Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo z 22. sejo Državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Roberto Battelli, Ljubo Germič, Aleš Gulič od 15. ure dalje, Franc Kangler in dr. Marko Pavliha. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ELEKTRONSKIH KOMUNIKACIJAH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev. Gospod minister, mag. Andrej Vizjak, imate besedo.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Lepo pozdravljeni. Pred nami je novela Zakona o elektronskih komunikacijah, skupaj v drugem branju z nekaterimi amandmaji. Namreč, zakon je pred leti v slovenski pravni red povzel evropski pravni red na tem področju in so se v praksi, v fazi nekajletnega izvajanja pokazale določene nejasnosti. V določenih primerih smo ob izvajanju tudi ugotovili, da je nekatere rešitve mogoče doseči na drugi, primernejši način. Pomembno je pa tudi, da je področje elektronskih komunikacij zaradi izjemnega tehnološkega razvoja izrazito dinamično in to se odraža tudi v področju regulacije, zato tudi ta novela zakona, ki je pred nami, povzema novo in prenaša v slovenski pravni red tudi zadnjo direktivo iz tega področja, to je direktivo 2006/24 evropskega parlamenta in sveta z dne 15. marca 2006. Gre torej na eni strani za usklajevanje z evropskim pravnim redom, na drugi strani pa tudi za nadgradnjo in popravke obstoječega zakona. Imamo torej troje glavnih razlogov. Kot sem že povedal, gre za prenos direktive, ki govori predvsem o hrambi podatkov. Nato v drugi meri za natančnejšo uskladitev slovenskega pravnega reda z obstoječimi direktivami, regulacijskega okvirja elektronskih komunikacij in za spremembe in dopolnitve navedeni večji sistemski ustreznosti zakona. Nekoliko podrobneje pa v kasnejši razpravi tudi ob amandmajih. Hvala lepa.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Franca [[Ferija]] Horvata, da predstavi poročilo odbora. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospod minister s sodelavci in kolegice in kolegi! Odbor je kot matično delovno telo na 23. seji 7.11. obravnaval predlog zakona, pri tem je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe in na podlagi tega mnenja so bili pripravljeni predlogi za amandmaje odbora, ki jih je odbor tudi sprejel. Pred sabo pa smo imeli pri obravnavi tudi predloge oziroma vložene amandmaje, in sicer poslanskega kluba, potem koalicijskih poslanskih skupin na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe in na sami seji sta kolega Gantar in kolega Prijatelj predlagala določene amandmaje. Bili smo seznanjeni tudi s pripombami podjetji Mobitel in Simobil, ki sta jih posredovali ti dve podjetji preko Združenja za informatiko in telekomunikacije Gospodarske zbornice Slovenije. Ker imate poročilo pred sabo, dokaj podrobno in natančno, mi dovolite, da spregovorim nekaj besed predvsem o dveh vprašanjih, ki sta nekako ostali odprti in o katerih je bilo tudi največ razprave na samem odboru. Najprej člen 86, kjer je kolega Prijatelj opozoril na problem možnih zlorab in stroškov v zvezi s tem. Na podlagi razprave je potem bil sprejet amandma odbora, s tem da Vlada še imela določene rezerve in je bil dogovor, da se zadevo še prouči do seje tukaj na zboru, se pravi do danes, in predlaga eventualno boljšo rešitev. Predlog amandmaja poslanskih skupin koalicije imamo pred sabo in po moji oceni in strokovne službe odbora odbor pokriva problematiko oziroma pripombo, ki je bila dana oziroma ta amandma, se bo pa kolega Prijatelj oglasil, če bo smatral za potrebno, ali pa tudi kdo drugi. Druga zadeva, ki je bila deležna posebne pozornosti in tudi dolge razprave, je 92. člen predloga zakona v zvezi s 107. členom, in sicer gre za vprašanje hranjenja podatkov. Kot je razvidno iz predloga zakona, je predviden rok 24 mesecev. Na to so bili prigovori, da je ta rok predlog, tako glede na možne zlorabe, ki bi lahko v tem času nastale, in povezano s človekovimi pravicami. Tudi operaterji so imeli na to pripombo, da tako dolg rok hranjenja podatkov povzroča stroške tako zaradi hranjenja kot tudi potrebne obdelave podatkov. Amandma, ki ga je predlagal kolega Gantar, da bi skrajšali ta rok na 6 mesecev, ni bil sprejet, bilo pa je nekako dogovorjeno in Vlada se je s tem tudi strinjala oziroma s strani odbora predlagano, da to vprašanje Vlada skupaj z operaterji in drugimi zainteresiranimi še do seje zbora prouči in predlaga eventualno drugačno rešitev. Drugega predloga, kot vidimo, ni. Imamo pa amandma kolega Gantarja oziroma poslanskega kluba LDS in bo potem gotovo tekla razprava in tudi odločitev. Sprejeti amandmaji so bili vključeni v dopolnjen predlog zakona, ki ga imate pred seboj, in predlagam, da zakon po razpravi in eventualnem sprejemu amandmajev sprejmemo. Hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Bojan Rugelj bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem poslankam in poslancem, še posebej predstavnikoma Ministrstva za gospodarstvo in ministru gospodu Vizjaku! Namen predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o elektronskih komunikacijah je zagotavljanje učinkovite konkurence na trgu elektronskih komunikacij, ohranjanje učinkovite uporabe radiofrekvenčnega spektra in številskega prostora, zagotavljanje univerzalne storitve in varstvo pravic uporabnikov, pospeševanje razvoja elektronskih komunikacijskih omrežij in storitev v Republiki Sloveniji in s tem gospodarskega in družbenega razvoja v državi nasploh, kot tudi razvijanje notranjega trga EU in uveljavljanje legitimnih interesov vseh njenih državljanov. Glavni cilji in rešitve predloga zakona so: jasneje ločiti med različnimi subjekti, ki zagotavljajo elektronska komunikacijska omrežja ali storitve in jim s tem natančneje predpisati pravice in obveznosti, jasneje določiti, kateri organ nadzira posamezno poglavje Zakona o elektronskih komunikacijah. Postopek izdaje odločbe o dodelitvi radijskih frekvenc je spremenjen tako, da omogoča dodelitev radijskih frekvenc za digitalno radiodifuzijo brez sodelovanja Sveta za radiodifuzijo. Predlog zakona v slovenski pravni red prinaša tudi direktivo 2006/24 Evropske skupnosti, ki je namenjena hrambi podatkov. Predpisani podatki se hranijo 24 mesecev za namen in interese učinkovitosti kazenskega pregona, varnosti in tudi obrambe države. Operaterji pa morajo zagotoviti zavarovanje hranjenih podatkov v skladu z zakonom, ki ureja varstvo osebnih podatkov. Tukaj bi omenil amandma poslanskega kluba LDS k 92. členu, ki predlaga, da bi se ti podatki hranili le 9 mesecev. S tem bi šli dobesedno na roke raznim zlikavcem, saj menimo, da se v tako kratkem času marsikakšnega kaznivega dejanja sploh ne da odkriti, kaj šele poiskati potrebne dokaze. Zato takega amandmaja ne moremo podpreti, čeprav bi ga nekateri želeli opravičevati z znižanimi stroški hrambe podatkov in tudi obdelave. Glede na sedaj veljavni zakon o elektronskih komunikacijah so spremenjene določbe, ki urejajo reševanje sporov. Vse spore si sedaj APEK prizadeva rešiti s predhodno uvedbo posredovalnega postopka, ki ga sama vodi. Osnovna pravila posredovalnega postopka pa so določena v predlogu zakona. Glede sporov med izvajalci javnih komunikacijskih storitev in uporabniki pa bomo podprli amandma naše koalicije, ki določa, da izvajalci javnih komunikacijskih storitev prevzemajo odgovornost in stroške, ki nastanejo kot posledica zlorab, če uporabnika ne obvestijo o ukrepih za zaščito. S tem amandmajem se na učinkovit način zagotavlja sankcioniranje, če izvajalec opusti obveščanje, hkrati pa je to tudi omejitev odgovornosti izvajalca, če je ta svojo dolžnost izpolnil. Na ta način smo dosegli zelo pomembno zaščito uporabnikov, ki so do sedaj morali mnogokrat plačati razne zlorabe, ki niso nastale po njihovi krivdi. Omenil bi še to, da Slovenija načrtuje ukinitev oddajanja v analogni tehniki in prehod na digitalno radiodifuzijo do leta 2012, kar je vsekakor zelo vzpodbudno in si tako tudi na tem področju odpiramo nove možnosti širokega in hitrega razvoja. Ker so na Vladi oziroma Ministrstvu za gospodarstvo pripravili dober Predlog zakona o elektronskih komunikacijah, bomo v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlog zakona vsekakor podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod dr. Pavel Gantar bo predstavil stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Dobro jutro. Spoštovani gospod minister, gospod direktor in kolegice in kolegi! Področje regulacije elektronskih komunikacij in na njih temelječih storitev, ki jih običajno pojmujemo s storitvami informacijske družbe - mimogrede, ta pojem je iz "vokabularja" slovenske vladne politike izginil, vendar samo v Sloveniji. To področje je gotovo eno najbolj zahtevnih v sodobnih praksah normiranja in regulacije. Dinamični razvoj mnogih tehnologij, prepletanja, integracija in konvergenca, komunikacij, storitev, vsebin, omrežij, značajnega nekaterih dejavnosti, vse to narekuje skrbno spremljanje in takšno regulatorno politiko, ki bo omogočala še naprej čim hitrejši razvoj in čim bolj raznovrstne storitve po primerni ceni. Če kje je, potem na tem področju deregulacije oziroma liberalizacije pravzaprav trg in tržno tekmovanje pokazal svoje prednosti. Da bi še naprej lahko to zagotovili, je potrebna skrbna, normativna ureditev in dobra regulacija. Ob tako hitro razvijajočem se področju elektronskih komunikacij zato ni nenavadno, da se komaj dobri 2 leti po sprejetju zakona že srečujemo z njegovimi dopolnitvami in spremembami. V bistvu lahko spremembe razdelimo na tri glavne sklope. Prvi sklop je prenos nove direktive, ki zadeva elektronske komunikacije, v slovenski pravni red. Kot je bilo že omenjeno, gre za Direktivo 2006/24/ES, ki zadeva hrambo podatkov, in o tem je bilo že nekaj rečenega in o tem bom še nekaj rekel pozneje. Potem gre za spremembe, ki so potrebne, bolj natančne, z bolj ustrezno formulacijo posameznih členov ali določb. Povsod, kjer je praksa pokazala, da izvajanje zakona pomeni problem, kjer je bilo treba dodatno razčistiti določena vprašanja, ki jih vnaprej ni mogoče vedno predvideti, ob tako kompleksnem zakonu je pravilno, da se ga stalno spremlja in izboljšuje tam, kjer je potrebno. Nekatere rešitve so takšne, kot so. Sedanji minister in direktor menita, da so lahko rešitve drugačne, s čimer se strinjam, vendar je to v določeni meri tudi vprašanje okusa, vendar so to normalne, legitimne spremembe. So pa tudi spremembe, ki so nepotrebne in škodljive, ki odražajo spremembo politike te Vlade do elektronskih komunikacij. Pod firmo "ustvarjanje pogojev za digitalno radijsko in televizijsko radiodifuzijo" na splošno zmanjšujejo transparentnost podeljevanja frekvenc in s tem povečujejo možnosti za pristransko politično odločanje. Ob tem pa je jasno, kar je bilo rečeno tudi na odboru, da ta zakon ne rešuje vseh okoliščin in pogojev za digitalno oddajanje in bo treba zato pripraviti povsem nov zakon. Ali pa, na primer, tudi spremembe 14. člena, kjer naj bi po kritiki Evropske komisije omogočili, da bi eventualno lahko kakšen visoki uradnik ministrstva ponovno sedel v Upravnem odboru Telekoma. Tudi sicer ob teh spremembah to ne bo mogel zaradi drugih členov. Opozarjam tudi na to, da so operaterji dali številne koristne pripombe, nekatere pripombe pa so bile, milo rečeno, tudi nekoristne. Vendar predlagatelj ni upošteval tako rekoč ničesar in se tudi ni zmenil za opozorila, ki so bila podana na seji odbora. Tudi poslanski klub LDS in nekateri drugi so dali ali pa smo dali več amandmajev. Razen amandmaja, ki je pravzaprav poučil, da elektronski naslov ni isto kot internetni naslov, ni bil sprejet noben drug amandma. Ključna zgodba je prenos Direktive o hrambi podatkov, ki jo urejajo členi 17a, b, c, č in d, in zahteva hrambe teh podatkov 24 mesecev. To je direktiva, ki je ni zahteval elektronski sektor. To je direktiva, ki je ni zahtevala elektronska industrija, to je direktiva, ki so jo zahtevali drugi, torej policijski, obrambni in notranji ministri, ki nalagajo težke obremenitve temu sektorju. Pozneje bomo pokazali, da je to napad na razvoj tega sektorja, takšna kot je, in da tudi ni potrebno, da bi v Sloveniji sprejeli najbolj ostro različico aplikacije te direktive v slovenski pravni red. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Dušan Kumer bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! V poslanski skupini Socialnih demokratov bomo podprli novelo oziroma dopolnitve Zakona o elektronskih komunikacijah, ker menimo, da je treba direktive Evropske skupnosti in dosedanja spoznanja, stara nekaj več kot dve leti, čim prej implementirati v slovenski pravni red. Podpiramo tudi amandmaje, ki so dani na posamezne predlagane rešitve. Še posebno pozornost pa smo v poslanski skupini namenili uveljavljanju direktive, ki govori o obdelavi podatkov in varstvu zasebnosti na področju elektronskih komunikacij. Ta direktiva namreč zelo jasno zapoveduje, da morajo vsi izvajalci javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev poskrbeti za varnost in tajnost pri izvajanju teh storitev. Zato so še posebej občutljive tiste določbe v zakonu, ki opredeljujejo čas oziroma časovno obdobje hranjenja podatkov naročnikov. Če je še razumljivo, da je čas hrambe podatkov med naročnikom in izvajalcem zaradi konkretnega spora vse do takrat, dokler se ta spor ne razreši, pa ta podobna logika ne more veljati za primere, ko gre za odnos med organi države in državljanov. Namreč, predlagatelj predlaga, da se vsi podatki o naročnikih hranijo 24 mesecev zaradi eventualnega interesa represivnih organov. Tu smo pred podobno dilemo, kot smo bili v primeru dopolnitev Zakona o Sovi v zvezi z uporabo posebnih metod in ukrepov prisluškovanja. Morda je v tem primeru stvar še resnejša, kajti v tem primeru gre za sistem hrambe komunikacijskih podatkov o mojih stikih preko elektronskih komunikacij z drugimi naročniki za nedoločen čas, namreč vsakih 24 mesecev se bo moj elektronski dosje izčistil in na novo odprl. Direktiva Evropske unije je vsaki članici prepustila, da sama izbere čas hrambe teh podatkov med 6 in 24 mesecev. Pri nas se je predlagatelj odločil za najdaljši rok, to je 24 mesecev. V poslanski skupini Socialnih demokratov ne vidimo nobenega prepričljivega razloga za ta skrajni rok, ravno obratno, glede na ocene varnostne ogroženosti v povezavi s terorističnimi dejanji v Sloveniji temu predlogu niso naklonjene. Tudi argument, ki ga je uporabil predlagatelj na odboru, citiram: "Če gledamo zgodovinsko, so bili ti podatki že nekdaj dostopni v ta namen že na podlagi splošnih pooblastil in do leta 2004, dokler ni bila sprejeta novela zakona, so bili ti podatki dostopni na podlagi splošnega zbiranja obvestil policije iz 148. člena ZKP-ja." Ta argument ni pravi, ravno nasprotno, je zelo nevaren argument, kajti prej je to počela policija sama, zdaj bo to počela celo s pomočjo operaterja. Je že res, da je danes potrebna sodna odredba, toda do tistega trenutka pa je 24 mesecev na enem mestu gomila podatkov in neverjetna priložnost za kakršnekoli zlorabe. Vsi skupaj bi se morali bolje zamisliti nad tem, kako pomembna je za našo osebno varnost, varnost naših bližnjih in družbe v celoti informacijska in komunikacijska zasebnost vseh nas in še posebej podatkov, ki se na tak način zbirajo in hranijo. Neizmerna moč "velikega brata", na kateri gradi monopol država nad informacijo o državljanih, njihovi zasebnosti, vsebuje praktično neomejene možnosti za najhujše kršitve prava in zlorabo pravic. Zato je vsako razširjenje teh pooblastil z zakonom vredno večkratnega, tehtnega premisleka. Namreč tudi v demokraciji ne manjka posameznikov, ki zlorabo tako pridobljenih podatkov z nizkotnimi nagibi izsiljujejo in javno obračunavajo z ljudmi, ki jih motijo njihovi oblastniški samopašnosti. Skratka, v poslanski skupini predlagamo, da predlagatelj še enkrat premisli in to 24 mesečno obdobje prepolovi. O drugem delu tega problema, ki je vezan na stroške operaterjev, ki jih bomo v končni fazi plačali naročniki, pa ne bom izgubljal besed. Absurdno je že to, da bo moral za ukazan samonadzor še seči v lastni žep. To ni list iz knjige o policijski državi, to je neke vrste dirigiran državni mazohizem. Kot sem povedal na začetku, kljub tem pomislekom in resnim opozorilom bomo v poslanski skupini zakon kljub temu podprli.
Hvala. Gospod Martin Mikolič bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Lepo pozdravljeni. Spoštovani predsednik, minister, državni sekretar! Spoštovane kolegice in kolegi! V poslanski skupini Nove Slovenije bomo podprli Predlog novele zakona o elektronskih komunikacijah. Veljavni Zakon o elektronskih komunikacijah je začel veljati v maju 2004. V več kot dveletnem obdobju njegove veljave so se v praksi pri njegovi uporabi pokazale določene nejasnosti, ki so oteževale izvajanja zakona, hkrati pa je bilo tudi ugotovljeno, da je v določenih primerih namen zakona mogoče doseči na primernejši način. Predlog zakona ima torej namen odpraviti nejasnosti in, kjer je to potrebno, uvesti primernejše rešitve. V slovenski pravni red predlog zakona prinaša direktivo o hrambi podatkov, pridobljenih ali obdelanih v zvezi z zagotavljanjem javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev ali javnih komunikacijskih omrežij, ki je bila sprejeta 15. marca 2006. Predlagan je 24-mesečni rok za hrambo podatkov, kar je najdaljši možni rok in bistveno ne poveča stroškov, s tem rokom pa so se strinjali tudi organi pregona. Predlog zakona tudi natančneje usklajuje Zakon o elektronskih komunikacijah s tako imenovanimi direktivami regulativnega okvira za elektronske komunikacije, ki so bile sicer prenesene že z osnovnim zakonom. V skladu z določbami teh direktiv je uredil zlasti pogoje zagotavljanja elektronskih komunikacijskih omrežij oziroma storitev, obseg in zagotavljanje univerzalne storitve, zagotavljanja konkurence, opravljanje radiofrekvenčnega spektra in oštevilčenja pravic uporabnikov, zaščito tajnosti in zaupnosti elektronskih komunikacij ter delovanje Agencije za pošto in elektronske komunikacije. Zakon tudi ureja odgovornost v primeru zlorab, ki niso nastale po krivdi uporabnikov. To je bila tudi ena od glavnih tem razprave na odboru, kjer je bilo dogovorjeno, da se še pred obravnavo predloga zakona na seji Državnega zbora to vprašanje ponovno prouči ter po možnosti predlaga ustreznejšo rešitev. Na Odboru za gospodarstvo so bili namreč izraženi določeni pravno-sistemski pomisleki, povezani predvsem z jasnostjo in sorazmernostjo predlagane rešitve. V poslanski skupini Nove Slovenije smo zadovoljni, da se z amandmajem predlaga dopolnitev na odboru sprejete rešitve. S tem se na kar najbolj učinkovit zagotavlja dejansko sankcioniranje, opustitev obveščanja s strani izvajalca javnih komunikacijskih storitev, kajti če uporabnika ne obvesti o možnih zaščitnih ukrepih, obvelja domneva, da morebitna škoda ne more nastati po uporabnikovi krivdi, zaradi česar tudi ne odgovarja za tako nastalo škodo. Druga pomembna prednost pa je tudi zaščita, saj predlagana rešitev vsebuje pomembno omejitev odgovornosti izvajalca javnih komunikacijskih storitev, če je slednji svojo obveznost izpolnil. Sicer pa, kot je že bilo povedano, je glavni namen predlagane novele zakona poleg prenosa direktiv odpraviti nejasnosti ter tam, kjer je to potrebno, uvesti primernejše rešitve in zaradi tega bomo tudi spremembe in dopolnitve predlaganega zakona v poslanski skupini Nove Slovenije. Podprli.
Hvala. Gospod Srečko Prijatelj bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Omenjeni zakon prinaša zopet tisto nujno po ažuriranju z evropsko direktivo iz leta 2006, 24 ima številko in pa nudi bolj jasne določbe pri nadzoru. Vlada lahko tudi določi dodatne storitve in predlog zakona ureja tudi omejitev lastninske pravice pri gradnji elektronskih komunikacijskih omrežij, ki niso namenjena javnosti. To so na nek način zadeve, ki so pozitivne, vendar pa se ni nihče do sedaj od mojih predhodnikov omejil tudi na to, da je odbor bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je obvestila matično delovno telo, da je kar 32 členov po njenem mnenju ustavno spornih. Moja diskusija na odboru je bila usmerjena v to, kar se je dogodilo pred leti uporabnikom teh storitev, in sicer zloraba na področju uporabe telekomunikacijskih storitev, ko se jim je priračunalo stroške, za katere niso bili odgovorni. In hvala ministru, da je glede na mojo pobudo in na moje pisno vprašanje, zahtevo, odgovoril pozitivno, vendar od tukaj naprej se ni nič zgodilo. Ko sem ga seznanil z dejstvi, da so ljudje dobivali tudi milijonske račune, za katere dejansko niso bili odgovorni, ker na analognih telekomunikacijskih povezavah niso mogli zaznati, kdaj se je izvršil vdor na njihovo linijo, bi bila dejansko tudi obveza večinskega lastnika, to je države, pri podjetju, ki opravlja to storitev, da to škodo povrne. In tudi sam minister je napisal v svojem odgovoru - 10 strani je dolg ta odgovor meni -, da glede na navedeno lahko že v opisanem primeru zaključi, da je odgovornost po mnenju Vlade Republike Slovenije na strani uporabnika izključena. Ta zakon, ki ga imamo danes pred sabo, v 86. členu omogoča ravno to, da naredimo neko varovalko, ki bo dala, prvič, uporabniku obvezo, da zaščiti tudi analogne povezave, ki vemo, da danes niso zaščitene; na drugi strani pa, da ažuriramo vse te neskladnosti in modificiramo zakon tako, da bo evropsko primerljiv. To, kar so moji predhodniki govorili, da skladno s sprejetimi amandmaji oziroma navedenim v zakonu se povečuje tudi hramba podatkov, kar bo povečalo stroške operaterja, je tudi res. Na nek način so tudi operaterji sedaj pred situacijo, ko se bodo njihovi stroški povečali, in bojim se, da bo ta strošek enostavno prenesen na račun uporabnika, kar bo bistveno povečalo že tako velike stroške, ki jih dobivamo na položnici domov. Tako da bi tudi sam s tega mesta prosil, ker je zakon odprt, da Vlada še enkrat premisli o tem, ali je ta rok resnično primeren ali ne; lahko bi bil tudi krajši. Glede tega, kar se dogaja danes kot usoda mnogih, na stotine milijonov terjatev je in državljani so prepuščeni zgolj sodnemu varstvu, bi pa rekel sledeče. Jaz vem, da zakon ne more zadeve urejati za nazaj, kar je nonsens pričakovati, vendar bi pa prosil in na tu prisotnega ministra tudi apeliral, da za tisti del stroškov, ki so evidentni in lahko dokazljivi, vidni in za katere niso odgovorni uporabniki - govorim predvsem o terjatvah, med katerimi so tudi matere samohranilke, ki so dobile račun za milijon tolarjev -, da se nekje najde z državo, APEK-om in s Telekomom nek dogovor in da se te stroške prevzame na breme operaterja. Prav bi bilo tako, kajti uporabniki smo zaščiteni pri vseh drugih storitvah; vemo, če je pretečen nek rok uporabe na nekem prehrambenem artiklu, da ga mora trgovina izločiti, ali če je artikel nevaren za uporabo, ga je prav tako treba izločiti. Pri tem pa ni nikakršne zaščite. Minister, prosim vas, da to stvar dokončno uredimo, tako kot ste zapisali v odgovoru. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Vili Rezman bo predstavil stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vsem lep pozdrav! Zdaj že vemo, da predlagane spremembe in dopolnitve tega zakona v pretežni meri vsi podpiramo, da pa je nekaj pomislekov v zvezi z nekaterimi še odprtimi vprašanji, o katerih kaže najbrž tudi kasneje v diskusiji še razmišljati. Naj povem, da bo tudi poslanska skupina DeSUS podprla predlagane dopolnitve in spremembe tega zakona in torej zagotavlja svoje glasove. Za zakon, ki pravzaprav ni prastar, zakon, ki je relativno nov, je predlagatelj vendarle ugotovil, da so izkušnje pokazale nekatere slabosti, nekatere nejasnosti. Predlagatelj je povedal, da je pač potrebno tudi to usklajevanje z evropskimi direktivami, kar ni nobena redkost v našem delu, in povedal je, da gre za potrebo po izboljšanju tudi varovanja oziroma zaščite uporabnikov, kar je bilo na seji matičnega odbora tudi sprejeto. Naj dodamo k temu samo še to, da je ta predlog sprememb in dopolnitev zakona tudi usmerjen v tisto smer, za katero smo se dogovarjali takrat, ko smo sklepali koalicijsko pogodbo, in je to tudi eden izmed razlogov, vsaj za koalicijske stranke, da ga podpro. Razvoj gospodarstva, razvoj tehnologij, zlasti razvoj tehnologij na področju, o katerem je sedaj govora, je izredno dinamičen, zelo neposredno posega v naše življenje, ga spreminja, največkrat na boljše, pa tudi kaj slabega se zgodi, kar smo lahko slišali tako na odboru kot danes. Tisto, kar je bilo slabega za nekatere uporabnike, sedaj z amandmajem popravljamo in mislimo, da je prav tako, da torej zaščitimo neposrednega uporabnika, ki je nemočen, ki nima ne sredstev ne možnosti, da bi kakšno pomembno tožbo dobil, in da to odgovornost pač prevzame tisti, operaterji, ki dejansko služijo. In je tudi prav, da zaslužijo s svojo dejavnostjo, in bistveno laže amortizirajo morebitne spore kot pa nek posamezni uporabnik. Naj se samo okoli dveh stvari ustavimo. Ena je ta, da bomo podprli predlog amandmaja, ki je bil predlagan s strani koalicijskih skupin. Pobuda pa je prišla z druge strani. Mi sodimo, da je vredno razmisliti tudi o tem, kaj je s temi roki za hrambo, kajti gre za nekaj, kar direktiva omejuje z zelo različnimi roki. Torej, diapazon je od 6 do 24 mesecev. Argument za to, da je bil predlagan 24-mesečni rok, so bojda interesi na področju preganjanja kriminala, na področju varovanja ustavne ureditve pri nas, na področju varovanja gospodarskih, političnih in drugih interesov. In seveda se postavlja vprašanje, ali je res, da bi bila prav Slovenija najbolj ogrožena na teh področjih, da bi morali skrajni rok določiti v teh členih, ki določajo hrambo teh podatkov. Mi mislimo, da se je vredno zamisliti nad tem, kolikšni so realni stroški, ki jih s tem povzročamo operaterjem, da je vredno premisliti, kaj je med minimalnim in med maksimalnim rokom optimalnega. Torej, kaj zagotavlja dovolj varnosti našemu gospodarskemu, političnemu, ustavnemu in drugemu redu in ne preobremenjuje operaterjev. Veseli bomo, če se bo našel dogovor o tem, da se predlagani 24-mesečni rok shrambe lahko zmanjša. Prepričan pa sem, da bi tudi predlagatelji amandmaja bili pripravljeni o rokih še razpravljati in da tisti devetmesečni predlog ni edini možni predlog, okoli katerega se lahko dogovorimo. Če se bomo okoli tega uspeli dogovoriti, potem bomo v poslanski skupini DeSUS toliko raje podprli predlog tega zakona o spremembah in dopolnitvah.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 21. novembra 2006. V razpravo dajem 86. člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Želi kdo razpravljati? Odpiram prijavo. Gospod Gantar, izvolite, imate besedo.
Sem mislil, da se bo še kdo javil. Jaz bom ta amandma podprl. Mislim, da je dober, vendar bi pa rekel to, da se moramo zavedati, da uporabniki niso preveč informirani uporabniki, zato se ne zavedajo in se ne spoznajo na telefonijo, tudi analogno ali kakršnokoli drugo, preprosto funkcijo uporabljajo in večine funkcij niti ne uporabljajo. Zato je treba posebej opozoriti, če bo takšen amandma sprejet in upam, da bo, da morajo operaterji ali agencija ve uporabnike eksplicitno seznaniti s tem, kakšni so ti razumni ukrepi. Z neko brošuro, internetom, oglaševanjem ali kakorkoli podobno bi morali uporabnike seznaniti s tem, kaj lahko storijo sami, kaj so ti razumni ukrepi, ne pa, da so ti razumni ukrepi napisani nekje v drobnem tisku ob pogodbi, ki jo sklene naročnik. In če bo temu tako, če lahko minister in generalni direktor obljubita, da bosta skupaj z agencijo in operaterji storili vse, da bodo uporabniki obveščeni o tem, kaj so razumni ukrepi, kako se jih lahko uporabi, potem mislim, da je namen tega amandmaja sprejet. Če pa bo to prepuščeno zgolj iniciativi uporabnikov, pa se bojim, da se stanje ne bo izboljšalo. Hvala lepa.
Hvala. Javil se je tudi gospod Prijatelj. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Jaz bi želel osvetliti nekatere dogodke, ki so se dogajali v preteklosti, in zakaj ta amandma, zakaj ta popravek tega člena. Poglejte, v letu 2004 je na Telekom prišlo več pripomb, da je v bistvu račun, ki je izstavljen, nezakonit, da je prevelik, uporabniki se niso strinjali, več 100 milijonov terjatev je iz tega naslova nastalo. Kaj se je dogodilo? Dejansko se je zgodila velika kraja. Uporabniki so bili oškodovani za milijonske zneske; da je ta račun, bom rekel, izstavljen in da se je na nek način dejansko tudi izvršila kraja njihovih telefonskih impulzov, pa niti niso bili pravočasno obveščeni. Sam sem bil zgrožen, ko je tudi APEK nekako negativno odreagiral, edino pozitivno, kar smo dobili, je bil odgovor na desetih straneh od ministra in dejansko ugotovitev, da za ta del računa ne more biti odgovoren uporabnik. Kaj je žalost in tragedija v tem, kar navajam? Žalostno je to, da se je to zgodilo na analognih povezavah, in tisti, ki poznamo malo te zadeve, vemo, da gre predvsem to za bodisi starejšo računalniško opremo, na katero je moč priklopiti modem, ali pa za tisto opremo, na katero ni moč zaradi linij, ki so povlečene v uporabniško mesto, ni moč zagotoviti ustreznega prenosa, bodisi preko optičnih kablov ali kakršnihkoli drugih napeljav. V zaključku bi želel povedati, da gre predvsem za revnejše sloje, ki si privoščijo na obstoječi računalniški opremi nakup modema in se priklopijo na obstoječo telekomunikacijsko omrežje in s tem zagotovijo bodisi otrokom pogoje za študij bodisi potrebe za dostop do interneta. In ravno tem družinam se je zgodila krivica. Imamo primer, ko je mati samohranilka dobila milijon tolarjev za plačati račun. In dejansko, ker ga ni plačala, je Telekom izvršil izvršbo. In danes od tako majhnega osebnega dohodka, kot ga ima, ni kriva za ta račun, v bistvu ji trgajo osebni dohodek. In to je krivica, ki bi morala biti popravljena. Zato sem tudi predlagal spremembo člena 86 in dejansko sem vesel, da je tudi vladna koalicija to sprejela, kot sem prej od kolega slišal, to za svoj amandma. Se zahvaljujem, če bo ta amandma kot tak tudi sprejet, tudi če ni moj. In razumem potrebo Vlade, razumem tudi dejansko zahteve Evropske skupnosti, da moramo sinhronizirati našo zakonodajo z evropsko, ampak pri tem ne smemo izločiti interes naših državljanov. To se je zgodilo ravno pri tem zakonu, dve leti že poskušamo popraviti to krivico, pa nikakor ne gre. Ravno ta člen, jaz sem vesel, da je matično delovno telo razumno reagiralo in da smo ob dopolnitvi tega člena v bistvu sprejeli to kot predlog matičnega delovnega telesa. Prosil bi seveda, da tudi v nadaljevanju obravnave to sprejmemo z večinsko odločitvijo in da se prepreči nadaljnja zloraba. Za nazaj, kot sem že prej povedal pri obrazložitvi stališča poslanske skupine, pa pričakujem od ministra, ker gre za večinsko lastništvo v državnem podjetju, da bo vendarle vplival na to podjetje, ki vemo, da nima izgub, noben operater pri nas nima izgub, da te stroške za nazaj izbriše oziroma da naredi dobropise. S tem bomo naredili velik korak k temu, da pokažemo, da je še nekaj poštenja tudi v Državnem zboru. To bi bilo prav. Ne gre za velike zneske za državo, gre pa za velike zneske za posameznike, kateri so porinjeni na rob eksistenčnega minimuma oziroma je preživetje vprašljivo zaradi tega, ker so dobili take izterjave in so postavljeni zgolj pred to, da jim ostane sodno varstvo. Sodno varstvo, pa veste, da stane, da sodni mlini počasi meljejo in da obresti hitreje tečejo kot pa voda na odprti pipi. Takrat, ko gre za obresti države seveda. Tako vas vljudno naprošam, da z razumom sprejmete to in tudi, kot že rečeno od vseh razpravljavcev, da prisluhnemo zahtevam operaterja, da se ne bi v izogib temu, da se ne bi povečali računi, da se mogoče skrajšajo roki za hrambo podatkov in pri tem uvede tudi večja kontrola s strani organov javnega pregona. Kajti vemo, da ravno policija na tem segmentu šepa, največ kriminala imamo preko interneta, največ kriminala imamo ravno s strani odtujitve telefonskih impulzov. To je ta primer, o katerem sem prej govoril in največ kriminala imamo pri tem, da so nezaščiteni podatki, da se zlorablja ta elektronski medij. Ni vse na tem ministrstvu. Bi bilo prav, da se pritisne tudi na Ministrstvo za notranje zadeve in da se konec koncev Vladi naloži tudi odgovornost, da se temu primerno znotraj tega resorja organizira posebna služba, ki bo sledila tudi tehniki, ki je pa iz dneva v dan boljša. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite. Imate besedo.
Hvala lepa. Prav dogodki, na katere je opozoril poslanec Prijatelj, so tudi rezultirali v dikcije 86. člena novele Zakona o elektronskih komunikacijah, ki jo je koalicija na pobudo poslanca nadgradila tudi z amandmajem, ki ga ministrstvo in Vlada podpira. Vse z eno samo željo, da do takih zlorab ne prihaja in da je za to potrebno angažirati poleg uporabnika tudi operaterja, in tu nalaga operaterju določene obveznosti. Poslanec Gantar je opozoril, da je potrebno na ustrezen način tudi informirati uporabnike o tem. Mi ocenjujemo, da tretji odstavek, ki ga spreminjamo v 86. členu, prav to nalaga, kjer se zadolžuje izvajalec javnih komunikacijskih storitev, da takoj, ko gre za tveganje, ko izve za tveganje, to seveda objavi na tak način, da pride ta informacija tudi do uporabnikov. Poudaril bi tudi to, da so uporabniki ponavadi obveščani o vseh teh zadev tudi preko računov, to se pravi sprotno. Želimo torej, da s to dikcijo, da so operaterji bistveno bolj operativni in zavezani in nosijo tudi del odgovornosti. Jaz upam, da bomo s tem v prihodnje preprečili določene zlorabe, do katerih je, žal, prihajalo. Seveda bi kršil zakon, če bi kot minister nalagal podjetjem, naj nekaj postorijo ali naj neka dejanja opustijo, lahko povem samo svoje mnenje. Moje mnenje je, da bi lahko bilo dejansko korektno, da operater, ko tudi sam kritično oceni, da je pač neki račun posledica zlorabe in ni posledica namernega ali tudi malomarnega ravnanja uporabnika, da to tudi pokrije, te stroške pokrije in ne gre v odklope ali kakšne druge izvršbe. To lahko pač povem. To se mi zdi korektno in pravilno, seveda pa, kot sem že povedal, mi zakonodaja preprečuje, da bi nalagal ali kakorkoli drugače iz pozicije ministra vplival na podjetje v državni lasti, da to delajo. S tem bi zlorabil svoj položaj, česar pa ne želim. In vsled tega torej menim, da bi bil korekten odnos operaterjev do uporabnikov in prijazen odnos, kajti operaterji morajo biti z uporabniki prijazni, saj so ne nazadnje na trgu in od uporabnikov odvisni, da bi bila tudi ena pomembnih gest operaterja do uporabnikov; in s tem tudi verjamem, da bi to pozitivno vplivalo na "rejting" tega podjetja oziroma tega operaterja v javnosti. Skratka, v celoti soglašamo z intenco predlagateljev in pobudnikov tega amandmaja in verjamemo, da je to pomemben korak naprej, da uporabniki ne bodo zlorab čutili kot drastičnih ukrepov na svojih računih.
Hvala. Je še kakšen interes za razpravo? Gospod Mikolič, izvolite.
Hvala za besedo. Jaz mislim, da bo ravno ta amandma, katerega bomo v naši poslanski skupini podprli, pripomogel ravno k temu, da bo vsekakor interes izvajalca javnih komunikacijskih storitev, da bo informiral uporabnika o vseh stvareh, ki bi lahko privedle k temu, da bi prišlo do teh zlorab, o katerih se sedaj pogovarjamo. Sam mislim, da so pač tudi uporabniki različni. Sam se spomnim, ko sem delal v razvoju Gorenja, aparati za domači trg so bili opremljeni z navodili za uporabo. Ko pa je šlo za ameriški trg, je pa bilo potrebno vgraditi kakšno dodatno lučko ali kaj drugega, po domače povedano, bolj je bil to "trotl ziher sistem", tudi v tem je razlika. Hočem povedati, da slovenski narod je kar dosti hitro učljiv in vsekakor, če bo pravočasno, ob pravem trenutku informiran, bo potem vsekakor do teh zlorab, kjer bi pa sedaj, na osnovi tega amandmaja posledice nosil operater, da do tega ne bo prišlo. Ravno zaradi tega bomo mi v poslanski skupini ta amandma podprli. Hvala.
Hvala. Še kdo? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 92. člen in amandma poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Odpiram prijavo za razpravo. Gospod Rugelj, izvolite.
Hvala lepa. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke tega pač ne bomo podprli, kar smo že povedali in tudi osebno menim, če primerjamo hitrost tistih, ki pri nas preganjajo zločince, iščejo in kaznujejo, s tistimi, ki to delajo v Evropski skupnosti, mislim, da smo pri nas precej nizko, kar se tega tiče. Mislim, da je rok 24 mesecev povsem ustrezen in kaže na to, da Vlada resno namerava s temi stvarmi, tudi na področju preprečevanja raznega kriminala, na področju elektronskih komunikacij. In bo na tak način dosti lažje našla tiste določene storilce, če bo pač potrebno. Tu ni nobenega zavajanja ali karkoli, ampak kaže samo na to, da je treba pri nas te stvari gledati malenkost drugače kot v Evropi. Ta rok od 6 do 24 mesecev pač predvideva vse možne variante. Bile so nekatere ideje tudi pri nas, v tem parlamentu, celo za 6 mesecev, kar je, glede na naše razmere v Sloveniji, da bi skoraj dali tem kriminalcem kakor "prav, kar delajte to še naprej". Mislim, da moramo narediti to, da jim pokažemo, da se tega ne sme delati, in da jim bomo to tudi onemogočili. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Slavinec, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Seveda se tudi sam strinjam s tem, da je treba pri nas delati drugače kot v Evropi. Popolnoma se tudi strinjam, da so sodišča počasna, vendar potem je treba to odpraviti tam, kjer nastaja vzrok, pri sodiščih, ne pa celotnega pravnega sistema adaptirati na nedelo in počasnost sodišč. Strinjam se tudi s tem, da je treba pri nas delati drugače kot v Evropi, po drugi poti. Glejte, rok od 6 do 24 mesecev je dan zaradi tega, da si vsaka država lahko glede na svojo specifiko izbere tisti termin za spremljanje in hranjenje komunikacijskih podatkov, kot je najprimernejši za specifiko posamezne države. In me sedaj, podobno kot že na odboru, ponovno zanima, zakaj smo se odločili za najdaljši možni rok. Še vedno menim - kajti eksplicitnega odgovora na vprašanje tudi na odboru nisem dobil -, da sta samo dve možnosti: ali je Slovenija zelo, zelo ogrožena v smislu terorističnih napadov ali drugega kriminala in je zaradi tega treba rok podaljšati, ali pa imamo težnjo po policijski državi in je maksimalni možni rok izbran zaradi tega. Seveda, nobena od teh možnosti ni dobra in bi res želel slišati druge tehtne argumente, zakaj se odločamo za najdaljši možni rok, ko pa lepo vidimo, da je možnost tudi bistveno krajšega roka, štirikrat krajšega. In pri tem, ko se bomo odločali o predlaganem amandmaju, imejmo ves čas v mislih tudi dejstvo, da daljši rok nedvomno eksplicitno pomeni tudi višje stroške. Ne samo zaradi tega, ker je treba zagotoviti štirikrat večji prostor, ampak tudi zaradi obnavljanja podatkov in tudi zaradi njihovega hranjenja na zanesljivejše medije. In vsi lahko vemo, da bodo operaterji, da bodo ponudniki te stroške morali zaračunati nekomu; in tudi se ni treba vprašati, komu jih bodo zaračunali. S tem, ko odločamo o tem amandmaju, s tem, ko odločamo, kako dolgo naj bodo podatki hranjenji, se odločamo tudi o tem, koliko bodo državljanke in državljani več plačevali za svoje telekomunikacije, za svoje poslovanje in za uporabo vseh teh medijev. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Kumer.
