Molt bona tarda. Comencem el Ple. I ho fem, lamentant, d'una banda, el fet de que el conflicte bèl·lic a Ucraïna segueix provocant víctimes i dolor, i no s'intueix propera la fi de la violència. I, malauradament, també he de comunicar-los una nova víctima de violència de gènere. D'acord amb la comunicació que hem rebut del Departament d'Interior, ahir es va produir a Barcelona un nou feminicidi, una altra dona morta, el nom de la qual no podem fer públic perquè està sota secret de sumari. En nom de la cambra, lamento i condemno aquest crim, i reitero, una vegada més, el compromís del Parlament en l'erradicació de qualsevol forma de violència contra les dones i de vetllar també pel seu record. D'acord amb el protocol de dol del Parlament de Catalunya contra les violències masclistes aprovat pel Grup de Treball en Equitat de Gènere, aquesta presidència convoca un minut de silenci en suspendre la sessió del Ple aquesta tarda, davant de la façana del Palau del Parlament. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] També, d'acord amb el que estableix la Moció 111/XII del Parlament de Catalunya, sobre les operacions de rescat de la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, segons les dades oficials de l'Organització Internacional de les Migracions, des de l'inici d'aquest any 2022 ja hi ha un total de 340 persones mortes o desaparegudes a la Mediterrània. [[Interpel·lació al Govern sobre les polítiques d'acollida de persones refugiades (retirada)]] [[300-00136/13]] Dit això, també voldria, abans d'iniciar l'ordre del dia, fer-los avinent que el Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana ha retirat la interpel·lació al Govern sobre les polítiques d'acollida de persones refugiades –era la que corresponia al dotzè punt de l'ordre del dia, com els ha estat comunicat als grups–, i que la llista de preguntes a respondre oralment en Ple està inclosa en el dossier de Ple i, d'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran demà al matí com a primer punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió plenària. Una sessió plenària per la qual hi ha hagut quatre diputats que han delegat el seu vot. I també, abans de començar pròpiament en el proper punt de l'ordre del dia, a petició de la Junta de Portaveus els voldria comunicar que hi ha hagut una declaració acordada a la Junta de Portaveus del Parlament de Catalunya sobre el compromís amb l'Any Europeu de la Joventut. Saben que la Comissió Europea ha posat en marxa, per a aquest any 2022, l'Any Europeu de la Joventut. I, per tant, amb un ampli consens, el Parlament Europeu i el Consell van acordar encarregar a la Comissió Europea la coordinació de tot un conjunt d'accions i d'activitats al voltant de la política comunitària en matèria de joventut. El Parlament de Catalunya dona suport a aquesta iniciativa i fa palesos, com diu aquesta declaració, els vincles històrics i culturals que Catalunya comparteix amb la resta d'Europa i que fan que se'n senti part, i també amb els valors fundacionals del projecte europeu. Sent els joves garantia de futur per a les pròximes generacions, les polítiques de joventut han d'ocupar una posició preeminent en les polítiques públiques i en els plans de govern de les institucions del país. Un exemple d'això és el Congrés de la Joventut de Catalunya d'aquest any 2022, un esdeveniment dissenyat per impulsar la cocreació de polítiques de joventut amb tot el teixit ciutadà i associatiu jove. En aquesta declaració es llisten el conjunt d'accions a les quals es compromet el Parlament de Catalunya. Només n'esmentaré una: el fet d'impulsar el debat monogràfic sobre l'emancipació juvenil durant la sessió plenària que tindrà lloc els dies 10, 11 i 12 de maig, per tal de poder debatre, justament, els reptes i les oportunitats en matèria de polítiques de joventut. [[Interpel·lació al Govern sobre els eventuals contactes entre l'Administració de la Generalitat i l'entorn del president de la Federació Russa]] [[300-00139/13]] I ara sí, ja donem pas al primer dels punts de l'ordre del dia, que, com que el dotzè ha estat retirat, és la interpel·lació al Govern sobre els eventuals contactes entre l'Administració de la Generalitat i l'entorn del president de la Federació Russa. L'ha presentat el Grup Parlamentari de Ciutadans, i té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, señora presidenta. Buenas tardes, señora Alsina. El Parlamento Europeo ya está investigando, a instancias de la diputada de Ciudadanos Maite Pagazaurtundúa, los vínculos entre el secesionismo y el régimen de Putin. Y es lógico, puesto que en Europa preocupa, y mucho, la intención de regímenes iliberales y antidemocráticos de desestabilizar nuestro espacio de derechos y de libertades. Y eso, al fin y al cabo, es lo que el régimen de Putin ha hecho siempre, tratar de debilitar a quienes el tirano considera sus enemigos, que no somos otros que las democracias occidentales. No es casualidad, porque los estados miembros de la Unión Europea son, ante todo, estados democráticos de derecho. Esto es todo lo que un déspota como Putin detesta: el imperio de la ley, la separación de poderes, el control de poderes, el respeto al pluralismo político, a la libertad de prensa, al estado de derecho, en suma. En fin, todo aquello que ustedes despreciaron en este mismo Parlamento con las leyes de desconexión. Pues bien, los tiranos siempre encuentran aliados en el seno de los países que pretenden desestabilizar. Son políticos irresponsables, cuyo fanatismo los lleva incluso a establecer vínculos con regímenes autoritarios que están buscando destruir nuestras democracias liberales. Y ahora ya no cabe duda que, con frivolidad, el señor Puigdemont y también en su tiempo el señor Torra, los expresidentes separatistas, pusieron conscientemente en peligro de desestabilización grave a uno de los principales países de la Unión Europea. Sirviendo, además, a los intereses del bloque autoritario del mundo y del más formidable antagonista de las democracias europeas, que es el tirano Putin. Porque ustedes..., lamento decirle esto, señora Alsina, son ustedes antes nacionalistas que demócratas. Ustedes sus objetivos los ponen por encima de los valores democráticos, a veces hasta del bienestar de los ciudadanos, siempre por encima de la convivencia. Y de cuando en cuando, alguno de ustedes incluso asume que la independencia, pues, puede costar muertos, como ha ocurrido en alguna guerra que se pone como ejemplo, o se hacen fotos abrazados a terroristas liberticidas. Por supuesto, para ustedes también vale la pena tener como aliado al enemigo de las democracias europeas que ahora, hoy mismo –hoy– está masacrando a ciudadanos de un país que precisamente quería unirse al club de las democracias liberales. Y es abyecto que ustedes se hayan juntado con los enemigos de la Unión Europea. Rusia, en concreto, ha mantenido contacto, además de ustedes, con otros partidos que ellos consideran que desestabilizan la política europea. Y se han juntado, pues, con partidarios del Brexit, han financiado incluso a Le Pen con 11 millones. Que, por cierto, algunos partidos de esta cámara..., el señor Abascal se reunió con el partido de Le Pen y con Orbán en Madrid; un club de partidos como el suyo, como los suyos, como el señor Puigdemont, que no creen en la Unión Europea y en el régimen de libertades que compartimos. Así, Rusia, pues, ha sido artífice de contactos con el FPÖ austríaco, la Liga de Matteo Salvini, con Alternativa por Alemania, con partidos húngaros, con el Brexit, que ya lo he dicho. Y Rusia y China y otros regímenes autoritarios han canalizado más de 300 millones de dólares en treintaitrés países para interferir en los procesos democráticos. Y mientras el Parlamento Europeo decide investigar los vínculos del secesionismo con Putin con el objetivo de desestabilizar Europa, aquí, en el Parlamento de Cataluña, algunos intentan escurrir el bulto como pueden. En el Congreso de los Diputados mi partido ya ha propuesto una comisión de investigación sobre estos contactos. Y aquí también lo vamos a intentar aclarar. Porque es imprescindible que este tema se aclare y los catalanes sepan hasta dónde estaban ustedes dispuestos a llegar en sus alianzas para desestabilizar España y quebrar su unidad territorial. Estas injerencias de países que buscan desestabilizar a sus adversarios en el contexto geopolítico y en la escena internacional y debilitarlos, no son nuevas. En Alemania, en 1917, pues, decidieron enviar a Lenin en un tren en la revolución de 1917 para radicalizar la revolución rusa. Pero, fíjese, los nacionalistas irlandeses durante la Primera Guerra Mundial rehusaron entrar en tratos con Alemania para desestabilizar al Reino Unido. Lo que pasa es que ustedes, en un entorno absolutamente diferente, en una Europa con veintisiete países que han conseguido forjar una alianza basada en los derechos humanos y en las libertades, ustedes han elegido alinearse con uno de los principales actores del bloque autocrático: Rusia, China, Venezuela, Irán. Eligen ustedes para aliarse a los enemigos de nuestra democracia, de nuestras libertades y de nuestro modo de vida. Y yo creo que eso hace que en este Parlamento tengamos que hablar de este tema, porque los catalanes tienen derecho, señora Alsina, consellera Alsina, a saber la verdad. Los catalanes tienen derecho a conocer el alcance de los contactos del señor Puigdemont y de su jefe de oficina, el señor Alay, porque desde luego las noticias que vamos conociendo son muy preocupantes. Y yo, como catalán, no quiero que un expresidente de mi comunidad autónoma se reúna con miembros de los servicios secretos de ningún país, y menos de un país autoritario como la Rusia de Putin. Esto a usted no se le escapa, y no se le escapa a nadie que es gravísimo y que puede ser incluso constitutivo de delito. A ustedes esto les puede parecer muy normal, pero créame, señora Alsina, que no lo es. Putin lleva años amenazando a nuestras democracias, pero eso no fue óbice para que el señor Puigdemont y el señor Alay sondearan la disposición del Kremlin a ayudar al separatismo a alcanzar su objetivo de separar Cataluña del resto de España. Mire, señora Alsina, el señor Puigdemont, que es el artífice y responsable de estos contactos con el enemigo de la Europa libre, Putin, dijo querer un ministerio libre de exteriores –se acordará usted– para seguir promoviendo la desestabilización de España en el exterior. ¿A quién debe usted lealtad, señora Alsina, a su Gobierno, al Gobierno del presidente Aragonès, que se desmarca de esos contactos, como hizo hace unos días el señor Rufián, como ha hecho hoy mismo Marta Rovira, o se debe usted al presidente Puigdemont, que es uno de los santones de su partido, de Junts per Catalunya? ¿Obedece la acción exterior de la Generalitat a sus cometidos dentro de sus competencias estatutarias, o usted avala y participa de la estrategia del señor Puigdemont? ¿Tenemos dos caminos en este mismo Gobierno de Esquerra Republicana y de Junts per Catalunya? ¿Esquerra Republicana desautoriza una línea y usted, como consellera de Acció Exterior está siguiendo la línea que seguía el señor Puigdemont? Le ruego que me conteste a esto. Y también contésteme, por favor, si me puede explicar por qué el señor Puigdemont evitó apoyar en el Parlamento Europeo la ayuda financiera de la Unión Europea a Ucrania. El señor Puigdemont se desmarcó aquí incluso del señor Comín y de la señora Ponsatí. ¿Por qué? El señor Puigdemont es de su partido, ¿no? Pues me lo sabrá usted explicar. Se alineó en eso con Bildu, con Podemos, con Le Pen. ¿Por qué? ¿Por qué lo hizo? Yo creo que el señor Puigdemont, el fugado Puigdemont, es un oscuro personaje. Si nos creemos las dignidades de los expresidentes de la Generalitat, yo creo que ustedes, si se las creen, tienen que dar explicación de los actos del señor Puigdemont, que tiene una oficina abierta en Cataluña y la pagamos con dinero de todos los catalanes. En Esquerra Republicana se están desmarcando de estos contactos que están más que acreditados. Le pregunto, señora Alsina, ¿se va a desmarcar usted? ¿Se va a desmarcar usted? ¿Se va a retractar políticamente hoy, en el Parlamento, de esa vía iniciada por el señor Puigdemont, ahora que la Rusia de Putin ha dejado clara su voluntad de chafar los derechos y libertades de los países de Europa? [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, en el torn de resposta, té la paraula la consellera d'Acció Exterior i Govern Obert, la senyora Victòria Alsina.
