovoj državi i Srbija je počela da ide putem ka jednoj normalnoj državi. Nažalost, zaustavljeno je 12. marta. Zaista vas molim da malo vodimo računa o tome kako ovde pričamo.
Po Poslovniku, za reč se javio narodni poslanik Žarko Obradović, pa onda Nebojša Ranđelović, pa gospođa Vjerica Radeta.
Javio sam se u ime poslaničke grupe SPS da odgovorim na jedno od ovih pitanja koje je postavio kolega Maraš. Kolega Maraš, ako ste bili u Srbiji devedesetih godina, onda ste živeli kao i svi ostali građani Republike Srbije. Ako ste živeli negde drugde, onda nam malo ispričajte o tim svojim iskustvima, zato što je život ogromnog broja građana Republike Srbije bio uslovljen stanjem u Republici Srbiji. Za to stanje su bili odgovorni oni koji finansiraju stranke slične vašoj i koji imaju eksponent u ovoj zemlji, koji govore politiku zapadnih zemalja. Setite se, gospodine Maraš, ako već ne znate, da vas ja podsetim, da su sankcije Srbiji bile uvedene 31. maja 1992. godine zbog podrške srpskom narodu preko Drine, zbog izmišljenog zločina, koji je posle par godina i dokazan. Setite se, gospodine Maraš, da su one zemlje koje podržavaju vašu stranku i pojedince u vašoj stranci koji sigurno, i logistički i finansijski, na loš način pružaju podršku, da su vodili kampanju i protiv Srbije i protiv srpskog naroda i da su one zločine u kojima je nažalost stradao nevin narod na drugim mestima pripisale Srbima, da su vodili akciju bombardovanja srpskog naroda u Republici Srpskoj, da su vodili logistički i na svaki drugi način one akcije koje su 1994. i 1995. godine dovele do etničkog čišćenja Srba iz Hrvatske. Setite se, gospodine Maraš, da su postigli zacrtani cilj, koji im je Tuđman postavio, da broj Srba u Hrvatskoj smanje sa 12,4 na 3,8%, da ih učine, nažalost, beznačajnim faktorom u strukturi stanovništva Hrvatske i, po njima, da ne mogu više biti remetilački faktor za državu Hrvatsku. Setite se, gospodine Maraš, da su one zemlje koje podržavaju vašu stranku i pojedince u vašoj stranci izazvale Račak i stvorile povod za bombardovanje naše zemlje 1998. godine. Onda se setite, gospodine Maraš, da su te stranke i te zemlje i finansijski pomagale Peti oktobar. I jeste, najveće zlo u istoriji srpskog naroda je Peti oktobar, zato što to nije bio spontani izraz naroda zbog nekog navodnog nezadovoljstva, nego dobro organizovana akcija koja je planirana mesecima unapred u Skupštini grada Beograda i nju je vodio pokojni premijer gospodin Đinđić. Ako meni ne verujete, pročitajte knjigu i ono što je on napisao o 5. oktobru, pa ćete videti da je sedeo u Belom dvoru i dogovarao se kako izbore pretvoriti u spontani izraz naroda protiv navodno pokradenih izbora. Ko je dobijao zadatke da kontroliše vojsku, ko je išao sa policijom, ko je zaprečavao Beograd sa juga, ko je sa severa, ko je sa zapada? Dobićete mnoge, mnoge zanimljive odgovore. Evo ga, gospodin Milivojević priznaje da je sa juga. Šta je Otpor radio u Budimpešti, kako su dobijali pare za tu navodno svoju političku aktivnost? Kako su se vraćali sa vrećama punim novca? Pa nam onda pričajte o godinama. Na kraju krajeva (gospodine predsedavajući, još jednu rečenicu), za nekoliko dana ulazimo u 2008. godinu. Mi smo živeli u jednoj jako teškoj deceniji zato što smo bili kažnjeni od međunarodne zajednice za politiku koju smo vodili. Od 5. oktobra smo slobodna, samostalna, nezavisna, demokratska, transparentna, otvorena na svaki način, država, pa pogledajte gde smo stigli, pogledajte kakvi su rezultati. Ali, nemojte da upoređujete ekonomske rezultate sa devedesetom i sa sankcijama, nego nam pokažite šta je to urađeno. Srbija je opljačkana, ponižena i otima joj se zemlja. Hvala vam.
Zahvaljujem. Za reč se javio, po Poslovniku, narodni poslanik Nebojša Ranđelović, pa potom, takođe po Poslovniku, narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvol'te, gospodine Ranđeloviću.
Poštovani predsedavajući, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, maločas je nekoliko koleginica i kolega govorilo o tome koji su razlozi za, a koji protiv anketnog odbora. Ne razumem zašto postoje razlozi protiv anketnog odbora. Ako je tačno ovo što tvrdi LDP, onda je neophodno napraviti taj anketni odbor, utvrditi istinu i tako kriminogenu ekipu raskrinkati i ukloniti sa političke scene, i sa ekonomske i svake druge društvene scene u Srbiji. Ako to nije tačno, eto vam jedinstvene prilike da nam još jednom, ali sada argumentovano kažete: niste u pravu, i da se kao tačno ispostavi sve ono što ste govorili o LDP-u. Voleo bih da čujem, sa ove govornice i uopšte, jedan ozbiljan razlog zbog čega je neko protiv formiranja anketnog odbora. Uvažena koleginica Radeta je rekla zbog čega je vladajuća koalicija protiv formiranja anketnog odbora. Nisam razumeo zbog čega su radikali protiv formiranja anketnog odbora i dokle će, krijući se iza moralnih floskula, sa ove govornice nastupati kao apsolutno oličenje morala, a na drugoj strani se hvaliti s kaficom popijenom kod gospodina Miškovića. To zaista nije fer.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Nebojši Ranđeloviću. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta, po Poslovniku. Izvol'te.
Hvala. Ovo je replika. Vi ste rekli po Poslovniku, ali ovo je replika gospodinu Marašu. Najpre, kolega Maraš, ja sam narodni poslanik i molila bih sve da me tako oslovljavaju. Pitali ste šta je bilo s vašim životom 10 godina. Ne znam na kojih 10 godina mislite i ne vidim šta vam fali u životu. Svi koji se žalite na taj period, bili ste vrlo mladi i ne znam samo kad ste uspeli da postanete i uspešni, mnogi i bogati itd? Kako to kad vas je neko sprečavao u tih poslednjih 10 godina onog veka? Ali, ja vas pitam u ime građana Srbije: šta je sa sedam godina od 5. oktobra 2000. godine? To vam više ne vredi. Znate, mogli ste pola godine, godinu, pa i dve godine da pričate o nečem prošlom, ali vi ste sedam godina, vi, dosovska vlast, koliko god se sada vi svađali, svi ste vi isto i sa istim idejama ste se pojavili. Rekli ste: pitam vas ko je 12. marta 2003. godine išao na prasetinu kod vašeg predsednika. Zaista je sramota, gospodine Maraš, da vi sa tako malo podataka raspolažete. Prof. dr Vojislav Šešelj je u Haškom tribunalu od 24. februara 2003. godine i svakako nije mogao, a i inače ne bi slavio ubistvo Zorana Đinđića, kao što to nisu srpski radikali radili. Mi, za razliku od vas, kada neko umre, ne mašemo šarenim balonima. Mi samo, za razliku od vas, nismo licemerni. Ne možete vi nas da naterate da kažemo da je politika Zorana Đinđića bila dobra. Mi smo uvek loše mislili o politici Zorana Đinđića i ne možemo drugačije da govorimo ni sada, kada on više nije živ. To je suština. Dakle, ne radujemo se i nismo se radovali ničijoj smrti, ali se nismo ponašali licemerno. To što vi želite sada da se izborite sa DS-om za nasleđe Zorana Đinđića, to što se bore sada Čeda i Boris kome će vaši birači da veruju da je bliži Zoranu Đinđiću, to je vaš problem, nas to apsolutno ne dotiče. Vodite vi vašu borbu na način koji vi mislite da je najbolji. A što se tiče anketnog odbora i vaših iznošenja u odnosu na gospodina Miškovića i Miškovićevih u odnosu na gospodina Čedu Jovanovića, evo, mi pozivamo nadležne organe da što pre reše tu dilemu na pravi i na pravni način. Ali vam ponavljam, neće to nadležni organi dozvoliti, zato što DOS još uvek ima velikog uticaja i na tužilaštvo i na organe gonjenja i na pravosuđe uopšte. Neće to da dozvole zato što znaju da put od Čede vodi do Đinđića.
Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Slobodan Maraš, pa potom narodni poslanik Željko Vasiljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovano predsedništvo, ja ću, Vjerice Radeta, da vam kažem, uvažena koleginice, ko je bio na prasetini kod gospodina Šešelja 12. marta. Ja znam kada se on dobrovoljno predao Haškom tribunalu, odnosno znam da je tada bio u Haškom tribunalu, ali su tada, na njegov poziv, na prasetini u čast toga što je ubijen premijer Đinđić, bile ubice srpskog naroda Naser Orić, Tuta i ostali kriminalci. Vi to znate jer se on time hvalio. Kada su bili da ga ispituju o njegovoj umešanosti u ubistvo premijera Đinđića, tada je vaš predsednik stranke, gospodin Šešelj izjavio: da, ja sam to pravio 12. marta zbog toga. I naveo je svedoke, ko su sve bili gosti. A zašto nije odgovarao o svojoj umešanosti –to je zato što je u Haškom tribunalu. Izašao sam isprovociran onim što ste vi rekli, da anketni odbor nije osnovan zbog toga što vladajuća većina ne želi da se utvrdi umešanost oko otmice Miškovića da bi se dokazalo da su te pare u stvari išle pokojnom premijeru Đinđiću. Vi znate da je to neistina. I mi smo spremni, naš predsednik je više puta svedočio, pet presuda je doneseno u njegovu korist, samo to mediji u ovoj zemlji neće da objave, u kojima je svaki put dokazano da je nevin za sve ono za šta su ga optuživali i da je išao u Centralni zatvor. Svi ti vajni čuvari, koje ste vi vadili iz Centralnog zatvora da svedoče na sudu, rekli su da ga nikada nisu videli tamo, svih 11. Jedini je išao na poligraf. Samo još jedno pitanje. Ako ste vi toliko moralni i toliko se zalažete za neke vrednosti u ovoj državi i u našim životima, zašto ne podržite osnivanje anketnog odbora, nego se zamenik vašeg predsednika stranke javno hvali kako jednom mesečno pije kaficu s vlasnikom Srbije, odnosno gospodinom Miškovićem? Mislim da tu leži razlog zbog čega ste vi protiv osnivanja anketnog odbora.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Slobodanu Marašu. Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević, takođe po Poslovniku, pa potom, verovatno, pauza.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po članu 104. da odgovorim, pre svega, gospodinu Marašu. Gospodine Maraš, mi smo raspravljali na odboru o zloupotrebama na tržištu Srbije i monopolima koji vladaju na njemu, ali, gospodine Maraš, i tada sam vam rekao i sada želim da vam kažem, SPS je podržala formiranje anketnog odbora, ali nikako iz sebičnih i interesa vaše stranke da se obračunavate s jednim od ljudi za koje vi smatrate da vrše monopol. SPS ima jasan stav po ovom pitanju. Formiranje anketnog odbora podržavamo samo iz razloga da se utvrdi monopol svih tajkuna u Republici Srbiji. Ne jednog, ne dva, nego svih. Jedini razlog zašto mi podržavamo formiranje ovih anketnih odbora je da se utvrdi ko ima monopol, a da bi građani Republike Srbije imali koristi iz utvrđivanja tog monopola, odnosno da bi ti monopolisti izgubili taj monopol i da bi na ovom tržištu zavladali normalni uslovi kakvi vladaju u svim uređenim ekonomijama. To je vrlo bitna razlika između podržavanja formiranja anketnog odbora vaše stranke i SPS-a. Takođe, postoji značajna razlika i zbog čega je SPS, i ja lično, na Odboru za trgovinu i turizam podržao stav da je bilo pritisaka na Antimonopolsku komisiju. Vi ste želeli da dokažete da to radi Mišković, a mi smo želeli da dokažemo da se to radi ne u ime samo jednog čoveka, nego u ime svih tajkuna, a na štetu građana Srbije. PolitikaSPS-a i ovog poslaničkog kluba je da svi građani Srbije imaju koristi od onoga što mi radimo i mislimo da je SPS, svojim zalaganjem za formiranje tog anketnog odbora, jasno iskazala stav da joj je interes građana na prvom mestu, da politika i interesi stranke nisu iznad interesa građana. Hvala.
Zahvaljujem narodnom poslaniku Željku Vasiljeviću. Dajem pauzu do 15.00 časova. Molim vas, posle toga ide ovaj redosled koji ste dali: gospodin Milivojević, gospođa Radeta, gospodin Migati, Maraš i Nataša.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo popodnevni rad. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, ovo je replika na izlaganje narodnog poslanika Slobodana Maraša, koji je u prepodnevnom delu sednice izneo niz i uvreda i neistina na račun SRS-a i našeg predsednika dr Vojislava Šešelja. Najpre želim da podsetim, pošto je gospodin Maraš bio iziritiran mojim komentarom u odnosu na gospodina Čedomira Jovanovića i gospodina Miškovića i mojom pretpostavkom da se ne vode odgovarajući postupci protiv gospodina Čedomira Jovanovića zato što se plaše da će put od Čedomira Jovanovića dovesti do Zorana Đinđića, pomenula sam tih pet miliona maraka, za koje gospodin Mišković tvrdi da je dobio Čedomir Jovanović posle njegove otmice, gospodin Maraš je rekao da sam rekla da su te pare sve otišle do Đinđića. To nije tačno, samo sam se pitala koliko je tih para završilo kod Čede, a koliko kod njegovog nalogodavca. Dalje, gospodin Maraš je rekao da smo mi izvodili iz zatvora neke svedoke protiv Čedomira Jovanovića i da ništa protiv njega nije moglo da se dokaže. Zaista ne znam na šta je mislio, kakve svedoke, iz kog zatvora. S tim SRS apsolutno nikada nije imala veze. Činjenica da je optužnicu protiv Vojislava Šešelja pisao Zoran Đinđić, zajedno s Natašom Kandić, Nebojšom Čovićem i Goranom Svilanovićem, jeste nešto o čemu mi uvek govorimo i o čemu ćemo, naravno, i dalje na svakom mestu da govorimo. Ali, gospodin Maraš je rekao da je naš predsednik slavio posle ubistva Zorana Đinđića u Haškom tribunalu, da je naručivao i da su jeli prasetinu on-Tuta, dr Vojislav Šešelj i Naser Orić, kako je rekao, Tuta, koji je u Haškom tribunalu zbog ubijanja Srba. Naravno, prvo to nije tačno, on je u Haškom tribunalu optužen za ubistva muslimana. A što se tiče Nasera Orića, zamislite koju je, moram da kažem, glupost izgovorio gospodin Maraš kada je rekao da je Naser Orić jeo prasetinu u Haškom tribunalu. Jedino što je vezano za prasetinu i za Haški tribunal jeste činjenica da je Sekretarijat Haškog tribunala za vreme jednog Bajrama doneo prasetinu da počasti muslimane i o tome je Vojislav Šešelj napisao knjigu "Haško bajramsko prase". Interesuje me kako se to nije setio gospodin Maraš da se zapita ono što mi srpski radikali javno pitamo - zbog čega je Naser Orić dobio tako malu kaznu u Haškom tribunalu i kakva je uloga Nasera Orića u hvatanju Srba optuženih za ratne zločine u Republici Srpskoj. Mi znamo, imamo informacije da Naser Orić u tome aktivno učestvuje i, ako neko zaista želi principijelno da govori, onda bi trebalo o tom pitanju da govori. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, po amandmanu. Ukupno vreme za SRS je tri minuta. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman narodnog poslanika Miletića Mihajlovića je apsolutno pravno moguć, apsolutno je u skladu sa Ustavom, u skladu je sa nekim elementarnim ljudskim i moralnim standardima. Kao što je rekla narodni poslanik Vjerica Radeta, istorija u Srbiji ne počinje od 5. oktobra 2000. godine. Bilo je i do tada predsednika Republike koji su birani takođe po nekim zakonima, čak je prvi predsednik Republike Srbije, pokojni Slobodan Milošević, 1990. godine za predsednika Republike izabran sa tolikim brojem glasova da nijedan dosovski kandidat nije taj broj glasova dobio ni u polovini. Mi ovom prilikom ne branimo lik i delo Mirjane Marković, niti bilo koje druge supruge bilo kojeg bivšeg predsednika Republike. Radi se o jednom elementarnom principu. U Republici Srbiji višestranački demokratski sistem uspostavljen je 1990. godine. Te iste godine donet je tada važeći Ustav i u decembru 1990. godine bili su prvi izbori za narodne poslanike i za predsednika Republike. Valjda bi bio neki elementarni red da, kada je reč o pravima bivših predsednika Republike, odnosno njihovim suprugama, ta prava teku od 1990. godine. Što se tiče, gospođo Jagoda, vi ste lekar, vi se slabo razumete u retroaktivnost, ali evo pokušaću da vam objasnim. Dobro, vi "žuti" znate sve, samo ne znate ono što treba da znate. Kada je u ovoj skupštini usvajan Zakon o izmenama i dopunama Zakona o državnim službenicima, gospođo Jorga, za vašu informaciju, onda je gospodin Milan Marković ovde javno priznao: pa jeste, kaže, da je retroaktivnost, ali znate, šta ćete, nemamo vremena, nisu raspisani konkursi za državne službenike, svesno ćemo da pogazimo ustavnu normu koja zabranjuje retroaktivnost, ali, eto, šta ćete, u vremenskom smo tesnacu i to tako mora da bude. To je bilo njegovo glavno obrazloženje. Tada ste ćutali. Sada, kada govorimo o pravima bivših predsednika Republike, vi se smejete, ali vam govorim da je jedan bivši predsednik Republike Srbije mučki ubijen u Haškom tribunalu. Vama je to možda smešno, nama nije smešno. Taj čovek je junački branio Srbiju i srpski narod. Bez obzira na sve ono šta smo mi o njemu govorili dok smo bili opozicija, činjenica je - dok je bio u Haškom tribunalu apsolutno nije optužio ni jednog jedinog Srbina. Branio je srpski narod, branio je pozicije Srbije i zbog toga je u Haškom tribunalu i ubijen. Što se tiče prava na penziju, dame i gospodo demokrate, da vas podsetim, današnja SR Nemačka, koja je vaš veliki politički mentor, iz svog budžeta i dan-danas isplaćuje penzije bivšim pripadnicima Vermahta, dakle, nemačke vojske u vreme Hitlera, koja je činila masovne zločine, između ostalog, i u Srbiji. Ne znam kako vam to ne smeta. Ne znam kako su to Slobodan Milošević i Mirjana Marković veća opasnost od bivših pripadnika Vermahta, koji su streljali u Kragujevcu, Kraljevu, Šapcu itd. Vidite, ovde se digla velika polemika oko toga da ne treba priznati prava bivšeg predsednika Republike Slobodana Miloševića. Na drugoj strani, videli ste juče, brani se lik i delo Nataše Kandić. Juče sam samo citirao one atribute koje joj je u naslovu svoje najnovije knjige dao predsednik SRS dr Vojislav Šešelj, i to u političkom smislu. Inače, reč je o toj gospođi koja je, između ostalog, dala i sledeće izjave - ja sam za jedinstvenu Bosnu i Hercegovinu bez entiteta, sa velikom lokalnom autonomijom; Kosovo je de fakto nezavisno od Srbije od juna 1999. godine, ali to mora da nosi zvanični pečat; neću da glasam za Ustav Republike Srbije jer on podrazumeva teritorijalnu pretenziju Srbije prema drugima, tu pre svega mislim na Kosovo. Dame i gospodo, to je ta Nataša Kandić, čiji se lik i delo ovde brani i eto nju je profesor doktor Vojislav Šešelj izabrao kao primer onog zla koje je 1992. godine iskonstruisalo lažnu aferu Hrtkovci, ne bi li se uspostavila ravnoteža između ustaškog režima Franje Tuđmana i političkog režima koji je tada važio, odnosno bio na snazi u Beogradu.
Gospodine Martinoviću, hvala vam puno.
Gospodine Duliću, moram da kažem još nešto zbog javnosti. Ta ista Nataša Kandić je ove godine dobila odlikovanje od novog ustaškog poglavnika Stjepana Mesića. Onaj epitet koji joj je dao profesor dr Vojislav Šešelj u svojoj knjizi apsolutno za nju nije uvredljiv. Ne znam zašto ste juče smatrali da to nju vređa. Iz onoga kako se ona ponaša i iz onoga kako ona radi protiv Srbije i srpskog naroda mislim da je ona na taj atribut iz naslova knjige čak vrlo ponosna.
Zahvaljujem. Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavi deo Preloga zakona. Na član 41. amandman je podneo poslanik Željko Vasiljević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavi deo Preloga zakona. Na član 41. amandman je podneo poslanik Dušan Bajatović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić. Izvolite.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Dušan Bajatović je u ime SPS podneo amandman na član 41. Predloga zakona i predlaže da se ovaj član menja. Izvinjavam se u ime gospodina Bajatovića, koji iz opravdanih razloga ne može da brani svoj amandman. On je sada na jednom drugom zadatku. Mi smo i u načelnoj raspravi govorili o tome da šef države treba da ima obezbeđenje, a kad se kaže obezbeđenje mi pod tim pojmom podrazumevamo da on i članovi njegove porodice budu bezbedni, zato što je šef države, bavio se jednim poslom koji je krajnje suptilan i delikatan dok mu je trajao mandat. Ali, postoje ovde i državni razlozi. Mogu postojati šefovi države koji imaju neke ambicije da se bave nedozvoljenim poslovima kad im prestane mandat. Nije rđavo da u formalnom smislu Vlada ima na raspolaganju jedan pravni alat, a to je član ovog zakona ukoliko prihvatite ovakav amandman, da se prosto ponekad nađu u blizini bivšeg predsednika, mada ne verujem da u ovoj našoj državi postoje takvi, ali nikad se ne zna. Zašto? Zato što, videli ste iz bliske istorije, a i iz davne prošlosti, predsednici vlada i država raspolažu informacijama dragocenog sadržaja po sudbinu države i naroda. U odnosu na to kako se oni ponašaju, mogla bi država u izvesnom smislu da bude zainteresovana i kuda se kreću i s kim se sastaju. Ali, to nije osnovna stvar. Osnovno pitanje je ovde da li neko ko eventualno ima poseban interes da ovakvog čoveka, dakle bivšeg predsednika, kidnapuje, da mu iznudi priznanje u pogledu određenih saznanja koje on ima ili da na taj način državi, čiji je nekada bio predsednik, nanese zlo. Prihvatanjem ovog amandmana eliminisao bi se ovaj bezbednosni rizik. Ako pogledate zakone o predsednicima nekih nama susednih država, videćete da postoji potpuno ista odredba kao što je gospodin Bajatović predložio amandmanom. Amandman kaže: ''Bivši predsednik Republike ima pravo na doživotno obezbeđenje od strane policije i Vojske Srbije''. Dakle, mi smo ovde rekli da bivši predsednik ima pravo, nismo rekli i da država to sve vreme radi ako se on s tim ne saglašava. To je stvar kako bi se u konkretnoj situaciji ovde ponešto od toga dešavalo. Pretpostavljam da možete prihvatiti ovaj amandman zato što on na bolji način reguliše tekst osnovnog zakona i zato što smanjuje bezbednosni rizik po samog bivšeg predsednika i članove njegove porodice, ali i obezbeđuje državnu poziciju na bolji način, zato što nije rđavo da nadležne službe koje za to postoje u svakoj demokratskoj državi, a postoje i u drugim državama, znaju kakvo je kretanje bivšeg predsednika Republike, s kim se on sastaje. Ne mislim da ga tajno prate, ne daj bože, nego prosto da se zna šta su njegove aktivnosti. Normalne države, o tome smo govorili pre podne, bivše predsednike, bivše šefove država koriste za javne, kulturne, političke potrebe i njihova delatnost je, što se mene tiče, uvek svrsishodna i zaista nisam imao nameru, niti gospodin Bajatović, da bilo koga od bivših predsednika na bilo koji način dovodim u sumnju po bilo kom pitanju, već samo da omogućimo da oni imaju ono što smo predlagali drugim amandmanima: da bivši predsednik Srbije, i Savezne Republike Jugoslavije i Državne zajednice Srbije i Crne Gore imaju odgovarajući status i da na osnovu tog statusa imaju pravo i na obezbeđenje. U protivnom, dešavaće se nešto što nije dobro po državu. Smatram da bi država ozbiljnost po ovom pitanju mogla da iskaže prihvatanjem ovog amandman. Naravno, ako ne želite - to je drugo pitanje, ali podsećam vas da u svakoj državi koja je nama susedna danas, ovo jeste regulisano na ovaj način i da bivši predsednik države više nikada nije privatna persona, ili nije samo uvek privatna persona, on je bivši šef države i, kao takvom, pripadaju mu odgovarajuće počasti, odgovarajući status i bezbednost. U tom smislu je ovaj amandman podneo gospodin Bajatović i mi vas molimo da ga prihvatite. Hvala lepo.
Zahvaljujem, gospodine Baraliću. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče SRS, mi mislimo da član 41. nije dobar i mislimo da država mora da vodi računa o svojim bivšim predsednicima. Uostalom, to je praksa u mnogim državama sveta. Amandman gospodina Bajatovića bi, po nama, trebalo da bude samo sa ovim prvim, odnosno član da glasi: Bivši predsednik Republike ima pravo na doživotno obezbeđenje od strane policije i Vojske Srbije. Ovaj drugi deo amandmana nije dobar. Evo, pokušaću da vam objasnim zbog čega nije dobar. Svako ko uđe u predsedničku trku i bude izabran od strane naroda za predsednika, automatski prihvata određene obaveze. On više nije privatna ličnost. Ne samo dok je predsednik, nego celog svog života. Bez obzira na njegovo lično mišljenje da li je on ugrožen ili nije ugrožen, on nema pravo da traži da se obezbeđenje povuče jer je za njega odgovorna država. Zato država mora sve vreme da mu pruža obezbeđenje. To je jedna stvar. Druga stvar, on nije ni u mogućnosti da ima sve informacije da li mu je život ugrožen ili ne. Čak ni država nema ta obaveštenja. Jer, možete da pretpostavite situaciju da će neko, neka osoba koja je bolesna, koja ima zdravstvene probleme, psihičke probleme, pokušati da nanese povredu i da liši života bivšeg predsednika. To su objektivne mogućnosti, odnosno slučajevi koji se dešavaju. Zato ni u kom slučaju ne bi bilo dobro da se prihvati kompletno ovakav amandman, odnosno 2. stav bi morao da se briše. Šta je ovde takođe problem? Ponovo se susrećemo sa obrazloženjima Vlade Republike Srbije. Stvarno ne mogu da nađem jedno jedino obrazloženje zbog čega se odbija amandman, a da je suvislo. Obrazloženje zašto se ne prihvata amandman gospodina Bajatovića kaže: ''Amandman se ne prihvata. Smatramo da nije potrebno da bivši predsednik Republike ima pravo na doživotno obezbeđenje i da je rešenje koje je sadržano u Predlogu zakona fleksibilnije i podložnije promenama u bezbednosnim procenama.'' Zašto nisu objasnili? Da li neko u Vladi kontroliše ovo što vi šaljete Narodnoj skupštini? Ko to smatra, na osnovu kojih analiza? Da li je neko pravio ekspertizu, da li je neko pravio bilo kakvu procenu u odnosu na Srbiju, u odnosu na neku drugu državu, gde će da nam navede razloge koji ukazuju da bi ovo obrazloženje na bilo koji način bilo prihvatljivo poslanicima Skupštine Republike Srbije? Ne. Ovo pokazuje da Vladu Republike Srbije apsolutno ne interesuju amandmani ili da oni koji razmatraju amandmane i pišu obrazloženje nisu dorasli svom poslu. Ovo sa ovakvim objašnjenjima je potcenjivanje Skupštine. Između ostalog, juče sam čitao obrazloženje vezano za neke članove gde se i ministar smeje jer očito da on nije pisao ova obrazloženja, ali sticajem okolnosti i s obzirom da je predlagač Vlade po ovom zakonu, mora da sedi i sluša sve ono što bi inače, da je u poslaničkim klupama kao poslanik, izuzetno žestoko napadao i argumentovao i opovrgavao sve ovo. Zbog toga mislim da ovaj amandman ovako kako je predložen nije dobar, ali nije dobar ni predloženi član zakona. Mi moramo jedanput da prekinemo da prilikom pisanja zakona imamo ispred sebe sliku čoveka zbog koga pišemo zakon. Mi jednostavno moramo da pišemo zakon potpuno opšteg karaktera, gde se ni u jednom jedinom momentu neće nazirati bilo kakvi politički razlozi. Uopšte za ceo zakon postoji problem što u svakom članu provejava želja zakonopisca da sebi obezbedi arbitrarnu ulogu, da on procenjuje da li bi trebalo ovako ili ne. To je pogrešno. Ne samo za ovaj zakon, nego za svaki zakon. Zakon mora da bude precizan i jasan i da bude opšti, a ne zato što mi mislimo da će biti neko ili da pišemo za nekoga, pa ako on bude, onda će se primenjivati ovako, a ako bude neko drugi, onda ćemo ga primenjivati na drugačiji način. Moram još jednu stvar da napomenem. Da smo mi poštovali Zakon o predsedniku Republike, ne bismo došli u situaciju u koju smo došli sa bivšim predsednikom Savezne Republike Jugoslavije Slobodanom Miloševićem. Možemo mi politički da se slažemo ili ne slažemo, možemo u jednom momentu da mislimo da je nešto opravdano ili ne, ali takvim gestom mi smo, kao država, kao narod, sami sebi učinili medveđu uslugu. Sami sebi smo napravili tešku sramotu i bruku koja će nas pratiti kroz istoriju. Razumem ako je postojala potreba ili ako postoji potreba da se sudi bilo kom predsedniku, normalno na osnovu zakonskih razloga, onda to treba da čini ova država. Kako vam nije palo na pamet? Zamislite kada bi vašu decu vaspitavale komšije i one sprovodile sankcije. Koliko ste puta bili u prilici, hajde, da kažete komšiji: ako je moje dete nešto zgrešilo dođi pa kaži meni, ali nemoj ti da sprovodiš sankcije. Eto, zbog tih bezazlenih stvari i situacija u životu čovek vodi računa da zaštiti svoje dostojanstvo, dostojanstvo svoje porodice, da poseduje autoritet. Šta ste vi uradili? Vi ste na najbesramniji način kidnapovali predsednika SRJ, iako je praktično bio potpisan ugovor da neće biti izručen Haškom tribunalu, i izručili ga Haškom tribunalu. Verujte mi da su se mnogi, po svim reakcijama u to vreme, mogu da vam kažem pošto se bavim transportom pa su mi to preneli vozači, jadno i bedno osećali na granicama koje su prelazili, bez obzira gde su bili, da li u Nemačkoj, Češkoj, jer su se s njima sprdali i potcenjivali ih zato što su došli iz države koja je svoga predsednika izručila Haškom tribunalu. Zbog toga treba da donosimo zakone s kojim nikada nećemo doći u situaciju da sami sebe potcenimo, da sami sebe dovedemo na stub srama. Ne treba da nas vode politički razlozi, treba da nas vode isključivo razlozi i interesi očuvanje naše države i interesi naših građana. Hvala vam.
Zahvaljujem , gospodine Todoroviću. Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, obrazlažući amandman gospodina Dušana Bajatovića iz poslaničke grupe SPS, moram da kažem da je odbijanje njegovog amandmana i obrazloženje za to odbijanje od strane Vlade za nas potpuno neprihvatljivo. Međutim, moram da kažem da se do ovakvog stava došlo kao posledica jedne zablude da Srbija ima kadrova za izvoz, da Srbija ima ljude koji su stručni u svim oblastima na pretek i da možemo da ih rasipamo i da ih trošimo onako nemilice i ne štedimo ih. Moram da vam kažem, inače i vi ste toga svesni, da predsednik Republike, obavljajući svoju funkciju, da li četiri ili pet ili dva mandata, 10 godina, zaista stekne ogromno iskustvo i ogromno znanje u obavljanju tih funkcija. Mi znamo da se predsednik, obavljajući te državne funkcije, susreće s najvažnijim ljudima u svetu, da s njima vodi neke pregovore i zaista uspostavljaju jedan odnos koji ne mora da bude prijateljski, ali odnos poznanstva u svakom slučaju postoji. Mi smo kao država dužni, naročito u ovim teškim vremenima, da sve svoje bivše predsednike iskoristimo maksimalno u obavljanju diplomatske misije i postizanju što boljeg položaja ove države i ovog naroda u svetu. Iz tog razloga smo dužni, kao narod i kao država, da se prema tom bivšem predsedniku ophodimo s dužnim poštovanjem i da sve učinimo da pokažemo svetu koliko ga poštujemo i koliko on još može da bude uticajan, ne u formalnom smislu reči, zato što više ne obavlja funkciju predsednika, ali u onom ličnom smislu zaista može da ima veliku podršku građana i da veliki broj građana možda tog bivšeg predsednika smatra još uvek svojim predsednikom. Zato bi zaista trebalo prihvatiti amandman gospodina Dušana Bajatovića i svim bivšim predsednicima ukazati dužno poštovanje i pokazati im poštovanje države time što ćemo im omogućiti da oko njih budu ljudi iz obezbeđenja, što ćemo im omogućiti da imaju svog šofera i, ne znam, još nekog sekretara koji će obavljati za njih neke funkcije i pomagati im u obavljanju tih za državu još uvek vrlo značajnih poslova. Materijalna sredstva koja treba da se obezbede prihvatanjem ovakvog amandmana zaista su beznačajna jer, ako sagledamo koliko savetnika imaju pojedini ministri i funkcioneri na mnogo nižim i mnogo manje važnim državnim funkcijama, čije su plate enormno, daleko veće od plate poslanika, onda zaista finansijska sredstva za neprihvatanje ovakvog amandmana ne mogu da budu razlog. Jednostavno, razlog je neshvatanje kolike su mogućnosti bivših predsednika da ovoj zemlji pomognu u ostvarivanju nekih diplomatskih inicijativa i popravljanju položaja ove države. Hvala vam.
Zahvaljujem , gospodine Vasiljeviću. Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Hvala vam. Na član 42. amandman je podneo poslanik Stefan Zankov. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Milosav Miličković. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlažu da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milosav Miličković. Obaveštavam narodne poslanike da ćemo, u skladu sa članom 85. stav 5, raditi i nakon 18.00 časova po tački dnevnog reda koja u tom trenutku bude na dnevnom redu, a ne duže od 22.00 sata. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 43. odnosi se na položaj predsednika Republike koji je razrešen. On ima dva stava. U prvom stavu Predloga zakona kaže se da predsednik Republike koji je razrešen nema prava koja po ovom zakonu ima bivši predsednik Republike i u drugom stavu kaže se da Narodna skupština može u odluci o razrešenju predsednika Republike odrediti da predsedniku Republike koji je razrešen pripadnu pojedina ili sva prava koja po ovom zakonu ima bivši predsednik Republike. U ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman, ima jedan stav. Član 43. menja se i glasi: ''Predsednik Republike koji je razrešen ima sva prava i obaveze koja po ovom zakonu ima bivši predsednik Republike''. Zašto? Da ovaj amandman smatram ispravnim govori i stav 2. Predloga zakona i definitivno je jasno da predsednika Republike biraju građani na neposrednim izborima, i ako je tako, zašto bi dozvolili da nekom dvotrećinskom većinom ili bilo kojom većinom poslanici ograničavaju ili uskraćuju ova prava bivšem predsedniku. Dakle, i razrešeni predsednik je bivši predsednik. Kada smo kod ove tačke, ne mogu a da se ne osvrnem na ono što nam je 5. oktobra doneo ovaj dosovski režim i ujedno označavam kao najvećeg krivca za sve ovo što se dešava srpskomnarodu za ovih sedam godina premijera Koštunicu. Zašto? Prvo, on je dozvolio da se stavi na listu DOS-a kao kandidat za predsednika na onim izborima i to je, smatrali su građani, a videlo se kasnije da su i prevareni, da je on čistog obraza, čistih ruku itd., a u stvari on je kriv zato što je nakon toga dozvolio da svu vlast preuzme DS, na čelu sa Zoranom Đinđićem, kada je on odmah nakon pobede i još uvek nezavršenih republičkih izbora za republički parlament sebe proglasio premijerom. Koštunica je i tada ćutao. Dalje, dozvolio je da se tada uvede sistem - ako je jedan od njih predsednik, drugi da bude premijer. Porazna je ta dogovorna politika koja nas je dovela ovde. Zatim, Koštunica je odgovoran i za kidnapovanje, hapšenje i slanje bivšeg predsednika tadašnje SRJ Slobodana Miloševića, i to na Vidovdan, da se zaista apsolutno dokaže kako mi sopstvene građane ponižavamo, atime i sopstveni narod. To je još veća težina. Sledeća stvar gde su takođe svi iz DOS-a odgovorni, a Koštunica najodgovorniji jer podržava i dan-danas ovakav DOS, jeste to što je bivšeg predsednika Republike Srbije, gospodina Milana Milutinovića, ucenio obećavši mu da će mu država pomoći u Hagu, a videli ste kako se naša država odnosi prema svojim građanima u Hagu. Naravno, predsednik naše stranke prof. dr Vojislav Šešelj, kao što znate, poštovani građani, sam se predao i otišao je ne dozvolivši da bilo ko manipuliše njegovim imenom, njegovom krivicom itd. Naravno, nikada predsednik stranke nije ni očekivao nikakvu pomoć, nikakav kontakt ove vlade, ali označavam Koštunicu kao najodgovornijeg i zbog toga što ucenjuje sve političke protivnike na taj način što otvara neke afere i nikada ih do kraja ne završi. Poznato je da je ''stečajna mafija'' direktno uperena na kontrolu DS-a, ''putna mafija'' direktno uperena na kontrolu NS, ''afera kofer'' direktno uperena na kontrolu jedne opozicione stranke, ovog puta SPS, i da dalje ne govorim. Da ima želju da se obračuna s kriminalom, on bi se obračunao do kraja i bar jednu aferu bi doveo do kraja. On to neželi. Svoju nekorektnost i svoje lukavstvo dokazao je i onog trenutka kada je zamenika predsednika najveće političke stranke u Srbiji i najveće poslaničke grupe u republičkom parlamentu obmanuo tako što je dogovorio, a Tomislav Nikolić poverovao u to, da će ostati predsednik ovog parlamenta, za šta SRS i nije mnogo stalo, ali jednostavno to je bio izbor građana, i nakon toga i tu prevario. Dakle, najveće zlo, tvrdim, jeste Vojislav Koštunica.
Gospodine Miličkoviću, molim vas, vodite računa kako se izražavate za govornicom.
Čim vi, gospodine Albijaniću, dođete, napravite problem u Skupštini. Iznosim stav i ubeđujem poslanike zašto sva prava treba da ostanu i bivšem predsedniku koji je razrešen, da to ne zavisi od volje poslaničke većine. Naravno, G17 kontroliše kroz sve ove afere, sviđalo se to nekome ili ne. Dakle, pozivam poslanike da glasaju za ovaj amandman koji sam obrazložio. Stav koji predlaže SRS je da je poštenije da je i razrešeni predsednik bivši predsednik i da ima sva prava po ovom zakonu, nego da mu to, kako u drugom stavu člana 43. Predlog zakona kaže, određuju poslanici, a još jednom napominjem da su predsednika Republike birali građani na neposrednim izborima, a ne parlament.
Narodni poslanik Rajko Baralić, po Poslovniku.
Sasvim kratko. SPS kontroliše njeno članstvo, njeni organi i njeno rukovodstvo. Ne postoji nikakav postupak i nikakva afera koja rukovodi SPS-om. Za sve što čini, rizikuje pred svojim članovima, sadašnjim i budućim, i svaku cenu plaća na izborima. Dakle, nijedan državni organ danas u Srbiji, a bilo je pokušaja u prošlosti, ni na koji način ne kontroliše SPS, niti je kontroliše bilo koja druga strana država ili strana služba, niti je bilo koja druga država ili strana služba finansira. SPS finansiraju članovi i simpatizeri i finansira se iz budžeta Republike Srbije. Poslednji ozbiljan pokušaj da služba državne bezbednosti u ovoj zemlji kontroliše SPS bio je tzv. pokušaj Branislava Ivkovića, za kojeg sam i onda rekao i sada mu ponavljam: SPS je organizovana kao pčelinje društvo. Ovde je bilo nekoliko ljudi koji ništa ne znaju o pčelama, pa su govorili o tome nasumice. Nikada pčele nisu letele za trutom, a to jeste Branislav Ivković.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, po Poslovniku.