Hvala za besedo. Jaz bi rekel, mogoče v tem trenutku se še glede na to komunikacijsko brezno niti dovolj ne zavedamo, kako pomembna je ta komunikacijska in informacijska zasebnost, predvsem pa podatkov, ki se v tej smeri zbirajo. Zato bi še enkrat opozoril tudi tiste diskutante, ki ste danes diskutirali, in če se prebrali obrazložitev k zakonu, pravosodno ministrstvo je celo predlagalo rok 48 mesecev, celo enkrat več, kot je zdaj v predlogu. Mi v tem Državnem zboru imamo nalogo kot poslanke in poslanci, da gremo nasproti ljudem, ne organom države. Organi države imajo svoj interes in ga skušajo uveljaviti v tem Državnem zboru; tako v tem primeru policija kot pravosodno ministrstvo. Sam osebno menim, da v tem trenutku pri nas še niso dovolj zdrave razmere za to, da se lahko s tem načinom zbiranja in hranjenja podatkov zagotavlja neke vrste, ne bom rekel popolna, ker ta nikoli ni možna, popolna varnost in da ne prihaja do zlorab. Sicer bi vam pa postregel, če ste rekli, da se moramo primerjati z Evropo, to zadnjo raziskavo, ki je bila narejena letos v zvezi z raziskavo o zasebnosti v letu 2006. Ne boste verjeli, ampak Slovenija je skupaj z Nizozemsko na predzadnjem mestu. Dobili smo oceno 2,3. Da samo povem, na podlagi katerih indikatorjev je ta raziskava bila narejena: glede video nadzora, prestrezanja informacij, nadzora na delovnem mestu, dostop organov pregona do podatkov, hranjenja podatkov in tako dalje. Za nami je še samo Švedska in Velika Britanija, pred nami so pa takšne države, kot so Nemčija, Avstrija, Belgija in tako dalje. Zato predlagam, da tudi v tem pogledu se primerjamo znotraj teh 25 držav in ne bodimo na zadnjem oziroma predzadnjem mestu, ampak dajmo za par stopničk naprej. Zato bi še enkrat predlagal, da Vlada oziroma ministrstvo še enkrat pretehta in premisli, ali ne bi bilo smotrno, naj vztrajamo v poslanski skupini na devetih mesecih, ampak tako, kot smo recimo pri ukrepih, ki so vezane na Zakon o SOVI, predlagamo, da je ta rok polovični - eno leto; in mislimo, da je to dovolj razumen in dovolj dolg rok, da lahko nekateri organi znotraj tega opravijo svoje zadeve. Ne bi rad, to je pa moje osebno mnenje, da bo čez kakšen mesec, dva meseca dobil ta mobitel pa bo na tem mobitelu pisalo: Minister za gospodarstvo Vizjak vas opozarja, da velik brat te gleda in posluša. Tako kot piše na škatli za cigarete od ministra za zdravstvo.
Hvala. Želite sedaj, gospod minister? Izvolite. Imate besedo.
Hvala lepa. Dolžan sem res nekaj pojasnil, sedaj jaz ne vem, če se čisto razumemo, vendar direktiva govori in regulira hrambo prometnih podatkov elektronskih komunikacij. To se pravi, gre za podatke o številki, s katere se je klicalo, kdaj, od kod, ne gre pa za vsebino. To je zelo pomembno, ker tukaj se zelo rado govori, češ da bo sedaj, ne vem, nekdo nekomu to gledal, kaj se je pogovarjal ali karkoli. Ne, ne gre za to! Gre za hrambo prometnih podatkov in to regulira direktiva v izogib ali v pomoč tudi tem sodobnim sredstvom komunikacije pri odkrivanju in sankcionirajo kaznivih dejanj. Če seveda vprašate operaterje pa tudi Ministrstvo za gospodarstvo, mi tudi strmimo k čim krajšem roku, vendar rok je določen, in sploh direktiva, za to, da služi namenu, to se pravi, da se lahko na podlagi teh podatkov pride tudi to nekih jasneje ugotovljenih okoliščin, povezanih z organi tudi pregona. Če želimo slediti namenu, se pa moramo seveda pri teh rokih s tistimi, ki so odgovorni za pregon v naši državi, in to so ministrstva, tudi določene službe, konkretno Ministrstvo za notranje zadeve, Ministrstvo za pravosodje, Ministrstvo za obrambo, Slovenska obveščevalna varnostna agencija. Ko smo usklajevali to z njimi, je prišlo do tega, kot ste že povedali, da je tudi ta skrajno dolgi rok, ki ga dopušča direktiva, za njih prekratek. In zaradi tega predlagamo ta rok z enim samim namenom, s tem, da dejansko ta zapisana norma služi svojemu namenu. Ker lahko napišemo in nojevsko skrijemo glavo v pesek in napišemo nek krajši rok in ne bo nobenega učinka in tega si ne želimo. Želimo, da je učinek, in vesel bom, da se bo tudi kmalu nadgradili rezultati, ne nazadnje tudi pri odpravi sodnih zaostankov te vlade, ki pa niso seveda sodni zaostanki in ti procesi posledica, ne vem, dvoletne vladavine te konkretne Vlade, ampak je to pač neka skupna dolgotrajna in dolgoročna odgovornost marsikoga, ki tudi danes se čudi, kako to. Torej, želim povedati in argumentirati, zakaj smo ta rok določili tako in zakaj ne podpiramo amandmaja, ki bi ta rok skrajševal. Pa še nekaj, zloraba teh podatkov je možna, ali je rok 6-mesečni ali 24-mesečni. Podaljševanje roka ne vpliva in ne omogoča zlorabe teh podatkov. Ima pravzaprav težko kakšne zveze. Zaradi tega bi se s samim skrajševanjem rokov ne preprečilo nobene zlorabe teh podatkov, ki se jih ne sme zlorabljati za neke druge namene. Tako mi vztrajamo na rešitvi, ki je bila prvotno zapisana v zakonu, in nasprotujemo predlaganemu amandmaju.
Hvala. Gospod Štebe je še dvignil roko.
Hvala lepa, gospod predsednik. Pozdravljeni, gospod minister in kolegice in kolegi! Minister je zdaj povedal tisto bistvo pravzaprav. Logika in namen tega roka je, da je čim daljši čas imeti možnost na osnovi indicev, ki se posredno, iz tehničnih podatkov, zbirajo, je možno potem nekako dobiti sodno odredbo za spremljanje takšnega sumljivega, na osnovi teh indicev zbranih podatkov. In če je ta rok daljši, je tudi doba za to, da se začne oziroma da se odkrijejo pravi indici, daljša in večja možnost odkritja takšnega primera. Če je doba krajša, se potem ti dokazi izbrišejo in ni več možno na ta način priti do okoliščin, ki navajajo na to, da se neke komunikacije izvajajo z namenom kriminalnih dejanj in tako naprej. Tako bi ta rok po tej logiki moral biti čim daljši. Pravzaprav se pa zbirajo samo osnovni podatki, ki še ne služijo, po mojem mnenju, dokaznemu gradivu, služijo pa temu, da, kot sem rekel, indic nakazuje tistemu, ki te podatke spremlja pod pogoji zaupnih podatkov, da sproži ustrezne postopke za bolj detajlno spremljanje takšne osebe ali takšne združbe. Rad bi povedal še to, da tako zbrani podatki, tako varovani podatki pod pogoji varovanja zaupnosti osebnosti, so bistveno bolje varovani kot vsi tisti podatki, ki se kar tako zbirajo predvsem z video nadzorom, z nadzorom in spremljanjem oseb, kjer ni nobenih ukrepov in mehanizmov, kako se ti podatki potem obdelujejo in varujejo, ker enostavno niso možni in tudi preveč oseb je vključenih osebno v te postopke spremljanja, gibanja in delovanja nas oseb. Kar poglejmo, na avtocestah, v poslovnih stavbah in tako naprej. Tako je namen te rešitve pravzaprav dobiti nekaj podatkov zato, da tožilstvo oziroma kriminalisti lahko sprožijo nadaljnje procedure za zbiranje dokaznega gradiva in potem dejansko preganjanje takih kaznivih dejanj. Hkrati ima pa vsaka od teh oseb pravico vpogleda v vse podatke, ki se zanjo zbirajo. Tako mislim, da je že to lahko za katero od oseb, ki ne delujejo v skladu s predpisi - to, da lahko pravzaprav ugotovi, kateri podatki se o njej zbirajo, pravzaprav po zakonu že ve, da se zbirajo -, njej kot neke vrste opozorilo za to, da se pač omeji v načinih komuniciranja, ki so pod nadzorom. Sam bom nasprotoval temu amandmaju. Mislim, da je v interesu nas vseh, da je možnost ugotavljanja indicev čim daljša, da je ta doba čim daljša, in možnost potem odkrivanja sumljivih dejanj posameznikov in združb čim večja. Hvala lepa.
Hvala. Ker je bilo dvignjenih več rok za razpravo, odpiram nov krog prijav. Gospod Kumer, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Upam, da kolega Štebe, ne mi zameriti, ne boste nikoli notranji minister. Ker namreč tisto, kar ste na začetku izjavili, da bi naj ti podatki bili osnovni indic za pridobitev sodne odločbe, lepo vas prosim! To je ravno tisto, na kar sem ves čas opozarjal, da lahko pride do zlorabe. In jaz upam, da se to ne dogaja, čeprav sem rekel, da stoodstotno v te zadeve nisem prepričan. Pa bo lahko še kdo od kolegov temu pritrdil, kako je poskrbljeno pri nekaterih operaterjih za varnost tudi teh osnovnih podatkov. Namreč sam, ko govorim o tem, in v poslanski skupini, dobro ločimo, za zbiranje oziroma hranjenje katerih podatkov gre in na podlagi česa se ti podatki potem lahko uporabijo. Rad bi na podlagi enega praktičnega primera povedal, kaj pomeni zloraba takšnega podatka. Pa vam bom dal češki primer, ki je vezan na predsednika, ko je nek zlikovec, kot je danes bilo rečeno, ki se je slučajno zmotil v GSM številki, poklical številko GSM predsednika češke države. Ampak je ravno tako predsednik zapadel potem v skupino, ki je bila pod tretmajem nadaljnjih postopkov, in tako dalje, da o tem ne razlagam. Zato še enkrat, to je zelo občutljiva materija in ni potrebno, da je moj dosje tudi s temi osnovnimi podatki, cela gomila, na razpolago 24 mesecev. Tu je količina podatkov, ki se zbirajo o tisočih in tisočih ljudeh, zelo pomembna v smislu zlorabe. Manj je teh podatkov, manj je možnosti za zlorabe. Druge so pa zadeve, ko je sodna odločba in potem organi prestrezajo in tako dalje, to je povsem druga zadeva. Mi pa se pogovarjamo o teh osnovnih podatkih, ki jih lahko drugi zlorabljajo v druge namene, ne pa ti organi, o katerih govorimo, da hočejo imeti ta rok. Še enkrat, varnostne razmere tudi na področju tega v Sloveniji ne morejo biti toliko slabše, kot so, recimo, v Nemčiji, Avstriji, da ne naštevam nekaterih drugih držav, ki imajo ta rok eno leto. In zato še enkrat predlagam, dajmo tudi mi ta rok 24 mesecev prepoloviti na eno leto.
Hvala. Gospod Gantar, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Najprej, da se dobro razumemo, gre za zbiranje in hrambo tako imenovanih prometnih podatkov, ki so opisani v 307.b členu, in tisti, ki ste prebrali 307.b člen, boste videli, da gre za celo vrsto podatkov, ki so seveda včasih celo bolj pomembni in več povedo o naravi komunikacije kot samo prisluškovanje, ki je zdaj zaradi števila in logistike težko pravzaprav nadzorovati - to se ve - in tako naprej. Tisto, kar je treba ob tej direktivi vedeti in kar sem že poudaril, je predvsem najprej to, da ta direktiva in pobuda za to direktivo ni prišla s strani sektorja elektronskih komunikacij ali, če hočete, elektronske ali telekomunikacijske industrije. Ni prišla s strani operaterjev, niti ne s strani direktorata za informacijsko družbo in medije, prišla je s strani in bila je na nek vsiljena s strani direktoratov, ki se ukvarjajo s pravosodjem, notranjo varnostjo, policijo, obrambo, proti terorizmom in tako naprej. In povsem jasno je, da ta direktiva ali 6 ali 12 ali 24 mesecev ne prispeva k razvoju elektronskih komunikacij, čemur je v celoti ta zakon namenjen, ampak v bistvu bolj kot ne k njegovemu - ali nevtralno ali pa celo zmanjšuje in pomeni obremenitve in stroške za operaterje. Hranjenje teh milijonov in milijard klicev in to po celi vrsti parametrov, pomeni ogromno shranjevalne kapacitete. Nekateri so celo trdili, da je za to direktivo tudi industrija, ki proizvaja to shranjevanje kapacitete in tako naprej - možno, dokazov ni, vsaj jaz jih nimam. In predvsem je treba povedati to, da se ljudje začenjajo zavedati, da je njihova zasebnost vprašljiva in da to lahko dolgoročno prinese zmanjšanje posla temu biznisu elektronskih komunikacij, saj ljudje znajo začeti uporabljati manj. 24 mesecev, rok hrambe podatkov. Jaz bi to sprejel, če bi imel kakšno empirično, utemeljeno analizo, da je ta rok 24 mesecev v Sloveniji potreben. Takšne analize nimamo, razen trdnega stališča ministra za pravosodje in ministra za notranje zadeve, da je najdaljši rok najboljši rok. In sicer govorijo - ves čas pa poslušamo, da so varnostne razmere dobre, da Slovenijo izboljšujejo, hkrati pa zahtevajo drastične roke in najdaljše roke za direktivo. Mi vemo, da so se hranili podatki tudi prej. Vemo, da so se hranili za potrebo operaterjev, obračunov in tako naprej, in da so se potem morali spremeniti v brezosebno obliko. In to je danes seveda bistveno več in bistveno več se hrani kot tedaj. Zdaj kaj je problem s temi zadevami, je, da je možnost zlorabe - tukaj se ne strinjam z ministrom, tukaj mislim: večja količina shrambe, večja je tudi možnost zlorabe. Možnost zlorabe je tudi v 6-ih mesecih; toda v 24-ih mesecih je pač toliko večja, toliko večje so priložnosti, pasti, predvsem pasti in priložnosti za to, da se zlorabljajo. Mi vemo, Terčona komisija, ki je za neko drugo področje pristojna, je že dvakrat naletela na zid: enkrat ni mogla v prostore Ministrstva za notranje zadeve, drugič ni mogla v prostore enega od mobilnih operaterjev. Mi danes ne moremo - jaz sem daleč od tega, da bi trdil, da bi zganjal kakšno, lahko bi rekli, zarotniško idejo o vsem splošnem nadzorovanju in prisluškovanju itd. - vendar danes na osnovi tega, kako je močna ta komisija, mi ne moremo 100% trditi, da nobeden, ki je nepooblaščen, ne bi vedel, s kom ali kdaj in kje smo se mi pogovarjali. Ne morem tega trditi, ker očitno tudi ta komisija ne more priti do določenih podatkov. Ščitenje zlikovcev, gospod kolega Rugelj, to je sveta preproščina. Zlikovci so večji zlikovci, kot vi mislite in ko vedo, da je neka komunikacija nadzorovana in zaprta, uporabljajo druge in drugačne. In zato, če danes kdo misli, da se dogovarjajo o terorističnem napadu, ne vem, na londonsko letovišče ali pa na katerokoli drugo po mobilnem telefonu - se ne, niti ne s posebnimi dogovorjeni znaki itd. Se ne! Uporabljajo druge metode. Internet, vendar tega ne more preveriti, je seveda zelo mogočno orodje in tudi zelo mogočo orodje na nek drug način, ki ga ta mehanizem ne bo mogel prestreči, z menjavanjem spletnih strani, proksijev, zamegljevanjem IP naslovi in podobno. Tega ta direktiva ne more prestreči. Lahko bi rekel predvsem to, mi bomo s tem, s takim členom, kot je danes, dejansko ščitili zlikovce, ampak tiste, ki utegnejo nepooblaščeno brskati po tem, kdo, kaj in s kom smo telefonirali in od kje. Te zlikovce bomo ščitili. Rekel bi predvsem to, Vlada, seveda Ministrstvo, verjetno, za gospodarstvo - ji moram čestitati, ker so toliko naredili, je izjavila, da se Slovenija, ko je bila direktiva sprejeta pridružuje tistim državam, ki bodo za 18 mesecev doživele hrambo uporabo direktive za hrambo komunikacijskih podatkov, ki so našli dostop do interneta, internetno telefonijo in internetno elektronsko pošto. Krasno, to je bila dobra poteza. Ta zakon bi morali sprejemati čez 18 mesecev, ampak očitno sta Ministrstvo za notranje zadeve ali policijski ministri in Ministrstvo za pravosodje prepričala to ministrstvo, da je potrebno takoj udariti s to direktivo v zakon. Še enkrat bi povedal: vpogled v te podatke ni možen po tem zakonu, o katerem vi govorite, ker ti podatki niso registri, niso nobeni registri osebnih podatkov, ki bi jih vodile javne službe itd. Vi lahko že sedaj na osnovi zakona zahtevate od operaterja vse svoje podatke, kdo, kdaj, kje ste telefonirali - ampak za sebe. Vpogled v podatke in vpogled v zbirko podatkov pa tudi ni dovoljen in ni mogoč. Tu se seveda motite. Skratka, menim da je dovolj razlogov, da je 9 mesecev razumni rok, če bi bil 12 mesecev je tudi še nekako sprejemljiv, 24 mesecev je popolnoma pretiran rok, ne ustreza varnostnim razmeram v Sloveniji, ni potreben in zmanjšuje, bi rekel, uporabo teh komunikacij in ne bo vplival dobro na družbeno klimo. Zato bi predlagal ali 9 mesecev, bi pa v tretjem branju, seveda, kjer je to amandmirano, sprejeli tudi, ne vem, 12 mesecev, če bi bilo to potrebno. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Potrata, imate besedo.
Hvala. Oglašam se v podporo amandmaju, ki ga je pripravil poslanski klub LDS, in hkrati obžalujem, da se Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti ni oglasila kot zainteresirano delovno telo, da bi obravnavala določilo, ki je, hočeš nočeš, poseg v človekove pravice. Vendar to obžalovanje ne more biti kaj pretirano globoko, zaradi tega, ker iz izkušenj vem, da nam na komisiji ni mogoče sprejeti ničesar, kar bi bilo mimo volje koalicije, zaradi tega, ker je pač razmerje sil takšno, kakršno je, in izhajam iz izkušenj, ki jih imam v zvezi z določili, ki so bila povezana z nadzorom varnostno-obveščevalnih služb. Sedaj pa k tistemu, kar me v zvezi s tem najbolj vznemirja. Kolega Kumer je že citiral mednarodno raziskavo o zasebnosti v letu 2006. No, saj da je Anglija oziroma Velika Britanija za Slovenijo tudi ni kakšen pretirano zastrašujoč ali presenetljiv podatek glede na to, da je Orwell že davno tega vedel, kako je s temi rečmi, ampak tisto, kar pa je zaskrbljujoče v zvezi s sprejemanjem in prenosom direktiv v Sloveniji, pa je tole, da gremo vedno na maksimalne roke. In ko sem poslušala gospoda ministra, bi morala biti navdušena nad tem, da nismo sprejeli ali mogli sprejeti tistega, kar je pričakovalo Ministrstvo za pravosodje, ki bi hotelo imeti celo dvakratnik tega roka, 48 mesecev. Pri tem opažam, da smo v velikem razkoraku med tistim, kar javno deklariramo kot stanje v tej državi, da je varnostna situacija dobra, po drugi strani pa vsepovsod takrat, kadar moramo razmišljati o tem, kaj je s stališča represivnih organov te države zahtevano, popuščamo njihovim zahtevam in smo zelo zelo naklonjeni njihovim predstavam o tem, kako doseči kakšno boljšo rešitev. Po tej mednarodni raziskavi je Slovenije glede varovanja zasebnosti tako ali tako tam med Izraelom in med ZDA. Kaj si pa o Izraelu in o ZDA po 11. septembru glede varovanja človekovih pravic v imenu zaščite pred terorizmom kdo misli, je pa drugo vprašanje. In zdi se mi posebej pomembno povedati še nekaj - da sem bila v prejšnjem mandatu tudi večkrat priča razmislekom o tem, ko smo prevzemali evropski pravni red, da so morale človekove pravice nekoliko zamižati, ko se je oglasila policija ali kak drug represiven organ, vse v imenu varnosti. Če pa greste čisto konkretno pogledat na posamezne punkte, kjer so standardi in normativi za varovanje postavljeni, pa je mogoče tudi videti, da se nekatere stvari delajo zelo po domače. In v zvezi s tem je tudi moje pisno vprašanje ministru za notranje zadeve glede kontrole na vstopnih postajah, na mejnih kontrolah, recimo, na brniškem letališču. Tako bi v imenu razumnosti bilo dobro podpreti predlog poslanskega kluba LDS in se tudi temu pridružiti, da če že ne moremo z 9-mesečnim rokom biti zadovoljni, ga pač v tretjem branju potem podaljšati ali skrajšati na 12 mesecev. Poudarjam, stanje, varnostna ocena ne upravičuje tega, kar delamo. Hvala.
Hvala. Gospod Rugelj.
Hvala lepa. No, mene malo skrbi, da skušajo nekateri to možnost zlorabe podatkov postaviti pred tisto hrambo podatkov za iskanje kriminalcev. Če bi na kratko povedal, je to približno tako, kot če bi ocenjevali, da je na Dobu pri nas v zaporu več poštenjakarjev kot kriminalcev. Mislim, da smo stvari postavili na glavo. Res se lahko zgodi kakšna posamezna zloraba, ampak mislim, da tu ni nobene primerjave. Pa še to bi rad povedal, da tisto, če bi dali 24 mesecev, ne pomeni, da smo nekje na zadnjem mestu ali kakorkoli, kot se skuša prikazati, pač pa, da smo lahko na prvem mestu; zakaj pa 6 mesecev na prvem pa 24 na zadnjem ali pa neka sredina. Poleg tega pa tu barantamo o nekih mesecih, ki v bistvu niti niso tako pomembni, važno je, da zagotovimo dovolj časa tistim, ki preganjajo kriminal, da bodo lahko uspešno raziskali določene primere, da jih pri tem ne otežujemo in odpiramo na drugi strani vrata kriminalcem. Mislim, da je ta predlog dober, seveda ne amandmaja, ampak predlog v predlogu zakona. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Koren.
Hvala, gospod predsednik, za besedo. Lep pozdrav poslankam in poslancem ter gospodu ministru! Moram reči, da se pri tem amandmaju najprej nisem nameraval oglasiti, ker se mi je zdelo, da premalo poznam zadeve, vendar pa sem po tej razpravi ocenil, da je prav, da tudi sam povem svoje mnenje. Se pravi, tu predlagate arhiviranje teh prometnih podatkov samo za 9 mesecev, in kot argument sem zasledil iz razprav opozicije pač v glavnem dve točki, ki vam narekujete to: prvi stroški arhiviranja in drugi zloraba podatkov. Sam mislim, da kar se tiče stroškov arhiviranja, strinjam se, da so s tem povezani določeni stroški, nikakor pa v času elektronskih komunikacij in digitalnih arhivov to ne predstavlja nobene velike vsote. Jaz bi rekel, se pravi ta argument stroškov je zanemarljiv v primerjavi s koristjo, ki ga vseeno lahko takšen arhiv prinese ob priliki odkrivanja določenih zlorab. Drugi argument, da se lahko sedaj ti arhivirani podatki zlorabljajo, je argument; ampak dajmo se vprašati, se pravi, mi arhiviramo podatke - nam se postavlja zdaj zloraba proti zlorabi. Mi z arhiviranjem podatkov želimo odkrivati oziroma tudi preganjati zlorabe, ne arhiviramo pa zadeve zato, ker se bojimo, da bi pa morda mogoče lahko kdo te podatke zlorabil. Jaz bom rekel, za poštene državljane Slovenije arhiviranje 9 mesecev ali 24 mesecev je prav vseeno, za poštenega državljana je vseeno, če bi bilo 48 mesecev tako, kot je predlagalo, če sem prav razumel, pravosodno ministrstvo. Zakaj imamo tako dolge roke? Morda je res stanje pravosodja tisto; najprej že samo odkritje določenih dejanj, vemo, da se odkrivajo zelo zelo dolgo, več kot 9 mesecev, in potem sami sodni postopki trajajo neskončno dolgo. Zdaj bom malo v prispodobi rekel, vsak, ki naredi nekaj dobrega, nekaj poštenega, je vesel, da se o tem govori čim dalj časa, če pa naredi kakšno slabo zadevo, kakšen prekršek, bi pa najraje, da bi jutri bilo vse pozabljeno in izbrisano. In še na eno stvar bom opozoril, iz razprav opozicije je bilo zopet govora, kot da smo policijska država, kot da je policija največji sovražnik naših državljanov, ampak jaz bom še enkrat rekel, kar sem že rekel v tem državnem zboru: policija za to, za kar je namenjena, je vendar namenjena za našo varnost, za reševanje in tako naprej, iz današnjih razprav pa je bilo zaslediti, kot da je policija največji sovražnik državljanov, ne bom rekel države, ampak državljanov.
Hvala. Saj niste bil imenovani. Ponovno odpiram prijavo za razpravo. Lahko se prijavite, prosim. Gospod Gantar, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Najprej glede odložitve direktive, Švedska, Litva sta jo odložile za 18 mesecev, Belgija celo za 36 mesecev, Finska, Nemčija za 18 mesecev, tako kot Slovenija. Zanima me, zakaj je prišlo do te spremembe, zakaj ste naenkrat pohiteli? Ali so se varnostne razmere tako močno spremenile, da je bilo potrebno preklicati oziroma odstopiti od tega odloga in takoj že danes in jutri sprejeti zakon po hitrem postopku in ne vem kaj vse, da bi to začeli uporabljati? Jaz bi povedal še to k tej direktivi, še enkrat. Jaz sem pripravljen sprejeti 24 mesecev, če mi prinesete resno analizo, ki bo kazala, da je v Sloveniji področje varnosti tako slabo in da ga ni mogoče izboljšati z drugimi zadevami kot s tem, da omogočimo organom, da uporabljajo te prometne podatke 24 mesecev od njenega nastanka in da bi to prispevalo k tem, da bi bili bolj varni, bolj tudi svobodni, če hočete, in da bi bilo manj kriminala. Takoj! Vendar tega nimam, te analize ni. Še enkrat ponavljam, vsi naši politični predstavniki govorijo, kako nam gre vedno na boljše in podobno, zato seveda ne morem sprejeti tega. Izhajamo iz popolnoma drugega načela kot kolega Rugelj, namreč pravimo preprosto to, jaz seveda menim tako kot vsi liberalni demokrati in demokratke, da elemente, ki omejujejo svobodo posameznikov moramo pač tolerirati in dopustiti v našo zakonodajo samo toliko, koliko je to nujno potrebno. Minimalno načelo, minimalistično načelo. Ne pa tako, če gremo z drugega konca kot kolega Rugelj, namreč, da je potrebno omogočiti vse možnosti, da bi lahko ljudi bolj nadzorovali, če se to izkaže za potrebno. To je za nas, tako je, pot v policijsko državo in tega ne bomo sprejeli in temu bomo nasprotovali. Seveda je klasično stališče, da se pošteni državljani nimajo česa bati. Na primeru, bi rekel, češkega predsednika boste lahko dobili to ali pa lahko dobite, kako lahko popolnoma tretja oseba, naključno vpletena v sistemu nadzorovanja z, recimo, napačno odtipkano telefonsko številko; zakaj potem bi poštenemu državljanu ugotavljali, kako je on komuniciral s sosedom, z ženo, z otrokom itd. Čemu to služi in zakaj? Ravno tega se je potrebno bati. Ravno pošteni državljani se morajo teh stvari najbolj bati, kajti tisti, ki niso pošteno, vkalkulirajo to, da jih utegnejo zasledovati in bodo iznašli druge metode in sredstva, da se bodo temu izognili. In to je ta problem, to je na nek način tudi ne hotenje ali če hočete prevertirani učinek takšne zakonodaje, ki je do določene mere, priznam, nujno potrebna, ampak samo toliko, kolikor je res nujno potrebno, je treba sprejeti. Za nas je 6 mesecev dovolj, 9 mesecev je prvi kompromis k temu. Ne razumem te Vlade, da nam ne postreže s podatki, ki bi rekli, 24 mesecev je nujno potrebno. Tega ne razumem in zaradi tega ne morem podpreti tega in bom podprl naš amandma.
Hvala. Gospod minister.
Hvala lepa. Samo odgovor. Mislim, da smo glede razlogov, zakaj se je Vlada opredelila do takšnega roka, že veliko povedali, nima smisla še enkrat ponavljati se. Samo dve stvari. Jaz sem res prepričan, da varnostne razmere v Sloveniji nimajo zveze s tem rokom, nimajo nobene zveze. Če bi bile torej varnostne razmere boljše ali slabše, je lahko ta rok takšen, kot je. Zakaj? Zaradi tega, ker želimo, da se ustrezno dolgo podatki hranijo v smislu odkritja oziroma v smislu pomoči teh podatkov pri odkrivanju kriminala. Ali je to samo eno kriminalno dejanje, ali jih je pa 100, ali pa jih je ne vem koliko - je vseeno! Varnostne razmere s tem rokom nimajo nobene neposredne zveze! Prav tako sem prepričan, da tudi rok hrambe nima nobene zveze z možnostjo zlorab. Zdaj pa glede konkretnega vprašanja gospoda poslanca Gantarja, zakaj smo odstopili od roka. Nismo odstopili. Namreč, če prebere končne in prehodne določbe, to je 121. člen, zelo jasno piše, da določbe 92. člena tega zakona, ki se nanašajo na hrambo podatkov pri telefonskih storitvah, se začnejo uporabljati 15. septembra 2007. Določbe, ki se nanašajo na hrambo podatkov o dostopu do interneta, elektronski pošti in internetni telefoniji, pa 15. marec 2009. To je 121. člen. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Kumer. Izvolite.
Hvala za besedo. Če bi res bilo to, kar je rekel zdaj v tem odgovoru minister, da nima nobene zveze s temi zadevami, potem mislim, da bi tudi direktiva Evropske unije imela samo en rok ali pa ga sploh ne bi imela, če to ne bi imelo zveze s tem. Zato pa je od 6 do 24 mesecev, da vsaka država sama ugotovi, zakaj 6 mesecev in zakaj 24. In pri nas še enkrat poudarjam, po našem mnenju ni nobenih razlogov, da se ta skrajni rok, razen, če imate poslanci koalicije narejeno analizo in mi poslanci opozicije tega ne vemo. In javno in nam drugim, ki smo v nekaterih komisijah, govorijo predstavniki vladne koalicije eno, vi znotraj koalicije, pa ne vem na kakšnih sestankih, imate druge analize. Zato bi še enkrat prosil, ne nas tiščati v to, da mi diskreditiramo v svojih diskusijah policijo. Lepo prosim, teh podlih besed, insinuacij in vrednostnih sodb, prosim, da jih tukaj ne izrekate. O nobeni diskreditaciji policije danes, vsaj jaz nisem slišal v Državnem zboru niti besede o diskreditaciji policije. In še na tem roka in te hrambe in poštenih ljudi. Mislim, da je minilo samo 16 let od trenutka, ko smo zaprli knjigo, kjer so se 50 let hranili podatki. In za mene je tako, kot eni pravijo: en, ali pa 24 mesecev, ali pa 6 mesecev - mi je vseeno, ali je to eno leto ali je to 50 let. In vi veste, kakšna stališča in kaj ste imeli o tem, ali hočemo nazaj, samo da skrajšamo rok na 24 [[...]]Ampak to je ista zgodba, še enkrat poudarjam, ni nobenega utemeljenega razloga in analize, na podlagi katere bi v Sloveniji med 25-imi državami Evropske unije morali iti na ta skrajni rok. Vsaj tukaj v Državnem zboru, ne v odborih in komisijah tega nismo slišali, pa nekateri sedimo v nekaterih teh komisijah. Ravno obratno!
Hvala. Gospod Štebe.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Jaz mislim, da gre vseeno za to, da se poveča varnost v Evropi in v Sloveniji in da se omogoči možnost odkrivanja organiziranih in kakršnihkoli kriminalnih združb. Zakaj potem minimizirati možnost tega odkrivanja, možnost zagotavljanja varnosti in na nek način nezaupanja in pravzaprav kriminaliziranja inštitucije, ki v skladu z zakonom in pod nadzorom nekako obravnava take podatke, ki pravzaprav niso noč posebnega. Večina teh podatkov, vsaj kar se tiče telefonskih komunikacij, se itak zbira zaradi obračuna. In če povečamo rok hrambe teh podatkov, omogočamo, da se odkrivajo, da se lažje in da je večja možnost odkrivanja takih združb. Poglejmo dva primera, recimo, angleška policija, kriminalisti bi zelo težko odkrili vse tiste, ki so sodelovali v napadu na podzemsko železnico v Londonu, kajti danes je skoraj nemogoče operativno delovati v kriminalnem smislu, če ne uporabljate običajnih komunikacij. Če imate možnost, da opustite te komunikacije za 9 mesecev pred kriminalnim dejanjem ali kakorkoli, uporabljate druge načine, se pravi, več ko 9 mesecev pa uporabljate normalne komunikacije, ker se itak pobrišejo, samo olajšujete posel takih združb. In jaz nikakor ne razumem, da se ne zaupa tistim, ki so pod nadzorom in morajo v skladu z zakonom ravnati s temi podatki, in se minimizira možnost kriminalnih dejanj ob res tako zbranih podatkih. Ameriška policija je uspela v nekaj urah odkriti tistega, ki je vdrl v sistem plačevanja oziroma drug primer, ki je objavljal nezakonite vsebine na internetu. V nekaj urah! Ampak ne s temi podatki, ki jih zbirajo, ampak s precej drugačnimi podatki. In to zagotavljanje varnosti, spoštovanja zakonitosti bo treba še marsikaj drugega narediti, da bo to možno, ali bo katerikoli policijski minister oziroma notranji minister ali pa minister za pravosodje. To varnost bo treba zagotavljati. V nasprotnem primeru, če bo prišlo do takih primerov in se te skupine ne bodo odkrile, bodo odgovorni ti ministri in tista Vlada, ne pa vi poslanci, ki nekako, ne vem zakaj, tako minimizirate možnost odkrivanja takih možnih dejanj. Hvala lepa.
Hvala. Še kakšen interes? Gospod Gantar, izvolite.
Zelo kratek komentar. Vsekakor ne more držati, gospod minister, da varnostne razmere nimajo vpliva na trajanje hrambe podatkov. Ta direktiva je nastala prav zato, ker so zaradi varnostnih razmer, da bi odkrivali terorizem in tako naprej, so zahtevali predvsem Angleži povečanje roka hrambe podatkov in tako naprej. Tako da je jasno, rok hrambe podatkov je bil spremenjen zaradi tega, ker so bile varnostne razmere predvsem zaradi terorizma v nekaterih državah izjemno slabe oziroma izjemno kritične, kar je povsem jasno in tega ni mogoče zanikati. Drugič, hvaležen sem za pojasnilo. Komfort je samo v tem, da bodo dejanski internetni operaterji in drugi prikrajšani za te stroške do leta 2009, in to je treba pozdraviti. Seveda pa je treba minimizirati to banaliziranje zbiranja teh podatkov. Dejansko so se zdaj podatki zbirali zaradi obračuna. In ko je bilo razmerje med operaterjem in naročnikom zaključeno, so se spremenili v brezosebno obliko. Tu pa se hranijo naprej. Ampak hrani se, gospod Štebe, cela vrsta dodatnih podatkov, ki lahko močno vplivajo na to, kdo ste, kaj ste, kje ste in tako naprej. Hkrati bi rekel še to, da je nesmiselno tu govoriti o naslovih strani črnih kronik, poljudnih magazinov, kdaj so koga odkrili in tako naprej in kako so ga odkrili. Ena od zadev iz te debele knjige, ki je bila napisana po 11. septembru, je ta, da so se pri preprečevanju tega dejanja premalo opirali na delo na terenu in preveč na elektronske komunikacije, da bi jim tako imenovano "field work", delo na terenu, prineslo več podatkov kot pa spremljanje elektronskih informacij, in da je to bil tudi eden izmed možnih razlogov, da tega dogodka niso mogli preprečiti. Spremljanje elektronskih sledi je med policijo priljubljeno, ker je enostavno, ker se jim zdi, da jim pove več, kot jim je potrebno. In zato to radi delajo in počnejo, pri tem pa opuščajo druge oblike odkrivanja dejanj, kar je slabo. Hvala lepa.
Hvala. Ne vidim več interesa, zato zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20.50 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O OBČINSKEM REDARSTVU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dodatno obrazložitev. Dr. Ivan Žagar, minister, zadolžen za lokalno samoupravo in regionalno politiko, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Dovolite mi, da danes pred drugo obravnavo Predloga zakona o občinskem redarstvu posebej poudarim, da predlog ne prinaša novih nalog občinam oziroma občinskim redarstvom, pač pa celovito ureja uresničevanje pristojnosti občin pri ustanovitvi, organizaciji ter določanju delovnega področja in nalog občinskega redarstva, s čimer prispeva k večji varnosti in uvajanju reda v lokalnih okoljih. Kot smo že doslej v razpravah o predlogu zakona večkrat poudarili, torej ta zakon sam po sebi ne prinaša novih nalog lokalnim skupnostim, saj opravljanje nalog občinskega redarstva na področju zagotavljanja varnosti nalagajo občinam drugi zakoni, predvsem Zakon o varnosti cestnega prometa in Zakon o varstvu javnega reda in miru. Spoštovani! Pri tem bi rad ponovno izpostavil po moji oceni štiri najpomembnejše rešitve, ki jih prinaša predlog zakona. Občine bodo lahko odslej organizirale redarstvo na tri načine, in sicer bodo lahko ustanovile občinsko redarstvo, dve ali več občin lahko ustanovi medobčinsko redarstvo kot skupni organ občinske uprave, pri čemer jim bo država zagotovila 50% sredstev za delovanje takšne skupne uprave. Če občina ne ustanovi občinskega redarstva ali medobčinskega redarstva, določi z odlokom o organizaciji in delovnem področju občinske uprave, da naloge občinskega redarstva opravlja občinski redar kot pooblaščena uradna oseba. Kar pa je najpomembnejše, po moji oceni, pri tem predlogu zakona - ta predlog zahteva, da občine sprejmejo občinski program varnosti, ki obsega naloge v zvezi z varnostjo, določene z zakoni in občinskim predpisi, lahko pa tudi druge naloge, ki jih določi občinski svet glede na oceno varnosti v občini. Izvajanje občinskega programa varnosti je potrebno uskladiti s programom policije. Dokler ni usklajeno, opravlja pooblastila občinskega redarstva policija. Občinski program varnosti je instrument, ki občinam in policiji narekuje sodelovanje. Z enotnim strokovnim usposabljanjem redarjev bo država zagotovila enak standard usposabljanja redarjev na celotnem teritoriju države. Po predlogu zakona z že obstoječim programom usposabljanja pa bo potrebno opraviti še poseben program usposabljanja, ki ga občine že izvajajo, in sicer program, ki bo omogočal opravljanje nalog s področja javnega reda in miru. Ta del bo izvajalo ministrstvo za notranje zadeve, kot to počne za policiste, vendar s prilagojenim programom. Naloge občinskih redarjev, ki jih določata uvodoma omenjena zakona, zahtevajo ustrezna pooblastila. Značaj pooblastil občinskega redarja, predvsem pa njegov neposreden odnos do posameznika zahteva, da osebe, ki ta pooblastila izvajajo, izpolnjujejo pogoje, ki v največji meri zagotavljajo zakonitost in sorazmernost izvajanja pooblastil in v tem okviru varovanje človekovih pravic in svoboščin. Zato predlog zakona natančneje odmerja način izvajanja teh pooblasti. Spoštovane poslanke in poslanci, prepričan sem, da bosta sprejetje in uveljavitev Zakona o občinskem redarstvu pozitivno vplivala na nivo varnosti ter vzpostavljanja reda v lokalnih okoljih, zato vam predlagam, da ga podprete. Hvala za pozornost.