Moltes gràcies, presidenta. Gràcies, diputat. Diputats, diputades, volia començar la meva intervenció obviant les fílies i fòbies del diputat que ara ens ha compartit en la seva primera intervenció, i dient, centrant el meu primer missatge en un missatge de solidaritat, de solidaritat doble. Primerament, al poble d'Ucraïna, i molt especialment als ucraïnesos que han fet de Catalunya la seva terra d'acollida, que espero i desitjo que trobin l'escalf i el suport que es mereixen amb l'acompanyament de la societat catalana i de les seves institucions. També em volia referir, per començar aquesta interpel·lació, al personatge que cita en el títol de la mateixa, el president de la Federació Russa, perquè precisament aquests dies cada cop queda més clar i el consens és major que aquest personatge, el senyor Putin, està cometent crims de guerra. I aquest és el context en el qual ens trobem. En aquest context, sempre és pertinent recordar la frase del president Roosevelt, que deia, parafrasejant-lo, deia: «Viuran en la infàmia. Una setmana com l'actual, en la qual, doncs, s'ha destruït el noranta per cent de la ciutat de Mariúpol, crec que és una frase important a recordar tots nosaltres i a dir-la en seu parlamentària. Bé, el llegat del senyor Putin ha esgarrat, primerament, el futur i les aspiracions de milions de russos, i també estem amb ells. Però ha provocat coses que són increïbles en el món de les relacions internacionals, coses que s'han produït en tres setmanes i que, si no, hagués estat inimaginable que es produïssin en tan poc temps. Primerament, ha acostat Ucraïna més que mai a la Unió Europea. L'ha acostat obrint un debat sobre si Ucraïna serà un candidat a esdevenir membre. Evidentment, aquest és un debat que no es materialitzarà en el curt termini, però és un debat molt rellevant. També ho ha fet en la mesura que s'ha vist que Ucraïna estava lluitant per defensar valors europeus. Quin és el segon element que s'ha produït en aquestes tres setmanes? Bé, que Rússia ha estat marginada, a nivell internacional, més del que ho havia estat mai; a nivell econòmic, a nivell cultural, a nivell esportiu, en tots els nivells. Tercer element, s'ha unit la Unió Europea, unificant més que mai la seva política de defensa i seguretat comuna a l'exterior per donar aquest suport a Ucraïna enfront de l'agressió russa. Aquí, jo diria que, de la mateixa manera que la Unió Europea ho ha fet millor amb el covid que amb l'austeritat que es va produir després de la crisi econòmica del 2008, també ha respost millor, a nivell de seguretat i d'acció conjunta en el cas d'aquesta guerra, que no ho havia fet anteriorment. Quart element, ha revitalitzat lo que és la relació transatlàntica, després d'uns anys de certa tensió. I, finalment, el cinquè element que els hi volia destacar és que ha rejovenit i ha donat un nou propòsit a l'aliança atlàntica, reforçant la seva arquitectura defensiva i fent que països gens sospitosos de ser bel·licistes com Finlàndia, però que comparteixen 1.300 quilòmetres amb Rússia, hagin obert un debat sobre com en poden formar part o quins avantatges tindria. Destaco aquests elements, perquè em semblen importants per a qualsevol debat que se centri on som avui. I Catalunya, com a terra europeista –ho hem dit múltiples vegades ja des d'aquest faristol–, és un país que dona suport a la Unió Europea i que considera que aquestes aliances internacionals i aquests desenvolupaments que s'han produït aquestes tres setmanes, doncs, són positius. Són aliances positives d'una guerra on l'única responsable és Rússia. Senyor diputat, amb la seva intervenció tenia un déjà-vu; un déjà-vu, perquè vostè ha fet gala de tota la seva capacitat d'inventiva sobre la darrera ocurrència de la bombolla mediàtica de l'Estat per desprestigiar l'independentisme. El darrer moviment de les clavegueres de l'Estat, que utilitza els mitjans de comunicació de la caverna mediàtica anticatalana i també els seus braços a les institucions, que són vostès, per posar-ho en relleu. Deia que tinc un déjà-vu, perquè aquesta no és la primera interpel·lació que em fan. De fet, la interpel·lació que em feien en el passat Ple també rondava sobre la mateixa qüestió, però la titulaven «una vocació europeista dels catalans, un títol molt més encertat i molt més factual del que han utilitzat en aquesta ocasió. De fet, aquest cop recordo que han hagut de rectificar el títol, perquè el primer títol que havien posat afirmava, parlava de «contactes i, com que no en tenen prova, han hagut de dir «eventuals contactes en el títol actual. De fet, han malgastat la seva única interpel·lació que tenen, degut a la seva minsa representació en aquest Parlament, tornant-me a fer una pregunta sobre el mateix tema sobre el que ja m'havien interpel·lat en el darrer Ple. De fet, li diria, no?, que, davant d'aquesta ofensiva i davant d'aquesta insistència, m'agradaria posar-li una mica en context el que representa l'acció exterior catalana. Perquè, miri, el nostre mapa de delegacions, el mapa de delegacions del Govern, és el millor exemple dels interessos estratègics que té Catalunya arreu del món. Vostè veu que hi tinguem una delegació del Govern, a Rússia? Oi que no? També li volia dir, en aquest context, que on sí que tenim moltes delegacions és en altres parts del món, perquè, com vam anunciar no fa massa, hi ha una estratègia que ens portarà, aquest any 2022, a cobrir seixanta-tres països d'Àfrica, Àsia, Europa i Amèrica. Una Acció Exterior que es consolida i es solidifica, un Diplocat que està rellançat sota una estratègia de col·laboració publicoprivada i que ens permetrà acomplir els nostres objectius polítics amb mentalitat d'estat i al servei de tot el país. Per anar-li contestant alguna de les preguntes que em feia. Miri, li confirmo que en cap de les reunions d'alt nivell que he tingut en cap dels meus viatges ningú m'ha preguntat per aquests suposats contactes –ningú. Ningú de cap dels països que he visitat, que ja són bastants des de que he assumit la cadira i tinc l'honor d'encapçalar l'acció exterior catalana –ningú. I repassem la base documental sobre la qual vostè es basa. La suposada trama russa es basa primerament en uns informes de la Guàrdia Civil, que tothom sap com es fan i tothom dona per fet que es filtrin miraculosament quan els casos estan sota secret de sumari. També es basa en un informe de la intel·ligència europea, que el mateix alt representant de la Unió Europea, el senyor Josep Borrell, gens sospitós de ser independentista, va contestar, quan se li va preguntar una pregunta per escrit a la Comissió Europea, el que ara li llegiré: «El Centre d'Intel·ligència i de Situació de la Unió Europea no és autor de l'informe d'intel·ligència mencionat en l'article del New York Times i ignora qui l'ha pogut fer. Per tant, com li deia, vostè aquí està practicant un exercici que se suma al de la caverna mediàtica, perquè són el seu braç institucional, per fer aquest exercici de desinformació que surt de les clavegueres de l'Estat i del qual vostès són altaveus. Bé, no és el primer cop que ho fan, perquè l'objectiu del seu partit sempre ha estat crispar i dividir la societat catalana, fent comparacions i fent paral·lelismes que des d'aquesta cambra no són acceptables. Ho ha fet quan comparava l'escola catalana i que s'obligava a parlar català i es maltractava els nens que parlaven castellà. Vostè, senyor Carrizosa, ha fet comparacions completament indecents comparant la situació de les escoles catalanes amb Ermua i amb el terrorisme. El seu partit, Ciudadanos, també ha comparat l'independentisme amb el nazisme. Vostès van fer un paral·lelisme entre el referèndum de l'1 d'octubre i l'annexió d'Àustria per part de Hitler. Per tant, vostès no tenen cap credibilitat quan se sumen a aquesta operació mediàtica madrilenya i fan aquestes declaracions. Vostè –vostè–, l'hi repeteixo, està citant un informe que el senyor Borrell ha admès que no existeix. I aquesta és una dada important, una dada clau d'aquesta intervenció. Precisament per aquest motiu també és intolerable que representants institucionals de l'independentisme se sumin a aquesta campanya, responent a una pregunta intencionada d'un periodista d'extrema dreta condemnat per inventar-se entrevistes i per coaccions. Això tampoc és acceptable. [[Aplaudiments.]] S'equivoquen els mitjans de comunicació i els oportunistes portaveus, com el que avui hem vist, per tant, intentant desprestigiar la figura del president Puigdemont amb aquestes declaracions. El president Puigdemont, primer com a president del Govern d'aquest país i després com a eurodiputat, és un referent en la defensa de la llibertat i la democràcia. S'ha manifestat per l'alliberament de Navalni, al costat de la líder dissident de Belarús, ha condemnat la guerra i, si revisen la seva activitat, es consolida com un fervent defensor dels drets humans arreu del món. Això sí que m'ho han dit quan he viatjat i he tingut reunions per Europa i per la resta de països. Bé, diputat, desconec si Rússia ha volgut utilitzar Catalunya en el passat per perjudicar la Unió Europea. Jo el que li puc dir és que el Govern no està interessat en aquest tipus d'operacions, ni en el passat, ni actualment, ni en el futur. No busquem cap tipus de relació amb ningú de l'entorn del Kremlin, i el Departament d'Acció Exterior, de fet, quan es va declarar aquesta guerra va trencar formalment relacions amb el cònsol general de Rússia a Catalunya, perquè no es poden normalitzar les relacions amb el règim de Putin. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Seguidament, en el torn de rèplica, té la paraula el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, señora presidenta. Señora Alsina, mire, lo primero que le diré respecto a sus primeras consideraciones sobre la OTAN, incluso, que ha hecho usted..., yo le recuerdo: usted no es ministra de Exteriores; usted lleva la acció exterior de la Generalitat, y sus competencias son económicas y culturales, y a eso debe remitirse, y en eso debe gastar el dinero de los catalanes. No me ha contestado, ¿eh?, básicamente, a las cosas que yo le he preguntado –no me ha contestado. Y hay un viejo proverbio latino que es «quien calla, debiendo hablar, otorga. Y usted debía habernos explicado, pues, si se retracta, si se separa usted, si desautoriza todas esas negociaciones que se han tenido desde el señor Puigdemont y su oficina, el señor Alay, con el régimen de Putin. Y, oiga, usted habla de la caverna mediática y del invento, y ahora me entero yo de que en la caverna mediática se incluye el 3/24, donde el señor Alay dijo que no se fue allí a hablar de vodka ni de caviar ruso, que se fue a hablar de la independencia y del reconocimiento de la independencia de Cataluña. Y habla usted de «bombolla mediàtica. Oiga, de «bombolles mediàtiques y «d'invents de la caverna se ha tildado desde «la deixa de l'avi del señor Pujol a la persecución, figura de la represión, por troceamiento de contratos, de nuestra querida presidenta. Y, oiga, también me sorprende que meta usted en la caverna mediática y en los desinformadores al señor Rufián y a la señora Marta Rovira. De hecho, cuando usted se ha metido con el señor Rufián, yo me he fijado, la aplaudían Junts per Catalunya, no la aplaudían a usted los de Esquerra Republicana, ¿eh? [[l'orador riu]] , señora Alsina. Otro..., el Madrid News... Ah, no, que no era el Madrid News, era el New York Times, era el New York Times el que hablaba de los contactos de Puigdemont. ¿También es caverna mediática el New York Times? Pues, mire, era nada menos que el periodista premio Pulitzer Michel Schwit..., Schwirtz, el que publicó... [[Rialles.]] Yo no tengo la culpa de que existan estos apellidos impronunciables [[fortes rialles]] , es así. Pues este señor –este señor– es quien publicó en el New York Times esos contactos, no es caverna mediática. ¡Y no sé si es caverna mediática el Parlamento Europeo, que ha decidido investigar este tema por su gravedad! ¿Es caverna mediática el Parlamento Europeo? Pues no desautorice usted aquello que le pregunta un diputado catalán en el Parlamento de Cataluña sobre un expresidente de la Generalitat de Cataluña, porque nos interesa a todos. Lo raro es que nadie más se lo pregunte. Lo raro es que no estén todos como un hervidero de «sí, sí, vamos a ver qué es lo que ha pasado. Yo lo veo muy normal, la verdad. Mire, yo..., no me ha contestado usted a una cuestión que yo creo que es muy importante: por qué Puigdemont votó en contra de que la Unión Europea financiara a Ucrania, diera dinero para Ucrania. Usted ahora se ha puesto muy pro Ucrania, pro la Unión Europea. Esto..., oiga, el doble lenguaje en política es muy habitual. Con una mano digo una cosa y enseño una cosa, con la otra hago lo que me conviene. Y de eso nos quejamos los demócratas en Cataluña, y aquellos que creemos en el estado de derecho. Nos quejamos de que ustedes anteponen a la propia democracia sus objetivos secesionistas, aunque sea a costa de aliarse con los adversarios más crueles de nuestras democracias liberales. Y, por último. Cuando me ha dicho usted, pues, que se retiraba aquí a los representantes consulares y que usted cree que no hay que tener tratos con un autócrata como Putin o con un señor, un personaje, como usted lo ha calificado, como Putin, yo le diría: señora Alsina, eso no se lo diga al presidente del Grupo Parlamentario de Ciudadanos. Eso dígaselo al que ha sido presidente de la Generalitat, al señor Puigdemont. A él es a quien usted debe decirle: no en nuestro nombre, no continúes con estos contactos. Informa: qué has hecho, cuánto dinero te has gastado, qué te dijeron, qué conseguías con eso. Todo eso le debe decir usted al presidente Putin. Al presidente del Grupo Parlamentario de Ciutadans, a mí no me lo cuente, porque yo no he contactado nunca con Putin, ni ganas. Ni mi partido. Al contrario. Mi partido es, en Europa y en el Congreso de los Diputados, quien promueve, como nosotros aquí, todo lo que es necesario para averiguar ese tipo de oscuras alianzas que ustedes han intentado trabar con el autócrata señor Putin. [[Aplaudiments.]]
I torna a tenir la paraula, en el torn de rèplica, la consellera Victòria Alsina.
Gràcies, presidenta. Diputat, bé, m'havia deixat, al començar la meva anterior intervenció..., expressar la meva sorpresa, perquè aquesta és la segona interpel·lació que em fa Ciudadanos en el marc del Ple, i en cap de les dues ocasions veig que no les ha defensat el portaveu d'Exteriors del partit. I, bé, amb els intercanvis tan entretinguts, no?, que hem tingut en comissió amb el senyor diputat Matías Alonso, doncs, em sorprèn que el seu partit no li doni més joc en aquest Ple i, per tant, té tota la meva solidaritat, eh?, senyor Matías Alonso. [[Remor de veus.]] Permeteu-me, permetin-me que faci una..., bé, una referència futbolística, no?, tenint en compte els grans resultats d'aquesta setmana [[remor de veus]] , i tenint en compte..., no sé si li agradarà massa, per referències anteriors que va fer en aquest Parlament el senyor Martín Blanco, però jo li resumiria que les seves interpel·lacions, les seves intervencions des d'aquest faristol sempre són, com deia una persona que ja coneixem, teatro del bueno, eh?; teatro del bueno des de la primera paraula fins a l'última, quan ve a aquest faristol. Deixi'm que li digui dues coses que contesten directament el que m'ha dit. Número u: si té tantes preguntes per al president Puigdemont, per què no facilita la seva compareixença en seu parlamentària? Per què no facilita que això es doni? [[Aplaudiments.]] L'hi podria contestar directament. I no li contestaria res diferent del que li estic dient jo, però podria parlar directament amb el president Puigdemont. També –també– li volia fer una consideració, no?, perquè qui s'ha reunit, no una vegada, sinó reiterades vegades –s'ha reunit en ambients més formals i més informals– i ha sortit somrient en totes les fotos amb el senyor Putin, és el rei d'Espanya. L'anterior i l'actual, els dos. [[Aplaudiments.]] Els dos s'hi han reunit i, de fet, si jo seguís ara des d'aquest faristol la tradició de la seva formació política, ara li trauria dos fotos i li posaria una foto, eh?, del rei pare i del rei fill, doncs, reunint-se i somrient amb el senyor Putin. Vostè potser creu que perquè les reunions entre Putin i els Borbons s'han donat i tots han somrigut tant, els Borbons són pro Putin, són pro-russos, són pro Kremlin? O encara li diria més, i potser..., bé, no m'ho podrà contestar ara, però m'ho pot contestar més endavant: després de l'annexió il·legal de Crimea per part de Rússia, Espanya va permetre que el que es va dir «una flotilla militar rusa repostés a Ceuta contra el criteri de l'OTAN. Això es va donar potser perquè els Borbons, després d'aquests somriures i aquestes fotos conjuntes, van fer una trucada perquè això fos així? Aquests són el tipus de preguntes a què s'hauria de donar resposta des del Govern d'Espanya i des de la seva formació. [[Aplaudiments.]] Bé. No voldria acabar sense explicar-li el que realment sí que hem fet des del Departament d'Acció Exterior i des del Govern de la Generalitat respecte al conflicte d'Ucraïna. I aquí seré molt breu i li resumiré quatre blocs d'accions que hem fet. Des del departament, primerament, des de la vessant més política, li deia que hem suspès les relacions amb el cònsol rus; que vam fer una recepció d'homenatge i de reconeixement amb tots els cònsols europeus que tenim a Barcelona per fer aquesta mostra de solidaritat amb el Govern d'Ucraïna; hem anat a municipis com Guissona, on la comunitat és més important, i ens hem unit, per exemple, a una missa ortodoxa, una pregària per la pau que van fer; a nivell de gestió de l'emergència, vam habilitar el telèfon d'emergències, vam donar resposta a totes les necessitats del consolat; les necessitats a més llarg termini..., l'hi explicava ahir en la reunió que vam tenir: hem fet l'aposta per la cooperació després de parlar amb les ONGs catalanes, i finalment, també, per descomptat, hem donat el millor tracte possible i hem cuidat els catalans que es trobaven a Ucraïna en aquell moment. Bé, em puc allargar molt més i explicar-li totes les actuacions que hem fet en aquests quatre blocs, però jo crec que les resumiria dient que ha quedat clar que el Departament d'Acció Exterior dedica tots els seus esforços al poble ucraïnès i als ucraïnesos que tenim a casa nostra. I també ha quedat clar que vostès només ajuden a fer créixer la desinformació i a fer-nos perdre el temps. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies. [[Interpel·lació al Govern sobre l'acord de la Comissió Mixta d'Afers Econòmics i Fiscals Estat-Generalitat per a donar compliment a la sentència del Tribunal Suprem sobre la disposició addicional tercera de l'Estatut per al 2008 en matèria d'infraestructures]] [[300-00138/13]] Passem, doncs, al catorzè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre l'acord de la Comissió Mixta d'Afers Econòmics i Fiscals Estat-Generalitat per a donar compliment a la sentència del Tribunal Suprem sobre la disposició addicional tercera de l'Estatut per al 2008 en matèria d'infraestructures. L'ha presentat el Grup Parlamentari de Socialistes i Units per avançar, i té la paraula, per fer l'exposició de la interpel·lació, el diputat senyor Jordi Terrades.