Gospodine Baraliću, moram da počnem od ovog s kraja. Izgleda da neke radilice lete za trutom. Izgleda da vi poznajete samo jednu vrstu pčela. Prema tome, nemojte da to uopštavate ili da bude po onome da izuzeci potvrđuju pravilo. Javio sam se iz drugog razloga. Gospodine Baraliću, bar vi sa ove govornice, ne samo vi nego manje-više svaki poslanik izražava svoje političke stavove kada su u pitanju neke druge političke partije i određene događaje, između ostalog, i u prepodnevnoj raspravi imali smo prilike da čujemo da na osnovu nekih pretpostavki mi donosimo određeni zaključak. Da li je on ispravan ili nije, to je sada pitanje vremena ili eventualno trenutka kada ćemo doći u situaciju da to potkrepimo i dokazima. Dobar deo prepodnevne rasprave vodio se oko toga da mi insistiramo ili čekamo trenutak da dođemo do određenih dokaza koji bi napokon, posle sedam godina, trebalo građanima Srbije na neki način da rasvetle prethodni period od ovih sedam godina. Poslanik SRS potpuno legitimno, možda on nije u pravu, uopšte to neću da sporim ili da kažem jeste u pravu, ali postoje određene činjenice i niko te činjenice nije opovrgao. To je ta ''afera kofer" koja se povlači toliko koliko se povlači. Sada, objektivno, mi možemo i imamo legitimno pravo na to, ako to spočitavamo Simiću, članu G17 ili već šta, možemo da spočitavamo i drugim akterima u toj aferi. Prema tome, niti smo imali nameru da, što bi se reklo, bez dokaza ili bez nekih argumentovanih polaznih činjenica optužimo bilo koga. Afera je postojala, afera nije razrešena, to morate da potvrdite, ili neko mora da odgovara zbog laži. Ne može da bude i jedno i drugo. Ako je sve ono što je bilo u novinama netačno, ako je boravak u zatvoru Simića bio nezakonit, neko za to mora da odgovara. Mislim da se slažete s tim. Ili je napravljen neki dil. Zašto Simić nije tužio državu zato što je mesec ili koliko dana bio u zatvoru? Zbog čega? To su objektivne činjenice. Da li su te činjenice opravdane da bismo mi doneli ovakav ili neki drugi zaključak, o tome možemo da se sporimo. Ali, na neki način da sprečite da mi na osnovu takvih činjenica donosimo određene zaključke, mislim da nije korektno, jer se svi time služimo samo u situacijama kada nam to odgovara. Hvala.
Narodni poslanik Rajko Baralić, replika.
Kada bi neko pažljivo analizirao šta sam rekao, on bi tačno morao da zaključi da nijednog trenutka nisam polemisao ni sa kim od vas, apsolutno. Samo sam rekao, ponavljam ponovo, ne postoji nikakva politička snaga, i nikakva služba, javna ili tajna, i nikakav centar moći, finansijski ili drugi, koji u ovom trenutku kontroliše SPS, i to je legitiman stav SPS-a. Uopšte ne sporim bilo kom poslaniku pravo da bilo šta saopšti za ovom govornicom ili na nekom drugom mestu. Dakle, to je politička borba. Vi pucate na gol. Mi imamo golmana. Kada ga ne bismo imali, onda ne bismo ovde bili. Moram da kažem da se taj gol brani iz dana u dan sve bolje, pri čemu, takođe, hoću da kažem i da su pucači sve bolji i bolji, ništa tu nije sporno. Moj posao je da branim svoju mrežu i ja ću je braniti sa svojim kolegama, na način koji odgovara interesima i potrebama političkog programa koji se zove SP, njenom članstvu i simpatizerima i potencijalnom biračkom telu.
Reč ima narodni poslanik Nataša Jovanović, po amandmanu narodnog poslanika Milosava Miličkovića.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Miličković ne da je u pravu, nego bi Narodna skupština Republike Srbije, ukoliko bi se prihvatio ovakav član zakona, koji definiše položaj predsednika Republike koji je razrešen, bez njegovog amandmana, prekršila i izašla iz svojih ustavnih ovlašćenja. Zamolila bih vas, uvažene kolege, da pogledate šta radi Narodna skupština Republike Srbije i kada i pod kojim uslovima predsednik Republike može da bude razrešen, na inicijativu najmanje jedne trećine narodnih poslanika. Da nisu sada već u izgledu predsednički izbori i kraj mandata Borisa Tadića, a što je očigledno, svakako bi poslanička grupa SRS uz, verujem, još samo tri potpisa koja su nam potrebna, pokrenula inicijativu za razrešenje predsednika Republike, o čemu je govorio prošle nedelje gospodin Dragan Todorović. Nemoguće da Boris Tadić nije bio obavešten o slučaju Slobodana Vučetića i da je on prećutkivao činjenicu da je Vučetić – a po rešenju koje je dobio gospodin Todorović i po dokumentaciji koju je čitao prošle nedelje, kao predsednik Administrativnog odbora – bio u nezakonitom stanju godinu dana. Za to je odgovoran Boris Tadić. Da li je uzrok njegovo zdravstveno stanje, nepoštovanje Ustava, loši savetnici, mi u to ne bismo ulazili. Ali, ne možete da napravite ovakav član zakona koji će da kaže u ovom sledećem stavu, zamislite, da će Narodna skupština Republike Srbije u odluci o razrešenju predsednika Republike odrediti da predsedniku Republike koji je razrešen pripadaju pojedina ili sva prava koja po ovom zakonu ima bivši predsednik Republike. Najpre, pošto nije završeno konstituisanje Ustavnog suda, koga god da izaberete, odnosno Boris Tadić, pošto ste se dogovorili, sa ove liste još od pet članova, Vrhovni kasacioni sud, ko god da bude predsednik Ustavnog suda, po svoj prilici će to biti onaj kriminalac Dragiša Slijepčević, bilo bi to gaženje Ustava. Morate da shvatite da Skupština ne može ovo da uradi. U odluci o razrešenju, posle rasprave koja se hipotetički vodi na zahtev jedne trećine poslanika, ako se stvore uslovi da dve trećine nas razreši predsednika Republike, samo stoji odluka zbog čega je on razrešen, osnovni razlog, prekršio Ustav, i to i to. Na osnovu čega ćete? Na osnovu ovog zakona, Ustav vam ne daje, gospodo, ovakva ovlašćenja da vi idete dalje. Narodna skupština može samo da ide dotle, da pokrene inicijativu, da izvrši razrešenje odlukom dve trećine narodnih poslanika i donese odluku koja mora da bude precizna i jasna. Verovatno bi zasedao, pretpostavljam (da li je tako, koleginice Radeta?), Odbor za ustavna pitanja, koji bi definisao šta je to odluka o razrešenju predsednika Republike. Obraćam se njoj, kao i drugim poslanicima srpskim radikalima, kolegi Jojiću i ostalima koji su članovi Odbora za ustavna pitanja. Niko ne bi mogao da piše odluku dalje. Onda bi mogao da piše: danas je bio takav i takav dan, padala je kiša, ili poslanici su pravili pauzu, javljali se po Poslovniku... Da ne banalizujem sada, ali ovaj član je stvarno ovako napisan u funkciji banalizovanja jedne važne odluke koju će možda nekada da donese Narodna skupština, da legitimno izabranog predsednika Republike na takav način razreši. Mnogo je grešaka. Malopre, kad sam pogledala da je prihvaćen amandman kolege Stefana Zankova na član 41, videla sam da se predlagač, u stvari, poigravao s amandmanima SRS-a. Želeo je ministar Marković da kaže, i Vlada Republike Srbije: aha, prihvatićemo nešto - tek reda radi, da bi prihvatili, a onda ste sami sebi kontradiktorni, jer nemoguće je da, recimo, o onome o čemu smo pričali, kada je u pitanju bio kolega Živkov, gde u uslovni oblik stavljate stavove amandmana koji se tiču razrešenja šefa Kabineta i savetnika, a kada je u pitanju nešto što je suština, suštinski loše urađeno u zakonu, kao malopre, ta situacija da, zamislite, predsednika bivše Republike konzularna i diplomatska predstavništva posebno štite. On je građanin isto kao i svaki drugi kada ode negde. Naravno, i nas moraju da štite (to najbolje znaju ljudi koji su u diplomatiji) ako svaki građanin zatraži pomoć. Uostalom, i na pasošu koji izdaju nadležni državni organi piše lepo da, ko je u tom trenutku ministar inostranih poslova - molim vas da u svakom trenutku pružite neophodnu pomoć građaninu Srbije koji se nađe u toj i toj situaciji. Onda se vidi da ste neozbiljno pristupili razmatranju ovih amandmana. Kakav zakon, tako će vam i biti. U veoma ste velikoj zabludi, vi iz DS-a, i vreme vam je stvarno da se spustite na zemlju. To vam ne govorim zbog toga što se sada bavim ne znam kakvim istraživanjima ili stižem u najvećem delu da obiđem mnogo građana Srbije, ali ako mislite da vam je Boris Tadić neki favorit u predsedničkoj trci, grdno se varate. On je potpuno, što bi se žargonski reklo, pukao kao predsednički kandidat. Narod ga neće. Ovaj zakon ste pisali za njega, a njega neće građani Srbije, jer je sasvim očigledno da se situacija promenila. Završiću time, mada mi je sada malo, da ne kažem, neprijatno ili degutantno, jer je upravo ušao budući predsednik Srbije gospodin Nikolić u salu, želela sam da na kraju ovog svog javljanja izvršim neko lično podsećanje vas koji pamtite taj period, naročito srpske radikale, na jedan decembar koji je bio pre 17 godina i usput da iskoristim priliku da nešto najavim. Naime, pre 17 godina, 25. decembra, u bivšoj sali Doma samoupravljača, koju pamtite po nekom periodu koji je bio deo falsifikovane istorije, pa se zvao Dom samoupravljača, a sada Dom sindikata, to zna gospodin Radosavljević, koji je iz Kragujevca, dakle tog 25. decembra 1990. godine, na poziv gospodina Tomislava Nikolića, srpski četnički vojvoda dr Vojislav Šešelj, disident tog vremena, prvi put je došao u srce Srbije, u Kragujevac, u Šumadiju. Možda tada niko nije verovao, jer su ljudi u prepunu dvoranu došli da čuju šta priča čovek koji je bio pod komunističkim režimom u zatvorima, da će jedna takva ideja i ideologija srpskog nacionalizma toliko da pusti korene i da zaživi u srpskom biračkom telu i svuda gde žive Srbi. Sedamnaest godina posle, ovog puta 1. decembra, u toj istoj dvorani u Kragujevcu, koja ima, istorija će to da zabeleži a već su zabeležile knjige SRS-a, istorijski i simbolički značaj, dakle u toj istoj dvorani Doma samoupravljača ili Doma sindikata, kako hoćete, mi sutra, 1. decembra, organizujemo u 19.00 časova promociju knjige predsednika naše stranke prof. dr Vojislava Šešelja "Afera Hrtkovci i ustaška kurva Nataša Kandić". Vidite koliko vreme može da učini i koliko je značila borba srpskih radikala i Vojislava Šešelja. Sedamnaest godina posle, u skupštinskoj sali, još neko kratko vreme kao predsednik najveće poslaničke grupe, sedi Tomislav Nikolić, a biće uskoro u zgradi preko puta, na Andrićevom vencu. Vojislav Šešelj je toliko svojom ideologijom zadužio srpski narod, u pravom smislu reči, a i narod njega, da se tamo herojski bori. Mislim da će, uverena sam, baš kao i tog 25. decembra 1990. godine, i sutra, 1. decembra u 19.00 časova, dvorana Doma sindikata u Kragujevcu biti prepuna, kao odraz poštovanja prema Vojislavu Šešelju, prema njegovom prijatelju i saborcu Tomislavu Nikoliću i prema borbi srpskih radikala za slobodu srpskog naroda.
Da li se još neko od narodnih poslanika javlja za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Miletić Mihajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj amandman ima isti smisao kao i amandman gospodina Miličkovića ili je neka varijanta, pokušaj da se dotera zakon u delu kada je reč o pravima predsednika Republike koji je razrešen. U članu 43. stav 1. Predloga zakona stoji: "Predsednik Republike koji je razrešen nema prava koja po ovom zakonu ima bivši predsednik Republike". Znači, nema nikakva prava. Amandmanom, koji sam podneo u ime SPS, menja se član 43. stav 1. Predloga zakona tako da glasi: "Predsednik Republike koji je razrešen dužnosti zbog kršenja Ustava i zakona kojim se ugrožava nezavisnost, teritorijalna celovitost i suverenitet Republike Srbije, kao i zbog učinjenih krivičnih dela kojima se narušava ugled i moralni integritet institucije koju predstavlja, nema prava koja po ovom zakonu ima bivši predsednik Republike". Dakle, kroz ovaj amandman pokušava se da samo u onim drastičnim slučajevima, kada je predsednik Republike ugrozio interese Republike Srbije, ili na bilo koji drugi način, ili činjenjem krivičnih dela ugrozio moralni integritet te institucije, da dođe do razrešenja i da on nema prava koja mu po ovom zakonu pripadaju kao bivšem predsedniku Republike. Bez ikakve zluradosti, molim vas da to ne shvatite tako. Zamislite da se dogodi neki novi 5. oktobar, ali ovoga puta da narod zbaci vas sa vlasti, da se potom odmah raspišu novi parlamentarni izbori, a sve to da se dogodi, govorim hipotetički, za vreme kada je vaš predsednik Republike na vlasti, odnosno vrši funkciju predsednika Republike. Dakle, vi izgubite parlamentarne izbore i u Narodnoj skupštini se, posle konstituisanja jedne drugačije većine koja je, recimo, protiv vas, pokrene postupak za razrešenje, a u jednoj takvoj euforiji pitanje je i kako će Ustavni sud oceniti ustavnost kada se to pokrene itd., kao što su pravosudni organi radili posle 5. oktobra u mnogim slučajevima itd., dođe do razrešenja vašeg predsednika Republike koji, ruku na srce, recimo, nije kršio Ustav u tom delu kako amandman govori, da je on vršenjem svoje funkcije ugrozio nezavisnost, teritorijalnu celovitost ili suverenitet Republike Srbije, i bude razrešen. On nema nikakva prava kao bivši predsednik. Sad sam dao jedan hipotetički primer, da to može da se dogodi bilo kom predsedniku Republike koji dođe u takvu situaciju, da na jedan način, u jednoj situaciji euforije, kada se voluntaristički pristupa i sagledava, bude smenjen i da posle toga ostane bez ikakvih prava. Dakle, i ovaj amandman ima onaj smisao da se ispoštuje institucija predsednika Republike do kraja, jer je ona i suviše ozbiljna da bi se sa njom postupalo ovako ili onako u zavisnosti od trenutne političke potrebe većine koja je najuticajnija u tom trenutku u Srbiji. Uvek mora da se poštuje predsednik Republike, i institucija predsednika Republike i bivši predsednik Republike. Prema tome, ne sme da se dogodi da se bivši predsednik Republike tek tako pošalje u Hag, mimo zakona i Ustava, kršeći pri tome neke osnovne zakone koji regulišu pitanje kada on može da izađe iz istražnog zatvora i ko može da ga izvede i kojim aktom. Kada bivši predsednik umre, odnosno kada bude ubijen, a onda se organizuje sahrana, na Trgu Republike se ne maše balonima i organizuje hepening, kao što ste vi to organizovali i vi, gospodine Albijaniću, u tome učestvovali. To se ne čini ni u trenutku kada bude, nažalost, ubijen i premijer, predsednik Vlade Republike Srbije, kao što to niko nije ni činio, jer nije red. Tu se vidi ta razlika u poštovanju države Srbije i njenih institucija. Prema tome, ovakav amandman od strane SPS zaista je apsolutno dobronameran i u funkciji onoga što jeste država, što je poštovanje države i njenih institucija. Zapravo iz tih razloga je trebalo da ovaj zakon obuhvati sve ove funkcije iz ranijeg perioda, i to da obuhvati gospođu Jovanku Broz, posle suprugu Slobodana Miloševića Miru Marković, sutra-prekosutra i supruge ostalih predsednika koji dođu u tu situaciju, kada smo govorili o onom drugom članu, kada umre bivši predsednik Republike. Naravno, kroz ovaj set amandmana koji smo dali u ovom delu, mi konkretno mislimo da je trebalo udostojiti svim pravima bivšeg predsednika i u onom obimu i u onoj formi kako smo to i predložili amandmanima, znači sve predsednike koje smo imali, a koji su još živi. To su: gospodin Dobrica Ćosić, gospodin Zoran Lilić, Milan Milutinović, gospodin Vojislav Koštunica i Svetozar Marović. Dakle, gospodine Todoroviću, vi ste u pravu da su oni... nema potrebe da oko toga polemišemo. Mi smo predložili u jednom amandmanu da to budu i predsednici SRJ. Da li smo mi u pravu u tom delu ili nismo, to je drugo pitanje i oko toga, ja bar, ne želim da polemišem - da li to treba ili ne treba. Ovde govorimo o jednom principu. Da završim. SPS smatra da ipak u datom trenutku, kada se pokrene postupak... izvinjavam se što sam stao, nije meni sad stalo da vi svi čujete šta kažem, ali jednostavno me to dekoncentriše, pa iz tog razloga stanem. Dakle, bila je želja SPS-a da se ovo značajno pitanje ne reši na tako rigidan način jer u datim situacijama zaista to tako i može. Ipak stoji potreba da u najtežim slučajevima, kada je presednik Republike prekršio Ustav i doveo u pitanje tu instituciju koju obavlja, instituciju predsednika Republike, on ostane bez prava. A on može da ostane bez prava čisto jednom hirovitom ili ne znam kakvom politikom neke većine u datom trenutku, a da to zaista ne bude objektivne prirode i bude veoma loše po Srbiju, čime se nastavljaju podele i čime se stvaraju uslovi za teške posledice po našu državu.
Narodni poslanik Rajko Baralić o amandmanu, a zatim narodni poslanik Dragan Todorović, isto o amandmanu.
Gospodin Mihajlović je dao argumentaciju za koju je smatrao da je neophodna. Ovo je pogodan trenutak da kažem šta se tačno dogodilo pre nego što je na prevaru uhapšen Slobodan Milošević. Prvo je, podsećam vas, Vlada donela akt kojim se bivšem predsedniku oduzima pravo na obezbeđenje. To je bio prvi čin. To je učinjeno zato što inače nije bilo moguće da se dve službe iste države sukobe, a da se pri tom liši slobode bivši šef države. To je prva stvar. Druga stvar. U noći kada je na prevaru uhapšen Slobodan Milošević, a Čedomir Jovanović je garantovao svojim potpisom da neće biti izručen Haškom tribunalu, načelnik Generalštaba, koji vama nije bio mrzak jer je bio i bivši načelnik Generalštaba, naredio je komandantu gardijske brigade generalu Bojoviću da prepotčini gardijsku jedinicu i da Vilu ''Mir'' više ne obezbeđuje garda. To je nekoliko krivičnih dela. O tome ćemo jednom razgovarati. Sve dalje je poznato - pritvor zbog krivih trepavica baba Stamene, a onda kidnapovanje bez saglasnosti ijednog državnog organa, odnosno izvođenje iz pritvora. Kidnapovanje je krivično delo, dakle, sedam-osam krivičnih dela. Govorim sve vreme o tome, jer se radilo o bivšem predsedniku dve države: SRJ i Republike Srbije. Radilo se o predsedniku koji je izbore izgubio sa dva miliona dobijenih glasova. Toliko danas izađe na izbore u Srbiji manje-više. Dobro, više. Dakle, postojalo je na jednom mestu smišljeno i organizovano, postojala je namera kako da se jedan čovek, koji je bivši predsednik, formalno-pravno liši slobode, a da se pri tom dve službe bezbednosti ne dovedu u sukob. To je bio odnos jedne vlasti prema bivšem predsedniku. Prvi put je biran sa tri i po miliona glasova. Mi možemo da budemo politički protivnici, i jesmo, zato smo ovde. Nama su politički programi različiti i treba da budu. Mi smo parlamentarne stranke i mi smo poslanici tih parlamentarnih stranaka, i to je dobro. Samo nije dobro da se prema bivšem šefu države bilo ko u svetu tako ponaša. Nije postojao nijedan zakonski osnov da se tako uradi. Samo se jedan ministar u DOS-ovoj vladi nije saglasio sa protivustavnom uredbom da se Slobodan Milošević na Vidovdan izruči Haškom tribunalu. Ostali su se sa tim saglasili. Ne može to - ustavno je kada je naš Ustav, a kada je vaš Ustav to nije ustavno. Svi su ustavni, samo ovo naše je malo ustavnije. To je, ako hoćete, rđava poruka za budućnost, to je rđav odnos prema državi, prema bivšem predsedniku, to je nemoguć odnos prema građanima Srbije koji su obezbeđivali glasovima da on bude to što je bio. Možete vi da mislite o tome šta god hoćete. Šef države je šef države. On se nekome sviđa, kao što se i ovaj sada nekome sviđa, nekome ne sviđa, kao što se i ovaj sutra nekome neće svideti, a nekome hoće, ali on je šef države. Kada je bivši, njemu pripada sve ono što treba da pripadne svakom bivšem šefu države u svakoj normalnoj državi. Dakle, bilo je važno da ovo kažem, neću više na ovu temu da govorim, zato što postoji nekoliko važnih elemenata koji imaju obeležja ili su krivična dela, a među vama je i onda od 176 poslanika bilo sto pravnika ovde u sali, u Vladi je sedelo nekoliko doktora prava. Doduše nisu svi imali državljanstvo Srbije, neki su bili državljani nekih drugih država i bili ministri u Vladi Republike Srbije. Toliko o tome. Biće još nekoliko amandmana o kojima ćemo govoriti veoma kratko. Ali, mi ne želimo nijednom vašem predsedniku, kakvo god mišljenje imamo danas o njemu, da ima takvu sudbinu i da ima takav odnos aktuelne vlasti kada on postane bivši. Tako se pokazuje da li si častan, da li si samo pobedio ili si revanšista osvetnik. Vi ste bili revanšisti osvetnici.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, oba amandmana na član 43. na neki način pokušavaju da poprave ovaj član 43, ali najbolje bi bilo da smo napisali ''član 43 - briše se''. Ovde postoji jedna stvar o kojoj mislim da zakonodavac uopšte nije vodio računa. On je ispred sebe imao sliku predsednika, a u ovim članovima ne treba imati sliku predsednika, nego države. Ovde se radi o državi, šta treba da se uradi prema bivšem predsedniku, i to je osnovna greška zbog čega glasi ovako član 43. Posebno je problematično obrazloženje, ponovo obrazloženje, koje se daje. Kaže: ''Amandman se ne prihvata. Predsednik Republike razrešava se zbog povrede Ustava, dakle, u krajnjoj liniji, zato što je svoju funkciju i nadležnosti vršio protivno najvišem pravnom aktu države.'' Dame i gospodo, a šta će se desiti, kao što smo imali prilike u slučaju Ričarda Niksona, pokrenut je praktično postupak za smenu, međutim, on je dao ostavku. Formalno, on je prekršio zakone, prekršio Ustav, ali nije sproveden postupak. On je dao ostavku i imao je sva prava koja imaju svi bivši predsednici SAD-a. Hajte da idemo dalje u pretpostavku: šta će se desiti da, recimo, predsednik Republike izvrši krivično delo, recimo, ubistvo?Živ čovek, kao i svaki drugi, dođe sticajem okolnosti u tu situaciju. On će morati da odgovara, kao i svako drugi, za krivično delo. Odužiće svoj dug državi. Onog momenta kada prestane da bude briga države na određenom mestu, on će biti bivši predsednik. I tamo je bivši predsednik, ali kada izađe na slobodu, on je bivši predsednik i država o njemu mora da vodi računa zbog države, jer država štiti svog bivšeg predsednika. Štiti, ako ništa drugo, od pokušaja ljudi koji su bolesni i koji, između ostalog, na takav način misle da urade nešto što bi eventualno štetilo bivšem predsedniku, od fizičke povrede do ubistva. Zbog toga ovaj amandman Milosava Miličkovića treba prihvatiti i eliminisati sve ove probleme koje ćemo inače imati ukoliko se ovo ne prihvati. Bivši predsednik države je bivši predsednik države, i u svakoj situaciji on mora da ima zaštitu države. Ako je prekršio Ustav, napravio krivično delo, on snosi posledice. Kada se završi to, jednostavno, on mora da ima ona prava kao i svaki drugi bivši predsednik Republike, odnosno države i zbog toga mislim da nije dobro formulisan član 43. Ne treba izdvajati ni po kakvom osnovu, nego prihvatiti ovaj amandman Milosava Miličkovića, jer on praktično briše član 43. i tako bismo došli u situaciju da država izvršava svoje obaveze zbog sebe, a ne zbog bivšeg predsednika koji više nije na toj funkciji. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo poslanik Dušan Bajatović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Po Poslovniku, reč ima narodni poslanik Radiša Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku, na osnovu čl. 225. i 226, zbog poziva građana juče i danas, a u nameri da obavestim javnost i narodne poslanike, a istovremeno tražim i odgovor od ministra odbrane Dragana Šutanovca, koji je direktno odgovoran za ono što se dešava poslednjih dana, a evo i danas u Ćupriji i Paraćinu, s obzirom da su ugroženi životi ljudi i njihova imovina, a sve kao posledica prošlogodišnje eksplozije skladišta municije u naselju "7. juli" kod Paraćina. Građani opštine Paraćin i Ćuprija traže da ih neko zaštiti od ministra Dragana Šutanovca, jer je on odgovoran za trenutno ugrožavanje života ljudi i njihove imovine. On verovatno ne zna da i dan-danas ljudima padaju plafoni po kućama, pucaju stakla i prskaju zidovi. Do pre izvesnog vremena vršeno je uništavanje pronađenih minsko-eksplozivnih sredstava i to u periodu od 14 do 15 časova. Međutim, u poslednje vreme to se dešava svakodnevno i, što je žalosno, detonacije su toliko jake da se ovih dana javljaju nova oštećenja kod građana. Ljudi su u panici, deca bukvalno beže po podrumima. Građani će se uskoro i sami organizovati i doći na poligon gde se vrši uništavanje tih sredstava kako bi zaustavili dalje eksplozije jer će im biti uništeni domovi. Konkretno, mene su zvala sledeća lica - Zoran Ilić, "Minel naselje'', Ćuprija - popucala su mu stakla na kući, Novko Stošić - ispucali su mu zidovi, Stanko Stojanović, kod Tehničke škole u Ćupriji - ispucao plafon, Milorad Ilić, "Minel naselje'' - stakla su mu popucala na kući, a još mu ni prethodnu štetu nisu izmirili. Lokalne televizije o ovome već danima puštaju priloge, zatrpane su prilozima o tome i pozivima građana. I ono što je najgore, ministar odbrane Dragan Šutanovac se oglušio i o pozive predsednika opštine Paraćin i o pozive predsednika opštine Ćuprija. Čak su dali jedno smešno saopštenje da su detonacije jake zato što se uništavaju mine koje su pronađene i koje su većih razornih moći, što znači kada budu pronašli neku raketu zemlja-vazduh, ili neku avio-bombu, mi komotno da se selimo iz Ćuprije i iz Paraćina. Zato tražim odgovor od ministra odbrane Dragana Šutanovca, u ime građana opštine Ćuprija i opštine Paraćin, zašto se ne prestane sa ovakvim načinom uništavanja eksplozivnih sredstava, jer to direktno ugrožava imovinu i živote ljudi u ove dve pomoravske opštine.
Da li se neko javlja po amandmanu za reč? (Ne.) Narodni poslanik Milutin Mrkonjić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 45. doda novi član 45a. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
U ime SPS narodni poslanik i potpredsednik Narodne skupštine Milutin Mrkonjić podneo je amandman. U Glavi X - Prelazne i završne odredbe - dodaje se novi član 45a, koji glasi: ''Prava utvrđena odredbama čl. 37, 38, 39, 40, 41. i 42. za bivšeg predsednika Republike primenjuju se i na predsednike Republike koji su tu dužnost obavljali počev od 1991. godine do dana stupanja na snagu ovog zakona. Prava utvrđena odredbama čl. 37, 38, 39, 40, 41. i 42. za bivšeg predsednika Republike shodno se primenjuju i na sve predsednike savezne države u čijem je sastavu bila Republika Srbija do istupanja Crne Gore iz Državne zajednice Srbija i Crna Gora.'' Dakle, potpuno je jasno o čemu se ovde radi. Ne želim da uzimam vaše vreme. Mi smo praktično ovaj amandman već više puta objasnili kroz druge i kroz našu raspravu u načelu. Naša iskrena namera je da se svi bivši predsednici dovedu u isti položaj i da svi bivši predsednici imaju ista prava kao što će imati i bivši predsednik posle ovog mandata. To je suština. Sve drugo je ovde već rečeno i očekujem da ovaj amandman prihvatite, zato što on nikome ne nanosi nikakvu štetu, samo državu Srbiju bolje pozicionira u odnosu na sve što je iskustveno i što je u drugim državama rečeno na isti način ili sličan. Zato što je, recimo, potpuno neshvatljivo da predsednik bivše države u nekoj evropskoj zemlji nema ništa od prava koja mi tražimo za bivše predsednike države Srbije, Savezne Republike Jugoslavije i bivše predsednike Srbije i Crne Gore koji su bili iz Republike Srbije. Neko može reći da ovi poslednji nemaju šta ovde da traže, ali ovo je principijelna stvar i smatram da ovaj amandman treba da bude prihvaćen. Mi stavljamo tačku na ovu raspravu kada je ovo u pitanju, zato što povodom svake drugačije odluke reći će nam da vi nemate dobru nameru s tim u vezi, da vi samo štitite prava bivšeg predsednika koji je biran iz redova vaše stranke ili vaših stranaka koje su sada na vlasti. Nadam se da to ne želite, niti da želite da građani to tako shvate. U protivnom, prihvatićete ovaj amandman i pokazati da je vama svaki bivši predsednik vredan pažnje i poštovanja i u tom smislu vas pozivam da prihvatite amandman. To je trebalo da učini i Vlada, jer je i Vlada, rekavši da neće da prihvati ovaj amandman, u stvari, takođe rekla, kao što najveći broj vas ovde misli: ne, ovo nisu bili naši kandidati, baš nas briga, pa im nećemo dati ništa od ovoga što vi ovim zakonom tražite. Dakle, to prosto nije moguće i biće prilike da o ovome razgovaramo i kada se bude glasalo o ovom zakonu i kasnije. Moram da kažem: naplaćivaćemo vam to žestoko svaki put kada nam se ukaže prilika, u svakom pogledu, zato što vi onda ne vodite konzistentnu politiku, ne vodite doslednu politiku i ne pretačete u zakonska akta ono što govorite u izbornoj kampanji - da su svi građani jednaki, da su svi ovi koji su odgovorni za ovo ili ono, da imaju isti tretman, već naprotiv, da pravite zakone koji će biti mali politički azil za vaše bivše predsednike. Mi ne želimo da to bude tako i zato je gospodin Mrkonjić u ime SPS podneo ovaj amandman i molim vas da ga prihvatite.
Hvala, gospodine Baraliću. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, ukoliko predstavnik Vlade ili skupštinska većina ne prihvate ovaj amandman koji sam podnela na član 46. Predloga zakona o predsedniku, onda će Boris Tadić ostati bez obezbeđenja ili će imati nelegalno obezbeđenje. Zašto to kažem? Zato što član 46. Predloga zakona glasi: Stupanjem na snagu ovog zakona prestaje da važi Zakon o posebnim pravima i dužnostima predsednika Republike. Pre toga imamo član 45. koji kaže:Vlada je dužna da u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona donese propis kojim se uređuje obezbeđenje predsednika Republike i članova njegovog domaćinstva i određuju lica koja imaju pravo na isto obezbeđenje kao predsednik Republike. Dakle, u periodu od 90 dana, dok Vlada ne donese ovaj podzakonski akt, nema mogućnosti da se predsednik Republike obezbeđuje. Amandman koji sam podnela u ime poslaničke grupe SRS glasi: ''Stupanjem na snagu ovog zakona prestaje da važi Zakon o posebnim pravima i dužnostima predsednika Republike, osim člana 5. Zakona koji prestaje da važi donošenjem akta iz člana 45. ovog Zakona''. Član 5. Zakona o posebnim pravima i dužnostima predsednika Republike, koji će prestati da važi danom stupanja na snagu ovog zakona, reguliše pravo na obezbeđenje predsednika Republike. Ako taj član ne bude na snazi dok se ne donese ovaj podzakonski akt na koji je Vlada obavezna u roku od 90 dana, ponavljam, predsednik Republike neće imati nikakvo obezbeđenje. Onda ili onaj ko ga bude obezbeđivao neće to raditi legalno, ili neće postojati pravni osnov za obezbeđenje predsednika. Govorili smo juče koga ste sve zapravo predvideli da, uz predsednika, čuva policija, Vojska i drugi organi, kako ste naveli. Proširili ste krug na maltene neki neodređen broj lica i kada su u pitanju članovi domaćinstva, jer niste prihvatili da to bude porodično domaćinstvo; i kada su u pitanju saradnici predsednika, ostalo je potpuno nejasno koji je to broj i krug saradnika koji će biti obezbeđen na isti način na koji se obezbeđuje predsednik. Sada pitanje za odsutnog ministra: šta će se desiti u ovom periodu dok Vlada ne donese ovaj podzakonski akt kojim će se regulisati propis, kako ovde piše, kojim se uređuje obezbeđenje predsednika Republike i članova njegovog domaćinstva i njegovih saradnika? Dakle, ukoliko hoćete da predsednik Republike ima adekvatno obezbeđenje u kontinuitetu, ovaj amandman jednostavno mora da se prihvati, ili da nam kažete na koji način ćete čuvati predsednika Republike u ovom međuvremenu, ko će spuštati ovaj paravan ispred vrata ovih 90 dana dok ne donesete ovaj propis. Pretpostavljam da znate o kom paravanu govorim. To je na ulazu u zgradu Predsedništva Republike, to ceo Beograd priča i lično sam više puta videla, dolaze kola koja dovoze Borisa Tadića, staju ispred vrata i onda se sa tri strane spušta paravan, on za minut, dva ili tri uđe u zgradu, paravan se ponovo podiže, kola odlaze, predsednik bezbedno ušao u zgradu. Pitam vas, dame i gospodo, i pitam gospodina Milana Markovića ko će to da radi ovih 90 dana, možda 60, možda 30, krajnji rok je 90 dana da Vlada donese ovaj propis, može da bude i kraći rok, ali je zaista pitanje šta će se desiti sa obezbeđenjem predsednika u ovom periodu. Volela bih da je ministar ovde, ali svakako ću iskoristiti priliku da ga pitam, pretpostavljam da će mu preneti njegov saradnik, s obzirom da se ministar, kao i predstavnici njegove stranke, zaklinju u nezavisno i samostalno pravosuđe: da li postoji zakonski osnov za rešenje koje je on doneo i potpisao, a odnosi se na rešenje kojim je on Gorana Ilića, javnog tužioca Prvog opštinskog tužilaštva u Beogradu, odredio za ispitivača za zaposlene u državnoj upravi sa srednjom stručnom spremom prilikom polaganja stručnog ispita? To javni tužilac ne može da radi i tražim od ministra Markovića da nam odgovori zbog čega je doneo takvo rešenje i da li on možda misli da je to rešenje ispravno. Jednostavno, hoćemo da znamo o čemu se ovde radi. A od vas, kolege poslanici, pošto je ministar odsutan, tražim da, zbog ozbiljnosti ovog amandmana i zbog ozbiljnosti situacije koja bi mogla da se desi ukoliko amandman ne bude prihvaćen, tražim da amandman prihvatite jer, ponavljam, ako ostane na snazi odredba člana 46. ovog zakona o predsedniku, koji će ovih dana biti izglasan, stupanjem na snagu ovog zakona prestaje da važi ceo Zakon o posebnim pravima i dužnostima predsednika Republike, onda, shodno članu 45, predsednik Republike neće imati nikakvo obezbeđenje. Možda planirate da će u tom periodu predsednik Republike biti možda na nekim ozbiljnim ispitivanjima, s obzirom na ona saznanja o kojima smo govorili pre neki dan, da je predsednik Republike ozbiljno bolestan... (Predsedavajući: Gospođo Radeta, molim vas.) ...njegova bolest može da utiče na bezbednost države, na teritorijalni integritet države. Možda planirate da on to vreme iskoristi za ispitivanje i lečenje, ali čak i ako je to u pitanju, i tamo gde se eventualno bude lečio, neophodno je da ima odgovarajuće i adekvatno obezbeđenje. (Predsedavajući: Gospođo Radeta, da li ste me čuli?) Ne, nisam vas čula, ne želim da vas čujem, gospodine Albijaniću. Još jedanput moram da vam objasnim da, ako mislite da sam prekršila Poslovnik, možete da mi izreknete opomenu. Sačekajte da završim. Ako sam dva puta prekršila Poslovnik, izrecite mi dve opomene. Posle toga mi oduzmite reč, pa me onda isključite sa sednice. Znate već sve, sve u Poslovniku imate. Imate sve mogućnosti, jedino nemate prava da me prekidate dok govorim, jer se ne izražavam uvredljivo, govorim potpuno argumentovano, obrazlažem amandman. A to što se vama ne dopada šta govorim, to je vaš problem. Vrlo bih se zabrinula da vi sa oduševljenjem slušate ono što pričam.
Da li se još neko od narodnih poslanika javlja za reč? (Ne.) Na član 46. amandman je podneo poslanik Željko Vasiljević. Vlada nije prihvatila amandman, a Odbor za pravosuđe i upravu i Zakonodavni odbor predlažu da se amandman odbije. Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević.