Hvala gospodu ministru. Predlog zakona je obravnaval Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Franca Jazbeca, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa. Spoštovani! Odbor za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je na 10. redni seji dne 8.11.2006 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o občinskem redarstvu, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejem predložila Vlada Republike Slovenije. Seji odbora so prisostvovali predstavniki Vlade kot predlagateljice zakona, Zakonodajno-pravne službe in Državnega sveta Republike Slovenije. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, mnenjem Državnega sveta Republike Slovenije in Komisije Državnega sveta Republike Slovenije za politični sistem, mnenjem Skupnosti občin Slovenije ter mnenjem inšpektorata mestne uprave Mestne občine Ljubljane, Mestne občine Velenje in občine Piran. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so k predlogu zakona vložili amandmaje naslednji kvalificirani predlagatelji: poslanske skupine SDS, NSi, SLS, DeSUS k 9., 20. in 23. členu. Poslanec Bojan Kontič k 2., 3., 6., 7., 8., 9., 10., 12., 13., 14., 16., 17., 19., 21., 24., 26., 27., 28., 34. in 35. členu. Odbor je bil seznanjen tudi s predlogom amandmajev poslanca gospoda Milana Petka k 10., 12., 13., 14., 16., 17. in 36. členu s predlogom, da jih odbor obravnava in sprejme kot svoje ter s predlogom amandmajev odbora k 7., 10., 12., 13., 15., 16., 17., 20., 26., 28., 29., 32., 33. in 35. členu pripravljenih na podlagi mnenja Zakonodajno-pravna službe k predlog zakona. Odbor je v skladu s 126. in 131. členom Poslovnika Državnega zbora v nadaljevanju prešel na razpravo o členih predloga zakona, h katerimi so bili vloženi amandmaji. V nadaljevanju je odbor sprejel amandmaje poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 9., 20. in k 33. členu, amandmaje poslanca Bojana Kontiča k 2., 17., 24., 26. in 34. členu. Odbor ni sprejel amandmaje poslanca Bojana Kontiča k preostalim členom, ki jih je vložil. Z nesprejetjem amandmaja k 28. členu navedenega predlagatelja in k 10. členu so postali njegovi amandmaji k 12., 13., 14. in 16. členu brezpredmetni. Predlagatelj Bojan Kontič je umaknil svoj amandma k 35. členu. Odbor je v skladu s 131. členom Poslovnika Državnega zbora obravnaval predlog amandmaja poslanca LDS Milana Petka k 10. členu s predlogom, da bi ga odbor sprejel kot svoj amandma. Odbor amandmaja ni sprejel. Z nesprejetjem navedenega amandmaja so postali amandmaji v predlogu amandmajev poslanca LDS gospoda Milana Petka, da jih odbor sprejme kot svoje, k 12., 13., 14., 16., 17. in 36. členu brezpredmetni. Odbor je sprejel naslednje svoje amandmaje k 7., 10., 12., 13., 15., dvakrat k 16., 17., 20., 28., 29., 32. in dvakrat k 35. členu. O členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji na seji odbora ni bilo razprave. Odbor je v skladu s 120. členom Poslovnika državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Z vključitvijo sprejetih amandmajev v zakonski predlog je odbor določil besedilo dopolnjenega predloga zakona in priporoča Državnemu zboru, da ga sprejme. Hvala.
Hvala. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bodo vodili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 21. novembra 2006. Prehajamo na 9. člen in na amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Prijava za razpravo teče. Gospod Pojbič, imate besedo.
Spoštovani! V Slovenski demokratski stranki omenjenega amandmaja Socialnih demokratov ne bomo podprli. Omenjen člen določa ravnanje občinskih redarjev in policistov, ko izvajanje nalog in pristojnosti opravljajo skupaj. Črtanje člena oziroma črtanje drugega odstavka 9. člena bi zagotovo povzročilo pogoste kompetenčne spore. Zato se nam v Slovenski demokratski stranki zdi pomembno, da tega amandmaja ne podpremo.
Hvala. Gospod Mikolič.
Hvala lepa. Tudi v poslanski skupini Nove Slovenije predlaganega amandmaja ne bomo podprli. Vsekakor pri določenih nalogah, kjer bosta občinski redar in policija sodelovala, mora biti jasno zapisano, komu odgovarja oziroma kdo je odgovoren. V tem primeru mislim in tudi v naši poslanski skupini smatramo, da je prav tako, kot je opredeljeno v zakonu, da se pač občinski redar ravna po navodilu policije. Glede na to opredelitev smo trdno prepričani, da ne bo prišlo do kakšnih problemov. Zato bomo nasprotovali oziroma glasovali proti predlaganemu amandmaju. Hvala.
Hvala. Gospod Kontič, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. v poslanski skupini bomo vsekakor svoj amandma podprli, ker smo ga zato tudi vložili. Iz uvodnega poročila predsednika delovnega telesa je bilo razvidno, da smo v poslanski skupini Socialnih demokratov pripravili kar nekaj amandmajev, ki so bili vloženi. Velika večina jih je bila, seveda, zavrnjena, takšna je praksa tudi pri vseh ostalih zakonih. Naš namen je bil izboljšati zakon do te mere, da bi ga bilo možno v drugi obravnavi tudi podpreti. Žal v tem nismo uspeli, zato tudi poizkusi sedaj v drugi obravnavi na seji Državnega zbora, da na dopolnjen Predlog zakona o občinskem redarstvu vložimo amandmaje in ga poskušamo izboljšati. Vsekakor pa smo pri tem skladno s Poslovnikom onemogočeni, kajti pri členih, kjer ni bil sprejet amandma, dopolnjeni predlog ne omogoča vlaganje amandmajev poslanskih skupin. Drugače bi vsekakor mi vložili ponovno nekaj od teh amandmajev, ker smo resnično prepričani, da so dobri. Amandma, ki je vložen k 9. členu in predvidevanje črtanje drugega odstavka tega 9. člena, je pomemben predvsem zaradi tega, ker gre za odnos med policijo na eni strani in občinskim redarstvom na drugi strani, izvršilno vejo oblasti na eni strani in lokalno samoupravo na drugi strani. Vsekakor pri tem gre za poseg izvršilne veje oblasti v lokalno samoupravo, lokalna samouprava pa bi morala biti v tem primeru, vsaj po moji oceni, nedotakljiva. Zakon je problematičen oziroma tudi ta člen predvsem zaradi tega, pa bomo o tem lahko pri drugih amandmajih pri ostalih členih tudi kaj več povedali, ker je še polno nesmislov v tem zakonu, in predvsem gre za to, da bi morala to področje urejati minister za notranje zadeve, ne pa minister za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ko gre za področje javnega reda in miru. Policija je tista, ki bi morala skladno s svojimi pooblastili zagotavljati javni red in mir in ne redarji. V tem primeru gre za to, da se odgovornost države prenaša na lokalno skupnost, odgovornost policije za delo prenaša na redarje. V tem členu pa pravimo, če pa so redarji in policisti na istem mestu, pri isti nalogi, pa ima glavno besedo policija. Zakaj pa ne občinsko redarstvo, če to sodi v sklop lokalne samouprave in policija pri tem sodeluje? Tu se najbolj nazorno vidi, zakaj pri tem zakonu sploh gre. Gre za to, da se država znebi odgovornosti in da enostavno reče: Za javni red in mir imate, prosim lepo, zakon, Zakon o občinskem redarstvu, in vsaka občina lahko poskrbi za red na svojem področju. Ko govorimo potem še o tem obveščanju, ampak to je spet stvar drugih amandmajev, pridržanju posamezne osebe eno uro, potem ga pa izpustiš - rad bi videl tistega redarja, ki bo pridržal eno uro, policista ne bo, pa bo storilca tega dejanja izpustil. Rad bi videl, kako bodo zgledale te posledice takrat. Vrsto je nerešenih vprašanj v tem zakonu. Torej, pri tem amandmaju želimo črtati drugi odstavek tega člena, predvsem iz razloga, ker bi bilo prav, da občinski redarji skrbijo in varujejo občinsko premoženje, policija pa je zadolžena za vse ostalo. Mi smo, kot primer naj navedem, v Velenju ustanovili sosvet za izboljšano varnost občanov in na tem sosvetu za izboljšano varnost občanov smo nekako analizirali tudi delovanje policije pa tudi občinskega redarstva. Ugotovili smo, da bi bilo nujno potrebno predvsem zadostiti kriteriju zadostnega števila policistov v policijski postaji in njihovo opremljenost in če bi te zadeve bile takšne, kot je potrebno, tudi kot so predpisane, bi tega Zakona o občinskem redarstvu skorajda ne potrebovali. Prepričan pa sem, da bomo s tem zakonom povzročili zgolj zmedo in prelaganje odgovornosti, na koncu bo zopet policija na eni strani, redarstvo na drugi strani, kljub temu členu, ki ga imamo tu zapisanega, občinsko redarstvo se bo izgovarjalo na policijo, policija pa se bo izgovarjala na občinsko redarstvo.
Hvala. Še kdo? Odpiram nov krog prijave. Gospa Pečanova, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Torej, tudi jaz bom podprla ta amandma. Rada bi pa povedala razloge, zakaj. Namreč, ko razmišljamo o tem, kako bo to dejansko teklo ta postopek, recimo, ko pride do kršenja javnega reda in miru in slučajno skupaj delajo policisti in občinski redarji, to pomeni, da je občinski redar podrejen policistu, ob tem pa je treba vedeti, da je zahtevana izobrazba in usposobljenost občinskega redarja in tudi njegove naloge v okviru občinskega redarstva na enakem nivoju kot pri policistu, se pravi, da država skozi ta zakon občino podreja državi. In to je stvar, ki bo vsakega župana in občinski svet napeljala na razmišljanje, da skupno delo policistov in redarjev sploh ne bo možno, ampak se bomo takemu sodelovanju izogibali. Dejstvo je, da tisto, kar sem že pri prvi obravnavi povedala, se bo tudi zares dogajalo. Noben župan si namreč ne bo dovolil, če količkaj da na neodvisnost, na avtonomijo, na samostojnost občine, da bodo njegovi sodelavci dobivali neposredna navodila in ukaze od državnih uslužbencev. Tega v nobenem primeru ni. Nikoli se ne dogaja, da bi državni uradniki tako ali drugače neposredno dajali navodila občinskim uradnikom. Imamo sicer državni inšpekcijski nadzor nad postopki, ki jih izvaja občina, kot prenesene naloge države. Imamo tudi postopke, ko recimo državni organ prijavi občino oziroma predlaga odločitve občine v presojo Ustavnemu sodišču. Vse to drži, vendar tu ne gre za neposreden nadzor in za sprejemanje neposrednih navodil državnih uradnikov, tu gre za pravice, ki jih glede nadzora opravljajo posamezni državni organi. In zaradi tega menim, da je ta odstavek, ki govori o tem, da so se občinski uradniki dolžni ravnati po navodilih policista, se pravi državnega uradnika, osnovna kršitev neodvisnosti občine. Zato bo posledica takega določila ne to, da se občinski redarji ne bodo podrejali policiji, ampak enostavno ne bodo zaradi tega, ker se bodo župani tako odločili in dali taka navodila svojim redarjem, sodelovali na terenu s policisti. Če bodo naleteli na primer kršitve javnega reda in miru, se bodo umaknili in poklicali policijo, ker je pač policija v osnovi pristojna za odpravljanje kršitev javnega reda in miru, ne pa občinsko redarstvo. Tako bomo pač ravnali, to bo praksa. Opozarjam vas, da taka določila enostavno ne bodo zaživela v praksi zaradi tega, ker se bomo takemu obnašanju izogibali. Že sedaj imamo primere sodelovanja policije in občinskega redarstva, pa ne gre za to, da policist našemu redarju nekaj ukaže ali neka navodila daje, ampak se dogovorita o tem, kako bosta postopala, sicer ne v postopku ohranjanja javnega reda in miru, pač pa v postopku ukrepanja na področju prometa. Mislim, da bi bilo pametno, zelo pametno bi bilo - zdaj je iz poslanske skupine SDS kar nekaj županov in tudi iz NSi -, da bi malo razmislili, se posvetovali s svojimi kolegi in se odločili, da ta amandma podprete. Hvala.
Hvala. Gospod minister, ste se javili? Izvolite.
Hvala za besedo. Jaz bi se vseeno na tej točki oglasil. Sicer jaz bi dve stvari poudaril, na katere se, ne vem, verjetno tudi namenoma pozablja. Osnovni namen tega zakona je to, da se izboljšajo varnostne razmere na tem področju, kjer bi naj delovali, in da se uvede več reda, to je osnovni namen tega. Sedaj, kar zadeva nalog, bi še enkrat poudaril. Te naloge so že občinam v bistvu naložene z drugima dvema zakonoma, ki sta bila v preteklem obdobju spet eden v tem Državnem zboru v tem mandatu, eden pa že prej. V tem delu, kar zadeva ta člen, seveda, je delno bil tudi korigiran, je pa seveda res, da je potrebno razmerje urediti, da se ve, kdo in kako bo nastopal v posamezni situaciji, sicer bomo res imeli kaotično stanje. Detajlno urejanje teh razmer je pa predvideno s samim programom varnosti in če so že v nekaterih občinah dogovorjeni nekateri dogovori med policijo in redarstvom, kako delujejo, verjetno tega nihče ne bo s tem rušil. Je pa res, da bo s programom varnosti te stvari potrebno dodatno doreči in urediti oziroma ustrezno nadgraditi tako, da bodo te stvari boljše, hitreje in lažje tekle. Dokler te stvari niso urejene in v skladu z zakonom, ki je že sprejet, in seveda s sprejetjem tega zakona je policija dolžna izvajati naloge tega redarstva. Jaz sem pa prepričan, nenazadnje sem bil tudi sam 10 let župan, da je cilj občine ali pa večine občin predvsem to, da se bodo lahko na tem področju izboljšale razmere; in sem prepričan seveda, da bo potem - in to je verjetno naš skupni cilj, tako Državnega zbora kot tudi nas predlagateljev in tudi Ministrstva za notranje zadeve, ki je predlagalo prejšnji zakon, cilj seveda te razmere izboljšati. In prepričan sem, da se bodo v skladu z rešitvami, ki so tukaj predlagane skozi program varnosti, kar je temelj tega zakona, te stvari dorekle in uredile v tisto okolje, kjer bo seveda ta cilj. Koliko jaz poznam župana in ne nazadnje se moramo tudi tega zavedati, da ta zakon je že kar nekaj časa bil na nek način v proceduri, rešitve v tem zakonu so tudi nekatere rešitve, ki so pravzaprav bile v bistvu posredovane, in ideje, s strani občin. Je pa res seveda, da so nekoliko različni pogledi, kar zadeva izvajanje teh zadev, ampak zato je tudi ta zakon v tem smislu dovolj fleksibilen, da je praktično možno vse te rešitve izpeljati v smislu povečanega reda. S tem zakonom se urejajo tudi razmere iz tistih podzakonskih aktov, kjer tudi sedaj ni stanje urejeno v smislu izvajanja teh predpisov. Toliko mogoče na tej točki.
Hvala. Gospod Mikolič. Prosim, imate besedo.
Hvala še enkrat za besedo. Jaz res ne vidim nobenih problemov, da pri opravljanju določenih nalog se ne bi občinski redar ravnal po navodilu policije. Jaz smatram, da je res v tem zakonu najpomembnejši del, ki govori o občinskem programu varnosti; in v občinskem programu varnosti bodo vsekakor morala biti opredeljena vsa dela in vse uskladitve oziroma usklajevanja, ki bodo morala biti opredeljena v tem občinskem programu varnosti. Če bo v občinskem programu varnosti opredeljen odnos na eni strani med lokalno skupnostjo, med programskimi dokumenti ministrstva za notranje zadeve oziroma policijo, potem najbrž ne bo problemov, saj zaradi tega tudi ta zakon sprejemamo. In jaz akceptiram razlago ministra, da se določene te zadeve že v lokalni skupnosti tudi izvajajo, to je samo nadgradnja tega oziroma dodati moramo tisto področje oziroma tiste posamezne segmente, kjer nam sedaj škriplje. In smatram, če bo občinski program varnosti dober, ker bo opredeljeno vse, potem tudi ne vidim tega problema, kot je bilo slišati "zdaj bo pa policija delila naloge redarjem" oziroma nekako v tem smislu. Sploh pa nisem razumel delitve izvršilne veje oblasti in zakonodajne, saj pravzaprav s strani lokalne skupnosti bo prav tako izvršilna oblast izvajala operativne zadeve na terenu, redar, ne vem, kaj ste mislili, da bo zakonodajna veja oblasti izvajala redarstvo. Je pa res, da bo zakonodajna veja oblasti na lokalnem nivoju sprejemala občinski program varnosti. Še enkrat pravim, jaz se strinjam s tem, kar je predlagano v zakonu pod točko 2. Hvala.
Hvala. Gospod Veber.
Hvala. No, naš amandma pri 9. členu je resnično smiseln, kajti če bi policisti že do sedaj upravljali svoje naloge, tako kot bi jih morali, potem ne bi bilo potrebno sprejemati novega zakona, ki se sicer imenuje Zakon o občinskem redarstvu, ampak v bistvu uvajamo občinsko policijo. In občinski policisti so tisti, ki naj bi izboljšali te razmere, katerih, če tako rečem temu, državni policisti niso uspeli realizirati. Zato prenos pristojnosti, da občinski redarji oziroma občinski policisti opravljajo naloge skupaj s državnimi policisti na način, da jih vodijo državni, vrača položaj na zdajšnje stanje in za vse skupaj bomo porabili veliko denarja, sredstev, pa mislim, da tudi nastopilo bo zelo veliko problemov pri uvajanju in izvajanju te službe, potem bomo z neko določbo vse skupaj izniči v trenutku in vrnili na takšno situacijo, kakršna je danes. Sicer generalno gledano glede tega zakona sem mnenja, da bi bilo bistveno bolje prenesti inšpekcijske službe na lokalni nivo, kot je bilo to že nekoč, in s tem uvajati in preventivno delovati pravzaprav na lokalnem nivoju, represivni organi pa mislim, da so kljub vsemu učinkovitejši na državnem nivoju. Tudi vse tiste najhujše lokalne probleme, če jih tako imenujemo oziroma največje težave, ki se povzročajo v lokalnem nivoju, lokalni policisti ali pa policisti, ki delujejo v tistem prostoru, niso v stanju reševati zaradi takšnih in drugačnih dogovorov, povezovanj, vplivov sorodstev in ne vem, kaj še vse se lahko pojavi. Zato je bolje, da se nekoč in nekako določi, da se državni policisti pojavijo na lokalnem nivoju in to na tistem področju od koder niso doma. In takrat so ti ukrepi bistveno učinkovitejši in se tudi varnost občanov pripelje na neko ustrezno raven, sicer se pa to vse skupaj zlije z nekimi lokalnimi dogovori, interesi, poznanstvi in zelo hitro pride do neučinkovitosti. To je drugi razlog, ki nekako potrjuje to mojo misel, da bi bilo bistveno smiselneje prenesti inšpekcijske službe na lokalni nivo in ohraniti te represivne organe na državnem nivoju. S tem bi se po mojem mnenju lahko bistveno učinkoviteje odpravljali problemi in predvsem ne bi prihajalo do nekih dodatnih stroškov, kot bo v tem primeru, in dodatnih usklajevanj, pa najbrž tudi do nejasnosti. Mislim pa, da bi sprejem našega amandmaja odpravil vsaj eno nejasnost v tej pristojnosti. Hvala.
Hvala. Gospod Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani prisotni! Moram reči, da mi je žal, da mora minister za lokalno samoupravo obrazlagati tako pomemben zakon, kot ga vpeljuje Vlada Republike Slovenije. Sam se bom skušal osredotočiti glede na to, da je razprava o amandmajih, samo na amandma, ki je pred nami. Dejstvo je, da se s tem zakonom uvaja lokalna policija. Če boste prebrali oziroma tisti, ki ste prebrali zakon pa boste upoštevali pristojnosti, vidite, da neke bistvene razlike med občinskim redarjem in policistom v neki občini glede pristojnosti ni. Občinskemu redarju se dajejo pristojnosti, da uporabi silo, da uporabi razpršilec, da uporabi še kaj drugega. Ampak zakon predvideva tudi, da mora mestni redar delovati skupaj s policijo, ko gre za zadeve, ki jih določa zakon. In nekdo pred mano je omenil, da se boji, da bo prišlo do sporov. Jaz se teh sporov ne bojim, če drži dejstvo, ki ga navaja Vlada Republike Slovenije in minister, da so jasne razmejitve med tem, kaj naj dela policija in kaj naj dela občinski redar. In se mi zdi, da tu potem sporov ne more biti in je ta argument, zakaj ne podpreti tega amandmaja, popolnoma brezpredmeten. Ve se, kdo odgovarja za kakšne stvari. Ampak občinski redarji bi naj bili po našem prepričanju, po prepričanju Slovenske nacionalne stranke tisti prijazni ljudje v vsaki občini, ki bodo poskrbeli, da bo nek turist znal priti v Ljubljani do Ljubljanskega gradu, opozoriti policijo v skladu z Zakonom o policiji, kje je kak prekršek, kje se kaj zgodi. Ampak to je dolžnost tudi vsakega državljana Republike Slovenije in zato ne potrebujemo ne službe in ne zakona. Vsak, ki ima malo moralne zavesti, bo poklical policijo in rekel, veste, tu se pa dogaja to in to. Mi pa dajemo tem redarjem kup nekih pristojnosti, o katerih bomo govorili še malo kasneje. In če že mora sodelovati ta občinski redar s policijo, policija se financira iz državnega proračuna in ima določena navodila, določen delokrog, za katerega jo plačujemo, to je, da skrbi za red in mir v tej državi. In dejstvo je, da ta zakon povzroča oziroma dokazuje to, da policija v tej državi reda in miru ne zna vzdrževati. In zato dajemo nekim lokalnim matadorjem, lahko jih tudi tako imenujemo, pravico oziroma tudi pooblastila, da izvajajo določene ukrepe, ki jih sicer ne bi. Poglejte posamezne občine, poglejte, kdo so redarji v tej občini! Roko na srce pa poglejmo, kako so se začeli razvijati in kako so se zaposlovali. In nenazadnje, gospod minister, eno vprašanje za vas: kako je poskrbljeno za financiranje? Posamezne občine se pritožujejo, da tega denarja v okviru zakona in v okviru pooblastil, ki jih dajete občinskim redarjem, ne bodo mogle zagotoviti. In dejstvo je tudi, da prejšnji teden sprejet Zakon o financiranju občin ne predvideva denarja oziroma ga predvideva v tako majhni meri, da občine same tega ne bodo mogle financirati. To so dejstva. In če jih enačimo s policijo, potem jih dajmo tudi financirati oziroma naj jih Vlada financira tudi iz proračuna Republike Slovenije. Hvala.
Hvala. Gospod Bajc.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Ko beremo amandma k 9. členu, prav gotovo moramo prebrati tudi vsebino 7. člena. Ta govori o usklajenosti programa med občinskim redarstvom in policijo na tistemu območju, kjer naj bi delovalo tudi bodoče občinsko redarstvo. Tretje, prebrati moramo tudi 3. člen, ker govorimo o pristojnosti tega občinskega redarstva. Jaz se strinjam, da lahko tituliramo občinsko redarstvo tudi kot občinsko policijo, s tem ni nič narobe. Povsod po svetu poznamo tudi tak nivo, če lahko rečemo, občinske policije. Predvsem pa ne razumem kolega podžupana iz občine Velenje, ko govori, da je naloga občinskega redarstva, zapisal sem si, varovanje premoženja. Ne, tam v eni alineji 3. člena zapisano - javnega premoženja. Naslednje, ne razumem tudi te logike, predloga črtanja drugega odstavka 9. člena, ki ureja razmerja, ki so dogovorjena po 7. členu med policijo in občinskim redarstvom. Ali po vaše, ki zagovarjate ta amandma, potem pomeni, da bo občinski redar pa, kadar bosta skupaj, na podlagi programa rekel "ne, ne, županu pa ne boste dali lisic, tukaj pa jaz ukažem, ker urejam promet na uličnem sistemu" ali pa "županu pa ne boste podali obvestila, da je parkiral na zelenici, za kar je zagroženo 50.000", govorim na pamet in tako naprej. Glede na to, da se bosta policija in občinsko redarstvo oziroma občina in izpostava ali policijska postaja dogovorile o programu varnosti, ki naj bi bil usklajen in ki ima vsebine Zakona o občinskem redarstvu kot tudi vsebine Zakona o policiji, se pravi pristojnosti policije, dogovorjen ta program in potem vgradili vsebino 3. člena v ta program, se pravi pristojnosti redarstva, jaz mislim, da je potrebno, da v nekem členu - in to je prav gotovo 9. člen, če skupaj uresničujejo, se pravi Zakon o policiji in Zakon o občinskem redarstvu - je pa potrebno postaviti hierarhijo. In ta hierarhija je tukaj rekla, če skupaj delujejo, da občinski redar dela oziroma izvrši tisto, kar bosta skupaj ugotovila, to, kar bo policija rekla. Lahko pa tudi obratno napišemo, samo ne vem, če je temu potem tako. Jaz tukaj ne vidim prevzemanja pristojnosti enega ali drugega, tisto, kar je kolegica Breda rekla, da posega tukaj država v pristojnosti lokalnih skupnosti. Ne. Lokalna skupnost in država, se pravi občinsko redarstvo in policija se bosta dogovorila o skupnem programu in če bosta šla uresničevati na teren ta skupen program, mislim, da je treba potem tukaj postaviti to hierarhijo. In tako sem tudi razumel razlago gospoda ministra, ko je rekel, de je potrebno, da ta alineja oziroma ta odstavek 9. člena tudi v zakonu ostane.
Hvala. Še je interes. Odpiram prijavo. Gospod Kontič, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Izvršilna zakonodajna veja oblasti, ravno v tem je problem, ker se preslikava državna ureditev na lokalni nivo, na lokalnem nivoju te ostre razmejitve med zakonodajno vejo in izvršilno vejo oblasti naj ne bi bilo, ampak jaz nisem govoril o izvršilni in zakonodajni veji oblasti na državnem nivoju, govoril sem o izvršilni veji oblasti na državnem nivoju in lokalni samoupravi, kamor sodijo redarji, in o tej spornosti sem govoril. Kar se tiče občinske in javne lastnine, seveda bo na koncu varovana javna lastnina, vsa lastnina bo varovana, ampak jaz pravim, da so težave že s tem, da občinski redarji niti občinske lastnine ne morejo oziroma nismo sposobni tega zavarovati zaradi vandalizma, zaradi drugih zadev in zato sem povedal, da bi bilo dobro, da občinski redarji poskrbijo za občinsko lastnino, za javno lastnino; splošno pa policija in to naj bi bilo delo policistov. In tu, ko smo govorili o tem, da policist in redar skladno s programom, ki ga bo lokalna skupnost sprejela v sodelovanju s policijo na lokalnem nivoju, ravno tu je ta razmejitev policist - redar in potem vloga policista pri opravljanju skupnega dela z vidika lokalne samouprave sporna, vsaj tako jo ocenjujem jaz.
Hvala. Gospod Hvauc.
Najlepša hvala, gospod predsednik. No, jaz tega amandmaja ne bom podprl. Sicer nimam težav s tem, ali se s tem zakonom posega v samostojnost, v avtonomijo občin in tako naprej, v neke določene pristojnosti. Mogoče imajo to nekateri župani, jaz s tem sigurno ne bi imel težav. Tudi ne vidim nobenega utemeljenega razloga v tem, da je izobrazba redarja ali policista enaka ali pa višja ali nižja, kakorkoli. Gre za to, s kakšnim namenom ti policisti in redarji sodelujejo in kakšen je temeljni namen tega zakona. Temeljni namen tega zakona je pa prav to, da izboljšamo stanje na področju reda, miru, varovanja, premoženja in še česa drugega, to je temeljni cilj in temu cilju mora biti vse podrejeno. In nekatere stvari se bodo prav gotovo dobro uredile v tem občinskem programu varnosti. Je pa res, da se bodo pri opravljanju teh nalog prav gotovo policisti in redarji znašli v razno raznih situacijah. In takrat, ko bo treba mogoče tudi hitro, odločno odreagirati, takrat neke razprave, dogovarjanja, pogajanj, kdo bo koga poslušal in tako naprej, enostavno ne more biti. In zato mora biti jasno in v zakonu določeno, da je v določenih primerih policist tisti, ki daje navodila oziroma mora redar delovati tako, kot piše v tem drugem odstavku tega 9. člena. Zato se meni ta amandma enostavno ne zdi dober, ker potem, če bi črtali ta drugi odstavek, bi dejansko prišli v situacije, ko bi se začeli zgovarjati drug na drugega pa prelagali odgovornost iz enega na drugega ali pa se izmikati neki odgovornosti, zato mora biti jasno določeno in zato tudi tega amandmaja ne bom podprl.
Hvala. Gospod Sok.
Hvala lepa za besedo. Prav zanimivo je, kako diametralno imamo nasprotna stališča, ampak sam vidim v tem drugem odstavku 9. člena pravzaprav ta hierarhični odnos med občinskimi redarji in med policijo in že iz tega sledi, da občinski redarji nimajo pooblastil policije in takrat, ko opravljajo dela skupaj, mora pač nekdo odločati, kako bo tekel ta postopek. Meni se zdi, da je to v povezavi s 3. členom, ki govori o nalogah na področju občinskega redarstva, povsem ustrezna rešitev. Ravno to pomeni, da ti občinski redarji ne bodo postali, ne vem, nekateri ste tukaj govorili o nekih lokalnih šerifih. Ne vem, zakaj temu tako. Saj vendarle občinske redarje že sedaj po marsikateri občini imamo in ljudje si želijo seveda več posredovanja, ko gre za urejanje razmer na javnih poteh, ko gre za varovanje skupnega premoženja, zasebnega premoženja, saj pravzaprav na teh področjih iz dneva v dan vedno več vandalizma in vsega drugega. V tem seveda sam osebno ne vidim nobenega velikega problema. Tudi ne razumem recimo gospe Pečanove, ki je povedala: "Kateri župan pa bo dovolil, da bo policija kot državni organ, dala kakršnokoli usmeritev na področju lokalne skupnosti?" Zakaj pa ne, če vsi delajo v dobro prebivalstva, zakaj pa ne. Kaj je občinska uprava in redarstvo, ali imamo potem 210 držav v državi, ali kaj? Torej, nikakor ne. To je razprava, ki ne vodi nikamor. Bi pa še eno zadevo rad omenil, ki sem jo slišal od kolega Vebra, da bi inšpekcijske službe vrnili na lokalni nivo. Tukaj vam danes povem, nikar tega ne delajte, to smo že imeli. Sam sem bil zaposlen na inšpekcijskem nivoju, ko sem bil odgovoren predsedniku Izvršnega sveta in ko dejansko nisi smel narediti tistega, kar je prej kolega Bajc govoril, ker si bil vsake štiri leta na tnalu, če nisi bil priden so te dali pa na stran, če si pa bil priden, pa si spet postal inšpektor. Potem je to šlo na državni nivo, ker inšpekcija mora delovati na celotni državi enako, in inšpekcija je tudi represivni organ, ker izdaja odločbe, odločbe pa so stvar vedno enostranske odločitve in pač nekdo, ki sem mu nekaj naložil, mora to izpolniti - in ta nivo mora biti za celo državo enak. Tudi ne priporočam, da bi to dali na pokrajine, to mora ostati na državnem nivoju, kar se tiče delovanja inšpekcijskih služb. Drugo je tisto suportiranje, tehnične zadeve, tajnice in tako naprej, v to se ne bi spuščal, to v tem trenutku ni dobro urejeno in je to treba nekoliko popraviti, poenotiti, zracionalizirati. Kar se pa tiče hierarhične odgovornosti, pa seveda se s tem ne moremo strinjati in že danes, tukaj, takoj, ob tem predlogu povem, da bi to bil najslabši predlog, kar bi ga sprejeli v tem Državnem zboru, če bi spet vrnili delovanje inšpekcijskih služb v leto 1995. To pa govorim iz izkušnje, ker sem na lastni koži okusil, pa tudi druge kolege spremljal, kako je bilo to, ko si lokalnemu oblastniku, če tako lahko rečem, odgovarjal za svoje odločbe, ki pa velikokrat niso popularne. Mislim, da kolega Veber to tudi ve in bi si spet nekako želel, da bi o tem odločal, jaz pa sem bil eno in sedaj sem tudi drugo, pa pravim, da taka rešitev ne bi bila dobra in ne bi v tem parlamentu nikoli za to glasoval. Hvala lepa.
Hvala. K repliki se je javil gospod Veber. Izvolite.
Če že poskušamo reševati lokalne težave. Moje osnovno stališče je bilo to, da država naj izvaja represivne zadeve, lokalna skupnost pa potem tiste, ki so bolj administrativne narave, če jih lahko tako imenujem, tudi znotraj inšpekcijskih služb. Na to, kolega Sok, kar pravite, da bi se dogajalo na lokalnem nivoju, da bi nekdo zahteval od inšpekcijskih služb, naj ukrepa tako in drugače, se dogaja tudi danes, ko so v pristojnosti posameznega ministrstva. Popolnoma enake relacije so oziroma še bistveno manj transparentne, kot pa če so na lokalnem nivoju. Kar pa je največji problem inšpekcijskih služb ta hip, pa je, da se te službe ne izvajajo enakomerno in enako kvalitetno na vsem območju Republike Slovenije. Gre za območja, kjer sploh niso ustrezno pokrita pri posameznem ministrstvu in prihaja do številnih težav zaradi tega, ker se te dejavnosti ne izvajajo tako, kot bi se sicer morale, če bi bile prisotne tako kot, so nekoč na lokalnem nivoju. Delovanje je bilo bistveno bolj učinkovito, kot je danes, ampak da se ne bomo oddaljili preveč od te teme, ko govorimo o tem. Moja osnovna teza pri tej zadevi je bila, da represivnih organov v občinah ne potrebujemo oziroma so potem lahko še večje zlorabe po tem takem, gospod Sok, in ne samo administrativne narave. Se mi zdi resnično bolje razmišljati v tej smeri, da imamo administrativne ukrepe na lokalnem nivoju, represivne pa na državnem, iz tega sem izhajal.
Hvala. Gospod Štebe.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Jaz tudi ne bom podprl tega amandmaja, konec koncev gre za partnerstvo dveh nivojev. In zakonodajni in državni nivo in operativni državni nivo je hierarhično pač nad občinskim nivojem, ki ima podobno strukturo: zakonodajni del, občinski svet in izvršni del, župan - svoja uprava. Tukaj ni stvar avtonomije, ker to je čisto neko drugo področje razmišljanja. In če občinski redar odkriva določene zadeve, ki so bolj v pristojnosti policije, bo prišlo do medsebojnega sodelovanja in pod vodstvom policije, policista in obratno, če bo policij odkril, kar je bolj v pristojnosti in v nalogah občinskega redarja, bo o tem obvestil občinsko redarstvo. Jaz mislim, da policija pravzaprav ni namenjena temu, da se ukvarja z odkrivanjem tistih, ki ne počistijo pasjih kakcev in ki odlagajo smeti v naravi, ampak je bolj namenjena zahtevnejšim nalogam odkrivanja in preganjanja tistih dejanj, ljudi in skupin, ki lahko vodijo v kazniva dejanja, težja kazniva dejanja. Tukaj pa občinski redarji lahko pomagajo policiji z obveščanjem in včasih tudi s prisilnim zadržanjem in tako naprej. V tem zakonu pravzaprav se policija razbremenjuje po eni strani nekaterih zadev, za katere smo do sedaj smatrali, da bi jih morala policija opravljati. Jaz mislim, da policija se bo morala bolj usposobiti, zmanjšati število verjetno tistih običajnih policistov in začeti učinkovito odkrivati zahtevnejše primere kršitve zakonov. Občinski redarji pa sedaj dobivajo tudi zahtevnejše naloge, ki so za nekatere od nas ali pa za nekatere občinske redarje bodo dejansko zahtevale dodatno usposabljanje in sprotno usposabljanje, če bodo želeli dejansko uporabiti tudi fizično silo. Jaz upam, da bo s spremembo ustave in tudi z drugimi spremembami zakonov morda tudi na pokrajinskem nivoju ali na občinskem nivoju možno te zahtevnejše zadeve prepustiti varnostnim agencijam, se pravi pooblaščenim firmam, ki imajo in tudi delujejo na območju in tudi lahko najbolj učinkovito te stvari izvajajo, razen če menimo, da lahko občinski redarji so usposobljeni in tudi so stalno usposobljeni za to, da te zahtevnejše prisilne aktivnosti izvajajo. Če dovolite, gospod predsednik, ker ste dovolil že prej, o inšpekcijah. Jaz menim, da v Sloveniji so inšpekcije neučinkovite ravno zaradi tega, ker so preveč krajevno vezane na ene in iste subjekte, ki močno vplivajo na njihova ravnanja, ti ljudje so kot osebe in kot ljudje pod velikim pritiskom. Da bi tu na nek način dosegli objektivnost delovanja teh ljudi, da niso kot osebe izpostavljeni in da bi lahko tudi bolj učinkovito ukrepali v različnih delih Slovenije, iz mojih izkušenj in tudi iz pogovorov s temi inšpektorji lahko zaključim, da enostavno ne ukrepajo, ker so pod prevelikim pritiskom; da ne govorim, kakšne vrste pritiskov se na te ljudi izvaja. Tu bo treba tudi nekaj učinkovitega narediti. Drugače pa podpiram namen tega zakona kljub nekaterim bojaznim. Mislim, da se bo s tem bistveno povečala varnost in tudi učinkovitost preprečevanja teh "normalnih" kaznivih dejanj, ki so opredeljena z odloki občin in tudi s predpisi države. Policija bo na nek način s tem razbremenjena ali vsaj pričakovanja bodo manjša, vsak se bo lahko bolj posvečal svojemu nivoju odgovornosti in pristojnosti. Bom temu amandmaju in tudi drugim podobnim nasprotoval. Upam pa, da bo dodatne zahteve občinskih redarjev možno realizirati tudi v praksi. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jelinčič, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Amandma je, kakršen pač je. Jaz ga bom seveda podprl in v stranki ga bomo tudi podprli. Čeprav moram reči, da v 14 letih parlamentarnega dela bi težko našel bolj bedast zakon, kot je ta. Mislim, da gre za totalni "kretenizem" in da gre v bistvu za to, da jemljemo vzorec bivših oddelkov SA, to je "Sturm Abteilung", in SS, ki so na enak način začeli v zgodovini najprej ravnati in urejati red po mestih, najprej seveda v Münchnu in potem naprej. Ali pa, če vzamemo bivšo sovjetsko čeko, ki se je razvila potem v NKVD, ravno na enak način. Berimo zgodovino! Zgodovina je tista učiteljica, od katere bi se morali kaj naučiti. Samo tule vidim, da nekateri tudi pismeni niso, kaj šele, da bi brali zgodovino. Ne vem, kaj se gremo pri vsem skupaj, pri teh občinskih redarjih, ki bodo zdaj dobili pooblastila policije, pa lepo vas prosim, kam smo prišli! 166 ur bodo imeli učenja. To je ravno toliko, da naredijo nek hitri kurz, kako komu zlomiš roko pa koleno. To bodo naredili. To je tri tedne, to je "Schnellkurs"! In zdaj vas vprašam, glede na želje po vključitvi Ciganov v javno upravo tudi, ali to pomeni, da bodo zdaj brezposelni Cigani, najprej jih boste naučili še pretepati ljudi in vkleniti, potem bodo pa še ti Cigani dobili službo kot redarji in bodo legalizirali svoje delovanje. Kajti po eni uri, ko bo imel ta redar pravico nekomu zvijati roko in mu stati na vratu, bo lahko naredil z njim, kar bo hotel. To, kar se dogaja s tem zakonom, to je totalen nonsens, pa vendar smo v 21. stoletju, pa kaj se greste gospod minister. Res je, da je osnova tega zakona bila pripravljena pri gospodu Bohincu. Pa razumem, če so hoteli bivši "komunajzarji" kaj takšnega uvesti. Ampak, "madona santa", oblast se je baje spremenila. Ali so ostali še isti ljudje na istih mestih, razen da sta se zamenjali dve, tri pozicije na vrhu. Saj to ne more biti?! Kaj boste delali s temi redarji? Dajte jim brzostrelke, če imajo Cigani brzostrelke doma, dajte, pa naj nažigajo, če jim paše. Recite, da jih boste učili v prvem tednu, kako se strelja s kratkimi rafali po tri naboje, ampak če se bo pa kakšen zmotil, se bo šel pa k županu zagovarjati, če bo koga ubil. Tudi to je v zakonu notri. Če bo redar pri svojem delu koga ubil, se bo šel zagovarjati županu. Kje živimo? In ko govorite, kolegi, da so občinski redarji tudi po drugih mestih po svetu, so, samo če vzamemo tista mesta, imajo po 2, 3, 4, 5 milijonov prebivalcev in tisti redarji nikakor nimajo takih pooblastil, kot jih bodo imeli ti naši redarji. Ti vaški posebneži, ki bodo iz tistih javnih zavodov, kamor so hodili zastonj na hrano sedaj dobili uniforme in jih boste spustili s "Schnellkursom" na cesto, da bodo pretepali starke, ki bodo šle izven prehoda za pešce. Lepo vas prosim! Mislim, hecna zadeva, res hecna zadeva. In ti lokalni šerifi bodo potem tudi, recimo, ugotavljali identiteto. Kako bo nek lokalni šerif, ki verjetno je polpismen ali pa nepismen, morda še v alkoholnih parah, kako bo ugotavljal identiteto Angleža, prvič - ne zna angleškega jezika, tudi v treh tednih ga ne boste naučili, potem ne pozna zakonodaje, ne ve, da lahko znotraj EU potujemo brez potnih listin, ki jih zahtevate tukaj oziroma na kar vežete identifikacijo, in poleg tega ne ve niti tega, da v Angliji, v Veliki Britaniji zaenkrat nimajo osebnih izkaznic. In bo prišel človek sem in kaj bo. Redar bo zagledal enega, ki bo malo čudno govoril in se obračal pred trgovino, ker bo iskal nekoga, da mu bo v angleščini pojasnil, kam naj gre, recimo kje je ljubljanska stolnica, naš redar bo planil po njem, vzel bo razpršilec, "špricnil" mu bo v oči, da bo on skoraj umrl, potem mu bo zlomil levo roko, brcnil ga bo v mednožje. In kaj se bo zgodilo potem? Potem mu bo stal na vratu ali ga stiskal za vrat v tistemu tako imenovanem "švic kostnu", da bo on izdihnil, potem bo rekel županu: veste, gospod župan, saj nisem vedel za kaj gre, ampak tako čuden je bil, tako čudno je izgledal, da sem ga jaz moral ob tla "rukni". To je zakon, o katerem razpravljamo v Državnem zboru. Ja, "porka fiks", človek se vpraša, ali smo še normalni in trezni, ali nismo več. In gospoda žlahtna, če mislite na takih zakonih dobiti naslednje parlamentarne volitve, se hudičevo motite. LDS-ovci in Združena lista se vam režijo v brk, ker si mislijo, krasno, še več takih zakonov in potem je zmaga absolutno naša. Ne morem si pa misliti, da to delate zanalašč, da bi drugi zmagali, jaz mislim, da ne. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Jelinčič, vaš sočen slovar sprejemam kot poživitev morda dolgočasne razprave. Gospod minister, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. To, kar je spoštovani gospod poslanec nazadnje govoril, tega ni v zakonu niti besede. Nisem se pa oglasil zato, ampak da bi še nekatere stvari pojasnil tudi v zvezi z vprašanji, ki so bila v razpravi postavljena. Treba je še enkrat poudariti to, da ta zakon ne prinaša nobenih dodatnih nalog iz naslova redarstva. Prvič, kar zadeva samo redarstvo, so naloge določene znotraj posameznih občin s podzakonskimi akti in ta del ureja. V drugem delu je pa ta Državni zbor z enim zakonom v tem mandatu in pa še prej naloge določil že redarjem, in sicer na način, da pač v tem trenutku stvar ni točno jasna, da lahko te naloge izvajajo eni in drugi, torej policija in redarstvo. To je, kar zadeva ta del. In mi s tem zakonom samo urejamo to področje, se pravi način izvajanja teh nalog. In čisto nič drugega. Kar zadeva pa financiranje, ki je bilo tudi omenjeno, bi pa predvsem poudaril, da v tem delu ne moremo govoriti o klasičnem prenosu nalog na občine v smislu financiranja, ker je več področij, ki so povezana s financiranjem iz tega naslova. Prvič, ta del nalog, ki jih občine že zdaj izvajajo, pravzaprav že zdaj zagotavljajo ta sredstva iz naslova tudi redarstva, ker redarske službe praktično že v večini, predvsem v večjih občinah, že imamo. V drugem delu, skozi samo organiziranje redarstva je 50% sredstev zagotovljenih za funkcioniranje, kjer se ustanavljajo tako imenovani skupni organi. Kar zadeva novega Zakona o financiranju občin, so te naloge zajete tudi skozi sam sistem povprečnine in bodo v prihodnje, ko se bo povprečnina izračunavala ob sprejetju vsakoletnih oziroma takratnih proračunov, te stvari tudi upoštevane in bodo stvar tudi dogovora med državo in lokalnim nivojem, torej lokalno samoupravo, občinami. Iz naslova stroškov, ki nastanejo skozi problematiko vandalizma, če hočete, se v bistvu z redarstvom, to pa pričakujemo v tem delu, stroški na nek način znižujejo, kar pomeni, da posredno občine na tem delu prihranijo določena sredstva. In še, kar zadeva izobraževanje. Obstoječi del izobraževanja je tako ali tako že zdaj bil potreben. To je recimo bilo izobraževanje, ki je povezano z vodenjem upravnih postopkov. Tisti del izobraževanja, ki pa ga na nek način za izvajanje tistega dela nalog, ki jim nalaga, še enkrat ponavljam, druga zakonodaja, bi naj se izpeljal, pa v bistvu prevzema država skozi postopek izobraževanja na Ministrstvu za notranje zadeve. Še mogoče samo ena stvar. Bilo je vprašanje: "Kako zagotavljati varovanje lastnine?" To so številni problemi po posameznih občinah, to vsi dobro vemo in zato bo potrebno te stvari tudi dodatno doreči skozi, še enkrat ponavljam, program varnosti. Ta program je tisti osnovni, ki bo te stvari dorekel, kar je dejansko resnično problem. Recimo, če imamo soustanovitelja na eni strani državo, na drugi strani pa recimo eno občino pri neki gimnaziji, kako bomo sedaj ločili, kateri del lastnine od tega dela je občinski in kateri pa državni. Zagotoviti pa je treba seveda tudi varovanje oziroma omogočiti, da se tam škoda, ki se pa velikokrat počenja, pač ne naredi. Še enkrat ponavljam, kar zadeva rešitev tega zakona, so nas vodile v tej smeri, da se pač poveča na eni strani varnost, na drugi strani uvede več reda v posamezne občine in tudi na iniciativo seveda samih občin. Popolnoma jasen namen je tudi iz aktualnega dogajanja, da se seveda tudi občine, župani že v tem trenutku ne morejo izogniti odgovornosti oziroma dobiti to odgovornost v primerih, ko do teh stvari pač prihaja, bodimo realni.