Gràcies, presidenta. Vicepresident, diputades, diputats, ho hem dit i ho corroboren molts estudis econòmics: Catalunya és una de les principals àrees de desenvolupament econòmic del sud d'Europa, amb un sector industrial, de serveis i turístic reeixits i potents, i que encara ho podrien ser més. Nosaltres creiem que encara ho podrien ser més i, en tot cas, recolzarem polítiques que vagin en aquesta línia. El nostre territori, Catalunya, està situat estratègicament a l'arc mediterrani, també en la confluència de diversos vectors socioeconòmics i territorials de creixement global. Però no som l'únic territori en aquest espai, dins de la Unió Europea, en aquesta situació. A Catalunya també es produeixen un gran volum intern de persones i de mercaderies amb origen o destí a la península Ibèrica i més enllà. És cert que tenim determinats condicionaments geogràfics que condicionen les infraestructures de Catalunya: la mateixa situació fronterera del nostre territori, sobretot una orografia accidentada, i la concentració de població i activitats a la costa amb l'escassedat de sòl que, a més a més, això comporta, no? Per poder aprofitar totes les oportunitats que ofereix la globalització, aquesta posició geogràfica a la que em referia, també de disposar d'un capital humà equiparable als dels països més desenvolupats, la diversificació sectorial del nostre teixit productiu i, alhora, també, una tendència d'aglomeració d'aquesta mateixa diversificació sectorial que tenim, la nova situació geoestratègica que, malauradament, s'està configurant amb la guerra que ha originat Rússia..., si ja ens calien, nosaltres creiem que ara, com en cap altre moment, ens calen unes infraestructures adaptades a les noves necessitats per atreure més inversions, per propiciar el creixement de la producció i l'ocupació dels diferents sectors econòmics. Les infraestructures ajuden en aquest acompanyament. Expressat d'una altra forma: per contra, la manca d'infraestructures eficients i adequades limitarà el potencial de creixement i la competitivitat del país. Entre els economistes, però també entre el conjunt d'agents socials i econòmics del país, hi ha un ampli consens respecte a l'impacte positiu que una inversió en infraestructures té sobre el creixement econòmic d'un país. A més creixement econòmic..., que no vol dir necessàriament consumir més recursos o matèries primeres. A més creixement, ho torno a repetir, més oportunitats, també, de redistribució de la riquesa generada en termes d'equitat social. Catalunya és la desena regió europea en població, però seguim tenint una dotació d'infraestructures del transport –i aquí incorporo les infraestructures per al transport de dades, que són fonamentals en la nova economia– que estem quasi vint punts per sota de la mitjana de les principals regions europees en termes d'inversió en capital. Sortim, vicepresident, d'una pandèmia, amb les seves conseqüències econòmiques i socials. Estàvem transitant i seguirem transitant amb una crisi i emergència climàtica, i ara estem de ple en una crisi provocada per una guerra, les conseqüències de la qual les estem patint i les patirem de ple en el futur immediat; en el futur immediat i a mitjà termini, des de la nostra anàlisi. Tensions econòmiques i pressupostàries, les veiem i les veurem. S'obre o, més ben dit, continuarà mantenint-se un debat que no és nou sobre quines són les infraestructures més adequades respecte al cost-benefici que representen i com aquestes inversions que hàgim de fer afectaran la productivitat. I, malgrat aquestes tensions, haurem d'arribar a destinar, des del nostre punt de vista, entre un 2,1 o un 2,2 per cent del producte interior brut de manera sostinguda –no amb un pressupost o un altre, de manera sostinguda– al conjunt d'infraestructures per equiparar-nos als països de l'entorn. Per al nostre grup parlamentari, Socialistes i Units per Avançar, la política d'inversió en infraestructures haurà de prioritzar la solució als principals problemes de congestió i de connectivitat que afecten la mobilitat quotidiana de persones i mercaderies. El repte de futur passa per resoldre amb eficiència els desequilibris actuals de la xarxa viària i de la xarxa ferroviària, tant de passatgers de curta distància, especialment en els àmbits metropolitans –i ho dic en plural, perquè no només tenim l'àmbit metropolità a Barcelona, sinó que tenim altres àmbits metropolitans–, com de mercaderies. Cal millorar els efectes negatius de la lentitud en l'execució d'inversions i de desenvolupament de projectes que s'ha patit en els darrers anys, per part del Govern d'Espanya i també del de Catalunya, d'ambdós governs, no? I, en aquest sentit, voldria destacar –permetin-me fer un petit incís– la inversió en rodalies per mitigar la congestió als accessos metropolitans de Barcelona, en el conjunt de l'estructura ferroviària i del Corredor Mediterrani, per part del Govern d'Espanya, per combatre, entre d'altres, la creixent preocupació per la qualitat de l'aire i els seus efectes sobre la salut de les persones. Indicar també que les necessitats de futur, des de la nostra perspectiva, per a un creixement econòmic sostenible requeriran dedicar una major atenció a la gestió de la demanda que a l'increment de l'oferta. S'han d'incorporar progressivament conceptes vinculats al nivell de servei, la intensitat d'ús i la qualitat percebuda pels usuaris dels diferents tipus de transport com a factors de decisió clau per a l'aplicació dels recursos econòmics disponibles i la priorització de les actuacions planificades. Per nosaltres, vicepresident, segueix sent prioritari també reflexionar sobre la necessitat de l'ampliació de l'aeroport de Barcelona en aquest nou context de relacions internacionals i econòmiques; l'ampliació de l'operativitat de l'aeroport, però també dels ports de Catalunya. Cal dotar-nos, com li deia, de noves infraestructures, en un context de creixent digitalització, per no produir una nova escletxa en la que s'agreugi el despoblament territorial i una Catalunya a dues velocitats. I tornant als números concrets. Cal un acord de les administracions per a una aposta decidida per les inversions, per revertir els dèficits acumulats en els darrers deu anys. Alguns estudis els situen al voltant de 3.000 milions d'euros per part de l'Estat, però de 2.300 per part de la Generalitat de Catalunya. I encara més, voldríem conèixer, senyor vicepresident –aquest era el motiu també d'una part de la pregunta–, quina és la seva opinió respecte a l'acord assolit a la Comissió Mixta d'Assumptes Econòmics i Fiscals entre l'Estat i la Generalitat de Catalunya, és a dir, aquests 750 milions d'euros corresponents a l'addicional tercera de l'any 2008, que amb sentència del Tribunal Suprem li va donar la raó a la Generalitat de Catalunya, com no podia ser d'altra manera, des del nostre punt de vista. D'aquests 759 milions d'euros, 200 ja els hi van entregar l'any 2021. I la pregunta és òbvia: a què els han destinat? A quines infraestructures? Perquè van anar a parar a la caixa única, però la traçabilitat és difícil de seguir, malgrat que vostès sempre es queixen respecte a aquesta qüestió, no? I, sobretot, els 559 milions restants, a què els pensen dedicar? Què pensen finançar amb aquests recursos? Li agrairíem claredat i transparència. Els pensa assignar vostè des de la seva conselleria, tal com l'addicional tercera ens indicava o estava pensada per a això? O els assignarà el conseller Giró per a altres polítiques de govern? Algunes propostes de les que vostè és competent i que necessiten projectes i recursos. En llegiré només uns quants, no?, que s'hi podrien aplicar aquests recursos: al tren tram de Tarragona, la variant de les Preses i Olot, l'eix de l'Ebre, el tram central de la línia 9, el perllongament de la línia 1 a Badalona, la línia 3 d'Esplugues, la C-66 a les comarques gironines, la urbanització i la integració urbana de l'R2 a Montmeló, la millora de la infraestructura ferroviària de Ferrocarrils per millorar la velocitat comercial i freqüències a l'Anoia i al Bages, o les autopistes que encara són de peatge i que corresponen a la titularitat de la Generalitat, o el port de Comiols, o l'extensió de la fibra òptica no només a l'arribada dels pobles, sinó la capil·laritat que s'hauria de produir en aquests pobles petits amb dificultats pressupostàries. La llista podria ser més llarga; però, en tot cas, esperem la resposta seva per complementar la nostra intervenció. [[Aplaudiments.]]
Per respondre, té la paraula el vicepresident del Govern i conseller de Polítiques Digitals i Territori, senyor Jordi Puigneró.
Bé; moltes gràcies, presidenta. Molt bona tarda, diputats, diputades. Diputat Terrades, la veritat és que quan vaig saber que em feia aquesta interpel·lació, vaig preguntar exactament de què era, perquè, en fi, tenia curiositat per veure..., perquè veient el títol, no acabava de veure exactament què era el que vostè em volia preguntar, no? Veig que era específicament sobre el que ha estat el compliment de la sentència del Tribunal Suprem corresponent a la disposició addicional tercera per al 2008 en matèria d'infraestructures. Així ho diu la interpel·lació. En tot cas, miri, jo de tot el que vostè ha comentat relatiu a les infraestructures, no hi podria estar més d'acord, eh? Crec que hem de portar el país cap aquí. Crec que un país sense infraestructures és un país sense oportunitats; un país que no està connectat per terra, mar, aire i ciberespai, doncs, en fi, tindrà poques oportunitats de progrés en el segle XXI. I més enllà dels discursos i, evidentment, dels relats i, evidentment, doncs, de la importància que té una bona política d'infraestructures des de la perspectiva econòmica, com molt bé vostè ha explicat –i que aquí coincidirem, coincidirem plenament el seu grup i aquesta conselleria–, la pregunta que ens hem de fer, més enllà de totes les peticions i voluntats que puguem tenir en matèria d'infraestructures, és allò que a vegades em diu la mare, que diu: «Bé, i això qui ho paga, eh? Això qui ho paga? Jo em pensava que avui vindria vostè a parlar-nos de com ho pagarem això, de com pagarem i quines són les necessitats que té Catalunya per posar-se, doncs, al dia en matèria d'infraestructures. I jo crec que hi han quatre instruments, que vostè n'ha comentat un d'ells, però n'hi ha quatre, d'instruments, molt importants, que ens ajudarien a mitigar, precisament, aquest dèficit d'infraestructures que pateix el nostre país, no? Un d'ells, en fi, el coneixen tots molt bé, eh?, i crec que alguns diputats sovint s'hi refereixen en aquesta cambra: és el famós i conegut dèficit fiscal; un dèficit que, any rere any, ens deixa sense molts milions d'euros en el nostre pressupost per poder fer polítiques d'infraestructures. Estem parlant de que si el pressupost de la Generalitat són al voltant d'uns 38.000 milions d'euros, i analitzem, segons dades del Ministerio de Hacienda, els impostos que paguem els catalans, que tots sumats –IRPF, IVA, societats, especials, etcètera–, doncs, sumen al voltant d'uns 53.000 milions d'euros, bé, és que només cal fer una resta, i, si deduïm del que s'ha transferit, eh?, els 26.000 que es transfereixen a la Generalitat, doncs és evident que en queden 17.000, un gap de 17.000 milions d'euros cada any que no sabem on van –deuen anar a fer infraestructures a altres llocs, m'imagino, no? I, per tant, tenim aquí un primer gran fons de finançament que vostès en són absolutament responsables, que governen l'Estat. I, per tant, ens podrien, en aquest sentit, doncs, ajudar a mitigar aquest dèficit fiscal que ajudaria a fer aquesta política d'inversions que vostè ara comentava. Està calculat, eh?, que el dèficit fiscal, en els darrers trenta anys, del 92 el 2002, aproximadament, doncs, se situa en el vuit per cent anual, des de la perspectiva de que representa uns 16.000 milions d'euros cada any. Per tant, aquí són molts diners que podríem utilitzar. Hi ha un segon instrument, que és el de la inversió..., el pressupost d'inversions que fa l'Estat cada any, eh?, i, en aquest cas, la part regionalitzada a les comunitats autònomes. Aquí, sistemàticament –sistemàticament–, el Govern de l'Estat inverteix per sota del PIB de Catalunya –que està sobre el divuit, dinou per cent, en funció dels darrers anys, o de mitjana aquests darrers anys–, i gairebé sempre –gairebé sempre–està per sota del percentatge de població. Per tant, un segon instrument que crec que seria important que també tinguessin en compte. N'hi ha un altre, que és que, home, com a mínim, allò que pressuposten, gastin-s'ho, eh? Perquè les liquidacions que anem realitzant any rere any del pressupost general de l'Estat en matèria d'inversions a Catalunya, doncs, dels darrers deu anys, només n'han executat el seixanta-sis per cent, quan la mitjana a tot l'Estat és del setanta-cinc per cent. Per tant, estem més de deu punts per sota de la mitjana d'execució del pressupost de l'Estat en matèria d'inversions a Catalunya. De fet, només van complir el cent per cent l'any 2012, i, fixin-se vostès, governava el Partit Popular, que ara veig que no hi ha cap diputat a la sala –són tan pocs, ja, que ni venen. En tot cas, tenen aquí, doncs, molt marge de recorregut. Jo crec que aquí poden fer esforços per ajudar en tota aquella política d'inversions en infraestructures que vostè comentava, que hi estic totalment d'acord i que hem de fer que s'executi, no? I, finalment, el quart instrument –que vostè hi ha fet referència–, i que és senzillament complir la llei, que és la disposició addicional tercera. O sigui, complir amb l'Estatut, eh?, allò que vostès ens reclamen sempre a nosaltres, no?, que hem de tornar al consens de l'Estatut. Doncs el primer que podrien fer jo crec que és complir-lo. Complir-lo, perquè jo recordo que va ser un acord que van fer el president Mas –perdó, llavors no era president, però el senyor Artur Mas– amb el senyor Zapatero, quan es va pactar l'Estatut, amb aquesta disposició addicional pactada a la matinada, on deixava molt clar que durant els següents set anys es faria i es corregiria el dèficit d'infraestructures amb aquesta disposició addicional que s'havia d'adequar, en aquest cas, al PIB català, i que es va valorar i que està valorada en 4.500 milions d'euros, dels quals actualment només n'han pagat... I estem parlant del període 2007-2013, eh?, o sigui, fixi-s'hi vostè, deu anys. En deu anys –que ha vençut, eh?, aquell acord–, doncs, només n'han fet efectius 950, i en queden 3.500, encara, per pagar. És cert que ara aquests 550 que vostè comentava, eh?, hem acordat com fer-ne el pagament, i, per tant, s'ha prorratejat en diversos anys, i que són com a conseqüència que vostès no pagaven –no pagaven–, i finalment els hi ha hagut de dir el Tribunal Suprem que fessin el favor de pagar. També és veritat que la resta que falten, els 3.000 que falten, estem també pendents de la seva voluntat, no? Vostès, que van ser els que van aprovar aquest Estatut que deia textualment això, doncs es comprometin a fer-los efectius durant els propers anys. Crec que són quatre instruments que ajudarien molt a fer el que vostè deia, eh? I estic convençut que si això es produeix, la Generalitat, el Govern de la Generalitat també hi posarà de la seva part, com hem fet al llarg dels darrers anys en matèria d'inversions d'infraestructures, on és veritat que nosaltres tampoc hem executat al cent per cent, però executem més del vuitanta per cent del pressupost en inversions, aquests darrers anys, i, per tant, estem bastant per sobre del nivell d'execució que vostès fan. I sobre la pregunta més concreta que m'ha fet, és evident que aquests diners que..., els dos-cents que ja se'ns han pagat, però que va ser un acord i que es van pagar a final d'any, doncs no hi havia temps material per, evidentment, dedicar-los..., o decidir a què es designaven. Però el compromís que tinc amb el conseller d'Economia –atès, a més a més, que aquests són diners per a dèficit d'infraestructures– és que tots aquests recursos, tant els 200 del 2021 com els 550 pendents per pagar, i que espero que es vagin abonant en els propers anys, estaran dedicats a finançar inversions en matèria d'infraestructures de mobilitat, com així es va dictaminar en el seu moment i com va dictaminar l'Estatut, per tant, complint allò que van acordar en aquell moment el Partit Socialista i Convergència i Unió amb aquesta disposició addicional tercera. I, en tot cas, després, en la rèplica, li comentaré altres qüestions. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. Té ara, en el torn de rèplica, la paraula el diputat senyor Jordi Terrades.
A vegades, escoltant les seves intervencions, em ve al cap aquella dita de consejos vendo que para mí no tengo, perquè és veritat que –i és el primer que li he reconegut en la meva interpel·lació– calia augmentar, no l'esforç de pressupostació, que jo crec que és evident que el Govern de Pedro Sánchez en els dos pressupostos aprovats això ho fa, sinó que hem de millorar en l'esforç de licitació i d'execució del pressupost. I, per tant, aquest és un deure que té el Govern d'Espanya, però vostès també. Vostè se m'ha apuntat a la teoria que a vegades fa servir l'il·lustre diputat senyor Canadell, no?, que cada Ple que passa, la xifra augmenta. Vostès no executen el vuitanta per cent del seu pressupost en inversions. Demani que li passin millor les notes de les inversions, perquè són bastant inferiors o una mica inferiors al que vostè diu. I he agafat, allò, diversos estudis d'algunes entitats econòmiques i socials del nostre país per reafirmar aquesta posició. Vostès també tenen un marge de millora important. I escolti, el compromís... No tots els governs d'Espanya són iguals en les seves prioritats. Vostès fan aquella simplificació de que tots els governs d'Espanya són dolents per naturalesa i van tots en contra de Catalunya. I això no és així. Miri, agafi els nivells d'inversió en infraestructures del Govern de Rodríguez Zapatero, eh?, i ho compara després amb el que va venir de la dreta espanyola, i quan ha tornat a governar la socialdemocràcia a Espanya, com han tornat a pujar els nivells d'inversió en infraestructures en el país. No tots els governs d'Espanya són iguals com no tots els governs de Catalunya són iguals. N'hi han de progressistes, n'hi han de dretes, n'hi han que estan barrejats, eh?, perquè a vegades vostès no acabem de saber si són progressistes, si són conservadors, nacionalistes segur, eh?, uns més que altres, però no tots els governs són iguals. I per què les inversions, des de la nostra perspectiva, són importants –també del Govern d'Espanya, com es demostra en els seus pressupostos– i són estratègiques? Perquè considerem que Catalunya ha de seguir sent la tractora del creixement i de la creació de riquesa al conjunt de l'Estat espanyol, i invertir en infraestructures suposa un increment d'oportunitats, de qualitat de vida de les ciutadanes i dels ciutadans, de les catalanes i dels catalans. Vostès són coneixedors de les propostes que contenen els pressupostos d'Espanya en aquesta matèria en els darrers pressupostos que es van aprovar al desembre a la cambra dels diputats. Nosaltres també som coneixedors de les propostes que el Govern de Catalunya ha formulat i que ha aprovat aquesta cambra també en el darrer any, no? Nosaltres hi vam votar en contra perquè consideràvem que es quedaven curts, però en som coneixedors. Ara, seguim sense tenir clar, vicepresident, què pensen fer amb aquests recursos de l'any 2008. Després vindran, no?, els altres que encara faltaven per executar del període aquest del septenni de l'addicional tercera. Set-cents cinquanta-nou milions d'euros no és una quantitat petita, i volem conèixer què proposen fer amb aquests recursos. Ja li anuncio, perquè no serà cap secret perquè el coneixeran demà o demà passat, que la proposta de resolució o la moció que presentarem serà molt senzilla. Vostè ja em coneix a mi, jo no faig llençols, allò..., crec que les interpel·lacions han de ser concretes. I li farem una proposta: que en el termini de tres mesos ens presenti en seu parlamentària i ens expliqui en què pensa destinar aquests recursos. I nosaltres proposem que siguin en el sentit de l'addicional tercera. I, per tant, ens satisfà la resposta que vostè ens explica. Perquè creiem que no seria de rebut que destinessin aquests recursos a despesa corrent. I coneixent com va anar la negociació a l'anterior Govern de la Generalitat, del que vostès també en formaven part..., és veritat, no tenien la Conselleria d'Economia i Hisenda, eh?, però sabent com va anar el debat, no ens sorprendria que el conseller d'Economia del país volgués aprofitar aquests recursos no per millorar la dotació d'infraestructures en sentit ampli que necessita Catalunya, sinó per a altres qüestions. Si és per a altres qüestions, sàpiguen que nosaltres no hi estarem d'acord i ho combatrem políticament. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula el vicepresident de la Generalitat.