Hvala, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi gospodine iz Ministarstva lokalne samouprave, hteo bih da vam pročitam amandman koji sam podneo na član 46. zakona. Kaže: ''Stupanjem na snagu ovog zakona prestaje s radom Narodna kancelarija predsednika Republike.'' Mislim da je ovo potpuno logičan amandman koji bi trebalo da jasno definiše šta ćemo uraditi s tom institucijom koja zaista nije predviđena nigde, ni u Ustavu ni u nekim drugim zakonskim normama, da može biti formirana ili su njene nadležnosti jasno definisane. Međutim, moram da kažem da je ova institucija prošle godine bila u budžetu Republike Srbije iskazana kao posebna stavka. Istina, ove godine je nema u Predlogu zakona o budžetu, koji ste povukli iz skupštinske rasprave, ne znam da li će biti nekih izmena u okviru tog zakona, ali istina, priznajem, ovog razdela nema u novom budžetu, tako da zaista ne znam šta će biti sa ovom institucijom. Zbog toga što sve to nije definisano, mislim da je moj amandman i amandman poslaničke grupe SPS potpuno prihvatljiv. Davam kažem šta mene fascinira u obrazloženju Vlade – sem prve rečenice, gde kaže - amandman se ne prihvata – sve ostalo govori u prilog mojoj tezi da ovaj amandman treba prihvatiti. Kaže: ''Iz Predloga zakona proizlazi da se Narodna kancelarija ''utapa''', nadam se da se neće utopiti, ''u Generalni sekretarijat predsednika Republike. Stoga će ona prestati da radi kad se posle stupanja na snagu ovog zakona donese novi Pravilnik o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta u Generalnom sekretarijatu predsednika Republike i on saobrazi ovom zakonu.'' Ovim što ste rekli upravo ste potvrdili moju tezu da ovo treba da prihvatite i da Narodnu kancelariju, po donošenju ovog zakona, treba ugasiti, odnosno kako ste vi ovde rekli – ''utopiti''. Moram da vam kažem, ako pročitate članove ovog istog zakona, od 26 do 30, videćete da u okviru Generalnog sekretarijata ne postoji nijedno slovo kojim bi regulisali rad Narodne kancelarije. Biću slobodan pa ću vam pročitati član 26. zakona: ''Generalni sekretarijat predsednika Republike (u daljem tekstu...'', to nije važno, ''služba je koja pruža stručnu i tehničku podršku predsedniku Republike. U Generalnom sekretarijatu vrše se poslovi koji su u vezi sa ostvarivanjem prava predsednika Republike na platu i druga prava iz rada, prava supružnika predsednika Republike i prava bivšeg predsednika Republike na naknadu plate, na mesečno primanje pošto mu prestane pravo na naknadu plate, kao i pravo na posebno mesečno primanje''. Ako me ne vara sećanje, verujte, dobro pamtim, i ako je istina ono što ste vi pričali, Narodna kancelarija je bila posvećena isključivo pomoći građanima. Narodna kancelarija ni u jednom trenutku nije služila da pomogne predsedniku Republike u ostvarivanju njegovih prava i obavljanju njegovih funkcija, nego je isključivo služila da pomogne građanima, odnosno, kako je to predstavljeno u javnosti, da pokuša da uspostavi kontakt između predsednika Republike i ostalih državnih institucija koje nisu odradile u skladu sa zakonom svoje obaveze, pa su se građani osetili povređenim. Tako da, ako pročitate član 26, zaista nema nigde mesta za Narodnu kancelariju u okviru Generalnog sekretarijata. Ako pokušate da nađete vezu u članu 29 - radna tela Generalnog sekretarijata - i tu je nećete naći, jer lepo piše: ''Generalni sekretar, po nalogu predsednika Republike, obrazuje radna tela radi razmatranja pojedinih pitanja iz nadležnosti predsednika Republike i davanja predloga, mišljenja i stručnih analiza''. Ali, onda piše: ''Predsednika i ostale članove radnog tela postavlja i razrešava predsednik Republike i oni nisu u radnom odnosu u Generalnom sekretarijatu''. Međutim, vidite šta ste napisali u obrazloženju: ''Stoga će ona prestati da radi kad se posle stupanja na snagu ovog zakona donese novi Pravilnik o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta u Generalnom sekretarijatu predsednika...''. Znači, vi želite da ljude iz Narodne kancelarije, i to 32 čoveka, prema onome što sam uspeo da pročitam u obrazloženju budžeta Republike Srbije i gde se jedino pojavljuje neka priča o Narodnoj kancelariji, da prevedete u Generalni sekretarijat.Odmah da vam kažem, ta Narodna kancelarija, na ovaj način i na osnovu definicije kojom je data i kojom je ona uređena, zaista ne može nikako da se utopi u Generalni sekretarijat iz više razloga. Jedino, ako će Generalni sekretarijat služiti samo za to da zaposli ljude iz Narodne kancelarije, njih 32, da ih udomi uz dobre plate i da oni zaista ne obavljaju onu funkciju koju su obavljali u okviru Narodne kancelarije, jer je definitivno ovim zakonom, članovima od 26. do 30, upravo zabranjeno i suprotno delovanje Narodne kancelarije u odnosu na ove zakone. Jasno sam pročitao koje su nadležnosti Sekretarijata. One se odnose isključivo prema predsedniku Republike, nikako eksterno prema građanima ove zemlje. Ili ćete da promenite deo koji se tiče Generalnog sekretarijata, pa ćete mu dati ovlašćenje da i oni mogu da pomognu građanima u ostvarivanju nekih svojih prava i nadležnosti koja im nisu zadovoljena na osnovu drugih zakona, ili ćete nešto drugo morati da menjate, odnosno morati da prihvatite ovaj amandman koji sam vam dao. Hajde da ne uzimamo više vremena, da SPS da doprinos završetku ove rasprave, ali zaista mislim da dobro razmislite i da zaista treba da prihvatite ovaj amandman koji sam podneo u ime SPS. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović, po amandmanu. Izvolite, gospodine Todoroviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, iako smo imali pravo da zahtevamo da ministar bude prisutan prilikom rasprave o amandmanima, zaista, iako sam oguglao i ogrubeo u ovim skupštinskim klupama, nisam imao srca da tražim njegovo prisustvo, jer sam siguran koliko je ovo mučenje za njega kada mora da sluša sve ovo što je napisano i u zakonu, a posebno u obrazloženju. Ne znam da li je proviđenje ili je bila pretpostavka da će Milan Marković da brani ovaj zakon ispred Vlade, pa je onaj koji je pisao ova obrazloženja pisao baš da ga stavi u ovakav bezizlazan položaj u kakvom se inače nalazi. Pročitaću vam obrazloženje polako, da probate da razumete šta je pisac hteo da kaže i zbog čega se ovaj amandman ne prihvata. Amandman kaže: ''Stupanjem na snagu ovog zakona prestaje s radom Narodna kancelarija predsednika Republike.'' Obrazloženje kaže: ''Amandman se ne prihvata. Iz Predloga zakona proizlazi da se Narodna kancelarija ''utapa''' - šta će, da ih pokupe i da ih bace u Dunav, kako se to ''utapa'' Narodna kancelarija – ''u Generalni sekretarijat predsednika Republike. Stoga će ona prestati da radi'' – a u stvari neće prestati da radi, jer se ''utapa'' u Generalni sekretarijat – ''kad se posle stupanja na snagu ovog zakona donese novi Pravilnik o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji radnih mesta u Generalnom sekretarijatu predsednika Republike i on saobrazi ovom zakonu.'' Bože me oprosti, da li može ovo neko da rastumači, šta je htela Vlada ovim obrazloženjem da kaže. Ovo je stvarno vrhunac potcenjivanja Skupštine Srbije i narodnih poslanika. Ali, sad da se vratimo na Narodnu kancelariju. Narodna kancelarija u najklasičnijem smislu je zloupotreba službenog položaja od strane predsednika Republike. Činjenica je da Narodna kancelarija nije postojala i da je to izmišljena institucija. Izmišljena zbog pojedinih ljudi unutar DS i pokušaja da predsednik Republike Srbije Boris Tadić obmane građane Srbije. Zbog čega i na koji način? Tako što je hteo da pokaže građanima Srbije da će on pokušati da vodi računa i da pomogne građanima Srbije. Zaboga, organizovao je Narodnu kancelariju i omogućio, sada je lakše da dođe, navodno im je omogućio da preko Narodne kancelarije sve probleme koje imaju pokušaju da reše. Evo, samo jedno pitanje. Da li postoji jedna jedina stvar koja je rešena preko Narodne kancelarije i na osnovu kojih ovlašćenja je moglo da se bilo šta reši preko Narodne kancelarije? Ne. Postojala je samo želja da se obmanu građani Srbije, da se Dragan Đilas promoviše za direktora Narodne kancelarije, da se troše sredstva, odnosno novac građana Srbije i da se na takav način građani Srbije obmanjuju. Ali, vama ovo uopšte nije strano. Gde god imate prilike, vi pokušavate da kršite zakon i izmišljate i institucije i nepostojeća radna mesta kako biste zadovoljili svoje potrebe. Imali ste juče prilike da čitate u novinama da je Radmila Hrustanović izabrana za pomoćnika vršioca gradonačelnika za razvoj i međunarodnu saradnju. Pobeže ministar, taman sam hteo da ga pitam gde se ovo radno mesto nalazi u Statutu ili od kada postoji ovakvo radno mesto. Svidelo se Radi da predstavlja Gradsku skupštinu u međunarodnim odnosima i u razvoju. I ona kaže, može da radi sve, od gradske čistoće, a samo joj se ne sviđa da se vrati na Đeram pijacu i da ode na svoje tezge. To neće ni za živu glavu.
Molim vas, gospodine Todoroviću, nemojte tako o gospođi Hrustanović.
Izvolite, gospodine predsedavajući, čini mi se da hoćete nešto da mi kažete.
Nemojte tako. Izvolite.
Mislim, gospodine predsedavajući, da je rad na pijaci časno zanimanje. Moram da vam kažem da tamo opstaju samo najsposobniji. Tamo je tržište u onom najboljem vidu, opstaju oni koji su sposobni i koji mogu da izdrže konkurenciju. Očito da Radmila nije u stanju da izdrži tu konkurenciju, nego pokušava da nađe druge načine kako bi izbegla tu životnu utakmicu. Imate vi među vama ekonomiste koji će vam objasniti šta znači pijaca. Evo smeškaju se i garantujem da će potvrditi ovo što govorim. Prema tome, gospodo iz DS, nemojte da zloupotrebljavate zakon, nemojte da kršite zakon, radite u skladu sa zakonom, jer svako kršenje zakona od vaše strane, još kada pokušavate da ga ozakonite, debelo košta građane Srbije. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović po amandmanu. Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, ono što na početku mora da se kaže, to je da je Boris Tadić nelegalnim formiranjem Narodne kancelarije izgleda hteo da obnovi neke tradicije iz vremena kneza Miloša Obrenovića. Naime, nakon završetka Drugog srpskog ustanka knez Miloš je u dogovoru sa Turcima formirao u Beogradu Narodnu kancelariju koja je trebalo da štiti srpske nacionalne interese pod turskom okupacijom i ta narodna kancelarija je imala čak izvesna sudska ovlašćenja. Međutim, ova Narodna kancelarija Borisa Tadića apsolutno ne štiti bilo kakve nacionalne interese, ona je formirana bez zakonskog osnova i njena jedina svrha je da služi u svrhe političkog marketinga DS. Ta Narodna kancelarija je, da zlo bude veće, čak bila i još uvek je korisnik budžetskih sredstava Republike Srbije i velika sredstva se izdvajaju za finansiranje ove potpuno nelegalne institucije. Narodna kancelarija ima istu onu svrhu koju imaju i fondovi koji su obrazovani u AP Vojvodini od strane pokrajinske skupštine, a koji u stvari treba da kao svoju krajnju posledicu imaju širenje biračkog tela DS u Vojvodini. Kao što Narodna kancelarija služi tome da navodno kupuje kompjutere za ugroženu srpsku decu na Kosovu i Metohiji, da pravi toalete po osnovnim školama koje to još uvek nemaju, tako fondovi Skupštine AP Vojvodine imaju svrhu da promovišu DS. Mi smo juče imali jednu raspravu vezano za ove fondove i zašto SRS u Skupštini Vojvodine nije glasala za odluku o osnivanju tih fondova. Ti fondovi su obrazovani da bi DS dobila jedan deo biračkog tela u Vojvodini, pošto na redovan način to ne može da joj pođe za rukom. Oni znaju da je upravo Vojvodina najjače uporište SRS-a i onda pokušavaju da kupovinom glasova to obezbede. Obrazovano je nekoliko fondova, Fond za kapitalna ulaganja, Fond za pomoć izbeglom i raseljenom stanovništvu itd. Međutim, ne kažu da je jedini uslov da se dobije bilo kakva pomoć iz tih fondova da neko bude član DS-a. Ono što sam juče rekao, to je istina i to možete da proverite. Ako odete u bilo koji fond u Novi Sad i pitate gde možete da dobijete dokumentaciju vezano za podnošenje zahteva da biste dobili određenu finansijsku pomoć, oni će vam reći da se obratite opštinskim odborima DS-a. Čak su pojedini predsednici opštinskih odbora DS u Vojvodini članovi upravnih odbora tih fondova. Istu svrhu kao ti fondovi ima i ova Narodna kancelarija. Čak zakon i nije potreban da bi ta Narodna kancelarija prestala da radi. Kao što nije bilo zakonskog osnova da se ona formira, tako ne treba zakon ni da se ona ugasi. Dovoljno je da aktuelni predsednik Republike Boris Tadić smogne dovoljno hrabrosti, da mu proradi savest i da je svojom odlukom, kojom je i osnovao tu nelegalnu Narodnu kancelariju, i ukine. Inače, kada sam se već javio za reč iskoristiću priliku da kažem nekoliko reči o amandmanu koji je podneo narodni poslanik Dušan Bajatović. Vi ste, gospodine Albijaniću, preko tog amandmana prešli. (PREDSEDAVAJUĆI: Nisam, lepo sam pročitao, nije bilo javljanja za reč.) Javio se jedan narodni poslanik po Poslovniku, završio je svoje izlaganje po Poslovniku i vi ste već prešli na amandman narodnog poslanika Milutina Mrkonjića, a da niste dali prilike narodnim poslanicima da kažu nešto o amandmanu Dušana Bajatovića.
Pitao sam da li neko želi reč, nije se niko javio.
Dakle, mislim da je amandman koji je podneo Dušan Bajatović apsolutno osnovan i da ima smisla. Naime, tu se kaže: U članu 43. stav 1. posle reči ''koji je razrešen'' dodaje se zapeta i reči ''ili je izgubio državljanstvo''. Narodni poslanik je predložio da bivši predsednik Republike koji je razrešen, a i kome je prestalo državljanstvo Republike Srbije, izgubi prava koja inače po Predlogu zakona pripadaju bivšim predsednicima Republike. Onda je Vlada dala još jedno svoje briljantno pravničko obrazloženje zašto ne prihvata ovaj amandman. Inače, obrazloženje ima dve rečenice i prva rečenica je ona već klasična formulacija Vlade Srbije koja će ući u anale pisanja zakona: ''Amandman se ne prihvata''. Druga rečenica glasi, pazite dobro kakva genijalnost: ''Gubitak državljanstva nije Ustavom predviđen kao razlog za prestanak mandata predsednika Republike''. Vidite, dame i gospodo narodni poslanici, ako pročitate Ustav Srbije, ni smrt nije predviđena kao razlog za prestanak mandata predsednika Republike. Ako bismo stali na stanovište Vlade, mogli bismo da kažemo - jeste čovek umro ali, znate, ne piše u Ustavu da je smrt razlog za prestanak mandata, on je još uvek predsednik Republike. Dame i gospodo narodni poslanici, početkom '80-ih godina desio se jedan istinit događaj. Nama, sa ove distance, on izgleda neverovatan, ali zaista se desio. Naime, sud u Sarajevu osudio je jednog čoveka koji je pričao vic o pokojnom predsedniku Josipu Brozu Titu. Onda je sud u obrazloženju presude rekao kako drug Tito nije umro, a to se desilo negde 82/83. godine, nego je samo sprečen da obavlja svoju dužnost. Otprilike ista je logika i u obrazloženju ovog amandmana. Ne piše u Ustavu da je gubitak državljanstva razlog za prestanak mandata. Ne piše ni da je smrt razlog za prestanak mandata. To se valjda, gospodo pravnici iz DS, podrazumeva. Nelogično je da se za čistačicu, da bi se zaposlila u nekom državnom organu, traži državljanstvo. Po zakonu je to jedan od uslova za zasnivanje radnog odnosa, ali po vama nije razlog za prestanak mandata, odnosno za gubitak prava iz zakona ako nekome prestane državljanstvo Republike Srbije. To je zaista neverovatno. Inače, neću sada ovde da tražim, u obrazloženju jednog od ovih amandmana zašto ga ne prihvatate kažete - smrt je podrazumevajući, odnosnoprirodni razlog za prestanak prava. Kada vam odgovara, kažete da se to podrazumeva, a kada vam ne odgovara, kažete da ne piše u Ustavu. Podrazumeva se, dame i gospodo, ako nekome prestane državljanstvo Republike Srbije, da ne može da ostvaruje prava koja ima kao bivši predsednik. To je valjda svima jasno, jedino nije jasno ovim genijalcima iz DS-a.
Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, po amandmanu.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, kao poslanik DHSS smatram da ovaj amandman ima svoju logiku iz prostog razloga, ne što sam zlurad po pitanju postojanja Narodne kancelarije, nego jednostavno to je nekakva virtualna institucija, ona nije zakonski legalizovana. Mogli bismo reći da je ilegalna. Razumem potrebu da neko pravi svoju promociju, ali ne vidim praktične efekte postojanja Narodne kancelarije, pogotovo kada nije deo pravno-institucionalnog sistema. Dakle, to je potpuni provizorijum, nešto što zaista nije ni dalo nikakvog praktičnog efekta. Dakle, ako hoćemo da tumačimo sam pojam Narodna kancelarija, ne treba to da bude neka humanitarna organizacija, a iz onoga što smo imali prilike da vidimo u medijima, ona se periodično pretvarala u humanitarnu organizaciju, sa ciljem promocije predsednika Republike. Nisam čuo da je Narodna kancelarija digla svoj glas u interesu građana Srbije zašto je hleb u Srbiji skuplji nego u Nemačkoj, zašto je mleko u Srbiji skuplje nego u Nemačkoj, šećer, ulje, hrana za bebe, bebi-oprema, pelene koje su četiri-pet puta skuplje u Srbiji nego u Nemačkoj. Ćuti Narodna kancelarija. Kao što su se svi ili većina ovde isprepadali zbog potrebe i zahteva poslaničkog kluba LDP da se formira anketni odbor, jer da nema monopola u Srbiji, ne bi osnovne životne namirnice bile najskuplje u jugoistočnoj Evropi, ne bi osnovne životne namirnice koje sam pobrojao bile skuplje nego u Nemačkoj. Ali, očito je da nažalost nema dovoljno hrabrosti, nema kuraži iz, otkrićemo kojih, razloga da se formira anketni odbor. Zašto? Neko je rekao da će to biti promocija Čedomira Jovanovića. Da, ali je taj anketni odbor kao Damoklov mač: ako se pokaže istina, biće građanima Srbije bolje, a ako se utvrdi da LDP govori neistinu, onda će biti satanizovan, anatemisan, prezreće ga birači i građani Srbije. Zašto se onda plašite? Ili to nije strah, nego obaveza, obaveza prema glavnom monopolisti u ovoj zemlji? Nisam čuo da se Narodna kancelarija pozabavila tužnom pričom, kao u pripovetkama Laze Lazarevića, rezervistima Topličkog okruga. I da vam kažem, možda vas to ne interesuje, tužno je ako vas ne interesuje, danas su čitav štrajkački odbor rezervista Topličkog okruga pozvali na informativni razgovor. I predsednika Dejana Miloševića, i zamenika predsednika Branislava Jovanovića, čak i jednu ženu, gospođu Bojanu Pejović, samo zato što traže svoja elementarna prava. Navodno, njihova okupljanja su zabranjena. U Srbiji 2007. godine zabranjuju se okupljanja, zabranjuje se elementarno ljudsko pravo. To je istina o Srbiji, to je istina o demokratiji u Srbiji. Nisam čuo.
Izvinite, šta niste čuli?
Nisam čuo da ste vi upozorili narodne poslanike, da ne moram da vičem ovde, nego da mogu normalno da govorim.
Molim vas, malo pažnje da saslušamo govornika.
Mogli biste pristojno da sednete, vi ste narodni poslanik, vi ste, a ne sećam se gospodina kada sam bio u toj stranci. Dakle, pa poslušajte ovaj slučaj, nije ovo ni za smeh, ni za šalu, ni za šegačenje. Ovo je nešto što je surova realnost Srbije. Javila mi se majka Marka Patrića, to je onaj Srbin koji je ubijen na onom ilegalnom graničnom prelazu pre 15 dana, gospođa Dragana Patrić. Oni su bili napustili Kosovo i Metohiju. Došli su u Kraljevo. Taj momak, koji je bio u padobrancima i bio je u antiterorističkoj jedinici, bio je snajperista, proveo je ceo rat na Kosovu i Metohiji. Bio je čak sa druge strane. Ušao u najveće rizike. Voleo je Kosovo. Vratio se na Kosovo. Živeo je sa devojkom koja je apsolvent medicine u Kosovskoj Mitrovici. Ta devojka je danas u sedmom mesecu trudnoće. Taj mladić je ubijen, nažalost, od srpske ruke. Niko se nije setio bar da obezbedi troškove sahrane, od ovih kojima su pune ruke brige o Srbima sa Kosova i Metohije. Troškove sahrane platio je njegov deda. Ponudili su se njegove kolege, koje sada rade u KFOR-u, da pomognu porodici njegove majke, ali niko od Srba sa Kosova. To je tužno i to je posao Narodne kancelarije.
Da li se još neko javlja za reč od narodnih poslanika? (Ne.) Predstavnik predlagača, gospodin Milan Marković. Završna reč? (Da.) Izvolite.
Nema potrebe, pošto sam bio prisutan svih ovih dana, red je da kažem završnu reč za ovaj zakon, nebitno, biću vrlo kratak. Mislim da su diskusije bile vrlo racionalne i vrlo korektne. Mislim da je bilo dosta stvari razjašnjeno. Ne mogu a da ne podelim utisak da postoji jedan korpus pitanja koji možda i nije najbolje razjašnjen i ostaje do Dana za glasanje da poslaničke grupe, a posebno poslaničke grupe vladajuće koalicije, razmisle o određenim amandmanima i određenim stavovima koje smo čuli sa ove govornice. U celini, nadam se da ćete na kraju podržati svi zakon o predsedniku Republike i nadam se da će biti izglasan, i nadam se da će ova rasprava koja sada ide, a to je rasprava o Predlogu zakona o izborima za predsednika Republike, biti jednako konstruktivna kao što je bila i ova dosadašnja. Hvala.
Hvala. Zaključujem pretres Predloga zakona o predsedniku Republike u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZBORIMA ZA PREDSEDNIKA REPUBLIKE (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton, Nebojša Ranđelović, Nataša Mićić, Nataša Jovanović, Nemanja Šarović, Petar Jojić, Aleksandar Martinović, Zoran Krasić, Zlatan Jovanović, Vjerica Radeta, Sreto Perić, Momir Marković, Paja Momčilov, Milan Avramović, Slavko Jerković, Zoran Despotović, Milorad Krstin, Goran Cvetanović, Igor Bečić, Dragan Todorović, Bojan Milovanović, Milisav Petronijević, Dušan Bajatović i Jovan Miljanić. Primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 140. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naslov Predloga zakona amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na naziv Predloga zakona amandman je podneo narodni poslanik Bojan Milovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 1. i član 1. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Tomislav Nikolić, predsednik poslaničke grupe SRS. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, po našem mišljenju ovo je jedan od najvažnijih članova ovog predloga zakona. Naime, radi se o ustavnom pravu svih državljana Republike Srbije da odlučuju o tome ko će biti na vlasti ili da i sami budu kandidovani za neku funkciju. Radi se o proklamovanom obećanju DOS-a, datom 2000. godine Srbima koji žive izvan granice Srbije, da će im biti apsolutno omogućeno da glasaju, ne kao do tada, isključivo na biračkom mestu gde su upisani u birački spisak, već u gradu u kome žive bilo gde da su u svetu. To pravo je delimično priznato izmenama i dopunama Zakona o izboru narodnih poslanika. Međutim, tako je to sročeno da samo zaposleni u ambasadama, konzulatima ili na mestima gde je omogućeno glasanje, članovi njihovih porodica i državljani Srbije koji žive u neposrednoj blizini, evo, da kažemo i do 10-20 km daljine, mada u Srbiji nemate biračko mesto dalje od pet kilometara od bilo kog birača, da samo oni mogu da glasaju. Zato nam uz ogromne troškove glasa nekoliko hiljada birača u inostranstvu. Predlagač zakona i dalje zastupa tezu da Srbima, da državljanima Srbije koji borave u inostranstvu ne treba omogućiti da lako, na jednostavan način glasaju, već im treba toliko otežati uslove da glasaju da oni od glasanja odustanu. Bez prejudiciranja za koga bi ti ljudi glasali, imam pravo da kažem da SRS nije ubeđena da bi dobila te glasove u većini, zato što se radi o ljudima koji žive u Evropskoj uniji, znaju koje su blagodeti EU, žive u granicama NATO-a, znaju koje su blagodeti NATO organizacije, koja ih štiti, brine o njima danju i noću, imaju na raspolaganju medije iz kojih mogu da saznaju šta je istina. Znači, nemamo ništa lično u vidu kada vam predlažemo da omogućite da državljani Srbije koji žive u inostranstvu glasaju, kao što je to pravo omogućeno mnogim građanima drugih država, daleko razvijenijih od nas, sa daleko razvijenijim parlamentarizmom. Mi smo vam tu predložili jednostavno rešenje primenjeno u nekoliko zapadnoevropskih država. Državljanin Srbije koji živi u Njujorku dobija od biračkog odbora glasački listić, sada ga dobija od konzulata, ambasade, sasvim svejedno, dobiće i sada, sa tim glasačkim listićem postupa na veoma jednostavan način: zaokruži šta želi ili ne zaokruži, stavlja u jedan koverat, taj koverat zapečati i stavlja ga u drugi koverat, u kome se već nalaze fotokopije njegovog pasoša i neka identifikaciona isprava iz zemlje u kojoj se nalazi. Birački odbor dobija koverat, otvara ga, identifikuje da je glasao birač i zapečaćeni koverat stavlja zajedno sa drugim zapečaćenim kovertama u kutiju, otvara ih po završetku glasanja u 20.00 časova. Mi smo ispunili svetu dužnost da ljudima koji brinu o ovoj zemlji, koji u njoj nekada imaju veliku imovinu, nekada manju, plaćaju veći ili manji porez, izdržavaju sa više ili manje sredstava svoje roditelje i članove svoje porodice, koji su zabrinuti za budućnost ove zemlje, koji joj žele dobro, omogućili smo im da glasaju. Tih glasova u Srbiji niko ne treba da se boji, zato što sve političke stranke računaju da rade najbolje moguće u interesu svih građana i državljana Srbije, pa tako i onih koji su u inostranstvu. Inače, ako bi nas lični motivi rukovodili kome ćemo omogućiti da glasa a kome ne, onda bi DS, recimo, omogućila da samo Stari grad u Beogradu ili Vračar glasa. Radikali bi rekli: hajde prvo da mi obavimo izbore u Vojvodini, izaberemo Vladu za celu Srbiju na osnovu rezultata u Vojvodini, pa onda idemo dalje. Neka druga stranka bi na nekom drugom mestu, treća na trećem, ali zato postoji jedinstven, celovit birački spisak, koji vi nikada nećete da napravite, jer vi niste demokratski profilisani, vi niste demokratski nastrojeni, gospodine ministre. I ovo vreme, koliko ste vi ministar, bilo je dovoljno da se taj birački spisak na CD-u da političkim strankama. Koliko se sećam, vaš predstavnik u jednoj izbornoj komisiji je krao taj birački spisak, predstavnik DSS-a, krao je i kao najviši simbol demokratije je predstavljao to da se dočepao nečega što vlast ima a opozicija nema. Tada je Bakarec bio u opoziciji, ukrao DS-u jedinstven birački spisak sa CD-a, time se hvalio u novinama sve dok se ponovo niste vratili u Vladu. Sada se više ne zaključavate u klozete zbog CD-ova, sada zbog nečeg drugog. Dakle, najsvetija dužnost je, da vas ne podsećam na članove Ustava koji to regulišu – omogućiti državljanima Srbije da glasaju. Uzalud nam član 38. Ustava, koji u stavu 2. kaže da državljanin Srbije ne može da bude lišen državljanstva, uzalud nam član na 33. strani, čini mi se, koji govori o tome da svaki državljanin Srbije ima pravo da glasa. Vi jedan veliki broj državljana Srbije lišavate prava da glasaju tako što im uslove za glasanje činite nemogućim. Naši ljudi koji rade, recimo, na krajnjem istoku Rusije, imaju 12 vremenskih zona na teritoriji jedne države koje treba da savladaju da bi došli u Moskvu da glasaju, pošto im samo tamo omogućavate. Molim vas da ozbiljno shvatite, a ne ovako neozbiljno, kako ste vi to u obrazloženju odbijanja ovog amandmana rekli, pa kažete: drugačije je regulisano u Zakonu o izboru narodnih poslanika, a za sve što nije regulisano ovim zakonom, primenjuje se Zakon o izboru narodnih poslanika. Kažem vam, kada biste ovo regulisali ovako u zakonu o izboru predsednika, naravno da bismo bili dužni da izvršimo izmene i dopune Zakona o izboru narodnih poslanika, ali to je posao koji nas, po Ustavu, čeka tek kroz tri godine. Znači, ne može da se izvrši nijedna novina u nekom novomlex specialis zato što osnovni zakon nije dobar, a osnovni zakon nećemo nikada da promenimo. Zakon o izboru narodnih poslanika ne menjamo i džaba vam priča da on nije dobar. Dok ga ne promenimo, nećemo menjati ni druge zakone. Hoćemo. Ovo je zaista, bezmalo, conditio sine qua non. Bez ovoga nema izbora, gospodine Markoviću. Razmislite dobro: ko bi bacio 500.000 državljana koji imaju pravo da glasaju, koja je to država na svetu, samo zbog pretpostavke da neće da glasaju za DOS? Pretpostavka je loša. Glasaće i za vas u nekom procentu, koliko ste zaslužili, i za nas u procentu koji smo zaslužili. Ali da ovako odbacite predlog, veoma jednostavan, i apsolutno je nemoguće da opozicija izvrši falsifikovanje ovih glasova. Morali bismo zaista mnogo da se pobrinemo da nam vi ne pokradete glasove, jer su pod vašom kontrolom i diplomatsko-konzularna predstavništva. Morali bismo da pošaljemo, konačno i mi srpski radikali, u inostranstvo članove biračkih odbora, da prvi put napravimo troškove državi. Do sada to nismo radili. Kada mi kažete da su negde u Beču pobedili "žuti", znajte da tamo niko nije kontrolisao. Nikada nemojte da se hvalite tom pobedom kad 60 birača glasa, od toga je 50 zaposleno u ambasadi i u konzulatu. U zatvoru glasaju uglavnom za SRS. Pogledajte samo koliko su vam zatvora upalili. Kako bi glasali za vas? Tamo ih držite kao stoku, kao životinje. Jesu naši birači tamo. (Predsedavajući: Molim vas da ne dobacujete.) Nema veze, Boško Ristić dobacuje i pruža mi priliku da sada odgovorim na ovo njegovo. To vam dođe kao nekakva replika. Dakle, gospodine Ristiću, zaista smo dobijali najviše glasova u zatvorima. Prvo, svi ljudi koji su u zatvoru nešto imaju protiv vlasti. Vi to znate. Vlast ih je i poslala u zatvor. S druge strane, vi ste im uslove u zatvorima učinili nepodnošljivim. Vi imate kazamate, a ne zatvore. Ne bi vam palili toliko zatvora, ne bi toliko štrajkovali i ne bi dovodili svoje živote u opasnost da vam dokažu i ne biste gradili ovoliko novih zatvora da imate dobre uslove u zatvorima. Mislim da ne glasaju za vas zato što ste vi mnoge ljude koji su u zatvorima branili, gospodine Ristiću. Kako ste ih branili, tako sada i glasaju za vas.
Narodni poslanik Dragan Todorović, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, mislim da ne bi trebalo olako da pređete preko ovog amandmana i stvarno da probate da prihvatite sve ove razloge koje smo naveli, zbog čega bi trebalo da se prihvati ovaj amandman. Navešću vam jedan razlog sa kojim smo se svi susreli. Mislim da nema nikoga od parlamentarnih političkih stranaka, i onih koje su danas u Skupštini i onih koje nisu u Skupštini. Setite se samo koliko je državu Srbiju koštalo organizovanje izbora u inostranstvu. Setite se onih minornih stranaka, posebno stranke bivšeg ministra inostranih poslova, koji je imao više predstavnika u biračkim odborima nego što je ukupno dobio glasova na svim tim biračkim mestima koja su bila organizovana. Vi ovde dobijate najjeftiniji i najsigurniji model da naši građani u inostranstvu glasaju. Apsolutno im je obezbeđena tajnost. To je stvar koja bi na svaki način trebalo da vas opredeli, gospodine ministre, da date svoj glas i da prihvatite ovaj amandman. Mislim da je vreme da se neke podele u našem narodu potpuno izbrišu. Nažalost, imali smo ih mnogo, dugo i koštale su nas dosta, od onih ideoloških podela posle '41. godine, do onih podela posle 2000. godine, posebno podela ko je za evroatlantske integracije, ko nije itd. Na ovaj način bi se omogućilo državi Srbiji i građanima Srbije da svojim glasom prevaziđemo te podele. Jer naš građanin, naš državljanin koji glasa u inostranstvu, sem one obaveze koju ispunjava prema svojim rođacima i onom zovu svoje domovine, na ovakav način bi se osećao ipak punopravnim državljaninom Srbije, jer s pravom da može da glasa, stvarnim pravom da može da glasa, jer na ovakav način veliki broj, da ne kažem u ogromnom procentu, bi iskoristio svoje pravo na način kako je to predviđeno Zakonom o izboru narodnih poslanika. Moramo da priznamo da to nije najbolje rešenje. Dali smo im pravo, ali oni to pravo ne mogu da konzumiraju. To vi, gospodine ministre, objektivno morate da prihvatite kao činjenicu. Na ovakav način svaki građanin, naš građanin u inostranstvu, imao bi mogućnosti da glasa, a da to ne košta ni državu, ni njega ništa. Garantujem vam, ako izračunate, a do toga, gospodine ministre, uopšte nije teško doći, tvrdim vam da će cena ovakvog načina glasanja biti manja nego organizovanje jednog biračkog mesta u Americi ili Australiji. Manje će koštati kompletan proces glasanja svih naših građana nego samo jedno biračko mesto u nekoj od prekookeanskih država. Mislim da je vreme da ova država pokaže da joj je važan svaki građanin, bez obzira gde se nalazi, da li je u Srbiji, da li je u inostranstvu. Neću da krećem od pretpostavke da vi nećete ovo da omogućite vašim građanima u inostranstvu zato što unapred pretpostavljate da nemate jako uporište tamo. Ako vi, gospodine Milivojeviću, tvrdite da je suprotno, pa tim pre treba da prihvatite ovaj amandman, tim pre ćete vaš broj glasova da povećate i to mislim da je potpuno legitimno, i da nema razloga da se ne prihvati ovakva mogućnost za glasanje. Razmislite, gospodine ministre, mislim da imate, ovo najozbiljnije govorim, ne govorim sada stranački, možete vi da mislite da je ovo zbog pretpostavke da će veći broj građana u inostranstvu glasati za SRS, ali imate istorijsku mogućnost da kao ministar prvi put stvarno omogućite našim građanima pravo da mogu da glasaju i da im na takav način pokažete da su nam svi građani isti, da smo se potrudili da im omogućimo da i oni glasaju ne samo na predsedničkim izborima, nego da se posle ovoga to promeni i u Zakonu o izboru narodnih poslanika. Jer, ne zaboravite da je najvećem broju naših građana koji su otišli, što je potpuno prirodno, krajnji cilj, kada završe radni vek, da se vrate u državu Srbiju. Prema tome, mislim da je potpuno legitimno da im omogućimo i da pripremaju glasanjem uslove kada se budu vratili na način koji je potpuno legitiman, odnosno da glasaju za one političke stranke za koje misle da će na neki način ostvariti njihove želje i težnje.
Da li se još neko javlja o ovom amandmanu? (Ne.) Narodni poslanik Petar Jojić podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 1. doda novi član 1a. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Slaviša Topalović.
Dame i gospodo narodni poslanici, izvinjavam se što prekidam ovako važnu raspravu zakona o predsedniku i izbor za predsednika. Danas je stiglo pismo od 440 radnika Aerodroma "Nikola Tesla" u poslanički klub SRS. Sada ću to pismo da pročitam. Radi se o tome da njih 440 zaposlenih od utorka 4. decembra ostaju bez svog radnog mesta po nalogu Bojana Krišta, novog direktora Aerodroma "Nikola Tesla". ''Odlaskom bivšeg direktora Nebojše Nedeljkovića i dolaskom novog Bojana Krišta na Aerodromu "Nikola Tesla" zavladala je tiranija i strahovlada. Radnici su preplašeni i u strahu su za svoja radna mesta. Bez obzira na radno iskustvo i stručnost, oni se udaljuju iz preduzeća, a u njemu ostaju oni koji su stalni radni odnos zasnovali od 1. 11. 2007. godine. U isto vreme se u pravnoj službi za određena radna mesta proširuje profil obrazovanja, tako da se do sada potrebnoj završenoj ekonomskoj i pravno-birotehničkoj školi dodaje saobraćajna. Iz pouzdanih izvora se zna da je jedna od tih osoba supruga istaknutog člana G17 plus. Isto tako se sa poslova za koje je potrebna posebna licenca sklanjaju kvalifikovani ljudi, a na njihovo mesto dovode nekvalifikovani i bez ikakvog radnog iskustva, kojima bude teško, pa ubrzo potraže lakše radno mesto. Objašnjenje za najnoviju ponudu za prihvatanje načina rešavanja viška zaposlenih i radnicima je predočeno 28. 11. 2007. godine, uz usmeno zastrašivanje od određenih osoba da će, ako se ne upiše dobrovoljno, dobiti samo tri bruto dohotka. Stalnih radnika po novoj sistematizaciji treba da se otpusti 140, a onima preko uslužnih se ne zna broj, jer oni nisu pažnja ni obaveza ovog direktora. Ima ih tačno oko 300. Znači, ukupno je 440 radnika. Ukidaju se mnoge delatnosti, kojih je bilo sedam plus poslovni kabinet, a sada ih ima 11 plus poslovni kabinet, što vuče još četiri nova direktora, koji su opet bar jedan novi zaposleni. Ukidaju se i prateće službe, kao što je restoran za ishranu zaposlenih na aerodromu, čiji zaposleni rade turnuse koji traju po 12 časova, sa obrazloženjem gore navedenom da će ako neko bude gladan angažovati nekog trećeg, po mogućnosti onog ko je ručavao sa vašim direktorom. Misli se na Bojana Krišta iz G17. Zbog svega ovoga vas molim da nešto preduzmete u vezi s ovim, da zajedno stanemo na put osionom i bezobraznom ponašanju bogomdanih ljudi koji misle da mogu sve. Izvinjavam se na ovakvom pismu, jer je pisano na brzinu, ali nemamo vremena mi zaposleni na Aerodromu "Nikola Tesla". Vaš sugrađanin koji je za 22 godine na Aerodromu dobio reumu, astmu i mnogo kolega angažovanih ovako ili onako koji su ulagali u preduzeće.'' Gospodo, vidite da se tu radi o gospodinu iz G17, novom direktoru Bojanu Krištu. Imamo još neke podatke koje smo u međuvremenu dobili, ljudi koji su novozaposleni od 1.11.2007. godine, izvesna gospođa zaposlena 1.11.2007. godine, Jovanović Tanja, čiji je muž član G17 plus, Zorica Petrović-Jablanović, Olga Vukomanović, primljeni su na mesto komercijalnog operatora. Neki mogu da se primaju, da rade i dobijaju posao, i da primaju lični dohodak, a neki nemaju pravo na to da prehrane svoju decu i da dobijaju lični dohodak. Ljiljana Simonović, koja je direktor finansija, koja je isto tako od 1. zaposlena, ali ona je napustila radno mesto zato što joj je težak posao. Verovatno su joj obećali nešto drugo, pa joj se ne sviđa. Izvesna gospođa ili gospođica Kisić Jelena nije imala potrebnu licencu za rad, zbog nje je sklonjen, dobio je premeštaj gospodin Matejić Aleksandar, da bi se gospođa Kisić Jelena zaposlila na njegovo radno mesto. Kisić Jeleni je isto bio težak posao, pa je premeštena na neki drugi posao. Aerodrom "Nikola Tesla" stalno zaposlenih je imao 618 i ima sada, a 478 treba da ostane, 140 stalnih radnika treba da dobije otkaz, a preko aneksa, to su uslužne firme, otkaz treba da dobije 300 radnika. Ponuđen je program, ko se ne prijavi do 4. decembra, on dobija otkaz. Mi imamo sada program ovde u kome, između ostalog, piše - za raskid ugovora o radu, uz isplatu otpremnine u visini zbira trećine zarade zaposlenog za svaku navršenu godinu rada u radnom odnosu za prvih deset godina provedenih na radu i radnom odnosu i jednu četvrtinu zarade zaposlenih za svaku narednu navršenu godinu rada u radnom odnosu preko deset godina provedenih u radnom odnosu, uvećano za sumu od 200 evra u dinarskoj protivvrednosti za svaku provedenu godinu na radu itd. Ovde imate još tri stavke. Novi generalni direktor Bojan Krišto, član G17 plus... gospodine predsedavajući, molim vas, nismo na pijaci, kakvo je to ponašanje potpredsednika Narodne skupštine, gospodina Albijanića?
Samo nastavite, izvolite.