Hvala. Ker je nekaj rok, odpiram ponovno možnost prijave za razpravo, še vedno smo pri prvem amandmaju, in sicer k 9. členu. Gospod Koren, izvolite. Imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Jaz bi bil zelo vesel, če nam ne bi bilo treba sprejemati tega Zakona o občinskem redarstvu. Če bi bile razmere v slovenskih mestih take, da tega v naših občinah ne bi bilo potrebno. Moram povedati, da se po eni strani strinjam s kolegom Bojanom, da so pač občine prisiljene imeti to redarsko službo, ker policija s tako organiziranostjo in s takim številom, kot je, enostavno ne more zagotavljati stanja v občinah takšnega, kot bi mi želeli. Jaz bi želel, da bi se vsak razpravljavec ali vsak poslanec vprašal, zakaj pa moramo imeti policijo, zakaj pa moramo imeti redarsko službo in kaj lahko mi storimo, da odpravimo te vzroke, ki nam narekujejo to službo. Bojan je rekel - naraščanje vandalizma, kršenje javnega reda in miru. Res je, pojdite v soboto zjutraj ob sedmih po mestih in boste videli, kaj se v mestih dogaja. Jaz vem, da ne bomo te zadeve rešili, mogoče bomo malo ublažili, te problematike rešili pa prav gotovo ne bomo. Iskati moramo vzroke, zakaj do tega prihaja. Jaz tega prvega amandmaja ne bom podprl, ker mislim, da je glede na situacijo, kot jo imamo, to sodelovanje potrebno in da mora biti iz zakona jasno, če pride do reševanja skupne naloge, ko se najdeta na istem mestu za isto stvar policist in redar, da prevzame po domače "komando" policist. Prej je bilo dosti govora tudi o pooblastilih, pa bom, ko že govorim, še tudi besedo o tem rekel. Redarjev brez pooblastil - zopet ne vidim pravega smisla, samo to, da bodo lepili listke in kazni za parkiranje 10 centimetrov čez črto, kar tudi zdaj delajo, se mi ne zdi pravi smisel. Se pravi, pooblastila morajo imeti in jaz se bom zadržal predvsem pri tem, da ima redar pravico zadržati storilca prekrška ali kaznivega dejanja, jaz mislim, da je to naloga oziroma dolžnost vsakega državljana, vsakega občana, če je na kraju, kjer se zgodi kaznivo dejanje ali prekršek. Jaz mislim, da se vsak že po svoji vesti potrudi zadržati tega storilca kaznivega dejanja in če to napišemo, da je to naloga občinskega redarja, jaz tudi ne vidim prav nobene nepotrebne zadeve. Tu sem se ustavil predvsem zato, ker se potem ogromno amandmajev prav na to nanaša. Toliko za enkrat. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Rezman, izvolite.
Hvala lepa. No, prvi amandma k 9. členu ne more rešiti problemov, ki jih je zakon pripravil. Zato ne, ker so problemi konceptualni in ker jih tako rekoč ni mogoče rešiti. Jaz zato zakona tudi ne podpiram, tudi ne podpiram tega amandmaja, ker itak nič ne spreminja. Je pa jasno in skušamo pokazati logiko, zakaj se lotevamo tega zakona in zakaj so rešitve, kakršne so predlagane, takšne, kot so. Minister Žagar je večkrat poudaril, pa pri tem cenim njegov trud, da bi kaj spremenil na področju lokalne samouprave, ampak poudaril je, kako si on pravzaprav nič ni izmislil s tem zakonom, in jaz se strinjam s tem. Ta zakon je kukavičje jajce v njegovem gnezdu, to so mu drugi nastavili z drugimi zakoni, takrat so že predvideli, da se bo to zgodilo v nekem drugem zakonu. In ko smo nekateri nasprotovali Zakonu o javnem redu in miru smo opozarjali na to, da se bo to vrnilo z nekim faznim zamikom, in danes imamo to tukaj. In danes napake, ki so bile takrat narejene, samo še ponavljamo. Nekdo drug jih je pripravil in zdaj jih mora žal vladna služba za lokalno samoupravo samo še izpeljevati. Zakaj je do tega prišlo? Poglejte, še enkrat preberite, kaj v uvodu piše, dva razloga sta v glavnem za to, da imamo ta zakon, tako so napisali pripravljavci, jaz zdaj citiram; prvi je v tem, da je policija vse premalo prisotna v našem realnem življenju, v sedanjem življenju, kar je nesporno res, kar prizna tudi minister in ve, da tega ne more odpraviti in zato to nalaga nekomu drugemu, lokalnim skupnostim in občinskim redarjem. In drugo, kar piše, piše, da ni več zaupanja med ljudmi v te službe, v te institucije. Tudi to drži, ampak lokalni redarji tega zaupanja v policijo in v druge institucije, ki bi morale preganjati kriminaliteto, kakor piše, ne bodo povrnili. To je zopet zgrešena ocena. Naslednja reč. Cilj, ki je tolikokrat ponavljamo, kaj da je cilj tega zakona, je seveda dober. Vsi smo za to, da se poveča splošna varnost, javni red in mir in tako dalje. Vendar poglejte, bilo je pač rečeno - in se mi zdi, da moram intervenirati - bilo je rečeno, da je cilj dober in da bomo zato vsa sredstva podredili temu cilju. Ja, za božjo voljo, pa ne bomo več tako govorili v tem parlamentu! Niso dovoljena vsa sredstva za dosego nekih ciljev. In ker je koncept napačen, ob dobrem cilju izbiramo napačna sredstva, napačne posamične korake in zato se nam ne bo posrečilo tega cilja, ki ga želimo doseči - cilj večjega javnega reda, miru in varnosti -, doseči.
Hvala. Gospod Janc, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani sekretar s sodelavci, kolegice in kolegi! Izkušnje so očitno različne po Sloveniji, po občinah, s tako in drugačno službo, bodisi je to policija bodisi redarstvo tam, kjer ga že imajo oziroma tam, kjer ga bodo verjetno v prihodnje šele uvedli v svoje lokalne skupnosti. Če se navežem na ta člen, za katerega nekateri tako vztrajno govorijo, da ni primeren, očitno ima kolega Jelinčič težave s tovrstnimi organi in malce alergije na njih. To je pač njegova osebna izkušnja, sam imam s policijo prav dobre izkušnje, hvala bogu, zaenkrat, tako da ni nobenih težav tako na nacionalnem nivoju kot tudi na lokalnem nivoju. In moram reči, da pri partnerstvu župan-občina-lokalna policija dobro sodelujemo, predvsem s skupnim ciljem, ki ga imamo tako eni kot drugi - skrb za večjo varnost v nekem prostoru. Strah pred policijo in to sinergijo redarstvo-policija, da ne bi združili moči v dobro cilja, ki ga ta zakon ima, je odveč. Čeravno se strinjam s kolegom Rezmanom, res je, to smo malce že podedovali. Tudi tu smo to izglasovali, tak zakon, kakršnega imamo, in posledično poskušamo urejati stvari, ki so bile že predčasno sprejete. Res pa je, da je cilj in pot do tega po mojem dobra. Tista občina, ki hoče to organizirati na tak ali drugačen način, se pač poveže z lokalno policijo, in o tem jasno govori 7. člen. 9. člen pa pove, kdo je v neki zgodbi tisti, ki bo na koncu presodil. In mislim, da je pa vendarle prav, da to presodi policija, ne pa redar. Zakaj bi to črtali? Mislim, da v teh specifičnih trenutkih, ki bodo, po moje jih ne bo tako veliko, bo pač moral nekdo presoditi. In v tem primeru se mi zdi čisto korektno, da to presodi policija, saj je vendar ustanova, institucija, ki ima nekaj več kot redarska služba v neki lokalni skupnosti. Zato ne vem, kaj je tu tako narobe. Strah pred to lokalno policijo je po mojem odveč. Verjamem pa, da so, kot sem rekel, izkušnje lahko v različnih krajih različne. Toda moja izkušnja, tam, od koder sem jaz, je pač zelo pozitivna. Zato pravim, da policija dela tisto, kar ji zakon določa in včasih še kaj več. In hvala bogu! "Še kaj več" bomo delali pa zdaj mi s svojo redarsko službo in poskušali to združiti v dobro naših občanov, našega premoženja, večje varnosti, reda in vsega tega, kar sodi zraven. Nimam nekih težav s tem, da bi to bila kakšna represija, strah pred policijo, pred nekimi županskimi pooblastili, ki jih bo dobil s tem zakonom, jaz tega občutka nimam in me pač to ne obremenjuje in zato se mi zdi črtanje tega drugega odstavka po mojem nepotrebno, neumestno. Zadeva je dobro nastavljena, ima svoje namen, izvajanje te službe, sodelovanje s policijo, imenovanje pravih ljudi na pravo mesto je pa že druga zgodba, ki jo pa ta zakon seveda ne piše. Hvala.
Hvala. Gospod Štebe.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Jaz sem se javil samo zaradi tega, čeprav vem, da bi bilo najbolje ignorirati to plemenito razpravo, traktat, demagogijo in žalitve, češ da vsi, ki ne nasprotujemo temu zakonu, smo "kreteni". To je bil neverjetno in morda res je najbolje zadevo ignorirati in se samo nasmehniti. Mislim, da res ne smemo na tak način dovoliti, da se to dogaja. Gospod poslanec Plemeniti Zmago ni navedel niti argumenta, zakaj meni, da je ta zakon neumen in da smo vsi kreteni, ki mu ne nasprotujemo. Jaz mu bom zdaj svetoval samo še to, kar je on včeraj svojemu sosedu čez cesto povedal, da naj gre ven iz dvorane, se podoji in naj se umiri. To je bila tudi ena od njegovih žalitev včeraj. In mislim, da takim debatam in takim razpravam ta parlament res ni mesto. In se naj gospod Zmago Plemeniti malo zamisli nad seboj. Hvala.
Hvala. Gospod Kokalj.
Jaz sem želel prej proceduralno, pa mi niste dali besede. Želel sem komentirati samo način razprave gospoda Jelinčiča in bi želel glede na to, da zastopa Slovensko nacionalno stranko, če že preklinja v parlamentu, naj to počne vsaj v slovenščini.
Hvala. Odpiramo nov krog za prijavo k razpravi. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo. Zelo na kratko glede na besede, ki sta jih izrekla moja predgovornika. Veste, beseda ni konj. Beseda ni konj. In če nekdo pove to, kar misli, z besedami, ki so celo vam razumljive, potem je naredil dobro delo, verjemite mi. Več o tem, kar je bilo pa povedanega, pa mi zaupajte, da bomo povedali pri naslednjih amandmajih, kjer boste verjetno ali šli ven ali na kosilo, kajti adekvatno zastopati stališča, ki ste ga prej podali, ne boste mogli. Hvala.
Hvala. Z razpravo kolega Zagorca zaključujem razpravo k 9. členu. Mi pa prehajamo na amandma k 10. členu. Amandma poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Odpiram postopek za prijavo. Izvolite. Imamo 5 prijavljenih poslancev. Prvi ima besedo Milan Petek. Izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Jaz ne bom tako slikovit in tudi besednjaka ne bom takšnega uporabljal, kot ga je naš kolega Zmago Plemeniti, vendar se pravzaprav v principu v Liberalni demokraciji strinjamo s poanto njegovega nastopa. Torej, pred nami je nepotreben zakon, zakon, ki nastaja kot resnično sicer posledica nekih dogajanj v družbi, v nekih okoljih, vendar pisati takšen zakon, kot je tale, zaradi tega, ker so okoliščine v družbi take, pa tako slab zakon seveda ni smotrno. Po tej logiki bi mi pričakovali, da bo Vlada danes prišla pred nas z Zakonom o vaških stražah, ker se pač dogajajo vaške straže. In zaradi tega, ker se to dogaja, bi pričakovali, da boste slej kot prej prišli z Zakonom o vaških stražah, in to je tisto, kar v tej proceduri in v tem vlaganju zakona, takšnega kot je, moti. Torej, še enkrat. Zavedamo se tega, da se v družbi pojavljajo deviacije, odkloni od nekega normalnega življenja, reda in pravil v družbi, vendar imamo institucije postavljene, te institucije morajo seveda funkcionirati. Tako kot funkcionirajo, pa se išče rešitev v nalogah, ki jih predlaga ta zakon in jih nalaga občina in prelaga odgovornosti iz represivnih organov, ki imajo to funkcijo, ki imajo celo največje število zaposlenih na 1000 prebivalcev v Evropi. Naša policija ima največje število zaposlenih v policiji na 1000 prebivalcev, ampak očitno so na delih in nalogah, ki pravzaprav jih ne potrebujejo, potrebuje jih drugo področje, to je pa področje tega reda, ki ga obravnava ta zakon. Minister je v svojem uvodnem nastopanju povedal, da ne prinaša novih nalog. Jaz mislim, da je to manipulacija, gospod minister. Seveda, ker smo sprejeli ali pa ker ste sprejeli neki predhodni zakon, pri katerem je seveda Liberalna demokracija opozarjala na posledice tega zakona, da bo torej z Zakonom o občinskem redarstvu pa ta zakon postal komaj operativen, ste se vi postavili na stališča, da ne prinaša novih nalog. Prinaša jih tisti zakon, realizira jih pa v stvarni izvedbi ta zakon in zaradi tega, ker jih realizira, prenaša tudi neke nove obveznosti, neke nove finančne obveznosti občin in spet bi rekel, po moji presoji delno demagoško trdite, da je to seveda v Zakonu o financiranju občin zajeto. Istočasno govorite, kako občine dobivajo dodatna sredstva, kako se jim torej povečuje, izboljšuje ekonomski ali finančni položaj, istočasno pa bo ta izboljšani ekonomsko- finančni položaj, ki ščiti nove naloge - in to so nove naloge. To so vsaj za mene dejstva, ki jim je težko oporekati, in mislim, da tukaj Vlada pravzaprav manipulira z Državnim zborom. Na kaj in kaj mi amandmiramo? Amandmiramo torej 10. člen, ki v četrti, peti, šesti in sedmi alineje prinaša neke naloge redarjem, ki sodijo po vsej logiki k stvari pristojnost policije, presegajo sposobnost tudi tako organizirane redarske službe po tem zakonu, kot jo mislite ali pa želite organizirati, ker je to naloga, ki jo po Ustavi zagotavlja policija. Policija je tista, ki po Ustavi mora zagotavljati človekove pravice in temeljenje svoboščine na področju javnega reda, varovanju življenja, zdravja in premoženja - vse. Torej, to so naloge, ki jih mora imeti policija na enotnem področju države, ne pa, da se to prepušča občinam, ki bodo v okviru svojih materialnih možnosti zelo različno izvajale to dejavnost, in bomo prišli do nekega neenakopravnega položaja, da občani, državljani Slovenije ne bodo v enakopravnem položaju, ker občine enostavno niso v stanju in ne bodo v stanju zagotavljati enakega nivoja tega varstva treh pravic, ki jih zagotavlja Ustava in jih realizira policija, poleg ostalih. Naš občutek pa je, da ko se v 10. členu uvaja sitem, ali princip, ali naloga varnostnega pregleda, torej zasega predmetov, zadržanje storilca in uporaba sredstev za zaklepanje in vezanje, da so to naloge policije, ki jih dobiva sicer občinsko redarstvo in s tem temu občinskem redarstvu ne moremo več reči redarstvo, ampak po naši presoji lokalna policija. Očitno se je predlagatelj - spodbujen in kot pravi gospod Rezman, s kukavičjim jajcem ubadal minister, ki za to ne bi se smel ubadati, s tem bi se moral ubadati in o tem govoriti in takšne zakone predlagati minister za notranje zadeve, ki je pa na našem poslanskem klubu zagotavljal, da v Sloveniji, dokler bo on minister, lokalne policije ne bo. Torej, on je resnično ne bo uvedel, bo pa jo uvedel nek drug minister in to je to kukavičje jajce, ki mu ga je potisnil minister za notranje zadeve. Torej, če govorimo o tem redarstvu in nadaljujemo s pojmom, ki resnično ni redarstvo ali lokalna policija, se mi zdi, da je nastala situacija primerna posebej po teh volitvah, ko ste nekateri dobili precejšnje število županov. Ti župani bodo počasi postali že poleg vsega, kar imajo v pristojnosti po naši zakonodaji - bila je po moji presoji napravljena napaka pred 12-mi leti, ko se je dalo županom pristojnosti z neposredno izvolitvijo; takšne, da enostavno ne moreš mu nič - in s tem redarstvom pravzaprav ali s to obliko zakona dobiva še pristojnost, da bo postal res počasi lokalni šerif in takšnemu lokalnemu šerifu res ne moreš več nič; niti politične odgovornosti, še manj, da bi mu odgovornost na tem področju javnega reda in mira zagotovil oziroma očital, ker bo imel v rokah svojo pravico, da sam ukrepa mimo policije in po zakonu, ki ni dovolj dosleden ali dovolj dober. Zato menimo, da bi bilo pametno, gospod minister, da še enkrat razmislite, če že pri zakonu vztrajate, da se vsaj tiste pristojnosti iz tega zakona umaknejo, ki kažejo na to, da so prve zmožnosti redarstva neustrezne in da so njegove pristojnosti v 10. členu v teh alinejah, ki jih naštevamo, neprimerne. Jaz sem že na Odboru za lokalno samoupravo ilustriral neke primere, kaj se bo dogajalo, in še enkrat hočem povedati, kaj se bo dogajalo v tistem delu pristojnosti, ki jih ima občinski redar, ko bo moral zadrževati storilca eno uro, preden bo prišla policija, takšna je dikcija tega člena. Torej, ali bosta ta dva s tem storilcem šla na eno kavo pa klepetala pa čakala to policijo ali se bosta prepirala, stepla ali kaj jaz vem kaj boste počela. Ta redar in ta redarska služba v določenih okoliščinah niti ne bo sposobna zadrževati take grupe storilcev ali posameznikov, ki bodo to počenjali. Ponoči, ko ljudje odhajajo iz nočnih lokalov, posebej mladina, ko odhaja iz nočnih lokalov, ne more zadržati takšna občinska redarska služba eno uro, enostavno jim ni kos, nima opreme, nima sredstev, nima avtomobilov, v kateri bi jih zadrževala. Torej, kaj bodo počenjali - verjetno bodo "popihali" množično, mogoče bo kakšna žrtev slabotnejša ostala, pa bo ta "uživala" sledove tega dela tako usposobljenega javnega uslužbenca oziroma redarja. Zaradi tega predlagamo tistim koalicijskim poslancem, ki imajo izkušnje tudi kot župani, ki so doživljali to zgodbo varovanja javnega reda in miru na občinskem in lokalnem okolju, da se zavedo, da pravzaprav z uvajanjem občinskega redarja, z uvajanjem tako hendikepiranega ali tako nesposobnega organa in take institucije ne bodo spremenili situacije na varnostnem področju, kvečjemu je bodo zamegljili, kvečjemu bo prišlo do tega, da ko smo govorili o prejšnjem členu, enostavno te pristojnosti ne bodo razmejene, lahko mi ne vem kdo govori o kakšnem varnostnem sistemu oziroma sporazumu, ki ga bodo ti organi sprejemali, na licu mesta bodo te okoliščine take, da se tega ne bo enostavno dalo kontrolirati. Če je nekdo prej bil užaljen in prizadet pri besedah gospoda Zmaga Jelinčiča; res je, da je on na svoj slikovit in besedno specifičen način te zadeve predstavil, vendar je govoril, tako sem jaz razumel,da je zakon "kretenizem". Tako je bilo razumeti in med nami, ne vem, če ste se nekateri za "kretene" spoznali, je pač to vaš problem, ampak nam ni bilo očitano, da smo "kreteni", ampak je zakon proglasil za "kretenizem". Jaz nisem uporabil te besede. Mislim pa, da je zakon neustrezen, nepotreben in da bi ga morala Vlada umakniti in iti v dopolnjevanje zakona o policiji, kjer bi bilo potrebno uvesti, po naši presoji, poseben, specialni del policije, lokalno policijo s pristojnostjo na lokalnem področju, vendar z enakimi nalogami in pravicami in sposobnostjo zagotavljanja varnosti, reda in miru in teh pravic, o katerih sem prej govoril, na celem področju Republike Slovenije. Hvala.
Hvala tudi vam. K besed se je prijavil minister. Izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Jaz bom poskušal pojasniti situacijo, ki jo imamo na tem področju v tem trenutku v Sloveniji in kaj želimo doseči s tem zakonom. Z Zakonom o varstvu javnega reda in miru, več členov tega zakona, so v tem trenutku določene pristojnosti že prenesene na občine. Lahko jih v tem trenutku izvajajo ali občine skozi občinsko redarstvo ali pa policija. Ko bo sprejet ta zakon, občine ne izvajajo več teh pristojnosti, ampak jih izvaja policija do takrat, ko je sprejet progam varnosti posamezne občine. Skozi program varnosti pa se bo seveda lahko občina v skladu z dogovorom s policijo dogovorila za obseg nalog, ki jih bo iz tega nabora, ki je v tem zakonu in tudi v zakonu iz mirujočega prometa, varnosti v prometu, ki jih bo izvajala. Obseg nalog je v tem in skozi program varnosti bodo pa te stvari razmejene. Torej, s tem zakonom ničesar dodatno ne prenašamo na občine. Revno obratno. S tem zakonom vračamo nazaj vse te pristojnosti, ki so že na nek način naložene občinam oziroma je situacija takšna, da pravzaprav razmejitev ni postavljena, nalagamo nazaj policiji in skozi program varnosti, kjer se dogovorita policija in občina za obseg posameznih nalog s tega področja, določimo obseg in del tistih nalog, ki se potem po posameznih območjih posamezne občine dejansko izvajajo. In iz interesa občina je, kakšen bo ta obseg v posamezni občini in to je odvisno od velikosti občine, od interesa, od specifične situacije. In zato je zakon tudi tako fleksibilno napisan. Toliko sem želel pojasniti. Da, se zavedamo situacije, v kateri smo. Naloge so pa v tem trenutku, še enkrat ponavljam, občinam že naložene skozi, še enkrat ponavljam, Zakon o varstvu javnega reda in miru in pa skozi Zakon o varnosti cestnega prometa, ki pa je bil že prej sprejet. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Bojan Kontič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz se z ministrom seveda strinjam, da so naloge razdeljene v ostalih zakonih. Ko so se sprejemali ti zakoni oziroma njihove spremembe, smo opozarjali, kaj bo posledično to pomenilo in ta zakon je lahko posledično tudi odziv na takrat sprejete odločitve. S tem lahko z ministrom celo soglašam. Težava je v tem, kot je bilo že večkrat povedano, da je ta zakon še vedno slab in ga v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu nismo izboljšali do te mere, da bi ga lahko danes, vsaj v naši poslanski skupini, podprli. Amandma LDS-a bom vsekakor podprl oziroma bom glasoval zanj in mislim, da tudi moji kolegici in kolegi. Amandma, ki črta varnostni pregled oseb, zaseg predmetov, zadržanje storilca prekrška in kaznivega dajanja kot vrste pooblastil v 10. členu, je vsekakor na mestu, kajti kot smo že povedali, je potrebno brati celoten zakon in če potem gremo po zakonu naprej in vidimo, kaj smo pravzaprav črtali, lahko ugotovimo, da je bilo že prej tudi o tej sferi razpravljano, da bo redar, občinski redar tisti, ki bo ugotavljal, kdo s svojim obnašanjem in ravnanjem na določenem kraju ali ob določenem času vzbuja sum, da bo ogrozil varnost ljudi ali premoženja. Mislim, da občinski redarji za to niso usposobljeni, da jih bo za to tudi težko usposobiti in da je to naloga policija in da mora policija opravljati to nalogo, ne pa, da se ta naloga prenaša na občinske redarje in da bodo redarji tisti, ki bodo ugotavljali, kdo je sumljiv, da bi lahko nekaj storil oziroma kdo ni. Pri tem je seveda potrebno upoštevati tudi čisto enostavno človeški faktor. Glede izobrazbe pa sem že dejal, za to morajo biti ljudje izobraženi, za to morajo imeti izkušnje, pa še kakšen drugi občutek je potrebno pri tem imeti. Ko govorimo o zadržanju storilca prekrška in kaznivega dejanja in črtanju tega iz pooblastil občinskega redarja, je potrebno potem to vezati na 13. člen, vsaj tako je tudi v opombi pod ta amandma zapisano, da je to v povezavi z 12., 13. in 16. členom. Tukaj piše, da zadržanje iz tega odstavka oziroma to zadržanje sme trajati do prihoda policista, vendar najdlje 1 uro. Torej pričakujemo, da bo redar nekoga, za katerega oceni, da je storil dejanje, za katerega je potrebno ukrepanje policije, le-tega pridržal. Ti, ki to dejanje počenjajo, niso ravno prijazni ljudje in niso ravno pripravljeni na pogovor z redarjem in na debato o tem, koliko časa je potrebno počakati na policijo, ali kot je kolega Petek rekel, da bi celo šli na kavo v najbližji bife. Niti približno temu ne bo tako, potrebno jih bo prisiliti, da počakajo policijo. Kaj to pomeni natančno, ne vem, ali bodo vklenjeni, privezani za obcestno svetilko, morda za drevo ali pa bomo morda namenili neke kontejnerje, kjer bodo ti ljudje čakali, da bo prišla policija, potem pa policije 1 uro ne bo in po 1 uri mora tega storilca dejanja izpustiti. No, potem bi pa jaz rad videl, kaj se bo dogajalo na tem mestu in na koncu - koga bo policija našla priklenjenega ob svetilko, ali ob drog, ali pa ob drevo. Zdaj je to smešno, ampak v praksi, ko se bo izvajalo, se bo pokazalo kot zelo resno vprašanje. Torej, teh pooblastil redarjem ni smiselno podeliti, se pravi varnostni pregled osebe, zaseg predmetov. Poleg tega - kaj bo s temi zaseženimi predmeti? Se predajo policiji, policija naprej z njimi upravlja ali jih bo župan zbiral v svoji pisarni in jih zlagal na police? Zadeve so več kot resne, čeprav na prvi pogled se celo strinjam s kolegom, ki je v prejšnjem sklopu razpravljal, da je zadeva lahko smešna na določene trenutke, ampak ko se bo to izvajalo v praksi bomo naleteli na nešteto težav, na nešteto nejasnosti, na nešteto odločanj posameznikov, ki ne bodo temeljile zgolj na strokovni presoji tega, kar bi od njih pričakovali, ampak, kot sem že dejal, zraven bo tudi človeški faktor, zraven bo tudi strah, zraven bodo tudi nejasna pooblastila in cel kup težav bo zaradi tega nastal. Zato tudi sam podpiram amandma LDS-a, da se to iz teh pooblastil občinskim redarjem črta, je pa tudi sicer zakon slab, se strinjam s tistimi, ki ga kritizirajo.
Hvala. Besedo ima poslancev Vili Rezman. Izvolite.
Hvala. Jaz tudi mislim, da je dovolj razlogov, da bi amandma lahko podprli. Skušal bom tudi jaz prestaviti, zakaj, morebiti tudi s kakšno prispodobo, ker je to zdaj prišlo že nekako v navado. Sicer bi pa rad najprej opozoril na to, da ni tako, kot je hotelo biti prikazano, da bodo občine lahko organizirale občinsko redarsko službo, medobčinsko redarsko službo ali imele svojega občinskega redarja; morale bodo to imeti, tako v zakonu piše, nobene izbire nikjer ni, da se lahko župan odloča ali bo ali ne bo. V 19. členu celo piše, kaj se zgodi, če se opusti neko dejanje, to piše v 19. členu. V tem členu, o katerem zdaj govorimo, pa so napisana pooblastila, ki jih mora izvajati v povezavi s 3. členom, kjer je področje dela opredeljeno, in v povezavi z Zakonom o javnem redu in miru, ki smo ga že zdavnaj sprejemali - nekateri ne, ker smo ga zavračali -, pa nalaga neke obveznosti. Drugo, kar bi rad k temu rekel, je, da bo problem v tem, kar sicer gospod minister zanika, da so naloge, ki so vse obvezne za vse redarje v velikih in v malih občinah, saj redarji v malih občinah ne bodo mogli izbirati: to bomo naredili, nekaj drugega pa ne. Torej, morale bodo izvajati vse. In zdaj si znam predstavljati, recimo, v moji občini, ki je takšna bolj povprečna, ki ni ne vem kako zelo velika, neko mlado deklico, luštno, simpatično, ki je bila brez dela, šla v "schnellkurs" za občinsko redarko, potem bo imela problem in me bo po mobitelu poklicala, ker nima niti 50 kilogramov, pa niti nima ne seminarja iz borilnih veščin: "Kaj naj naredim, župan?" Ne pusti se mi ne vkleniti, ne pusti se mi zadržati, kaj naj storim zdaj z njim?" Torej, res bo prišlo do absurdnih situacij. Tudi sankcij. Jaz jih v zakonu nisem našel. Kje so sankcije za to, ko župani, tisti, ki ne bomo tega izvajali - kako bomo sankcionirani? Morebiti bomo morali šele predlagati takšen zakon ali pa bomo morali biti sankcionirani v kakšni drugi zakonodaji, morebiti se bo reklo, župan, ki ne izvaja redarske službe, bo sankcioniran z razrešitvijo, zato ker ne izvaja zakona, ki je "bedast", če bo takšen sprejet. In opozarjam na to, bi rekel, da v 19. členu nalagate občinskim tajnikom in županom dodatne naloge, ustanavljati bo moral komisijo za neizvajanje nekih nalog, ki mu jih ta zakon [[...]], in bo postal celo neke vrste občinski sodnik. Bi pa predlagal oziroma dosledno bi bilo, če bi ta amandma, ki govori o črtanju teh, potem implicirali še v 14. členu, ker so podobne neumnosti tam napisane, pa so verjetno pomotoma izpadle, ker tudi tam piše o tem, da je treba vklepati in ne vem kako še drugače funkcionirati, čemur jaz, kot pravim, oponiram.
Hvala. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Če smo že pri prispodobah, spoštovani kolega iz Nove Slovenije, res je, vsakemu konju se ne gleda v zobe, sploh ne tistemu, ki si mu lahko na koncu "fovš". Ampak, če vrnem k 10. členu in amandmaju k 10. členu - preberite si ga, preberite, kakšna pooblastila dajete redarjem! Nekateri ste prej skoraj popadali s stolov, vključno z ministrom od smeha, ko je spoštovani kolega Zmago Jelinčič predstavljal na zelo slikovit in jasen način, tako jasen, da ste ga celo vi razumeli iz vladajoče koalicije, kaj se bo zgodilo. Ampak zdaj smo pa tam. To je to. Poglejte pristojnosti, ki jih dajete mestnim redarjem. Med drugim piše v prvem odstavku 10. člena, "zadrževanje storilca prekrška". Se pravi, ko bom avto nepravilno parkiral, me bo en mestni redar, ker me zelo težko vidi, zadrževal eno uro. Eno uro me bo zadrževal! "Uporaba fizične sile" - pa to je ta "švicar", to je ta "švicarski prijem", eno uro me lahko drži. Se zavedate, kaj mi v eni uri z enim takim "švicarjem" naredi - tudi zaduši! In če boste pogledali naprej, komu mora javiti. V roku 24-ih ur, se pravi, 24 ur lahko jaz tam ležim, da bo on javil županu. V 24-ih urah mora javiti, da je nekoga poškodoval, ima pooblastilo, da ga poškoduje ali pa da ga je celo ubil. Ja, takšne neumnosti podpirate! Takšne neumnosti podpirate. In edina pristojnost poleg opozorila, za katerega se strinjam, da to pristojnost lahko imajo; ustna odredba mi ni več jasna, ker ne vem, kaj mi bo redar ustno meni odredil ali pa komurkoli drugemu državljanu v tej državi, je, da tem redarjem kupimo mobi kartice za 1000 tolarjev, toliko, da v kolikor bodo zagledali eno težavo, prekršek in pa vse to, kar je v pristojnosti policije, ki ne opravlja svojega dela, pokliče policijo, da naj končno začne delati to, kar ji zakon daje. To je 1000 tolarjev za tri mesece, verjemite mi, da večkrat ne bodo klicali. In kdo so večji in kdo so občinski redarji? Iz vseh občin, kjer ti mestni redarji obstajajo, vemo, da so to ljudje, ki so svojo kariero začeli z borze dela. Pač, preko javnih del smo jih zaposlili, potem smo jih šolali štiri, pet ur, naučili abecede, pisanja, izpolnjevanja obrazcev, in to je to. Danes jim dodajamo še 166 ur dodatnega izobraževanja, da bodo znali uporabiti fizično silo - vsi se strinjate z mano, da je fizična sila zlom roke, ta prijem, oni prijem, udarec v koleno -, sredstva za vklepanje, se pravi, znali bodo natikati lisice, vezani in plinski razpršilec. Ja, še pištol'ca, pa imamo policijo! In vsi tisti, ki ste govorili o tem, da je razmejeno področje delovanja, preberite si drugi odstavek 10. člena: "Če s tem zakonom ni določeno drugače, se za izvajanje pooblastil opozorila, varnostnega pregleda, začasnega zasega predmetov in uporabe fizične sile uporabljajo določbe Zakona o policiji." Se pravi, jih enačimo. In kdaj imajo te pristojnosti? 12. člen - "takrat, ko nekdo vzbuja sum, da bo ogrozil varnost ljudi." Ja, to je lahko za mestnega redarja tudi nekdo, ki govori angleško ob enajstih zvečer v Ljubljani na Prešernovem trgu. To podpirate! Takšne neumnosti in takšen "kretenski" zakon podpirate! Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Marijan Pojbič. Izvolite.
Spoštovani! Pooblastila občinskega redarja so skladna z njegovimi nalogami. Brez pooblastil, določenih v 10. členu, ne more izvrševati nalog, ki jih določa zakon. Med drugim gre tudi za pooblastilo, ki pomeni poseg v človekove pravice. Zato je to pooblastilo omejeno na z zakonom izrecno določene primere. Utemeljitev predlagatelja amandmaja, da občine nimajo ne primernih kadrov ne opreme, da bi izvajale navedena pooblastila, v Slovenski demokratski stranki zavračamo. Predlog zakona namreč v 20. in 21. členu določa pogoje za opravljanje nalog občinskega redarja, usposabljanje ter preizkus znanja. Pri tem so v predlogu zakona upoštevana tudi nova pooblastila. Zakon pa določa tudi prehodno obdobje, v katerem se bodo redarji udeležili usposabljanja za opravljanje novih nalog. V Slovenski demokratski stranki amandmaja Liberalne demokracije Slovenije k temu členu zakona ne podpiramo in ga tudi ne bomo podprli. Še posebej bi pa rad poudaril, da govoriti o uvajanju lokalne policije je po moji oceni malce smešno, neodgovorno in, prepričan sem, veliko zavajanje državljank in državljanov. Hvala.
Hvala tudi vam. Ker vidim še želje po razpravi, odpiram nov krog razpravljavcev. Prosim za prijave. Imamo štiri razpravljavce, prvi ima besedo poslanec Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. No, pa smo pri 10. členu. Tudi jaz podpiram ta amandma, čeprav mislim, da je kompleten 10. člen rahlo "butast". Naj pokažem, kako naj bi izgledala ta zadeva, ki naj bi jo izvajali ti redarji. Najprej, tukajle piše, da je potrebna ustna odredba, potem varnostni pregled osebe, pa zaseg predmetov. To se pravi, nekdo bo zagledal eno zanimivo žensko, ki bo mogoče nekaj brskala po torbici. Seveda bo z borbo proti terorizmu zagrizeni redar zgrabil to žensko in prvič, ker ne bo vedel v skladu s 13. členom, kaj se preganja po uradni dolžnosti, ali na predlog, ker ne bo znal ZKP-ja, ker ne bo znal kazenskega zakonika, se bo zadrl: "Jaz sem zakon!" In jo bo vrgel na tla. Seveda ji bo s posebnimi prijemi bo zvil roko in v skladu z zasegom predmetov najprej vzel denarnico, pogledal, koliko je notri, vtaknil lepo v žep. Nakar seveda je treba narediti varnostni pregled osebe. In kaj bo naredil? Rekel bo: "Gospodična slecite, da vam pregledam vse vaše votline!" To se bo dogajalo. In kaj če se bo ta gospodična razburila in bo šla k bodočemu Hanžku? Kaj se bo zgodilo -nič! Po časopisih, po svetu bodo pisali, sedaj, ko imamo že tako čudnega predsednika, imamo pa še čudne redarje, ker imamo čudne zakone, ki to omogočajo. Zanimivo je tole sredstvo za vklepanje in vezanje in plinski razpršilec. Zakaj pa ne bi zagotovili kar oklopne avtomobile, pa gor dvojni mitraljez kalibra 12,7, pa je najbolje, da se kar "užge" po tistemu, ki ga vidiš da kaj narobe dela - če narobe dela. In če je mogoče še malo miga, ker verjetno ti ne bodo znali streljati, pa bo šlo vse "v luft", se ga pa povozi:, enkrat naprej, pa še enkrat nazaj. Mislim, to je grozljivo. Potem pa še dvema kolegoma iz NSi in pa iz SDS-a. Jaz razumem, da sta oba gospoda študirala v tistem in hodila v komunistične šole, da ne moreta poznati kakšnih tujih jezikov, zato jima bom pojasnil, kaj pomeni SA oziroma "Sturmabteilung". To so jurišni oddelki, ki jih je Hitler ustanovil v začetku svojega delovanja leta 1927. In SS pomeni "Schutzschtaffel" ali zaščitne enote, tudi te je ustanovil s podobnim namenom, kakor mi sedaj ustanavljamo neke lokalne vaške straže. Dajmo določiti še himno njihovo, mogoče kakšnega novega "Horstwesla" najdemo tukaj, da jim napiše himno, da bodo lahko korakali gor in dol. Uniforme imajo že podobne ameriškim, s tistimi vijoličastimi barvami in tako naprej. Govoriti ne znajo dosti več kot ameriški policiji - in tukaj smo. Krasno! Tukajle naprej še piše tale varianta, da ga bo tale naš slavni občinski redar bo lahko storilca prekrška eno uro držal tam. Eno uro držal. Sedaj pa, on nebo ravno točno vedel, kje naj ga drži, ali ga naj drži eno uro kar tako, ali ga naj drži eno uro z glavo pod vodo, če bo to, recimo, zraven Blejskega jezera. Res je, da nekateri bi kljub temu preživeli, ker nimajo v glavi nobenega važnega organa, da bi jim škodovalo to, ampak vseeno, na splošno človek ponavadi umre, če ga nekdo tišči eno uro pod vodo. In to mi dopuščamo nekim ljudem, ki bodo s "schnellkursom", ob katerih smo jih v predšolanju naučili zavezati čevlje in jesti z nožem, pa z vilico, jim in bomo zdaj dali še dodatni tritedenski kurz iz pretepanja - potem bodo pa glavni! Mislim, čudna država, da to dovoljujemo. Še enkrat pravim, oglašam se sicer pri amandmajih, za katere bom glasoval, vendar pa je kompleten zakon - na žalost nimamo več takšnih piscev, drugače bi Fran Miličinski še enkrat napisal Butalce številka 2.