Bé; moltes gràcies. Diputat, em sembla que la pregunta ja li he respost i, per tant, aquests diners els destinarem, doncs, a infraestructures de mobilitat. Però deixi'm que li recordi que la xifra no és menor, eh? Miri, ara imaginin-se vostès, o imagini vostè, que això fos la disposició... [[el conseller mostra un full a la cambra]] , aquest full fos la disposició addicional tercera, l'import. [[El conseller divideix el full en dos fragments desiguals.]] Això [[el conseller mostra el fragment petit a la cambra]] és lo que vostès han pagat i això [[el conseller mostra el fragment gran]] és lo que manca per pagar. Per tant, estem parlant de 3.000 milions que ens anirien molt bé per poder, doncs, [[aplaudiments]] desplegar moltes de les infraestructures a les quals... Escolti, no és que ho digui jo, és que ho diu l'Estatut, eh?, l'Estatut de Catalunya, al que igual vostès apel·len, doncs, cada dos per tres, i que, evidentment, va ser un acord que va fer en aquell moment Convergència i Unió i el Partit Socialista. Fixi-s'hi eh? Fixi's en la diferència. Això és lo que han pagat i això és lo que falta per pagar i per reconèixer, d'acord amb el que diu l'Estatut. Quan arribin aquests diners, segur que podrem fer una bona política d'infraestructures i segur que vostès ens hi ajudaran. I mirin, molts de vostès són diputats del Parlament de Catalunya que representen el territori, i, per tant, moltes d'aquestes infraestructures que podríem fer..., i en podríem comentar algunes, no? Ho dic perquè ara veig que ha marxat el senyor Salvador Vergés, el diputat Vergés, però no sé si hi ha també aquí el diputat Ten, que segur que estaria molt content que la variant d'Olot i les Preses es pogués fer. O segurament també el diputat del PSC Cristòfol Gimeno, que no sé si està a la sala, del PSC, doncs, estarà content que puguem fer la variant, en aquest cas, de Castellgalí, valorada en 40 milions d'euros. O, per exemple, que puguem fer els accessos i la pacificació de la nacional II Maresme, que està valorada en 300 milions d'euros i que segur que la diputada Alícia Romero, doncs, estarà contenta perquè la podria utilitzar per accedir a Barcelona. O, per exemple, els diputats que són, en aquest cas, del Pallars, eh?, la Sílvia Romero, el senyor Ramon Tremosa, amb l'eix de Comiols, valorat en 160 milions d'euros. O la diputada Alba Camps, del Berguedà, amb el dos més u del Berga-Bagà, que està valorat, en aquest cas, doncs, en 170 milions d'euros. O el tren tram a Tarragona, que el diputat Rubén Viñuales..., que segur que serà una bona inversió per a tots els ciutadans, en aquest sentit, des de la perspectiva del que significa el tren per a aquella zona, valorat en 150 milions d'euros. Fixin-se vostès quantes inversions que no hem pogut fer durant molts anys i que si aquesta disposició addicional tercera ja s'hagués pagat, eh?, si això ja s'hagués pagat, doncs hauríem estat en disposició de fer-les, com moltes altres inversions que Catalunya i els seus ciutadans mereixen i que tots vostès, com a diputats del Parlament de Catalunya, representants, en aquest cas, del territori, segurament deuen lamentar que encara no haguem fet. I que no ho hagi fet ja no aquest Govern, sinó tots els governs que hem estat tenint al llarg d'aquests anys. Des del Govern tripartit, del qual vostès en formaven part, els diputats del Partit Socialistes, o els diputats d'Esquerra Republicana o dels comuns –en aquell moment Iniciativa per Catalunya Verds–, o Convergència i Unió o Junts per Catalunya. Doncs és veritat, la política d'infraestructures..., al final, al darrere ha d'haver-hi pressupost. Com li deia abans: això qui ho paga?, com es paga? Són infraestructures, evidentment, de molts milions d'euros. I, per tant, no ens podem permetre el luxe com a país, ja no només, evidentment, de patir un dèficit fiscal galopant que ens permetria avançar i posar aquest país, diguéssim, a primera divisió en matèria d'infraestructures... Escolti, això són 3.500 milions d'euros, però és que el dèficit fiscal serien cinc cartolines com aquesta, cada any, per poder invertir en totes aquestes infraestructures que ajuden i que ajudarien a tenir un país amb molt més progrés, un país amb més oportunitats. I, com molt bé ha dit vostè, estic convençut que en matèria d'infraestructures..., i segur que quan facin i preparin aquesta moció subsegüent, doncs, ens posarem d'acord en com fer possible aquesta realitat d'inversió i que algunes de les qüestions que jo li he comentat també les tindrà en consideració en la seva moció. Moltes gràcies i molt bona tarda. [[Aplaudiments.]]
Passem al quinzè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la deslocalització d'empreses de les comarques de Lleida, que ha presentat el Grup Parlamentari de Socialistes i Units per Avançar. [[Interpel·lació al Govern sobre la deslocalització d'empreses de les comarques de Lleida]] [[300-00137/13]] I té la paraula, per fer-ne l'exposició, el diputat senyor Òscar Ordeig.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, consellers, deixin-me abans de començar la interpel·lació fer un record i una condemna enèrgica per la dona que va ser assassinada ahir a Barcelona. Conseller, el motiu de la interpel·lació d'avui és compartir el contingut i les recomanacions de l'Estudi sobre la deslocalització d'empreses de les comarques de Lleida. Dimensions, causes i solucions, títol de l'estudi que van fer la Cambra de Comerç de Lleida i les universitats de Lleida i Pompeu Fabra, que segurament que deu conèixer, no només per la interpel·lació, sinó perquè, evidentment, membres del Govern també estaven presents en la presentació d'aquest estudi. Aquest estudi ens interpel·la a tots, més enllà de l'«i tu més, que no és l'objectiu d'aquesta interpel·lació, o de dir que es fa tot malament i que es fa tot bé, sinó d'intentar treure l'aigua clara d'aquells temes repetitius moltes vegades que ens demanen les empreses, el teixit empresarial, que ens demana l'economia del nostre país i que no acabem d'enfocar com toca. S'ha parlat aquí de com evitem la despoblació. Per tant, jo crec que la política empresarial és molt important per evitar la despoblació de determinats territoris, com també evitar que empreses d'arreu de Catalunya, doncs, puguin marxar, i m'hi referiré després. El motiu de l'estudi, què intentava resoldre? Tres preguntes. Si això era un problema real, la deslocalització d'empreses, i realment es constatava amb dades; quins factors la motivaven, i mesures per intentar retenir-la o captar inversions. Com li deia, hem d'evitar demagògies, que se'n fa molta últimament, però tampoc hem d'amagar les dificultats o les assignatures pendents. Creiem sincerament que cal un canvi de paradigma, un canvi de mirada cap al teixit empresarial, cap a l'economia productiva, que, pel que sigui, per molts motius, quan surts i preguntes, segurament no pel suport del conseller d'Empresa, sinó pel suport de l'Administració pública en general o del conjunt del Govern, no estan contents. I, per tant, alguna cosa hem de canviar. Un altre objectiu: deixar de parlar de sensacions i concretar realment de quant estem parlant, amb dades del Registre Mercantil. Per tant, veure quantes empreses marxen, quantes empreses venen, què és el que passa també a d'altres territoris. En aquest estudi es fan comparatives amb les províncies de Girona, de Tarragona i altres províncies de l'Estat amb una demografia similar a la nostra. Per tant, on van les empreses, on van les noves inversions, quins sectors marxen i on marxen, per, també, veure què hem de fer per intentar ser més competitius. Per tant, en definitiva, veure si ho fem prou bé i què fan els altres territoris. L'estudi, què diu? Que d'entre el 15 i el 2020, entre el 2015 i el 2020, 428 empreses van traslladar la seva seu social a fora de Lleida. Registre Mercantil. En varen marxar més de les que varen venir. Ja he dit que ho van comparar. Aquesta dada és superior respecte a altres províncies similars, com podrien ser Valladolid, Badajoz, Cantàbria o la mateixa Girona i Tarragona, com he dit. Destí de les empreses que marxaven. Aquí hi ha un problema de capitalitat. Les capitals buiden el territori. I, per tant, primer se'n van a Barcelona, un trenta-nou per cent; segon, a Osca, i no a la gran capital, sinó molt a la línia limítrofa amb Aragó; tercer, a Madrid; quart, Tarragona, Saragossa. Aquí hi ha altres estudis que diuen que la inversió estrangera el 2020 s'està concentrant, tres quartes parts de la inversió estrangera del 2020 se'n va anar a Madrid. Efecte seu. Que no vol dir que la inversió en immobilitzat se n'anés a Madrid, perquè una part molt important –el senyor Canadell estarà content– va a Catalunya. Però no podem perdre de vista que resta competitivitat el fet de no tenir aquesta atracció de les seus. Hi ha un pic –que no és opinable, sinó que és constatable– de marxa d'empreses el 2017 i el 2018 –n'hi ha un pic, eh? Per tant, el 2018, les empreses que van marxar a Osca es van multiplicar per tres respecte a l'any anterior, i les que marxaven a Barcelona es van reduir a menys de la meitat. Per tant, no cal pas que entrem en més consideracions. Sobre els sectors, tots els sectors agroalimentaris sobretot més cap a Huesca; sector indústria manufacturera, activitats professionals, construcció, comerç a l'engròs, en diferent mesura a Barcelona o a Madrid. I per què marxen? Lo més important, conseller. Aviam com ho resolem, això, perquè tenim un problema. Actitud de les autoritats. Això està fet amb enquestes, també, a les empreses que han marxat; enquestes i també entrevistes i diverses metodologies. Burocràcia. Hem fet mil normes, molts decrets, però no ens en sortim per tal d'agilitzar la burocràcia. Normativa fiscal i urbanística adversa. No pot ser que a vint metres Catalunya no et deixin fer una nau per fer..., del sector agroalimentari, que necessita naus més grans, i al cap de cinquanta metres puguis fer..., amb altres normatives urbanístiques, doncs, puguis fer..., et donin aquesta llicència. Tema de subvencions, disponibilitat de sòl industrial, disponibilitat de treballadors, transport de mercaderies. Obro parèntesi. No només és de Catalunya respecte a Madrid; és de Lleida, per exemple, transport de mercaderies, respecte a Tarragona –per exemple. Obro parèntesi també perquè acabàvem de fer una interpel·lació sobre com havíem de gastar en infraestructures, com havíem d'invertir en infraestructures..., crec que aquí també caldria replantejar una mica un mapa territorial a Catalunya que fos més equilibrat, més radial i de futur que tothom complís, vinguin els diners que vinguin. Què han fet a l'Aragó, per exemple? Han fet el PIGAS, que és un decret de planes y proyectos de interés general de Aragón. En teoria aquí teníem una llei de facilitació de l'activitat econòmica, que en teoria havia de ser el mateix. Però és que quan tu parles amb les empreses diuen: «Escolti, jo me'n vaig a Aragó i m'ho fan tot ràpid, bé i, a més a més, si és un projecte supramunicipal tot va més ràpid i més àgil. Aquí, conseller, què passa amb el nostre decret, que no s'està desplegant o, si s'està desplegant, jo crec que els resultats no són els desitjables? Tributs. Aquí és quan caus de cul a terra. Aviam, tots sabem..., a favor de pagar impostos per sostenir l'estat del benestar, però el que no pot ser és que, tributs autonòmics propis, a Aragó n'hi hagi tres, a Madrid n'hi hagi un, que són amb qui estem competint, que és amb qui estem competint, és on se'ns en van les empreses, i aquí en tinguem dotze. Per tant, moltes consideracions podrem fer –el dúmping fiscal, el no-sé-què, el finançament–, moltes consideracions, però a les empreses no els hi expliquem històries. Una empresa està a punt de tancar, algunes tenen dificultats, a algunes els hi va costar superar la crisi econòmica, a d'altres els hi ha costat superar la pandèmia i d'altres igual no superaran la crisi derivada de la invasió d'Ucraïna. Costos energètics desmesurats, dificultats de les matèries primeres i una inflació desbordada. Per tant, necessitem actuar i actuar ràpid, i veure tot allò que afecta d'una manera molt directa la competitivitat de les empreses. I, sobretot, que no són dotze impostos, que no és l'import que paguen, són també unes tramitacions administratives per a tot això que són més grans que al territori del costat. Possibles solucions? En compartim algunes, que són les de l'informe, però sobretot de dir: «Escolti, fem el que fem, u, fem alguna cosa urgent, fem-ho ràpid amb mesures concretes i fem-ho en col·laboració amb els sectors afectats, amb l'empresa. L'Administració pública i aquest Parlament no salvaran l'empresa ni l'economia d'aquest país, però si nosaltres no tracem el camí, evidentment, això serà impossible de fer-ho. I el lideratge ha de ser, evidentment, polític i públic. Infraestructures. Un estudi d'Oriol Amat el 2019 –Territori d'oportunitats– també assenyalava que hi ha hagut una davallada en picat de la inversió en infraestructures –xarxa viària, ferroviària, aeroport, infraestructura tecnològica– des del 2010. La crisi del 2010 va portar a una davallada dels pressupostos i una davallada en picat de la inversió en infraestructures a les comarques de Lleida, en aquest cas en particular; en general a Catalunya, però més acusadament a Lleida i, a més a més, en un territori molt més extens i molt més complex. Cal, evidentment..., també l'estudi recomana que hi hagi més agilitat administrativa. Detectar les empreses que puguin tenir problemes –com ara, que se sap que n'hi ha moltes–; per tant, veure com les ajudem abans de que hagin de plegar, abans de que s'hagin de traslladar. Fer plans supramunicipals de projectes d'interès. No pot ser a cada ajuntament el seu criteri urbanístic. Hi ha projectes que transcendeixen i que, per tant, hi ha d'haver un mecanisme que ho pugui fer. Finestreta única. N'hem parlat molt. Han pres mesures, però quan preguntes, doncs, evidentment, no acaba de funcionar. O la creació de polígons generadors d'inversions. Per mi un tema cabdal –i que no és, perquè sigui l'últim, el menys important– és prestigiar l'emprenedoria i l'empresa. Jo crec..., la imatge social. Tenim un problema, i és que la creació d'ocupació de riquesa de l'empresa no està prestigiada en aquest moment, per culpa o degut a moltes coses. Però jo crec que aquí necessitem, tots plegats, el Govern en general, donar un missatge d'intentar dir que fer empresa és bo sempre que, evidentment, es faci bona empresa i es creïn llocs de treball de qualitat. Per tant, tenim una administració pública poc orientada a l'empresa, molt orientada a les garanties i que hauríem de veure com ho podem replantejar. Res més, conseller. Espero, aviam, que s'hagi llegit l'informe, que em digui aviam què li ha semblat, que ho sumem amb tots els coneixements que tenim d'altres informacions, i veure si podem prendre mesures per intentar solucionar aquest problema que tenim sobre la taula. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula ara el conseller d'Empresa i Treball, senyor Roger Torrent.