Izvinjavam se, smatram da ovo nije kako treba. Dakle, 440 građana ostaje bez radnog mesta, a gospodin Miloljub Albijanić iz G17 plus se podsmeva na sve to i ometa me u izlaganju. Dakle, samo zbog javnosti da kažem. Novi generalni direktor Bojan Krišto, član G17 plus, gospodine Albijaniću, ostalim direktorima ne da pravo glasa i sam odlučuje o podeli otkaza, ko će da dobije otkaz, a ko neće. On je bio direktor u Lutriji Srbije, ima 31 godinu i završio je fakultet na Harvardu. To su vaši istaknuti članovi i kadrovi, ili kako ste ih već zvali. Vozač koji ga je vozio u predizbornoj kampanji isto je našao svoje radno mesto i dobio radno mesto, koji vozi pomoćnika generalnog direktora, a pomoćnik generalnog direktora je došao isto skoro sa Mašinskog fakulteta. Ovo je ozbiljno pitanje i smatram da gospodin Miloljub Albijanić i stranka G17 plus ne mogu da odgovore na ovako nešto, jer da mogu da odgovore, oni ne bi radili ovakve stvari, ne bi 440 građana i radnika Aerodroma "Nikola Tesla" ostavili bez posla. Zato postavljam pitanje premijeru Vojislavu Koštunici: da li će gospodin Vojislav Koštunica od utorka, 4. decembra, finansirati 440 zaposlenih mesečnim primanjima, kako bi prehranili svoje porodice i školovali svoju decu? Dakle, 4. decembra 440 zaposlenih Aerodroma "Nikola Tesla" odlazi na ulicu i ostaje bez svojih primanja, dame i gospodo. Sve to im planirano i smišljeno radi stranka G17 plus, koja je sa Vojislavom Koštunicom zajedno u Vladi Srbije. Dokle će u Srbiji narod i građani ostajati bez posla ako nisu određena ili odgovarajuća politička partija? U ovom slučaju, na Aerodromu "Nikola Tesla", to su ovi eksperti iz G17 plus. Dokle će Vojislav Koštunica odobravati ovakvo osiono ponašanje pojedinaca, kao gospodina Bojana Krišta, koji je dovoljno pokazao svoju sposobnost u malverzacijama dok je bio tri godine direktor u "Narodnoj lutriji", pa sada posle podele javnih preduzeća ili, kako to naš narod kaže, posle podele plena stranaka vladajuće koalicije? Pustite to, oni iz G17 plus, ili DS-a, ili DSS-a, nisu naša stranka – tako se međusobno pravdaju. Međutim, dame i gospodo, to sve čini vladajuću koaliciju. Pozivam Vojislava Koštunicu da obustavi otpuštanje radnika na Aerodromu "Nikola Tesla" jer će snositi odgovornost zajedno sa G17, DS, Novom Srbijom. I, kao što je rekao gospodin Milivojević, da podnese ostavku premijer Koštunica, jer će zajedno svi snositi odgovornost za ostajanje bez posla i bez svojih mesečnih primanja 440 zaposlenih na Aerodromu "Nikola Tesla". Zahvaljujem.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, formulacija koja je sadržana u članu 2. Predloga zakona o izborima za predsednika Republike nije u skladu sa Ustavom Republike Srbije i predložio sam amandman kojim se član 2. usklađuje sa važećim Ustavom. Naime, u članu 2. Predloga zakona stoji podnaslov - Pasivno i aktivno biračko pravo, i između ostalog se kaže: ''Pravo da bira predsednika Republike i da bude biran za predsednika Republike ima svaki punoletan i poslovno sposoban državljanin Republike Srbije koji ima prebivalište u Republici Srbiji (u daljem tekstu: birač).'' Član 52. Ustava Republike Srbije je potpuno jasan. Zaista mi nije jasno da se predlagač zakona nije potrudio samo da prepiše ono što piše u Ustavu, pošto je to inače činio kada je reč o ova dva zakona, nego je u ustavnu formulaciju stavio nešto što u Ustavu ne stoji. Naime, u stavu 1. člana 52. Ustava Republike Srbije kaže se sledeće - svaki punoletan, poslovno sposoban državljanin Republike Srbije ima pravo da bira i da bude biran, i tu je tačka. Onda predlagač zakona, umesto da ostane pri ustavnoj formulaciji, dodaje još jedan uslov koga Ustav ne poznaje, a to je da birač, odnosno i kandidat za predsednika Republike, mora da ima prebivalište u Republici Srbiji. Mi smo maločas govorili da je to jedna odredba koja je diskriminatornog karaktera, da je suprotna Ustavu Republike Srbije i suprotna nekim elementarnim demokratskim principima. Svaki državljanin Republike Srbije, ma gde živeo u svetu, mora da ima aktivno i pasivno biračko pravo, kako na izborima za narodne poslanike, tako i na izborima za predsednika Republike. I ne može Vlada svojim predlogom zakona da menja Ustav. Ne može se građanima Republike Srbije, dakle državljanima Srbije, stavljati neki novi uslovi koji ne pišu u Ustavu. Svaki državljanin Republike Srbije, ma gde u svetu živeo, od SAD-a, preko Velike Britanije, Francuske, Nemačke, Ruske Federacije do Australije, mora da ima pravo da bira i da bude biran na izborima za predsednika Republike Srbije. Mi smo vam u ovom prvom amandmanu, koji je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović, dali i metodologiju, odnosno tehnologiju kako to pravo da iskoriste građani Republike Srbije koji žive u inostranstvu, a to je da glasaju putem pisma. Takav način glasanja je ekonomičan, racionalan i apsolutno omogućava da svaki građanin Srbije koji živi u inostranstvu iskoristi svoje biračko pravo. Dakle, mi ne tražimo od vas da vi obrazujete biračke odbore u inostranstvu. Ne tražimo od vas da država Srbija iz budžeta izdvaja značajna sredstva kako bi se organizovali izbori u inostranstvu. Dovoljno je da naši ljudi koji žive u inostranstvu glasaju putem pisma, da to pismo upute u odgovarajući birački odbor koji im je dao taj koverat, odnosno glasački listić i tu se čitav postupak izbora završava. Zaista ne znam, gospodine ministre, odakle vam pravo, hrabrost da vi predlogom zakona menjate Ustav. Pogotovo mi nije jasno zašto se ne ugledate na vaše velike prijatelje iz Zagreba, kojima se izvinjavate, kojima pišete hvalospeve i vaši politički prijatelji od tog istog Zagreba dobijaju čak i visoka odlikovanja. Ustaškog poglavnika Stjepana Mesića birali su svi državljani Hrvatske koji žive ma gde u svetu. Notorna je činjenica, to znaju svi, od 1990. godine kompletna ustaška emigracija dobila je državljanstvo Hrvatske i glasa na svim izborima koji se održavaju u Hrvatskoj, kako na izborima za Sabor, kako na izborima za predsednika Republike, tako i na lokalnim izborima. Niko od toga u svetu ne pravi bilo kakvo pitanje. Najgori ustaški emigranti, potomci onih koji su ubijali Srbe u Drugom svetskom ratu, danas su ugledni građani Republike Hrvatske i imaju pravo da biraju predsednika Republike Hrvatske. Uzgred, to je onaj isti predsednik kome se ovaj aktuelni predsednik Srbije, na svu sreću neće još dugo biti, izvinjava zbog zločina koje su navodno Srbi počinili nad Hrvatima. Zašto se onda niste ugledali malo na te svoje prijatelje? Zašto malo od njih ne naučite kako se brane interesi države i naroda? Zašto malo ne poprimite tog patriotizma od tih vaših prijatelja? Ne tražimo mi od vas da vi dajete biračko pravo ustašama. Mi tražimo od vas da omogućite građanima Republike Srbije koji imaju prebivalište u inostranstvu da glasaju, ne za ustaše, gospodine Ristiću, da glasaju za predsednika Republike Srbije. Među našim ljudima, gospodine Ristiću, u inostranstvu ima mnogo čestitog sveta, ima mnogo čestitih starina koji su samo iz političkih razloga '45. godine morali da napuste zemlju, ima mnogo njihovih potomaka. Njima je Srbija i danas na srcu i duši i oni bi vrlo rado glasali za predsednika Republike Srbije, samo kada bi im to zakon omogućavao. Ustav im to već omogućava. Zakon treba samo da predvidi postupak kako da se to pravo, koje je sadržano u Ustavu, ostvari. A ne, Ustav kaže - svaki državljanin Srbije može da glasa, da bira i da bude biran; i onda vi predložite zakon u kome kažete - da, ali mora da ima prebivalište u Republici Srbiji. Šta ćemo sa onim stotinama hiljada Srba, odnosno državljana Srbije koji žive u inostranstvu, koji su državljani Srbije ili imaju nameru da to postanu i koji hoće da glasaju? Istovremeno, od te iste emigracije, odnosno dijaspore, tražimo da se uključi u investicije u Srbiji, da pomogne. Pa zar nije bolje da u Srbiju dođe srpski kapital nego američki, francuski, nemački ili bilo koji strani? Zar nije bolje da i na ovaj način Srbija pokaže jedan akt dobre volje prema našem rasejanom narodu u svetu i da im kažemo - ljudi, izvolite, glasajte za predsednika Republike Srbije, glasajte za narodne poslanike u Narodnoj skupštini, koristite se svim svojim političkim pravima koje inače imaju državljani Republike Srbije? Ovako, mi sve naše ljude koji žive u inostranstvu, a ima ih mnogo, čak ih možda ima i više nego što ih živi ovde u Srbiji, odbijamo od Srbije, onemogućavamo im da budu ravnopravni sa ostalim državljanima, postavljamo im neke dodatne prepreke. Zaista ne znam, gospodine ministre, odakle vam pravo da menjate Ustav? Tražite da se Ustav poštuje. Tražimo da se Ustav poštuje kada je reč o Kosovu i Metohiji od strane zapadnih sila. Naša jedina veza sa Kosovom i Metohijom, pravna veza, jeste Rezolucija 1244 i ovaj Ustav, i onda vi sami gazite Ustav. Ustav lepo kaže - svi državljani imaju pravo da glasaju, a vi kažete - da, ali moraju da imaju i prebivalište u Republici Srbiji. Amandman koji sam podneo je, gospodine ministre, apsolutno prihvatljiv, u skladu je sa Ustavom i, jedino ako nemate jednu preteranu dozu političkog inata, vi ćete taj amandman morati da prihvatite. U protivnom, odbićete od Republike Srbije stotine hiljada našeg naroda koji živi u rasejanju, a to, svakako, nije u interesu ove države.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman je podneo poslanik Nebojša Ranđelović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, aZakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman kolege Nebojše Ranđelovića je Vlada prihvatila, ako sam dobro razumela, a on je gotovo identičan amandmanu Zorana Krasića. Sad, šta je motiv zašto se neki amandman prihvata, a zašto ne prihvata, prosudite sami. Gospodin Nebojša Ranđelović je predložio da se u članu 4. stav 2. reč "održe" briše i umesto nje dodaje reč "okončaju". Misli se na održavanje, odnosno na okončanje izbora. Zoran Krasić, kolega iz SRS, predložio je i to, ali i još neke izmene u članu 4. Naime, član 4. inače govori o roku u kome se raspisuju i održavaju izbori, i ovaj član, gospodine ministre, vam je neusklađen sa Ustavom Republike Srbije. U stavu 1. ovog člana kaže se da izbore za predsednika Republike raspisuje predsednik Narodne skupštine odlukom koja se objavljuje u "Službenom glasniku Republike Srbije". Tu, naravno, nemamo primedbi, to je u skladu sa Ustavom. Ali, stav 2. kaže - izbori za predsednika Republike raspisuju se 90 dana pre isteka mandata predsednika Republike, tako da se, vi kažete, održe u narednih 60 dana od dana raspisivanja izbora, a mi amandmanom kažemo, da se okončaju u narednih 60 dana od dana raspisivanja izbora, jer održavanje izbora i okončavanje izbora nije isto i vi ste to priznali činjenicom da ste usvojili amandman gospodina Ranđelovića na član 4. stav 2. ovog zakona, gde vam je on predložio da reč "održe" promenite rečju "okončaju". Dakle, priznali ste to i prihvatili u ovom amandmanu, a posle ću da vam pročitam zašto to niste radili kada je u pitanju amandman gospodina Zorana Krasića. U stavu 3. istog ovog člana kaže se: ''Ako se mandat predsednika Republike produži zbog ratnog ili vanrednog stanja, izbori za predsednika Republike raspisuju se tako da se održe najkasnije tri meseca od dana kada prestane ratno ili vanredno stanje.'' I ovde smo intervenisali da se ne kaže da se održe, nego da se okončaju u tom roku. Stav 4: ''Ako predsedniku Republike prestane mandat pre vremena na koje je izabran, izbori za predsednika Republike raspisuju se tako da se održe najkasnije tri meseca od dana kada predsedniku Republike prestane mandat.'' Ovde smo imali primedbu da ako predsedniku Republike prestane mandat pre vremena na koje je izabran, izbori za predsednika Republike raspisuju se, mi smo dodali, istog dana kada nastupe razlozi utvrđeni u članovima 117. i 118. Ustava Republike Srbije. Pročitaću, naravno, i šta se kaže u ova dva člana Ustava Republike Srbije. Naravno, opet smo tražili da se posle reči ''održe'', dodaju reči ''i okončaju'' izbori. U stavu 5, koji glasi: ''Od dana raspisivanja izbora do dana glasanja ne može proteći manje od 30 ni više od 60 dana''. Mi smo dodali reči ''s tim što moraju da se okončaju u roku iz stava 4. ovog člana''. Dakle, mi smo ovim amandmanom imali nameru da pomognemo Vladi Republike Srbije i skupštinskoj većini da član 4. Predloga zakona uskladite sa Ustavom Republike Srbije. Član 117. Ustava Republike Srbije glasi da kad predsednik Republike podnese ostavku, on o tome obaveštava javnost i predsednika Narodne skupštine. Danom podnošenja ostavke predsedniku Republike prestaje mandat. Član 118, na koji smo se takođe pozvali, kod ovog amandmana glasi - predsednik Republike razrešava se zbog povrede Ustava odlukom Narodne skupštine, glasovima najmanje dve trećine narodnih poslanika. Postupak za razrešenje može da pokrene Narodna skupština na predlog najmanje jedne trećine narodnih poslanika. Ustavni sud je dužan da po pokrenutom postupku za razrešenje, najkasnije u roku od 45 dana, odluči o postojanju povrede Ustava. Možda se čini da sam previše citirala i Ustav i ovaj naš amandman, ali jednostavno namera mi je da narodni poslanici, a pre svega javnost Srbije, shvate o čemu se ovde radi. Vlada nije prihvatila amandman Zorana Krasića, a obrazloženje je sledeće: ''Amandman se ne prihvata...'' To je ona čuvena početna rečenica za svaki amandman, kao da ne znamo da u ovom drugom odeljku stoji: Vlada predlaže Narodnoj skupštini da ne prihvati amandmane. Dakle, potpuno je suvišno da nam još jedanput kažete, da potvrdite da ne prihvatate. Evo zbog čega Vlada ne prihvata amandman. Kažete: ''Ustav pravi razliku između pojmova ''okončati'' i ''održati'' izbore''. O tome se i radi. Zašto to niste uskladili sa Ustavom? O tome se i radi, da Ustav pravi razliku i, uopšte, postoji razlika između održanih i okončanih izbora. Znate da postoji, videćemo kasnije kroz ovaj zakon, izbori se održe, pa postoji pravo na prigovor, pa postoji pravo na žalbu Vrhovnom sudu, pa postaju izborni rezultati konačni, i onda se okončavaju. Postoji i mogućnost ponavljanja izbora na nekim biračkim mestima, gde se utvrdi da je postojao neki nedostatak u skladu sa ovim zakonom koji ćemo, nadam se, usvojiti, ili svejedno, i na osnovu zakona koji je sada na snazi, to se nije menjalo i ne menja se. ''Potom'', kažete, ''amandman (u stavu 3. amandmana) poziva se na čl. 118. i 119. Ustava, a treba i dovoljno je da se pozove samo na član 120. stav 2. Ustava''. Zaista nisam razumela, ministre, zašto, ako vi jeste, a ne znam ni da li ste vi ovo pročitali, vi i danas imate isti problem kao juče, zato ste malopre kada ste davali neku završnu reč, ne znam samo šta ste završavali kad ni reč niste progovorili o ovim amandmanima na ovaj prethodni zakon, mi smo vam dobacivali i tražili od vas da kažete da je zakon koji nudite Narodnoj skupštini na usvajanje dobar zakon. Vi ste izbegli da to kažete. Kada branite zakone, iza kojih vi kao ministar stojite, onda nam uredno preporučite zakon kao dobar, kao celishodan itd. Za ovaj prethodni niste imali ni jedan jedini argument, a vidim da nećete imati ni za ovaj i da vam je sad, verovatno, komplikovano da se uključujete. Naravno, ne potcenjujem ni vaše pravničko znanje ni inteligenciju, naprotiv, ali mislim da nemate nešto ni interesa da se vi sad uključujete u ove amandmane, pogotovo u neki ovako komplikovan kao ovaj što je predložio kolega Zoran Krasić. Evo, pročitaću kako glasi stav 2. član 120. Ustava Republike Srbije, na koji nas Vlada upućuje da je to jedini član odnosno jedina odredba na koju smo mogli da se pozovemo. Taj stav 2. glasi - predsednik Narodne skupštine može da zamenjuje predsednika Republike najduže tri meseca. E sad, ko mi odgonetne kakve veze ima ovo sa ovim članom i sa ovim amandmanom o kojem govorim, onda ću zaista priznati da pojma nemam šta ovde piše. ''Rok iz stava 5. člana 4'', kaže Vlada, ''Predloga zakona odnosi se na sve izbore za predsednika Republike, a ne samo za izbore koji se održavaju kad predsedniku Republike prestane mandat pre vremena na koje je izabran''. E sad, gospodine ministre, šta je ovde istina, šta ste vi stvarno mislili ovim amandmanom, ili ovo što stoji u obrazloženju u 2. stavu ili ovo što stoji u obrazloženju u 1. stavu? Jer jedno i drugo nekako se ne slažu, u koliziji su, pogledajte. Vaš član 4. je jasan, da se odnosi na rok u kome se raspisuju i održavaju izbori i tu nema spora vezano za član 120, 118. ili 119. Ustavau tom smislu, ali ima u smislu što vi niste zakonompredvideli upravo ono što predviđaju ova tri člana Ustava. Gde vi sad vidite ovo što ste rekli u obrazloženju, a što se odnosi na član 5, da se član 5. Predloga zakona odnosi na sve izbore za predsednika Republike, a ne samo za izbore koji se održavaju kad predsedniku Republike prestane mandat pre vremena na koje je izabran? Ovaj stav kaže: ''Od dana raspisivanja izbora do dana glasanja ne može proteći manje od 30 ni više od 60 dana''. Mi tu dodajemo: ''s tim što moraju da se okončaju u roku iz stava 4. ovog člana''. Da li je nekom sada jasno zašto je Vlada rekla da ovaj amandman ne može da se prihvati? Meni zaista nije. Možda nisam dovoljno pametna, možda dovoljno ne razumem ovo, ali zaista ne razumem šta je Vlada htela da kaže. Stvarno bi trebalo da naučite, gospodo, vi iz Vlade, da budete jasni, glasni i otvoreni, da kažete: ovaj amandman se ne prihvata zato što mi to nećemo. Onda je to potpuno legitimno, to je vaše pravo, kažete: mi hoćemo ovako, ne prihvatamo da iko utiče na naše mišljenje, ne prihvatamo da nas iko ubeđuje u nešto drugačije. Onda ćemo mi da pričamo na drugi način, ne o amandmanu nego o Vladi. Ali, ako vi jedan amandman, koji apsolutno usklađuje član 4. sa Ustavom Republike Srbije, kažete da ne prihvatate, pa onda date neko nebulozno obrazloženje, onda je to nekorektno, onda je to potcenjivanje inteligencije narodnih poslanika. A morate da vodite računa svaki put kada pokušate da potcenite inteligenciju narodnih poslanika zapravo potcenjujete i vređate inteligenciju građana Srbije. Zaista bi bilo dobro da vam to bude prisutno u svesti i da kažete gospodinu Balinovcu i ostalima koji pišu obrazloženja zašto ne prihvataju naše amandmane, da im objasnite da to urade pismeno, da to urade, ako mogu, u skladu sa Ustavom, a ne mogu, jer su naši amandmani upravo to što upućuje na Ustav, ali, evo, iskreno vam preporučujem, najbolje vam je da za svaki amandman kažete: Vlada Republike Srbije ne prihvata ovaj amandman zato što to Vlada ne želi, može nam se. Mi ćemo da kažemo: svaka čast, možete šta hoćete, ali ne možete dokle hoćete, gospodine Markoviću.
Zahvaljujem, gospođo Radeta. Da li još neko želi reč? (Ne.) Hvala. Na član 5. amandman je podneo poslanik Zlatan Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Konstatujem da je amandman kolege Zlatana Jovanovića postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Hvala. Vraćamo se nazad. Vaš amandman je bio, a niste se javili. Izvolite. Molim ministra da ne zapričava narodnog poslanika Vjericu Radetu. Izvinite.
Gospodine Konstantinoviću, usput mi kažete – to su radna tela i to nisu organi za sprovođenje izbora, i to se ne reguliše zakonom. Ovo je uvod u amandman o kojem ću da govorim. Suština je u tome da mi hoćemo da se reguliše zakonom. U tome i jeste suština. Zaista mi je žao što ministar izađe, a izvinjavam se vama, gospodine Duliću, što nisam čula kada ste pročitali da je na redu amandman na član 7. Predloga zakona. Dakle, član 7. Predloga zakona govori o organima koji sprovode izbore. Vlada je ovde napisala samo jednu rečenicu: ''Izbore za predsednika Republike sprovode organi koji sprovode izbore za narodne poslanike''. Mi smo predložili konkretno koji su to organi koji sprovode izbore za predsednika Republike. Podsećam vas da uvek kada se primenjuje zakon o izborima predsednika Republike sve ono što nije sadržano u tom zakonu primenjuje se supsidijarno Zakonu o izboru narodnih poslanika i naravno to nije sporno. Ali, ako donosimo sada zakon o izboru predsednika, onda nema potrebe da bilo šta ostavljamo toj supsidijarnoj primeni, nego smo u prilici da sve što treba da bude sadržano u ovom zakonu o izboru predsednika sada uradimo, što kroz ovo što je Vlada predložila, što kroz amandmane koje su narodni poslanici podneli na ovaj zakon. Moram da vam kažem da je amandman na član 7. nastao iz iskustva, kao i svi naši amandmani, znate, svi smo mi u izborima, više ne znam koliko izbornih krugova je bilo, što predsedničkih, što parlamentarnih, lično sam bila član Republičke izborne komisije, a i mimo toga naravno vrlo aktivno pratila izbore i tačno znamo šta su problemi, šta treba strogo i striktno regulisati zakonom, da bi organi za sprovođenje izbora imali što manje problema, da bi bilo što manje mogućnosti za razmišljanje o ovom ili onom, za procenu da li može ovako ili ne može onako. Pročitaću šta smo mi predvideli članom 7. ovog zakona, odnosno koje organe za sprovođenje izbora smo predvideli i onda ću naravno obrazložiti zašto svaki od ovih organa pojedinačno. Predložili smo da se član 7. menja i glasi ovako: ''Organi za sprovođenje izbora predsednika Republike su: Republička izborna komisija, radna tela i birački odbori. Radno telo u stalnom sastavu čine predsednik i najmanje četiri člana, a u proširenom sastavu i po jedan predstavnik podnosilaca izborne liste. Predsednik i članovi radnog tela imaju zamenike. Predsednike i članove radnih tela imenuje Republička izborna komisija za svake izbore, po osnovu proporcionalne zastupljenosti poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Radno telo: 1. organizuje tehničke pripreme za sprovođenje izbora; 2. predlaže stalni sastav biračkog odbora po osnovu proporcionalne zastupljenosti poslaničkih grupa u Narodnoj skupštini Republike Srbije; 3. preuzima izborni materijal od Republičke izborne komisije i zajedno sa overenim izvodom iz biračkog spiska zapisnički ga predaje biračkim odborima; 4. preuzima izborni materijal od biračkih odbora i zajedno sa overenim izvodom iz biračkog spiska zapisnički ga predaje Republičkoj izbornoj komisiji. Prostorne, stručne i tehničke uslove za rad radnog tela obezbeđuje opština za čije područje je obrazovano radno telo. Bliža uputstva o radu radnog tela propisuje Republička izborna komisija.'' Mislim da niko ko je ikada učestvovao u izborima na republičkom nivou ne može imati primedbi na ovaj član. Mi smo u obrazloženju rekli da radna tela, kao organ Republičke izborne komisije, de fakto učestvuju u sprovođenju izbora za narodne poslanike. Zbog toga smatram da radno telo treba da bude organ u postupku sprovođenja izbora predsednika Republike, sa definisanim načinom formiranja i nadležnostima koje ima u postupku sprovođenja izbora. Stav po stav ću da vam objasnim i da vam približim. Nesporno je da je Republička izborna komisija organ za sprovođenje izbora. Nesporno je i da su to birački odbori. Do sada nije bilo regulisano da je organ za sprovođenje izbora i radno telo. To radno telo je faktički postojalo i radilo na terenu. Kako je radilo i šta se dešavalo? Na nekim izborima, na izborima za narodne poslanike, ovaj posao obavljaju opštinske izborne komisije, što takođe kada bude taj zakon na redu treba promeniti u skladu sa ovom odredbom, a kada je u pitanju bio izbor predsednika, tu se nije supsidijarno primenjivao član koji govori koji su organi za sprovođenje izbora za narodne poslanike i Republička izborna komisija je donela odluku da između Republičke izborne komisije i biračkog odbora postoji radno telo. To radno telo, s obzirom da nije bilo definisano zakonom, biralo se u lokalnim jedinicama lokalne samouprave. Biralo seproporcionalno u odnosu na stranački sastav lokalnih samouprava. To ne može tako, to nije dobro, zato što se ovde radi o izboru predsednika Republike, ne radi se o izboru predsednika opštine, ne radi se o izboru opštinskih odbornika, već se radi o izboru predsednika Republike,gde je Srbija jedna izborna jedinica, a ova radna tela su ti pomoćni organi koji sprovode izbore jednostavno zato što Republička izborna komisija ne može da se nađe u sedištu svake opštine istovremeno, što ne može da čuva taj materijal, što je nemoguće da neko iz nekog sela, kod Leskovca, kod Valjeva, Knića, nebitno gde, ne može da dođe u Republičku izbornu komisiju da preuzme materijal. Republička izborna komisija izborni materijal mora da dostavi i dostavlja u sedište svake opštine, jer se svuda održavaju izbori, naravno. Uz taj materijal uvek ide jedan ili dvoje ljudi predstavnika Republičke izborne komisije. To je praksa koja se kroz Pravilnik o radu Republičke izborne komisije već formirala, da Republička izborna komisija utvrdi koordinatore za svaki okrug i onda se izborni materijal nosi u sedište okruga, a u sedište okruga dolaze predstavnici opština. I šta se dešava? Tu se predaje materijal i dešava se da u nekim opštinama, gde recimo SRS ne učestvuje u vlasti, to je sigurno tako ikada su u pitanju druge stranke, ali govorim iz prakse SRS, dakle, tamo gde SRS ne učestvuje u vlasti mi nemamo pojma šta se dešava sa materijalom od momenta kada ga to radno telo, koje je neformalno, koje formira sekretar, odnosno načelnik opštinske uprave, koga stavlja u to telo nemamo pojma, i to radno telo preuzme materijal od RIK-a i dalje RIK ne zna šta se sa tim dešava domomenta otvaranja izbora, da li je taj materijal u autentičnom stanju predat biračkim odborima. Najpre da li je stigao do svake opštine u okrugu, pa onda da li je predat biračkom odboru, pa onda da li su svi članovi biračkog odbora, a kada kažem svi, mislim i na prošireni sastav, jer birački odbori u stalnom i proširenom sastavu, pretpostavljam da to nikome od vas nije više nejasno, imaju apsolutno ista prava, mada vi na nekim biračkim mestima pokušavate, prava i obaveze, to drugačije da predstavite, tako da je predlaganje da radno telo bude zvanični organ za sprovođenje izbora, sa ovim nadležnostima koje sam navela i koje ću još jednom ponoviti da bi ih objasnila, smatramo da će samo dovesti do toga da će se izbrisati svaka sumnja šta se dešava sa izbornim materijalom, šta se dešava sa glasačkim listićima. Znate, mnogo toga se dešavalo u ovih poslednjih 20-ak godina kada su u pitanju izbori. Sećate se vi koji ste lupali u šerpe, lonce, duvali u pištaljke itd., bilo je mnogo sumnji i u izborne krađe, bilo je i lex specialisa, bilo je i toga kada smo i mi iz SRS na Kosovo i Metohiju slali svoje predstavnike da tamo pokušaju da sačuvaju izborni rezultat, i tada su pohapšeni narodni poslanici, bilo je svega. Ali, ne govorim to sada zlurado, nego samo da vam kažem da smo se sve ovo vreme svi borili da dođemo zaista do jednog demokratskog izbornog principa, gde niko više neće imati osnova da sumnja u nekoga da li mu je nešto ukrao, da li mu nije ukrao, da li mi sada razmišljamo što su ovi ''žuti'' sada Slobodana Gavrilovića stavili za direktora Službenog glasnika, kada je gotovo izvesno da će Službeni glasnik štampati glasačke listiće. To nama, recimo, možda stvara sumnju. Ali, ako imamo ovako regulisan član 7, pa onda imamo koordinator za određeni okrug RIK-a bude u Službenom glasniku, ako je Službeni glasnik taj koji će štampati listiće, ceo materijal prati taj koordinator, odnosno dva koordinatora su uvek u pitanju, idu do sedišta okruga. U okrugu radno telo koje ima odgovornost, jer ako je to organ za sprovođenje izbora, onda on ima krivičnu odgovornost ako zloupotrebi svoju funkciju. Kada je on neko koordinaciono telo koje izabere tamo neki sekretar opštine ili načelnik uprave, on nikom ni za šta ne odgovara, a ako ga ovde regulišemo da je zvaničan organ za sprovođenje izbora, onda je on odgovoran i onda se i na njega odnosi ono krivično delo gde se propisuje kazna zatvora do tri godine zbog bilo kakve zloupotrebe izbora. Zato mislimo da je to neophodno i opet praktično da vam objasnim, kada se dođe u sedište okruga, ako prihvatite ovaj naš amandman, imamo radno telo koje je sastava kao ovaj parlament. U svakom momentu tako. Kakav je odnos stranaka u parlamentu, takav je odnos stranaka u radnom telu. Lokalne samouprave, odnosno načelnici opštinskih uprava, u obavezi su da obezbede prostor za čuvanje materijala, u obavezi su da obezbede prostorije za održavanje izbora, da se čuvaju te prostorije i za sve to lokalne samouprave dobijaju određenu naknadu. Znači, ništa se ne menja u nadležnosti lokalnih samouprava, samo imamo jedan potpuno zdrav sistem i organe za sprovođenje izbora koji mogu i krivično da budu odgovorni. Nadam se da ste me pažljivo pratili i vidim da je čak malo 15 minuta da sve ovo obrazložim. Vama što je to smešno - žao mi je. Konkretno, pošto ste vi, kolega, sa Kosova i Metohije, reći ću vam da za prošle izbore, zahvaljujući činjenici da nismo imali ovo propisano u zakonu, SRS na Kosovu i Metohiji nije imala nijednog predstavnika u radnom telu. Vama je to smešno, ali nama nije smešno, zato što mi želimo da svaki izbori budu provedeni u skladu sa zakonom i da ne donosimo zakone koji će ikada više omogućiti krađu izborne volje građana, jer krađa izborne volje građana predstavlja jedno od najtežih krivičnih dela. Najlepše vas molim da ozbiljno razmislite o ovom amandmanu. Žao mi je što nema šefova poslaničkih klubova stranaka izvladajuće koalicije i što nema ministra ovde prisutnog. Zaista verujem da bi prihvatili da glasaju za ovaj amandman. Nadam se da bar slušaju ovoi da sam ih ubedila, spremna sam naravno i dalje da obrazlažem i možda kroz neki drugi amandman ili nekome pojedinačno, jer smatram da je ovo izuzetno bitan amandman za regularno sprovođenje izbora.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Milovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, institucija predsednika Republike je jedna od najvažnijih državnih institucija. Ustav Republike Srbije daje predsedniku Republike značajna ovlašćenja, pre svega u oblasti spoljne politike, u oblasti odbrane, Vojske Srbije, pomilovanja i u čitavom nizu drugih pitanja koja su izuzetno važna po interese države i nacije. Mi u SRS smatramo da u izborima za predsednika Republike treba da učestvuju samo oni kandidati kojiimaju realnu političku snagu, samo ozbiljni politički kandidati, samo oni kandidati koji sutra, ako eventualno pobede na izborima, mogu da vrše ovu odgovornu funkciju u interesu države Srbije i njenih građana. Amandmanom sam predložio da se u članu 10. stav 1. broj ''10.000'' zameni brojem ''50.000'', odnosno da predlog kandidata za predsednika Republike svojim potpisima treba da podrži ne 10.000 birača, nego 50.000 birača. Smatramo da je 50.000 birača jedna brojka koja govori o tome da je kandidat ozbiljan, da ima stvarno uporište u biračkom telu i da će sutra, ukoliko pobedi na izborima, moći ovu funkciju da obavlja na pravno valjan način, na način koji neće ugrožavati interese države i nacije. Mi smo u načelnoj raspravi o Predlogu zakona o izborima za predsednika Republike čuli jedan komentar, odnosno jedno mišljenje predstavnika SVM, da je ovaj amandman u stvari usmeren protiv interesa nacionalnih manjina. Moram ovom prilikom da ponovim da to nije tačno. Mi u SRS smatramo da nacionalne manjine treba apsolutno integrisati u društvo Srbije, da oni treba da budu građani Srbije kao i svi ostali, sa istim pravima i istim obavezama i da nijedna politička partija, uključujući tu i partije koje se predstavljaju kao zaštitnici prava nacionalnih manjina, ne smeju da imaju isključivi politički monopol na njihove glasove. Praksa je pokazala da posebno u Vojvodini, gde živi veliki broj pripadnika nacionalnih manjina, Mađara, Slovaka, Rumuna, Roma i svih ostalih, upravo brojni pripadnici nacionalnih manjina glasaju za SRS. Mogu čak i da vam navedem primere pojedinih mesta u Vojvodini koja su pretežno naseljena, recimo, mađarskim stanovništvom, a gde ubedljivo najveći broj glasova dobija SRS. Mogu da vam navedem primere pojedinih sela u Sremu i u Vojvodini, gde žive pretežno pripadnici mađarske nacionalne manjine, koji nisu hteli da dozvole da, recimo, svojevremeno Jožef Kasa tu održi predizborni miting, jer su smatrali da ih on deli sa njihovim komšijama Srbima i da on u tom mestu nema šta da traži. Mislimo da je pogrešna pretpostavka da Mađari koji žive u Srbiji, pre svega u Vojvodini, moraju da glasaju za SVM, da pripadnici neke druge nacionalne manjine po definiciji moraju da glasaju samo za političku partiju koja okuplja pripadnike te nacionalne manjine. Mi smatramo da svim građanima Srbije, bez obzira na nacionalnu ili versku pripadnost, treba omogućiti ista politička prava, odnosno istu slobodu prilikom opredeljivanja na izborima. Poslanici SVM u ovom parlamentu su tvrdili kako mi ovim amandmanom, u stvari, diskriminišemo pripadnike nacionalnih manjina, odnosno taj limit u broju potpisa podižemo do jednog nivoa koji oni ne mogu da dostignu. To nije tačno, odnosno tačno je ako SVM hoće da osvoji glasove isključivo pripadnika mađarske nacionalne manjine. Mi im i ovim putem poručujemo da se obrate za podršku svom kandidatu i kod onih koji nisu Mađari, neka zakucaju i na srpska vrata, neka zakucaju i na slovačka, i na romska vrata, neka se pokažu kao partija koja zastupa interese svih građana koji žive u Srbiji. Potpuno razumem potrebu pojedinih političkih partija da štite, pre svega, interese određene nacionalne manjine, ali ne mogu da razumem da se jedna politička partija opredeljuje isključivo za jedan deo biračkog tela i da ih svi ostali birači ne zanimaju. Dakle, apsolutno smatramo da se ovim amandmanom ne krše i ne dovode u pitanje prava bilo koje nacionalne manjine. Naprotiv, mi smatramo da se njihova politička prava afirmišu. Mi u SRS ne želimo da dozvolimo, na kraju krajeva, bilo kojoj političkoj partiji, koja se predstavlja kao ekskluzivni zastupnik interesa određene nacionalne manjine, da ima monopol na tzv. manjinske glasove. Gde piše da Mađari koji žive u Vojvodini moraju da glasaju samo za SVM, da Slovaci koji žive u Vojvodini moraju da glasaju samo za neku političku partiju koja zastupa pripadnike slovačke nacionalne manjine ili da Romi koji žive u Srbiji moraju samo da glasaju za neku od romskih partija, kada je činjenica da upravo brojni pripadnici nacionalne manjine, konkretno romske, glasaju upravo za SRS. Poznata je stvar da upravo u Zemunu gotovo svi Romi glasaju za kandidata SRS, odnosno za izbornu listu SRS. Dakle, brojka od 50.000 sudski overenih potpisa, kojima se podržava predlog za kandidata za predsednika Republike, apsolutno je politički utemeljena. Smatram da sve poslaničke grupe u ovoj skupštini ovaj amandman moraju da prihvate. Šta će se desiti ako ostane ono što piše u Predlogu zakona, a to je 10.000? Pojaviće se izuzetno veliki broj neozbiljnih kandidata. Mi smo imali do sada slučajeve da su se pojedinci kandidovali na izborima za predsednika Republike, pa posle dobiju manji broj glasova nego što imaju potpisa koji podržavaju njihovu kandidaturu. Dakle, izbori za predsednika Republike Srbije ne smeju da budu politički cirkus, ne smeju da budu politička farsa. To mora da bude jedna ozbiljna politička utakmica u kojoj će nekolikonajjačih kandidata da odmere svoje snage. U protivnom, doći će do rasipanja glasova. Na kraju krajeva, nemojte zaboraviti ni to da suviše veliki broj kandidata na izborima za predsednika Republike finansijski u velikoj meri opterećuje budžet Republike Srbije. Dovoljno je da postoji nekoliko ozbiljnih kandidata. Neka ukrste svoja koplja i neka pobedi najbolji. Što se tiče pripadnika nacionalnih manjina, mi u SRS nudimo jedno sveobuhvatno političko partnerstvo. Oni su sami za ovom govornicom tvrdili da su ih izigrali i Boris Tadić i Vojislav Koštunica. To su baš tvrdili poslanici SVM. Evo, mi im sada nudimo ruku saradnje i kažemo – spremni smo da u razgovoru sa vama pokušamo da rešimo eventualno sve probleme sa kojima se susrećete u vašem svakodnevnom životu. Nije tačno da je SRS protivnik bilo koje nacionalne manjine. Doduše, i danas postoje neke političke partije i pojedine nevladine organizacije koje pripadnike nacionalnih manjina plaše SRS i zahvaljujući tom strahu koji su izazvali kod jednog broja pripadnika nacionalnih manjina, između ostalog, pobedio je Boris Tadić 2004. godine. Jer su rekli Mađarima na severu Bačke: bude li pobedio Tomislav Nikolić, vi možete odmah da se selite u Mađarsku. Rekli su i pripadnicima neke druge nacionalne manjine: vi možete da se selite iz Srbije. Nije Tomislav Nikolić, kao kandidat SRS, niti je SRS opasnost za bilo koga. Doduše, jesmo opasnost za kriminalce, za one koji rade protiv interesa države Srbije, odnosno opasnost smo za sve one koji rade na urušavanju teritorijalnog integriteta Srbije. Ali, nijedan Mađar, nijedan Slovak, nijedan Rumun, nijedan Bugarin, nijedan Rom, nijedan Albanac koji živi na prostorima Srbije ne mora da se plaši SRS. Ovaj amandman nije uperen ni protiv jedne nacionalne manjine koja živi u Srbiji, nego samo hoće da izborna utakmica za predsednika Republike bude ozbiljna i da liči na izborne utakmice kakve postoje u razvijenim zemljama sveta. Meni je žao što gospodin ministar nije ovde. Ne znam da li državni sekretar ima pravo da govori. Nemate pravo da govorite? Žao mi je što vas ministar nije ovlastio da izađete za govornicu i da u njegovom odsustvu pokušate da obrazložite šta je to što sprečava Vladu Srbije da prihvati ovaj amandman. Inače, obrazloženje odbijanja ovog amandmana je rutinsko, sterilno, bezbojno, pomalo i konfuzno. Predložio sam amandman koji je izuzetno ozbiljan, mislim da sam dao jedno solidno obrazloženje ovog amandmana, a Vlada je dala obrazloženje u svega dve rečenice. Jedna rečenica je ona klasična, ona će ući u antologiju pisanja predloga zakona, a to je da se amandman ne prihvata, iako je prethodno Vlada za čitavu listu amandmana rekla da ih ne prihvata, ali verovatno u nedostatku argumenata ne znaju ljudi šta da kažu, pa onda ponavljaju ono što su rekli na početku, a to je da se amandman ne prihvata. Sledeća rečenica: „Predlagač amandmana nije pružio dovoljno argumenata u prilog tvrdnje da broj birača koji pružaju podršku kandidatu za predsednika Republike treba da bude povećan sa 10.000 na 50.000.“ Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je argumentacija do te mere jasna da je ne treba posebno ni obrazlagati. Hoćemo da imamo ozbiljnu utakmicu za predsednika Republike, hoćemo da pobedi najbolji kandidat, hoćemo da pobedi kandidat koji će na najbolji mogući način da brani i štiti interese države Srbije i interese njenih građana. Mi u SRS smatramo da je broj od 50.000 birača jedna solidna brojka koja garantuje ozbiljnost kandidata, a, s druge strane, uvereni smo da će na sledećim izborima za predsednika Republike pobediti kandidat SRS-a Tomislav Nikolić i videćete, a posebno pripadnici nacionalnih manjina, ne da im se neće desiti ništa ružno, njihov svakodnevni život može da bude samo još bolji.
Hvala, gospodine Martinoviću. Izvolite.