Hvala. Besedo ima, dovolite, kolega Bojan Kontič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Govoriti na tak način o ljudeh oziroma o redarjih ni primerno. Kdor želi postati redar - tudi medklici niso primerni, kolega Jelinčič, ampak dobro. Kdor želi postati redar, mora izpolnjevati določene pogoje, ki so predpisani, tudi stopnja izobrazbe. In redarji, ki jih imamo sedaj zaposlene, to vsekakor izpolnjujejo. V moji razpravi gre zgolj za dodatna pooblastila, ne za to, o tem, kaj so redarji sposobni in česar ne, ampak to, kar jim z zakonom nalagamo tem redarjem in kar bodo ti redarji skladno s tem zakonom morali početi. To pa mislim, da je več od tistega, kar bi jim naj šlo, in da je to dejansko delo policije, ki jo je potrebno bolje opremiti, bolje plačati in zaposliti toliko, kot jih v posamezni policijski postaji tudi potrebujejo, pa bomo imeli red tudi na področju javnega reda in miru. Ko pa govorimo o tem, da to ni lokalna policija oziroma da se s tem zakonom ne ustanavlja lokalna policija, pa naj vam iz tega 10. člena, ki ga sedaj obravnavamo oziroma amandma črta tri alineje in določen tekst tudi iz drugega odstavka, preberem ta drugi odstavek, ki govori: "Če s tem zakonom ni drugače določeno se za izvajanje pooblastil, opozorila varnostnega pregleda, zasega predmetov in uporabo prisilnih sredstev uporabljajo določbe Zakona o policiji...", ponavljam, Zakona o policiji, "...in podzakonskih predpisov, ki urejajo načela in način uporabe istovrstnih pooblastil policistov..." - tudi tokrat ponavljam, policistov. Torej, to so pristojnosti, ki sodijo v delokrog policistov. In če daš te naloge občinskim redarjem, na ta način dejansko ustanavljaš lokalno policijo, vsaj v krogu pooblastil, če že ne pri samem nazivu.
Hvala. Besedo dajem predstavniku Vlade. Izvolite.
Hvala za besedo. No, poglejte, kar se tiče teh amandmajev, je zadeva sledeča. Namreč, 10. člen govori o pooblastilih redarja in verjetno, če želimo, da bodo občinski redarji operativni, morajo imeti tudi ustrezna pooblastila, ki morajo biti najmanj tolikšna, kot jih imajo tudi ostale državljanke in državljani za zagotavljanje javnega reda in miru. Fizične osebe imajo dolžnost na podlagi zakona, da osumljenca storilca kaznivega dejanja zadržijo in da se tudi prijavijo policiji. Verjetno najmanj takšno pooblastilo je potrebno dati tudi redarju in seveda na podlagi tega tudi dati možnost varnostnega pregleda in tudi zasega predmetov, ki ogrožajo varnost javnega reda in miru. Seveda, na podlagi tega je redarju potrebno tudi omogočiti, da v primeru samoobrambe uporabi fizično sredstva, drugače redarstva ne rabimo. Jaz bi opozoril, da poslanke in poslanci Nacionalne stranke so že glasovali za to zakon z glasovanjem o Zakonu o javnem redu in miru. Zakon o občinske redarstvu pa seveda govori samo o pooblastilih za izvajanje tudi Zakona o javnem redu in miru. Če teh pooblastil ni, potem tudi Zakon o javnem redu in miru ne more biti izvršen na takšen način, kot je to z zakonom določeno. Še nekaj kar se tiče razmejitve pristojnosti. Ta zakon jasno govori v 7. členu, tako kot je sedaj zapisano, da na področju občinskih predpisov je pristojnost občinskega redarja. Na področju predpisov, ki jih sprejema država, Državni zbor in državni organi, pa je ta pristojnost seveda na podlagi medsebojne usklajenosti - podrejenost policije. Hierarhija na način usklajenega delovanja pri zagotavljanju varnosti in mira mora biti določena. Če seveda hierarhija ni določena, potem tudi ustreznost, usklajenost nalog za izvajanje varnosti - nikoli ni najbolj učinkovito. Samo toliko. Hvala lepa.
Hvala. Vaše izvajanje je povzročilo repliko. Kolega Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Najmanj toliko pooblastil, kot jih imajo državljani, saj za sebe smatram, da sem državljan, ampak ne vem, če imam pravico koga zadrževati 1 uro, ne vem, če imam koga pravico pregledati, in ne vem, če imam pravico do njega uporabiti fizično silo. Uporaba fizične sile, ne vem, če imam to pravico, če jo imam, mi, prosim, povejte, pa lahko začnemo danes. Verjemite mi, da se najde nekaj ljudi, na katerih bi z veseljem to pravico izkoristili, če ne bom za to kaznovan. V Slovenski nacionalni stranki smo podprli Zakon o javnem redu in miru. Ja seveda v enem trenutku, ampak tam piše, da za kršitve javnega reda in miru lahko tudi skrbijo mestni redarji. Tam ne piše, da mestni redarji lahko posredujejo pri kaznivih dejanjih in ne piše, da lahko uporabljajo fizično silo, tega tam ne piše. Vi odkimavali ali pa ne, jaz vam povem, da tega tam ne piše. Hvala.
Hvala. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima poslanec Kristijan Janc.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Ko to razpravo poslušam in ta nestrpnost, bom rekel, tudi v Državnem zboru, vedno hujše glede policije, glede redarstva itd. Ne vem, od kod to. Očitno lastne izkušnje, slabe izkušnje, očitno s policijo itd. In ta srž pač tukaj sedaj ob tem zakonu, ki ga poskušajo izliti nekateri poslanci, ki pač očitno s tega mesta mečejo očitke kolegom poslancev, take in drugačne stvari, ki niso primerne za to hišo, ampak kljub temu to je stvar vsakega posameznika. Ne vem, komu in zakaj je ta zakon tako sporen in tako napačen ali pa slabonameren. Ne vem, čemu toliko tega, ne razumem. Podobna zgodba je bila takrat, ko smo sprejemali Zakon o javnem redu in miru. Koliko nekih prelitih zgodb, koliko negativnega, neprimernega in tako naprej. Da ne govorim o tistem dodatnem amandmaju, ko smo govorili "do 16 let" in tako naprej. Ampak slovenski javnosti se zdi pozitiven, dober, nekateri od vas tukaj pa ste ga sesuli do konca. Danes poslušam enako - ne velja nič, ne velja to, ne velja ono, nič! Bojimo se policije, nekateri bi najraje predlagali, da policijo ukinemo v Sloveniji. To si nekateri želijo očitno v tem parlamentu. Ampak policijo vendar imamo, in mislim, da jo zelo dobro uporabljamo in jo potrebujemo. Govoriti o lokalni policiji, to je pa preveč, kolegi. Mislim, to je preveč, kar govorite nekateri. Očitno nimate nekih izkušenj, mogoče ste nekateri kandidirali za župana, pa niste bili uspešni in mislite, da bo župan zdaj lokalni šerif, lokalni policaj. Če to mislite, potem ste v veliki zmoti ali pa nimate izkušenj, kaj pomeni biti župan neke občine in katere pristojnosti imaš in katerih nimaš. In če spremljaš kakorkoli zadeve v lokalnem prostoru, je župan za marsikaj odgovoren, za vse pa tudi ne. In to, mislim, da je prav smešno, in nekako nelogično se mi zdi, da se nekdo tako boji redarjev, policije, tega zakona, več reda, več varnosti, več pregleda, več vzdrževanja javnega reda in miru. Pa zakaj se tega tako bojimo? Zakaj? Ne vem. Dajmo se vprašati vsak pri sebi, kdo se tako boji tega? Kdo? Očitno tisti, ki imate pač nekatere drugačne pomisleke, da pač tisti redar, ki bo moral imeti določeno izobrazbo, določeno znanje in tako naprej, ki bo pod okriljem neke lokalne skupnosti, nekih organov, verjetno bo moral imeti tudi dosti znanja in izkušenj. Ti primeri, ki so pa tako privlečeni za lase, to ni večina. Mogoče je eden na tisoč primerov takšen, kot je o njem kolega pred mano razpravljal, kaj bo, če bo, in tako naprej. To je nekorektno. Mislim, da ta zakon, kot je bilo danes že večkrat povedano, daje možnost lokalnim skupnostim, da tisti, ki hoče biti organiziran, imeti red, imeti pregled, imeti manj vandalizma, več tistega, kar si občani, državljani preprosto želijo in hočejo imeti. Od župana, od postavitve posameznih kandidatov, ki bodo izpolnjevali pogoje, pa bo odvisno, ali bo služba dobro delovala, ali bo slabo delovala ali ne, ali bo več sodelovanja z lokalno policijo ali bo manj sodelovanja z lokalno policijo. Vse to je pa odvisno od ljudi, ki bodo ta posel opravljali, tudi od župana, občinske uprave in še koga. Tako v tem ne vidim bojazni. Fleksibilnost zakona je dovolj velika, daje možnosti tudi županu in službam, da se lahko prilagodijo takim in drugačnim razmeram. Tako da, ne vem, toliko nestrpnosti proti temu in toliko nekih prispodob z raznimi zgodbami, o Romih in tako naprej, mislim, da to ne sodi v ta predlog zakona. In se mi zdi to res malo neprimerna razprava, ki očitno govori o nekih izključno lastnih izkušnjah s policijo, z redarstvom. Toda na splošno so pa verjetno izkušnje državljanov in državljank nekoliko drugačne. Hvala.
Hvala. Besedo dajem poslancu Milanu Petku. Istočasno se vam opravičujem, da sem vas preskočil. Izvolite.
Nič hudega [[...]]Torej, ko sem utemeljeval naš amandma k 10. členu in me je kasneje gospod Kontič pravzaprav sam opozoril na navezavo na 12., 13. in 16. člen, hočem sedaj povedati še tole, da smo pravzaprav v predhodni obravnavi na matičnem odboru predlagali mnogo več amandmajev. In eden izmed bistvenih, ki smo ga predlagali - seveda ni bil zaradi koalicijske discipline sprejet -, je bil tudi amandma k 36. členu, s katerim smo hoteli pravzaprav razveljaviti določila Zakona o varstvu javnega reda in miru. Torej, govorimo ves čas isto. Menimo, da je tisti zakon dal podlago za ta zakon, vendar ker je ta zakon slab, tisti pa je dal podlago, smo hoteli oba zakona na ta način spremeniti tako, da enega ukinemo, drugega pa modificiramo v tem smislu, kot smo predlagali zdaj v 10. in pa teh 12., 13. in 16. členu, nismo pa mogli več dati amandmaja na 14. člen, kot je opozoril gospod Rezman, ker ni odprt. Če bi bili sprejeti ti amandmaji, bi prišlo do neusklajenega zakona in takrat bi nastala možnost, da bi 14. člen tudi usklajevali, če bi do tega prišlo. Toliko pojasnila, ker vemo, kaj smo lahko vložili in kakšen je bil namen LDS-a, Liberalne demokracije, od vsega začetka. Ko govorimo o teh primerjavah, je tega bilo v tej današnji razpravi zelo malo rečenega. Mi se tako radi primerjamo z evropskimi razvitimi državami, torej članicami Evropske unije, katere člani smo, pa je zelo malo članic, ki imajo na ta način urejeno, približno tako organizirano lokalno službo za varstvo reda in mira, kot sedaj poskušamo uvesti to s to zakonodajo. Ena izmed primerljivih teh zakonodaj je Italija, ampak Italija in Slovenija pa menda ja nista po nekaterih dogajanjih v tej družbi, po nekem stanju duha in kulture in še česa v tej družbi. Navsezadnje pa ima Italija to zakonodajo sprejeto iz sredine 18. leta, očitno iz razlogov, ki v Italiji so jih takrat poznali, ta zadeva se je ohranila, vendar ima ta lokalna policija tudi podlago v Ustavi, za razliko od nas, ko tega nimamo. Ko govorimo, da ima v Ustavi podlago za izvajanje teh nalog pravzaprav samo policija, ki jih pa sedaj, in ta pooblastila, prenašamo na redarje. Če pa se primerjamo z Avstrijo, s katero tudi radi to primerjavo delamo, Avstrija tega nima. Nemčija tega nima, Nizozemska tega nima, Belgija tega nima. Torej, to so države, po katerih včasih radi zglede vlečemo, tukaj pa smo jih dali v nek stranski vogal, zamolčali in rekli, imajo nekatere druge države, pa to primerjali s Francijo in Italijo. Kar se tiče same razprave današnje, prav žalostno je in zdaj morebiti razen ta zadnji poskus gospoda Janca, da na strani koalicijskih poslancev ni tehtne, dobre, kvalitetne argumentacije, ki bi vzdržala pravzaprav in za katero bi tudi oni lahko mene prepričali, da je zakon ustrezen in potreben zaradi tega, ker bi mi to argumentirali. Razprave so ponavljanje tistega, kar jim je nekdo napisal in branje ugotovitev, ki so bila že zdavnaj pripravljene, razen, kot pravim, gospod Janca, ki je skušal utemeljevati, verjetno bolj iz svojih izkušenj, kje ne vidi slabosti te zakonodaje. Jaz pa pravim, da tudi Sevnica, pa Maribor, pa Ljubljana, pa Celje niso primerljivi v vseh elementih. In imamo nekateri pač izkušnje posebej v teh večjih mestih, kjer prihaja do deviantnih situacij, da bomo redarje spravili v položaj, ko ne bodo obvladali teh situacij. Prej je bilo ilustrirano na nekih primerih. Jaz verjamem, da poznaš ti verjetno tvoje okolje bolje, mogoče je res teh primerov malo, v Mariboru jih je dosti. Ampak zato je po naši zakonodaji in po našem mnenju sposobna edino policija poskrbeti; policija, ki mora v mesto se vrniti, žal je iz urbanih središč odšla, odšla je na meje, odšla je v pisarne; tam kjer bi morala biti na ulicah, tam kjer bi morala biti na mestih dogajanje, je pa ni. In če mislimo, da bomo z redarji tako usposobljenimi, tako pravzaprav nepripravljeni na to novo situacijo, pa lahko govorijo o ne vem kakšnem varnostnem programu, o ne vem kakšnih skupnih dogovorih - torej, tam, kjer te možnosti ne bo, bo to varstvo slabo, ne drugačno kot je sedaj in osnovni namen zakona ne bo dosežen, če je ta osnovni namen bil - in tu pritrjujem, da je namen bil verjetno zagotavljati boljše stanje na tem področju. Zaradi tega skušamo vsaj delno popraviti to zakonodajo, ker se zavedamo, da je enostavno zavrniti v celoti ne moremo. Če tega nočete razumeti, morate pač tudi nositi posledice v perspektivi. Navsezadnje pa ima Ljudska stranka največ županov in bo imela tudi največ problemov z realizacijo tega zakona in ostali pač sorazmerno svojemu deležu. Hvala.
Hvala tudi vam. Odpiram nov krog za prijavo, prosim. Izvolite. Prijavljenih imamo pet razpravljavcev. Besedo ima poslanec Josip Bajc. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Poskušal bom razpravljati o 10. členu in amandmaju k 10. členu. Mogoče pa samo za uvod, odločili smo se in podlaga, mislim, da je kolega Rezman, prej sem poslušal, razpravljal, da neki drugi zakoni so napotili, da mora priti do tega zakona. To je prvo. Drugo, bil sem kar nekaj časa župan, večkrat sem si želel asistenco policije pri delu redarjev. Zaradi tega, ker nismo imeli zadev dorečenih, pa je prišel redar, pa ga je šofer skoraj v "ta zadnjo" butnil, ker mu je pisal listek za 2.500 tolarjev za plačilo mandatne kazni. Pa dovolj o tem. Šel bi konkretno na 10. člen. Kolegi, jaz berem celovito zakon in poskušam brati zakon v 3. členu, poskušam brati zakon v 10. členu in poskušam potem brati zakon tudi v 14. členu. Če smo se že odločili, nekateri sicer izgleda, da ne, ampak če smo se že odločili, da hočemo imeti občinskega redarja, ki smo mu dali neka pooblastila, ja, za izvrševanje teh pooblastil ga moramo tudi zaščiti. In kako ga zaščitimo? Zapisali smo v 14. členu, v povezavi z 10. členom, da občinski redar sme uporabiti fizično silo in plinski razpršilec samo v primeru, če drugače ne more od sebe ali koga drugega odvrniti istočasno protipravni napad. Pa da ne bi zdaj razglabljal, kaj to pomeni pravno, pa ne vem, kaj vse. Jaz mislim, da mu to moramo omogočiti, da ne bo tisto, kar sem prej rekel, dobil, kot bi kolega Jelinčič rekel, kaj v sedalne mišice od tistega redarja, ki smo mu dali neka pooblastila, da nekaj stori zoper tiste, ki bodo kršili, za tisto, kar je pristojen, da nadzira redar po 3. členu. In še enkrat pravim, ne morem tega amandmaja, tako kot sem prej govoril pri 9. členu okoli hierarhije, ne morem tudi tega amandmaja podpreti. Potem je pa dejansko prepuščen milosti in nemilosti ta redar, ko bo prišel v izvrševanje ukrepov, ki mu jih nalaga zakon. In recimo, eden tak, če bi prišel, kot je eden od kolegov bil prej razpravljavec, recimo, pa da bi mu prišel postaviti redar lisice na napačno parkirano mesto na ulici. Tako tega amandmaja nikakor ne morem podpreti. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Aurelio Juri. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Jaz imam čast, da sem bil med prvimi, še takrat predsedniki občin, ki smo ustanavljali občinsko redarstvo. To je že 1992. leta; v Kopru je bil prvi zametek tega, kar je seveda kasneje postalo močno razvito občinsko redarstvo. Že 1992. leta v Kopru je bil prvi zametek tega, kar je kasneje postalo močno razvito občinsko redarstvo v Mestni občini Koper. In sem se naučil nekaj, tudi od italijanskih izkušenj, da hibridne situacije, torej ko imaš nekoga s pooblastili in ni "ne tič ne miš", dobiš izjemno nevarne situacije. Kajti, se konflikti interesov in pooblastil srečujejo. In v tem konkretnem primeru - jaz bom podprl ta amandma, ker delno popravlja zakon, ki ni sprejemljiv, po mojem mnenju. Postavlja se vprašanje, pa če se vračamo na današnja aktualna dogajanja, smo videvali nastajanje določenih cestnih zapor. V eni vasi, ali v eni občini, v Ivančni Gorici, če se ne motim, celo gasilci so sodelovali pri cestni zapori. Kaj bo jutri? Ali bo občinski redar, glede na to, da je bil tudi župan zraven, sodeloval pri vzpostavljanju cestne zapore? Bo prišla policija, ki ima dolžnost odpraviti cestno zaporo? Kdo bo razreševal ta konflikt, ko se bo kaj takšnega dogajalo. Zagovarjam to, kar je kolega Petek že prej rekel: policija se mora vračati v mesta. Občinski redarji lahko so in morajo biti, ampak ko so nevarna pooblastila, z zmanjšanimi pooblastili, ne s povečanimi pooblastili. Kajti, ne moreš opravljati tega dela, če nisi vešč v celoti tistih vrlin, ki jih potrebuje nekdo, ki je dolžan vzpostaviti red in izvajati zakon. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Pavel Gantar.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz bom podprl amandma poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije, čeprav je očitno, da samo delno popravlja napake in delno izboljšuje situacijo. Sicer pa mislim, da je razprava o tem členu pomembna razprava. Namreč, govorimo o pooblastilih, govorimo o naravi redarstva. In prav tu imam jaz dva velika problema s tem členom in s tem zakonom v tem pogledu v celoti, predvsem pa tudi s tem členom. Prvič, vprašanje pristojnosti, je bilo rečeno, je rešeno v drugih členih in rešeno je na papirju, vendar iz praktičnih situacij pa vemo, kaj se utegne zgoditi. Mogoče ne ravno to, kar mislijo kolegi iz SNS-a, kako bodo ti redarji nediskriminatorno vsakega pregledali, zadržali, preiskali in tako naprej, kako bodo preveč aktivni, ampak zdi se mi, da bodo ob incidentnih situacijah, si lahko zamišljam razmere, ko ne bodo posredovali ob nekem pretepu ne eni in ne drugi. In se bodo policisti sklicevali na redarje in redarji na policiste, eni na občinske predpise, drugi na državne zakone in tako naprej. Tako ta zadeva s tega vidika ni urejena in mislim, da bo tu velik problem. Drug problem s temi pristojnostmi pa so seveda vezani, in je še večji, na vprašanje tega, da sem trdno prepričan, da v teh primerih gre za uporabo monopola, ki ga da država, se pravi, sile in podobnih zadev, in da to morajo res opravljati usposobljeni, izurjeni in izobraženi ljudje. Kurzi so premajhni in nimam nič proti redarjem. Vem, da so lahko pridni, marljivi in da so lahko dobri in da so slabi, vendar policisti imajo štiriletno šolo, dodatno izobraževanje in podobne stvari, ali triletno ali kakorkoli. V to izobraževanje, ki je vezano na uporabo teh pooblastil, ki je vezano na uporabo fizične sile, ki jo morajo izvajati usposobljeni in izurjeni ljudje. Sicer pa, tako kot danes zadeve kažejo, gospod minister, mi boste prisluhnili, vam in Vladi priporočam, kar je bilo že nekako rečeno, vam in Vladi priporočam, da Zakon o občinskem redarstvu umaknete z dnevnega reda in da čim prej vložite po nujnem in hitrem postopku Zakon o vaških stražah. Hvala lepa.
Hvala. K razpravi se je prijavil minister Žagar. Izvolite.
Hvala za besedo. Najprej mogoče ugovor gospodu Juriju. To, kar gospod Juri predlaga, je namreč v nasprotju z amandmajem, ki ste ga predlagali k 9. členu. V tej situaciji je ravno 9. člen - in to je tisto, kar ste sedaj na koncu omenili - v bistvu rešuje. Sicer bi pa še enkrat poskušal res pojasniti, kako naj v skladu z že obstoječo zakonodajo redarstvo deluje oziroma naj bi delovalo, potem ko bo ta zakon sprejet - jaz upam in verjamem, da bo, ker je namen tega zakona prispevati k zagotavljanju večjim pogojem, kar zadeva red in urejanje tega področja. Znotraj tega reda so se številna področja, ne nazadnje so v Zakonu o varstvu javnega reda in miru, ki je že sprejet, ki ste ga že sprejeli, tudi ustrezno zapisno in tudi tisti del, kako bi se naj stvari izvajale. V tem trenutku je situacija taka, da imamo res hibridno situacijo, kar zadeva izvajanja tistih nalog, ki bi naj tudi redarstvo izvajalo, zato ker lahko to izvajajo v skladu s sprejetim zakonom ali redarstvo ali policija. In to je potem razlog in to mi govorijo tudi moje izkušnje v skladu z Zakonom o varnosti na cestnem prometu, ker je redarstvo že na področju mirujočega prometa ves čas delovalo, da se pač policija dejansko potem umika iz tega dela ali pa je prepustila redarstvu. Naj si pač občine redarstvo organizirajo. Večina občin pa redarstvo že tako ali tako ima; ima za del nalog, za tiste naloge, ki jih izvaja iz lastnih aktov, in pa za tiste, za katere je že pred tem bila podlaga v zakonodaji. Ker so bila tolmačenja takšna, da zakon to omogoča, pa se organizirajte. Sedaj seveda Zakon o varstvu javnega redu in miru nekatera področja omogoča, sedaj pa se je pač potrebno organizirati. Torej, te dileme, ki ste jih omenili, so v tem trenutku prisotne, so tukaj. Mi s tem zakonom v prvi fazi vračamo vsa ta pooblastila, ne pooblastila, saj te pristojnosti imajo, ki jim jih je naložil Zakon o varstvu javnega reda in miru - nazaj na policijo in skozi program varnosti omogočamo posameznim občinam, ki so pa različne, se s tem strinjam, da se znotraj tega nabora pooblastil dogovorijo, kolikšen del in na kakšen način bo izvajalo redarstvo in kolikšen in na kakšen način bo izvajala policija. Dokler ni sprejet je ta program varnosti, je policija dolžna te stvari izvajati. [[Oglašanje iz klopi.]] Jaz seveda verjamem in tudi izkušnje govorijo o tem, da vsak župan tudi v svojem okolju želi imeti čim boljše razmere. Torej, vložil bo napor v to, da bo do tega dogovora prišlo - jaz verjamem, da smo zreli in resni ljudje in da živimo seveda v resni državi, kjer se zakonodaja spoštuje - in na drugi strani seveda je tudi interes policije, da se te stvari uredijo, dogovorijo. Saj nikomur, verjetno, ne ustreza situacija, kjer so vse stvari v zraku. Amandma, ki je na to vezan, pa govori o pooblastilih. Če želimo mi te naloge - to pa lahko kvečjemu še dodatno pojasnijo tudi strokovnjaki -, ki so naložene z Zakonom o varstvu javnega reda in miru, ne s tem zakonom, ki zdaj te stvari ureja, torej redarstvo izvajati, potem potrebujejo redarji določen obseg pooblastil. In tudi to je posredno zapisano v programu varnosti, kjer bo obseg nalog določen. Prvenstveno pa nekatera pooblastila, ki ste jih posebej izpostavili, so namenjena v bistvu tudi na nek način lastnemu varovanju, kjer so pa zdaj že pri opravljanju teh nalog iz področne zakonodaje redarji prepuščeni situaciji, ki je popolnoma neurejena. In to nas je vodilo v vseh teh zadevah. In zato so te rešitve predlagane na način, kot so predlagane.
Hvala. Besedo ima poslanec Borut Sajovic. Izvolite.
Hvala lepa. Podpiram razmisleke in del razprave, ki jo je bilo slišati v tej dvorani, recimo iz ust gospoda Janca, to skrb. Tudi z marsičem, kar je minister izrekel, se velja strinjati, vendar vseeno ta 10. člen bom z veseljem podprl, kajti mislim, da tem redarjem po novem s tem členom marsikdaj delamo medvedjo uslugo in da bodo žrtve teh čudnih ravnanj največkrat ravno ti redarji, ki situaciji in pa zgodbi ne bodo kos. Pred časom sem govoril z enim od gospodov, ki se ukvarja z varnostjo, in mi je potrdil teorijo, ki jo je med ljudmi največkrat slišati, da če ti, recimo, vlomijo v hišo, da jo največkrat skupijo tisti, ki se v tej zgodbi gredo junaka in se takšnim nepridipravom postavljajo zoper s silo, z orožjem ali z določenimi stvarmi, ki jih niso vešči. Tisti, ki pride, ki dela te kršitve, je običajno na to svoje nezakonito ravnanje bistveno bolje pripravljen, bistveno bolje izvežban kot pa tisti, ki se mu zoperstavlja. In tu jaz vidim kar nekaj težav. Imam pa še dileme in pa bom tudi izkoristil prisotnost gospoda ministra - kakšna je ta obveznost. Ali bodo občine obvezne imeti, recimo, za neko takšno občino, kot je naša med 15.000 in 20.000 prebivalcev ali bomo zdaj prisiljeni imeti kar tri redarje naenkrat? Kako jih bom s financirali in kdo nam jih bo plačal? Hvala lepa.
Hvala vam. Odprl bom ponovni krog razpravljavcev. Kolega Rezman, izvolite.
Hvala lepa. No, jaz še enkrat povem, da mislim, da imam namen podpreti ta amandma in da se mi zdi, da je dovolj tehtnih razlogov za to, da se ga podpre. Najprej naj odgovorim na trditev, da večina občin že itak ima občinske redarje. 143 jih je v Sloveniji, 40 od tega v Ljubljani, nekaj ostalih je razdrobljenih po večjih mestih, velikanska večina občin bo zdaj stopila prvič na pot konstituiranja občinskega redarstva. In velikanska večina od teh tega ne bo sposobna, tako kot je tukaj v zakonu predvideno. Drugič. Mislim, da je vsa razprava doslej pokazala, da to drži, tudi minister je to posredno potrjeval, torej, da ta zakon potrjuje tezo o kukavičjem jajcu. In zdaj se da tu še kaj napraviti, dokler zakon še ni sprejet. Tretjič. Če bomo prišli na tako raven, da bomo branili zakon za vsako ceno, kar se zdaj deloma dogaja, potem smo na napačni poti. Jaz ne želim, da bi kdo razumel, da jaz atakiram službo za lokalno samoupravo. Želim to, da bi ta služba prisluhnila nekaterim argumentiranim pripombam in da bi rekla, ja, so slabosti in za slabosti je najbolje, da jih priznamo za slabosti in jih odpravimo. Torej, naša ambicija je, da minister prisluhne in reče, v redu, je tukaj kaj takšnega, kar je vredno še spremeniti. Ko bomo prišli na raven, da bomo rekli, vsi smo enaki pri svojih obveznostih, vsak državljan mora opravljati to, kar tu notri piše za redarja, potem ni potreben zakon. Potem smo tako ali tako vsi to dolžni delati. In potem je to samo zakon o tem, da dobimo še vsi občinske redarske uniforme in da župani uvrstimo vse svoje občane na spisek za plače. Torej, to so pa že nesmiselne argumentacije in na to mi ne bomo, vsaj nekateri ne, pristali. In četrtič, kar bi rad rekel. Vsaj jaz se ne bojim tega, da bi bilo več policije. Jaz se ne bojim tega, da bi imeli občinska redarstva tam, kjer so potrebna in kjer so sposobna opravljati svojo funkcijo. Prav nasprotno, jaz si želim, da bi bilo policije več, da ne bo tako, kot se sedaj obeta, kar je minister za notranje zadeve v tej dvorani sam že tudi posredno povedal, da jih ne bo zmeraj več v pisarnah, pa na cestah skoraj nič več, in da bomo na ceste pošiljali zdaj namesto policije pač občinske redarje.
Hvala. Besedo ima minister. Izvolite.
Hvala. Ponovno sem dolžan nekaj pojasnil. Kar zadeva naloge, nalagate Zakon o varstvu javnega reda in miru in Zakon o varnosti cestnega prometa vsem občinam enake naloge. Ker se zavedamo različnosti občin, predlagamo fleksibilne rešitve in skozi program varnosti se bodo te fleksibilne rešitve lahko uporabile. In tudi zakon predvideva različne oblike možnosti organiziranja redarstva, od skupnih uprav do samostojne, pa tudi samo s pooblastilom v nekaterih občinah. Kar zadeva vse te priprave, je treba tudi povedati, da je predvideno - tudi po upoštevanju razprave že na odboru - podaljšano dvoletno prehodno obdobje, v katerem je treba te stvari pripraviti tudi skozi program varnosti, ki ga morajo sprejeti občine in policija v posameznih občinah. Ocenjujemo, da je zdaj pa to verjetno res tisto dovolj dolgo obdobje, ki to omogoča. In še, kar zadeva policijo. Niti približno že skozi sam Zakon o varstvu javnega reda in miru, tako kot ga jaz razumem, niso pooblastila redarjem iz tega naslova enaka pooblastilom policije. Niti približno. Pooblastila policije so bistveno, bistveno širša tudi iz druge zakonodaje na drugih področjih. In seveda je potem program izobraževanja na nek način usklajen s tem delom pooblastil, ki bi jih naj redarji na tem delu dejansko uporabljali.
Hvala. Prosim za prijave. Izvolite. Besedo ima poslanec Vili Rezman. Izvolite.
Hvala. Prosim za prijavo. Izvolite. Besedo ima poslanec Vili Rezman.
Jaz sem uvodoma govoril o tej fleksibilnosti. Ta fleksibilnost ima samo tri oblike. Eno izmed teh lahko izbere občina. Samo med tem lahko izbira. Mora pa to imeti. Po zakonu mora imeti občinskega redarja. In tam, kjer bo občina imela samo enega občinskega redarja ali eno občinsko redarko, morala pa bo opravljati vse naloge občinskega redarstva, je to neizvedljivo. To vam hočem dopovedati. V moji občini ena brhka deklica, ki bo redarka, ne more nadomesti manjka policije, o katerem govoriti vi v uvodu k temu gradivu.
Hvala. Besedo ima poslanec Martin Mikolič.
Hvala. Po vsej tej burni razpravi, burni domišljiji nekaterih, se res lahko vprašamo, ali potrebujejo občine občinsko redarstvo ali ne. Jaz smatram da. Pa občinska redarstvo že v marsikateri občini učinkovito po tej zakonodaji, ki sedaj velja, deluje. Jaz mislim, kolega Rezman, te podatke, ki si jih navedel, so iz leta 2004. Jaz mislim, da je občinskih redarjev na današnji dan kar precej več. Dodal bom to, kar je bilo slišati, da po tem novem zakonu naj bi se občinsko redarstvo in policija sklicevala eden na drugega glede pristojnosti, glede nalog, pa obveznosti. Kolega Gantar, to se sedaj dogaja. Primer poznam iz prakse iz moje občine. Ko prihaja do tega, da se policija drži svoje zakonodaje, kar je pravzaprav tudi prav, občinsko redarstvo svoje, in pride do razhajanj v določenih nalogah, kjer pravzaprav noče ne eden, ne drugi te obveznosti izpeljati. Jaz sem trdno prepričan, da ni ta zakon slab, tako kot ste ga pravzaprav skoraj vsi iz opozicije skritizirali. Ta zakon bo pa najbrž prispeval ravno k temu, saj to je tudi vsebina zakona, da se ne bodo sklicevali, na eni strani občinsko redarstvo, na drugi strani pa policija, eden na drugega. To bo tudi opredeljeno v občinskem programu varnosti. To naj bi bilo zajeto tam. Če pa ta novi zakon nalaga občinskemu redarstvu nove obveznosti, mu vsekakor nalaga tudi nova pooblastila. In ta pooblastila so navedena v 10. členu. In moram povedati, da v naši poslanski skupini tudi jaz tega amandmaja k 10. členu ne bom podprl, ker pravzaprav potem to ruši celoten koncept predlaganega zakona. Še enkrat bi poudaril na vso to burno razpravo, pa predvsem veliko kritike, mislim, da so neutemeljene in moramo, tako kot je bilo s strani ministrstva tudi rečeno, ta zakon sprejeti, da bomo tudi zadostili obstoječi zakonodaji oziroma tisto, kar smo v zvezi ravno s tem zakonom že sprejeli, kot je med ostalim tudi Zakon o javnem redu in miru. Hvala.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima poslanec Kristijan Janc.
Hvala lepa. Samo na kratko. Z oziroma na to, kar smo zdaj slišali s to razpravo, ki je zelo zanimiva. Strinjam se s kolegom Petkom, da policija je odšla s tistimi svojimi pristojnostmi ven iz mest. To se strinjam deloma in tudi temu je res. Očitno ima neke nove prioritete, naloge, pa morda malo zapušča to zgodbo, ki smo jo nekoč bili navajeni, listki na avtomobile za nepravilno parkiranje. To je res. Kar se tiče pooblastila redarjev. Glejte, če hočemo imeti uspešno službo, mora redar imeti ustrezno pooblastilo. Popolnoma jasno. Včasih govorimo, da ne dejemo pooblastil, zdaj jih dajemo očitno preveč. Kdaj je prav potem? Nikoli. To je eno. Kar se pa tiče tega programa, o katerem je že pred menoj govoril koleg. Normalno, občine bomo opredelile program, kaj je zanjo prioritetno. Ali bo morda samo redarska služba opravila nepravilno parkiranje ali je še kaj drugega, je stvar lokalne oblasti po mojem razumevanje tega zakona. Ali pa je mnogo več. To pa je odvisno od občine, v kakšni mestni občini bo verjetno nekega več, v kakšni majhni občini nekoliko manj ali pa zelo malo. To bo pač odločal skupaj z lokalno policijo, ki je pristojna na tistem prostoru. Tako ne vidim tukaj nobenih posebnih strahov, težav in zakon kot takšen, če ga pogledaš od prvega do zadnjega člena, mislim, da kaže [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]praznine, ki pa je nastala v lokalni skupnosti. Tisti, ki hočejo red na svojem področju, imajo tukaj priložnost. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Milan Petek. Izvolite.
Hvala lepa. To me veseli, da se v neki ugotovitvi strinjava z gospodom Jancem, in ta je tista, ki skrbi. Tudi ta njegova razlaga seveda terja, vsaj z moje strani, drugačno razmišljanje. Ko bo enkrat policija s tem zakonom dobila, pravzaprav ne bom rekel, potuho, ampak tudi podlago, da začuti in da dobi formalno pravzaprav možnost se umikati še bolj, kot se je do sedaj umikala. Do sedaj te možnosti formalno ni bilo. Bila je zadolžena za varnost na določenem področju, morala je biti ekipirana tako, da bi to zagotavljala. Ni bila. Sedaj dobiva ravno v tistih okoljih, o katerih vi govorite in se bojite, pa mislite, da bo prišlo do nekega usklajevanja, kaj bo delala policija in kaj bo delala, torej lokalna skupnost. Ta policija bo tudi iz teh okolij enostavno šla in prepustila vso to odgovornost lokalnim skupnostim. In lokalne skupnosti bodo primorane, če bodo hotele zagotavljati to ustrezno varnost in zaščito javnega reda in mira v svojem okolju, ekipirati redarske ekipe. Te redarske ekipe pa po logiki stvari ne morejo biti manj kot tri ljudi, da se razumemo, ker je treba pač 24 ur zagotavljati varstvo na nekem področju. In če to razdeliš, 24 ur, verjetno štiri ljudje, pravzaprav bo to minimalno število te ekipe redarjev, ki jih bodo lahko z medobčinsko organizacijo pravzaprav porazdelili po več občinah. Ampak to spet zmanjšuje efektivnost v nekaterih okoljih, kjer to ne bo dovolj dobro nastavljeno. In to je tisto, kar je pravzaprav argument, razlog za to, da menimo, da je zakon neprimeren, da bi ga bilo bolje umakniti. Meni je jasno, da ga minister ne bo, ker je prevzel obvezo, da ga spiše, zato ga tudi tako krčevito brani. Nisem pa prepričan, da je sam najbolj prepričan, da je to najustreznejša rešitev. Nima pa smisla torej njega prepričevati in to nalogo ima kot državni funkcionar in njim bo lahko tudi v tem primeru.
Hvala. Glede na to, da imamo še kar nekaj razpravljavcev, bom najprej dal besedo predsedniku Vlade, potem pa bomo odprli navkrog elektronskega prijavljanja. Izvolite.
Jaz bi samo še doprinesel k tej razpravi še enkrat mogoče z eno razjasnitvijo. Ta zakon ne pomeni, da bo določen del izvajanja programa varnosti, se pravi, na lokalnem območju sedaj se policija popolnoma umaknila in bo prenešeno na občinskega redarja. Ta zakon pomeni samo dopolnitev izvajanja varnosti na področju lokalne samouprave. Predvsem na tem območju dopolnitev in medsebojno usklajevanje. Do sedaj seveda ni bilo tega drugega, se pravi dela občinskega redarstva, ki bi na nek način lahko z roko v roki skrbel skupaj s policijo za zagotavljanje varnosti na lokalnem območju. Zato je seveda najprej sprejem programa varnosti, prehodno obdobje, ustrezna fleksibilnost organiziranosti verjetno ustrezna oblika za celovito izvajanje redarstvene službe v celi državi. Vprašanje je, kdo lahko v tem trenutku za katerokoli občino v Republiki Sloveniji reče, da tukaj pa ni potrebno izvajati redarstvene službe tudi za tisto občinsko premoženje, za katero je že po Zakonu v lokalni samoupravi pristojna, da zagotovi ustrezno varovanje tudi občinam. Zato seveda Zakon o občinskem redarstvu pomeni samo dopolnitev izvajanja varnosti in zagotavljanja varnosti na lokalnem območju. Še nekaj. Gre se predvsem za to, kar je bilo danes že večkrat povedano, za medsebojni dogovor sodelovanja med policijo in tudi redarstveno službo. To je bistveno višja kvaliteta kot tisto, kar imamo v tem trenutku, ko je res lahko v tem trenutku stanje, ko nimamo uzakonitve redarstvene službe, na nek način lahko potuha policiji, da se je na določenih primerih umaknila ali da zaradi tudi drugih nalog ni mogla izvajati nalog, ki so ji bile po zakonu tudi predpisane. Hvala lepa.
Hvala. Imamo proceduralni predlog. Kolega Zagorac, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! Mislim, da je na mestu, da se v tem primeru opozori predstavnike Vlade Republike Slovenije, da skušajo namenoma, da bi zagovarjali pač nek zakon, za katerega so v toku te razprave, če ne že prej, ugotovili, da je popolnoma nesmiselno podcenjevati poslanke in poslance tega Državnega zbora. V trenutku, ko ste povedali, da je to dopolnitev Zakona o javnem redu in miru, se mi zdi, da podcenjujete tako nas kot ta Državni zbor, češ, ne vemo, kaj sprejemamo. Veste, vi ste v tem zakonu, ki je danes pred nami, dali pooblastila mestnim redarjem v tolikšni meri, da lahko ukrepajo tudi v primeru, ko gre za kazniva dejanja. Naložili ste občinam, da morajo imeti mestne redarje, ne da bi jim zagotovili finančna sredstva. In, veste, vse to skupaj se mi zdi zelo podcenjujoče, tako do tega Državnega zbora kot do vseh 90 poslancev, ki tu sedimo. Ne nazadnje ste nas hoteli narediti nepismene in nerazumevajoče. Hvala.
Prav zanimiv proceduralni predlog. Odpiram nov postopek za prijave. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanec Vili Rezman. Izvolite.