Gràcies, presidenta. Deia, diputat: «A les empreses no els hi expliquem històries. Efectivament, no els hi expliquem històries, els hi expliquem les coses com són. I, des d'aquest punt de vista, jo sempre he estat molt partidari d'incloure la mètrica –per tant, l'objectivitat dels fets– en el mètode de presa de decisions en l'àmbit polític. Per tant, que les polítiques públiques, que tenen l'accent que tenen, que tenen la filosofia inspiradora des d'un punt de vista ideològic que tenen, però que estiguin sustentades sobre fets objectius, sobre dades. I, des d'aquest punt de vista, els estudis, que no només hem llegit, sinó que hem entomat molt directament, doncs, ens ajuden en aquesta línia. Perquè no és només l'estudi al qual vostè feia referència –i que, evidentment, en parlaré– de la Cambra de Comerç de Lleida, fet per la Universitat Pompeu Fabra i la Universitat de Lleida, sinó també un altre estudi fet amb una certa anterioritat per part dels agents econòmics i socials de la demarcació, que apuntava algunes coses molt similars, i que és el que apunta aquest informe. Vostè n'ha comentat algunes dades. Jo també m'hi vull referir. Algunes vostè ja les ha posat sobre la taula, d'altres no les ha comentat i per mi també són importants per fer la foto general de la situació, no només a la demarcació de Lleida, sinó que diria que, per extensió, a la situació econòmica en tot el territori del país, que no és estrictament l'Àrea Metropolitana de Barcelona, eh? Perquè d'això en vull parlar. És a dir, que hi ha algunes lliçons que tenen a veure amb la territorialitat i l'equilibri al conjunt del país. Però anem a les dades, com deia: 428 empreses, és cert –i això és amb dades del Registre Mercantil–, han marxat o han tret la seva seu social –el matís és important, i vostè ho ha reconegut– de la demarcació de Lleida. Certament, 428 empreses. Però, per altra banda, 341 han vingut a la demarcació. És veritat que això continua fent un saldo negatiu de menys 87 empreses, però seria coix referir-nos només a una dada sense posar-hi l'altra al costat. De la mateixa manera que crec que és una foto parcial i no completa si no tenim en compte que el saldo de creació i de consolidació d'empreses del territori ha estat positiu durant els últims anys. De fet, s'han constituït 758 societats mercantils a la demarcació, cosa que suposa un 28,5 per cent més, que és més de la mitjana de l'Estat, que no arriba –per poc, però no hi arriba– al vint-i-vuit per cent. És a dir, que en un any –perquè aquestes són dades anuals– s'han creat el doble d'empreses de les que han marxat en els últims sis anys. I no ho dic per qüestionar cap conclusió dels estudis, no ho dic per relativitzar ni menystenir cap dels avisos, dels warnings, que ens fan els agents econòmics i socials de la demarcació. Al contrari, ja ho he dit al principi, ens els agafem molt seriosament. Ho dic per fer la foto completa, perquè, en la línia del que deia abans, de l'objectivitat en la presa de decisions, és important tenir tota la informació, i no només una. I quina és la informació que tenim i quines són les constatacions que podem fer? I, si vol, aquestes són més de caràcter estructural que no conjuntural: que tenim una demarcació amb una economia forta, amb una estructura productiva diversificada. Això és molt important: no hi ha un monocultiu, tot i que, evidentment, hi han sectors preponderants. Vostè ha parlat de l'agroalimentari –certament, l'agroalimentari cada vegada més–; per exemple, també el TIC o la logística; un cert també creixement del sector o subsector de l'embalatge, etcètera. Per tant, diversificació econòmica, productiva, que això també és molt interessant. I també cada vegada més internacionalitzada. És una economia que, com vostè deu saber, diputat, cada vegada és més internacionalitzada, cada vegada és més exportadora. Per tant, jo crec que això ho hem de posar en valor, i és el que hem de saber aprofitar i és el que hem de saber potenciar. Però anem al destí, diguéssim, eh?, d'aquesta marxa d'empreses –ho torno a dir, no ho menystenim; al contrari, hi posem tot el focus–: el cinquanta-u per cent de les empreses que han marxat han anat a altres punts del país, a altres punts del territori català. Per tant, més de la meitat s'han desplaçat de Lleida fonamentalment a Barcelona, també a Tarragona i una mica menys a la demarcació de Girona. De fet, en percentatges, això és un quaranta per cent, gairebé, a Barcelona, un 9,3 per cent a Tarragona i un 2,8 per cent a Girona. Per tant, la major part, diguéssim, eh?, d'aquests desplaçaments han estat al propi país. És veritat, com deia vostè, que després ve l'Aragó, eh?, i, per tant, hi ha una forta competència, des d'aquest punt de vista, d'un territori com l'Aragó, però el cinquanta-u per cent s'han desplaçat dintre del territori. La qual cosa ens porta a la reflexió que intentava introduir al principi, que és: com fem polítiques generals per fixar el capital i el talent al territori, o, dit en altres termes, per generar prous oportunitats? No només perquè es creïn les empreses, sinó perquè, un cop consolidades i un cop en fase de creixement, no hagin de marxar de la demarcació –sigui Lleida o sigui qualsevol altra– a l'Àrea Metropolitana de Barcelona per tenir aquestes oportunitats. Aquest crec que és l'element rellevant de fons. També parlarem de les qüestions concretes, certament, però em sembla que en la base hi ha aquesta qüestió. I nosaltres volem treballar per la Catalunya sencera, pel conjunt del país, i, per tant, que qualsevol punt del territori tingui, com deia abans, les mateixes oportunitats que es poden tenir a la ciutat de Barcelona i el seu entorn. Perquè el nostre objectiu final és la prosperitat compartida, i això té a veure també amb l'equilibri territorial. I, des d'aquest punt de vista, precisament la setmana passada érem amb el president a Alemanya i vam poder-ne parlar amb el Govern de Baden-Württemberg, que té una visió, no?, i una estructura econòmica similar a la nostra, salvant totes les distàncies, i, per tant, unes problemàtiques en uns moments de canvis tectònics també molt similars..., que posàvem sobre la taula la necessitat de la creació d'ecosistemes especialitzats econòmics amb base territorial, i, per tant, de fomentar la base que hi ha a cada racó del nostre país pel que fa al talent, pel que fa a una estructura empresarial assentada, pel que fa a un cert grau, com deia, d'especialització, per posar-ho en valor i fer d'això l'aposta de futur. Certament, perquè això passi fan falta infraestructures. I, vostè, quan deia: «Els pressupostos no han contemplat les inversions necessàries a la demarcació de Lleida, és veritat que no ho ha dit, però a mi m'ha sonat a retret només a la Generalitat de Catalunya, al Govern de la Generalitat. I si fem referència a la interpel·lació que abans feia un diputat, el senyor Terrades, del seu propi grup, al vicepresident, doncs, home, aquí m'ha faltat una mica de crítica al Govern de l'Estat, per la deixadesa de les inversions dels últims anys. L'arribada del tren d'alta velocitat demostra com d'importants són, en aquest cas, infraestructures per al turisme, per a les convencions, per posar Lleida al mapa, però no n'hi ha prou. Amb l'arribada del tren d'alta velocitat no n'hi ha prou. Falta tota aquesta xarxa d'infraestructures capil·lars, que vostè ho plantejava com una mancança, però que només apuntava cap al Govern de la Generalitat, i aquí hi ha una responsabilitat molt gran per part del Govern de l'Estat. Una responsabilitat que també es trasllada a l'efecte capitalitat, perquè l'efecte capitalitat no és només provocat per les polítiques determinades que pugui fer una comunitat autònoma, que pugui fer, en aquest cas, Madrid. Té a veure amb l'actitud de l'Estat: per activa, amb relació a Madrid, però també per passiva, de deixadesa de les inversions a la resta del territori. Per tant, les infraestructures són imprescindibles per consolidar les oportunitats que pot tenir qualsevol demarcació del nostre país. I, finalment, crec que és important també que, en els moments que som, siguem capaços d'aprofitar les transformacions del model productiu que són estratègiques, en aquests moments, per rellançar el territori. En qualsevol cas, compartim fonamentalment els quatre àmbits de resolució de la situació, que són, d'una banda, la millora de les infraestructures –ara en parlava–, però, de l'altra, la creació de mecanismes d'atracció d'inversions, prestigiar l'empresa i l'empresari i l'empresària –completament d'acord amb el que vostè comentava en aquest sentit–, i afavorir, finalment, l'agilitat administrativa. D'aquests quatre, jo en vull abordar tres, que són els que corresponen més directament a l'àmbit d'atribucions del Departament d'Empresa i Treball, que són els tres darrers, és a dir, captació d'inversions, prestigi de l'empresa i agilitat administrativa. En tot cas, ara no tinc temps d'entrar amb profunditat en tots ells –a la segona part ho voldré destacar–, però, en qualsevol cas, sí que m'agradaria fer-hi una última referència en aquesta primera intervenció. És imprescindible que, com a país, fem una mirada territorial, certament, i identifiquem –i en això ens hi ajuden els agents econòmics i socials del territori– les problemàtiques concretes, en aquest cas, de la demarcació de Lleida i les solucions que ens proposen al sector privat. Nosaltres som absolutament partidaris de la concertació del treball conjunt. Ara bé, també és clau que sapiguem treballar estratègicament en clau de país, perquè això reforça les apostes que es puguin fer a nivell territorial, que vol dir aprofitar el moment de canvi, el moviment palanca, precisament per posicionar Lleida aprofitant tot el seu potencial. Després en parlaré i abordaré aquestes qüestions, que són les solucions que compartim i que hem de posar sobre la taula per revertir una situació que no només hem llegit, sinó que hem entès i hem entomat. [[Alguns aplaudiments.]]
Seguidament, té la paraula el diputat senyor Òscar Ordeig.
Conseller, començaré la meva rèplica com el dia de la comissió. Estic d'acord amb tot lo que diu, però alguna cosa no funciona. Alguna cosa no funciona, perquè, clar, jo li porto..., fem avui aquestes reflexions aquí, però la dinàmica de..., les dades ens diuen que alguna cosa no estem fent prou bé. En tenim molts, d'actius, de punts a favor, de punts forts perquè les coses ens vagin bé. Catalunya és una societat emprenedora, és una societat amb talent; però, pels canvis que hi hagin hagut o pel que sigui, doncs, avui dia no estem competint prou bé. Escolti, nosaltres competim amb l'Aragó? És que nosaltres no hem de competir amb l'Aragó –que també–; nosaltres competim amb Europa, i en determinats sectors competim amb el món. La qüestió, la pregunta és: avui i aquí, podem dir que som prou competitius a l'hora de crear una empresa o a l'hora de mantenir una empresa? Gran o petita, perquè –no s'ha dit, eh?– la majoria de les que van marxar eren petites empreses –petites empreses. O sigui, les grans són un problema, perquè facturen molt, perquè tenen molts calés, però és que les petites també, perquè la majoria segurament..., això ja no ho sé, però segurament són familiars, a més a més; per tant... Diu: «I no se'n van allà on hi ha factor Seu, allà on hi ha grans nuclis de població. No, no; se'n van a la Llitera, a poblacions molt petites, just per poder estar al primer poble tocant a l'Aragó. Per tant, creiem que calen polítiques transversals, transformadores i de canvi de paradigma. I això no és ni liberal ni no-sé-què; no, no. És a dir, escolti, el món canvia. Competim avui en un món molt complex, amb molts canvis i moltes dificultats que tenim sobre la taula, i aquí el que abans s'espavili serà el que ho podrà fer. I, per tant, tenim tots els elements perquè les coses ens vagin bé. Jo crec que les tenim, però hem de canviar alguns temes. El trenta per cent de les empreses marxen de Catalunya; algunes a Barcelona, però el trenta per cent marxen. I, per tant, hem d'intentar veure, sobretot..., alguna deu ser inevitable, però cal veure si eren evitables. I la resposta és que sí, que algunes d'aquestes era perfectament evitable que marxessin. O sigui, el que està clar és que, si som més garantistes que ningú, o restrictius, doncs, evidentment això ens resta competitivitat. Si paguem més impostos que ningú, això ens resta competitivitat. I, per tant, el saldo al final acaba sent negatiu, en sectors, a més a més, molt estratègics –molt estratègics. Hi ha grans empreses... Hi ha un element de l'estudi –que podríem fer un apèndix de l'estudi que s'ha fet– que és quines inversions que haguessin vingut aquí no han vingut o ja han decidit..., en algun altre lloc. Per tant, jo crec que aquí..., objectiu: que no marxin, que es quedin, i objectiu: que vinguin inversions, noves empreses, que, evidentment, tots coincidirem en que cal fer això. Jo crec que el que sí que nosaltres li hem de demanar avui aquí al Govern..., de dir, què passa amb la llei de facilitació de l'activitat econòmica? Perquè hem aprovat tantes coses i hem parlat tant del tema, que llavors... La llei funciona, conseller? Creu que funciona? Sí o no? O hem de buscar un altre plantejament? Jo crec que ja tenim l'eina. Fem-la funcionar, despleguem-la. Potser hi ha algunes mancances; doncs fem-hi una modificació, si fa falta, perquè actuï amb més profunditat. I quan li deia... Però, sobretot, hem de buscar polítiques transversals, perquè, per exemple, a l'escola..., potser també hem de fer un plantejament de què ensenyem a les escoles o quin missatge donem també a l'opinió pública. Jo crec que és molt important ensenyar com es fa empresa des d'un punt de vista de responsabilitat social, d'ètica; crear ocupació de qualitat, crear bons equips... És que això potser és que no ho expliquem. Per tant, i com hem dit abans..., dic lo d'abans, que he dit: falta d'infraestructures? No. L'estudi de l'Oriol Amat deia..., feia una reflexió general; parlava també de la Generalitat, però..., una reflexió general, de dir: si des del 2010 han caigut en picat les infraestructures –Generalitat i Estat–, això resta competitivitat d'una manera flagrant. Per tant, ja està, agafi-ho..., agafi-ho per aquí. Com també la falta de sòl industrial. És que no hi ha sòl industrial, i, si n'hi ha poc, el preu és alt. O sigui, no hi ha sòl industrial, i el que hi ha és car. Per tant, també ens cal, segur, considerar aquí un plantejament de quin sòl industrial tenim, perquè és que, si no... Nosaltres ho estem veient: les grans inversions, les grans empreses, els grans polígons d'activitat econòmica se'n van a l'altra banda. Per tant, jo crec que aquí també podríem..., tenir l'oportunitat de crear polígons generadors d'inversions sectorials. I el sector agroalimentari n'és un cas claríssim, però també ho tindríem en el de l'àmbit tecnològic o de la innovació..., veure com som capaços sectorialment d'atraure inversions, atraure empreses molt sectorialitzades i ser competitius en determinats territoris, que una mica ja ho tenim. Per tant, veure com ho aprofitem. Bé, en definitiva, conseller, gràcies per les reflexions. Intentem aviam si això pot servir per veure com impulsem aquests canvis que estem demanant i que posen de manifest el sector i l'estudi. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
I, finalment, en el torn de rèplica, té la paraula el conseller d'Empresa i Treball.
Gràcies, diputat. M'ha semblat que feia una distinció entre les empreses que marxen fora del país i les que van a Barcelona. Són un problema, per a la demarcació de Lleida, totes dues, totes dues situacions. Òbviament, el que volem és fixar el talent i les oportunitats al territori. I abans li comentava els quatre àmbits d'actuació que corresponen al conjunt de les accions que pot fer el Govern, però volia centrar-me en tres, perquè són els que fan més referència a qüestions concretes que gestionem des del Departament d'Empresa i Treball. El primer: agilització administrativa. Diferents coses que ja hem començat a fer i que jo crec que són molt efectives, i que hem començat a fer o que hem recuperat després de que durant molts anys haguessin estat, certament, en alguns casos, encallades. Per exemple, la finestreta única empresarial. Fa poques setmanes vam poder signar l'acord definitiu amb les entitats municipalistes, les diputacions, el Consorci Administració Oberta de Catalunya i l'Ajuntament de Barcelona, que, amb la incorporació en la finestreta única empresarial dona cobertura, finalment, al noranta-set per cent del territori. I això és molt important, perquè això garanteix que ens estalviem, el conjunt de la societat –el conjunt de l'economia catalana, però particularment les empreses i encara més específicament les pimes, que és a qui va més dirigida la finestreta única empresarial–, 38 milions d'euros en tràmits administratius, que vol dir temps, que vol dir, per tant, diners que es poden destinar a altres coses, a activitat productiva, i no a qüestions administratives. Per tant, finestreta única empresarial, que a partir d'aquest gener ja incorpora el noranta-set per cent del territori. Després, vostè deia: «Què passa amb la llei de facilitació de l'activitat econòmica? Doncs, miri, resulta que l'estem desplegant. Estem desplegant el reglament que és necessari per poder posar en pràctica els fast tracks, que, per exemple, vostè posava sobre la taula que tenen a Aragó i que a nosaltres ens és molt necessari per poder donar cobertura sempre a les activitats econòmiques, però més ara que hi han fons europeus que tenen un deadline a finals del 23 i que hem de ser capaços de desplegar..., doncs aquests fast tracks –que sempre, hi insisteixo, són importants, però més ara– s'incorporen a través d'aquest desplegament normatiu, amb aquest reglament que ja va estar a exposició pública el passat mes de novembre. I, finalment, també hi ha una altra qüestió que està liderant la Direcció General d'Innovació i Emprenedoria dintre del departament, que és un programa transversal –i quan dic «transversal..., és perquè és interdepartamental– per identificar tots aquells elements, dintre del procés d'atorgament de llicències d'activitats econòmiques, que constitueixen colls d'ampolla dintre de l'Administració, i, per tant, que alenteixen tots els processos. Hem identificat 137 accions de millora, que estan diagnosticades, i que ja estem millorant. Per tant, 137 passos que ajudaran a agilitzar aquests tràmits, a anar més ràpid. Això, des del punt de vista de l'agilització administrativa. Des del punt de vista de la captació d'inversions: Acció, a través de les oficines de Lleida ciutat i la Seu d'Urgell, en els últims anys ha aconseguit arrossegar sis projectes d'inversió molt importants per al territori. I en aquesta línia volem treballar, amb les verticals en les quals la demarcació és més competitiva. Competeix amb el món, sobretot, per exemple, en l'àmbit «agrobiotec, que és la gran aposta de la demarcació, com sempre ens recorda l'alcalde Pueyo. Doncs, en aquesta línia, Acció ha de ser capaç, com ho ha estat els últims anys, d'encara arrossegar més projectes d'inversió al territori. Sis en els últims anys. Seguirem treballant en aquesta línia. I, finalment, i ja ho sé que ho dic d'una manera molt resumida –segur que tindrem oportunitat de seguir-ne parlant–, el tercer element clau –hem parlat d'agilització administrativa, de captació d'inversions estrangeres–: el prestigi de l'empresa i l'emprenedoria. I mirin que ho dic jo des de l'esquerra, i, per tant, intuïtivament un podria pensar que a nosaltres ens és més difícil, que ens incomoda més fer aquest discurs que ara faré, i en absolut, és el contrari: jo crec que és encara més valuós que el fem nosaltres, que el faci algú que representa els plantejaments polítics republicans, d'Esquerra Republicana de Catalunya, com jo represento. I és el discurs de la defensa del valor de les empreses i dels empresaris i les empresàries en la creació de riquesa, de llocs de treball i de prosperitat compartida pel conjunt de la ciutadania, que és el que nosaltres finalment desitgem i volem. En aquest sentit –ha estat el primer Govern que ho ha fet, a proposta del Departament d'Empresa i Treball–, el proper 27 de juny serà el Dia Nacional de l'Empresa. Que, certament, és un acte simbòlic, és un gest, però, en qualsevol cas, ens sembla que és un gest que ajuda a anar en aquesta línia discursiva que vostè reivindicava i que hi estic completament d'acord. En fi, tres elements que són cabdals. Hi continuarem treballant. La demarcació de Lleida té un potencial importantíssim, des d'un punt de vista econòmic. De fet, ja l'està desplegant. Pel que fa a la renda per capita, està per sobre de la mitjana de l'Estat. Pel que fa a les exportacions, ha crescut més que la mitjana europea. El que hem de saber fer, conjuntament amb els agents econòmics i socials, és agafar tot aquest potencial i posicionar-lo competitivament en el futur. I, per fer-ho, identifiquem les mancances i resolguem-les també conjuntament. Per això són d'agrair aquests estudis que ens ajuden a centrar les polítiques públiques a través de dades objectives. Moltíssimes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Passem al setzè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre els ajuts de suport a l'activitat científica dels grups de recerca, que ha presentat el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya. [[Interpel·lació al Govern sobre els ajuts de suport a l'activitat científica dels grups de recerca]] [[300-00141/13]] Té la paraula, per fer l'exposició de la interpel·lació, el diputat senyor Ramon Tremosa.