Pošto je više puta pomenuo, a isto podržavam predlog izmene, odnosno ovaj amandman, jer se govorilo o Mađarima, SVM, koji su bili protiv ovog predloga, a sada nažalost nisu u sali. Ukoliko smatraju da predstavljaju sve Mađare u Vojvodini, da su svi Mađari u Vojvodini glasači SVM, u tom slučaju neće biti nikakav problem da skupe i pet-šest puta više od tih 50.000 glasova. Međutim, kao što smo do sada čuli od mog prethodnika, Mađara ima u svim drugim strankama. Nisu svi Mađari u jednoj stranci, u SVM. Veliki broj Mađara je u SRS. To što je govorio o nekim delovima Srbije, to je verovatno mislio na Kikindu, gde od ukupno članova SRS 10% je Mađara. To je otprilike više nego što Mađara u Kikindi ima u SVM. Tako da, hoću da kažem, ne može ni SVM da sebe predstavlja kao zastupnika interesa svih Mađara. To je jednonacionalna stranka, sastavljena je od građana jedne nacionalnosti, dok je SRS stranka koja ima u svojim redovima građane svih nacionalnosti. Interes Mađara i ostalih nacionalnih manjina koje su to shvatile najbolje može da se sprovede ukoliko daju podršku najjačoj stranci. Zato smo mi i pozvali Mađare, govorim o Kikindi, u lokalnoj samoupravi da učestvuju sa nama u vlasti i na taj način će lakše moći ostvariti svoje interese. Neću reći ona prava koja nemaju, jer svi imaju jednaka prava, ali interese, i da im više pomognemo u kulturi, obrazovanju, odnosno sve ono što je potrebno i Mađarima i drugim nacionalnim manjinama, i da ne pravimo razliku od njih. Lakše će ostvariti sve nacionalne manjine ako su uz veće i jače stranke. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po amandmanu? (Ne.) Hvala. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo poslanici, vratiću se samo kratko na obrazloženje amandmana na član 7, da bih još samo jednom rečenicom pokušala da ubedim narodne poslanike da je ovo dobar amandman i da skrenem pažnju da ovde nije u pitanju, da ne budem pogrešno shvaćena, interes SRS, nego zaista interes pravilno sprovedenih i zakonito sprovedenih izbora. Jer, kada sam govorila o nekim opštinama gde nije bilo u radnim telima članova SRS, to se moglo desiti i možda se dešavalo i u nekim opštinama gde su radikali na vlasti. Hoćemo da se zakonski to uredi, bez obzira na koga se odnosi. Nije baš dobro obrazloženje Vladino. Kaže ne prihvata amandman zato što koncepcija Predloga zakona jeste da uspostavi jedinstven sistem organa za sprovođenje izbora u izborima za narodne poslanike i u izborima za predsednika Republike. Ovo zaista nije dobro obrazloženje, jer Zakon o izboru narodnih poslanika nije sveto pismo. Ako ovde to promenimo, možemo da promenimo i u tom zakonu. Pogotovo nije tačno, kaže: ''Stoga je Predlog zakona tako postavljen da automatski omogućava praćenje promena u osnovnom zakonu (zakonu kojim se uređuju izbori za narodne poslanike)...'' Nije to osnovni zakon. Poseban je Zakon o izboru narodnih poslanika, poseban je zakon o izboru predsednika. To što smo mi do sada imali zakon o izboru predsednika koji nije sveobuhvatno ovu materiju razrađivao, onda smo normalno, a to je u pravu, normalno, supsidijarno koristili taj zakon, koji se inače odnosi na sprovođenje izbora. Ovaj amandman je upravo s ciljem da se što manje koristi taj drugi zakon i ako je moguće da uredimo ovaj zakon o izboru predsednika da nam ne treba nikakav zakon na koji ćemo se oslanjati ili koji ćemo supsidijarno koristiti, nego sve da bude u ovom zakonu. Zato sam imala potrebu da ovo pročitam, ne bih li vas ubedila da je ovo zaista dobro. Kao što mislim da je obrazloženje na amandman kolege Aleksandra Martinovića, kako kaže Vlada, da nije pružio dovoljno argumenata, zašto bi bilo dobro da se predsednički kandidati podržavaju sa 50.000 sa 10.000 potpisa građana. Možda i nije bilo dovoljno argumentovano u samom amandmanu. Uobičajeno je, kada se piše amandman, da se obrazloženje piše u jednoj ili dve rečenice, samo da se skrene pažnja na šta se odnosi. Mislim da su kolega Martinović i Oto Kišmarton nakon njega toliko dobro obrazložili ovaj amandman, da Vlada više nema razloga da kaže da nema dovoljno argumenata za prihvatanje ovog amandmana. Zapravo sam se javila da govorim o amandmanu na član 10. stav 4, koji su podneli narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Član 10. govori o potpisima podrške predlogu kandidata. Ovo dvoje naših kolega predlažu da se briše stav 4. člana 10. Predloga zakona. Stav 4: ''Birač može potpisom podržati samo jednog kandidata.'' Gospođa Aleksandra Jerkov i gospodin Aleksandar Marton predlažu da se to briše, sa obrazloženjem da se ne može ograničiti pravo građana da potpisom podrže više od jednog kandidata za predsednika Republike Srbije. Podrška kandidata je, kažu oni, odvojena od izbora za predsednika, kada svaki punoletan i poslovno sposoban državljanin Republike Srbije, koji ima aktivno i pasivno biračko pravo, može svoje poverenje da ukaže samo jednom kandidatu sa liste. Naravno, ovaj amandman je, ne želim da budem gruba, ali zaista moram da kažem - besmislen. Potpuno je besmislen, neutemeljen ni u Ustavu, niti u bilo kom propisu. Sasvim sigurno je u suprotnosti sa zdravom pameti. Obrazloženje nije ništa bolje. Zamislite sada koja bi svrha bila prikupljanja potpisa podrške predsedničkih kandidata ako bi jedan građanin mogao da potpiše koliko god hoće tih lista. Svi ti potpisi se overavaju sudski i plaćaju se takse. Kada bi to bilo tako, onda sasvim sigurno svako od nas bi u svom komšiluku, u najbližem nekom okruženju, evo da ode svako od nas ko živi u istom okruženju na vrata, svako će dobiti potpis, zato što komšija neće da se zamera sa svojim komšijom. Ako ga to ništa ne košta, potpisaće i Marku i Janku. To nije svrha prikupljanja tih potpisa. Suprotno od toga, hoćemo da uozbiljimo političku scenu, hoćemo da ukrupnimo političku scenu. To valjda jeste bitno i to valjda jeste svrha ovih dvadesetak godina parlamentarnog života u Srbiji. Valjda treba da unapređujemo parlamentarni život i parlamentarni rad. Čini mi se, ovaj amandman kao da je, eto, palo nekom na pamet da neko napiše nešto iz inata, jer zaista ne mogu da verujem da je onaj ko je pisao ovaj amandman mislio da ovako nešto može da bude prihvaćeno. Ubeđena sam da narodni poslanici neće glasati za ovaj amandman, ali sam imala potrebu da radi javnosti kažem o čemu se radi, da se ne desi da neko od ovih dvoje kolega negde u nekom mediju ili ne znam, kaže, eto mi smo podnosili amandmane, niko nam amandmane ne prihvata. To kažemo i mi, jer nam zaista ne prihvataju amandmane. Ali, svaki put imamo i obrazloženje, i u tekstu amandmana, a naravno i naknadno sa ovog mesta obrazlažemo svaki amandman. Dakle, predlažem i ministru i narodnim poslanicima da ovaj besmisleni amandman na član 10. ne prihvate.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Rajko Baralić.
SPS neće podržati ovaj amandman. Kada bi bio prihvaćen ovaj amandman, imali bismo kategoriju takozvanih profesionalnih potpisivača kandidatura, koje bi to mogli naplaćivati po nekoliko puta, kao što i sada naplaćuju. Iniciraćemo zakon o političkim strankama i ponudićemo vam ga, da one stranke koje se kandiduju na bilo kom nivou za bilo koje izbore, a dobiju manje glasova nego što je bilo potrebno potpisa za tu kandidaturu na narednim izborima, više ne mogu da se kandiduju ili ne mogu da kandiduju svoje liste u toj izbornoj jedinici, ako se radi o lokalnim izborima. Podsetiću vas, i za predsednika Republike i za parlamentarne izbore najmanje 10 stranaka ostvarilo je manje glasova od neophodnog broja potpisa za podržavanje kandidature. To je sramota. Osim što prave gužvu, što prave metež na političkoj sceni Srbije, te male političke stranke najčešće uopšte i ne postoje. Bile su ove neke stranke koje je Udba formirala, sad imala ova vaša, kada je Pavković kandidovan i drugi, i onda on čovek dobije četiri i po puta manje glasova nego što ste mu obezbedili potpisa. Dakle, to nije dopušteno. Prema tome, dobro ste rekli gospođo Radeta, ovaj amandman je besmislen i bilo bi ne samo rđavo, već i opasno da ga prihvatimo. S druge strane, kao šef izbornog štaba SPS u Moravičkom okrugu, pre nekoliko godina upozorio sam da su neke političke stranke za podršku svojim izbornim listama imale spiskove čitavih protokola medicinskih ustanova, SUP-a, Zavoda za zapošljavanje, i to od jedan pa do koliko treba. To je krivično delo. O tome smo obavestili javnost. Bili smo obećali tužbu, pa smo se predomislili, ali nismo zaboravili. Dakle, to su stranke takozvanog demokratskog bloka. Pre svega stranka G17. Molim vas, to je nešto što nije dopušteno i, ako bi ovaj amandman bio prihvaćen, onda bi ovo postao jedan metež u Srbiji, gde bi neki manje-više fino zarađivali, a drugi stvarali utisak, koji inače nije stvarni, da oni egzistiraju na političkoj sceni Srbije, a u stvari ne predstavljaju ništa. Postoji izborna lista u Čačku koja je za predsednika opštine na poslednjim izborima za lokalnu samoupravu dobile 7-8 puta manje glasova nego što je bilo potrebno potpisa. To je politički život u Srbiji i ovaj amandman bi bio krajnje delikatan, i ove posledice o kojima govorim učinio bi još težim i nadam se da ovo neće niko podržati.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što sam rekao i kada sam obrazlagao prethodni amandman, izbori za predsednika Republike treba da budu maksimalno ozbiljni. To treba da bude ozbiljna politička utakmica i svima onima koji učestvuju na tim izborima treba dati dovoljno vremena da svoja prava i obaveze ostvare na sve moguće kvalitetnije načine. Tu mislim kako na kandidate za predsednika Republike, tako i na organe koji sprovode izbore. Naime, narodni poslanik Momir Marković je predložio amandman na stav 1. člana 11. Predloga zakonao izborima za predsednika Republike. Sada ovaj stav glasi ovako: ''Predlog kandidata podnosi se Republičkoj izbornoj komisiji najkasnije 20 dana pre dana izbora''. Narodni poslanik Momir Marković je predložio da se ovo "20 dana" preformuliše u "25 dana". Amandman treba prihvatiti iz više razloga. Pre svega, amandmanom se omogućava organima za sprovođenje izbora da imaju dovoljno vremena da pripreme sve potrebne materijale za sprovođenje izbora. Inače, ovaj amandman je u vezi s amandmanom koji je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Zaista je nedopustivo da u Predlogu zakona o izborima za predsednika Republike ne postoji odredba koja reguliše koji organi su zaduženi za sprovođenje izbora. Zaista, amandman narodnog poslanika Vjerice Radete je pravnički perfektno sastavljen, potpuno je jasan, precizan, nedvosmislen i u praksi može samo da olakša sprovođenje izbora. Zato vas pozivam, gospodine ministre, meni je žao što niste bili tu kada je gospođa Vjerica Radeta obrazlagala svoj amandman, ali evo imate ga u materijalu. Videćete da je amandman zaista idealan, ako išta može biti idealno, i mislim da je Vlada Republike Srbije bila dužna da taj amandman prihvati. Dakle, organima za sprovođenje izbora, a koji su to organi, to vam je predložila gospođa Vjerica Radeta u svom amandmanu, ostavljanjem roka od 25 dana, daje se dovoljno vremena da pripreme sav materijal koji je neophodan za sprovođenje izbora. Takođe, biračima, odnosno građanima Republike Srbije koji imaju biračko pravo, ostavlja se dovoljno vremena da se upoznaju sa činjenicom ko su kandidati, kakvi su njihovi izborni programi i da onda svaki građanin Republike Srbije ima dovoljno vremena da se odluči za kog kandidata će se opredeliti na izborima. Ovim rokom od 25 dana omogućava se dovoljno vremena i kandidatima za predsednika Republike da se predstave biračima, da prestave svoje izborne programe i da pokušaju da uvere građane Republike Srbije da su oni baš ti koji mogu na najbolji mogući način da ostvare interese države i njenih građana. Konačno ostavljanjem roka od 25 dana daje se dovoljno vremena za okončanje postupka za zaštitu izbornih prava, i to kako pred organima za sprovođenje izbora, tako i pred nadležnim sudovima. Budući da je ovaj amandman u vezi sa amandmanom koji je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta i budući da oba amandmana i te kako imaju smisla, pozivam vas, gospodine ministre, da oba ova amandmana prihvatite. Inače, vaše obrazloženje, odnosno obrazloženje Vlade za amandman narodnog poslanika Vjerice Radete i za amandman narodnog poslanika Momira Markovića zaista je šturo i zaista mi nije jasno zbog kojih suštinskih razloga Vlada Srbije ova dva amandmana nije prihvatila.
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, izvinjavam se, vratiću se na amandman Vjerice Radete vezano za član 7. Izbore za predsednika Republike sprovode organi koji sprovode izbore za narodne poslanike. Hteo bih, gospodine ministre, da vam ukažem na neke činjenice za koje mislim da bi trebalo da usvojite i mislim da ne bi trebalo da bude problematično. Amandmani mogu da se podnesu iz dva razloga. Jedan je da se poboljša zakon, da se da rešenje koje bi moglo da bude bolje od predloženog Vladinog i drugi, iz nekih političkih razloga. Tvrdim da je ovaj amandman koji je podnela Vjerica Radeta baš vezano za ovaj prvi razlog. Jer, ovo što je predložila Vjerica Radeta omogućava svim političkim strankama u svim situacijama, bez obzira da li bili u poziciji ili opoziciji, da izbornu proceduru prate na najbolji mogući način. Iskreno mislim da smo mi došli do konsenzusa da izbori treba da budu pošteni, odnosno da na izborima sprečimo mogućnost manipulacije. Da ne budem lažno skroman, bavim se izborima zadnjih 15 godina intenzivno i mislim da smo kao stranka, baš zbog toga što smo u najvećoj meri ili skoro sve vreme bili u opoziciji, mogli da sagledamo sve probleme sa kojima se suočavamo kao opoziciona stranka u vreme izbora, bez obzira da li oni bili za predsednika ili bili parlamentarni ili lokalni izbori. Šta je osnovni problem na svim izborima? Mogućnost da kontrolišete izbornu proceduru. Šta je šansa da se kontroliše izborna procedura? Zastupljenost onih koji učestvuju u izborima da mogu da kontrolišu. Znači, treba posmatrati situaciju, ne samo kada si na vlasti. Valjda nije interes vlasti da spreči kontrolu. Valjda je njen prevashodni interes da omogući kontrolu izborne procedure, kako bi pokazala da su izbori potpuno legalni, da se poštuje zakon i da ne postoji mogućnost zloupotrebe izborne procedure. Mislim da je i vama interes da omogućite svima koji učestvuju na izborima takvu mogućnost, da mogu da kontrolišu izbornu proceduru, jer samom činjenicom da dajete pravo, vi stavljate do znanja građanima Srbije da nemate nameru na bilo koji način da zloupotrebite vlast da bi eventualno na izborima dobili glasove koje inače ne bistedobili ukoliko se poštuje izborna procedura. Kada pogledate ovaj predlog, vidite da je do detalja sve razrađeno i da se uopšte nije vodilo računa ko je pozicija, a ko opozicija, nego se vodilo računa samo o izbornoj proceduri, da se izborna procedura kontroliše. Mislim da nikome ne treba situacija koju smo imali u bližoj ili daljoj prošlosti, kada je izborna procedura zloupotrebljavana, kada, da tako kažem, na neki način, izborni rezultati, nisu dobijani preko biračke kutije, nego na drugi način. Zašto vi, koji ste se nekada zalagali za mogućnost da dođemo do izborne procedure koja će to onemogućiti, sada ne prihvatate ovo? Ovde apsolutno nema ni jedne jedine tačke koja je vezana za stranku. Uopšte ne gledamo poziciju i opoziciju, vlast i opoziciju. Gledamo samo izbornu proceduru. Predlažemo način koji će onemogućiti zloupotrebu te izborne procedure, tako što će kompletan izborni proces preko organa za sprovođenje izbora predsednika Republike da se prati, od izborne komisije, radnih tela i biračkih odbora. Jedino to možete da uradite ukoliko usvojite ovaj amandman. Ovde na Skupštini izneo sam primer glasanja za predsednika Skupštine grada Beograda i zamenika, gde nažalost, predstavnici DS-a i DSS-a ne znaju pojam ili svesno krše tajno glasanje. Kako to možete vi da sprečite? Možete da sprečite tako što ćete u biračkim odborima, u radnim telima da imate predstavnike onih stranaka koje se nalaze u parlamentu i vi time dajete potpuni legitimitet tim izborima. Dovodite izbornu proceduru, da ne kažem, do savršenstva, ali u proces gde neće moći da bude zloupotrebljena. Mislim da bi trebalo, imate vremena do kraja dok se ne usvoji ovaj zakon, da dobro pogledate i da ako ima nešto što tu nije eventualno odgovarajuće, da se izmeni, ali mislim da je sve precizno razrađeno, i to do detalja, i ne bi ni na koji način narušio ovaj zakon, samo bi ga poboljšao i, ako usvojite ovaj amandman, siguran sam da će budući predsednički izbori proteći na najbolji mogući način. Vašu pažnju bih samo usmerio na jednu stvar. Setite se Zakona o izboru narodnih poslanika, koji je usvojen konsenzusom u novembru2000. godine. Taj zakon je predložila SRS, baš na osnovu iskustva iz opozicionog delovanja. Pogledajte, do dana-današnjeg skoro da ništa nije promenjeno u tom zakonu. Ima nekih stvari, kao što je glasanje iz inostranstva, jer normalno je da neke stvari mogu i treba da se promene, ali suštinski, ništa nije promenjeno. Zbog čega? Iz jednostavnog razloga, jer zakon je pravljen tako da vam je, i ako ste u poziciji i ako ste u opoziciji, odgovara. Ako pravite takav zakon, onda budite sigurni da će taj zakon biti nešto dužeg veka i da neće samo služiti dok ste na vlasti, a prva promena vlasti biće i promena ovakvog zakona. Hvala vam.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik dr Paja Momčilov. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima dr Paja Momčilov.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo mi raspravljamo već deveti sat u ovom jesenjem danu o dva zakona praktično, i ono što želim na samom početku da kažem, već je jasno iskristalisano, da mi ovde imamo dva nekvalitetna zakona, koja su na brzinu doneta i nama ponuđena na usvajanje. Već su pre mene moje kolege iz SRS rekle, a bogami i iz drugih političkih stranaka, šta je razlog da mi imamo ovako nekvalitetne zakone i zbog čega žurba. Potrebno je što pre izaći na predsedničke izbore. To je prvi razlog. Drugi, bogami, treba ponovo izabrati istog predsednika. Znamo događaj koji će uslediti sigurno, a i samo vreme bez nekih loših događaja neće biti saveznik sadašnjem predsedniku države. Ispred SRS podneo sam amandman na član 11. i taj član 11, kao što ste mogli da vidite, govori o podnošenju predloga za kandidata, šta treba da sadrži predlog i nabraja se, pored generalija kandidata, treba da imate pismenu izjavu kandidata da je prihvatio kandidaturu, imate uverenje o državljanstvu, uverenje o izbornom pravu kandidata, potvrdu o prebivalištu kandidata i još nekoliko stavki. I onda smo mi u SRS smatrali da je logično da iza tačke 4. dodamo tačku 5. koja će glasiti da treba dati i "uverenje o zdravstvenom stanju, izdato od strane VMA". Obrazloženje je bilo kratko. Mislili smo da je to logično i razumljivo, da smatramo veoma bitnim i neophodnim da kandidat za predsednika Republike podnosi uverenje o zdravstvenom stanju. Kakav smo odgovor dobili, pošto nam je amandman odbijen. Kaže se ovako: ''Zdravstveno uverenje nije uslov za kandidovanje na funkciju narodnog poslanika ili člana Vlade, pa ne treba da bude ni uslov za kandidovanje za predsednika Republike''. Odgovor je, je l' tako, može čovek slobodno da kaže nelogičan, a može da se kaže i da je pokušaj jedne male lukavosti. Nelogičan je zato što analogiju uspostavlja za pojmove koji nisu isti. Mislim da ne može da se poistoveti funkcija narodnog poslanika sa funkcijom predsednika države. To je nešto što je meni elementarna logika. Sa druge strane, mogu da razumem onog koji je pisao odgovor da, došavši u poziciju da može da odgovara, smatra da može da eto jednog dana bude i predsednik države. Nije to ništa neobično, možda nije ni za zameriti, ali je sumnjivo. Međutim, društvo u kojem mi živimo, da jedan ministar za sebe kaže da je na putu za dobijanje Nobelove nagrade i da on očekuje da će to i da dobije, opravdava i ovakvo možda gledište. Isti ministar, doduše, dobija neku drugu nagradu. Naravno, kasnije saznajemo da je za to morao i platiti, a onda kad pogledamo slavodobitnike u zadnjih deset godina, vidimo da ni iz jedne države koja ima ozbiljnu ekonomiju nemate nijednu osobu koja je dobila tu nagradu i, naravno, da su to sve osobe iz tranzicionih zemalja. Ako bih hteo da budem maliciozan, mogao bih da kažem i banana država. Elem, da se mi vratimo predmetu mog izlaganja. Šta ja treba da dokažem? Treba da dokažem dve stvari ovde, da obrazložim. Prvi stav, da je predsednik države po meni jedna od najviših u hijerarhiji svih funkcija političkih u ovoj zemlji, da predsednik države predstavlja, kad postane to, izvesnu počast za osobu koja je izabrana za predsednika Republike. Predsednik Republike ima i izuzetno važna ovlašćenja. Predsednik Republike nas predstavlja i pred međunarodnom zajednicom i zastupa. Znači, ne može svako ko je i možda slučajno izabran za narodnog poslanika baš da uvek postane i predsednik države. To je prvi stav koji ja dokazujem. Drugi stav koji dokazujem, da za kvalitetno obavljanje takve funkcije je neophodno da imamo zdravu osobu. Podsetiću vas sad, biću toliko slobodan, šta je to zdravlje. Mnogi to, nažalost, ne znaju, a nije ni tako strašno ne znati. Zdravlje nije samo odsustvo bolesti, nego je psihičko, fizičko i mentalno blagostanje. I socijalno, dabome, da dodamo još i socijalno blagostanje. Znači, to je zdravlje. Tvrdim da predsednik treba da bude zdrav, pogotovo psihički i mentalno, da bi mogao kvalitetno da odgovori ovom svom zadatku. Meni onaj ko je odgovorio izgleda smatra da to nije potrebno, jer njemu je dovoljno da ti uletiš na listu bilo koje stranke, možda i slučajno, možda i zasluženo i ti si se već kvalifikovao da budeš predsednik. E, sad, u civilizovanom društvu, kada dete krene u školu, mora roditelj da izvuče lekarsko uverenje za dete. Zašto? Da bi zaštitilo dete prvenstveno i kad dete psihički i mentalno ne može da prati ono što je nastava, ono ide u posebnu školu. Znači, gde god je mentalna funkcija u pitanju, neophodno je imati i potvrdu psihofizičkog zdravlja. Za našeg predsednika nije mentalna funkcija bitna, njemu i ne treba potvrda zdravlja. Idemo dalje, ako gledaš vozačku dozvolu, ako upravljaš vozilom, nešto što je mehanički naučeno, naravno, potrebno je da imaš i psihičko i drugo rasuđivanje, u redu, takođe ti treba lekarsko uverenje. Neko ko je zaposlen u upravi, organu uprave, ne znam da li može bez lekarskog uverenja da se zaposli danas. Mada, naš zakon koji je ovde je tako izglasan pre par godina, ne zahteva izričito da se mora imati lekarsko uverenje pri zapošljavanju, ali kaže da ako su specifična zanimanja u pitanju onda je i to potrebno dostaviti. Adamović Vladimir, psiholog, bavio se poznatim ličnostima, političarima i umetnicima, i on je iznosio patobiografije tih ličnosti. On ih je posmatrao kroz njihovu bolest i lepo kaže Hitler je imao napade noću, vrištanja, buđenja iz sna, paničnog vrištanja i da se ne bavim sad Hitlerom, znamo šta je proisteklo iz Hitlerove vladavine. Bavio se ovaj autor isto i Staljinom. Staljin je imao poremećen bioritam, on je noću bio budan. To je isto poznato. Posledice toga takođe su poznate. Naravno, neću da kažem da i mi sada počinjemo polako da menjamo bioritam i da noću počinjemo da radimo. E, sad, kaže mi jedan kolega - skrati. Ne, neću skratiti, jer mislim da je ovo i te kako važno da se kaže što treba da se kaže. Naime, da li psihički treba da bude stabilna ličnost predsednika države? Evo, jedan događaj iz naše zemlje. Sastanak ambasadora, ovog američkog, koji je otišao pre izvesnog vremena i potpredsednika srpske Vlade. U jednom trenutku potpredsednik srpske Vlade zaplače, bez određenog razloga. Da li je to u redu? Šta se događa sa mišljenjem i o državi, ne govorimo o toj ličnosti? Psihička ličnost predsednika mora da bude stabilna. Ne treba zabranjivati psihički labilnim osobama da se bave politikom, ali ako hoće da budu najviši funkcioneri, onda oni moraju biti psihički stabilni. E sad, ovde se postavlja jedan problem. Neko može da mi kaže:ti sad raspravljaš da li zdravlje javne ličnosti može da bude opšti problem ili javne ličnosti imaju pravo na privatnost. Vidite, u tom zapadnom svetu kome vi težite, barem pričate, već je donet stav da javna ličnost nema prava na privatnost, pogotovo političari. Zašto?Upravljaju sudbinom mnogih drugih ljudi. Kad je u pitanju zdravlje, o tome govorim. Pa onda u Americi, mi znamo da je Buš bio teški alkoholičar, i da se lečio i da se izlečio. Onda, mi znamo za gomilu drugih političara, sa njihovim boljkama i bolestima. Sad ih neću ovde nabrajati. Na kraju krajeva, imate primer Đinđića. Zašto je Đinđić poveo ministre 2000. godine na pregled i zašto mi ni dan-danas ne znamo šta je sve tamo nađeno, a znamo da izvesni nisu mogli da dobiju neke resore baš zbog tih nalaza tog pregleda. Ako gledate političare u svetu kako se ponašaju, i u našoj okolini, različito, neki ne kriju svoju bolest, i u našoj okolini. Ako hoćete da kažete da je balkanski mentalitet nešto drugo, nije. Imate, evo, ovog gospodina Tihića, lepo operisao čovek kuk, kaže: produžio sam nogu pet santimetara - ne krije. Nije ni Račan krio svoju bolest, nije ni Jaser Arafat, pa nije, na kraju, ni Kastro krio svoju bolest i bili smo obaveštavani o toku lečenja Kastra. Znači, bio je suprotan primer jedino Miterana. On baš nije voleo da priča o svojoj bolesti, on je krio svoju bolest, međutim sve se sazna. Upravo zbog toga se na Zapadu političari utrkuju da daju izveštaj o svom zdravstvenom stanju. Neko bi mogao da kaže: pa ti si lekar, šta ti sad govoriš, može da se zna i o nečijoj bolesti. Znate šta, tu je stvar potpuno jasna, mi polažemo Hipokratovu zakletvu i za nas je to profesionalna tajna. Prema tome, ako se složi osoba koja je u pitanju, koja je bolesna, onda se tek može od lekara saopštiti nešto ovako. A ovo što mi predlažemo, upravo hoćemo da regulišemo zakonski i da trasiramo put da tako nešto bude i potpuno legalno, ne samo normalno, možda ispravno, nego i legalno. To je za legaliste deo. DSS je pre izvesnog vremena predsedniku dao predlog da se počnemo kontrolisati i na narkotike, da nam se uzima urin i da nas kontrolišu. To je podmladak DSS-a predložio. U Italiji je nedavno 50 njih kontrolisano, 12 su bili pozitivni na marihuanu, četiri na kokain. U Nemačkoj 2000. godine, afera, u urinu našli narkotike. Nije besmisleno. Možda ima razloga zašto na Zapadu i u Australiji, zašto su u Engleskoj građani počeli da potpisuju peticiju, da se i njihovim poslanicima i funkcionerima rade testovi na narkotike. Da završim, vreme ide svojim tokom, samo kažem ovako, šta mislite kad bi se na narednim izborima usvojio ovaj amandman i da vidimo ove kandidate koji se već naziru uveliko, koji će se pojaviti na izborima, pa jedan sa ovolikom istorijom bolesti sa VMA zbog stalnih lečenja, jedan opet, ne daj bože ako mu neko zatraži i test na narkotike, i šta onda ostaje srpskom narodu? Ostaje jedino logično i pravilno narodsko razmišljanje, pošto vi ovo nećete usvojiti, da glasa za psihički, fizički, mentalno normalnog čoveka, a ne znam za druge, al' sigurno znam da je ta osoba apsolutno gospodin Tomislav Nikolić.
Gospodine Momčiloviću, vreme vam je isteklo.
Gospodine predsedavajući, kazaću samo jednu rečenicu. Evo, vidite završio sam, prošlo je dve-tri sekunde, ima jedna narodna poslovica i uzmite je u pamet: ''Naučite da ćutite da biste znali da govorite''.
Da li se još neko javlja po amandmanu? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Hvala, gospodine predsedavajući. U ime SRS podneo sam amandman na član 11. stav 4, u kome tražim da se stav 4. briše. Obrazloženje ću pročitati malo kasnije. Zarad javnosti moram da pročitam razloge zašto sam tražio da se stav 4. briše. Dakle, u članu 11. stav 4. kaže: ''Kod suda moraju biti overeni samo potpisi birača na sporazumu o osnivanju grupe građana i potpisi birača koji podržavaju predlog kandidata''. U obrazloženju sam naveo da se ove odredbe već nalaze u članu 9. stav 2. i u članu 10. stav 1, i to ću pročitati zarad javnosti. Dakle: ''Grupu građana pismenim sporazumom osniva najmanje deset birača čiji potpisi moraju biti overeni kod suda i ona ne mora da ima naziv''. U članu 10. stav 1. kaže: ''Predlog kandidata može biti podnesen samo ako ga svojim potpisima koji su overeni kod suda podrži najmanje 10.000 birača'', ili 50.000 birača, ako se usvoji amandman kolege Martinovića. Dakle, gospodine ministre, moram da vam kažem da je obrazloženje koje smo dobili od Vlade više nego smešno, više nego nekulturno i jasno nam je da su obrazloženja koja ste nam dostavili na razmatranje amandmana predloga zakona o predsedniku takvi kakvi su zbog brzine njihovog pisanja, ali obzirom da je ovo druga tačka dnevnog reda i da je bilo dovoljno vremena Vladi da dobro razmotri sve amandmane, mogli smo dobiti sigurno i bolji odgovor. Kaže se u obrazloženju ovako: ''Amandman se ne prihvata. Odredba stava 4. člana 11. Predloga zakona ima za svrhu da ponovo na jednom mestu naznači koje sve izjave moraju biti overene kod suda i time, posredno, ukaže na to koje izjave ne moraju da budu overene kod suda (recimo, pismena izjava kandidata da prihvata kandidaturu za predsednika...''. Koji je to, gospodine ministre, predsednik ili kandidat za predsednika ove zemlje, koji ne zna da svoju izjavu ne treba da overava u sudu? Još jednom dobijam potvrdu zbog ovoga da je zakon pisan zbog Borisa Tadića, jer očigledno da te stvari nisu njemu još uvek jasne, ni njegovom timu koji mu pomaže u radu. Vidi se da je ovaj zakon pravljen za izbor predsednika neke skupštine stanara, gde dva puta kad ponovite istu stvar, stavljate ovom kandidatu do znanja šta treću stvar ne treba da uradi. Zbog toga sam rekao da je ovo obrazloženje više nego smešno. Mislim da nisu svi kandidati za predsednika ove zemlje u istom proseku inteligencije, da kao određeni kandidati shvataju šta je ovde napisano i bez ovog stava. Mislim da je onda trebalo, ako ste hteli to do znanja da stavite svima, da napišete dodatni član u kome se kaže: ne treba overiti kod suda izjavu da prihvatate kandidaturu. Zbog svega toga, gospodine ministre, i sami znate da u članu 11, stav 3. dovoljno piše šta sve treba jedan kandidat da podnese i da ste u obrazloženju napravili kontradiktornost od onoga što piše već u članu 11, a to je da treba ponovo ponoviti nešto. Već ovde piše u tački 1. člana 11: ''pismena izjava kandidata da prihvata kandidaturu za predsednika Republike''. Mogli ste da stavite u zagradi ''neovereno kod suda'', ili da ponovite ovaj stav još jedanput kako bi nekom kandidatu bilo mnogo lakše. Zbog svega toga ovo obrazloženje vređa svaku inteligenciju i zbog toga smo predložili amandman jer ne želimo da dođemo opet u nerazrešene situacije kao što smo došli u Predlogu zakona o predsedniku, gde se ne zna šta je domaćinstvo, koliko članova ima, da se ne zna šta je pisana, a šta je pismena izjava itd. Te stvari nisu dobre. Mi pokušavamo da amandmanima ovaj zakon uredimo koliko-toliko, da ga uprostimo, da bi bio što primenjiviji. Naravno, morate imati u vidu činjenicu da je sigurno predsednik Srbije u narednom periodu kandidat SRS i da nismo ovo uradili ni iz kakvih političkih predrasuda, nego zbog stupanja zakona na snagu za naredne periode za sve kandidate i za sve izbore predsednika koji će se odvijati. Moram kratko da se vratim na član 10, gde je kolega Martinović tražio da se umesto 10.000 potpisa skupi 50.000 potpisa. Dobio sam asocijaciju na to zbog izlaganja gospodina Rajka Baralića. Rajko Baralić je rekao da je to opasno za Srbiju iz ovih ili onih razloga. Rajko Baralić je član SPS i zaboravio je da, kada su predsednički izbori ili bilo koji drugi izbori u pitanju, svi na jednoj strani a ostali na drugoj strani, samo SRS, i da nije problem svim strankama koji su na toj jednoj strani da skupe 50.000 potpisa, pogotovo za nacionalne manjine koje se utapaju i u drugom krugu poklanjaju svoje glasove toj prvoj strani ili tzv. demokratskom bloku. Zato vas molim, gospodine ministre, da ovaj zakon uprostimo, da ovaj stav, koji apsolutno već nema smisla jer je pomenut u tačkama 9. i 10, bez veze ne ponavljamo jer ne treba ponavljati tri puta nešto da bi neko shvatio šta je četvrta stvar, tačnije šta kao četvrtu stvar ne treba da uradi. Hvala najlepše.
Da li se još neko javlja za reč po ovom amandmanu? Reč ima narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Neću da se upuštam, mislim da je potpuno obrazložen amandman, samo da predstavniku predlagača, ministru Markoviću, kažem da ni ovo nije tačno u članu 11. stav 4. da samo dve vrste potpisa moraju da budu overene kod suda. Naime, kod suda moraju da budu overeni potpisi i one grupe od 10 građana koji raskidaju ugovor o zajedničkom kandidatu. A to je ono kada se priča o nabrajanju da postoji uvek opasnost da ne nabrojite sve. Dakle, nije samo ove dve vrste potpisa kod suda. Postoji još jedna vrsta potpisa koja se overava kod suda, i kada nabrajate sve ono što mora da bude overeno, onda ste morali i treću vrstu potpisa: kada grupa od 10 građana razvrgava svoj ugovor o podršci jednom kandidatu, oni koji istupaju iz toga, svoje potpise o istupanju takođe moraju da overe kod suda.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Slavko Jerković. Vlada nije prihvatila amandman, a Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se ovaj amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite, gospodine Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, narodni poslanik Slavko Jerković predložio je da se u članu 12. Predloga zakona o izborima za predsednika Republike briše reč: "javnost". Naime, član 12. glasi ovako: ''Sve obrasce koji su potrebni za podnošenje predloga kandidata propisuje Republička izborna komisija u posebnom aktu, štampa ih i stavlja na raspolaganje javnosti u roku od tri dana od dana raspisivanja izbora''. Republička izborna komisija je, dame i gospodo narodni poslanici, jedan svojevrstan državni organ. Svi državni organi imaju obavezu da svoje akte objavljuju u "Službenom glasniku Republike Srbije". Zaista ne mogu da razumem na koji način Republička izborna komisija, nakon što akt o obrascima za sprovođenje izbora za predsednika Republike bude objavljen u "Službenom glasniku Republike Srbije", te obrasce može da stavlja na raspolaganje javnosti. Ne znam kako može Republička izborna komisija da te obrasce stavlja na raspolaganje javnosti putem televizije, ili putem radija, ili putem štampanih medija, putem novina. Dakle, ne znam šta je Vlada ovom formulacijom htela da kaže. Umesto toga, gospodine ministre, mislim da je mnogo suvislije sledeće rešenje - da se svi obrasci koji su neophodni za sprovođenje izbora naravno utvrde od strane Republičke izborne komisije, da Republička izborna komisija te obrasce objavi u "Službenom glasniku Republike Srbije" i da tek nakon toga, naravno, "Službeni glasnik Republike Srbije", kao javno preduzeće, štampa te obrasce i da oni mogu slobodno da se prodaju. Ovako kako ste vi napisali u Predlogu zakona ispada da obrasci Republičke izborne komisije ne moraju da budu objavljeni u "Službenom glasniku Republike Srbije", nego da ih samo Republička izborna komisija štampa i, kako vi kažete, stavlja na raspolaganje javnosti, a zaboravili ste onaj ključni segment, a to je da ti akti moraju da budu objavljeni u "Službenom glasniku Republike Srbije". Sada, to verovatno nije slučajno. Vas je izgleda uhvatila epidemija da akte koje donose državni organi držite u tajnosti. Ovo je već, ako se ne varam, treći predlog zakona u kome se pokušava od građana Srbije nešto da sakrije. Da vas podsetim da ste u Predlogu zakona o Vladi koga ste ovde izglasali, odnosno Zakon o izmenama i dopunama Zakona o Vladi predvideli samo neke akte, opšte i pojedinačne, koje je Vlada dužna da objavi u "Službenom glasniku Republike Srbije", ali da postoji druga kategorija akata, koji mogu da budu objavljeni ako to Vlada hoće, a ako neće, oni će ostati tajna za građane. Drugi zakon koji je ovde usvojen je Zakon o Ustavnom sudu. Tu ste takođe predvideli da se neki važni akti Ustavnog suda ne objavljuju u "Službenom glasniku Republike Srbije", a pre svega odluka po ustavnoj žalbi. Mi smo vam ukazali da je odluka po ustavnoj žalbi izuzetno važna odluka, njome se odlučuje o izuzetno važnim ljudskim pravima i slobodama, u trenucima kada građani više nemaju neki drugi pravni mehanizam da zaštite svoja prava. To ste odbili, nego ste napisali da Ustavni sud može da odluči, ako on to želi, da se pojedine odluke po ustavnim žalbama objavljuju u "Službenom glasniku Republike Srbije". Evo sada, ovo je treći zakon, zakon o izboru predsednika Republike, gde kažete da Republička izborna komisija obrasce za sprovođenje izbora stavlja na raspolaganje javnosti, a uopšte niste predvideli da se ti obrasci objavljuju u "Službenom glasniku Republike Srbije". I uopšte mi je nejasna tehnologija kako mislite da se jedan pismeni akt stavi na raspolaganje javnost putem medija, jer mediji su izgleda jedino sredstvo da se nešto stavi na raspolaganje javnosti. Sad, da ne ulazimo u taj difuzni sociološki pojamšta je javnost. Verovatno ste hteli da kažete - narod, odnosno oni koji su zainteresovani za izbore, koji imaju svoje kandidate i koji žele da glasaju na tim izborima, ali jedini način, legalni način na koji Republička izborna komisija može da komunicira sa građanima Srbije, jeste da svoje akte objavljuje u "Službenom glasniku Republike Srbije". Sve ostalo ne može da bude pravno valjano, ne može da ima pravnu snagu. Dakle, otpada ta mogućnost da Republička izborna komisija može akte da objavljuje u medijima, novinama, na televiziji, na radiju itd. Jedini legalan put jeste da se svi akti, i Republičke izborne komisije i svih ostalih državnih organa, objavljuju u "Službenom glasniku Republike Srbije". Sve ostalo je vraćanje Srbije u srednji vek, kada su državni organi radili šta su hteli, a da građani o tome uglavnom nisu imali pojma.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 13. amandman je podnela poslanik Vjerica Radeta. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite, gospođo Radeta.