Gospod državni sekretar, ne smete tako obračati besed. Nihče tu ni rekel, da je proti redarstvu, kakor ste hoteli vi obrniti. Ta amandma govori o popravku. Govori o tem, da predlog za redarstvo ni dober, da ga želi popraviti, ne, da ga želi ukiniti. Drugič. Občine ne izbirajo arbitrarno, kaj bodo imele in na kakšen način bodo imele. 3. člen govori o področjih, 10. člen govori o pooblastilih, 19. pa o pritožbah, če bomo kaj opustili. Občina nima arbitrarne pravice, ona mora izvajati to, in vsak se ima pravico pritožiti, če tega ne izvaja.
Hvala. Besedo ima minister Žagar. Izvolite.
No, tu se moram vseeno oglasiti. Res je, da ti členi govorijo o tem, kar ste zdaj povedali, s tem da dajejo določeno stopnjo fleksibilnosti. Vendar občina skupaj s policijo sprejme in uskladi program varnosti in v njem te stvari doreče dokončno. [[Oglašanje v dvorani.]]
Ne, minister, počakajte. Dajmo lepo po vrstnem redu. Prosim vse poslanke in poslance, da ne govorijo s stolov, zato je sistem prijav in tega se bomo držali. Besedo dajem kolegu Josipu Bajcu. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Da ne bi s strani kolegov iz Slovenske nacionalne stranke bil okarakteriziran kot debil, ki ne pozna zakonov, in da ne bi bil očrtan, tako kot je bil državni sekretar, da nam soli pamet, bom poskušal kolega iz te stranke, ki je govoril pred mano, poprositi - tako kot sem že dvakrat razpravlja pri tem členu -, naj bere vse člene. In to, kar je on govoril, kar nalagamo redarstvu s tem novim zakonom, niti v eni besedi, kar je on govoril, ne drži. Mi smo zapisali v 3. členu, kaj je pristojnost. Kaj pa dejansko bo, se bodo pa dogovorili, upoštevaje, tako kot piše v 7. členu prvi odstavek, "občinski program varnosti se pred sprejemom uskladi s predpisi," se pravi, predvsem verjetno z Zakonom o javnem redu in miru, ki govori o tem, "programskimi dokumenti Ministrstva za notranje zadeve," se pravi, programskimi dokumenti, izhajajočimi iz teh predpisov, ki jih ima policija, "in policijo na področju javne varnosti ter s potrebnimi varnostnimi razmerami v občini."
Hvala. Besedo ima poslanec Martin Mikolič. Izvolite.
Hvala. Rad bi povedal kolegu poslancu Petku - sicer ga zdaj ni v dvorani -, ko je rekel, da ima občutek, da bo novi zakon dal potuho policiji. Poglejte, obstoječa zakonodaja, vemo, da so občine različne, tudi nekateri poslanci ste razpravljali v tej smeri, da je premalo policije, nihče ni razpravljal o tem, da je v kateri občini preveč policije. Vsekakor pa moram omeniti občine, ki smo ob meji in imamo veliko policije. Ampak kar se tiče aktivnosti te policije, danes po obstoječi zakonodaji na področju javnega reda in miru, sem trdno prepričan, je v vseh občinah enako. In sedaj govorim kot župan in bom pri sprejemanju občinskega programa varnosti poskrbel za to, da bo v tem programu varnosti čim bolj zajeto delo policije, da bo policija čim bolj aktivna. In najbrž bo vsak župan strmel za tem, da bo to zajeto v občinskem programu varnosti. Da zaključim, potuha, upam, da me ne bodo narobe razumeli. Danes pa imajo to veliko možnost. Trdno sem prepričan, če bomo občinski program varnosti sprejeli takšen, ki bo pomenil sodelovanje med redarstvom in policijo, bo pa policija lahko maksimalno aktivna. Hvala.
Hvala. Besedo ima minister Žagar.
Hvala, še enkrat, za besedo. Rad bi poudaril to, da redarstvo v tem trenutku izvaja naloge s področnih podzakonskih aktov, občinskih predpisov, ki jih občina nalaga redarstvu. V enem delu se to področje ujema. To je sedaj čisto odločitev občine, koliko tega naloži. V drugem delu se pa obseg nalog, ki ga pa zakonodaja nalaga, ampak ne ta zakon, uskladi skozi program varnosti in se rešuje problem, nekje smo slišali prej, tega hibridnega stanja, ne ravno hibridnega, ampak tega stanja, kjer sedaj ni jasno razmejeno, kaj in kako. Skozi program dejavnosti se obseg nalog potem določi oziroma uskladi med policijo in občino. In tu občina lahko izrazi tudi svoj interes. Nekatere občine imajo interes, da bodo imele tega obsega več, druge pa verjetno manj. In v tem delu je zadeva fleksibilna in seveda se bodo občine odločale na podlagi drugih rešitev, ki iz tega sledijo. Tudi na podlagi organiziranja, na podlagi velikosti občine in tako dalje. Pooblastila pa so tista, ki so potrebna, da bo lahko potem redarstvo izvajalo ta obseg nalog.
Hvala. Odpiram še en krog razpravljavcev. Besedo ima poslanec Vili Rezman.
Hvala. Ni proste izbire, kaj bo pisalo v občinskem programu varnosti. Župani ne bodo mogli sami izbirati in usklajevati, kaj bi tam pisalo. Zakon določa, kaj tam mora pisati. In povejte mi, ali se bo lahko župan odločil, da njegova občinska redarka ne bo vklepala, ne bo vezala [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] ne bo zadržala in ne bo odvzemala predmetov.
Hvala. Ker nihče več ne želi razpravljati v povezavi z 10. členom in amandmajem poslanske skupine, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 12. člen in amandma iste poslanske skupine, torej Liberalne demokracije Slovenije. Kdo želi besedo? Izvolite. Besedo ima poslanec Borut Sajovic.
Hvala lepa. Kar se tiče teh amandmajev, ki ste jih pravkar navedli, stališče naše poslanske skupine, da v bistvu gre samo za uskladitvene amandmaje in tu ni nobene velike zgodbe.
Hvala. S tem zaključujem razpravo k 12. členu. V razpravo pa dajem 13. člen in amandma iste poslanske skupine. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. V razpravo dajem 16. člen in amandma iste poslanske skupine. Želi kdo besedo? Odpiram postopek za prijavo. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani podpredsednik, spoštovani prisotni! Nebuloze, ki smo jih poslušali o tem, da ne gre za ustanavljanje lokalne policije, se zrušijo, ko obravnavamo ta amandma. Ta amandma izrecno, govorim o drugem amandmaju k 16. členu, govori o tem, da v primeru, da se osebi med postopkom povzroči telesna poškodba ali smrt. Kdo še ima takšno pristojnost v tej državi, da nekomu, ki je storilec kaznivega dejanja ali prekrška, povzroči telesno poškodbo ali smrt razen policije? Nihče. Danes to dajemo redarjem. Redarji morajo v 24-ih urah, ena zelo dolga perioda, obvestiti župana o tem, da so nekomu povzročili smrt ali pa ga poškodovali. Zelo zanimivo, zelo, zelo oponira tistemu, kar ste do zdaj zagovarjali.
Hvala. Besedo ima poslanec Josip Bajc. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Jaz predlagam tukaj, da predstavijo stališče tudi predstavniki ministrstva. Meni se zdi tudi to obvestilo sporno. Po 24-ih urah, ko področna zakonodaja, ki ureja to področje, pove, kadar je povzročena smrt, koga se obvesti. Tu ni sigurno župane, ampak so neki drugi organi, mislim, da je to preiskovalni sodnik etc., etc. In čakati 24 ur, da bo redar obvestil župana, da je z njegovim dejanjem bila povzročena smrt, mislim, da je tukaj nekaj skregano in predlagam, da eventualno slišimo stališče oziroma mnenje službe, da sprejmemo ta amandma, pa prilagodimo to določbo zakona tudi ostali zakonodaji.
Hval. Minister Žagar, prosim vas za odgovor.
Hvala za besedo. V tem delu gre za sporočilo vodji redarstva - županu. Kar se tiče roka, je zadeva v tem trenutku predvidena 24 ur, lahko se tudi skrajša.
Proceduralno, kolega Zagorac.
Hvala. Zelo dvoličen odgovor Vlade. Dajte nam povedati, ali podpirate ta amandma, da se skrajša ta rok, ali ne podpirate. Glede na to, da je ena ura se mi zdi dovolj dolg rok, da se obvesti bodisi župana bodisi kogarkoli. Če podpirate, dajte to jasno povedati, da ne bo zablod pri vladnih poslancih glede glasovanja. Hvala.
Hvala tudi vam. Minister Žagar, prosim, da odgovorite na proceduralno vprašanje. Izvolite.
Mislim, da sem na to vprašanje že odgovoril. Ne nasprotujemo temu amandmaju. Bilo je vprašanje roka in pri oblikovanju tega člena so bile pač upoštevane tudi možnosti realizacije tega.
Hvala. Želi še kdo razpravljati v povezavi s 16. členom? [[Ne.]] Potem razpravo zaključujem. V razpravo pa dajem 28. člen in amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Želi kdo besedo? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20.50 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Mi pa prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O KRMI. Seznanjam vas, da je za skupen čas razprave predvidena 1 ura in 21 minut. Med nami pozdravljam ministrico Lukačičevo. Lep pozdrav. In besedo dajem ministrici. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred nami je Zakon o krmi, katerega področje je bilo od leta 2002 celovito urejeno v istoimenskem zakonu. Po sprejemu higienskega paketa pa je bila varnost krme, ki je v pristojnosti Veterinarske uprave Republike Slovenije, urejena z Zakonom o veterinarskih merilih skladnosti. Preostale vsebine, vezane na kakovost krme in na primarno proizvodnjo, je bilo zato potrebno urediti posebej. Predlog Zakona o krmi besedilo nomotehnično usklajuje z evropskim pravnim redom. Hkrati pa usklajuje vsebine z razmejitvami, ki so bile uzakonjene z Zakonom o veterinarskih merilih skladnosti. Zahteve, ki jih pred države članice postavlja evropska zakonodaja, so bile zaradi izpolnjevanja obveznosti prenesene v slovenski pravni red z dvema uredbama, ki jih vsebinsko združujemo v tem zakonu. S predloženim Zakonom o krmi se torej urejajo pristojni organi za izvajanje predpisov in uradnega nadzora na področju krme, kakovostni parametri, krmni dodatki, proizvodi, ki so viri beljakovin, pristojni organ za vloge, za odobritev novih higiensko spremenjenih organizmov za uporabo kot krma, primarna pridelava krme rastlinskega izvora, uradni nadzor, registracija obratov na področju primarne proizvodnje krme in v skladu z evropsko zakonodajo se uvajajo uradni laboratoriji in nacionalni referenčni laboratoriji. Predlagam, da se zakon sprejme. Hvala.
Hvala tudi vam. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Alojza Soka, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana ministrica, spoštovani prisotni, poslanci in poslanke! Očitno gre danes to malo hitreje, kot smo predvidevali. Čisto na kratko bom predstavil stališče odbora v zvezi z Zakonom o krmi. Nimam v bistvu k temu, kar je povedla ministrica, po vsebinski plati kaj dodati. Povedal bi le, da smo na odboru zakon soglasno podprli. Verjamem, da bo tako tudi danes tukaj v Državnem zboru. Smo pa upoštevali na odboru tudi predlog Kmetijsko-gozdarske zbornice. Ta predlog pa je, da se celotno področje Republike Slovenije opredeli kot nacionalni trg, na katerem lahko kmetje svoje proizvode, se pravi predvsem gre tukaj za voluminozno in pa drugo krmo iz primarne pridelave brez kakršnekoli registracije pač prodajo. To je takšna ureditev, kot je bila do sedaj, kljub temu da ta zakon sledi smernicam Evropske unije. Ta predlog se nam je zdel zelo primeren. Ob tem predlogu Kmetijsko-gozdarske zbornice smo tudi na veliko in obširno razpravljali in se na koncu tudi na odboru soglasno odločili, da vključimo novi 17a. člen v ta zakon. Bil sem kar se da kratek. Predlagam, da tako kot je ravnal odbor, tudi vi zakon soglasno podprete. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima kolega Bojan Homan, da predstavi stališče poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani ministrica, spoštovani podpredsednik državnega zbora, spoštovane kolegice, kolegi! Vsem prav lep pozdrav. Pred nami je Zakon o krmi. Temeljno načelo predlaganega zakona je uveljavitev načela sledljivosti v celotni prehranski verigi od primarne proizvodnje do uporabe pri zagotavljanju varne hrane vzdolž celotne verige od polja do mize ali od vil do vilic. Nekaj podobnega imamo v živilski stroki, lahko bi rekli, hasap. Tukaj pa uveljavljamo podoben zakon, to se pravi zakon sledljivosti. Vsi imamo interes, da imamo zdravo krmo, to se pravi, tukaj bomo sledili od začetka, od izvora krme do skladiščenja, do uporabe, do končne potrošnje. V vseh teh verigah bomo imeli neko sledljivosti, to se pravi, da bomo lahko konkretno povedali, ta, ki je slabo skladiščil krmo, je zato pokvarjena, zato ga bomo kaznovali. Tudi v zakonu so predvidene ustrezne kazni. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo ta zakon z veseljem podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Kolega Janko Veber bo predstavil stališče poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem. Predlog Zakona o krmi predstavlja pravzaprav usklajevanja področje zakonodaje Evropske unije z našimi nacionalnimi predpisi. Zelo je pomembno pri tem, da ta zakon ureja prehrano živali na način, da je sledljivost krme zagotovljena. Zato zakon tudi določa pristojne organe za izvajanje predpisov in uradnega nadzora ter tudi uradne, nacionalne in referenčne laboratorije. Najpomembnejše pri tem pa je obvezna registracija obratov, ki se ukvarjajo s primarno proizvodnjo krme rastlinskega izvore, s čimer se želi zagotoviti zaščita potrošnika oziroma zagotoviti varna in kakovostna živila. Pri tem bi vendarle v poslanski skupini Socialnih demokratov želeli opozoriti,da prenos pravnega reda EU uvajamo vendarle na bolj življenjski način, kot se je to zgodilo v primeru področja veterine, kjer smo sprejemali bolj rigorozne ukrepe, kot bi jih bilo potrebno. Zato je bilo tudi opozorilo Kmetijsko-gozdarske zbornice k temu zakonu v okviru obravnave zakona na odboru zelo umestno. Uredba EU namreč omogoča izjeme, s tem da zahteva, da zelo jasno navedemo, katere izjeme in pod kakšnimi pogoji se lahko te izjeme uveljavljajo. Potrebno je opredeliti predvsem na podlagi teh možnosti lokalni trg in majhne količine krme in potem je možno doseči izjemo iz higienskega paketa EU. Za te izjeme pa seveda velja še vedno nacionalna zakonodaja. Pri tem poizkusi je prišlo do rešitev, ki jih je podala Kmetijsko-gozdarska zbornica, vendar Zakonodajno-pravna služba opozarja, da vendarle vsi pojmi v tem predlogu niso še ustrezno definirani, zaradi česar bi lahko pri izvajanju teh olajšav prišlo v praksi do težav. Nov 17.a člen, ki ga je oblikoval odbor na podlagi predloga Kmetijsko-gozdarske zbornice, je torej poizkus, da se sledi olajšavam, ki jih uredba EU omogoča. Seveda pa tudi besedilo, kot sem povedal, še ni bilo dokončno usklajeno. In tudi amandma, ki so ga vložile koalicijske poslanske skupine, se po našem mnenju še vedno ni približal tistemu besedilu, ki bi dal vse odgovore na vprašanja Zakonodajno-pravne službe. Zato v poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da bi v obravnavanem Zakonu o krmi morali jasno zapisati, da postopek registracije primarne proizvodnje krme rastlinskega izvora ne velja za nosilce dejavnosti, ki omogočajo neposredno dobavo krme v majhnih količinah. To pa so lokalne kmetije in kmetije, ki imajo to krmo kot končni pridelek in lahko same prevzemajo to količino krme pri pooblaščenih proizvajalcih. Majhna količina krme pa je po našem mnenju krme, ki je namenjena končnemu porabniku na ozemlju Republike Slovenije. Pričakujemo, da bo amandma k 17.a členu sprejet, s čimer bi pridobili tudi še nekaj časa do tretje obravnave, da natančneje definiramo te olajšave, predvsem z namenom, da ne bo pri izvedbi prihajalo do težav. V ta namen imamo tudi v naši poslanski skupini že oblikovano besedilo, s katerim se želimo vključiti v prizadevanja za izboljšanje tega člena, in če bo možnost, bomo to izkoristili v tretji obravnavi. Hvala.
Hvala tudi vam. Poslanka Marjetka Uhan bo predstavila stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni, ministrica s sodelavci, poslanke in poslanci! Predlog zakona o krmi predstavlja uskladitev naše zakonodaje z novejšimi uredbami Evropske unije na tem področju. Zakon določa pristojne organe za izvajanje predpisov in uradnega nadzora na področju krme, kakovostne parametre, krmne dodatke, proizvode, ki so viri beljakovin, pristojni organ za vloge, za odobritev novih gensko spremenjenih organizmov, za uporabo kot krmo, primarno pridelavo krme rastlinskega izvora, uradni nadzor, registracijo obratov na področju primarne proizvodnje krme in v skladu z evropsko zakonodajo uvaja uradne laboratorije ter nacionalne referenčne laboratorije. S predloženim zakonom se vsebinsko nadomešča sedaj veljavni zakon o krmi. Na novo se ureja razmejitev vprašanj krme rastlinskega izvora, ki so urejena v predlogu tega zakona, od vprašanj krme živilskega izvora, ki so bila v celoti prenesena v materijo Zakona o veterinarskih merilih skladnosti. Zakon v slovenski pravni red vnaša izvršitev evropske uredbe v delu, ki se nanaša na obveznost registracije vseh obratov za krmo, tudi tistih, ki se ukvarjajo s primarno proizvodnjo krme. V Novi Sloveniji bomo podprli tudi predlagani amandma, ki govori o malih proizvajalcih krme, to je o kmetih, ki jim omogočamo, da se ne bodo registrirali kot veliki obrati, ampak da bodo podpisali le izjavo, da so pridelovalci krme, in ne bodo tretirani kot veliki obrati. Ena bistvenih prednosti tega zakona je tudi poseben člen, ki na novo ureja sledljivost in označevanje krme, kar v celotni prehranski verigi od proizvodnje do uporabe zagotavlja večjo varnost. Ker v poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da se bodo s tako ureditvijo potrošnikom zagotovila varnejša in kakovostnejša živila, bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Kolega Josip Bajc bo podal stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavcem, kolegice in kolegi! Zakon o krmi je po mnenju poslanske skupine Slovenske ljudske stranke zelo pomemben zakon za zdravje in življenje vseh prebivalcev Republike Slovenije. Pri zagotavljanju varne hrane na celi poti od polja do mize ali od vil do vilic predstavlja krma enega temeljnih členov. Brez ustreznega nadzora in kakovosti krme ni mogoče potrošniku zagotoviti varnih in kakovostnih živil. Nov Zakon o krmi prinaša elemente, s katerimi se usklajujejo področja prehrane živali s pravnim redom Evropske unije in omogoča enotno pravno delo za to področje in s tem ustrezne povezave le-tega s posebno enoto za krmo v Bruslju. Še bolj pa se nam zdi pomembno, da glede na zahteve Evropske unije ureja na novo in odpravlja do sedaj nepopoln nadzor, saj se z našim trenutno veljavnim zakonom ureja le zdravstveni nadzor nad krmo, ne pa tudi nadzor nad kakovostjo le-te. Zakon uvaja v skladu z evropsko zakonodajo tudi uradne nacionalne in referenčne laboratorije. Po mnenju Slovenske ljudske stranke sta bistveni novosti, ki ju zakon prinaša, naslednji: obvezna registracija obratov, ki se ukvarjajo s primarno proizvodnjo krme rastlinskega izvora na osnovi uredbe o higieni krme, ki zavezuje države članice k uvedbi nadzora že v fazi primarne proizvodnje, in sicer implementacija uredbe 882-2004 OFCS o izvajanju uradnega nadzora za področje živil in krme. S tem se določajo splošna pravila za izvajanje uradnega nadzora, ki je po našem mnenju pomembno za dosego ciljev, kot so: zmanjšanje tveganja za zdravje živali in ljudi ter za okolje in da se zagotovi pošteno trgovanje in zaščitijo interesi potrošnika pred potvorbami. Zdi se nam tudi pomembno, da bo na podlagi te uredbe pripravljen skupni večletni program uradnega nadzora, v katerega so vključene vse pristojne inšpekcije. Ne nazadnje je zelo pomembno tudi to, ko v naši poslanski skupini vedno pozdravljamo, da zakon uvaja racionalnejše postopke nadzora in boljšo izkoriščenost človeških virov, v tem primeru pri nadzoru ob vnosu krme iz tretjih držav, ker sistematično dokumentacijski pregled in identifikacijske preglede opravlja carinski organ. V poslanski skupini menimo, da bo s sprejetjem dopolnil zakona lahko uresničeno temeljno načelo sledljivosti v celotni prehranski verigi od primarne proizvodnje do uporabe. Zato bomo poslanci poslanske skupine Slovenske ljudske stranke predlog zakona o krmi podprli. Hvala.
Hvala tudi vam. Kolega Boštjan Zagorac bo podal stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovana gospa ministrica, spoštovani prisotni! Namen Zakona o krmi, ki je pred nami, je uskladiti področje prehrane živali s pravnim redom Evropske unije. Zakon bo nadomestil obstoječi veljavni Zakon o krmi, zato povzema nekatere že obstoječe vsebine in izpušča nekatere vsebine, ki so prvotno že bile implementirane z uredbami. Zakon prav tako določa pristojne organe za izvajanje predpisov in uradnega nadzora na področju krme in kakovostne parametre krme. V skladu z evropsko zakonodajo predlog zakona uvaja uradne nacionalne in referenčne laboratorije, obvezno registracijo obratov, ki se ukvarjajo s primarno proizvodnjo krme rastlinskega izvora na osnovi uredbe o higieni krme 183/2005, implementacijo uredbe o izvajanju uradnega nadzora na področju živil in krme. Zakon ne predvideva dodatnih finančnih posledic. Finančne posledice omenjenega zakona ste takrat sami za leti 2007 in 2008 sprejeli. Glede mnenja Kmetijsko-gozdarske zbornice moram povedati, da je bilo na Odboru za kmetijstvo v celoti upoštevano in tudi amandma za novi 17.a člen je bil sprejet. Zato ne vidim razloga, da poslanci Slovenske nacionalne stranke ne bi podprli Zakona o krmi. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Mi pa prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bom vodil na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 21.11. V razpravo dajem 17.a člen ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Odpiram prijavo. Besedo ima poslanka Marjetka Uhan.
Hvala lepa za besedo. Kot sem dejala že v predstavitvi stališč poslanske, skupine bomo v Novi Sloveniji ta amandma podprli, ker izvzema kmete-neposredne pridelovalce krme, najsi bo sena, silaže, žita in podobne krme iz obvezne registracije in jih ne meče v isti koš z veliki obrati, mašalnicami na primer, ki odkupujejo žito, ki ga potem prodajajo naprej ali pa ga predelajo v krmo, kajti le-ti kmetje se bodo po novem lahko samo uradno prijavili z obrazcem, ki ga predpiše minister, in lahko tržili svojo krmo, pridelano na svojih kmetijah, neposredno potrošnikom po celi Sloveniji. Ta amandma se nam zdi s tega stališča dober za kmete, za kmetijske proizvajalce krme in ga tudi podpiramo.
Hvala. Besedo ima poslanec Geza Džuban.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Lep pozdrav gospa ministrica! Ta zakon je na videz nedolžen, ena kopija evropske zakonodaje, ki naj ne bi povzročilo Sloveniji nobenih nevšečnosti, ampak temu seveda ni tako. Ta zakon tangira 300, 400.000 državljanov, če se bo izvajal. Če se pa ne bo izvajal, pa nikogar. Izvajal se bo pa težko. In ta 17.a člen je ozko grlo, na kar je tudi kolega Veber opozoril. Res je, da je amandma, ki ga koalicijske stranke predlagajo, boljši od osnovnega besedila zakona, vendar se mi zdi potrebno, da do zadnje, tretje obravnave še vedno proučite ali proučimo v besedilu, ker nekatere zadeve bodo ostale, kot sem že rekel, ozko grlo in vprašljive z vidika izvajanja. Mi še zmeraj nimamo dovolj natančno definirane majhne količine krme in lokalne oskrbe. Zakaj? Morda čisto nomotehnično. Meni je iz osnovnega besedila, ker gre za področje, v glavnem rastlinske krme, še zmeraj bliže pridelava kot proizvodnja. Imamo nekatere specialiste tukaj, ki se spoznajo na slovenski jezik, pa da morda pomagajo doreči to zadevo, ampak to je manj pomembna zadeva. Drugo kar je, je lokalno območje. Mi smo lokalno območje definirali z državno politično mejo. Ali je lokalna oskrba na relaciji Prekmurje-Primorska enaka lokalne oskrba, kot je lokalna oskrba dve naselji, oddaljeni 100 metrov na vsaki strani državne meje. Dvolastniki, recimo, niso obravnavani tukaj, čeprav je to izrazita lokalna oskrba in smo mi sedaj nek politični teritorij vzeli, čeprav krma v mejah Evropske unije, ker gre za to, da se mi prilagajamo enotnemu evropskemu tržišču in na tak način tudi manipuliramo s krmo, ki se v tem zakonu obravnava in nekaj metrov naprej ni lokalna oskrba, 300 kilometrov pa je lokalna oskrba. Mislim, da tole območje Republike Slovenije ni pravi termin oziroma prava definicija. Res je, da je napredek v tem amandmaju, da gre samo za evidenco, da ne gre več za register, čeprav razlika ni toliko huda. Moral se bo evidentirati vsak, ki bo, ne vem, manipuliral z neko košaro neke krme. Ali je to smiselno, ali s tem dosežemo kakšen višji nivo garantirano zdrave verige v pridelavi hrane ali karkoli? Ker gre za to, ali pristanemo na to, da zapišemo, pa ne izvajamo, ker mislim, da tega nismo v stanju izvajati, tega člena, tako kot je zapisan. Naj se še enkrat razmisli, ali je mogoče to drugače definirati, ker tam kolegi imajo neko besedilo, vmes je dobro, da poslušate tudi opozicijo in da poskušate ta člen doreči, ki je izjemno pomemben za tretjo obravnavo, nekoliko drugače, da dobimo eno življenjsko besedilo, ki se bo dalo izvajati. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Borut Sajovic. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz se strinjam s predhodnikom, pa tudi predlagateljem - poslanskim skupinam, ki so navedene, priznavam dober namen in ga podpiram. To zadevo je na vsak način moč podpreti, je dobra za številne slovenske kmetije, vendar pa poskusimo rešiti še tiste primere do tretje obravnave, na katere je bilo opozorjeno. Recimo, Gorenjska je tipičen primer, kjer velike količine krme "vozimo" s Primorske in pa iz drugih delov Slovenije, tudi iz tujine. Je pa tudi zanimiv primer, kaj pa takrat, ko gre za dobavo krme, recimo posestvom s prejšnjim "socialističnim" gospodarstvom in pa obratno. Ali to velja tudi za primere takrat, ko bodo naše kmetije dobavljale krmo zadrugam, drugim kmetijskim obratom, ki pa niso registrirani samo kot kmetije ali pa so morebiti mogoče organizacije z d.o.o., s.p. in pa kar je še podobnih oblik in tam ne gre za količine krme, kjer gre za nekaj 100 živali, kjer bi bile pa količine krme majhne? Jaz sem prepričan, da se da ta vaš amandma, ki ima dober, pozitiven duh, še izboljšati do tretje obravnave in pa popraviti v duhu vsega, kar je bilo že povedanega in mislim, da ni nobenih zadržkov tega podpreti, če se seveda še izboljša. Hvala lepa.
Hvala. Odpiramo ponovno krog razpravljavcev. Izvolite prosim. Besedo ima kolega Josip Bajc. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Delno na dilemo, ki se je iz razprave o tem amandmaju odprla, odgovarja ta člen. Govorimo tudi o območju in pravimo, da je to območje Republike Slovenije. Nekoliko manj je ta naš skupni koalicijski amandma dorečen, ko govori o količini in kaj je to mala količina. Imam pa dodatno vprašanje, kaj to pomeni - to, kar je kolega Sajovic rekel, da se z notranjsko-primorskega območja veliko količin krme pripelje na Gorenjsko -, kaj to pomeni za te proizvajalce krme, ki bodo pripeljali samo čez italijansko mejo, recimo, en avto baliranega sena. To je zame tudi mali proizvajalec, ker bo verjetno od dveh kmetov pobral, ali tak ne bo štet, glede na to, da smo rekli, da je to območje samo Republike Slovenije. To pomeni, da bo moral izpeljati vso tisto proceduro za tistih par sto kilogramov ali pa nekaj ton krme, ki jo bo peljal samo čez mejo, recimo, z Vrtojbe na mejni prehod, pa v Sovodnjah predal to količino sena.
Hvala. Besedo ima poslanka Marjetka Uhan. Izvolite.
Mislim, da je ta amandma kar dober v primerjavi z osnovnim členom, ker res izvzema iz tiste obvezne registracije kmete, ki na svojih kmetijah pridelajo in so že v registru pridelovalcev oziroma so registrirani tudi kot prejemniki subvencij in so tudi lastniki kmetijske zemlje. In te svoje pridelke, krmo, potem naprej prodajo spet neposrednim potrošnikom, se pravi, spet drugim kmetom, ki uporabljajo to krmo za živino. In ker je registracija bistveno zahtevnejši poseg, tudi stroškovno, vse od analiz naprej, se mi zdi, da je ta amandma za vse kmete, ki, recimo, pridelajo na svoji kmetiji seno, pa z Dolenjske prodajo na Primorsko ali obratno, v redu. In mislim, da tudi minister ne bo kakšnih posebnih predpisov oziroma posebnih zahtevnih obrazcev predpisal. Mislim, da bi bile že subvencije dovolj, da je registriran. Res se mi pa tu poraja vprašanje, kaj pa, recimo, tisti kmet, ki živi na Goriškem, pa pripelje iz stare Gorice krmo ali pa ima tudi zemljo - tisto pa po moje mora biti urejeno [[...]] [[Oglašanje iz dvorane.]] Ja, ali pa na Gorenjskem, čez mejni prehod. Čeprav tudi zakon v 15. členu posebej določa, da so posebni ukrepi na carini in spet dokazovanje varnosti hrane in tako naprej, če se pripelje iz ene države v drugo. Tu bi pa mogoče prosila ministrico, da bi odgovorila na to vprašanje, kako je s prevozom z ene kmetije, recimo, iz Italije v Slovenijo ali obratno. Drugače pa se mi zdi, da je ta amandma izredno dober za navadne proizvajalce oziroma za kmete.
Hvala. Želi še kdo besedo? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. O zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 20.50. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ministrici za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano se zahvaljujem. Mi pa prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVLJANSTVU REPUBLIKE SLOVENIJE. Seznanjam vas, da imamo za to točko predvideni dve uri in 30 minut. Predlog zakona je v obravnavo zbora predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dodatno obrazložitev. Gospod Dragutin Mate, minister za notranje zadeve, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami se nahaja Predlog sprememb in dopolnitev zakona o državljanstvu Republike Slovenije, ki ureja področje pridobitve, prenehanja in evidentiranja državljanstva. Cilj novele zakona je na eni strani poenostavitev in racionalizacija postopkov v delu, ki sedaj povzročajo težave pri naturalizacijskih postopkih, po drugi strani pa uvedba inštitutov, ki zagotavljajo večjo učinkovitost v primeru zlorab zakona. V tem uvodnem nagovoru vam želim predstaviti bistvene spremembe, ki jih predlog novele zakona predlaga. Prva velika sprememba je prenos stvarne pristojnosti v postopku pridobitve ali prenehanja državljanstva, ki se prenaša na upravne enote, pri tem pa bo ministrstvo za notranje zadeve v postopkih pridobitve državljanstva postavljeno v vlogo nadzornega organa, ki bo v postopkih pridobitve državljanstva opravljal revizijo, razen za postopke po 13. členu zakona, ki bodo ostali v pristojnosti Ministrstva za notranje zadeve. Ob tem bi vas rad seznanil, da trenutno potekajo postopki za pridobivanje državljanstva približno 3 do 4 mesece, s takšno rešitvijo bomo pa ta čas lahko bistveno skrajšali, računamo tudi do polovice časa. Nadalje, uvaja predlog novele zakona prisego o spoštovanju svobodne demokratične ustavne ureditve Republike Slovenije in jo nadomešča z dosedanjo izjavo. S tem bo oseba s pridobitvijo slovenskega državljanstva soglašala ne samo s pravnim redom, ampak tudi z vrednotami, ki veljajo v naši družbi. Omeniti je treba oprostitev pogoja prenehanja dosedanjega državljanstva za državljane Evropske unije, in sicer za tiste članice, kjer imamo vzajemnost s to državo. Tako ne bo potrebno dodati dokazila oziroma podati dokazila o prenehanju državljanstva za tiste državljane Evropske unije v skladu z vzajemnostjo s to državo. Novela zakona uvaja spregled pogoja prebivanja v Republiki Sloveniji za zelo specifično kategorijo ljudi. V praksi smo namreč naleteli na težavo, da so nekateri slovenski državljani poročeni z neslovenskimi državljani in potem gredo delati v inštitucije EU-ja in s tem nimajo pogoja stalnega prebivanja v državi in za takšne državljane uvajamo možnost spregleda tega pogoja bivanja, vendar bo o teh zadevah, o vsaki posamični zadevi odločala Vlada. Nadalje. Potomci slovenskih izseljencev, ki so se priselili v Republiko Slovenijo, bodo lahko pridobili državljanstvo, če bodo izkazali potomstvo v četrtem kolenu v ravni črti. Za osebe, ki so obiskovale in uspešno zaključile najmanj visokošolski program študija v Republiki Sloveniji, bomo omogočili olajšane pogoje za sprejem v državljanstvo, in sicer bo skrajšana doba, ki jo morajo preživeti v Sloveniji, da lahko pridobijo državljanstvo. Olajšani so pogoji za pridobitev državljanstva za osebe slovenske narodnosti, ki živijo v tujini in prosijo za državljanstvo po izredni naturalizaciji, tako da vir preživljanja več ne bo pogoj med ostalimi pogoji, ki pa ostanejo. Podrobneje in natančneje se definirajo pojmi nekaterih pogojev za pridobitev državljanstva, kot je dejansko življenje v Republiki Sloveniji, zagotavljanje materialne in socialne varnosti in še nekatere stvari, tako da bomo bolj natančno in določeno imeli opredeljene te pojme in bo potem tudi v samih postopkih lažje odločati. Postavlja se podlaga za vzpostavitev registra državljanov, ki bo vodil evidenco oseb, ki so pridobile ali jim je prenehalo državljanstvo, hkrati pa se bo s povezavami z ostalimi registri olajšal dostop do teh podatkov, tako da bodo vsi tisti, ki so upravičeni do dostopa do teh baz podatkov, lahko do teh baz podatkov pristopali bolj neovirano in da bo še lažje delati znotraj različnih organov in si pridobivati [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]te podatke. Hvala.
Hvala. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim predsednico odbora, gospod Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora. Izvolite.
Hvala predsedujoči. Lep pozdrav predstavnikom ministrstva, kolegicam poslankam in kolegom poslancem. Odbor državnega zbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na svoji 26. redni seji obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o državljanstvu in predstavnik predlagatelja, minister Dragutin Mate, je že takrat podal tudi dopolnilno obrazložitev ter navedel poglavitne rešitve predloga zakona. Predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o državljanstvu predvsem pomenijo nadaljevanje dosedanje že uzakonjene prakse z nekaterimi stvarmi, ki jih je praksa pokazala, da niso ustrezno urejene. Temeljni cilj je spremeniti ali ustrezno dopolniti nekatera področja zakona, ki so se predvsem v praksi izkazala kot vprašljiva, kot premalo natančna oziroma nenatančno definirana, kar pa je potem posledično pomenilo problem za nejasno uporabo, predvsem za uporabnike. V nadaljevanju je minister tudi pojasnil svojo opredelitev oziroma opredelitev Vlade do nekaterih pomembnejših vloženih amandmajev, ki bi, če bi bili sprejeti, bistveno lahko posegli in pa spremenili besedilo predloga zakona. V nadaljevanju je svoje mnenje podala tudi predstavnica Zakonodajno-pravne službe ter poudarila, da amandmaji, ki so jih vložile koalicijske poslanske skupine v roku do obravnave predloga zakona na seji odbora, sledijo pripombam Zakonodajno-pravne službe. Opozorila pa je sicer na pripombo k drugemu odstavku 5. člena, to je na institut zunajzakonske zveze, kot pa tudi na institut registrirane istospolne partnerske skupnosti. V razpravi ob posameznih vloženih amandmajih je bilo največ govora in pozornosti namenjene besedilu prisege. Po mnenju nekaterih je predlagano besedilo preobsežno oziroma obremenjeno z nepotrebnimi dodatki, zato ga je po nekaterih stališčih smiselno skrajšati, v smislu, da bo iz besedila prisege enostavno in jasno razvidno, da oseba, ki pridobiva in pridobi slovensko državljanstvo, priseže, da bo spoštovala ustavni red Republike Slovenije in da bo vestno izpolnjevala svoje obveznosti in dolžnosti. Drugi, ti so bili v večini, pa so menili, da je besedilo prisege v predlogu sprememb ustrezno, saj izpostavlja jasno tudi najvišje vrednote, ki jih mora spoštovati vsak, ki pridobiva slovensko državljanstvo. Vsi razpravljajoči so se strinjali, da gre za slavnostni akt prisege, na podlagi katerega se pridobi status državljanstva, zato je bil tudi sprejet predlog za amandma odbora, da se natančno uredi, kako se bo ta prisega izvajala, v podzakonskem aktu, ki ga predpiše ministrstvo. Odbor je na koncu potrdil tudi vse predlagane člene zakona skupaj in jih predlaga v sprejetje tudi temu spoštovanemu zboru.
Hvala. Ker je zbor na svoji 20. seji opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Zato prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bom vodil na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 21.11.2006. V razpravo dajem 3. člen in amandma poslanske skupine Socialnih demokratov ter tri amandmaje poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim za prijave k razpravi. Izvolite. Besedo ima poslanec Miran Potrč.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! V zvezi z našim amandmajem, ki zadeva besedilo prisege oziroma svečane izjave, se zelo dobro zavedam, da ne gre za usodno vprašanje države. Upam, da se tega zaveda tudi Vlada in da se tega zaveda tudi koalicija. Mislim pa, da kljub temu gre za vprašanje razumnega obsega nekaterih rešitev in potenciranja nekaterih želja v zvezi s prisego, ki tudi ne kažejo na racionalno obravnavo posameznih vprašanj. Rad bi povedal - upam, da boste verjeli -, da z našim predlogom ne gre za noben poskus omalovaževanja pomena sprejema v državljanstvo, da ne gre za noben poskus zmanjševanja pomena tudi same svečane izjave oziroma prisege. In upal bi zatrditi, da vsebina povzema vsa bistvena vprašanja, ki jih v zvezi s tem mora posameznik izraziti. Ker smo se pa že lotili tega vprašanja kot pomembnejšega v okviru amandmajev, naj povem, da sem nekatere argumente zbral in bi jih rad povedal, v pričakovanju in želji, da morda, vsaj po mojem mnenju, le prevladajo argumenti ne pa dejstvo, kdo je eventualno to prisego napisal. Vse spoštovanje do njega, ampak s tem, ker jo je napisal spoštljiv doktor prava, še ni nujno, da mora biti edina in najboljša. Povedal bi, da imamo v Ustavi Slovenije prisego predvideno za predsednika države in za Vlado. Ta prisega je štirikrat krajša, pa ne pretiravam, štirikrat krajša po številu besed od prisege, ki se predvideva za sprejetje v državljanstvo. Krajša je tudi od te prisege, ki jo predlagamo mi, čeprav ne bistveno, približno enakega obsega je. Kar zadeva vsebino naše prisege. Pravimo: "Prisegam kot prvo bistveno vsebino, da bom spoštoval ustavni red Republike Slovenije." Jaz pač ali pa v poslanski skupini trdimo, da to pomeni tudi, da bom spoštoval svobodno demokratično ustavno ureditev. Če me bo kdo prepričal, da je to druga vsebina, mu ne bom verjel, ker sem prepričan, da spoštovanje ustavnega reda je tudi njegove demokratične ustavne vsebine. "Da bom spoštoval vrednote in načela svobode in demokracije." Tudi v to je vključeno s spoštovanjem ustavnega reda. In še bi lahko našteval. Naša druga temeljna in pomembna opredelitev je: "Da bom vestno izpolnjeval svoje obveznosti in dolžnosti." -, ki je povzeta iz tudi vladnega predloga in ničesar ne spreminja. Tretja naša bistvena vsebina je: "Da bom deloval v skladu z interesi Slovenije." -, kar je tudi zapisano v prisegi, hkrati pa je zapisano, da ne bom deloval zoper interese Slovenije. Jaz mislim, da če se obvežem, da bom deloval v skladu z interesu, da je to hkrati pomeni, da ne bom deloval zoper njih in še bi se dalo detajlirati. Skratka trdim, da po vsebini prisega ureja vse, kar je potrebno za to, da se tudi vsebinsko zavestno novi državljan zaveže spoštovati ustavni red, delovati v skladu z interesi Slovenije in delovati tudi vestno v smislu izpolnjevanja svojih obveznosti. Kot drugo bi rad povedal, da smo v naši poslanski skupini pregledali ureditve svečanih izjav oziroma obveznosti v 25-ih evropskih državah. 13 jih ne pozna za sprejetje državljanstvo nobene niti svečane izjave niti prisege. Od tega 15 držav Evropske unije starih članic, od tega 10 nima nobene izjave, v glavnem imajo samo nove članice. Zato govoriti o tem, da je to velika evropska praksa ali pa nujno okrasti to obveznost z ne vem kakšnimi določili, najbrž ni objektivno. Priznam, da sem bil toliko siten in sem pogledal resda v angleškem besedilu, ne v slovenskem, ker slovenskega nimam za vse prisege, kakšen je obseg besed, ki vključujejo te prisege. Slovenska prisega ima 89 besed, ustavna prisega pa 21, Latvija 77, Litva 60, Avstrija 40, Velika Britanija 37, Češka 35, Malta 25, Grčija 23, Ciper 14. Se pravi, če bi jih imeli 24, kot jih vključuje naš predlog, bi bili še vedno zelo dostojni po obsegu prisege tudi v primerjavi s tistimi evropski državami, ki prisego poznajo, teh je pa, kot sem rekel, manj kot pol. In zadnje. Tudi sredstvom obveščanja se je zdelo pomembno, da o tem povprašajo ljudi in povprašali so jih, ne rečem, da je to velika anketa, ampak kljub temu v izjavi tedna na Valu 202 10.11.2006 od 16-ih jih je bil 1 za daljšo prisego, 5 za krajšo, 9-im se ni zdela najbolj potrebna, da ne bom kaj bolj določnega rekel. Hočem povedati, da če bi bilo malo razumevanja za racionalnost, da bi bilo mogoče brez vsake bojazni, da bomo s tem okrnili pomembnost odločitve o sprejemu v državljanstvo, ali pa okrnili pomen države, ali pa, kot je bilo na delovnem telesu govora, se ne bomo zavedali vse svečanosti trenutka. Vse to izrecno odklanjam, mislim, da bi s krajšo, jasno prisego vse to bilo zagotovljeno celo v večji meri. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanka Darja Lavtižar Bebler. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Torej, v poslanskem klubu LDS tudi nasprotujemo takšni zaprisegi, kot je predlagana v osnovnem tekstu predloga zakona. Svoje stališče do tega smo povedali tudi že prejšnjikrat, ko smo v Državnem zboru predlog zakona obravnavali. Zdi se nam tekst nepotreben, nemoderen, gre za pleonazem in mislimo, da je skrajno neprimerno v sedanjem času delati neki fetiš iz takšne zaprisege. Zato se tudi strinjam z vsemi argumenti, ki jih je ravnokar v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov navedel gospod Potrč, s tem da smo mi z našim amandmajem na ta člen predlagali celo še nadaljnjo poenostavitev te zaprisege, in sicer da bi vsakdo, ki sprejme državljanstvo Republike Slovenije, enostavno slovesno izjavil, da sprejema državljanstvo Republike Slovenije in da obljublja, da bo spoštoval njen ustavni red. Mislimo, da je s tem tudi vsa vsebina, ki je sicer v osnovnem tekstu predloga zakona, zajeta v tej zaprisegi. Torej, menimo, da je nemoderno, nepotrebno in da enostavno ne vidimo smisel tega fetiša, kar delamo dejansko iz tega akta zaprisege. Zato bi najprej predlagala, da bi vendarle kolegice in kolegi podprli naš poenostavljeni tekst oziroma krajši tekst, če pa ne, pa bomo poslanci LDS-a podprli tudi predlog poslanske skupine Socialnih demokratov. Hvala lepa.