Moltes gràcies, presidenta. Honorable consellera, diputades i diputats, director general de Recerca... Abans de començar, voldria tenir un record per al conseller Jordi Turull. Avui fa exactament quatre anys ell estava en aquest mateix faristol presentant la seva investidura per ser president de Catalunya. Va ser empresonat el dia següent. No l'oblidem. [[Aplaudiments.]] Tant de bo sigui l'últim. [[Aplaudiments.]] Bé. Avui, des del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, hem volgut interpel·lar-la, consellera Geis, per poder debatre en seu parlamentària una qüestió molt important per al món de la recerca en el nostre país: la nova convocatòria d'ajuts de suport als grups de recerca. Catalunya és un país productiu –a mi m'agrada més dir que és un país productiu, i no pas ric, perquè la riquesa sempre ve després d'impostos, i en aquest país, diguem-ne, en paguem més dels que rebem. Catalunya és un país productiu, perquè genera talent i coneixement. I això ho hem de reforçar. Hem d'impedir que s'estronqui aquesta cadena de generacions que constitueixen un entramat com és el que tenim a Catalunya, molt abundant i generós pel que fa a la recerca. Estem parlant d'una llarguíssima tradició d'homes i dones, sovint amb recursos escassos, però que han desenvolupat una gran vocació per la ciència, i això no es crea a cop de butlletí oficial de l'Estat. Benvolguda consellera, aquest Parlament aprovarà ben aviat la llei de la ciència, que pretén consolidar i reforçar tot allò que funciona en aquest àmbit a Catalunya. També voldríem que servís per poder aprofitar oportunitats de cara al futur. I, per això, més que articles molt tancats, volem definir marcs que permetin aprofitar futures oportunitats. Estem treballant per aprovar aquesta llei amb un ampli consens, tal com es va fer la passada legislatura amb el pacte nacional per a la societat del coneixement, que va néixer del consens entre tots els agents del sistema de coneixement de Catalunya. El projecte de llei de la ciència es troba ara mateix en tràmit de compareixences. Tinc el gust i el goig de ser-ne el relator, i estem molt contents de la qualitat dels debats que cada dilluns a la tarda es produeixen en aquest mateix edifici. Hem tingut rectors, hem tingut els centres de recerca, hem tingut experts reconeguts internacionalment. Ha estat un luxe poder oferir tota aquesta quantitat de talent i de coneixement que tenim a casa nostra..., que puguin enriquir aquest articulat per fer una llei millor de la que la seva conselleria ens va enviar. Tenim, per tant, l'objectiu de fer de la recerca un element vertebrador de Catalunya. Volem fer avançar tot el país a una mateixa velocitat socialment i territorialment, fer arribar aquesta innovació i aquesta transferència del coneixement a tots els racons de Catalunya. I, en aquest sentit, si bé aquest avantprojecte de llei es tramita per tràmit d'urgència, nosaltres hem volgut fer quaranta-sis compareixences. Haguéssim pogut fer-ne deu, i ja estaríem en fase ara de negociació dels acords, però hem volgut madurar-la, hem volgut enriquir-nos, hem volgut fer una bona feina. I, en aquest sentit, ara que a Madrid també fan –aquí veig una diputada dels comuns–..., ara que a Madrid també hi ha un projecte de llei també de la ciència, tant de bo, com diu el seu diputat a la comissió, també hi hagi un ampli període en què experts catalans puguin anar a Madrid a explicar un model d'èxit. No tota la recerca neix del CSIC. El centres Cerca de Catalunya són un exemple de que hi ha vida fora del CSIC i dels ministeris. I, per tant, fora bo que a Madrid també, en aquesta fase llarga de deliberació, poguessin escoltar les reivindicacions catalanes, com, per exemple, pel que fa a la devolució de l'IVA als centres de recerca. Un altre element, abans de concretar la pregunta que li faré. Aquesta feina, aquesta tasca de promoure la recerca, la innovació, la transferència a Catalunya, no la pot fer únicament la Generalitat. Cal facilitar una col·laboració eficient publicoprivada. És imprescindible que les universitats públiques, les universitats privades que també fan recerca –que també n'hi han a Catalunya–, els centres de recerca i les pimes col·laborin més estretament, perquè veiem que els països líders al món no només en recerca, sinó també en innovació i transferència, són aquells en que les pimes tenen una col·laboració molt estreta amb les universitats públiques i amb els centres de recerca. I, en aquest sentit, doncs, li puc comunicar, consellera, que és una bona notícia veure que els grans grups parlamentaris d'aquesta cambra estan d'acord en com millorem i com afinem el paper de les empreses, la seva contribució per fer que la recerca a Catalunya i la innovació puguin millorar notablement en els propers anys. Consellera, el pacte nacional per a la societat del coneixement estableix la necessitat d'implementar una política de finançament estable de la recerca fixant instruments pressupostaris per assolir objectius específics. Aquest compromís exigeix més recursos, i, en aquest sentit, és una molt bona notícia que el pressupost de la Generalitat de l'any en curs contempli un increment molt important, del catorze per cent, en el pressupost. És un salt molt important i que hem de valorar, perquè tant de bo poguéssim fer-lo en els propers anys. Aquesta legislatura hem de muscular el sistema de recerca i el sistema universitari de Catalunya, perquè Catalunya, malgrat totes les limitacions dels últims anys, ha estat capaç de desenvolupar infraestructures cientificotècniques de primer nivell mundial, com és el cas del Centre de Supercomputació de Barcelona, el sincrotró Alba o el Centre Nacional d'Anàlisi Genòmica, entre molts altres. Consellera, el novembre del 2021 vostè va comparèixer a la Comissió de Recerca i Universitats i d'aquest Parlament per presentar el pressupost de la seva conselleria, i ens va informar de que l'increment per a la recerca per a aquest any en curs seria d'un quaranta-tres per cent. És un salt molt important. Estem parlant d'uns 90 milions d'euros més que en l'anterior pressupost. És una molt bona notícia. Quan parlem de finançament, estem parlant de recursos per a la ciència: contractació de recursos humans, inversió en infraestructures i equipaments, valorització i transferència de coneixement. En aquest sentit, per anar concretant la meva pregunta, vostè també va parlar, en el seu discurs d'inici de legislatura, del programa de suport als grups de recerca. En la darrera edició del pressupost disposaven de 23 milions d'euros. Vostè va dedicar uns llargs paràgrafs, que ara no llegiré, a parlar de fins a quin punt és important..., properes convocatòries que puguin millorar, que puguin consolidar, que puguin adaptar la realitat canviant a aquests programes de suport als grups de recerca, perquè d'aquí en depèn bona part de la nostra innovació. Per tant, doncs, consellera, ens agradaria molt que ens expliqués les principals novetats de la propera convocatòria de suport a aquests grups; quina en pot ser la dotació pressupostària –si és possible anunciar-ne un import– i si és possible millorar algunes condicions del personal pel que fa a la major cobertura per als científics o si ha d'haver-hi alguna condició amb més igualtat. Per tant, doncs, esperem la seva resposta. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies. Té ara la paraula la consellera de Recerca i Universitats, senyora Gemma Geis.
Bona tarda, presidenta. Conseller Argimon, diputats, diputades, director general de Recerca... Gràcies per la feina feta. I agraeixo al conseller Tremosa, al diputat Tremosa, i a Junts per Catalunya poder debatre aquí, en seu parlamentària, l'impacte d'aquesta convocatòria. La convocatòria de grups de suport de recerca, altrament coneguda en el món universitari com els SGR, s'ha publicat recentment. Òbviament que comparteixo les reflexions que vostè ha apuntat, però aquesta convocatòria, doncs, serà d'aproximadament 40 milions d'euros, que és un increment de 16 milions d'euros respecte a la convocatòria de 2017. Però, abans, permetin-me també posar en valor l'acord que avui hem pres en el Consell Executiu de la Generalitat. Avui en el Consell Executiu hem aprovat un acord sobre quàntica, la vall de la Mediterrània, ciència i tecnologies aplicades quàntiques. Aquest acord de la quàntica que hem aprovat avui també forma part d'aquesta estratègia fonamental per al futur de la nostra societat i del tipus de recerca que cal en aquelles tecnologies que seran importants en el present i en el futur, com l'àmbit de la quàntica, i, per tant..., fomentar la recerca i la solidesa de les nostres xarxes de comunicació amb tota aquella informació més sensible. Aquest projecte de la vall mediterrània, el Quantum Valley Cat, compta amb un pressupost, també aportat per la conselleria, de 500.000 euros, perquè la quàntica és l'avantsala d'una revolució que transformarà també la nostra societat i el nostre país. La quàntica..., en aquest moment hi ha diferents iniciatives tant a París com a Munic, diguem-ne. I, per tant, Catalunya avui lidera aquesta revolució de la quàntica amb aquest acord que hem pres avui en el Consell Executiu, que, a més a més, el liderarà l'Icfo, el liderarà l'ICC, i amb la Universitat Autònoma i la Universitat de Barcelona. Per tant, avui també..., és una molt bona notícia relacionada amb la recerca. I, sobretot, que sempre dic que mirem lluny per arribar lluny..., la consellera de Recerca i Universitats ha de pensar a quinze o vint anys vista. I, per tant, l'energia dels fotons, la quàntica, és una energia que avui..., i la ciència de la quàntica és una energia que avui n'hem posat unes bases molt importants. I, amb relació a aquest acord de la quàntica, del Quantum Valley Cat, també tenim la convocatòria dels SGR. La convocatòria dels SGR, que hi hem incrementat aquests 16 milions d'euros, és una convocatòria que és molt important en l'àmbit universitari, en l'àmbit dels centres de recerca, perquè rega el sistema universitari amb especial atenció a l'àmbit de les humanitats i les ciències socials. I aquestes bases reguladores que s'han ja aprovat tenen una sèrie de característiques, que, grosso modo, doncs, hem definit a la conselleria i que voldria apuntar que s'han aprovat per unanimitat en la Comissió de Recerca del Consell Interuniversitari de Catalunya. La primera és que en aquesta convocatòria d'ajuts hi poden participar tots els investigadors i investigadores en totes les seves etapes de la carrera acadèmica i de totes les disciplines, i que hi poden optar tant centres de recerca com universitats. La seva dotació pressupostària, doncs, és el que he dit: són 40 milions d'euros, incrementem 16 milions d'euros respecte al pressupost anterior. Aquesta convocatòria, per tant, vertebra tot el sistema de recerca, vertebra tot el sistema universitari, perquè és absolutament transversal. Una segona novetat és que en aquesta convocatòria dels SGRs el que fem és implementar l'estratègia europea de ciència oberta, de tal manera que tota la recerca que es produeixi en el marc d'aquesta convocatòria haurà de ser publicada en obert, i, per tant, haurà de ser pública per a tota la comunitat científica. Aquesta també és una mesura, doncs, que està a la llei de la ciència que vostès estan treballant. I, per tant, en aquests SGR ja ens avancem en aquesta estratègia, i, per tant, tota la recerca que es faci amb aquests 40 milions d'euros ha de ser pública i haurà de ser a disposició de tothom. En segon lloc, per primera vegada hi incorporem els criteris de la perspectiva de gènere. A la convocatòria del 2017 només un vint-i-u per cent dels grups de recerca finançats amb els SGR estaven liderats per dones. Per tant, en aquesta convocatòria hi ha una discriminació positiva, amb una puntuació concreta, per tal de que en el país tinguem més grups de recerca liderats per dones, amb aquesta discriminació positiva. Intentarem, doncs –veurem també com es compaginen i com es conformen els grups–, que puguem arribar a un quaranta per cent de grups de recerca liderats per dones investigadores. En tercer lloc –i ho fem desacomplexadament–, el Govern ha de reconèixer, ha de posar en valor la recerca feta amb perspectiva de país i la recerca feta en llengua catalana. El Govern necessita la millor recerca sobre Catalunya i en llengua catalana per tal de poder fer les millors polítiques públiques. Per tant, un informe econòmic sobre quin és l'impacte de la pandèmia en diferents barris de diferents ciutats a Catalunya..., això és una recerca amb perspectiva de país que ens interessa. I, per tant, el Govern l'ha de tenir; l'ha de tenir i l'ha de posar en valor. Una recerca feta sobre l'àmbit de la història... –no sé quin àmbit– o de la llengua o de la cultura o del patrimoni que afecta el català, doncs, també ha de ser reconeguda i posada en valor. Perquè, principalment, aquella recerca feta amb perspectiva de país i també publicada en llengua catalana pot ser de la mateixa categoria i del mateix valor que feta en qualsevol altra llengua. I, per tant, en aquest sentit crec que és molt important posar en valor aquesta recerca feta amb perspectiva de país, perquè ens permet també poder fer unes millors polítiques públiques i s'emmarca en el pla d'enfortiment de la llengua catalana. De fet, en aquesta convocatòria també hi hem posat..., tots els projectes d'investigació finançats amb la convocatòria dels grups de recerca hauran de portar resums –abstracts– i paraules claus en català. Una quarta característica d'aquesta convocatòria –era molt demanada pel sistema universitari– és que, amb els ajuts d'aquesta convocatòria, es podrà contractar personal de suport a la recerca. Segurament tots devem estar pensant en tècnics de laboratori; però no només això, sinó que un documentalista podrà ser contractat amb aquestes ajudes. Per tant, en aquest sentit, allò que dèiem, també, de beneficiar la incorporació de personal, aquesta convocatòria ho permet, i era absolutament demanat. De tal manera que, dels 1.700 grups de recerca que teníem el 2017, aspirem a poder créixer en aquesta convocatòria i a poder créixer també en el seu finançament. I, finalment, òbviament, això no ho soluciona tot. Per tant, aquesta és una convocatòria esperada, consensuada, que incrementa aquests 16 milions d'euros. Que deia molt bé el diputat Tremosa que aquesta llei de la ciència ens ha de permetre fer aquest salt i millorar, i estem oberts, a la conselleria, a totes aquelles esmenes que els grups parlamentaris, doncs..., a no perdre aquesta oportunitat que tenim amb aquesta llei, a millorar-la. I, finalment, també hi ha una altra idea, a la convocatòria dels SGR: que, al final, són els propis investigadors els que creen grups de recerca, en aquesta convocatòria. S'uneixen i creen grups de recerca. I, per tant, el que volíem, amb les bases, és que els investigadors i investigadores d'aquest país fossin els protagonistes i creessin aquests grups de recerca en totes les disciplines. I l'altre dia, quan es va publicar la convocatòria, vaig rebre un missatge d'una investigadora que deia: «Hem mirat la convocatòria dels SGR i els currículums, i creiem que podem sumar i optar a finançament. La idea és que en formem part de diferents disciplines, però, en aquest cas, podrem fer més coses de les que havíem fet fins ara –per tant, augmentar la transversalitat i poder permetre noves unions de grups de recerca. I li vaig respondre que aquesta era la finalitat. Per tant, crec que aquests SGR són l'avantsala d'aquesta llei de la ciència, que estem redefinint el sistema de coneixement del país. Ho estem fent amb consens. Ho estem fent sabent que hi ha moltes polítiques que cal endegar, que, òbviament, no les podem endegar totes de cop. Però crec que aquesta convocatòria era molt esperada pel sistema universitari, perquè crec que permet potenciar aquesta recerca en tots els àmbits, especialment vetllar per l'àmbit de les humanitats i les ciències socials, amb aquests trets característics que ens acosten a Europa. I estic segura, com bé deia el diputat Tremosa, el conseller Tremosa, que la llei de la ciència ens acabarà de provocar aquest salt, perquè és evident que aquesta convocatòria d'SGR serà l'última. Amb la llei de la ciència haurem de fer un salt endavant i haurem de pensar absolutament com si fóssim un estat també en recerca, i pensar un pla nacional de recerca absolutament ambiciós. I, per tant, aquesta és l'última, però també ho havíem de fer bé, i aquesta és l'última, però també hi havíem de posar els pilars per al que serà la nova llei de la ciència. Per tant, moltíssimes gràcies al Grup Parlamentari de Junts per Catalunya per fer-me aquesta interpel·lació i per poder parlar de ciència, parlar de recerca i parlar de grups de recerca aquí al Parlament de Catalunya. Moltíssimes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Passem al dissetè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la planificació i la transformació del sistema sanitari. [[Interpel·lació al Govern sobre la planificació i la transformació del sistema sanitari]] [[300-00142/13]] Té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, que l'ha proposat, la diputada senyora Titon Laïlla.