Hvala lepo, gospodine Albijaniću. Član 13. Predloga zakona odnosi se na povlačenje predloga kandidata i odustanak od kandidature. ''Predlagač kandidata može povući predlog kandidata do dana utvrđivanja liste kandidata za izbor predsednika Republike'' – to, naravno, nije sporno. Ali, sporan je sledeći stav: ''Ako je kandidata predložila koalicija političkih stranaka, predlog je povučen kad i poslednja politička stranka koja je u koaliciji pismeno povuče predlog, ako koalicionim ugovorom nije drugačije određeno''. Naš stavje da je ovakav stav 2. člana 13. neodrživ i da ovo nije dobro rešenje. Naš predlog je: ''Ako je kandidata predložila koalicija političkih stranaka, predlog je povučen kada jedan od učesnika u koaliciji pismeno obavesti Republičku izbornu komisiju da povlači predlog kandidata''. Zaista je neshvatljivo zašto Vlada nije prihvatila ovaj amandman, jer kada sam videla ovako napisan stav doživela sam ga kao grešku Vlade Republike Srbije, nisam mogla da verujem da je moguće da zaista vi ozbiljno mislite da može ovako rešenje da ostane. Još sa obrazloženjem Vlade zašto se ne prihvata amandman, kažete: ''Zbir volja koje su stvorile koalicije treba da je i razvrgnu. Sve političke stranke zajedno su stvorile koaliciju, pa zajedno treba i da je razvrgnu povlačenjem kandidature.'' ''Ukazujemo'', kažete, ''i na to da po Predlogu zakona prednost ima način na koji je povlačenje kandidature uređeno u koalicionom ugovoru; tek ako pitanje povlačenja kandidature nije uređeno u koalicionom ugovoru, dolazi do primene dispozitivne odredbe (prema kojoj je predlog povučen kada i poslednja politička stranka koja je u koaliciji pismeno povuče predlog).'' Gospodine ministre, ovo je zaista potpuno van logike i van zdrave pameti. Napravi se ta koalicija od tri, četiri ili pet stranaka, to je kod vas uobičajeno, napravi se i formalni sporazum da podržavaju jednog kandidata i u međuvremenu jedna od stranaka, samo jedna, shvati da ne želi više da podržava tog kandidata. Kako vi mislite ovim zakonom i ovako regulisanim stavom drugim člana 13. Predloga zakona da obavežete ili da naterate tog jednog od nekada koalicionih partnera da mora da se pridržava ove odredbe? Ovo je neprihvatljivo i naše amandmansko rešenje je mnogo jasnije jer propisuje, i tako stoji u obrazloženju, da ako makar i samo jedna od političkih stranaka, koalicije političkih stranaka koje su predložile kandidata, pismeno obavesti da povlači predlog, da se na taj način povlači i kandidatura. To je jedino logično i zapravo jedino moguće. Ovo rešenje, stoji dalje u našem obrazloženju, bolje je od predloženog u Predlogu zakona zato što je jasnije, jednostavnije i disciplinuje sve avanturiste u politici i ne zbunjuje birače. Ako se koalicioni partneri ne mogu dogovoriti, zašto bi njihova svađa opterećivala birače? - to je naše pitanje. I ko ne može da se dogovori, ne treba da učestvuje na izborima. Vi se pojavite sa jednim kandidatom, podržavaju ga tri-četiri političke stranke, u međuvremenu jedna stranka kaže - neću više da podržim tog kandidata, vi ga zakonom obavezujete da i dalje mora da ga podržava, predstavnik te stranke se pojavljuje u medijima i kaže -ne pada mi na pamet da više podržavam Borisa Tadića, bila je greška kada smo napravili sporazum da podržimo Borisa Tadića. Da li će DSS podržati Velju Ilića ili Borisa Tadića? Možda će napraviti sporazum i sa jednima i sa drugima. Sa vama da bi se održali još malo u Vladi, a sa ovima zato što su na ovom drugom nivou republičkom već u koaliciji. Šta će sada njihovi birači i simpatizeri, za koga će da se odluče, ko je taj za koga treba da glasaju? A u međuvremenu se onda DSS predomisli, izađe pred javnost i kaže - nećemo da podržimo ni Borisa Tadića, ni Velimira Ilića, mi jadni nemamo nikoga, nikoga nismo ni predložili i nikoga nećemo da podržimo. Kako ćete onda zakonom da naterate nekog da podrži tu kandidaturu, ako jasno i glasno kaže da ne želi da je podržava? Ovo je zaista neprihvatljivo i mislim da je neophodno da ovaj amandman prihvatite, jer ne možete da zakonom nekome namećete njegovu političku volju i njegovu političku odluku. Svako ima pravo da se udruži, ali i da se razdruži. Ako su se četiri ili pet stranaka udružile da podrže jednog kandidata i ako jedna stranka više ne želi da učestvuje u tome, vi tu stranku terate dok se svi ostali ne predomisle i ne kažu da nećeda podrže tog kandidata. To jednostavno nije logično i to je neodrživo. Zato, ministre, mislim da bi bilo dobro da se konačno uključite u ovaj rad, bar u ovaj zakon, pošto u onaj prethodni apsolutno niste, i da ako niste u stanju da prihvatite ove amandmane, odnosno ako nemate ovlašćenje od gospodina Balinovca da dirate njegov zakon, onda lepo kažite: povlačim ovaj zakon - pa se dogovorite lepo ako je moguće u zajedničkoj vladi, jer ovo je očigledno zakon vlade Vojislava Koštunice, a vi ste ministar vlade Božidara Đelića, pa se lepo tamo dogovorite i predložite nam jedan ozbiljan zakon. Znate, mi smo ovaj zakon čekali šest-sedam meseci, vi ste toliko kasnili po Ustavu i Zakonu za sprovođenje Ustava i zaista smo očekivali, ako toliko dugo radite predlog zakona, da ćemo dobiti zakon na koji maltene nećemo imati nikakvu primedbu. A vi ovakvu nebulozu predlažete u zakon. Mislim, zaista, da je svakom građaninu koji sada ovo sluša i koji nema nikakve veze s politikom jasno da je ovo što ste vi predložili zaista van zdravog razuma. Ponavljam, ministre, može li vas neko da natera zakonom da morate da podržavate nekog kandidata? Ako ste to i rekli u jednom momentu, i potpisali, u međuvremenu se predomislili, ko može vas da natera da glasate za Borisa Tadića?
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo poslanik Zoran Despotović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Zoran Despotović.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe SRS podneo sam amandman na član 13. stav 5, jer smatram da je dobronameran, nesporan i ne remeti nikakvu koncepciju člana 13. ovog zakona o izboru za predsednika Republike. Povlačenje predloga kandidata i odustanak od kandidature, član 13. stav 5: ''Odustanak od kandidature izjavljuje se pismeno, a potpis kandidata overava kod suda.'' Ovo se briše. Pravo svakog kandidata za predsednika države je damu sud overi kandidaturu, a njegovo pravo da odustane je samo njegova volja. Ministre, valjalo bi da čujete ovo. Dalje sud nema šta da overava njegov potpis, a sam čin odustajanja od kandidature može samo da se konstatuje, a o njegovoj ostavci može da raspravlja stranka, a i ne mora. Uz prateća dokumenta koja prilaže kandidat za predsednika neophodna je sva dokumentacija lekarske komisije za njegovo fizičko i psihičko stanje. Naravno, za kandidaturu, kao što smo mogli čuti od poslanika SRS, potrebno je prikupiti 50.000 potpisa, jer za ovako važnu državnu funkciju potreban je i ozbiljan kandidat. Samo veliki mogu ući u tako važnu utakmicu, a ta odredba ništa ne umanjuje prava nacionalnih manjina, niti to želim, jer i same su svesne činjenice da utakmicu od velikog značaja za državu igraju najjači i najveći. Ako ove zakone donosimo zbog usaglašavanja sa novim Ustavom, onda je i obaveza predsednika države da se po članu 114. Ustava Republike Srbije i zaklinje. Citiram član 114, s obzirom da se predsednik Republike poovom članu i ovom Ustavu nije još zakleo i zato smatram da će sigurno posle ovih izbora to uraditi Tomislav Nikolić: ''Zaklinjem se da ću sve svoje snage posvetiti očuvanju suverenosti i celini teritorije Republike Srbije, uključujući Kosovo i Metohiju kao njen sastavni deo, kaoi ostvarivanju ljudskih i manjinskih prava i sloboda, poštovanju i odbrani Ustava i zakona, očuvanju mira i blagostanja svih građana Republike Srbije i da ću savesno i odgovorno ispunjavati sve svoje dužnosti''. Mnogo važna stavka je i obezbeđenje centralnog biračkog spiska, jer SRS već duži niz godina traži da se birački spiskovi dovedu u valjano stanje. U tom kontekstu smatram da se ne radi o tehničkom pitanju, već se radi o nedostatku političke volje vlasti, što je najblaže rečeno problematično jer su predsednički izbori, uz parlamentarne, najvažniji izbori u jednoj moderno uređenoj pravnoj državi. Ako nismo u stanju za te najvažnije izbore obezbediti valjani birački spisak, onda vas pitam kakvu poruku i primer šaljemo lokalnim samoupravama? Smatram da ako građani neposredno biraju predsednika, onda i oni treba da učestvuju u njegovom razrešenju. U tom kontekstu primećujem nedoslednost i nelogičnost Predloga zakona, koja je slična kao i ona u članu 13. stav 5. Isti princip primenjivati u svim delovima materije koji obuhvata Predlog zakona o izborima za predsednika. Na kraju, iznosim svoje uverenje da će se izbori za predsednika završiti u prvom krugu, jer drugi krug nam neće biti ni potreban, jer svima nama, pa i građanima Srbije, jasno je da je to krug političke trgovine, političke ucene i slično. U obrazloženju odbijanja amandmana na član 13. stav 5. se kaže: "Amandman se ne prihvata. Predlog zakona predviđa pismenu formu praćenu overom potpisa kandidata kod suda zbog značaja koju radnja povlačenja kandidature ima. Povlačenje kandidature ima veće posledice od prihvatanja kandidature". S obzirom da sam dobio ovakvo obrazloženje, zamolio bih predlagača, gospodina ministra, koji nije tu, da navede makar jednu posledicu povlačenja kandidature. Zahvaljujem.
Da li se još neko od narodnih poslanika javlja za reč o amandmanu? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Zaista je nerazumljivo zašto je predloženo u ovom zakonu da odustanak od kandidature mora da se izjavi u pisanom obliku – ovde kaže pismenom, pitanje koliko je kandidat pismen – znači u pisanom obliku i to je u redu. Ali, da potpis kandidata mora da se overi kod suda, to zaista nema nikakve logike. Zašto vi kažete da Predlog zakona predviđa pismenu formu praćenu overom potpisa kod suda zbog značaja koju radnja povlačenja kandidature ima? Kolega Despotović je detaljno objasnio, ali zaista ne postoji nijedno zdravorazumsko rešenje i uverenje koje bi nas ubedilo da, ako se neko kandiduje za predsednika Republike i svoju kandidaturu samo potpisuje i predaje, uz ostalu dokumentaciju RIK-u, i ne overava tu kandidaturu, ako se predomisli do roka koji je predviđen zakonom, zašto bi on povlačenje kandidature morao da overava kod suda? Mislite da će neko da falsifikuje? Trebalo je još da kažete da grafolog kontroliše te potpise. Trebalo je da stoji i moglo bi da stoji da kandidat koji povlači kandidaturu treba pred RIK-om da potpiše izjavu o povlačenju kandidature. To bi bilo nešto što bi bilo normalno i što bi moglo da se prihvati, ali da overava povlačenje kandidature, i još nam tvrdite da su veće posledice kada on odustaje od kandidature nego kada se kandiduje, to nije tačno. Da li vi znate kako se jedno lice kandiduje, koja je to procedura, od najpre stranačke procedure, do sve one dokumentacije, pa prikupljanja potpisa, pa overe tih potpisa, pa plaćanje tih overa, pa konačnog podnošenja RIK-u? Uz sve to ide i izborna kampanja, animiranje građana itd. Sada je to sve manje važno nego što neko u toku ovog perioda, koji mu zakon dozvoljava, odjedanput kaže: više ne želim da budem kandidat iz nekog razloga. Prvo, ne očekuje se, niti je logično da to može da se očekuje od nekog ozbiljnog kandidata, od predstavnika neke ozbiljne političke partije. Ne kažem da ne može da se desi u praksi, ali može da se desi kod nekog od ovih koje vi svaki put, na svakim izborima, vi iz vlasti namestite da se kandiduju, da im obezbedite potpise itd. i onda ljudi u nekom momentu shvate da su samo igračka u nečijim rukama i da su se prodali za neku sitnu paru, i onda kažu - ipak sam častan čovek, neću u ovome da učestvujem, potpiše - neću više da budem kandidat, to uradi pred RIK-om i to je kraj priče. Dakle, niti ste nas ovim pisanim obrazloženjem ubedili, niti je ministar ijedno slovo na tu temu progovorio da nas ubedi, a ni predstavnici skupštinske većine, vas desetak, koliko vas je tu. Evo opet informacija za građane Srbije, da nijednog predstavnika DSS i G17 nema trenutno u sali. Gospodina Albijanića je odavno Ivana Dulić-Marković eliminisala, on je tu kao potpredsednik. Vi dobro obavljate taj posao, gospodine Albijaniću. Znam da se sve manje osećate članom G17 plus. Sećam se vremena od pre dve, tri, četiri godine, kada ovde pominjem da je Mlađan Dinkić kriminalac, vi ste ovde skakali, hteli ste da bijete onolikog Vučića, koji je pola metra viši od vas, a sada kad kažem Dinkić je kriminalac, lopov, opljačkao ovo ili ono... (Predsedavajući: Gospođo Radeta, molim vas, nemojte to da radite.) ...vi me lepo zamolite, samo zato što morate, jer vas gleda Ivana Dulić-Marković, inače ne biste ni tako reagovali.
Da li se još neko javlja po amandmanu narodnog poslanika Zorana Despotovića? (Ne.) Narodni poslanik Milisav Petronijević podneo je amandman kojim predlaže da se posle člana 15. doda novi član 15a. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
Ovu priču o amandmanu bih počeo na drugojačiji način u odnosu na ono što je rekla moja koleginica Vjerica Radeta. Neću reći ko nije, ali ću reći ko jeste, jer bi građanima Republike Srbije bilo zanimljivo da čuju ko jeste u sali Narodne skupštine, kada raspravljamo o zakonu o predsedniku. Očigledno one stranke koje su zainteresovane za izbor predsednika Republike i koje su zainteresovane da ceo posao izbora predsednika Republike protekne na najbolji mogući način. To su, nesporno, kolege iz SRS, kolege iz DS i, naravno, mi iz SPS. Izašao sam da, u ime poslaničke grupe SPS, obrazložim amandman kolege Milisava Petronijevića na član 15. Kolega Petronijević je predložio svojim amandmanom da se član 15. proširi time što će se, pored postojeće formulacije, dodati i stav: "Ako je na glasačkom listiću zaokruženo lično ime kandidata ili je istovremeno zaokružen redni broj i lično ime kandidata, takav listić smatraće se važećim". Mi iz SPS smatramo da se amandmanom precizira da se važećim glasačkim listićem smatra i listić na kome je jasno zaokruženo samo ime, odnosno ime i redni broj kandidata. Predlogom zakona nije ova mogućnost precizirana, te može u izbornom procesu, odnosno u postupku utvrđivanja rezultata izbora, biti proizvoljno tumačeno rešenje koje je dao predlagač zakona. Mi smatramo da se amandmanom takva mogućnost eliminiše. Dozvolite mi da pročitam odgovor Vlade na ovaj amandman druga Milisava Petronijevića. Obrazloženje Vlade glasi: "Amandman se ne prihvata. Dovoljno je odrediti šta je nevažeći listić, pa da se istovremeno otkrije i pojam (znači treba da otkrivamo) važećeg listića. Ne mogu uporedo da u istom zakonu postoje i definicija važećeg i definicija nevažećeg glasačkog listića, pošto uvek postoji neki slučaj važenja ili nevaženja glasačkog listića koji tim dvostrukim definicijama nije obuhvaćen. Recimo, amandman ne odgovara na pitanje da li je važeći glasački listić onaj u kome je zaokružen samo naziv predlagača, ili je zaokružen i naziv predlagača i lično ime kandidata ili je zaokružen redni broj i naziv predlagača itd. Sve su to slučajevi iz prakse u kojima se smatra da je glasački listić važeći, a nisu navedeni u amandmanu". Ovo obrazloženje Vlade Republike Srbije je bolje nego ijedan argument koji bi se mogao izgovoriti u prilog ovom amandmanu, a u stvari govori o potrebi da se amandman prihvati. Bez uvrede, kolege narodni poslanici, mislim da nije zadatak biračkog odbora kojitreba da utvrdi rezultate izbora na određenom biračkom mestu, da otkriva istine, da otkriva pojam važećeg listića, odnosno da praksa pokaže koji je listić važeći ili ne važeći. Mislim da su kolega Milisav Petronijević i SPS apsolutno u pravu i pravo za tu tvrdnju mi daje i član 17. ovog predloga zakona koji govori šta se smatra nevažećim listićem. Nevažeći glasački listić je glasački listić koji nije popunjen ili glasački listić koji je tako popunjen da se ne može pouzdano utvrditi za kog kandidata je birač glasao. Suština je da je važeći glasački listić onaj glasački listić iz koga se apsolutno može utvrditi pouzdano za koga je neko glasao. Izvinite, kolege narodni poslanici građani Republike Srbije, koji možda gledaju ovaj prenos, amandman kolege Milisava Petronijevića upravo i ima taj smisao da se njim apsolutno može utvrditi za koga je glasao. Ako neko zaokruži redni broj ispred imena i prezimena kandidata, ili zaokruži ime i prezime kandidata ili i jedno i drugo, to je dokaz da se apsolutno može utvrditi za koga glasa. Prema ovom zakonu, glasa se samo za jednog kandidata tako što se zaokruži redni broj ispred imena i prezimena. Zaokruži se redni broj i onda se taj listić smatra važećim. Sve ostalo je nevažeće. Ukoliko se desi, kako kaže zakonodavac, u praksi, da neko zaokruži i ime i prezime kandidata, ili redni broj i ime prezime kandidata, onda će birački odbor reći, izvinite, zakon to ne predviđa, iako se zaokruživanjem i rednog brojai imena i prezimena kandidata apsolutno može utvrditi izborna volja građana, onda predlagač može da kaže, izvinite, u članu 15. stav 2. stoji samo redni broj ispred imena kandidata i to se ne može prihvatiti. U ime SPS ukazujem i mi mislimo da je ovo ozbiljan problem i da bi bilo apsolutno potrebno ovaj amandman prihvatiti. Ne možemo da shvatimo predlagača da odbija ovako smislen amandman, sem ako to odbija iz razloga što je to predložila opozicija. U situaciji kada sve manje građana Republike Srbije izlazi na izbore, iako smo 2003. godine izmenama Zakona o izboru predsednika ukinuli onaj za mnoge ogroman uslov važenja izbora, da mora glasati 50 plus 1 posto upisanih birača, činjenica je da kao reakcija na postojeće ekonomsko i političko stanje u Srbiji, ono što radi tzv. demokratska vlast u ovim godinama posle 2000. godine, sve manje i manje ljudi izlazi na izbore. Mi ovim stvaramo uslove da i to neposredno izražavanje građana i neposredno izražena volja može biti dezavuisana. Problem uopšte nije tako sitan i tako banalan kao što bi se moglo shvatiti. Imamo u praksi različitu situaciju, da nažalost ni sve stranke ne mogu biti zastupljene u biračkim odborima, iako zakon to drugojačije kaže. Verujte mi na reč, u ovih proteklih nekoliko godina smo se uverili da zakon ima svoj smisao u toku postupka, ali se u praksi i na terenu dešava nešto potpuno drugačije. Nije nevažno šta će biti važeći glasački listić i šta će biti nevažeći glasački listić. Stavite se u kožu bilo kog kandidata, gde će birački odbor reći da listić nije važeći. Ovo govorim i sa stanovišta činjenice kakvo je biračko telo Srbije, da ima dosta starijih ljudi, da ima dosta ljudi sa određenim stepenom obrazovanja. Uzmite situaciju da se prijavi sedam-osam kandidata, što je realno očekivati, jer biće i stranaka i pojedinaca koji će učestvovati u izborima za predsednika Republike. Da li je moguće da svako od ljudi koji budu učestvovali na izborima, a kažem struktura biračkog tela Srbije je da su dominantni u biračkom telu uglavnom stari ljudi, da li će oni baš onako, da kažem hirurški precizno, moći da zaokruže samo redni broj ispred imena kandidata, kao neophodan uslov po ovom zakon da bi mogao listić biti prihvaćen. Ako je suština glasanja da se pouzdano može utvrditi za koga je neko od građana glasao, onda je sasvim logično da se prihvati ovaj amandman kolege Milisava Petronijevića, jer zaokruživanjem i rednog broja i imena i prezimena kandidata, pa apsolutno se može utvrditi izborna volja. Ne treba da stvorimo nijedan zakonski uslov da bude proizvoljnog tumačenja, jer kažem još jedanput, situacija ima raznih. Može se desiti da se proglasi ogroman broj glasačkih listića, gde je nesporno da je iskazana biračka volja u korist jednog kandidata, da je birački odbor koji je u sastavu drugačijem, da to proglasi nevažećim. Ovo govorim ne slučajno. Mi socijalisti smo imali vrlo loše iskustvo. Primera radi, kada je bio referendum o gradonačelniku Gornjeg Milanovca, s obzirom da su sve stranke bile na jednoj strani, a on na drugoj, verovali ili ne, nismo imali predstavnika u biračkim odborima kada je sprovođen referendum. Čak ni preporuka Ministarstva da bi logično SPS trebalo da ima svog predstavnika u biračkim odborima, nije bila ispoštovana, a čime je stvoren formalno-pravni osnov za voluntarizam neviđenog nivoa. Imali smo situaciju, primera radi, kada je bio referendum u Žabarima, gde je objektivno mali broj glasova odlučivao o sudbini predsednika opštine, koji je inače bio socijalista i koji je, hvala bogu, izdržao pritisak izjašnjavanja građana i građani su se većinom izjasnili protiv njegovog smenjivanja. Suština je bila što su birački odbori i izborna komisija opštine proglasili ogroman broj listića nevažećim, pa onda te nevažeće listiće izvukli i nisu ih računali u broju onih ukupnih glasačkih listića. Ovo pominjem, poštovane kolege, zato što neki drugi članovi ovog zakona govore da se broj birača koji su glasali utvrđuje na osnovu broja glasačkih listića. Ne kaže se važećih i nevažećih, nego glasačkih listića koji budu u kutiji, pa će se onda izvršiti razvrstavanje na jedne ili druge.
Molim vas, pažnje malo.
Hvala, gospodine predsedavajući. Možda je trebalo da pričam o nekoj drugoj temi, da vidimo ko prati, a ko ne prati. Oni kojima nije interesantno, slobodno neka izađu, ionako nas ima malo, kome se ne sluša, slobodno; gospodine Milivojeviću, nemate vi obavezu da budete ovde. Trebalo bi, pošto imate predsednika i kandidata za izbore. Valjda vas interesuje. Budućeg predsednika će izabrati građani Republike Srbije, a kako gospodin Tadić radi, nažalost, veoma je diskutabilno to pitanje budućeg predsednika. Potpuno sam ubeđen da on predsednik biti neće, ali to je vaš problem. Večerašnje zasedanje Narodne skupštine pokazuje kakvu će imati podršku na terenu. Primetite ko je od koalicije tu da podrži ovaj zakon o izboru predsednika. E, ako je ovo pokazatelj kako će izgledati podrška na terenu, crno mu se piše. Prema tome, ozbiljno razmislite o onome što se zbiva večeras jer je to pokazatelj šta će se zbivati. Ako je gospodin Albijanić jedan u ime onih ostalih, uz svo poštovanje prema gospodinu Albijaniću, to je tanko.
To nije u redu, gospodine Obradoviću, izvinite, molim vas.
Rekao sam sa stanovišta broja, kvantitet. Možda kvalitet postoji, ali je kvantitet minoran. Pošto u izborima za predsednika Republike neće kvalitet odlučivati nego kvantitet, veoma je važno da obratite pažnju na ovaj amandman, jer ćete se možda sutra češati po glavi i reći: trebalo je da prihvatimo amandman socijalista jer on daje mogućnost da se apsolutno jasno utvrdi biračka volja građana. Gospodin Petronijević nije slučajno predložio ovaj amandman. Želimo da izbegnemo razne negativne pojave koje su se dešavale u prošlosti – da birački odbor bude taj koji će ceniti situaciju, biti izvor prakse i izvor tumačenja zakona. Bolje je napisati šta je važeći, šta je nevažeći, jer ovde je suština da se može apsolutno utvrditi šta je biračka volja. Mislimo da je ovaj amandman izuzetno dobar, da bi njegovo prihvatanje bilo samo pomoć predlagaču, u ovom slučaju Vladi Srbije, i građanima koji budu učestvovali na izborima za predsednika Republike, pošto ćemo izbore imati očigledno u januaru, da se time da mogućnost da ne bude bilo kakvih marifetluka, da ne bude loših stvari, da ne bude mnogo nevažećih glasačkih listića, da ne bude krivotvorenja biračke volje građana, da jednostavno prava...
Molim vas da saslušamo govornika.
Hvala, gospodine Albijaniću. Mi smatramo da je ovaj amandman dobar, jer suštinski pravno daje osnov da se u toku izbora može neposredno utvrditi izborna volja. Možda po vama ovaj amandman neće imati smisao. Mi mislimo da hoće, i u prvom i u drugom krugu, ali kada se to svede na vrlo konkretnu situaciju, onda je i te kako važna formulacija rešenja u zakonu koja daje osnov da se apsolutno tačno može utvrditi biračka volja građana. Mi mislimo da se amandman kolege Milisava Petronijevića podnet u ime SPS, gde on traži da se zaokruživanje i rednog broja, i imena i prezimena, ili i jedno i drugo, prihvati, jer to jeste dokaz da je čovek glasao za tog kandidata i to je njegova izborna volja. A, naravno, nek pobedi onaj za koga građani budu najviše glasali. Hvala vam.
Da li se još neko javlja za reč o ovom amandmanu? (Da.) Narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, govoriću istovremeno i o amandmanu na član 15. i o amandmanu na član 16. kolege Milisava Petronijevića i reći ću na početku da su ovo dobri amandmani i da ih treba prihvatiti. Podsetiću da RIK donosi uputstvo za rad biračkog odbora, svaki put za svake izbore ponovo. Uglavnom su to uputstva jedanput napisana i prepisuju se, i ništa to nije sporno. Naravno, usklađuju se sa zakonima ako je eventualno bilo neke izmene u izbornim zakonima, ali mislim da amandmane i na član 15. i na član 16. treba prihvatiti. Uostalom, ovo rešenje kako je sada predviđeno amandmanom kolege Milisava Petronijevića bilo je vaše rešenje, gospodo iz DOS-a, jer je u prethodnom Zakonu o izboru predsednika članom 5. bilo regulisano šta je važeći, šta je nevažeći glasački listić, pa ste vi u Izmenama i dopunama u članu 5đ predvideli upravo ovo što ste sada brisali. Zaista je posebno simptomatično zašto ste sada brisali nešto što ste pre nekoliko godina baš vi predlagali i usvojili. I šta vam znače ova obrazloženja, najpre obrazloženje zašto ne prihvatate amandman na član 15? Samo bih još dodala ovome što je kolega rekao, da je ''ako je na glasačkom listiću zaokruženo lično ime kandidata ili je istovremeno zaokružen redni broj i lično ime kandidata, takav listić smatraće se nevažećim''. Ovde je čak moglo da stoji i ne bi bilo suvišno da ''ili je listić popunjen tako da se nedvosmisleno može utvrditi za kog kandidata je birač glasao''. I to bi moglo da stoji, ne bi bilo suvišno. Nije dobro obrazloženje. Kažete da ne mogu uporedo u istom zakonu da postoje i definicija važećeg i definicija nevažećeg glasačkog listića. Stvarno ne razumem šta ste ovim hteli da kažete. Može da stoji. Pod uslovom da je istovetna, da je tačno napisano šta je važeće, a šta je nevažeće, onda naravno da može da stoji u zakonu. Posebno vam nije dobro ovo obrazloženje na član 16, gde ste vi predložili... jer, u članu 15. kažete: ''Pored naznake da se glasa za predsednika Republike, glasački listić za izbor predsednika Republike sadrži: 1) redni broj kandidata koji je utvrđen na listi kandidata... 2) objašnjenje da se glasa samo za jednog kandidata tako što se zaokruži redni broj ispred imena i prezimena kandidata''. Dakle, potpuno bi bilo u redu da se prihvati amandman kolege Petronijevića. Ne bi bila opterećujuća norma, samo bi bilo jasnije šta se podrazumeva pod važećim glasačkim listićem. U članu 16. u Predlogu zakona kaže se: ''Nevažeći glasački listić je glasački listić koji nije popunjen ili glasački listić koji je tako popunjen da se ne može pouzdano utvrditi za kog kandidata je birač glasao''. Kolega Petronijević kaže: ''Nevažećim glasačkim listićem smatra se nepopunjeni glasački listić, listić koji je popunjen tako da se ne može sa sigurnošću utvrditi za kog se kandidata glasalo, listić na kome je zaokruženo više od jednog kandidata, kao i listić na kome je dopisano ime novog kandidata''. Sad, vidite, pametnog li obrazloženja, u drugom stavu, zašto se ne prihvata amandman: ''Pored toga, amandmanom nisu obuhvaćeni svi slučajevi u kojima je glasački listić nevažeći.'' Pa, tek u vašem predlogu nisu obuhvaćeni. Kako onda to obrazlažete, šta ste vi u članu 16. predložili, šta je Vlada predložila kao nevažeći glasački listić? Potpuno uopštenu odredbu. A ta odredba je sadržana i u amandmanu kolege Petronijevića, samo što je njegovim amandmanom to još prošireno. Dakle, predlažem da se glasa za ovaj amandman, zato što ništa ne može da pokvari, može da razjasni i RIK-u prilikom donošenja uputstva za rad biračkih odbora, može i samim članovima biračkog odbora. Vi dobro znate šta se sve dešava na biračkom mestu, kako se pokušavaju predstaviti nevažeći glasački listići koji ne odgovaraju članovima biračkog odbora koji učestvuju u brojanju glasačkih listića, i zato, opet ponavljam, zakonom treba da bude sve toliko precizno utvrđeno da ne ostavlja mogućnost za razmišljanje mnogo ni RIK-u, a pogotovo ne biračkim odborima. Kada dođe do brojanja glasačkih listića, onda je i jedan glasački listić bitan. Mislim da bi svi trebalo da vodite računa o tome, jer i oni koji eventualno neće imati kandidata na ovim predsedničkim izborima, imaće ga valjda na nekim sledećim, pa će im tada biti bitno šta je važeći, a šta nevažeći glasački listić. Razumemo mi da onom ko je pisao ovaj Predlog zakona, a konstatovali smo više puta koji je deo Vlade Republike Srbije to pisao, da njima baš i nije mnogo stalo da ove odredbe budu jasne, jer oni unapred kažu da neće izaći na izbore, neće imati kandidata i njih baš briga da li će Toma Nikolić pobediti Borisa Tadića razlikom od pet ili šest procenata. Nama je to jako bitno, ubeđeni smo da će to biti veći procenat.
Na član 16. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović. Izvolite.
Poštovane kolege poslanici, nije baš prijatan ovaj vampirski običaj, ali šta da radimo. Gospodin Miša Petronijević, naš i vaš kolega poslanik, predložio je set amandmana koji se odnosi na preciziranje načina utvrđivanja iskazane volje birača. Evo, čisto da probam da privučem vašu pažnju, komentarisaću to što ovoj sednici prisustvuju, izuzimajući kvalitet G17 oličen u gospodinu Albijaniću, ali ne i kvantitet, poslanici DS, SRS i SPS. Za razliku od mog kolege Obradovića, kome je sumnjiva podrška DSS-a, G17 i NS budućem kandidatu demokratske opcije za predsednika, sumnjam da je predizborna kampanja, u stvari, počela. Mislim da su gospoda koja su ovde večeras odsutna, u stvari, na terenu. Verovatno nekome rade nešto iza leđa i, bože moj, rade sa biračkim telom. Naravno, gospodin Petronijević ovde predlaže izmenu člana 16. Zbog javnosti ću ga pročitati, jer ovo sve radimo zbog gledalaca. Ne gledaju svi građani, ne verujem da je svima prijatno da gledaju ovu skupštinu. Član 16. kaže: ''Nevažeći glasački listić je glasački listić koji nije popunjen ili glasački listić koji je tako popunjen da se ne može pouzdano utvrditi za kog kandidata je birač glasao.'' Gospodin Petronijević predlaže da se nevažećim glasačkim listićem smatra nepopunjeni glasački listić, listić koji je popunjen tako da se sa sigurnošću ne može utvrditi za kog se kandidata glasalo, listić na kome je zaokruženo više od jednog kandidata, kao i listić na kome je dopisano ime novog kandidata. Pošto vam ovo što ste već pročitali nije bilo zanimljivo, predlažem da obratite pažnju zašto je ovo važno. Pošto ste u dogovoru, dakle, DS i SRS, da se budućim izborima za predsednika da pun legitimitet i u dogovoru da, vašem dogovoru a da li će biti tako videćemo, polarizuje politička srpska scena na izbor Tome Nikolića ili Borisa Tadića, ja neću glasati ni za jednog, dakle, šta ovde može biti problem? Glasaću za kandidata SPS-a. Zašto je ovo zanimljivo? Jedna stvar su vaše ideje, a druga je stvar šta će reći oni koji se opredele da na te izbore izađu. Dogovor je lep, ali život može malo to i da poremeti. Šta ovde može da bude sporno? Može da bude sporno, ukoliko rezultat bude tesan, pa onda nekome padne na pamet, bilo ovoj vlasti ili nekoj budućoj, da na primer poništavanjem rezultata na nekim biračkim mestima i, eventualno, ako razlika bude mala u drugom krugu, popravi rezultat svog kandidata. To može da radi i pozicija i opozicija. Vi zaboravljate, gospodo, da je u lokalnim samoupravama jako šarena vlast, praktično su u vlasti svi sa svima, manje-više, a možda i u dogovoru svi sa svima, a možda je i dokazano da se u Srbiji sa parama može svašta uraditi. U tom smislu, u mogućnosti da zbog tesnog rezultata nekome sutra padne na pamet da prekroji izbornu volju rezultata, ne bih voleo da budući predsednik bude izabran u senci sumnje, kao što je to bio Koštuničin rezultat u slučaju pobede nad Slobodanom Miloševićem, jer nikada nismo dokazali da li ima 50%. Ako je Slobodan Milošević priznao tu pobedu, ne sporim je, samo kažem da postoji senka da li je bilo 50%, a podsetiću i gospodu iz DS-a da su i oni u svom sudaru sa svojim koalicionim partnerom svojevremeno to dovodili u pitanje. Vraćam se na ovu drugu mogućnost, koja je meni zanimljiva, da zbog tesnog rezultata, recimo, neko počne da poništava na izbornim mestima. Mogu neki iz lokalnih samouprava, mogu neki zbog para, a neki mogu iz ovog ili onog razloga. Onda bi se to svodilo na prekrajanje izborne volje građana, i zato je mnogo važno i 15a - šta je važeće, na koji način će birački odbor utvrditi punu volju, odnosno stvarnu volju onoga ko je zaokružio, i tu se slažem da to ne mora biti samo broj, nego jasno zaokruženo ime ili i jedno i drugo. Sa druge strane, zbog prakse, jer se predlagač zakona u obrazloženju zašto ovo ne prihvata poziva u nekim članovima i na praksu da birački odbor ima pravo da utvrđuje šta je bilo važeće a šta nije, izvinite, molim vas, treba suziti prostor za tako nešto. Mi jedni druge ne moramo da volimo, ali što su pravila igre jasnija, to će ona ružna prošlost, nije bitno ko ju je proizvodio, sa biračkim mestima, sa načinom glasanja i utvrđivanjem volje birača, znači, mogućnosti za manipulaciju će biti manje. Zato mi u SPS, zbog nestabilnosti srpske političke scene, zbog mogućnosti za manipulaciju u tom sudaru vlasti i opozicije, zbog tog pritiska koji će Zapad vršiti, kao što je nekada vršio sa Gonzalesom pritisak na one izbore '96. godine, tako će biti neki novi Gonzales, možda, da utvrdi ovde da li je izabran neki opozicioni kandidat. Samo da to brzo uradi, što bezbolnije, u pravu ste, gospodine Milivojeviću. Dakle, zato je važno precizirati šta je to u stvari nevažeći glasački listić. U tom smislu su amandmani koje je podneo naš kolega Miša Petronijević, član poslaničke grupe SPS, veoma smisleni. U nekoj normalnoj demokratskoj zemlji, u nekom normalnom sistemu, gde vam normalno radi ustavni sud, gde odnosi nisu ostrašćeni, gde se nećemo tući na biračkom mestu, gde nećemo krasti izborne kutije, je l' tako?, i šta se već sve već dešavalo, ovakav amandman možda i ne bi imao pun kapacitet jer je relativno fleksibilan i nećemo propasti zbog pet glasova. Ali ću vas podsetiti da je prilikom izbora nekima ovde omiljenog gospodina Džordža Buša, takođe bilo nespretnosti sa nekim glasanjem, u tom elektronskom glasanju. Zamislite vi kada bi se uvelo elektronsko glasanje u Srbiji – kakav bi to cirkus bio. A ja bih voleo da imamo elektronsko glasanje, jer bi to za mene bio znak napretka naše zemlje. Ovde bi u stvari to bila nova mogućnost za manipulaciju i uticaj na biračko telo. Ali, neću da budem dalje maliciozan, želim da zaista pozovem, u ovom slučaju, pre svega, vladajuću koaliciju, pošto su nas gospoda iz SRS već podržala, da prihvatimo ove amandmane, u suštini SPS-a, sa osnovnom porukom da oni prosto sužavaju mogućnost manipulacije, a mislim da to sužavanje mogućnosti manipulacije godi svima nama ukoliko se istinski zalažemo za dobru demokratsku normu. Uostalom, odnosi na srpskoj političkoj sceni su se u dobroj meri pacifikovali. Kad kažem pacifikovali, mislim na ona nastojanja, znate ono - 5. oktobar, nismo dovoljno pobili i pohapsili, bilo bi zgodno da bude 6. oktobra, nije bitno koje godine, pa da za taj 6. oktobar pohapsimo, pobijemo, lustriramo, mustriramo ili šta već, kakav žal ovde postoji za tim 6. oktobrom. Zašto je to dobro? Dobro je da počnemo najzad da se bavimo demokratijom a ne ostrašćenom političkom borbom, dobro je da najzad počnemo da se bavimo interesima građana a ne načinom održanja na vlasti. Kada govorim o načinu održanja na vlasti, na šta mislim? Počeli smo da prilagođavamo zakonske projekte, recimo Zakon o lokalnoj samoupravi ili neke druge izbore, pa prekrajaćemo možda izborne jedinice ili neke druge stvari da bismo odbranili svoju vlast. Znate šta? Gospodine Milivojeviću, da, radili smo, ali to što smo mi radili, ne znači da vi treba da radite, a radite. Zato što smo možda u nekim stvarima tako radili, a pre svega nismo dovoljno obratili pažnju na ono što vi radite, tako fini i pošteni, možda smo baš zato pali s vlasti. Demokratska norma je, i hrišćanski je, da se ne pozivate na nečije greške, pa da ih vi ponavljate, umnožavate i uvećavate – a zašto? –zarad opstanka na vlasti. Onda nemojte da nam pričate o demokratiji, nego pričajte o despotizmu, pričajte o tiraniji, pričajte o diktaturi... Znam da su rekli da neće, ali pričam o praksi. Jedna stvar je verbalno zalaganje, a druga što vam je vlast toliko draga da ćete radije da ostavite ženu, konja i penkalo nego vlast. Nekad se tako govorilo. Mislim da ova dva amandmana, ma koliko delovala benigno, omogućavaju porast stepena međusobnog poverenja vlasti i opozicije, međusobnog stranačkog poverenja, i sužavaju prostor za manipulaciju. Ukoliko želimo da naše odnose izgrađujemo na nekim drugim stvarima i da povećamo naš stepen brige za probleme običnog građanina, onog koji je bez posla, koji je gladan, od penzionera koji ne može da živi, onda će se za ovom govornicom više govoriti o životnim stvarima koje muče naše građane, umesto što ćemo govoriti o našim međusobnim odnosima, nepoverenju i u stvari iskazivati koliko je danas politička elita u Srbiji, ili dobar njen deo, u stvari loša, i nezainteresovana, zato da odnosi na političkoj sceni budu jasni, a da građani bolje žive. Hvala, gospodine predsedavajući, što ste me trpeli celih 11 minuta.