Hvala vam. Odpiram ponovni krog za prijavo. Besedo ima poslanec Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Jaz se do neke mere, ampak samo do neke mere, strinjam s tem, da mogoče ta zaprisega ni usodna zadeva, je pa zelo pomembna, pa ne glede na modo. Res je tudi, da je prisega predsednika države in Vlade krajša, ampak ta dva sta že državljana Republike Slovenije in vse to že spoštujeta. Tako, da to ni isto in je zelo različno, bom rekel, ne samo, da ni isto. Po mojem, ampak to je moje osebno mišljenje, bi takšna zaprisega morala biti celo daljša. Zakaj? Zaradi odnosa do tega, kar dobiš. Dobiti državljanstvo neke države ni kar tako. Spomnim se razprave iz leta 1991, ko so eni govorili, da tudi osamosvojitev Slovenije je "mimo usekano", kdo bo pa hotel imeti potne liste take države, kot je Slovenija. Danes je stanje popolnoma drugačno. Na kraj pameti nobenemu ne pride, da bi sploh podvomil, ali so potni listi Republike Slovenije ali kakšne druge listine nepomembne. Vpis o državljanstvo je nekaj podobnega. Mislim, da je to zelo cenjeno priti v državljanstvo in ga kar tako dobiti, da boš tam nekaj rekel, ja, jaz se pa strinjam gospodje, sedaj mi pa dajte papir. To ne gre. Bom navedel primer. Švica, verjetno ne bi razpravljali, kaj Švica je, kako se pa pride do državljanstva Švice, pa je malo drugače. Ne samo, da moraš izpolniti ne vem koliko pogojev, pa da te opazujejo, da te zasledujejo, s kom se družiš, kam zahajaš, celo to, kakšen odnos imaš do te države. Ali imaš spoštljivega, ali pa mogoče tudi kritiziraš tudi to državo, v katero bi rad prišel. Tudi kritika, recimo, države je že lahko problem in je sploh vprašanje, če boš potem kdaj dobil državljanstvo, če si izrekel kritiko Švice, če nisi državljan. Drugi primer. Tudi pri nas smo imeli ljudi, ki leta 1991 niso hoteli vzeti državljanstva. Seveda, sedaj so si premislili, ampak med tem časom, jaz bom rekel, so nespoštljivo govorili o Sloveniji, da ne rečem kaj drugega, kaj hujšega, kar bi bilo bolj primerno, ampak ostal bom pri izrazu nespoštljivo. Sedaj pa bi ti ljudje kar tožili državo, seveda, je pa ne morejo, če nimajo državljanstva. Sedaj pa bi radi imeli državljanstvo, zato da bi tožili državo, ker ga niso dobili, ker ga niso hoteli imeti, za velik denar. Spoštovane gospe in gospodje! Tako ne gre s pridobivanjem državljanstva. Zopet po mojem mnenju, pa bom rekel, pol za šalo, pol pa zares, bi bilo potrebno za pridobitev državljanstva prebrati celega Prešerna in Cankarja in to prebrati pred komisijo. To bi bilo spoštljivo do tega, da lahko prideš v državljanstvo. Rekel sem pol za šalo, pol zares, ampak s tem hočem nekaj povedati: da če hočeš dobiti državljanstvo, moraš se spoštljivo vesti do te države in verjetno tudi o tej državi nekaj vedeti. Dobiti državljanstvo, govorimo o državljanstvu Republike Slovenije, je čast, je pa tudi obveznost za prosilca in tudi za že tiste, ki so že državljani, zato ker s tem pridobijo vse pravice, kot jih imajo ostali. To je dejstvo in zato mislim, da takšna zaprisega, kot je trenutno zapisana, naj kar ostane takšna, kot je, ker drugače - jaz sem povedal svoje mnenje, ampak dobro, naj ostane takšna, kot je. Tako da dobiti listino, da si državljan Republike Slovenije, vse potem, kar iz tega sledi, pač je neka čast in malo več kot čast, tudi obveznost za tiste, ki so že državljani, kot sem že omenil. Ko dobiš enkrat to listino, ko opraviš to svečano zaprisego, da se potem tistega lahko tudi spomniš, da veš, da je za to bil potreben določen napor in da spoštuješ tisto. Ker če nekaj dobiš kar tako čez palec, tistega ne znaš nikoli ceniti in nikoli spoštovati. Tisto, za kar se pa moraš malo potruditi, pa običajno vedno spoštuješ in se tega tudi spominjaš. Tako takega amandmaja, ki bi krajšal to zaprisego, še posebej, če je utemeljevanja na tem, da je to modnost mogoče, če bi bila bolj kratka, seveda ne morem podpreti in podpiram tisti tekst, ki je bil predviden. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman. Izvoli.
Jaz se pri tem amandmajih ne bom skliceval ne na kakšno evropsko ali kakšno drugo prakso in je po mojem tudi nebistveno, to je pač stvar naše odločitve, saj gre tudi na koncu koncev za naše državljanstvo, tisti, ki se bodo tako odločili. Kar mene zadeva je lahko tekst takšen, kakršen je sedaj predlagan, lahko bi bil tudi sprejet amandma, pa se jaz tudi ne bi nesrečnega počutil, vem pa, tako kot je bilo že uvodoma povedano, da to usodno ne vpliva na nas in da je razlika v glavnem v naslednjem. V amandmaju piše to, kar piše v predlogu zakona v enem stavku in v predlogu zakona piše v treh stavkih, vsebina je, tako se strinjajo tudi tisti, ki oponirajo, identična v bistvu, pri čemer je prvi amandma, ki je predlagan, zapisan tako, da je nekako nevtralno zapisan, jaz bi rekel, da je skoraj indefirentno zapisan oziroma je amandma LDS-a pa takšen, ki zagotavlja indefirentnost, sploh se o tem nič ne izrekamo. V drugem primeru, torej v primeru predloga zakona, ki ga je predlagalo ministrstvo, gre pa pač za to, da se tisto, kar je po vsebini zapisano, tudi bolj eksplicitno izrazi, da se to, bi rekel, tako rekoč razloži in da je vsakemu, ki bo to izjavo prebral oziroma jo z zaprisego izrekel, tudi jasno, kaj implicira tisti predlog, ki ima smo en stavek. Torej, jaz bom stisnil preprosto na kvorum.
Hvala. Besedo ima gospod Anton Kokalj. Prosim.
Razpravljal bi o drugem amandmaju, ki ga je vložil poslanski klub Liberalne demokracije glede višine zaporne kazni kot zadržka za pridobitev slovenskega državljanstva. Menim, da amandma ni ustrezen in da je predlog zakona pravzaprav poskušal narediti konsistentno zakonodajo na tem področju in uskladiti formulacijo predloga z veljavnim Zakonom o tujcih, pri katerem je trimesečna zaporna kazen razlog za odpoved prebivanja. In mislim, da je to dovolj močan argument, ki zavrača amandma, ki ga je vložil poslanski klub Liberalne demokracije. Seveda, če bi gledali primerjalno še nekatere druge države, vidimo, da so pogoji, ki predstavljajo zadržek, še bistveno bolj ostri.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler. Se opravičujem, gospa Beblerjeva, sem preskočil, bi morala [[...]]
[[...]]je prav, ker sem zdaj slišala nek argument, ki v nekem smislu celo drži. Ampak naš amandma, ki smo ga vložili k temu drugemu odstavku 3. člena, smo podkrepili z dejstvom, da je zaostrovanje kaznovanosti tukaj neprimerno s tega vidika, ker lahko postane to absurd, saj v kategorijo, ko se lahko izreče zaporna kazen, daljša od treh mesecev, spadajo na primer kazniva dejanja, kot so: lahka telesna poškodba, sodelovanje pri pretepu, kršitev avtorskih pravic, razžalitev, obrekovanje. Skratka, gre za kazniva dejanja, ki so na nek način bagatelna in je pač tisti, ki je bil storilec takšnega kaznivega dejanja in je zagrožena kazen oziroma že izrečena kazen nad treh mesecev, je pač to huda kazen in huda prepreka lahko za nekoga, ki sicer izpolnjuje vse pogoje za to, da bi pridobil slovensko državljanstvo. Zato se nam zdi, da pač ni bilo potrebe zaostrovati tega zakona na tej točki. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa mag. Potrata. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Jaz želim komentirati amandma, ki je povezan s prisego. Že ob splošni razpravi, ki smo jo opravili, sem opozarjala na to, da če naj bo prisega res slovesen akt, potem morajo biti za to izpolnjeni nekateri pogoji. In glede na to, da mora tisti, ki vstopa v državljanstvo, ki dobiva državljanstvo, z izpitom dokazati obvladovanje jezika na splošno sporazumevalni ravni, je vendarle pričakovati, da vseh tančin slovenščine ne obvlada. Je pa res, da ni povedano ali zaukazano, da mora znati to besedilo na pamet. Ker mislim, da bi se znašel v zelo veliki zagati, če bi moral besedilo znati na pamet. Pa vendarle, akt slovesnosti predvideva, da je to izrečeno na neki ustrezni izrazni ravni. In, če se spomnim tega, kako navadno ljudje prisegajo, pa so slovenske narodnosti, kako izrekajo to besedilo, ga navadno, vsaj nekateri zelo indiferentno izrekajo - to zdaj, kar zadeva raven emocionalne zavzetosti izrekanja besedila. Zato, da pa neko besedilo lahko z ustrezno emocionalno privrženostjo izrečeš, moraš pa predvsem besedilo zelo dobro razumeti in ga v tančinah sprejemati. Ampak jamčim vam, da če bi med nami devetdesetimi kdo delal maturo po novem, ko mora interpretativno prebrati del besedila pred komisijo, bi marsikdo ne pobral vseh točk za interpretativno branje. Toliko, kar zadeva branje, kar zadeva jezikovno raven, da ne komentiram še podrobneje tistega, da bi moral tisti, ki dobiva slovensko državljanstvo, prebrati celega Cankarja, pa celega Prešerna, pa na vem kaj še vse. Veste, ko kdo pozna statistične podatke o tem, koliko knjig v povprečju Slovenci na leto preberejo, mislim, leposlovnih, potem takega zahtevka ne bi postavil. Ker več kot polovica vprašanih po statističnih podatkih ne prebere več kot ene knjige ali do eno knjigo, kar je minimalen standard, da ne govorim o tem, kako so pri drugih narodih ti podatki videti. Pa še slabši bi bili, če ne bi zajeli mladih ljudi v vzorec. Tako da je treba vedeti, o čem govorimo. Drugo, kar želim poudariti, pa je, sprejem v državljanstvo ni nobena milost, ki jo nekdo z milostno gesto drugemu podari. Poudarjam, da mora tisti, ki vstopa v državljanstvo, z zakonom predpisane pogoje izpolniti, in če jih izpolni, je prav, da mu je državljanstvo dodeljeno. Zdaj zahtevati pa še celo vrsto stvari dodatno, je pa po moje vendarle nekoliko vprašljiva zadeva. In spomnila bi vas samo na nekaj. Ko je kolega Potrč bral statistične podatke o tem, koliko besed je v prisegah posamičnih držav, se meni zdi iz teh podatkov zanimivo, da so najbolj gostobesedne prisege v državah, ki nimajo dolge tradicije - Latvija, Litva, Slovenija, to smo tam od 60 besed navzgor. Države s tradicijo imajo, če sploh imajo prisego, dosti krajšo. In o tem bi kazalo razmišljati. Bolje bi bilo zahtevati prisego, ki je kratka, ki je lakonična, ki je lahko izgovorljiva in ki navsezadnje s težo zaveze tudi stopa posamezniku, ki to izgovarja, v zavest, ne pa z okrašenim besedilom, ki ga bo verjetno moral velikokrat še prebrati, da ga bo dojel - tisti, ki to govori. Hvala.
Hvala vam. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani prisotni! V Slovenski nacionalni stranki prvega amandmaja k 3. členu, žal, ne moremo podpreti. Po našem prepričanju gre v prisegi za neko lojalnost, za nek izraz patriotizma. In če lahko dodam kot utemeljitev, je bilo pred menoj navedeno, da gre pri prisegah za neke vrste fetiš. Veste, časi se spreminjajo, ljudje se spreminjamo z njimi, ampak vsaj načela je pa treba ohraniti. In tisti, ki danes zagovarjate skrajšanje te prisege zaradi tega, ker je prepolna nekih okraskov, se mi zdi, da ne sledite času in svojim načelom, po katerih ste včasih živeli. Pred sabo imam, in verjamem, da večina v Državnem zboru smo v polpretekli zgodovini prisegali vsaj trikrat - v polpretekli zgodovini. Da vas spomnim: prvič, ko smo bili stari 7 let, smo prisegali v treh kiticah eni prisegi, na katero smo bili takrat pri 7-ih letih vsi ponosni; ko smo bili stari 14 let, smo prisegali novi prisegi, na katero smo zopet bili vsi ponosni in je bila dolga šest kitic. In ko se je govorilo o tančici nekega ali tančini nekega tujega jezika, smo pri 18-ih spet v enem tujem jeziku morali prisegati in veste, tudi ta jezik, v katerem smo pri 18-ih morali prisegati, za marsikoga od nas ni bilo lahko izgovorljiv. In zato se mi zdi ta načelnost ali pa to, da je nova slovenska prisega, ki jo uvajamo, prisega slovenskemu narodu, novi slovenski državi, prepolna okrajšav, dolga pa samo šest vrstic, ne šest kitic, se mi zdi omalovaževanje slovenskega naroda. Veste, načelnost! Nekateri od vas, ki danes zagovarjate ta amandma, ste bili takrat na položaju, na položaju, na katerem bi lahko vplivali na to, da vse te tri zaprisege bi bile lahko izgovorljive, ne bi bile polne okraskov, ne bi bile polne zaobljub in ne nazadnje mogoče bi jo lahko tudi kdo spoštoval. Takrat vam na kraj pametni ni prišlo, da bi rekli: Ena prisega otroka v sedmem letu starosti je polna olepšav. Pa smo vsi ponosno stali, pa vsi ponosno ponavljali za tistim, ki je imel neko funkcijo v osnovni šoli. Veste, načela naj ostanejo, saj ljudje se moramo spreminjati v toku časa, ampak načela pa naj ostanejo. Če se je sedemletni otrok lahko naučil tri kitice ene zaprisege, verjemite mi, da se bo nek tujec moral naučiti šest vrstic zato, da bo pridobili slovensko državljanstvo. Slovensko državljanstvo mogoče za koga od vas - ampak za mene in za člane Slovenske nacionalne stranke ni nekaj, kar greš v trgovino kupiš, pa rečeš, dober dan, dajte mi 3 slovenska državljanstva, potem pa pridem ven. Ne! To je nekaj, na kar mora biti človek ponosen! In prisega je najmanj, pa naj ima tudi 12 vrstic, tisto, kar mora nekdo, ki slovensko državljanstvo pridobi, ki ga vzame, ki ga do sedaj ni imel, narediti, da postane slovenski državljan. In mogoče edina pozitivna lastnost vašega amandmaja, v kolikor bi zamenjali besede "dolžnost" in pa "obveznost", da je bila "dolžnost" prva "obveznost" pa druga, bi mogoče lahko rekel, da je v določeni meri pa smiseln. Veste, dolžnosti slovenskih državljanov so tiste, ki se jih nekateri v tej državi, ki so mogoče nekoč z lahkoto dobili slovensko državljanstvo, premalo zavedajo. Najprej dolžnosti, potem obveznosti in potem pravice. Tako je. Slovensko državljanstvo, še enkrat ponavljam, ni nekaj, kar bi se prodajalo na cesti, ni nekaj, kar bi vsakomur pripadalo. To bi bila mogoče edina pozitivna lastnost, v kolikor bi jo pravilno zapisali. Še enkrat poudarjam, v Slovenski nacionalni stranki tega amandmaja ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Jožef Školč.
Hvala lepa. Mogoče se komu zdi, da je ta diskusija o tekstu prisege nepomembna in odvečna, ampak velja pa le določene stvari ponoviti. Gospod Zagorac je govoril o nekih načelih, ki da so trajna in ki jim je treba slediti in o nekem duhu časa. Nisem prepričan, da sem ga natančno razumel, ampak če sam prav razumem, bom rekel, ustanovitev Republike Slovenije, jo razumem v enem delu tudi kot prekinitev z določenimi obrazci, o katerih je govoril. Republika Slovenija je pač postala država državljanov. S tega vidika ni bilo potrebno več prisegati ne Titu, ne partiji in ne, če prav razumem, polagati življenja na oltar domovine, ko je to zahtevala bivša JNA. V tem je, bom rekel, ta pomembna razlika in ta diskontinuiteta. Tisto, kar ta tekst prinaša, je pa, da v neki sprevrženi obliki vrača ta jezik. Meša koncepte in s tega vidika so te, bom rekel, prisege, lahko rečemo nerodne, če bi imeli resno družboslovno razpravo, pa bi rekli,da so tudi zelo nevarne. Nevarne so zaradi tega, ker na mestu, kjer se govori o enakosti, kjer se govori o svoboščinah, kjer se govori o državljanstvu, vpeljujejo termine, kot so zvestoba in kot je domovina. Zvestoba - težko najdem neko povezavo z ustavnim redom Republike Slovenije. Kar pa se domovine tiče, je pa tako, predvidevam, da tisti, ki bodo iskali svoje državljanske priložnosti v Republiki Sloveniji, da ni nujno, da se bodo morali zato se odpovedati svoji domovini. Oni bodo lahko državljani Republike Slovenije in bodo imeli svojo domovino. Ta prisega to meša in to ni dobro. V bistvu ljudem vsiljuje nekaj z izjavo, za kar, ko vložijo prošnjo za državljanstvo, niti ne zaprosijo. Ne vem, če minister Mate to razume, ampak rad bi videl, kje lahko potegne enačaj med državo in domovino. Tega enačaja ni. Tu ne gre za neko nasprotje, ampak tu gre za različne koncepte. Domovina se povezuje z domom, se povezuje z družino, državljanstvo pa se povezuje z državo. To so različne stvari in to so različne eksistence, ki jih ljudje živijo. In ko zaprosijo za državljanstvo, ne zaprosijo za novi dom. Tu je nerodnost tega. In če bomo te stvari mešali, potem se bojim, da mogoče zlagoma s temi koncepti, ki prinašajo še kaj vse drugega, da se bomo znašli v situaciji, ko slovenska država in slovensko državljanstvo ne bodo tako atraktivni, kot so v tem trenutku. In to zna biti, bom rekel, posledica tudi te vrste konceptov. Ni problem v tem, da te stvari zaostrujemo, mogoče je celo sprejeti, da je potrebno izreči neki tekst, mogoče, ampak tak, kot je napisan, od prosilcev pričakuje nekaj drugega kot tisto, kar jim država zares lahko in državljanstvo nudi. In tukaj je nerodnost tega teksta. Rekel bom: s takim pristopom bomo mi dobili čez čas državljane, ki bodo različni po poziciji, nekateri se bodo oziroma smo se v državljanstvo Republike Slovenije praktično rodili; drugi so ga dobili na osnovi tistega zakona, o katerem je bilo veliko govora in kjer se je predvidevalo, da imajo stalno prebivališče v Republiki Sloveniji na določen datum in zaprosijo za državljanstvo in tem ni bilo potrebno podati prisege; in tretji, ki bodo zaprosili na osnovi novelacije zakona in bodo dali prisego. Ali bomo različno zavezani tem dolžnostim, obveznostim do spoštovanja ustavnega reda - mislim da ne. Če ne, ne vem, zakaj je smisel v tem. Če ja, potem ne vem, zakaj, tako kot pravi gospod Zagorac, vsakdo v nekem trenutku posebej ne priseže - s čimer, da ne bo nesporazuma, sam ne plediram k spoštovanju pač ustavnega reda. Mi bomo imeli tri različne situacije in tudi ne vem, kakšna bo posledica, če bo nekdo prelomil prisego. V tem trenutku, recimo, se vodi razprava o tem, da je bila Ustava poteptana v določenih členih, ko je šlo za preselitev romske družine iz Ambrusa v Postojno. Tej preselitvi je asisteral minister Mate, ki tukaj od drugih pričakuje, da bodo dali prisego, da bodo spoštovali ustavni red. On je ustavni red na neki način teptal v Ambrusu s tem, ko se ni postavil v obrambo določenih svoboščin. Zgodilo se seveda ni nič, razen da je sramota tega dejstva "pljusknila" daleč čez meje Slovenije. Zgodilo se ni nič celo glede na to, da je minister, tako kot vsi drugi ministri v tem zboru, prisegel, da bo spoštoval ustavni red. V čem je smisel take prisege, če nima sankcij? To vas sprašujem, gospod minister. Jaz razumem, da je mogoče v ozadju tega koncepta neka želja po tem, da bi se imeli, kot tu radi pravimo, tudi radi med seboj, da bi bili vsi velika družina, da bi vsi Slovenijo čutili kot nek velik dom. Ampak to ni koncept države. To je, bom rekel, razumna želja za koga, ampak država s takimi željami ne more imeti nič in država pač ne more postati neke vrste zasebna ustanova, kot je družina, dom in čutenje širšega prostora, čemur pač rečemo domovina. Zato je ta prisega nerodna, zato ta prisega Slovenijo vrača v predmoderne čase, in v tem smislu je nevarna. V tem smislu ni evropska in v tem smislu nas vrača mogoče še celo pred leto 1990. Zato se mi zdi, če iščemo tekst, da mora biti bolj "ustaven", pod narekovaji, ali pa moramo imeti toliko samozavesti, ko nekoga spustimo skozi proceduro tega sprejema v državljanstvo, da mu tudi zaupamo, da bo lahko državljan, ne pa da mu vnaprej ne verjamemo in imamo to tipično slovensko nesamozavest, da pričakujemo, da bo še nekaj posebej se zavezal, in mislimo, da vsak, ki prosi, ima figo v žepu. Skratka, ta zadeva je nepotrebna, in mislim, da bi bilo bolje, če bi jo umaknili ali pa preformulirali tako, da ne bi povzročala nesporazumov, ki jih zagotovo bo. Nobenega spora ni, da se mogoče lahko vsakdo na koncu tudi to nauči in odrecitira; to je mogoče pričakovati. Čeravno vem, da so marsikomu iz drugih razlogov podelili slovensko državljanstvo, da so bile barve naše športne reprezentance na nekem področju lahko močnejše. Takrat se ljudi ni spraševalo ne po barvi kože ne po tem, ali znajo Prešernovo Zdravljico, ampak, recimo, po tem, kakšnih športnih dosežkov so sposobni. Zato gre tu za neko sprevrženo situacijo, ko v neki situaciji od prosilcev določene stvari zahtevamo, v drugih, ko pa, recimo, množimo naše športne moči, pa tega ne. In to ni dobro, in jaz plediram za tem, da imamo večjo samozavest, kar se tiče državljanskih pravic in obveznosti ljudi, ki v Sloveniji živijo, in tistih, ki bi z nami radi delili državljanstvo. Hvala lepa.
Replika, kolega Zagorac. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Veste, tudi za športnike je prisega obvezna po tem zakonu. Ampak v določenem delu me ne čudi, da ravno vi nasprotujete ali pa se vam zdi nerodna prisega in patriotizem Sloveniji; verjetno imate svoje razloge. Če se spomnimo tistih kritičnih let, ste bili takrat v svojem delovanju malo bolj medli, niste vedeli, v katero stran bo veter zapihal, in ste bolj čakali. Je pa res, da je pa po drugi strani zanimivo, da ravno vi nasprotujete zaprisegi, glede na to, da je, bom rekel, večji del moje generacije - govorim leto plus ali pa leto minus - prisegal ravno vam v svojih zaprisegah. Saj vi ste bili od vrtca vseskozi na nekih političnih funkcijah v polpretekli zgodovini in takrat smo predsedniku določene organizacije svečano zaprisegali. Danes pa vas to moti. Moti vas, ko nekdo, ki želi pridobiti slovensko državljanstvo, in vi ste govorili, da ni atraktivno. Seveda je atraktivno! Atraktivno je zaradi tega, ker se je Slovenija tokom svoje zgodovine, pa ne glede, pod katero oblastjo, zagotovila določene privilegije oziroma slovenski državljani: bodisi za potovanja, bodisi zaradi uporabe vizumov, bodisi zaradi česarkoli. Prostega pretoka delovnega sile na koncu koncev, ki ste nam ga obljubljali. Seveda je atraktivno! Atraktivno je slovensko državljanstvo in ne govoriti - in ko sem govoril o načelnosti, vidite, ravno prej, ko sem vam povedal, da smo prej trikrat prisegali, pa se vam to ni zdelo sporno. Tudi vi ste bili na položaju, kjer bi lahko vplivali in rekli, ta zaprisega, tri imam tukaj pred seboj, je pa polna olepšav, polna obljub, polna ne vem česa - niste naredili ničesar. In govorili ste o domu. Veste, dom je zelo relativen pojem. Dom ima človek pač tam, kjer si ga ustvari. Domovino pa ima samo eno in prav je, da tej domovini priseže in to prisego tudi spoštuje. Nekdo, ki je na delu v tujini, ne nazadnje tudi ogromno Slovencev je na delu v tujini, ima pač dom tam, kjer si ga je ustvaril, domovino ima pa le eno. In ne vem, zakaj govoriti o tem. In ko ste govorili o povezanosti te prisege, ki jo predlaga zakon, ki je pred nami, z Ustavo. Dajte mi povedati, s katero Ustavo, pa so bile prejšnje tri zaprisege povezane? Tisto, da se bom pridno učil - ne vem, se mi zdi, da tukaj neke povezanosti z Ustavo pa ja ni. Čeprav so bile tudi tiste prisege v svojem trenutku, v svojem zgodovinskem času zelo umestne. In tudi ta prisega Sloveniji in spoštovanju slovenskega demokratičnega pravnega reda se mi zdi popolnoma smiselna. Zato prosim, ohranite vsaj načelo, jaz verjamem, da ljudje se morate spreminjati, ampak načelo ohranjajte. Pred 10-imi leti ste zastopali eno načelo, malo veter zapiha, pa ste pri drugih načelih. Dajte biti vsaj tukaj, bom rekel, toliko sami do sebe pošteni, pa zastopajte načela, in recite, prisege so tiste, ki so pomembne, res pa je, da je druga država in pa druga oblast. Hvala.
Hvala. Besedo ima poslanec Mitja Ljubeljšek. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani zbor, spoštovani predstavniki Vlade. Uvodoma poudarjam, da ne podpiram amandmajev k 3. členu, ker imam bistveno drugačno stališče od kolega Školča. Menim, da prisego obravnavamo preveč uradno, birokratsko in premalo nacionalno, domovinsko in tudi čustveno. Amandma Socialnih demokratov mi je sicer sprejemljiv, vendar ko sem tehtal, ali zaprisega s krajšim ali daljšim besedilom in ko sem obe besedili zares večkrat prebral, podpiram zakonsko predlagano besedilo. Pa bom v nadaljevanju povedal, zakaj. Je pa res, da bi morda dodal ali odvzel pri tem besedilu kakšno besedo, vendar je to stvar osebnega okusa, predvsem pa lahko o tem pove kaj slavistična stroka. In verjetno je bila tudi pri tem besedilu prisotna. In to tudi, kar se tiče tega, ni bistveno za mojo razpravo. Ne strinjam se z amandmaji poslanskega kluba Liberalne demokracije, iz katerih je razvidno, da Liberalna demokracije meni, da je prisega tistih, ki dobijo državljanstvo, nepotrebna, saj so s tem, ko so zaprosili zanj, že izkazali namero, da bodo spoštovano ustavni red slovenske države. Ta trditev nikakor ne vzdrži, zato menim, da je predlagano besedilo prisege primerno in potrebno, saj od osebe, ki si želi in bo tudi pridobila državljanstvo, ostali državljani upravičeno pričakujemo, da bo s prisego prosilec izrazil namero, da se zavezuje spoštovati ustavni red Republike Slovenije. Nikogar do danes še nisem slišal, da bi nasprotoval prisegam najvišjih državnih funkcionarjev: predsednika države, predsednika Vlade, ministrov, sodnikov. Pred nekaj dnevi sem celo slišal in videl prisego novega ljubljanskega župana. In vsi ti prisegajo le za mandatno obdobje zato, ker se od njih pričakuje, da bodo v svojem mandatu s prisego potrdili, da bodo delovali in v korist Slovenije in da bodo spoštovali ustavni red in zakone. Resnično ne razumem, kaj naj bi bilo narobe, če od bodočih novih državljanov s prisego pričakujemo, da bodo spoštovali načela svobode in demokracije ter da bodo izpolnjevali svoje dolžnosti in obveznosti, in dalje, da ne bodo podpirali delovanja zoper interese Republike Slovenije. Nekoliko daljše besedilo prosilcem omogoča le lažje razumevanje, kaj pomeni spoštovati ustavni red Republike Slovenije, seveda, ob predpostavki, da znajo brati in razumejo slovenski jezik. Prisega je za mene svečan trenutek, ki se tudi nehote dotakne čustev posameznika. Zato je prav, da je slovesna in izrečena v primernem slovesnem okolju. Tu se strinjam s kolegom Potrčem, ki je na matičnem delovnem telesu opozarjal, da mora biti uradni prostor v tem primeru urejen, da so v njem postavljeni državni simboli ter da slovesni prisegi lahko pristustvujejo tudi svojci in drugi, ki jih predlaga oseba, ki prosi za državljanstvo. Zato se tudi strinjam, da zakon pooblasti ministra za notranje zadeve, da uredi način in postopek prisege. Upam, da so nas v večini vzgajali, da spoštujemo demokratične ideale, slovenske vrednote, da imamo svojo državo preprosto radi, z zagovarjanjem načel svobode in demokracije, istočasno z zavedanjem svojih pravic, predvsem pa tudi svojih obveznosti in dolžnosti. Če bi bilo vse to v vsakdanjem življenju sestavni del nas vseh, bi bila, po mojem videnju, marsikatera težava manjša ali pa je ne bi bilo. S tem se srečujemo tudi v zadnjem obdobju. Da bodo spoštovani ustavni red Republike Slovenije in da bodo svojo novo državo tudi vzljubili, lahko upravičeno pričakujemo tudi od oseb, ki bi rade postali naši državljani. Večkrat se mi zdi, kot da nekateri niti najmanj ne cenijo tega, kar imamo, našo samostojno Slovenijo; da jim je malo mar do svojega naroda, do kulture, do izročil. Zdi se mi, kot da se izgublja občutek pripadnosti svoji državi, občutek do enotnosti, da se ne ceni svojega lastnega naroda, da se enostavno sramujemo svoje mlade države. In zaradi tega naj bi bile izjave ali prisege popolnoma odveč, nepotreben birokratski balast. Pozabljamo, da so stoletja naši predniki sanjali svojo državo, danes, ko jo imamo, ji nekateri izražajo zelo malo spoštovanja in vse v zvezi s tem je nepomembno in še več, nepotrebno. Imeti rad svojo domovino je ena od temeljnih vrednot in hudo je ne imeti rad svoje domovine. To vedo vsi izgnani, izseljeni, emigranti, preseljeni in brezdomovinci. Samozavestni narodi veliko dajo na svojo domovino, na narodno zavest, na svoj nacionalni interes in na mednarodno razpoznavnosti in od vsega tega niti najmanj ne odstopajo. Pri nas pa prevečkrat ravno obratno: zelo radi rešujemo tuje kulture in tuje probleme, kar sicer ni nič narobe, če se zavedamo svojih domovinskih prioritet, zato je nekaterim kar nekako odveč, da bi nekdo, ki bi sicer rad postal naš sodržavljan, tudi izrazil s slovesno prisego pripadnost svoji novi domovini. Zavedajmo se že vendar, da imamo svojo državo, zavedajmo se, kaj smo z njo pridobili, kaj so njeni politični in družbeni cilji, slovenske vrednote in tradicije. Osebam, ki želijo slovensko državljanstvo, omogočimo, da se bodo pri nas počutili svobodno, enakopravno in varno, istočasno pa je prav, da se s prisego zavežejo, da bodo spoštovali naš ustavni red in da ne bodo delovali zoper interese svoje nove domovine, kamor jih Slovenci sprejemamo. Da bi jo imeli tudi radi, pa bi bilo že pretežko zahtevati. Amandmajev iz vsega tega navedenega k 3. členu ne bom podprl.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prijava teče. Gospod Drago Koren, imate besedo.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Najprej naj povem, da nobenega amandmaja k 3. členu ne bom podprl, ker sem prepričan, da je predlagani tekst popolnoma zadovoljiv v takšni obliki, kot je predlagana. Čeprav se moram načeloma z gospodom Potrčem strinjati, ko je obrazlagal ta prvi amandma k 3. členu, da je vsebina prisege popolnoma ali pa, bi rekel, identična s tem predlogom amandmaja, ki ga predlagajo, da pa je samo precej krajše. Menim, da prav v primeru prisege za pridobitev državljanstva ni nobene potrebe po racionalnosti besed. Jaz sem osebno prepričan, da mora biti tudi ta prisega svečana in da mora biti za tistega, ki jo daje, pomembna, da mora biti to zelo pomemben trenutek v življenju. Rečeno je bilo, da ima ta predlagana prisega celo v sebi nekaj nevarnega, ker ima besedo zvestoba, pa domovina; jaz mislim, da za marsikaterega v Državnem zboru je pa še vedno zvestoba ena vrednota, za katero se z veseljem in s ponosom zavzemamo, in da bi morala biti za vsakega, ki želi postati državljan Republike Slovenije, zvestoba in domovina tudi tista najvišja vrednota. Da mora biti to svečan dogodek, bom kar iz enega svojega primera ali pa na dveh primerih to povedal. Za mene je bila ena taka življenjska prisega tudi odločitev, ko sem se odločil za zakon, ko sem se poročil s svojo ženo. Tudi takrat sem izrekel lepo prisego, tudi v tej prisegi je bila beseda zvestoba, na katero sem še danes zelo ponosen. Gospa Potrata je prej govorila, ali bo potrebno te prisege se naučiti na pamet ali se bo lahko prebrala. Jaz bom rekel, to ni bistveno, odvisno od človeka, ki bo se odločal za to, kako bo jemal to državljanstvo, katerega bo želel sprejeti. Jaz pravim, po mojem tistem, ki bo želel res postati pravi državljan, se ne bo težko naučiti šest vrstic, pa čeprav se bo morda potem pri sami prisegi zataknilo, pa bo morda celo pozabil, pa bo gruntal - to bom pa povedal na primeru skavtov. Jaz vsako leto grem na skavtski dan, ki je odprt za starše, kjer naši mladi skavti dajejo svoje prisege. Tako se cel teden prej pripravljajo, učijo, sigurno vse dneve znajo, ampak tisti trenutek pri sami prisegi se zatakne. Ampak oni jemljejo to kot tisti pomemben trenutek v njihovem življenju, tisti mejnik, ko prestopijo z ene na drugo stran. Potem - bodi pripravljen vedno pripravljen. Da je slovensko državljanstvo zelo atraktivno zadnje čase, mislim, da je vsem znano, še bolj je atraktiven slovenski potni list. Jaz sem zelo vesel, da je velik interes po slovenskem državljanstvu, me bi pa zelo motilo, če bi se to izrabljalo za nepoštene namene, če bi bil interes res samo potni list za lahko prehajanje po svetu. In še o eni stvari sem želel spregovoriti. Bilo je rečeno: "Ja, kakšne bodo pa sankcije, kakšni bodo ukrepi, če te prisege ne bo držal tisti, ki jo bo dal?" V Novi Sloveniji smo imeli geslo "beseda velja" in to geslo zame še vedo velja in jaz upam, da tisti, ki bodo jemali slovensko državljanstvo, da bo njihova beseda veljala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč. Prosim.
Hvala lepa. Jaz bi se najprej rad zahvalil mnogim kolegom, ki so pošteno govorili o našem predlogu. In bi rekel, da naj tisti, ki so govorili z željo politizirati problem ali omalovaževati predlog, pač sami o svoji razpravi razmislijo. Če se ne verjame sogovorniku, ki ima argumente, potem je to njegova opredelitev, ne pa stališče sogovornika. Moja edina želja ali želja poslanske skupine je bila razumeti ali poskušati razumeti, da s številom besed in z okraski ne izražaš svojega odnosa do državljanstva in države, v katero vstopaš. Če pa veliko od vas misli, da je drugače prav, verjemite, sprejeto bo tako, kot bo večina mislila. Jaz sem res po trdnem prepričanju prepričan, da številu besed temu ne pomaga niti ne škodi. Ni bil pa naš predlog v tem, da ne bi dajali prisege niti da bi s tem kakorkoli ne poudarjali pomena samega dejanja. Prav gotovo za mnoge ljudi bo to dejanje izjemnega pomena, jaz bi si želel, da bi bilo za čim več od njih, za kakšnega bo pa tudi manjšega pomena ali pa bo dano iz določene oblike, vzemite pogojno, koristoljubja, a ni treba, da v slabem smislu koristoljubja. Videl bo priložnost za to, da bo sebi zagotovil določene pogoje. Zato na tej točki govoriti izključno in samo o ljubezni, je preveč, je ena iluzija, ki si jo delamo in jaz ne bi želel, da si jo na ta način naredimo. Jaz sem prepričan, da politizacija tega vprašanja ni čisto nič smiselna in moje osebno prepričanje je, da je v besedilu vladnega predloga prisege nekaj besed, stavkov, misli, ki tja ne sodijo. Tudi po vsebini ne. Da pa ne bi na novo začenjal te razprave, se bom raje izognil poudarjanju tega besedila. Hvala.
Gospa Marjetka Uhan, imate besedo.
Hvala lepa za besedo. Mene je pa zmotil ta amandma oziroma amandmaja obeh opozicijskih strank, predvsem zato, ker se spotikate ob število besed. Zame tudi število besed ni pomembno, še manj to, da ta prisega ni moderna, ker ima toliko besed - tri stavke ima, če sem prav videla. Res, da so sestavljeni stavki, malo daljši. Predvsem me je zmotilo, ko je ena izmed poslank govorila, da je slovenski jezik težak, težko izgovorljiv in da bo za mnoge, ki prosijo za državljanstvo, to problem. To me je zmotilo - ker prosijo za slovensko državljanstvo, je ena izmed vrednot tudi slovenski jezik, če hočeš postati slovenski državljan. Zato teh amandmajev od SD in LDS v Novi Sloveniji zagotovo ne bomo podprli, ker se nam zdi, da je prisega v redu taka, kot je napisana, saj gre res za svečan trenutek. In če v prvem stavku prisegaš domovini in Ustavi, pa če v naslednjih dveh to še obrazložiš, se mi ne zdi nič napačnega.
Gospa mag. Potrata, prosim, replika.