Gràcies, presidenta. Honorable conseller... Hem parlat moltes vegades del sistema de salut i avui no serà l'última vegada que en parlem, tot i que fins ara en parlàvem segurament molt centrats en aquesta pandèmia, perquè encara estem en pandèmia i n'hem de seguir parlant, però sí que ja podem començar a dir que en tenim potser un peu fora. Ens falta acabar de fer el pas, però sí que és evident que cal que parlem del sistema ja no només per afrontar allò que és urgent, sinó per també entomar i encarar allò que per nosaltres és important. I el que és important és veure com orientem en aquests propers anys el sistema de salut en aquest temps que vindrà, postpandèmia, i m'atreviria a dir, conseller, una mica més enllà. Crec que el diagnòstic el tenim tots fet, i m'atreviria a dir que el compartim. Per tant, no només hi hem de pensar, sinó que sobretot hem d'actuar i prendre mesures concretes. El nostre sistema de salut ha respost a la pandèmia amb resiliència i amb un gran esforç i dedicació dels professionals que treballen en equip i readaptant els espais a les noves necessitats fent, en molts casos, de les mancances virtuts. Però és obvi que aquesta prova d'esforç ha tensionat excessivament el nostre sistema, i, a més a més, d'una manera que podríem dir que no recordem en aquestes últimes dècades. I, per tant, cal que busquem quines en són les causes, però també quines conseqüències i quines mesures hem d'aplicar per tal de revertir aquesta situació. Cal una injecció de finançament. Crec que és una obvietat que també hem dit moltes vegades en aquest faristol, perquè és una evidència, que el sistema sanitari està infrafinançat. I això no ens cansarem de repetir-ho fins que puguem com a mínim posar mesures que reverteixin aquesta situació d'infrafinançament crònic, que passa, per una banda, per seguir reclamant aquest fons covid que no arriba de Madrid i que van prometre, i que no seria la solució a l'infrafinançament, però sí que ens ajudaria a afrontar, com a mínim a curt i a mitjà termini, els canvis que necessita el nostre sistema de salut, que juga podríem dir a primera divisió, però a vegades sembla que ho fem amb recursos de categories inferiors. Per tant, és important, doncs, fer aquesta inversió, i, a la vegada, també aprofundir en altres àmbits que fins ara segurament no han tingut la força o el pes important en els pressupostos que caldria, que és..., invertir en prevenció, invertir en promoció de la salut, que d'això segurament en veurem el retorn –d'aquesta inversió– a mitjà i a llarg termini en el sistema de salut. Per tant, estem davant d'un sistema que s'ha de transformar, que ha de millorar, que s'ha d'enfortir, i hem de recuperar aquelles fortaleses que ja tenia i que en aquesta pandèmia s'han vist reforçades. Però, a la vegada, també ens cal fer autocrítica i identificar aquelles debilitats o aquelles mancances que el sistema ha mostrat i que tenim ara una oportunitat per tal de revertir-les, però no de manera en podríem dir conjuntural, sinó a llarg termini i de manera estructural. Per tant, cal corregir aquestes debilitats i introduir les millores i els canvis que siguin necessaris. En altres ocasions hem debatut en aquest faristol sobre la transformació del sistema de salut, perquè és una qüestió entenc que fonamental en aquests moments, i quines són les transformacions que necessitem dur a terme en el nostre sistema en matèries, per exemple, com l'atenció primària, que és evident que és la porta d'entrada al sistema, però que, a la vegada, també ha de ser molt més resolutiva, ha d'incorporar nous professionals –però no només parlo de nombre, sinó de categories professionals–, ha d'estar molt més interconnectada. Hem de reforçar la salut pública, però no només des de la vessant epidemiològica –que crec que ara tots hem vist la importància que té reforçar aquesta estructura–, sinó també des de l'aspecte de la prevenció, la promoció de la salut i altres estructures que acompanyen el fet de que la salut transcendeix el que seria el propi sistema sanitari. La integració de l'atenció sanitària i social... També les necessitats de salut de la població són canviants, i crec que també és una evidència veure com envellim, com cuidem i com volem ser cuidats, però no només en el procés d'envelliment, sinó en altres processos que necessiten segurament molta més intensitat per part de l'Administració al cuidar-nos. Parlo, per exemple, de salut mental, que també cal reforçar-ho. Aquí, en aquest Parlament, hem fet un ple monogràfic, hem creat una comissió d'estudi, cosa que mostra una evidència més de la importància que té la salut mental per a tots nosaltres. El paper dels professionals. Hi ha manca de professionals, manca d'especialitats en molts casos, tant mèdiques com d'infermeria. Hem de parlar de rols, hem de parlar de competències, de com incorporem noves professions. També hem de parlar de la innovació i la recerca; com retornem a la clínica aquella recerca que estem fent i com innovem i busquem aquestes maneres que també la pandèmia ens ha posat sobre la taula, que també són noves maneres de funcionar i que han donat resultats bons. El paper de la ciutadania. A vegades en parlem poc, i crec que és important destacar que si el sistema ha pogut ser resilient també és pel paper responsable, prudent i curós que ha tingut la ciutadania, a la que mai crec que estarem prou agraïts per la seva paciència i comprensió, sobretot en els moments més àlgids de la pandèmia. I, per tant, també hem de destacar aquest paper que ha tingut la ciutadania en la cura del sistema de salut. Les inversions, la tecnologia, revertir l'infrafinançament –ja ho he dit abans–..., però també hem de parlar de l'obsolescència de molta tecnologia que tenim al sistema de salut, que també això, doncs, ara és una altra modificació que hem de fer, hi hem de fer un pas endavant. L'ús de les dades en salut, el benchmarking. A Catalunya érem pioners, hem estat pioners sempre en la comparativa de les dades, en l'ús de les dades de manera positiva, fent una crítica positiva del nostre sistema, precisament per detectar-hi aquells punts de millora. I crec que això ho hem de tornar a reprendre. L'altíssima especialització del nostre terciarisme. És bo, és potent, el tenim molt especialitzat, el tenim molt..., també de primer nivell. I, per tant, això també cal que ho mantinguem. Un altre repte: l'equitat territorial. N'hem parlat moltes vegades, però cal seguir-ne parlant. Per això el tornem a interpel·lar, conseller, perquè la setmana passada el Departament de Salut va presentar el pla de salut de Catalunya 2021-2025. El pla de salut, que ja té una antiguitat, podríem dir, de més de trenta anys, i que marca com s'ha d'orientar el sistema de salut a futur, crec que és important poder-lo presentar també aquí al faristol; no només a la comissió –que ja ens en va fer un petit tast en una comissió anterior–, sinó que també és prou important com perquè en parlem en aquest faristol. Perquè, a més a més, allà també van haver-hi mostres precisament del que jo deia ara, al final, no?, experiències territorials que suposen avenços i una sèrie d'iniciatives que hem de poder recuperar per al bon funcionament del nostre sistema de salut i que han de ser referència i palanca de canvi per a aquestes millores, que crec que tots convenim, doncs, que s'han de fer al nostre sistema. Perquè la covid, si una cosa ha fet, és fer prendre consciència a tothom del valor que té la sanitat pública, universal i de qualitat que tenim aquí a Catalunya, i que, òbviament, el volem mantenir. Tenim molts reptes sobre la taula –n'hem parlat molt, jo n'he enumerat uns quants, segurament vostè hi farà més referència en les seves explicacions–, i crec que hem de poder afrontar-los amb el màxim consens possible i fixant-nos en quin ha de ser l'horitzó que volem tots plegats per al sistema de salut, però també resolent –però no només– allò que ens amoïna, ens preocupa i ens ocupa en aquests moments; el que deia a l'inici, d'aprofundir en allò que és urgent, però sense perdre de vista el que és important. Crec que caldrà consens per part de tots els agents implicats. I, de fet, un exemple d'aquest consens sempre ha estat l'elaboració i l'execució del pla de salut. Caldrà generositat per encarar el futur. Caldrà posar els llums llargs, quan parlem del sistema sanitari a Catalunya, però sempre sent molt conscients que estem encara en una carretera de corbes i que haurem d'anar posant els curts cada vegada que ens convingui, però sense perdre de vista allà on anem. I hem de fer-ho amb aquesta visió de consens precisament per no caure en els mateixos reptes, els mateixos diagnòstics, no?..., els mateixos discursos i els mateixos problemes que ja detectem avui, que ens els tornem a trobar demà. Entre altres coses, perquè a vegades parlem molt de recuperar allò que teníem abans de la pandèmia, i hi han molts casos que..., en aquesta pandèmia s'ha demostrat que allò que teníem tampoc és el que necessitem ara i el que necessitarem a futur. I, per tant, tenim una oportunitat ara per assentar les bases, els fonaments, de quin ha de ser el sistema sanitari que volem per al futur. Per això, conseller, és una obvietat, no?, que necessitem un pla de salut com el que vostès han treballat i han presentat, aquest pla de salut de Catalunya del 2021 al 2025. I és aquest el motiu pel qual nosaltres l'interpel·lem en aquest hemicicle, conseller, perquè ens expliqui com veu vostè el futur del sistema de salut, què hem de fer des d'aquest pla de salut, com podem treballar, i com des d'aquí també, a partir d'aquest consens que jo li explicava, podem treballar perquè el nostre sistema sanitari a Catalunya, que és de qualitat, que és universal, que és públic, doncs, segueixi sent així i sigui útil, perquè és el que tots volem per a la nostra ciutadania. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula el conseller de Salut, senyor Josep Maria Argimon.
Bona tarda. Bona tarda, presidenta, diputades, diputats. Diputada Laïlla, efectivament, és molt important sortir de la pandèmia i fer-ho amb un sistema sanitari més sòlid. I tots hem vist –vostè mateixa ho ha dit– la importància de tenir un sistema sanitari públic de cobertura universal davant d'aquesta pandèmia. I, en aquest sentit, també ens cal avançar per tenir aquest sistema més sòlid amb la recuperació, l'enfortiment i la transformació del sistema. Quan parlem de recuperació, estem parlant sobretot de recuperar l'activitat que, d'alguna manera, hem deixat enrere durant la pandèmia. També de recuperar els professionals des del punt de vista emocional –i aquí s'estan fent algunes actuacions–, però també de les seves condicions de treball. I de recuperar, també, la ciutadania: dos anys de pandèmia no passaran de franc, no passaran sense deixar una important petjada a la nostra ciutadania, a la nostra població. Quan parlem d'enfortiment..., també ho hem dit, la necessitat de dotar de més recursos, de més recursos econòmics, el sistema sanitari. Tenim aquest infrafinançament, del que hem parlat en aquest mateix hemicicle moltes vegades, i jo no m'hi estendré. Però quan parlem de transformació ens referim a canvis, a evolucions que s'han de dur a terme per donar resposta a les necessitats de la ciutadania. I no hem d'oblidar que la pandèmia una de les coses que sí ha tingut és que ha creat més desigualtats a la nostra societat: desigualtats socials, econòmiques, que, finalment, vulguis o no, es tradueixen en desigualtats en salut. I també als canvis que en les necessitats de salut tindrem. El patró ha anat canviant en els últims anys: cada vegada hi ha més persones que tenen problemes de cronicitat o dependència, un impacte important en la salut mental, molta més necessitat de benestar emocional... I necessitem instruments que ens guiïn i que facin possible aquesta evolució. I, des d'aquest punt de vista, un dels més importants és el pla de salut de Catalunya, que, com molt bé ha dit, doncs, portem trenta anys de pla de salut. La consellera Vergés va encarregar precisament una avaluació d'aquests trenta anys de pla de salut a l'Organització Mundial de la Salut. I un dels elements que es parlava és, precisament, tota aquesta continuïtat que ha tingut durant tots aquests anys, i, sobretot, també l'efecte de l'avaluació que han tingut cadascun d'aquests plans de salut precisament per anar millorant, quins són els elements de millora que s'han de dur a terme. Aquest pla de salut, de tota manera, l'enfoquem d'una manera una mica potser diferent des del punt de vista de no entrar tant en accions molt concretes, que sí que s'aniran desenvolupant, com de la necessitat de, cada vegada més, entendre i posar l'èmfasi en que la salut va molt més enllà de l'absència de malaltia, de manera que es tingui molt en compte aquest benestar emocional de la persona de manera tant individual com col·lectiva. També es tracta d'abordar tot lo que fa referència, com he comentat abans, a les desigualtats de la salut i a tenir una mirada més integradora de la salut. Per avançar en aquesta direcció, el pla de salut proposa quatre grans estratègies, que són: la igualtat d'oportunitats al llarg de la vida, els entorns saludables, la integració de l'atenció a la salut, les palanques de canvi universal. I, quan parlem d'igualtat d'oportunitats al llarg de la vida, ens referim, entre altres coses, a treballar molt més profundament, a posar-hi èmfasi..., a la promoció de la salut, a la prevenció de la malaltia i a la detecció precoç, especialment en persones més vulnerables; a promoure el benestar emocional; també la prevenció del suïcidi, la prescripció d'actius comunitaris per reduir aïllament i solitud i la promoció de l'envelliment saludable. I això ens lliga amb entorns saludables. I l'evidència ens demostra que no podem limitar la salut únicament i exclusivament –únicament i exclusivament– a l'entorn sanitari. La qualitat de l'aire, de l'aigua, els aliments, l'ambient urbà, l'habitatge, el lloc de treball..., són elements que condicionen, i molt, la nostra salut. I per això calen accions transversals. I, des d'aquest punt de vista, la salut mental jo crec que és el paradigma d'aquestes accions transversals. Si nosaltres només pensem en salut mental des del punt de vista de l'atenció sanitària, fracassarem. L'atenció integral i integrada també és una altra estratègia clau especialment per donar resposta a les persones amb problemes de salut crònics i amb necessitats complexes d'atenció. I aquí tenim el repte de posar en marxa el que fa referència a l'Agència d'Atenció Integrada Social i Sanitària, que ens ha de permetre redissenyar l'atenció que donem a aquestes persones. Per poder dur a terme totes aquestes transformacions que el sistema necessita, calen unes palanques que possibilitin el canvi, entre elles, la cultura de la salut i la participació ciutadana, la cura dels professionals, la transformació digital, la recerca, la innovació, l'avaluació, la transparència i el retiment de comptes. Tot això és només una aproximació del que pretén el pla de salut com a element de transformació i progrés orientat a la millora de la salut de la ciutadania. I, efectivament –vostè ho ha comentat–, vam dur a terme una jornada fa uns pocs dies, i aquí es van presentar ja tota una sèrie d'experiències, i aquí sí que ja són accions molt concretes, però que van en aquest entorn. I es van presentar, doncs, accions dirigides a la humanització de l'atenció, a la prevenció del suïcidi –que també l'hem esmentat–, a nous focus d'atenció intermèdia per a infants amb malalties cròniques amb afectació important, al paper dels cuidadors i de les associacions de pacients, a l'abordatge de l'obesitat infantil, entre moltes altres. Són iniciatives sorgides des de molts punts del territori, bàsicament sorgides de baix a dalt, des dels professionals cap a dalt, i sovint amb la col·laboració d'altres sectors, i, sobretot, amb la participació de la ciutadania. Es tracta experiències que ens han d'inspirar i ens poden ajudar a avançar en el camí que ens proposem. Un camí que no és altre que aconseguir un sistema de salut més sòlid i robust per millorar la salut de la ciutadania, reduir les desigualtats i generar riquesa i salut a tota la ciutadania. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre la política sanitària]] [[300-00135/13]] Passem al divuitè punt de l'ordre del dia, la interpel·lació al Govern sobre la política sanitària, que ha presentat el Grup Parlamentari de VOX. Té la paraula, per fer-ne l'exposició, la diputada senyora María Elisa García.