Hvala vama. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Nisam razumela na početku izlaganja gospodina Bajatovića, najpre, da li su oni, SPS, sklopili savez sa DSS da bojkotuju izbore, pošto ste nas, kolega Bajatoviću, optužili da smo mi sklopili nekakav sporazum sa DS da se ide na izbore. Morate da vodite računa šta mislite i sa ovog mesta šta kažete. Ja vrlo vodim računa, gospodine Bajatoviću. Nikakav sporazum i dogovor između DS i SRS ne postoji. SRS nikada nije bežala od izbora, nikada nije bojkotovala izbore. Od 2000. godine nikada nismo nikoga podržavali niti bili u vlasti. Prema tome, nemate nikakvog osnova da nas optužujete, zato što smo već mesecima insistirali i dalje insistiramo da se donesu svi potrebni zakoni da bi se stekli uslovi po Ustavu i Zakonu o sprovođenju Ustava da se sprovedu izbori. Kada se ti zakoni donesu, kada se izbori raspišu, naši stranački organi, a to je Centralna otadžbinska uprava, utvrdiće ko je kandidat SRS, najpre da li ćemo izaći, a onda ko je kandidat na predsedničkim izborima. Već sada mogu da vam kažem da sam ubeđena da će Centralna otadžbinska uprava doneti odluku da SRS izlazi na predsedničke izbore, da će naš predsednički kandidat biti Tomislav Nikolić, da smo mi ubeđeni da će Tomislav Nikolić biti predsednik Republike Srbije i zato nam je mnogo stalo da ovi zakoni budu dobri.
Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović, zamenik šefa poslaničkog kluba SPS. Izvolite.
Naš kolega Milisav Petronijević je podneo amandman na član 17. zakona o izboru predsednika republike, kojim predlaže da se u članu 17. posle stava 2. doda novi stav 3. koji glasi: ''U vremenu od otvaranja do zatvaranja biračkih mesta Republička izborna komisija objavljuje podatke o toku izbora koje dobija od republičke organizacije nadležne za poslove statistike, odnosno od drugih organa za sprovođenje izbora.'' Mi u SPS smatramo da se ovim amandmanom dopunjuje član 17. Predloga zakona, tako što se utvrđuje obaveza RIK-a da objavljuje podatke o toku izbora u o toku izbornog dana, odnosno u vremenu od otvaranja do zatvaranja biračkih mesta, koje daju Republički zavod za statistiku i ostali izborni organi, birački odbori i opštinske izborne komisije. Predlagač zakona, Vlada, povodom ovog amandmana dala jenegativan odgovor. Pročitaću i u čemu se sastoji negativan odgovor na ovaj amandman. Naime, Vlada ne prihvata amandman zato što smatra da je ''posredi bitno pitanje koje treba da se uredi zakonom kojim se uređuje izbor narodnih poslanika. Dok se ono ne uredi, na izbore za predsednika Republike supsidijarno će se primenjivati zakon kojim se uređuje izbor narodnih poslanika. Isto tako i kad se to pitanje uredi, na izbore za predsednika Republike supsidijarno će se primeniti zakon kojim se uređuje izbor narodnih poslanika.'' Znači, i u jednom i u drugom, i kad se ne uredi i kad se uredi. ''Ako bi se prihvatio amandman, eventualno drukčije uređivanje objavljivanja podataka o toku izbora na dan glasanja u zakonu kojim se uređuje izbor narodnih poslanika od onog koji se predlaže ovim amandmanom, nalagalo bi izmenu Zakona o izborima za predsednika Republike.'' Oprostite, ali ovo je nesuvislo objašnjenje, jer ovo jeste zakon o izboru predsednika republike. Vlada kaže da ne može ovo da prihvati jer bi podrazumevalo izmenu zakona o izboru predsednika Republike. Pa, mi sad diskutujemo o zakonu o izboru predsednika republike i Vlada nama socijalistima i gospodinu Petronijeviću kaže da ne može zbog toga što bi to podrazumevalo izmenu ovog zakona. Ne menja se neki zakon koji nije u proceduri. Upravo razgovaramo o zakonu kojim se uređuje ovo pitanje. Vlada je, po ko zna koji put, napravila grešku. Mislim da je ovo, što je gospodin Petronijević u ime SPS predložio, vrlo smisleno. Mislim da je jedan od dokaza da je to tako i činjenica da je ovo rešenje koje je gospodin Petronijević predložio sadržano i u delu zakona koji je bio važeći i jeste važeći dok se ovaj ne usvoji. To je da RIK treba da dobija podatke i izveštaje od organizacije nadležne za poslove statistike. Zašto ovo pričam? Ako se stvarno želi od strane Vlade da se donese zakon kojim će se u potpunosti urediti sva pitanja izbora predsednika Republike i ako se želi stvoriti takav zakonski osnov da neće sutra pasti nijedna senka sumnje na izbor građana Republike Srbije, odnosno na to kome su oni dali poverenje, onda bi bilo logično da se ovaj amandman prihvati. Ovo ne govorim u vetar. Sve ono što se dešavalo u godinama pre, potvrđuje osnovanost ovog amandmana. Mislim da, jednostavno, predlagač ili nije shvatio ili ne želi da shvati značaj ovog amandmana. Ovo govorim vrlo svesno, odgovorno, jer ako je shvatio onda je trebalo da prihvati amandman, a ako nije shvatio onda ima vremena da prihvati amandman. Ako se predlagaču žurilo da postigne jedan dogovor unutar koalicije o zajedničkom kandidatu i da se što pre donese zakon kojim bi se uredio izbor predsednika Republike, pa je napravio ovu manjkavost, ona može da se ispravi prihvatanjem ovog amandmana. Znate, poštovane kolege narodni poslanici, mnogo toga se dešava od četvrtka naveče do u nedelju naveče u osam. Od onog zakonom utvrđenog roka, kada kao počinje izborna ćutnja, 48 sati pre vremena određenog za glasanje, pa do onog zatvaranja biračkih mesta u nedelju u osam. Zar ne bi bilo logično da, ako razgovaramo o izboru predsednika Republike, da se samo državni organi, pa to je najznačajnija državna funkcija, pa izražava državno jedinstvo, to je član 1. Predloga zakona o predsedniku, zar ne bi bilo logično da izbor najznačajnije funkcije u državi bude tako uređeno da ne stavlja ni traga sumnje da se nešto može desiti što taj izbor može kompromitovati? Zašto se predlagač poziva na Zakon o izboru narodnih poslanika ili kaže da se ovo nije moglo prihvatiti? Izvinite, koliko znam, ovo su prvi izbori posle donošenja novog Ustava. Pa, zar nije bilo logično da predlagač, Vlada, napravi kvalitetno ovaj zakon? Vlada je formirana 15. maja 2007. godine. Sutra je 1. decembar 2007. godine. Pet i po meseci je prošlo, pa Vlada je imala dovoljno vremena da napravi zakon. Izvinite, pozivanje na Zakon o narodnim poslanicima stvarno nema smisla. Ako Vlada nema vremena da uredi, da napravi kvalitetan zakon, onda nam to treba reći, ali pozivanje na ili davanje ovakvog objašnjenja stvarno nema smisla i mislim da je nekorektno prema nama. Znate, ako pet i po meseci Vlada ne pripremi kvalitetan zakon, pa nam se onda kaže - e, poziva se na onaj drugi zakon, onda i sami vidite o kakvoj je žurbi ovde reč. Nisam slučajno pomenuo dešavanja od početka vremena ćutnje, a pogotovo dešavanju u vreme izbornog dana. Poštovane kolege narodni poslanici, proteklih godina se dešavalo svašta u toku izbornog procesa. Pojedinci i neke organizacije, koje sebe nazivaju nezavisnim, samostalnim, pogotovo nevladine organizacije koje se bave izborima, upravo su u to vreme radile prljave stvari, vezano za tok i sadržaj izbora, i televizije, i mediji, odmah da vam kažem. Postoji zvaničan izveštaj OEBS-a, primera radi, da je u ovim parlamentarnim izborima protiv SPS, kroz emisije koje su bile na nacionalnoj televiziji i na televiziji B92, vođena negativna kampanja. Setite se, poštovane kolege narodni poslanici, da je ista ta televizija B92, kada je prošli put bilo pitanje predsednika Srbije na dnevnom redu, tokom celog dana pozivala birače da izađu da glasaju. Loše je da to radi televizija na osnovu nezvaničnih podataka. To nisu podaci države, jer je reč o izboru predsednika Republike, a radila je to zato što je podatke dobila od Cesida, a Cesid je nevladina organizacija. Cesidje organizacija koja uporno pomaže DS. Cesid je organizacija koja pomaže DS i radila je to 90-ih godina. Molim vas, bez uvrede, nismo kratke pameti, da ne možemo reći građanina Republike Srbije. Cesid je 90-ih godina imao zadatak da sve što se dešavalo u izbornom procesu, a što nije bio interes DS-a ili demokratskih stranaka, okvalifikuje na krajnje negativan način. Obrnuto, posle 5. oktobra nastupio je raj, med i mleko, sve je idealno, nema uopšte problema u izbornom procesu, nema problema na biračkim mestima. Od 8.350 biračkih mesta, eto, desilo se na jednom biračkom mestu, dole negde u Babušnici, ali to nema veze. Sve je inače super. Zar nije logično da u izborima za predsednika Republike jedino državni organ može davati podatke o izlaznosti u toku izbora? Zar stvarno mislite da je logično da Cesid bude taj prvi koji obaveštava javnost, sem ukoliko nema zadatak da on javno mnjenje usmerava u drugom pravcu? Setite se uloge Cesida u referendumu u Crnoj Gori – pogrešio je samo 3 posto i to na onu stranu koja je dovela do nezavisne Crne Gore. Volja građana Crne Gore je njihova volja, to uopšte ne sporim, ali 3% baš na tu stranu, slučajno? Setite se dešavanja u nekim godinama pre. Setite se 5. oktobra, setite se podataka koji su išli tog dana, i oko izlaznosti a pogotovo onih prvih rezultata - 52, 54, 58, koliko je dobijao gospodin Koštunica. Setite se panoa koji su bili po ulicama, da je gotovo 52 posto. Mislite da su imali obraza posle da kažu da su lagali građane Republike Srbije? Gospodin Koštunica jeste imao više glasova, ali nije pobedio. Ali su mediji uporno govorili o broju glasova u procentima. Ako želite da izbori stvarno budu regularni, pa zar nije logično da samo državni organ bude taj koji će izveštavati građane Republike Srbije o izlaznosti? Pa onda neka građani sami procene, ako cene da žele da imaju predsednika Republike, ako žele da se izjasne za nekog, neka izađu tokom dana i neka glasaju; ako ne žele, neka ostanu kod kuće. Sećate se analiza - te izlazi ova populacija, te ne izlazi ova populacija, te ovi bi trebalo da izađu, te ovi ne bi trebalo da izađu - a sve da bi pobedio jedan takozvani demokratski kandidat. Pobeda bilo kog takvog kandidata u takvim izborima nije regularna pobeda. Zar ne bi bilo logično da se zakonom urede sve te situacije koje smo u prošlosti imali i koje smo kvalifikovali, nadam se, većinski kao loše, pa da se onda može reći - izbori su stvarno pošteni i fer, neka izađe ko hoće i neka glasa ko hoće. Čekajte, zar nije skinut uslov o 50 plus jedan posto izlaznosti kao uslov validnosti izbora? Pa, ako se videlo da nijedan tzv. demokratski kandidat posle 5. oktobra ne može to da preskoči, pa kuda ćete više, i to je malo, nego se hoće očigledno da se vodi kampanja i na ovaj način. Nisam slučajno pomenuo Cesid, zato što su neki ljudi iz Cesida posle postali ... Šta ste rekli, gospodine? Ovo su vrlo zanimljiva pitanja, a voleo bih da kolege izađu za ovu govornicu, pa da kažu građanima Republike Srbije o toj i o sličnim pojavama.
Gospodine Obradoviću, slažem se s vama. Molim narodne poslanike da ne dobacuju iz klupa, da sednica ide svojim tokom. Izvolite, gospodine Obradoviću.
Hvala, gospodine predsedniče. Primećujem izvestan stepen nervoze u redovima DS-a. (Boško Ristić, sa mesta: Dosadno je.) Ako vam je dosadno, nemojte da sedite tu, idite kući. Ako vam je dosadno da obavljate posao narodnog poslanika, vi idite kući. Ako ne možete da slušate ovo, izvinite, gospodine Ristiću, onda... Ja pokušavam...
Nastavite, gospodine Obradoviću.
Hvala, gospodine predsedniče. Vidim da je ova priča o Cesidu kod nekih izazvala opravdanu nervozu, zato što pričamo o stvarima koje su bile deo života, koje su bile deo izbora, a Cesid je odigrao jednu profesionalno vrlo nekorektnu ulogu u izborima, zato što je one stvari koje su išle u prilog tzv. demokratskim strankama prećutkivao ili edukovao građane, direktno ili indirektno, na način da se izazove njihov izlazak na izbore i da glasaju za svog kandidata. Mi imamo časne namere. Pogledajte sadržaj ovog amandmana, pogledajte ove odredbe koje su sadržane u zakonu koji je do sada bio važeći ili će biti važeći još neki dan. Šta ima tu loše i u ovom zakonu i u ovom amandmanu kolege Petronijevića da državni organi daju podatke u toku dana održavanja izbora? Šta tu ima loše? Ako verujete državi, pa valjda verujete tom organu koji izdaje odgovarajuće brojke. Šta je loše u tome što će se reći da je stepen izlaznosti 32%, pa će se videti sramota da građani Republike Srbije neće da izađu iz razloga koji su vrlo jasni? Ako imate probleme neke druge vrste, onda je to nešto drugo. U svakom slučaju, smatramo da je amandman kolege Petronijevića vrlo smislen i da sve ono loše iskustvo i ponašanje pojedinaca i medija, ako hoćete, pogotovo ono animiranje javnog mnjenja i pozivanje birača da glasaju ili određena populacija unutar biračkog tela ili sa pozivima, direktnim i indirektnim, samo za određenog kandidata, to stvarno nema smisla i to treba ostaviti iza nas. Pa, vi ste govorili o transparentnosti, govorili ste o regularnosti. U čemu je problem da se prihvati jedan logičan amandman i da izbore učinimo još regularnijim? Tu ne vidim nikakav problem. A vi ako vidite problem onda, izvinite, molim vas, vi nam dajete osnov da možemo izvući neke druge zaključke, da vama ne treba zakon koji će stvoriti uslove za regularne izbore, nego treba zakon kojim će se stvoriti uslov za manipulaciju. Zašto državni organ ne može da saopšti, samo državni organ? Ako treba neko drugi, onda recite: treba nam Cesid do daljnjeg. Slušajte, nije slučajno ni Cesid bio u RIK-u. Otkud odjedanput tolika ljubav prema jednoj nevladinoj organizaciji koja radi samo za jednu stranu? U svakom slučaju, ovaj amandman apsolutno treba prihvatiti. Hvala vam.
Zahvaljujem. Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, neverovatno je da u Predlogu zakona o izboru predsednika Republike ne piše koja je većina potrebna da bi neko pobedio na izborima za predsednika Republike. Da je to tako, evo, pročitaću vam stav 1. člana 18. Predloga zakona, na koji je amandman podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Taj stav glasi ovako: ''Za predsednika Republike izabran je kandidat koji je dobio većinu glasova birača koji su glasali.'' U teoriji ustavnog prava postoje dva pojma većine: pojam proste ili relativne većine i pojam apsolutne većine. Sama apsolutna većina u nekim zemljama može da bude i kvalifikovana, pa se traži, recimo, dvotrećinska većina, tročetvrtinska većina itd. Ovde samo piše većina. Sad smo u nedoumici koja je to većina koja je neophodna da bi moglo nesumnjivo da se kaže da je određeni kandidat pobedio na izborima za predsednika Republike Srbije. Da li je to prosta većina, da li je to apsolutna većina? Narodni poslanik Zlatan Jovanović predložio je amandman kojim se izbegavaju sve nedoumice oko toga ko je pobedio na izborima i on je predložio da se u članu 18. stavu 1. reč''većina'' zameni rečima ''najveći broj''. Stav SRS-a je da na izborima za predsednika Republike Srbije treba da pobedi onaj kandidat koji je dobio najveći broj glasova, odnosno ko je pojedinačno dobio više glasova od svih ostalih kandidata. Na ovaj način izbegava se tzv. drugi izborni krug. Mi u Republici Srbiji imamo vrlo negativna iskustva sa drugim izbornim krugom. Drugi izborni krug ne znači ništa drugo nego političku trgovinu. Znači razne neprincipijelne nagodbe između određenih političkih stranaka i cilj svih tih nagodbi je da ne pobedi najbolji, odnosno najjači kandidat. Tipičan primer jedne takve neprincipijelne i vrlo ružne političke trgovine bili su izbori za predsednika Republike 2004. godine, odnosno drugi krug tih izbora. Ako se sećate, u prvom krugu tih izbora kandidat SRS gospodin Tomislav Nikolić dobio je ubedljivo najveći broj glasova. Međutim, došlo je do drugog izbornog kruga i u drugom izbornom krugu udružile su se, kako bi rekao naš narod, babe i žabe. Ujedinili su se DS, DSS i G17 plus i pri tome su se poslužili nečim vrlo ružnim. Između dva izborna kruga u junu 2004. godine počeli su da plaše pripadnike nacionalnih manjina kako će im se desiti neko veliko zlo ako pobedi kandidat SRS, pa je onda bila priča ako pobedi Tomislav Nikolić doći će do uvođenja novih sankcija Republici Srbiji, pa ako pobedi Tomislav Nikolić maltene doći će do bombardovanja, desiće se neke neverovatne kataklizme ako pobedi srpski radikal na izborima za predsednika Republike. Onda oni koji su jedni o drugima pričali sve najgore, oni koji su tvrdili da je Boris Tadić izdajnik, a da je Vojislav Koštunica mlitav čovek, koji ne zna ništa drugo da radi nego da se igra sa svojim mačkama, odjednom su se udružili, odjednom su postali veliki politički prijatelji i saveznici i u drugom izbornom krugu pobedio je, nažalost, Boris Tadić. Pobediće gospodin Tomislav Nikolić, nemojte ništa da se sekirate. Dakle, pobedio je Boris Tadić i pobedio je, kao što su rekli pripadnici stranke SVM, između ostalog i glasovima jednog dela pripadnika mađarske nacionalne manjine, koji su glasali za Borisa Tadića pre svega zbog straha koji su im uneli DS i DSS da će pobeda Tomislava Nikolića da znači neko veliko zlo za pripadnike nacionalnih manjina. Mi ovim amandmanom želimo, pre svega, da sprečimo tu političku trgovinu, koja je neprincipijelna, koja je vrlo ružna. Želimo da na izborima za predsednika Republike pobedi kandidat koga hoće narod, a ne koga hoće političke oligarhije DS-a, DSS-a i G17 plus. Dakle, neka pobedi onaj kandidat koji odmah dobije najveći broj glasova, odnosno ko pojedinačno ima više glasova od svih ostalih kandidata. Na taj način izbegavate političku trgovinu, izbegavate razne neprincipijelne sporazume, izbegavate to da unosite zabunu u narod. Umesto da podižete politički moral naroda, da podižete njegovu političku kulturu, da jačate hrabrost građana, vi unosite zabunu. Pričate početkom juna – ovi iz DSS-a sve najgore o Tadiću, ovi iz DS-a sve najgore o Koštunici. Odjednom, posle 15 dana sve to nestaje, odjednom počinje da se uspostavlja harmonija između do tada ljutih političkih protivnika i onda – šta narod da misli, gde je tu moral, gde je tu etika, gde je tu principijelnost, gde je tu doslednost? Inače, mi smo tu političku trgovinu, dame i gospodo narodni poslanici, mogli da vidimo i u 2007. godini. Sećate se da je DSS podržala izbor Tomislava Nikolića na funkciju predsednika Narodne skupštine Republike Srbije. Čak su tvrdili da oni neće da dozvole DS-u da preuzme kontrolu i nad Narodnom skupštinom, zato što već imaju predsednika Republike, i bio bi neki elementarni politički red da, ako je predsednik Vlade iz DSS, ako je predsednik Republike iz DS, da onda predsednik Narodne skupštine, kao treće grane, zakonodavne vlasti, bude upravo srpski radikal. Onda posle nekoliko dana DSS okrene ćurak naopako i sa onima koji su im navlačili hulahopke na glavu odjednom uspostavi pakt, uspostavi trgovinu i sada imamo predsednika Narodne skupštine iz reda Demokratske stranke. Dakle, da bismo sprečili tu neprincipijelnost, nedoslednost, to što kvari moral naših građana, što urušava neke elementarne principe demokratije, mi smo predložili da se iznađe najjednostavnije i najpravičnije rešenje: neka pobedi onaj kandidat koji dobije najveći broj glasova. To rešenje je dobro iz još jednog razloga – umanjuju se troškovi izbora. Po nekim procenama, svaki izborni krug košta najmanje oko tri miliona evra. To je veliki novac. Zašto onda trošiti novac za drugi izborni krug, zašto ponovo organizovati biračke odbore, zašto ponovo štampati izborni materijal, zašto ponovo plaćati politički marketing političkim strankama na radiju, televiziji, u novinama itd., kada sve to može da se završi u prvom izbornom krugu? Sada mi je jasno zašto Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Nema tu mnogo filozofije. Stvarje potpuno jasna. Vladajućoj koaliciji je jasno da će u prvom izbornom krugu, odnosno ako se prihvati amandman SRS, odmah da pobedi Tomislav Nikolić. Oni znaju da Boris Tadić, a pogotovo neki drugi kandidat, ne može da dobije veći broj glasova od Tomislava Nikolića i onda su oni smislili drugi izborni krug. Doduše, do te mere su politički nepismeni da to nisu umeli da napišu nego su rekli - ponovljeno glasanje. Velika je razlika između ponovljenog glasanja i drugog izbornog kruga, ali time se već bave neki drugi amandmani i o tome ne želim da govorim. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam vas da prihvatite amandman gospodina Zlatana Jovanovića. On je apsolutno u duhu demokratije i to je jedno rešenje koje, između ostalog, može da podigne politički moral i političku kulturu u Republici Srbiji, a istovremeno da smanji troškove izbora. Mislim da je i jedno i drugo u interesu građana.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Nataša Mićić podnela je amandman kojim predlaže da se izmeni naslov posle člana 18. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite. Reč ima narodni poslanik Vladan Batić, iz DHSS, a u poslaničkom klubu LDP.
Gospodine predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da se ovakvim načinom pisanja i predlaganja zakona sve više urušavaju principi parlamentarne demokratije. Ako je nekome dosadno, hodnik je tu, bife radi. Nema potrebe da se ovde ćaska. To je sasvim legitimno, da se žvaću žvake i ostalo. To je odnos i prema parlamentu, i prema govornicima, ali još više prema građanima Srbije. Dakle, članom 18. Predloga zakona o izboru predsednika Republike određeno je kako se utvrđuje pobednik predsedničkih izbora. Predlagači su se opredelili za sistem u kome nije važno koliko je građana izašlo na izbore, dakle može i značajno manje od polovine ukupnog broja birača u Srbiji. Ono što je paradoks, to je da se drugi izborni krug naziva ''ponovljeno glasanje''. Imamo obrazloženje kojim se odbija amandman na čitavoj strani. To zaista podseća na onoga ko je pisao ovaj zakon, na gospodina Balinovca. Meni jedino nije jasno da li je ministar, gospodin Marković, imao ovlašćenje gospodina Balinovca da braniovakav nakaradni zakon u ovom parlamentu. To što se drugi izborni krug naziva ponavljanje glasanja, to je posledica olako obećane brzine, koja počinje od usvajanja Ustava i koja iz dana u dan sve više razara institucije u ovoj zemlji, umesto da se one jačaju i izgrađuju. Zašto? Zato što ponavljanje glasanja nije isto što i nadmetanje u drugom izbornom krugu. To je i pravnim laicima potpuno jasno. Izbori se ponavljaju u potpuno drugačijim situacijama. Kada se na pojedinim biračkim mestima utvrde... Parlamentarna većina je fenomenalna. Ne znam šta vas tera da sedite ovde. Em nemate suvislu reč da kažete, neprestano galamite, cerekate se, žvaćete i pokazujete Srbiji za koga ne treba da glasa na predstojećim izborima. Dakle, vrlo ste simpatični, pazite pitanja narodnog poslanika.
Molim mir u sali. Hajdemo ljudi da radimo, nema još mnogo i molim narodne poslanike da ne dobacuju iz svojih klupa, ko god bio narodni poslanik.
Tužno i tragično deluje ova vaša skupina. Žao mi je, žao mi je jer sam godina bio saborac one DS na čijem čelu je bio Zoran Đinđić. Ovo je bruka i sramota za takvu DS. Molio bih vas, gospodine predsedniče, da mi omogućite da normalno obrazlažem amandman.
Izvolite, gospodine Batiću.
I da umirite i da utišate strasti svojih stranačkih kolega, koje ni na koji način nisam izazvao. Potpuno staloženo i mirno pokušavam da obrazložim jedan amandman. Dakle, imamo još jedan paradoks. Kada se održavaju izbori i glasanje, ili kako se to već zove, ili prvi izborni krug, navodi se da se oni obavezno održavaju u neradni dan. Za ponavljanje izbora ili ponavljanje glasanja umesto da to bude drugi izborni krug, ne kaže se da to mora biti neradan dan, može biti očito i sreda, i petak i neki verski ili drugi praznik, i očito tu postoji neka skrivena namera. Zašto ne u neradan dan? Još nešto što je potpuni paradoks kada govorimo o izborima. Ova država više nema jasno definisanu teritoriju, što je jedan od tri atributa države. Sada imamo i drugi problem vezan upravo za glasanje ili ovo što vi nazivate ponovljenim glasanjem, a što u amandmanu uvažene koleginice Nataše Mićić treba da bude drugi izborni krug. Otkad je sveta i veka to je tako. Nemamo jasno utvrđen broj birača. U Srbiji ne znamo koliko ima državljana. Nećemo imati potpuno sređene biračke spiskove, zbog ovih virtuelnih državljana koji su navrat-nanos stekli pravo da budu upisani i da dobiju državljanstvo Srbije, da se ne upuštam u te razloge, nije ni bitno. Kako će se jasno definisati birački spiskovi da bismo znali broj birača? Sada podsećam na 2002. i 2003. godinu, pa sećate se kako je kukao Koštunica da se ne zna tačan broj birača i da nije definisan birački spisak, te fali 200.000, 300.000, 600.000; a sada je još mnogo gore. Ne znam šta je ideja ovakvih brzopoteznih pokušaja da se donese zakon i da se održe izbori. Pretpostavljam da je ideja da ponovo za predsednika Srbije bude izabran gospodin Boris Tadić, da bi Vojislav Koštunica vladao Srbijom. To danas imamo na delu. Sviđalo se to vama ili ne, to je tako. Predsednik je Boris Tadić, ali Srbijom vlada Vojislav Koštunica. U kakvoj atmosferi treba da se održavaju izbori? U atmosferi koja veoma podseća na devedesete godine. Sa ovom vlašću u Srbiji vreme ide unazad. Samo kalendarski je danas 30. novembar 2007. godine. Po ambijentu i po svemu onome što nas okružuje ovo je Srbija '90-ih. Ekonomska kriza, recesija, nezaposlenost ogromnih razmera, socijalna beda, milion ljudi na ivici egzistencije, štrajkovi na sve strane – prosvetara, evo i radnici organa uprave, s pravom, jer im je pozicija bedna, naftnu industriju vidim sada u "Dnevniku", u Pančevu štrajkovi, rezervisti štrajkuju u Kuršumliji i Prokuplju, spremaju se novi štrajkovi, znači haos na sve strane. Mi se bavimo brže-bolje napisanim, namenski napisanim zakonima koji urušavaju ideju parlamentarne demokratije. Imamo takođe tajkunizaciju Srbije, novokomponovani bogataši haraju na sve strane. Idite u samoposlugu pa ćete videti na šta to liči. Danas sam spominjao – mleko, šećer, ulje, oprema za bebe, hrana za bebe, pelene, sve je nekoliko puta skuplje nego u Nemačkoj. Da ne govorim o Hrvatskoj i Sloveniji. Onda nam se priča da je ovde med i mleko, kao da je neko lud. Crna Gora je otišla i nikom ništa. Kosovo, nažalost, odlazi i onda ćemo ponovo od istih ljudi slušati neke epove, mitove, kao da je vaskrsao Filip Višnjić. Onaj ko to priča, sleplji je od Filipa Višnjića. Lažu se građani Srbije iz dana u dan. Kriminal i korupcija cvetaju. Dakle, vladajuća koalicija čini sve da one evropske institucije, poput Komisije za zaštitu konkurencije, Saveta za borbu protiv korupcije, uruši. Kolege iz DS, da li će se DS izviniti Verici Barać, jer je vaš funkcioner protiv nje podneo krivičnu prijavu, koja je odmah odbačena? Funkcioner vladajuće koalicije, čija je institucija Savez za borbu protiv korupcije, podnosi krivičnu prijavu u ime glavnog monopoliste protiv predsednice tog saveta i kao nema veze. U redu je. Koliko košta? Pravni fakultet daje pravničko tumačenje. Pravni fakultet nažalost i neki naši saborci. Pomenut je kolega u Kragujevcu i voleo bih da se otvori priča ovde o prosvetnoj mafiji u Kragujevcu. Da li znate koliko bismo imali da kažemo? Čitavog dana ili danima da pričamo o tome, vrlo rado. Dakle, i te priče o aferama jesu selektivna pravda. Duvanska afera, ali ne hapse svoje.Putna afera, ali ne hapse svoje. Putevi tih afera vode u vrh vlasti, u pojedina ministarstva i do pojedinih ministara. Stečajna mafija isto. Znaju svi koji su na čelu resora koji vode ka ovim putevima. Oni su vrh kriminala u Srbiji, oni su leglo korupcije u Srbiji, a onda se svi plaše da se napravi anketni odbor. Da vidimo zašto su mleko, ulje, šećer, pelene, skuplji nego igde u jugoistočnoj Evropi. Da vidimo zašto. Zašto se plašite istine? Hajde da utvrdimo tu istinu. Hajde da vidimo ko laže, ko krade, ko otima, ko ima monopol. Zašto? Pa to treba uraditi u interesu građana Srbije, koji su potpuno zbunjeni, razočarani, rezignirani, demoralisani. Nailaze nam teški trenuci. Hajde recite nam još jednom pošteno hoće li biti izbora. Šta ako bude proglašena nezavisnost između 10. i 31. decembra? Mnogi tvrde da će biti, da se EU već saglasila, a mi, javlja nam se - verovatno neće; ili neka naivna ideja da će brzopotezno raspisivanje predsedničkih izbora zaustaviti priznanje nezavisnosti Kosova? To su priče za malu decu. Ponavljam ono od čega sam počeo, ovaj amandman na član 19. i na sledeće članove znači drugi izborni krug, a ne ponavljanje glasanja, jer ponavljanje glasanja je u potpuno drugačijoj situaciji, koja nije drugi izborni krug.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović, po amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, očigledno je da predsednik Narodne skupštine nedosledno primenjuje Poslovnik. Ne samo da održavamo petkom u 21.00 čas vampirsku sednicu Narodne skupštine, jer se očigledno nekome žuri, ne samo da se fizički i psihički iscrpljuju narodni poslanici opozicije, nego u sali nema ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, nema njegovog zamenika, odnosno državnog sekretara, ima samo nekolicina poslanika DS, koje baš briga šta piše u Predlogu zakona, ali zato sve vreme dobacuju, sve vreme vređaju, iznose neke svoje lične impresije o onima koji govore, a vi, gospodine Duliću, ništa ne preduzimate da ovu sednicu uvedete u iole regularne tokove. Meni ste juče izrekli dve opomene zato što sam citirao deo naslova jedne knjige dr Vojislava Šešelja, koja je, inače, jako čitana i tražena i po celoj Srbiji se održavaju promocije. Evo, sve vreme vaši poslanici iz DS dobacuju, a vi ne koristite svoja ovlašćenja iz člana 105. i 106. Poslovnika Narodne skupštine, koji vas obavezuju da održavate red na sednici. Ako primenjujete Poslovnik, onda ga primenjujte jednako prema svima i nemojte da gledate ko je iz koje poslaničke grupe. Juče vam smeta kad se pominje naslov jedne knjige ili deo tog naslova, a sada vam ne smeta kada vaši poslanici dobacuju, kada vređaju, kada se ponašaju kao u gladijatorskoj areni. Pogledajte, čovek se smeje, jako mu je smešno. U Predlogu zakona pišu budalaštine, ali on se smeje i predsednik Narodne skupštine ništa ne preduzima. Što se tiče amandmana koji je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović, radi se o amandmanu na član 18. stav 1. Propustio sam nešto da kažem, ali ako dozvolite, gospodine predsedniče, želim nešto da dopunim. Sada će gospođa Nada da smiri svoje gladijatore. Gospođo Nado, slabo vas slušaju, morate da pojačate tu partijsku disciplinu. Ono što je karakteristično za ceo Predlog zakona, jedno piše u Predlogu zakona, drugo piše u obrazloženjima zašto se amandmani ne prihvataju. U Predlogu zakona piše ''većina glasova'', a pri tome se ne precizira da li je u pitanju prosta većina, da li je u pitanju apsolutna većina, ali se zato u obrazloženju zašto se odbija amandman narodnog poslanika Zlatana Jovanovića pominje termin "apsolutna većina". Dakle, sad Vlada nama tumači šta je htela da kaže. Nije to rekla u Predlogu zakona, nego piše ''većina'', a vi, gospodo narodni poslanici, razmišljajte da li je prosta ili apsolutna, ali zato u obrazloženju zašto ne prihvata amandman kaže - radi se o apsolutnoj većini. Zaista mi nije jasno zašto to ne piše u Predlogu zakona, zašto jedno piše u Predlogu zakona, a drugo piše u obrazloženjima. U stvari, jasno je. Predlog zakona brani ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, koji suštinski, po svom resoru, nema veze sa ovim zakonom. On ga nije pisao. Zakon je pisao neko drugi, pisao ga je funkcioner iz DSS. Sada je nastala jedna opšta konfuzija. Predlog zakona je pisao čovek čija partija očigledno neće imati kandidata na izborima za predsednika Republike ili, ako bude imala nekog kandidata, taj kandidat nema šanse da pobedi. Predlog zakona u Skupštini Srbije brani ili bi makar trebalo da brani ministar iz partije koja će imati predsedničkog kandidata. Zato je nastala ova kakofonija, ovaj opšti haos u Predlogu zakona, da jedno piše u Predlogu zakona, a da drugo piše u obrazloženju zašto se pojedini amandmani ne prihvataju. Da ste imali malo dobre volje, svi amandmani SRS apsolutno imaju smisla i zaista bi u velikoj meri popravili loš Predlog zakona o izboru predsednika Republike Srbije. Nema ovde ministra da nam odgovori. I kada je tu, on ne priča o amandmanima, on daje neke svoje opšte konstatacije i smeška se. Vas bih, gospodine Duliću, pozvao da Poslovnik primenjujete dosledno i principijelno prema svim narodnim poslanicima. Ako mi možemo petkom u 21.15 da sedimo ovde i da obrazlažemo, najbolje što možemo, amandmane koje smo podneli na ovaj katastrofalni tekst Predloga zakona, onda ono što vi, najmanje što možete, to je da smirite poslanike iz DS. Jer, vodite računa. Šta bi bilo da ovde sedi ujka Sem iz Bele kuće, šta bi bilo da ovde sedi šef Misije OEBS-a u Srbiji, šta bi bilo da ovde sedi američki ili britanski ambasador, šta bi rekli - gospodo demokrate, kako se to ponašate, gde su tu evropski principi, gde je tu demokratija, gde su tu ljudska prava i slobode, gde su ti vaši neprevaziđeni standardi? Ponašajte se malo u duhu vaših reči. Nemojte jedno da pričate, a na drugi način da se ponašate. Doduše, nama u SRS je odavno jasno da ste vi vukovi koji ste na sebe navukli jagnjeću kožu. Ali, evo, biće predsednički izbori, pa ćemo tu jagnjeću kožu da vam skinemo sa leđa.
Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Zlatan Jovanović. Vlada nije prihvatila ovaj amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Vlado Sekulić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Zlatan Jovanović iz SRS podneo je amandman na član 19. stav 1. Taj član glasi: "Ako nijedan kandidat ne dobije većinu glasova birača koji su glasali, glasanje se ponavlja u roku od 15 dana od prvog glasanja". Amandman mog kolege Zlatana Jovanovića na član 19. stav 1. glasi: "Ako dva ili više kandidata dobiju jednak i istovremeno najveći broj glasova birača koji su glasali, glasanje se ponavlja u roku od 15 dana od dana održavanja prethodnog glasanja". Pošto je gospodin Zlatan Jovanović dao odličan amandman na član 18, on je to i obrazložio: amandman sledi prethodno podneti amandman na član 18. Predloga zakona. Ali je vaše obrazloženje, blago rečeno, sramotno i nedosledno, a glasi ovako: "Amandman se ne prihvata, pošto se zasniva na amandmanu istog narodnog poslanika koji je podnesen na član 18. Predloga zakona i koji takođe nije prihvaćen". Sada se nameće pitanje - da je prihvaćen član 18, da li bi vi hronološki prihvatili član 19. ili je ovo sled neke hronologije – jednostavno se ne prihvata? Da je gospodin Zlatan Jovanović podneo amandman na član 1, pa da je on prihvaćen, onda bi, po nekom vašem hronološkom redu, trebalo da se prihvati i ceo zakon. Ovako je ovo jedan nedosledni stav odgovornog koji je pisao obrazloženje. U stvari, gospodin Zlatan Jovanović je ostao dosledan svom prvom amandmanu i gospodin Martinović i gospođa Vjerica Radeta su obrazložili zašto je Zlatan Jovanović u pravu. Zato što je i u članu 18. dokazao da uopšte nema potrebe za drugim krugom. Ako se i vi zalažete za to da kandidat koji dobije najviše glasova bude predsednik, onda ne bi trebalo da bude drugog kruga. Da bih pojasnio i građanima, član 18. stav 1. glasi: "Za predsednika Republike izabran je kandidat koji je dobio većinu glasova birača koji su glasali". Amandman Zlatana Jovanovića je glasio: "U članu 18. stav 1. reč "većina" zamenjuje se rečima "najveći broj"". Samim amandmanskim rešenjem će se na demokratski i na najbolji način ispoštovati volja birača, tako što će predsednik postati onaj kandidat za koga glasa najveći broj birača, čime se izbegava drugi krug glasanja, odnosno stranačka trgovina i troškovi koji prate izborni proces. Kao što je to moj uvaženi kolega Martinović rekao, nisu to male pare. Mi se trudimo, a i vi se zalažete samo kroz priču da se smanje troškovi. Evidentno je da za jedan glasački ciklus treba obezbediti tri miliona evra minimum. Ovako bi bilo logično, u slučaju da se kandidati pojave, konkretan primer ću dati da bi bilo lakše, gospodin Tadić i gospodin Nikolić, uz još neke kandidate. Gospodin Nikolić, po običaju, kako već to ide, uvek pobedi. Nema potrebe da se ide na drugi krug. Mi znamo, u drugom krugu je već i apstinencija, manje birača izlazi, manje glasača i onda nije taj reprezentativni uzorak, da se dokazuje da je tada bilo najviše glasača i da predsednik mora da postane onaj koji ima većinu. Kako ste vi to obrazložili u odbijanju, pročitaću vam kako ste to odbili Zlatana, rečeno je da bi trebalo da predsednik treba da bude baš onaj koji osvoji najveći broj glasova i da je to predsednik koji odražava volju građana. Ako u prvom krugu gospodin Nikolić pobedi, ne znam šta onda u drugom krugu kada vi izlobirate, počnete da pretite građanima Srbije od ekonomskih sankcija pa nadalje, ali u to više niko ne veruje. Vi se onda udružite i onda kao slavite neku pobedu, vi svi zajedno protiv jednog kandidata. Obrazloženje da ste odbili gospodina Zlatana Jovanovića, s tim da vi znate da neće biti drugog kruga zato što će Tomislav Nikolić pobediti u prvom krugu, što će sigurno i biti, pa neće biti vaših troškova, to bih i razumeo. Ali, sa ovim obrazloženjem to nije stvarno ni primerno, niti je to odražavanje volje građana. Ako su građani glasali u prvom krugu i ako je kandidat pobedio u prvom krugu, zašto bismo mi uopšte ulazili u drugi krug i dolazili do nečega za šta bi trebalo da se troše pare građana? Rekli smo da to nisu mala sredstva i da su to velika sredstva. Ne vidim zašto niste prihvatili amandman gospodina Zlatana Jovanovića, ako ste sigurni u vašeg kandidata gospodina Tadića. Onda ste mogli da prihvatite slobodno ovaj amandman, pa bi se znalo, ako ste sigurni da će on pobediti u prvom krugu zašto bi išli i odbijali ovaj amandman koji reguliše da nema drugog kruga. Verovatno i vi niste sigurni, i vi ne verujete u vašeg kandidata, da će on moći da pobedi, i onda je sasvim logično da ste odbili amandman Zlatana Jovanovića, s tim da se vi nadate da ćete u drugom krugu da izlobirate, da ćete vršiti pritisak preko medija, preko štampanih i TV medija na glasače i da ćete napraviti neki koalicioni i trgovinski sporazum sa vašim koalicionim partnerima, pa ćete im obećati nešto. Volja građana bi trebalo da se iskaže baš u tom prvom krugu kada je najveća izlaznost. Ovako, kažem, ekonomski faktor će pokazati, ako mi dođemo i u drugi krug, šta će se desiti, ali nema tu ministra niti njegovog sekretara, šta će se desiti da u tom drugom krugu ista dva kandidata, siguran sam, a i građani Srbije su sigurni da će biti u prvom krugu sve rešeno i da će gospodin Tomislav Nikolić postati predsednik Srbije, ako se desi da u drugom krugu, a može po zakonu verovatnoće, da oba kandidata koja uđu u drugi krug imaju isti broj glasova, onda ćemo opet raspisati nove izbore ispočetka, pa će to koštati poreske građane. Slažem se sa gospođom Vjericom Radetom da se to neće desiti, možda u nekim drugim izborima. Ovde će se desiti to da će gospodin Tomislav Nikolić pobediti u prvom krugu. Samo da vam kažem, hipotetički, da se to desi, to bi onda bilo ono, igre bez granica, a ko bi tu najviše štetio: poreski obveznici i građani. Ako dođemo do drugog kruga ili ponavljanja, kako ovde stoji, uvek je slabiji odziv građana. Onda se to neće pokazati u drugom krugu da li je to baš taj kandidat koji pobedi i kažu da će on osvojiti najviše glasova i da će to biti stvarno cifra koja će pokazati da je narod uz tog kandidata. U drugom krugu izlazi mnogo manje glasača, neće biti reprezentativni primerak i neće odraziti volju građana. Prvi krug je ono što je gospodin Zlatan Jovanović dokazao i pokazao kroz ove amandmane, da su i pravno i ekonomski opravdani i apelujem na sve vas, iako imate drugačije mišljenje, pa da prihvatite ovaj amandman. Ne vidim zašto ga ne biste prihvatili. Ako verujete u vašeg kandidata gospodina Tadića, onda nema zašto da se plašite drugog kruga. Prihvatite ovaj amandman i uštedećete pare poreskih obveznika i pokazaćete se štedljivim. I ako niste, a izbori će vrlo brzo doći i onda ćemo videti. Mi verujemo u našeg kandidata gospodina Tomislava Nikolića, kao i građani Srbije i ubeđeni smo da će u prvom krugu sve biti rešeno. Zahvaljujem se.
Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Vjerica Radeta.
Gospodine Duliću, kada je pre izvesnog vremena kolega Žarko Obradović ovde govorio o Cesidu, kao delu DS, to nije on rekao, to ja kažem, tada je među poslanicima DS nastao takav metež, takva dobacivanja koja su u najmanju ruku i najblaže rečeno bezobrazluk. Mene je samo korektnost sprečila da se odmah tada javim po Poslovniku. Vi ste videli, gospodine Duliću, kako je reagovao Boško Ristić. Rekao je da je njemu dosadno. Ne znam zašto je sedeo, evo sada ga više nema, valjda je otišao malo da nešto popije, pa će opet da se vrati. Ovi ostali ovde koji se smeju k'o lud na brašno, deluju mi kao loša reklama za Orbit žvake, samo žvaću, žvaću, otvaraju usta, dobacuju, samo se čuje - nemoj da pametuješ, nemoj da lupetaš. To čujete i vi, gospodine Duliću. Od nas, poslanika opozicije, očekujete korektnost i mi jesmo korektni. To, biti korektan, ne znači da nećemo govoriti o amandmanima. Da li završili do tih 22.00 časova do kada ste planirali ili nastavili sutra, ili u nedelju, ili noćas ili u ponedeljak, mi smo tu i mi ćemo da radimo. Razumem da su narodni poslanici umorni, jer već 11 sati radimo, ali ako je neko umoran, gospodine Duliću, onda su umorni poslanici koji rade, a ne ovi koji se smenjuju - čas u restoran, čas ovde, čas u poslanički klub da iz fotelje gledaju šta se ovde dešava, da telefoniraju, čas ovde. Ne znam od čega su se oni umorili. Zaista ne može da se toleriše i sada vam kažem, ne pretim, ali vas upozoravam, kada govore poslanici SRS, od sada pa do kraja današnjeg radnog dana, bude li se čula ijedna nepristojna primedba od strane poslanika DS, mi prelazimo na raspravu po Poslovniku. Pa neka traje koliko traje. Zaista, ovaj bezobrazluk više ne može da se podnese. Em vas ne interesuje zakon, em vam nema ministra, em ne učestvujete u radu, šta još hoćete, gospodo demokrate? Kako vi to mislite da dođete do demokratskog propisa? Da vi predložite i da svi ćute. To je onda demokratski. To je bezobrazluk i to je bezobrazan odnos prema građanima Srbije, to je vređanje dostojanstva i inteligencije građana Srbije. Gospodo tzv. demokrate, lepo vam preporučujem i savetujem vam da vodite računa o ponašanju. Mi smo prihvatili, kao što rekoh, da radimo korektno, ali zaista sve ima granicu. Prešli ste, odnosno došli ste do granice i još jedna ružna reč i sada najavljujem odmah posle toga raspravu po Poslovniku. Ministre, da li ste se naspavali, ručkali, odmorili, dobrodošli. Mi smo, evo, gospodine ministre, na članu 19. Predloga zakona o izboru predsednika. Verujem da biste, da ste bili ovde, prihvatili bar neki amandman, naravno, pod uslovom da ste dobili ovlašćenje o autora teksta, gospodina Balinovca. Izgleda da još uvek nemate tu saglasnost. Reći ću, pre nego što pređem na amandman kolege Milorada Krstina, da je amandman koji je malopre ovde obrazlagao gospodin Vladan Batić, a koji je podnela narodni poslanik Nataša Mićić, dobar amandman. Zaista je iznenađujuće zašto ni taj amandman nije prihvaćen. Nismo se javljali da govorimo posebno o tom amandmanu, jer nema potrebe. Pored onog što je rečeno, odnosno i bez ikakvog obrazloženja, samo ovo što je predviđeno amandmanom je bilo dovoljno da se shvati da je u Predlogu zakona napravljena, rekla bih, greška. Vi to gledate drugačije, to je vaš problem. Član 19. govori o ponavljanju glasanja. Vi kažete: ''Ako nijedan kandidat ne dobije većinu glasova birača koji su glasali, glasanje se ponavlja u roku od 15 dana od dana prvog glasanja''. Kolega Milorad Krstin, koji inače večeras nije ovde, zato što je u Zrenjaninu na promociji knjige dr Vojislava Šešelja, ove knjige koja se zove „Afera Hrtkovci i ustaška kurva Nataša Kandić“, i zato sam umesto njega ovde da obrazložim ovaj amandman. Dakle, mi mislimo da nije dobro ovo što je napisano od dana prvog glasanja i predložili smo da umesto toga stoji: ''Ako nijedan kandidat ne dobije većinu glasova birača koji su glasali, glasanje se ponavlja u roku od 15 dana od održavanja prethodnog glasanja.'' Ovo jeste samo pravno-tehnička redakcija, ali mislim da o tome treba da se vodi računa, jer zaista kada imamo zakonski tekst ovako loš kakav je ovaj i ovako nakaradno napisan kako je ovaj, onda je svaka ispravka koja je dobronamerna - dobrodošla. I svaki ozbiljan predstavnik Vlade i ozbiljna skupštinska većina bi svakako bar razmišljali o amandmanu, bar slušali narodne poslanike kada obrazlažu amandman. Možda ponešto i naučite, zavisi koliko kome od vas treba vremena da nešto ukapira, ali možda ima i onih koji mogu da nauče od ovako jednog obrazlaganja. Vi kažete da ne prihvatate ovaj amandman. Opet ono čuveno – ''amandman se ne prihvata'', i onda kažete: ''Pravno-tehnička redakcija teksta Predloga zakona nije potrebna'' – zaista neverovatno. Doduše, dodali ste ''pošto je formulacija Predloga zakona kraća i preciznija'', ali da pravno-tehnička redakcija teksta nije potrebna – ovo je zaista, ne znam, neko je ovo negde usput pisao, mislim da nije čak ni sedeo za stolom, nego verovatno negde u trku ili u automobilu, pa onako šta mu je palo na pamet. To sam rekla i juče, prekjuče, kada smo govorili o onom prethodnom zakonu, da sam svašta videla, svakakve zakone čitala, ali ovako i koncepcijski loš zakon, a i ovako formalnološenapisan,ovo zaista videla nisam, niti ovakva obrazloženja. Najbolje da ste samo napisali ono što stvarno mislite: baš nas briga, narodni poslanici, šta vi pišete, mi ćemo ovako, pa vama se dopalo ili se ne dopalo. Mi znamo da je to tako i da vi imate još uvek većinu, mada ne znamo šta će se desiti posle raspisivanja izbora, da li ćete imati većinu, dokle ćete imati većinu, o tome ćemo naravno nekom drugom prilikom, kada vam bude ovde neko od koalicionih partnera, pošto nikoga nema, pošto najavljuju da će bojkotovati izbore, pošto najavljuju da neće glasati za ove zakone o kojima mi danima raspravljamo. Zaista je pitanje šta se danas u Srbiji dešava. Da li nekoga u Srbiji danas interesuje nešto što su zaista istinski problemi ove države? Kada ćemo na dnevnom redu imati problem Kosova i Metohije? Dajte, gospodine Duliću, dok ste još na okupu i dok imate tu skupštinsku većinu i mogućnost da zakažete sednicu, zakažite tu sednicu, da vidimo šta to naš pregovarački tim i članovi pregovaračkog tima pričaju po belom svetu. Nemojte da se narodni poslanici informišu iz medija. Sazovite tu sednicu, dovedite ovde predstavnike pregovaračkog tima, da ih malo propitamo. Ako je tačno sve ono što piše i što slušamo u medijima, onda su oni prekoračili ovlašćenja koja su dobili od ove Narodne skupštine. Čuli ste jutros da je i italijanski parlament usvojio Rezoluciju kojom insistira na poštovanju Rezolucije 1244, a mi čujemo od nekih predstavnika našeg pregovaračkog tima da Vojska baš i ne mora da se vrati, dovoljno je Žandarmerija. To je automatski kršenje Rezolucije 1244. Svašta čujemo, ali ne možemo, bilo bi neozbiljno da mi, narodni poslanici, komentarišemo to što čitamo po novinama. Zato insistiramo, gospodine Duliću, da hitno sazovete sednicu koja će biti posvećena Kosovu i Metohiji, da ceo pregovarački tim bude ovde ispred narodnih poslanika, da odgovaraju na naša pitanja, da nam kažu šta su radili, a šta su uradili. Davidimo kakvi su to misteriozni planovi koje nam najavljuju ministri za neki dan posle, ako se desi, a najave su sa svih strana da će se desiti samoproglašenje, a zatim i priznavanje od strane nekih ili većine država EU, samostalnog Kosova. Juče su narodni poslanici pitali vas, gospodine ministre Markoviću, da odgovorite, mislim da je kolega Stević pitao, da date neke odgovore vezano za temu Kosovo i Metohija. Zaista sam bila šokirana, i svi mi, kada ste vi, čak ljutito, rekli: nemojte to mene da pitate, to je u nadležnosti ministra Samardžića. Da li je moguće da je Kosovo i Metohija u nadležnosti samo jednog ministra? Da li je moguće da cela Vlada, i predsednik Republike, i predsednik parlamenta i svi poslanici to sebi nisu stavili kao prioritetno pitanje? Znate li vi koji je danas datum? Znate li vi koji datum se približava? Desiće se da nećete sazvati tu sednicu, da će vam se raspasti koalicija, zato što ćete vi raspisati izbore koje ste već najavili, kao što ste ranije najavljivali. Čak i po cenu da ne budu doneti zakoni, vi ćete raspisati izbore. Kažete: neka se održe po starim zakonima. A to što ti zakoni nisu u skladu sa Ustavom, koga je briga, kome uopšte više u ovoj državi treba i zakon i Ustav? Nikome, nažalost, zato što se niko od nadležnih državnih organa ne pridržava ni Ustava, ni zakona i zaista je neverovatno da ćemo doći u situaciju, a to je moguće, da se vladajuća koalicija razbuca, jer su sve najave da će tako da se desi i da vi onda lepo kažete: evo, zakazao bih sednicu, ali nemam mogućnosti, opet tehnička vlada, opet ko zna šta. Sećate se koje smo probleme imali u vreme one tehničke Vlade, za koju je direktno odgovoran Boris Tadić zašto je bila tehnička Vlada, da se ne vraćamo u ono vreme koliko dugo vam je trebalo da formirate Vladu, da se konstituiše parlament. Jedino vam ne treba mnogo kada raspodeljujete javna preduzeća i upravne odbore. Dakle, dame i gospodo poslanici, sada je bar delovalo da pažljivo slušate, bilo bi lepo da ste se tako ponašali svih ovih dana, da zaista slušate ono što vam govorimo, da pokušate da razumete da nam je dobra namera, da želimo da popravimo ovaj zakon, ako se i kada se raspišu ti izbori, da se održe po zakonu, koji neće odmah ići pred ovaj vaš partijski Ustavni sud na ocenu ustavnosti i zakonitosti. Zaista ima mnogo toga o čemu bi trebalo kao narodni poslanici da vodite računa. Najlakše je posedeti malo ovde, prošetati napolje. Gospodo, vas ovde nisu poslali, ni nas sve, ni mama ni tata, već su nas poslali građani Srbije i građani Srbije od nas očekuju i određene odgovore i određena pitanja. Mi, srpski radikali, apsolutno smo spremni da odgovorimo na sve ono što građani Srbije od nas traže, ali bi u najmanju ruku bilo kolegijalno da se i vi ponašate tako ili bar slično.
Na član 19. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Mićić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Reč ima narodni poslanik Žarko Obradović.
Gospodine Duliću, javio sam se povodom odredbi Poslovnika koje vode računa o dostojanstvu Narodne skupštine. Da budem iskren, očekivao sam da ćete vi reći koju reč o onome što ste danas govorili šefovima poslaničkih grupa ili onim ljudima koji su bili na sastanku kod vas. Gospođa Vjerica Radeta je pitala određene stvari, postavila pitanja, bio je red da vi o tome nešto kažete. Vi ste nam danas izložili plan rada Narodne skupštine koji je napravila skupštinska većina. Nema razloga da ne kažete da je planirana i sednica o Kosovu i Metohiji, da je planirana, ovo govorim iz razloga što smo mi poslanici SPS i predsednik SPS Ivica Dačić i mi nekoliko poslanika pojedinačno više puta tražili da se o tome razgovara. Ovo pominjem iz razloga što, ako ste nama rekli da će biti, nema razloga da ne kažete i prisutnim poslanicima i javnosti Srbije, da je napravljen jedan plan rada od strane vladajuće koalicije koji uključuje i raspravu o KiM. Mislim da nema razloga da se to prećutkuje i da je to dobro reći, jednostavno da se zna da je Skupština o tome planirala da radi i da tu temu više, bar sa naše strane, prisutnih poslanika SPS-a, za večeras ne pominjemo, ali da se zna da će Skupština o tome raspravljati. Da li smo zadovoljni što će biti tada ili pre ili kasnije, to je već neka druga priča. Ali, čini mi se da je bio red da kažete da je to planirano.
Mislio sam da kažem na kraju, kada završimo raspravu. Razlog zašto to ne mogu da kažem još uvek je što ne znam tačan datum, da onda ne bi bilo da li će biti 14. ili 16, pa da ne bude da sam rekao pogrešno. Čisto iz tog razloga. Ali mogu, ako mi dopustite. Dakle, napravljen je plan rada do kraja godine koji bi podrazumevao dve sednice o KiM. Jedna sednica bi bila nakon završetka rasprave o budžetu, gde bi bio izveštaj pregovaračkog tima, i to bi bilo u periodu između izveštaja trojke 10. i izveštaja pred Savetom bezbednosti 19. Nakon toga je planirana jedna posebna sednica na kojoj bi se donela nova rezolucija o Kosovu. Ministar Samardžić je najavio da će već od 10-11. krenuti u konsultacije sa poslaničkim grupama oko toga. Sve to još uvek nije nešto što je fiksirano. Iz tog razloga nisam hteo da dajem neke datume tek tako. Dakle, takođe je po planu rada da se donesu svi zakoni koji su neophodni za raspisivanje izbora. Imamo već te zakone u skupštinskoj proceduri, imamo najavu iz Ministarstva za lokalnu samoupravu da će preostali zakoni takođe ući u skupštinsku proceduru i najavu ministra da će takođe, u saradnji sa svim poslaničkim grupama, gledati da dođe do zakona o lokalnoj samoupravi i teritorijalnoj organizaciji, koji bi smanjio broj amandmana i doprineo da Skupština uz jedan efikasan rad, uz korektnost svih poslaničkih grupa, kao što je to bilo i danas, da završi taj posao. Eto, to sam hteo na kraju sednice, ali hvala vam što ste me upozorili.
Hvala što ste ovo rekli. Vrlo svesno sam izbegao da pomenem datum i ostale stvari, upravo iz razloga koje ste pomenuli, ali sama činjenica da ste rekli da će biti, mislim da sama po sebi ima svoj smisao i to je jednostavno trebalo reći, zato sam i reagovao.
Da li se neko javlja po amandmanu Nataše Mićić? (Ne.) Hvala. Na član 19. amandman, sa ispravkom, podneli su zajedno narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandra Marton. Vlada je prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman, sa ispravkom, pravno moguć. Ukoliko predstavnik Ministarstva prihvati ovu ispravku, amandman će postati sastavni deo Predloga zakona.
Da, Vlada prihvata amandman sa ispravkom.
Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Mićić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik dr Goran Cvetanović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, imamo volje i snage da u ove sate obrazlažemo sve amandmane koje su podneli poslanici SRS iako nisu tu i da vam ukažemo na neke kontradiktornosti koje su date u obrazloženju i u predlozima zakona. Radi javnosti, prvo da pročitam. Znači, amandman na član 20. stav 2. glasi: "Više od dva kandidata učestvuju na ponovljenom glasanju, ako ih više deli prvo mesto ili ako ih više deli drugo mesto". U Predlogu zakona stoji: ''Više od dva kandidata učestvuje na ponovljenom glasanju, ako ih više deli prvo ili drugo mesto.'' Dakle, dodaju se, faktički, četiri reči ili tri reči i jedan veznik, 13 slova. Ovo obrazloženje koje je dostavljeno gospodinu Cvetanoviću, kolegi poslaniku, kaže ovako: ''Amandman se ne prihvata. Formulacija amandmana i Predlog zakona imaju isti smisao (i s tim se slažemo), s tim što je formulacija Predloga zakona kraća i konciznija.'' Dakle, ovo se kosi sa onim amandmanom koji sam obrazložio još danas u popodnevnoj raspravi na član 11, gde sam tražio da se određeni stav tog člana briše u odnosu na to da on ima četiri reda i ne znam koliko slova i reči. Da bi jedan zakon bio kraći i koncizniji, on mora da bude precizan i jasan. Zbog zamene terminologije, tačnije, zbog zamene teza i reči, gospodin Goran Cvetanović je podneo amandman da bi pojasnio da ne može biti više odjedanput prvo ili drugo, nego da ih dodaje, tačnije - ako ih više deli drugo ili prvo mesto, faktički, prvo ili drugo mesto. Dakle, formulacija amandmana gospodina Cvetanovića ne menja suštinu ovog člana 20. stava 2, ne menja nikakvu odredbu ovog člana, ali je odbijanje bez ikakvog pravnog osnova, sa obrazloženjem da nije koncizan i da nije kraći od onoga što je predloženo je još jedan dokaz da je Vlada odbila amandmane zato što su predloženi od strane SRS, ne zato što govore preciznije ono što već treba da kažu, iako je sama priznala u obrazloženju da imaju istu sadržinu i isti smisao. Zbog toga mislim da to nije dobra praksa, jer smo ovaj nakaradni zakon uzeli da menjamo svi zajedno, uložili trud u njegovu izmenu, iako znamo da ovo nećete usvojiti, ali vrlo brzo posle sledećih parlamentarnih izbora, kada budemo imali većinu, mnogo toga ćemo promeniti, pa i ovaj zakon, pa i ovaj član. Toliko o tim mini izmenama.
Zahvaljujem. Na član 21. amandman sa ispravkom podneli su zajedno narodni poslanici Aleksandra Jerkov i Aleksandar Marton. Vlada nije prihvatila amandman sa ispravkom, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman sa ispravkom odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman sa ispravkom pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podnela poslanik Nataša Mićić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 21. amandman je podneo poslanik Jovan Miljanić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Željko Vasiljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine predsedniče, pre nego što pređem na obrazlaganje amandmana želeo bih da vam ukažem na jednu činjenicu koja se u ovom zakonu ponovila najmanje dva puta. Imamo jednu praksu koja se do sada nije pojavljivala u Skupštini, da dva poslanika kada podnesu jedan amandman u istovetnom tekstu, do sada je bila praksa da se u obrazloženju prihvatanja amandmana kaže da su narodni poslanici podneli amandman u istovetnom tekstu i da Vlada prihvata ili ne prihvata. Ovog puta nam se desilo da su gospodin doktor Bojan Milovanović i gospođica Nataša Jovanović podneli već prvi amandman u potpuno istovetnom tekstu i onda ste prihvatili amandman, odnosno Vlada je prihvatila amandman gospođice Nataše Jovanović, a u obrazloženju amandmana doktora Bojana Milovanovića se kaže da se amandman ne prihvata zato što je prihvaćen taj amandman. Molim vas da sledeći put, kada ovakav slučaj imate, napišete da su amandman u istovetnom tekstu podneli ti i ti poslanici i da Vlada prihvata taj amandman, da se ne desi da jedan amandman prihvatite od jednog poslanika, a istovetni amandman drugog poslanika odbijete i u obrazloženju napiše Vlada da se ne prihvata taj amandman zato što je prihvaćen amandman nekog drugog poslanika. Mislim da je to do sada bila praksa da se piše da su amandman podneli ti i ti poslanici i molim vas da se vratimo na tu praksu. Ako treba i poslovničko obrazloženje, mogu da vam kažem jer u članovima...
U prvu ste, evo sad mi kaže zamenik sekretara da ste u pravu. Hvala vam na primedbi.
Takvi smo mi socijalisti, odnosno članovi poslaničkog kluba SPS. Sada, pošto ste prihvatili, onda nema mnogo smisla da obrazlažem ovaj amandman, jer je Vlada ovaj amandman prihvatila, tako da ću učiniti dobro delo da skratimo govor.
Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 22. amandman je podnela poslanik Nataša Mićić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 23. amandman je podnela poslanik Nataša Mićić. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandmane su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Dragan Todorović i Dušan Bajatović. Vlada nije prihvatila amandman, Odbor za pravosuđe i upravu predlaže da se amandman odbije, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Vjerica Radeta.
Ne bojte se, ministre, ne gađam čašom. Nataša Jovanović je, kada je trebalo, polivala vodom, a tada sam joj zamerila zašto nije gađala čašom u tom momentu. Sad nema razloga za to, zaista.
Da li moram da strepim, gospođo Vjerice? Nadam se da ne.
Ne, rekla sam da sad još uvek nema razloga ni za vodu ni za čašu, bezbedni ste, ne brinite. Gde god su radikali u blizini, svi su bezbedni. Amandman na član 24. podneo je gospodin Dragan Todorović i predložio da se član 24. prelaznih odredbi Predloga zakona o izboru predsednika briše. Zašto? Zato što u članu 24. stoji: ''Na prvim izborima za predsednika Republike koji budu održani prema ovom zakonu pravo glasa imaju oni građani Republike Srbije koji su upisani u biračke spiskove prema merilima koja su korišćena za izbore za narodne poslanike koji su održani 21. januara 2007. godine.'' Ovim članom direktno je povređen član 52. Ustava Republike Srbije. Član 52. Ustava Republike Srbije govori o izbornom pravu i kaže da svaki punoletan, poslovno sposoban državljanin Republike Srbije ima pravo da bira i da bude biran. Izborno pravo je opšte i jednako, izbori su slobodni i neposredni, a glasanje je tajno i lično. Izborno pravo uživa pravnu zaštitu u skladu sa zakonom. Kome je palo na pamet i sa kojim obrazloženjem, jer ovo koje je ovde dato je zaista potpuno nebulozno i neargumentovano, da zamrzne na 21. januar 2007. godine biračke spiskove? Šta se promenilo od 21. januara 2007. godine do 20. januara 2008. godine, kada se pretpostavlja da će biti izbori, znači ravno godinu dana? Da li mislite da nije bilo nikakvih promena u biračkom spisku za godinu dana? To što ste vi napisali u obrazloženju da to nema veze sa zamrzavanjem biračkih spiskova, da je pravni osnov sadržan za to u članu 10. Zakona o izboru narodnih poslanika, koji do danas nije menjan, što, naravno, nema nikakve veze sa ovim; pominjete građane Srbije koji imaju jugoslovensko državljanstvo, pa vi tu pretpostavljate koliko ima onih koji su u međuvremenu stekli crnogorsko državljanstvo, koliko nema; pa da li u ovoj državi postoji ikakva evidencija? Naravno, bar ta o državljanstvu postoji. Činjenica je da kod mnogih građana Srbije još uvek u knjizi državljana piše da imaju jugoslovensko državljanstvo. Rođeni u Srbiji, žive u Srbiji, ali eto neka administracija, neke službe nisu uspele to da promene. Ovo vam zaista nije nikakav argument, zato što nekim ljudima piše, šta onda, je li onome kome piše da ima jugoslovensko državljanstvo nećete dozvoliti da izađe na izbore? Zaista ne razumemo. Šta je sa svima koji su stekli punoletstvo od 21. januara 2007. godine? Šta je sa biračkim spiskovima koji treba da se menjaju zato što su neki ljudi umrli u međuvremenu? Šta je sa onima koji su doselili, koji su stekli državljanstvo? Suštinski problem jeste činjenica da u Srbiji nema jedinstvenog biračkog spiska. Podsetiću vas na izbore 2000. godine, kada su članovi RIK iz DS apsolutno podržavali članove RIK iz SRS kada smo mi insistirali konačno na pravljenju jedinstvenog biračkog spiska, koji bi zaista bio jedino pravo merilo o tome koliko birača u Srbiji ima. I onda bismo tačno znali koliko je birača glasalo i za koga je ko glasao, odnosno koliko je ko glasova, ali zaista sa pravim podacima, dobio. Ovo što ste tražili jedinstveni birački spisak, pa od 2000. godine, od kada ste preuzeli vlast, počeli to da nazivate drugim imenom, nije to više jedinstveni birački spisak, nego je to skup spiskova po opštinama i onda vam sad i to važi kao jedinstveni birački spisak. To jednostavno nije tačno prema sadašnjem stanju stvari. Mi na biračkim spiskovima imamo veliki broj ljudi koji su umrli. Svaki put kada se dešavaju izbori, svaki put u izbornom danu ne možemo da opstanemo koliko nas ljudi zove u sedište stranke ili u opštinske odbore širom Srbije, kaže, dobio mu otac ili majka poziv za glasanje, a umro pre ko zna koliko godina; ili, kaže, postao sam punoletan, upisan u birački spisak, otišao da glasam, nema me u biračkom spisku; ili, kaže, prošli put sam glasao, sad otišao, nema me na biračkom spisku. Dakle, raznorazne mahinacije se dešavaju sa biračkim spiskovima i vi svi to dobro znate. To će se dešavati sve dotle dok ne budemo imali jedinstven birački spisak, a to znači da u tom slučaju nikakva mogućnost ne bi postojala, recimo, da isto lice glasa na dva ili tri mesta, što je sada moguće, bez obzira na onaj sprej. Sretala sam neke ljude koji su govorili da su glasali i u Obrenovcu i u Savskom vencu, da taj sprej koji se stavlja može, onako dobro sapunomda se skine i posle izvesnog vremena da više ne ostavlja traga. Osnovni problem je postojanje, odnosno nepostojanje jedinstvenog biračkog spiska. Mi iz SRS, kada god se govori o izborima, i o kojim god izborima se govori,i naši članovi u RIK-u ne propuštaju nijednu sednicu Komisije a da ne skrenu pažnju na neophodnost utvrđivanja jedinstvenog biračkog spiska. To je nadležnost, delom vašeg ministarstva, gospodine Markoviću, delom Ministarstva unutrašnjih poslova, odnosno potrebna je koordinacija između ta dva ministarstva. Mislim da više nema problema koji su do skora postojali, mislim da više nema opštine u Srbiji koja nema računar. Dakle, potrebno je samo da se to umreži, da se napravi program. Znam da to nije ni mnogo lako, ni mnogo jednostavno, ali je prošlo zaista toliko vremena da više nema opravdanja zašto to do sada nije urađeno. Sad, pored toga, vi nam objašnjavate da će predsednički izbori biti održani sa biračkim spiskovima, kako je ovde napisano, prema kojima pravo glasa imaju oni građani Republike Srbije koji su upisani u biračke spiskove prema merilima koja su korišćena za izbore za narodne poslanike koji su održani 21. januara 2007. godine. Onda nas ubeđujete da ovo ne znači da su birački spiskovi zamrznuti na 21. januar 2007. godine. Mi tvrdimo da ovo upravo to znači. Jer, koji su to kriterijumi, o kojim kriterijumima govorite i merilima koja su korišćena za izbore za poslanike 21. januara 2007. godine? Nema nikakvih kriterijuma, nema nikakvih merila. Zna se, građani imaju pravo da provere da li ih ima u biračkom spisku, pozivaju se da to urade. Oni koji postaju punoletni, dolaze da se upisuju. Evo, sad jedna poruka svima koji su postali ili postaju punoletni, da opštine ne rade ono što bi trebalo da rade, a to znači kada neko postane punoletan da se automatski upisuje u birački spisak, to nije tačno. Ne radi se tako. Zato evo sad jedan poziv, pošto se pripremaju izbori, svima koji su postali punoletni u međuvremenu, neka se obrate u svojim opštinama gde žive, gde im je prebivalište prijavljeno, i da treba da se upišu u birački spisak. Ne znam samo šta će biti, gospodine Markoviću, recimo, sa tim mladim ljudima, koji postaju punoletni i koji se upišu u birački spisak, da li će oni moći da glasaju ako se primenjuje ovaj član 24. Zaista nisam razumela iz vašeg obrazloženja, gospodine ministre Markoviću, jer ovo što ovde piše zaista mislim da ne razume ni onaj ko je napisao, a ubeđena sam da vi niste napisali, da biste vi to napisali pametnije i razumnije. Dakle, odgovor koji tražimo jeste šta se dešava sa promenama koje su nastale u biračkim spiskovima posle 21. januara 2007. godine. Ko nam garantuje, ukoliko se ne prihvati amandman kolega Dragana Todorovića i Dušana Bajatovića da se ovaj član briše, ko može bilokakvim obrazloženjem, i ovim nebuloznim ili nekim koji će ministar Marković da nam da, koje će možda da nam zvuči razložno, ali dokle god to stoji u ovom zakonu mi ne možemo da verujemo i da imamo poverenja da će građani koji su postali punoletni moći da glasaju i da će biti sve one promene koje su se u poslednjih godinu dana dešavale u biračkom spisku i koje su blagovremeno prijavljivane, da će moći da se sprovedu za ove naredne izbore. To nam je napisano u članu 24. prelaznih odredbi i najlepše vas molim, gospodine ministre, pored toga, što ćete pokušati da nam objasnite kako će to moći nešto što ne piše u zakonu, kako će moći nešto suprotno od člana 24, da ne bismo ostajali u nedoumici, da ne bismo dovodili u sumnju izbore koji još nisu ni zakazani, da vi lepo prihvatite ovaj amandman i da nas, bar što se tiče toga, ne boli glava, da ne razmišljamo bar o tome ko će sve moći da glasa na ovim izborima, ko neće moći, kako ćemo mi objašnjavati građanima Srbije. Znate, na dan izbora vi ste ko zna gde, a mi smo u sedištima svojih stranaka i onda nas građani zovu i pitaju kako ne mogu da glasam, zašto nisam upisan u birački spisak, zašto sam izbrisan, a bio sam u biračkom spisku. Mi imamo, naravno, strpljenja da razgovaramo sa svim tim građanima, ali, nažalost, ne možemo da im pomognemo. Ono što je birački spisak koji se overi ovde pred izbore, znate i vi da tu promena na dan izbora nema, i to je u redu i to je normalno, ali pitam vas, odnosno predlažem vam, ne mogu poverovati, šta god da kažete ne mogu da vam poverujem da ćete, ako ostane član 24, da neće biti birački spiskovi zamrznuti na 21. januar 2007. godine. Jednostavno ne možete u to da me ubedite. Zato vam predlažem da ovaj amandman prihvatite i da nas bar ove zajedničke muke oslobodite. Zakon vam ionako nije dobar. Čuli ste danas i juče mnogo primedbi na oba ova zakona. Zaista, moram da ponovim, pošto je ovo sad otprilike svođenje rasprave, jer je ovo poslednji amandman na predlog ovog zakona. Zakon, i ovaj i o izboru predsednika i zakon o predsedniku, toliko je loš, gospodine ministre, kao da je pisan levom nogom. Loš zakon nije dobro rešenje. Imaćemo problema u njegovoj primeni. Naravno, mi smo spremni da i po ovakvom zakonu izađemo na izbore. Spremni smo da kandidujemo gospodina Tomislava Nikolića i po ovakvom zakonu, spremno ćemo dočekati njegovu pobedu i po ovakvom zakonu, ali bi nam zaista bilo draže da imamo bolji i jasniji, koncizniji, precizniji i usklađeniji sa Ustavom i zakonom.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dušan Bajatović, predlagač ovog amandmana. Izvolite.
Poštovane kolege poslanici i poslanice ili koleginice poslanice, kako god želite, nadam se da ide televizijski prenos, da bih mogao u narednih 15 minuta... (Sa mesta, Vjerica Radeta: Ide prenos.) Proverili ste, gospođo Radeta... da pokažem svu svoju govorničku veštinu. Ali, evo, potrudiću se da obrazložim zašto smo podneli ovaj amandman. Videli ste, moram da priznam, izlaganje, koleginice Radeta, da je ovo u stvari pritisak opozicije na jedno pitanje koje ste i vi, dok ste bili opozicija, postavljali. A to je pitanje: vi ste krali, samo je pitanje kada ćemo vam dokazati. Dobro ste vi rekli, gospođo Radeta, kad kažete da počnemo da radimo po Poslovniku, ovi ovde ne dobacuju, i ovi malo deblji i sa masnom kosom. Šta je suština? Ovo pitanje jedinstvenog biračkog spiska jeste pritisak opozicije na vlast. Taj birački spisak je bio razlog za prozivke i dok ste se vi borili za vlast. Dakle, stvarno je apsurdno da se u 21. veku još uvek prskamo onim sprejom, gde apsurd ide od toga da neki tvrde da je taj sprej... čak i gospodin ministar ima različito mišljenje kada je sprej u pitanju... dakle, apsurd ide od toga da je taj sprej kancerogen, do toga da je danas formirano ministarstvo, između ostalog, za informatičko društvo, to mu je drugi deo u nazivu ministarstva. U planu rada za ovu i za narednu godinu ono nema uspostavljanje jednog jedinstvenog računarskog sistema, ako ništa drugo, a ono u smislu evidencije po jedinstvenom matičnom broju građana, te da omogući da dođemo do jedinstvenog spiska. Zaista neću da oduzimam sve vreme, ali želim da vam kažem da u ovom momentu čak i Srbija raspolaže i ljudima i računarskim kapacitetima, dakle i stručnjacima, i mogućnošću da se relativno lako napravi jedinstveni birački spisak. Ono što mene čudi, s obzirom da u ovu zemlju, zbog siromaštva koje je nastalo iz različitih razloga, dolaze razne donacije, kako to da se pojedine zemlje EU ili EU u celini nije dosetila da jednu od osnovnih primedbi koju je i ona imala i njene posmatračke misije, a to je nepostojanje jedinstvenog biračkog spiska, donira da Srbija to reši. Ne znam da li je to u dogovoru sa vlastima, ali znam da još uvek nepostojanje jedinstvenog biračkog spiska je prostor za manipulaciju i da to stvara nepoverenje među nama kao akterima na političkoj sceni. Iskoristio bih priliku da pozovem i vlast, ali i donatore iz EU i sveta, dakle, ako mi već nismo u stanju, da nam kupe bolji sprej, kako to kaže kolega sa masnom glavom, da se rešimo tih sprejeva i svih ostalih stvari, a da na jedan ozbiljan način, dakle kupovinom računarske opreme i njenim umrežavanjem, kako to dolikuje Srbiji 21. veka, rešimo pitanje jedinstvenog biračkog spiska. Gospodine predsedniče, kolege predsedavajući, kolege poslanici, iskoristio sam četiri minuta, onih 11 poklanjam i vama i građanima koji su imali upornosti da nas slušaju do sada. Snaga vašeg zakonskog projekta nije toliko u argumentima, ni u vašoj nesposobnosti da čujete dobre argumente opozicije. Snaga ovog zakona jeste, kao i u mnogim drugim postupcima, u tome što u ovom momentu imate većinu u ovoj skupštini.
Veliko vam hvala, gospodine Bajatoviću, na tom poklonu. Pošto smo završili pretres predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu želi završnu reč? Izvolite, gospodine Markoviću.
Zahvaljujem, gospodine predsedniče. Na kraju jedino što mogu da kažem jeste da mi je bilo zadovoljstvo da učestvujem u ovoj raspravi. Naravno, opozicija ima kritički osvrt na predložene zakone. Želim da kažem da ćemo značajan deo primedbi razmotriti do Dana za glasanje. Mislim da su ostale određene nepreciznosti i tu pre svega mislim na član 24. Želim da vas uverim da će apsolutno svi punoletni građani imati pravo da se upišu u birački spisak, imati pravo da glasaju na ovim izborima. Takođe, kao i gospođa Radeta, zaista pozivam sve naše sugrađane da se upišu u birački spisak jer nam predstoje izbori. Dakle, mislim da zakoni, uprkos brojnim kritikama koje su ovde upućene, u osnovi nisu loši, ali sam siguran da ćemo u budućnosti imati priliku da napravimo i bolji zakon o izboru predsednika Republike, i bolji zakon o predsedniku Republike. Što se tiče jedinstvenog biračkog spiska, zajedno sa saradnicima pokušao sam da napravim neki plan rada u Ministarstvu. Kolega Bajatović je ispravno rekao da je to pitanje u koje je uključeno Ministarstvo unutrašnjih poslova. Verujem i nadam se, ne želim da preteram, ali nadam se da će ovi izbori za predsednika Republike biti poslednji izbori za predsednika Republike koje imamo bez jedinstvenog biračkog spiska. Teško mi je da to obećam. Iako to naizgled deluje kao jednostavno, nije jednostavno, ali evo gospođa Radeta lepo reče, neću biti ministar tada, ali dobro, mislim za državnu upravu i lokalnu upravu, pretpostavljam da ste to mislili, znam da vi meni želite da budem za neku drugu oblast. U svakom slučaju, zahvaljujem se svima i zahvaljujem se na ovoj dosta konstruktivnoj raspravi i vidimo se već sledeće nedelje povodom drugog zakona. Hvala vam puno.
Zaključujem pretres Predloga zakona o izborima za predsednika Republike, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i celini. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda, saglasno članu 85. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, određujem ponedeljak, 3. decembar 2007. godine, u 10.00 časova, kao Dan za glasanje. Dame i gospodo narodni poslanici, puno vam hvala na ovom radu. Želim vam prijatan vikend i vidimo se u ponedeljak.