Gracias, señora presidente. Señor consejero, qué complicado es resumir en tan solo diez minutos las importantes deficiencias del sistema sanitario público en Cataluña. Lo cierto es que hay que tener una gran capacidad de síntesis para estructurar una interpelación donde se pongan los principales agujeros negros que absorben de manera estéril los recursos de su departamento. Mire, nosotros consideramos que existen tres grandes ejes que están interrelacionados, siendo los problemas de unos consecuencias del mal gobierno del otro. Empezamos por el gran fracaso que supone la gestión de la atención primaria, y es que, tal y como actualmente está estructurada, es ineficaz como servicio de prevención e inútil en la resolución de problemas. Una estructura infrafinanciada, sin directrices y con un personal hastiado y desmotivado. La atención primaria está dotada con 2.974 millones de euros, presupuesto consolidado para el 2022; en el 2019 –prepandemia– se emplearon en su financiación 2.700 millones. Hablamos de 274 millones más, un porcentaje alto. Un porcentaje con una reducción de actividad: CAPs cerrados, reducción de horario en la plantilla de muchos profesionales o eliminación de especialistas en determinados puestos. Más medios económicos para menos trabajo, un capital que no se refleja ni en la mejora laboral de los sanitarios ni en la mejora de infraestructuras. En resumen, más financiación con peor servicio. Verá, siguiendo el plan de refuerzo de atención primaria y comunitaria de los años 2020-2022, se contrataron en Cataluña, hasta enero del 2021, un total de 4.500 profesionales, que se han repartido en los 377 equipos de atención primaria existentes. Esto supone un incremento de personal del diecinueve por ciento. De los 4.854 profesionales que se incorporaron, 2.358 son profesionales con funciones administrativas; 945, profesionales de enfermería, y solo 221 corresponden a médicos, psicólogos u odontólogos. Pero es que, de esos 221 profesionales, únicamente cincuenta eran médicos de familia. Y estos son datos facilitados por usted a preguntas escritas por este grupo parlamentario. Cuatro mil ochocientos ochenta y nueve especialistas en medicina de familia había en plantilla en el 2020, frente a 4.939 en el 2021. Los informes del 2021 completos aún no están, pero es que siguen en la misma línea. La prueba es que en febrero del 2022 conocíamos que, de los ciento cincuenta psicólogos anunciados que se iban a contratar, solamente se habían contratado cuarenta y cinco. No contentos con esto, y ante la falta de médicos, multiplican por cinco los contratos a médicos sin especialidad vía MIR, con una más que dudosa formación. De 167 médicos en plantilla y eventuales sin especialidad en el 2020, pasan ustedes a 812 en el 2021. Como bien sabe, la formación especializada en España es una de las mejores del mundo y responde a unos estándares de calidad que son los que se merecen los catalanes, y de los que usted les priva con estas contrataciones, con las consecuencias sobre su salud y la falta de confianza que genera. El resultado de la falta de médicos es que los pacientes se desesperan llamando a los ambulatorios para solicitar una valoración que nunca llega. Llamadas sin respuestas, visitas espaciadas... En fin, no reciben el seguimiento correcto por falta de personal o por la falta de formación médica. Y el cierre de muchos ambulatorios y las constantes reducciones de plantilla llevan a la sobrecarga de trabajo de los que permanecen abiertos. Y es que en diciembre del 2021 la espera media en España para una visita en un ambulatorio era de cinco días; en Cataluña era de doce. Fracasan, pues, la prevención y el seguimiento. Todo esto repercute de forma directa en el segundo eje: el fracaso de la atención hospitalaria y sus interminables listas de espera. Al no funcionar la atención primaria, los pacientes llegan en peores condiciones al hospital: pacientes con patologías agudizadas por falta de seguimiento adecuado y pacientes con nuevas patologías que se podrían haber prevenido con una medicina comunitaria adecuada. Los servicios de urgencia colapsan los hospitales por la falta del acceso a un médico de cabecera. Y, debido a las malas condiciones en las que llega la población, se ve aumentado el volumen de ingreso hospitalario: más pacientes en lista de espera, volviendo Cataluña a ser la comunidad autónoma con mayores listas de espera quirúrgicas de toda España, con más de 141.000 personas esperando, y con una espera media de 152 días. Por otro lado, están las infraestructuras obsoletas y deterioradas, que son fiel reflejo del estado de nuestro sistema y que no hacen más que poner en evidencia la completa derrota de la sanidad pública. Y, por último, el fracaso de la gestión de recursos humanos. El maltrato sistemático y enquistado al personal sanitario se refleja en la fuga de talento en Cataluña. El abandono por parte de la Administración pública a este colectivo nos ha llevado a la dramática situación en la que nos encontramos actualmente. Hablamos de los sueldos más bajos de España, de la sobrecarga asistencial o de la falta de formación continuada. O de las políticas sectarias que llevan ustedes a cabo priorizando el nivel C de catalán sobre una formación médica adecuada. Hablamos también de las agresiones a facultativos, que en Cataluña han aumentado un 126 por ciento en el 2021 con respecto a los años anteriores. Y todo ello, ante la mirada impasible del Departamento de Salud. Incluso hemos señalado en varias ocasiones cómo la sanidad pública engaña a los sanitarios con falsos pluses de los que luego se desdicen, como se hizo el pasado julio, un juego de trileros para aprovecharse de lo que ustedes han llamado «trabajadores esenciales. Lo lamentable de todo esto es que hablamos del departamento con más financiación de la Generalitat de Catalunya, y hablamos de la comunidad autónoma con más deuda de España, es decir, que más dinero extra ha solicitado al Gobierno de la nación: el doble por ciudadano que la media española, diez mil frente a cinco mil. Y, aun así, mientras el gasto en sanidad por habitante en España para el 2022 es de 1.679 euros, en Cataluña es de 1.456 –casi trescientos euros menos. Dinero hay, pero para la salud de los catalanes no, porque para ustedes esto no es una prioridad. Señor consejero, en barba de necio se aprende a rapar. Recoja las críticas y empiece a priorizar. Nuestro sistema sanitario se merece que el Govern centre sus esfuerzos en recuperar una estructura que en este momento se presenta débil y decadente. Nuestros sanitarios merecen que la Administración recoja el guante que tantas y tantas veces les ha sido lanzado. Y los catalanes merecen una sanidad de calidad, robusta y confiable. Hay dinero para hacerlo, háganlo. Pero, sobre todo, no sigan esperando, porque esta desidia lleva a la situación en la que nos encontramos ahora mismo, que es una sanidad total y absolutamente derruida. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula el conseller de Salut, Josep Maria Argimon.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats... Diputada, nosaltres tenim un molt bon sistema sanitari que té mancances –no les he amagat mai, mai–, i per evitar aquestes mancances també he reclamat i reclamo i reclamaré més finançament. Però tenim un molt bon sistema sanitari, i això ens ho hem de dir. I tenim molt bons professionals sanitaris, que, per cert, durant dos anys han estat donant-ho tot i seguiran donant-ho tot perquè nosaltres puguem tenir una salut i puguem sortir d'una pandèmia de la manera que n'estem sortint. I vostè ha començat parlant de l'atenció primària, i vostè ha estat parlant potser de menor activitat. Jo li hauria de dir, per exemple –i això ho he explicat, i ho he explicat públicament–, que hi han hagut dies, per exemple, durant aquest mes de gener, que l'atenció primària feia diàriament 200.000 visites –200.000 mil visites–, que l'any 2019, mateixa època, eren 95.000. Per tant, han treballat, i molt –i molt. També és cert que si nosaltres mirem, per exemple, enquestes, i mirem l'enquesta de l'OCUC, Catalunya surt molt ben posicionada, en segon lloc, quant a la valoració de l'atenció primària. Si mirem el CEO, l'atenció primària –i això és cert– aprova, però no és, diguéssim, l'àmbit de salut que treu millor nota; treu pitjor nota que l'àmbit hospitalari, per exemple. Però quan mirem quina és la millor nota que donen els catalans..., és a la vacunació. Escolti, i qui ha liderat la vacunació? Majoritàriament..., no exclusivament, però majoritàriament l'atenció primària. Quan vam tenir problemes a les residències, qui hi va entrar? L'atenció primària. Quan nosaltres vam dir: «Hem de canviar l'abordatge de la pandèmia, el juliol de l'any 20, i vam dir: «Hem d'anar a buscar el virus i hem de fer cribratges, qui ho va fer? L'atenció primària. Quan, ho repeteixo, ens hem hagut de posar al capdavant de la vacunació, qui ho ha fet? L'atenció primària. Per tant, des d'aquest punt de vista, han fet molta i molt bona feina. També ha parlat vostè dels recursos humans. Certament, tenim un problema de demografia sanitària, i aquest l'hem portat també aquí. Certament. Ara, a part del pla d'enfortiment d'atenció primària, que estem ara en una segona fase, hem posat i hem començat a treballar –precisament lligant amb lo que explicava abans, de prevenció i promoció de la salut– tot un programa de benestar emocional: en aquests moments..., pràcticament dos-cents psicòlogues i psicòlegs, en els equips d'atenció primària –això és comprovable–, treballant al programa de benestar emocional, treballant amb els propis professionals també dels equips d'atenció primària. I no només això. Ja portem..., tot un altre element de prevenció i promoció de la salut, que són tots els hàbits saludables referents a la nutrició saludable. I hi hem posat i hi estem posant nutricionistes, més de cinquanta, incorporats en aquests moments als equips d'atenció primària. I en el segon semestre començarem, també amb aquesta mateixa perspectiva de promoció i prevenció, a posar-hi fisioterapeutes. Per tant, estem enfortint l'atenció primària des d'aquesta perspectiva de la promoció i la prevenció. Perquè haig de recordar que l'atenció primària és atenció primària i comunitària, i el que estem fent és treballant tot aquest àmbit comunitari precisament per –com vostè ha dit, i molt bé– prevenir per, després..., que no haguem d'arribar, en alguns moments, doncs, a una malaltia més crònica, etcètera. M'ha parlat de l'atenció hospitalària i m'ha parlat d'una situació de llistes d'espera que nosaltres tampoc defugim, també ho dic molt clarament. Escolti, nosaltres en això hem estat molt transparents a Catalunya. Des de l'any 2004, quan ningú ho feia, es publiquen tots els resultats de llistes d'espera centre per centre. Recordaré també que el 2011 –abans eren només unes quantes patologies– es comença a publicar tota la llista d'espera, tota, quan ningú ho feia. Que després es va posar, precisament, amb dades obertes, perquè la gent pugui treballar, buscar, analitzar, i, per tant, també fer tot lo que és un retiment de comptes. Escolti, busqui'm els llocs on això ho trobarà, busqui'm els llocs on ho trobarà. No ho trobarà a gaires llocs, això. No ho trobarà a gaires llocs –no ho trobarà a gaires llocs. Per tant, des d'aquest punt de vista, sabem que hi ha llistes d'espera, això no ho defugirem, però també sabem que..., des d'aquest punt de vista, només li diré algunes dades, com, per exemple, que Catalunya té centres acreditats per seixanta dels setanta-un procediments CSUR. CSUR són els centres, serveis i unitats de referència. Què vol dir? Que la gent..., és el país, sí, Catalunya, que en té més, no?, és el territori que en té més. I, escolti, els altres territoris amb unitats d'alta especialització, especialment per a malalties minoritàries, venen a Catalunya. Per què? Doncs perquè tenim un molt bon servei, un molt bon servei públic; perquè tenim un servei d'excel·lència, això també ens ho hem de dir. I hi han vint-i-quatre xarxes de referència europees, de malalties minoritàries –vint-i-quatre. Catalunya té les vint-i-quatre, té representació a les vint-i-quatre. I això també és una dada que ens diu quina és l'excel·lència del nostre sistema sanitari. I, certament –certament–, aquesta excel·lència ens ve donada per uns professionals molt ben formats, amb un sistema de formació de postgrau molt ben format, realment molt bo, que és el que ens dona aquesta solidesa que hem de seguir mantenint, que hem de seguir enfortint. I, en aquest sentit, aquí ens hi trobaran sempre. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
En el torn de rèplica, té la paraula la diputada senyora María Elisa García.
Gracias, señora presidente. En fin, señor consejero, la verdad es que su respuesta ha sido una auténtica justificación. Con la que está cayendo y con la que está sufriendo muchísima gente, es el momento de coger el toro por los cuernos, no de darse palmaditas en la espalda. Le doy unos datos. Diez por ciento de disminución de actividad de atención primaria con respecto a la prepandemia, según la Sociedad Catalana de Medicina Familiar y Comunitaria. Mire, usted tiene al alcance de su mano la solución, y no me cabe ninguna duda de que es capaz de arrojar luz a esos agujeros negros de los que antes hablábamos. Y es que todo se reduce a lo mismo: a la falta de recursos, a la falta de inversión, a la falta de voluntad y a la falta de escrúpulos del Govern al aplicar políticas sectarias e ideológicas, obviando los problemas reales del día a día de los catalanes. Bien podríamos acabar con la falta de financiación de atención primaria. Mire, siempre atendiendo a los datos que da anualmente la RECH –la Red Española de Costes Hospitalarios–, con lo que nos cuesta la consejería de Acción Exterior, 94 millones de euros, se podrían contratar 2.200 médicos de atención primaria. Casi 3 millones de euros fue el presupuesto para el Museo de Historia de Cataluña en el 2020; con ese capital podríamos contratar cien psicólogos más. La consejería de Igualdad y Feminismos nos cuesta 92 millones de euros. ¿Sabe cómo ayudar laboralmente a las mujeres? Retirando a los depredadores sexuales. Empiece por retirar al doctor Desolà, condenado por acoso sexual, gerente de la cámara hiperbárica en el Hospital Moisès Broggi, empresa que ustedes tienen concertada y sin licitar desde hace décadas, según la Sindicatura de Cuentas. Con ese montante que la consejería utiliza en políticas estériles podríamos invertir en el CAP de los municipios de Bellaguarda, la Granadella, el Soleràs, Juncosa, Els Torms, Granyena, Llardecans, o las comarcas de las Garrigues, la Conca de Barberà, Noguera y la Segarra. O incluso aquí, en Penitentes y Vallcarca, que necesitan un CAP y que llevan años solicitándolo. O suprimiendo el Instituto Catalán de la Mujer –10 millones de euros–, que es exactamente lo que nos cuestan 52.000 –52.000– consultas de atención primaria. En vez de jugar a la odisea del espacio por un valor de 3 millones de euros de dos nanosatélites, podría usted reforzar con cincuenta médicos el equipo de atención primaria de la Terra Alta, una comarca que cuenta con trece médicos para atender las consultas de doce pueblos. ¿Quiere que acabemos con las listas de espera quirúrgicas? Instituto Ramon Llull, que fomenta la cultura y la lengua catalanas en el exterior. Cuenta con un presupuesto de 2,5 millones de euros. Con esto colocaríamos 2.075 prótesis de cadera, incluida la abuelita payesa que lleva trabajando toda su vida y cotizando y que lleva meses esperando, inmovilizada en una cama, una cirugía de este tipo. El Diplocat, 2 millones de euros; equivalen a 573 prótesis de rodilla. Consorcio para la Normalización Lingüística: su función, imposición del catalán; dotado con 35 millones de euros; suponen doscientos trasplantes renales o ciento setenta trasplantes de páncreas. Agencia Tributaria catalana, creada con el único fin de espoliar a los catalanes con quince impuestos propios, pero es que, además, nos cuesta 200 millones de euros, millones que anualmente se podrían utilizar en 189.000 intervenciones de cirugía mayor ambulatoria. Aquí lo tiene, señor consejero –aquí lo tiene. ¿Hay voluntad política? ¿Hay voluntad política para hacerlo? ¿Quiere ofrecer a los catalanes una sanidad de calidad, la que se merecen? Pues, mire, reúnase con el Govern y háganlo, porque está en su mano. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Té la paraula el conseller de Salut.
Diputada, seré breu. Seré breu, perquè el tema dels professionals sanitaris va una mica més enllà de dir que si tinc 100 milions contractaré tanta gent. Fins aquí..., jo arribo més o menys a dividir, a sumar..., encara més o menys me'n surto. I, per tant, ja sé que si tinc tants milions podré contractar... El problema està..., és un altre, i vostè ho coneix molt millor que jo –molt millor que jo. És un tema de planificació de recursos humans, que certament –certament– ha fallat. I ha fallat..., no aquí, perquè, a més, no només és Catalunya, perquè bona part d'aquesta planificació de recursos humans no depèn de nosaltres. Ens agradarà escoltar-ho o no ens agradarà, però és així. Per tant, planificació de recursos humans. I dir: «Contractaré cinquanta metges... Escolti, si me'n vaig a la borsa de treball, no els trobo; ni cinquanta metgesses, no les trobo. No hi són –no hi són. Per lo que he dit: planificació de recursos humans. I bona part, ho repeteixo, hi insisteixo, no està a les nostres mans. Després, vostè em retalla, si em permet l'expressió, doncs, en museus, en instituts de llengua, de cultura... Escolti, la cultura és salut –la cultura és salut–, i moltes de les coses que vostè ha comentat són salut. És que hem de tenir una visió –i això és el que creiem–, en el pla de salut..., una visió molt més àmplia de la salut. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, conseller. Doncs suspenem la sessió fins demà a les nou.