Jaz nisem govorila o tem, da je slovenski jezik težak, da ga ni treba znati. Pojdite pogledat, spoštovana gospa Uhan, magnetogram in boste videli, da sem celo večkrat poudarila, da za vstop v slovensko državljanstvo mora tisti, ki hoče postati slovenski državljan, opraviti izpit iz obvladovanja slovenščine. Imam pa, dovolite, glede na stroko, ki sem jo opravljala, vendar strokovno pripombo o tem, da je slovesnost trenutka lahko povezana z estetskostjo govorjenja besedila. In to je, glede na izkušnje tudi iz te dvorane, kako so nekateri dosti krajše prisege izrekali, zelo težko doseči. Mi hočemo, da je besedilo emocionalno izgovorjeno, da je estetsko prebrano, da izžareva ljubezen, to pa je v okoliščinah, v kakršnih smo, pri tako dolgem besedilu težko doseči. Ali vas naj spomnim na prisego Bojana Križaja na olimpijskih igrah, ko smo vsi trepetali, ali bo znal besedilo povedati do konca ali ne. Za to gre - da tistega človeka, ki mu naj bi bil vstop v državljanstvo slovesen trenutek, ne spravljamo v situacijo, da ne bo imel na ta trenutek lepega spomina, ker se bo morebiti pri izrekanju prisege zmotil. In o tem je treba misliti. In pomislite na to, s koliko besedami komu povemo, da ga imamo radi. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Rudolf Petan, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. V teh razmišljanjih so nekatere stvari, ki so me zmotile. Prepričan sem, da pri tem besedilu prisege ni nihče ničesar pomešal in da je tekst čisto normalen, brez mešanja. Po drugi strani me pa zelo čudi, da bi bila lahka telesna poškodba bagatela in tisti, ki bi že nekje, ko je že v državi, za katero želi zaprositi za državljanstvo, povzročil lahko telesno poškodbo, potem bi lahko kar tako dobil državljanstvo. Ne vem, kateri gospodar bi nekoga sprejel v hišo, ta bi ga "ofucal", mu povzročil lahko telesno poškodbo, potem pa hotel biti gost pri tem človeku. To verjetno ne bi šlo. Ko je bilo toliko govora o milosti, bi jaz rekel, da država Švica pa to državljanstvo res jemlje kot milost. Tisti, ki dobijo državljanstvo Švice, res skoraj to izgleda tako. Ampak jaz mislim, da tu ni potrebe in da gre bolj za lojalnost, za zahvalo in za ponos, da dobiš državljanstvo. In mislim, da ta zahvala ali zaprisega, kakor temu rečemo, ravno to opredeljuje. Jaz mislim, da tu ni nič pomešano v tej zaprisegi. Bi pa dejal, da že biti državljan neke države ali pa biti prosilec, je velika razlika. Še enkrat bom povedal, prosilec za državljanstvo v Švici ne sme kritizirati države, državljan jo pa lahko, brez problema. In potem bo tudi on lahko to delal. Ko pa smo že pri tem, da ko smo se osamosvojili, da smo prekinili določeno tradicijo, to drži. Vendar pa to ne pomeni, da smo pa vse vrednote kar enostavno prepisali in sedaj bi v naši državi, ker smo se osamosvojili od prejšnje, kjer smo imeli določene akte in določene zaprisege, s katerimi se seveda ne strinjamo, pa sedaj lahko delali po domače. Vsak, ki bi lahko prišel čez našo mejo, bi tu lahko počenjal karkoli bi hotel in dobil državljanstvo kadarkoli bi ga hotel. To verjetno tudi ne gre. Neka pravila verjetno lahko, in ne samo da lahko, tudi morajo obstajati. Gre za pripadnost neki državi, za spoštovanje in za ponos, da si dobil državljanstvo. Tisti, ki se tega ne zaveda, da je s tem, ko je dobil državljanstvo, da je tudi lahko ponosen na to in da mora biti ponosen, da mora spoštovati to državo, da pripada tej državi, da je pripadnik te države, tam nekaj ne "štima". Če pa misli in če ima občutek, da je edini korak pri tem, da pride do državljanstva, da napiše prošnjo in nanjo da kolek, gospe in gospodje, tu nekaj ne gre skupaj. Dobiti državljanstvo je, mislim, da nekaj krepko krepko več. In tudi s takim pristopom zaprisege, sem prepričan, da želimo povedati, da mi sami cenimo sami sebe, kajti če sami sebe ne bomo cenili, nas tudi drugi ne morejo ceniti, da cenimo to, kar imamo, in da isto pričakujemo tudi od tistih, ki bodo postali novi državljani te države. Če mi sebe in svoje države ne bomo cenili, potem tudi ne moremo pričakovati tega od drugih. In mi pričakujemo od drugih, zato moramo tudi sami to spoštovati. Zato takšen akt, kot je, je verjetno prav v tej smeri. Če bo nekdo kar tako neko listino dobil, tega tudi enostavno ne bo znal ceniti. In če mi zahtevamo od tistih, ki bodo postali državljani, da bodo cenili to državo, da bodo ponosni nanjo, mislim, da ne zahtevamo preveč. Mislim, da zahtevamo nekaj čisto normalnega, kar zahtevajo tudi drugi. Ker je bilo že drugim dovoljeno tudi nekaj besed o Ambrusu. In povezava z ministrom, kako je nekaj pljusknilo v Evropo, si bom, gospod predsednik, tudi jaz vzel par besed. Ne bom izkoriščal, ampak če so drugi imeli neke možnosti, bom pa jaz tudi rekel, kaj kam lahko pljuskne. Bom prebral iz današnjega časopisa, čisto na kratko [[...]]
Gospod Petan, govorimo o amandmaju k temu členu, zato bi lepo prosil - sam nisem prej vodil seje -, mislim, da ne bi bilo prav, da načenjamo drugo tematiko. Prosim.
Gospod podpredsednik, spoštujem vaše opozorilo, ampak gre ravno za to. Tako da verjemite, da ne bom izkoriščal, še najmanj pa to, kar se je danes dogajalo, bom pa čisto kratek. Zapisano je takole: "V noči med nedeljo in ponedeljkom ob petih zjutraj so delavci bolonjske občine v spremstvu policije izgnali iz zasilnega barakarskega naselja na robu rečice Navire vzdolž neke ulice 123 bolgarskih in romunskih Romov, med njimi 35 otrok in 14 nosečnic. Šlo je za bliskovito akcijo, ki jo je naročil bolonjski župan Sergio Coferatti, sicer voditelj stranke levih demokratov, češ da so bile življenjske razmere nevzdržne. Naložili so jih na letalo, ki jih je čakalo na letališču, in že pred zoro so se vrnili v Romunijo." Kam pa to pljuska? To je tudi država članica Evropske unije. Gre za državljanstvo - ali so ga imeli ali ga niso imeli, ne vem, tako se je zgodilo. To pa je odgovor na tisto, kar je bilo prej rečeno v zvezi s tem, kar je naredil minister, ki sedi tu pred nami. Mislim, da je ravno obratno, da to, kar je naredil minister, je dokaz, da Ustava velja za vse enako, tako po pravicah kot tudi po dolžnostih, ne za nekatere samo pravice, za druge pa samo dolžnosti. Za oboje velja. In mislim, da je bilo ravno to dokazano. In zdaj za zaključek, glede Prešerna pa Cankarja, ko sem prej dejal, še vedno mislim, da bi ga morali prosilci prebrati. Hvala.
Gospa Beblerjeva, imate repliko, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Gospod Petan, mi nismo ničesar pomešali, kar zadeva ta tekst zaprisege. Pač pa smo rekli, da je prezapleten, da je predolg, jaz sem tudi trdila, da je moderen, hotela sem povedati, da je nesodoben, z drugo besedo. Pač pa ste, gospod Petan, vi veliko reči pomešali, tudi s tem, ko ste zdajle citirali tale članek, pa ste verjeli, da ravno s tem utemeljujete neko svoje stališče. Pa ga ne, ker ti, o katerih je tam govora, niso bili italijanski državljani. Romunija tudi, mimogrede, ni še članica Evropske unije in tako naprej. Ko pa sem govorila o bagateli, pa sem povedala to, da menimo, da ni potrebe po zaostrovanju pogojev v zvezi s pridobitvijo državljanstva Republike Slovenije s krajšanjem izrečene zaporne kazni. Poglejte - pa naj mi gospod Šter ne zameri -, ravno pred kratkim imenovani državni sekretar na Ministrstvu za zunanje zadeve je bil obsojen na zaporno kazen, pogojno zaporno kazen s preizkusno dobo enega leta. Če bi bil nekdo, ki bi prosil za naše državljanstvo, obsojen na pogojno zaporno kazen s preizkusno dobo, daljšo od enega leta, se pravi, zelo blizu bi bil, bi ne mogel zaprositi za slovensko državljanstvo. In kar zadeva bagatele v smislu kazenske zakonodaje, to se pač uči in nauči že vsak študent drugega letnika Pravne fakultete, zato tu ne bi tega razlagali. Bistveno je, da današnja, sodobna, če hočete, ali pa moderna država, ni utemeljena na nekih zaprisegah in zaobljubah, pač pa na človekovih pravicah, pluralni demokraciji in vladavini prava. Vse to, kar mi predlagamo v tej zaprisegi, je vse tisto, kar je tukaj bistveno. Vi boste izglasovali, kar boste pač hoteli, mi zaradi tega tudi ne bomo počeli, ne vem česa, ampak pravimo pač, da to ta hip ni več potrebno. Dvakrat ste danes citirali Švico. Ja res, v Švici imajo dokaj stroge pogoje za pridobitev švicarskega državljanstva, ampak vendarle so zmogli toliko samoironije, da so že leta 1991 naredili film z naslovom kako postaneš švicarski državljan? In so se sami delali norca iz tega, kakšne pogoje zastavljajo tujcem za pridobitev njihovega državljanstva. Mi glede na današnjo razpravo očitno ne bi bili sposobni takšne samoironije v nekem filmu, kako pridobiš slovensko državljanstvo. Hvala lepa.
Hvala. Želi še kdo razpravljati? Prijava teče. Gospod Jožef Školč, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Zakon, ki ga danes noveliramo, je, bom rekel, eden od tistih zakonov, pri sprejemu katerega sem sodeloval že v tisti prvi verziji in praktično v vseh kasnejših novelacijah, mogoče z eno samo izjemo, zato lahko zelo, bom rekel, kvalificirano govorim o teh stvareh. Sedaj tem priučenim zgodovinarjem in biografom mojim pa priporočam, da določene stvari preverijo v dokumentaciji Državnega zbora. Vse te seje so namreč bile snemane, o vseh obstojijo magnetogrami in argumenti, ki so se pač izrekali. Zakon je sprejela velika večina poslancev v takratnih treh zborih skupščine, večino je imel takrat Demos, itd., da ne govorim toliko gospodu Zagorcu, ki se mu, bom rekel, medli od zgodovine in od stvari, ki naj bi jih kdo počel ali ne. Kar se tiče tistega, kar je bilo pred letom 1990, je potrebno povedati, da organizacija, ki sem ji pripadal, je postavila, bom rekel, pod vprašaj dve instituciji, ki se jim je prisegalo. Ena je bila ZSMS, in vi veste, da je bil tam zelo močan kult štafete, ki ga je sama mladinska organizacija v Sloveniji in študenti totalno demontirala in to je imelo tudi druge posledice. Ampak predvidevam, da vam mogoče spomin tako nazaj ne seže. Druga stvar. Jugoslovanska ljudska armada je bila tudi ena od tarč naše takratne organizacije. Naj vas spomnim samo na dve temi, ki sta bili veliki. Ena je bila vprašanje ugovora vesti, kjer se je ravno na tej prisegi in izkušnji z Jehovimi pričami insistiralo, da se pride do tega ugovora vesti. In to je bilo vse še pred začetkom, bom rekel, strank na Slovenskem in pred ustavnimi spremembami, ki so pripeljale tudi do spremembe političnega sistema. Gospod Zagorac, jaz sem po svojih močeh v teh procesih sodeloval in če vas bo to zanimalo, o tem obstojijo debele knjige in še debelejši zapisniki in veliko je bilo tudi v policijskih in drugih arhivih, ker pač s temi dejavnostmi takrat niso bili pretirano zadovoljni. Mimogrede, funkcionar vsaj v vrtcu nisem mogel biti, ker sem bil iz take družine in takega kraja, kjer vrtca sploh ni bilo, da o drugih, bom rekel, predsodkih, ki jih vi pač na pamet trosite o svojih kolegih, ne bi govoril. To, kar velja ob tej prisegi povedati, je, da se ob njej pravzaprav nočemo pogovarjati, da določeni termini ne sodijo v take tekste. O tem govorim. Jaz mislim, ko razpravljamo o državljanstvu, besede, kot so, ljubezen, kot so zvestoba in tako naprej, nimajo pravega mesta. To lahko kdo tako čuti, ampak ko se te stvari zapisujejo v akte, je s tem, bom rekel, lahko nek problem. In mislim, da ni pametno, da se refleksno reagira tako, kot je reagiral gospod Ljubeljšek, ker jaz se spomnim prav, ampak to se opravičujem, ker prehajamo v spomine, ampak mislim, da v letih 1988-1989 je bila velika razprava v Beogradu o človekovih pravicah in državljanskih svoboščinah. In razpad tiste konference se je zgodil ravno na točki, ko sem sam s svojimi kolegi zahteval, da se človekove pravice spoštujejo, tudi v konkretnih primerih, ne da smo v stanju sprejeti neko deklaracijo, ne se pa vprašati, takrat je šlo za položaj kosovskega predsednika Mladine, ki so ga čez noč zamenjali, izgubil je službo in tako naprej. In takrat se mi je zgodilo nekaj takega, kot se mi je zgodilo danes, da je nekdo iz suknjiča, tako kot gospod Ljubeljšek, potegnil že napisano repliko. Tisto, kar hočem reči, je, da so te stvari, če govorimo o pluralizmu, o diskusiji, so pač potrebne neke razprave. Jaz verjamem, da je možno to predlagati, ampak verjemite, da je mogoče s tem polemizirati. In tukaj ne gre za nobene osebne okoliščine, ampak za vprašanje konceptov in ta koncept, kolegi, mislim, da ni dober, da je, bom rekel, predmoderen, da ne bom rekel starikav, in nas res potiska v družino neatraktivnih držav. O tem sem govoril, ko sem rekel, da se bojim, da če bodo šle stvari tako naprej kot se dogajajo v tem trenutku, ko lahko iz panike, bog ve iz kakšnih razlogov, kdo stopi nazaj, ko mora stopiti s policijo naprej, da bo Slovenija postala ena od tistih držav, kjer se bodo ljudje spraševali, ali je v stanju spoštovati ne samo svojo Ustavo, ampak tudi mednarodno sprejete obveznosti. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Boštjan Zagorac. Prosim.
Hvala za besedo. Ne bom koristil replike, samo za začetek. Spoštovani kolega, veste, od zgodovine se ponavadi megli tistemu, ki skuša kaj pozabiti. Tudi jaz, čeprav spadam med mlajše poslance v tem parlamentu, imam svojo zgodovino in živel sem tudi v času, ko ste vi opravljali določene funkcije v tisti državi. In ni se jih potrebno sramovati. Res ne, te funkcije so bile potrebne, treba jih je bilo opravljati, država je bila, kakršna je bila. Ampak če ste vi karkoli v svoji osebni zgodovini naredili takšnega, da se vam zaradi tega megli ali skušate pozabiti ali skrivati v takšnih in drugačnih skritih knjigah, je to vaš problem, ne moj. Ne meni očitati takšnih stvari. Leta so vam dopuščala, da ste sodelovali v določenih procesih, funkcije so vam tudi dopuščale, kot ste sami povedali, da ste lahko sodelovali v določenih procesih, in prav je, da ste. Vi in ljudje, ki v tej državi živimo, vemo, ali imamo svoje mnenje o tem, kako ste sodelovali. Po vašem prepričanju dobro, po prepričanju nekoga drugega mogoče malo slabše, po prepričanju spet nekoga tretjega ste bili pa celo prestrašeni. Jaz imam o tem svoje mnenje in mislim, da ta amandma ni predmet tega, da bi se midva o tem pogovarjala. Lahko pa se potem usedeva v bifeju na kavi, pa tudi te stvari razčistimo, glede na to, da vsaj v eni funkciji, ki ste jo takrat zasedali, pa sem prisegel vam kot predsedniku. Pa če ne verjamete, vam lahko tudi pokažem izkaznico, ki jo še danes hranim kot drag spomin. Ko smo že pri prisegi, jaz verjamem, da je Vlada, to ministrstvo in pripravljavci zakona, ko so pisali člen o prisegi, ne bom še govoril o drugih členih, o katerih bomo mogoče več povedali kaj kasneje, dobronamerno zapisali to besedilo prisege, dobronamerno zapisali ta del patriotizma, ki ga je treba vključiti ali vcepiti v glavo nekomu, ki vstopa v Slovenijo kot slovenski državljan oziroma postaja njen državljan. Predvsem pomembna je vsebina te prisege. Zdi se mi prav tako pomembna kot pogoji, ki jih mora izpolnjevati, kajti zdi se mi, ko človek nečemu priseže v življenju, je potem potrebno to tudi spoštovati ali pa biti vsaj načelen, da to spoštuješ. Zato primerjava, kot jo je nekdo dal, o zakonski zvezi, je pa ni, državljanstvo primerjati z zakonsko zvezo se mi zdi bolj tako tako. Ljudje prisežemo, pa potem odprisežemo, pa spet zaprisežemo ali pa ne. Po želji. Toliko o tej zakonskih prisegah. To so zelo tako variabilne zadeve, če jih kdo omenja. Prav tako veste, v zgodovini so ljudje prisegali marsičemu, marsikomu, pa so se potem sramovali ali pa ne, kar so prisegli. Zato se mi zdi, da je vsebina prisege tista, ki je še kako pomembna. Če človek priseže nekomu ali nečemu, naj potem to tudi spoštuje in naj bo prepričan v to, v kar prisega. Nekdo pred menoj je govoril o vsebini prisege in moram reči, so ljudje, ki so v zgodovini prisegali tudi napačnim prisegam, tudi okupacijskim silam, pa vsemogočnemu bogu, pa ne vem komu še vse. So pač brcnili v temo, pa niso dovolj razmislili, ali pa so bili prisiljeni nerazmišljati. Vidite, tudi tu je pomembna vsebina prisege in pa teh, ki so, bom rekel, brcnili v temo, se bomo vrnili mogoče še pri kakšnem drugem amandmaju. Jaz nisem nikoli dejal, da so prisege nekaj slabega, ampak treba jih je spoštovati. Treba je biti načelen. Če so bile prej prisege dobre, potem sedaj, ko živimo v neki novi državi, svoji državi, v slovenski državi, naj bodo tudi sedaj dobre takšne, kot so, in naj bodo vsebinsko tako jasne, da bodo ljudje vedeli čemu prisegajo. In mislim, da predlog, ki ga predlaga predlagatelj zakona, je jasen in točno določa komu nekdo, ki jemlje slovensko državljanstvo, prisega. Hvala.
Replika, gospod Školč.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz se zahvaljujem za povabilo na kavo, ampak menim, da bo koristneje, gospod Zagorac, če greva skupaj v dokumentacijo Državnega zbora, pa vam pokažem na tisto dobo, ko so se ti zakoni sprejemali in boste zlahka ugotovili, kaj je kdo zagovarjal. Kar se tiče kontinuitete priseg in pomena priseg, pa vztrajam pri tem, da so te prisege, posebej ta, ki je tako napisana, izrazito predmoderne. Gospod ima prav, ko pravi, da se je spotoma prisegalo socialističnemu sistemu v eni, drugi in tretji inačici. Ampak nobene težave ni bilo in mislim, da je dobro, da se je to tako zgodilo, da ne bo nobenega nesporazuma, da so državljani Republike Slovenije tako rekoč kolektivno prelomili dane prisege na plebiscitu za Republiko Slovenijo. Nobene težave ni bilo s tem. Tisto, ker se meni postavlja kot vprašanje in kjer pričakujem tudi odgovor ministra, je, ali bodo bodoči državljani v bistveno različnem položaju tisti, ki bodo dali prisego, in tisti, ki je ne bodo dali, ki so se pač rodili v državljanstvu ali pa ga pridobili na osnovi do sedaj veljavnih določil. Poglejte, mi smo v Sloveniji kar naprej priča, da recimo kleriki [[...]]
Gospod Školč, razširjate repliko na razpravo.
Ne, okoli veljavnosti prisege, bom zelo hitro, se opravičujem, podpredsednik.
Bi prosil.
Poglejte, znašli se bomo v situaciji, ko novopečeni državljani in državljanke Republike Slovenije ne bodo smeli govoriti proti 55. členu Ustave Republike Slovenije, če bo veljal, minister Drobnič, kleriki in ostali pa to lahko vsak dan počnejo in k sreči jim to, bom rekel, ene od ustavnih pravic garantirajo. Ta prisega znaša zmedo, o tem govorim, sploh če je minister tiho in ne pojasnjuje stvari, ki bi jih moral pojasnjevati.
Gospod Ljubeljšek, replika. Prosim.
Bom kratek. Hvala lepa. Ne bom polemiziral s kolegom Školčem. Poznano mi je, kaj je počel pred letom 1990, tudi leta 1991 in to bomo lahko obravnavali takrat, ko bomo v tem Državnem zboru obravnavali najnovejšo zgodovino nove slovenske ali pa prve slovenske države. Danes govorimo o prisegli in tukaj sta dva koncepta. Njegov koncept, ki je popolnoma liberalni koncept: "meja, država, meja, Ustava, zakon" - tu podpiši in si državljan. Moj koncept, moje stališče pa je malo bolj čustven, domovinski, nacionalen, to se pravi, kdor hoče biti sodržavljan, kdor hoče deliti to mojo državo tudi mojo državo, tudi mojo domovino, se mora za to tudi malo potruditi.
Hvala. Gospod minister, imate besedo.
Hvala. Jaz bi samo želel na kratko pojasniti eno zadevo, glede na to, da sem bil velikokrat tukaj imenovan in manjkrat v povezavi s tem zakonom, ampak s stvarmi, ki nimajo nobene zveze s tem zakonom, se bom držal samo teme, ki je danes na dnevnem redu. Moram povedati, da Vlada ocenjuje, da je besedilo predlagane prisege primerno, da v celoti odraža interes in željo nekoga, ki želi sprejeti slovensko državljanstvo, da bo spoštoval ustavni red Republike Slovenije in da bo spoštoval seveda vse druge predpise, ki veljajo v Republiki Slovenije, zato kot predstavnik Vlade moram povedati, da Vlada stoji trdno na stališču, da je takšno besedilo potrebno in bo pokazalo to, da nekdo želi postati državljan. Drugače bi se pa dotaknil samo ene pripombe - atraktivnost državljanstva. Nikoli še nisem slišal, da mora biti kakšno državljanstvo atraktivno za nekoga. Nekdo si želi pridobiti neko državljanstvo, ker želi dejansko sprejeti vrednote te države in ne za to, da bi si atraktivno pridobil verjetno potni list, da bi potem lažje potoval v druge države. Takšnih prosilcev za državljanstvo zaradi atraktivnosti Slovenija ne potrebuje. Slovenija potrebuje državljane, ki bodo lojalni tej državi in vsi državljani Republike Slovenije na kakršenkoli način so postali, imajo enake dolžnosti in pravice v tej državi, tako da direktno odgovorim na vprašanje, ki mi je bilo na koncu zastavljeno in očitano, da se ne odzivam in ne odgovarjam, kakšne bodo. Mimogrede, ne obstajajo tri skupine, ampak štiri. Če jih dobro naštejete, boste opazili, da ste eno izpustili, ki je zelo velika in se je dogajala v zadnjih 15-ih letih. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Najprej bi rekel, da ne vidim nikakršnih vzporednic med prisego, ki jo mora dati potencialni imetnik novega državljanstva Republike Slovenije, in prisego, ki je bila dana pri vstopu v vojsko v naši bivši skupni državi in pri kateri smo se v Sloveniji vsekakor zavzemali za to, da se ta prisega omeji, kajti bila je vendarle prisega tuji vojski. To ni bila slovenska vojska in tudi malo kasneje se je pokazalo, da je bila to sovražna vojska, ki je želela Slovenijo pokoriti. Ampak grem bolj na vsebino. Gospod Potrč se je spraševal, zakaj se ne verjame tudi, da tudi skrajšana oblika, skrajšano besedilo te prisege pripelje do istega cilja, do pridobitve državljanstva. Saj ne gre za to. Seveda tudi krajše besedilo privede do tega, saj od te prisege ni odvisna pridobitev državljanstva. To je le nek akt, neko dejanje, ki se ob tem aktu pridobitve državljanstva zgodi, nek dogodek, ki poudari slovesnost tega dogodka. Možno bi bilo tudi samo praktično z eno besedo ali pa z nekaj besedami povedati, da sprejemam Ustavo in pa pridobiti državljanstvo. Ampak saj ne gre za to. Tudi brez tega bi bilo možno to dobiti, pridobiti. Pred receptorjem podpisati neko izjavo in pridobiš državljanstvo. Ampak ali to želimo? V življenju vsakega človeka so nekateri dogodki, ki so za njega in tudi za okolico še posebej pomembni: rojstvo, poroka, smrt, pridobitev diplome, kaj jaz vem, če nekdo postane župan. To so vsi dogodki, ki se jih bo spominjal celo življenje. In je normalno, da se ob teh dogodkih naredi nek ceremonial. In del ceremoniala ob pridobitvi državljanstva je seveda tudi slovesna prisega. In ne razumem, zakaj to nekoga moti, zakaj si želi to skrajšati na minimum in reči, saj je tudi to dovolj. Mislim, da gre vendarle za stvar, za dogodek, ki pomeni za tega človeka in tudi za okolico nek ponos, da vstopaš v neko novo obdobje, ko postaneš slovenski državljan. In ni nobene potrebe se tega kakorkoli sramovati in poskušati čim bolj zreducirati cel postopek, cel ceremonial. Strinjam se tudi s tem, da bo morda kdo od teh novih državljanov šel v ta postopek tudi zaradi koristoljubja. Ampak vendar ne more biti to razlog, če bo v tem sistemu prišlo tudi do neke anomalije, da bo kdo izkoristil sistem in zaradi koristoljubnih nagibov šel v pridobitev novega državljanstva, da bi zaradi tega temu prilagajali cel postopek. Njemu ta prisega in ta izjava, ki jo bo dal, prav gotovo ne bo pomenila nič, kajti njegov nagib bo koristoljubje. Vendar je to anomalija sistema, na splošno temu ne bo tako, ampak bodo to ljudje, ki bodo z vsem srcem pripravljeni prevzeti državljanstvo in koristiti novi domovini. Zato amandmaju, ki bi kakorkoli zmanjševal ta pomen, ne morem pritrditi. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? [[Da.]] Prijave tečejo. Gospod Alojz Sok, imate besedo.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovani minister! Rad bi izkoristil ta čas, ki nam je v poslanski skupini Nove Slovenije še ostal, in nekako izrazil protest zoper to, kar počnejo poslanci iz vrst LDS, ki vsako priložnost izrabljajo za to, da lahko tu napadajo ministra Drobniča, kljub temu, da ga ni tukaj. Še enkrat bi vas prosil, ne govorite o tistih, ki jih ni tu, ki se ne morejo braniti vseh teh obtožb. In izkoriščate vsako priložnost, da lahko kaj ostrega, nekulturnega, nedemokratičnega poveste zoper mag. Drobniča. Lepo prosim! Kar pa se tega amandmaja tiče, ga mi ne bomo podprli, in sicer iz tega razloga ne, ker če pogledamo osnovni tekst, ki je v predlogu zakona, je tu zapisanih nekaj izredno močnih besed: "Izrekam zvestobo moji novi domovini, Republiki Sloveniji." Ali ni to estetsko močno izdelano, vsebinsko bogato? Ne vem, kaj bi še lahko bilo bolj. Potem so tu besede, kot je svoboda, demokracija, dolžnost in obveznost. Vsega tega v tem amandmaju poslanske skupine SD ni. In zato se to, kar je zapisano v osnovnem tekstu zakona, izrazno veliko bolj navezuje na to, kar bi želeli s to prisego doseči, kot pa amandma poslanske skupine SD. Seveda pa je vprašanje, ali bo nekdo prisego izpolnjeval ali ne, povsem drugotnega pomena. Nekateri prisegajo na vse, pa se seveda ne držijo ničesar, nekateri pa ne prisegajo na nič, pa se držijo vsega. Hvala lepa.
Besedo ima gospod dr. Gantar. Se odpovedujete. Gospa Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Zdaj se že nekaj časa pogovarjamo tako, kot da bi bilo bistvo celotne zadeve oziroma novele Zakona o državljanstvu prisega, ne pa pridobitev državljanstva. Tisti, ki so zainteresirani, morajo najprej izraziti željo, potem izpolniti pogoje. In dolžina ali kratkost prisege verjetno pri tem ni ključna. Je pa zaključek enega postopka in za posameznika začetek nečesa novega. Verjetno, ko se pogovarjamo o tem, nimamo vsi v mislih enakih prosilcev ali pa imamo različne prosilce, ampak prepričana sem, da potomci slovenskih državljanov in mnogi drugi, ki želijo državljanstvo pridobiti, jim prisega tudi če je malo daljša in napisana tako, kot je, ne bo povzročala težav. Pozdravljam, da dosedanjo suhoparno izjavo, da nekdo soglaša s pravnim redom, kar je pravilno, nadomeščamo s prisego, ki v resnici pove nekaj več, predvsem tistim, ki iskreno želijo postati naši državljani. Zato podpiram predlog Vlade in amandmaja SD-ja ne bom podprla, me pa, kot je bilo že izraženo, moti, da ob državljanstvu govorimo o vsej aktualni problematiki danes, od Romov do plačila splava, in ne o tistem čemur je ta točka namenjena.
Hvala. Gospod Školč, imate besedo.
Hvala lepa. Jaz bi za konec tega člena le rekel, da sem razočaran nad odgovorom ministra. Jaz nisem govoril o atraktivnem potnem listu, o tem je govoril on. Govoril sem o atraktivni državi in državljanstvu. In bojim se, da situacija, ki je v Sloveniji, to atraktivnost države in posledično državljanstva zmanjšuje. V tem je prvi nesporazum. Drugo bi ga rad spomnil, da je prišel v parlament in tu se pričakujejo odgovori na polemične pomisleke. On tega ali noče ali mogoče ni sposoben ali se mogoče tudi ne razumemo, tudi to je možno. Ampak on je samo podal v skladu s svojimi postopki raport, kaj o tem misli Vlada, kakšni so pa pomisleki, ga očitno ne zanima.
Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo o tem členu. V razpravo dajem 5. člen in amandma poslanske skupine LDS. Ugotavljam, da ne želi nihče razpravljati, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem 8. člen in amandma poslanske skupine LDS. Ne želi nihče razpravljati. Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODNIŠKI SLUŽBI, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo predložila Vlada Republike Slovenije. Beseda dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev. Gospod minister za pravosodje, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci Državnega zbora! Ministrstvo za pravosodje je pripravilo dva nova predloga zakona s področja sodniškega položaja oziroma sodne organizacije. Prvi je Predlog novele Zakona o sodniški službi. Njun skupni namen je vključiti oziroma izboljšati tiste institute v veljavni zakonodaji, ki so v tem trenutku najbolj nujni za odpravo sodnih zaostankov in ki bodo dajali takoj konkretne rezultate. Predlog novele Zakona o sodniški službi prinaša določene spremembe in dopolnitve veljavnega zakona, ki so nujne zaradi učinkovitega izvajanja projekta Lukenda, katerega glavni cilj je odprava sodnih zaostankih na sodiščih do konca leta 2010. Predlog zakona vključuje zlasti naslednje rešitve. Prva poenostavlja postopek kandidiranja, tako da odpravlja nekatere administrativne ovire pri vlaganju kandidatur. Druga rešitev je vsebinsko pomembnejša, kajti že stimulira bolj tekoče reševanje zadev, ki so opredeljene kot sodni zaostanek, in sicer tako, da bo lahko sodnik, ki je imenovan na višje sodniško mesto, pod pogoji iz Zakona o sodniški službi do dveh let, istočasno dodeljen na prejšnje sodniško mesto, če rešuje zadeve, ki so mu bile dodeljene v času opravljanja sodniške službe pred imenovanjem na razpisano višjo sodniško mesto in so določene kot sodni zaostanek. Ta nekoliko zapletena dikcija pomeni to, da sodnik, ki je napredoval na višje sodniško mesto, še vedno naprej rešuje zadeve, ki so mu bile dodeljene na prejšnjem sodniškem mestu in so določene kot sodni zaostanek. Takšna ureditev pa naj bi po drugi strani preprečevala prebiranje spisov in kopičenje starejših, praviloma pravno zelo zapletenih zadev in sprotno reševanje le-teh. Naslednja rešitev pomeni podrobnejšo razdelitev kriterija za oceno sodniške službe, ki mu dodaja nov samostojen kriterij, in sicer opravljeno delo pri odpravi in pri preprečitvi nastanka sodnih zaostankov. Ta kriterij Zakon o sodniški službi ne določa kot samostojni kriterij, poleg tega pa tudi ni podrobneje razdelan, zato predlog zakona določa ta kriterij kot samostojni kriterij, v okviru katerega se bo presojalo zlasti vprašanje, ali sodnik rešuje zadeve po vrstnem redu pripada, upoštevaje število dodeljenih zadev pa se bo ugotavljalo tudi razmerje med številom rešenih zadev, ki so določene kot sodni zaostanek, in številom vseh rešenih zadev, to so tudi enostavnejše zadeve, in razmerje med številom rešenih pomembnejših zadev, ki so določene kot sodni zaostanek, in številom vseh rešenih pomembnejših zadev. Ta kriterij bo v skladu s predlogom zakona še posebej pomemben pri ugotavljanju pogojev za hitrejše napredovanje sodnika in tudi za izjemno napredovanje sodnika v višji naziv v skladu z Zakonom o sodniški službi. Predlog uvaja tudi institut medokrožnega sodnika, in sicer po vzorcu že uveljavljenega instituta medokrajnega sodnika. Njegov namen je zagotoviti večjo mobilnost okrožnih sodnikov v okviru območja istega višjega sodnika. Predlog zakona določa tudi pravno podlago za dodatno plačilo za povečan obseg dela sodniku, ki je dodeljen na Ustavno sodišče, na Ministrstvo za pravosodje oziroma na Center za izobraževanje v pravosodju. S to določbo se želi povečati interes najboljših sodnikov s posameznih pravnih področij za dodelitev na omenjene institucije oziroma organe za pomoč pri pripravi sistemske zakonodaje za drugo svetovalno delo, za projekt predsedovanja Slovenije Evropski uniji. Pogoje, merila in obseg plačila za povečani obseg dela oziroma dodatno delovno obremenjenost pa bo določila Vlada z uredbo. Predlog daje tudi pravno podlago za dve vrsti reaktivizacije upokojenih sodnikov. Tako bo lahko sodnik, ki je pripravljen opravljati sodniško funkcijo do dopolnjenega 70-ega leta starosti, pa se je pred tem časom upokojil, ponovno opravljal sodniško funkcijo na sodišču enakega ali nižjega položaja, vendar le pod pogojem, če sodeluje pri odpravi sodnih zaostankov. Poleg tega bo lahko upokojeni sodnik, ne glede na njegovo starost, opravljal naloge službenega nadzora ali naloge sodne uprave. Te naloge bodo lahko upokojeni sodniki opravljali brez zgornje starostne omejitve, saj ne gre za izvrševanje funkcije sojenja. S to določbo se razbremenjuje zadolžitve sodnikov, ki poleg funkcije sojenja opravljajo službeni nadzor ali naloge sodne uprave. To delo zahteva veliko dodatne napora in tako dodatno obremenjuje aktivne sodnike, katerih poglavitna naloga je sojenje. Poleg tega se z aktiviranem upokojenih sodnikov za naloge službenega nadzora drugim sodnikom omogoči njihova prednostna zadolžitev sojenje.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim, predsednico odbora, gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora.
Hvala, predsedujoči. Lep pozdrav ministru dr. Šturmu in državnemu sekretarju z Ministrstva za pravosodje in vsem, ki spremljate tole sejo. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje je na svoji 26. seji obravnaval Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o sodniški službi. Predstavnik predlagatelja je v okviru dopolnilne obrazložitve k členom predloga zakona povedal, da je predlog zakona doprinos k spremembam, ki so nujne zaradi učinkovitega izvajanja projekta Lukenda, katerega temeljni cilj je odprava sodnih zaostankov na sodiščih do leta 2010. Predlog zakona odpravlja nekatere pomanjkljivosti veljavne ureditve in po vzoru že uveljavljenih institutov uvaja tudi nove institute, ki bodo skupaj pripomogli k učinkovitejšemu izvrševanju sodne funkcije. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora je podal stališče te službe, v okviru katerega je povedal, da je pri reaktivaciji upokojenih sodnikov ključno vprašanje to, da je sodnikom, ki so se upokojili, funkcija po določbi 1. točke 74. člena veljavnega zakona prenehala, in je zato izpostavil mnenje te službe, ali gre tu za vprašanje zakonskega pooblastila oziroma proste presoje zakonodajalca, da lahko določa razloge. Predstavnik Sodnega sveta, ki je na seji tudi sodeloval, je povedal, da Sodni svet predlog zakona podpira. Glede ponovne zaposlitve že upokojenih sodnikov pa je povedal, da Sodni svet vidi njihovo vlogo predvsem v notranjem nadzoru, saj je v sodstvu potreba po krepitvi notranjega nadzora tako s formalnega kot tudi z vsebinskega vidika. V okviru razprave je tudi pojasnil, da se dodeljevanje težjih spisov izkušenejšim sodnikom da doseči z letnim razporedom dela, tako da še vedno ostaja naključna dodelitev zadev, kar je v skladu s pravico do zakonitega sodnika. Glede reaktivacije upokojenih sodnikov pa je predstavnik Sodnega sveta povedal, da je predlagana rešitev dobrodošla predvsem s tega vidika, da se bodo mladi sodniki na svojem oddelku lahko posvetovali z nekom, ki ima že izkušnje. Predstavnik Državnega sveta je povedal, da Državni svet predlog zakona podpira, nekoliko skeptičen pa je bil do možnosti reaktivacije upokojenih sodnikov. V nadaljevanju razprave so predstavniki ministrstva odgovarjali na izpostavljena vprašanja. Poudarili so predvsem, da so se v lanskem letu zaostanki zmanjšali za 7%, pa tudi, da so razpisni postopki za nove sodnike v teku. Pojasnili so tudi, da sodne zaostanke dejansko odpravljajo sodišča in sodniki, Vlada in Državni zbor pa s sprejemanjem in spreminjanjem zakonodaje ustvarjata pogoje za njihovo učinkovito reševanje. V letošnjem letu se torej povečuje število sodnikov, prav tako pa je predlagano povečanje tudi v naslednjem letu. Predvsem pa je pomembno, da so pri pripravi te spremembe intenzivno sodelovali tudi s predstavniki sodstva, s predstavniki sodišč, Vrhovnim sodiščem in Sodnim svetom ter da se s tem načinom poskušajo odpraviti sodni zaostanki, kajti dejstvo je, da so sodniki in sodišča zasuta ne le s sodnimi zaostanki, temveč tudi s tekočimi zadevami, kajti pripad je velik. Predvsem pa je bilo v okviru razprave poudarjeno, da vsi, ki smo v razpravi sodelovali, pričakujemo pozitivne učinke teh sprememb. Tako je odbor sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin in ob koncu tudi vse člene predlaganega zakona skupaj in jih v sprejem predlaga tudi temu zboru.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prosim, gospa Darja Lavtižar Bebler, imate besedo v imenu poslanske skupine LDS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! V poslanskem klubu LDS razumemo intenco predlagatelja, da bi s ponovno vključitvijo v sojenje oziroma sodniško funkcijo že upokojenih sodnikov, ki še niso dosegli 70 let starosti, pospešili odpravljanje sodnih zaostankov in tako tudi učinkoviteje zagotavljali pravico do sojenja v razumnem roku. Vendar pa smo prepričani, in pri tem vztrajamo, da je treba oba zastavljena cilja doseči na ustavnopravno korekten način in pri tem po možnosti obenem rešiti še kakšnega od problemov, ki so povezani z učinkovitostjo pravosodja. Naj spomnim, da je v zvezi s tem predlogom, ki ga obravnavamo danes, celo Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora opozorila na nekatere elemente spornosti in neustreznosti, ki utegnejo pomeniti, da predlagane spremembe z vidika skladnosti z Ustavo in pravnim sistemom niso brezhibne ali še več, so celo ustavno sporne. Najprej je sporno, da bi bilo opravljanje sodniške funkcije sodnikov, ki so že pridobili pravico do pokojnine, omejeno zgolj na sodelovanje pri odpravi sodnih zaostankov. Če je nekdo sodnik, gre za opravljanje sodniške funkcije z vsemi pravicami in obveznostmi, ki so po Ustavi in zakonu povezani s to funkcijo. Jasno je, da je tem sodnikom, o katerih tu govorimo, sodniška funkcija prenehala po zakonu zaradi upokojitve. Glede na pravne posledice prenehanja sodniške funkcije pa je ustavnosporna tudi določba, da zdaj temu upokojenemu sodniku dovoli opravljanje sodniške funkcije kar predsednik Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, čeprav 130. člen Ustave nedvoumno določa, da sodnike na predlog Sodnega sveta voli Državni zbor. Seveda je sporna tudi določba, da bi lahko vsak predsednik sodišča samostojno določal obseg in plačilo dela, pri čemer gre v bistvu spet za omejitev izvrševanja sodniške funkcije v odnosu do Ustave in zakona. Ta predlagana rešitev vsebuje tudi več elementov pogodbe o delu kot pa sestavin sodniške funkcije v skladu z Ustavo in zakonom. V poslanskem klubu LDS ne moremo podpreti zakona, ki že v samem izhodišču prinaša dvom oziroma že kar veliko verjetnost neusklajenosti z Ustavo in ki "lege artis" ni neoporečen. Poleg tega mislimo, da bi veljalo več energije nameniti iskanju rešitev, kako bi v sodniške vrste pritegnili in vključili mlade sodnike in njihove pomočnike, ki bi pomenili tudi neko ugodnejšo perspektivo za učinkovito in strokovno kompetentno sodstvo. Čez poletje je bilo razpisanih 91 prostih sodniških mest, na katera se je prijavilo kar 267 kandidatov. Domnevam, da takšnih, ki izpolnjujejo pogoje za sodniško funkcijo. Poleg tega pa so se upokojeni sodniki, o katerih govori ta predlog zakona, enkrat že odločili za upokojitev, pa čeprav takrat še niso dosegli 70 let starosti in bi torej še lahko delali kot sodniki. Imamo pomisleke, imamo resne dvome, na kar nas je ne nazadnje opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora in zaradi tega pač ne moremo podpreti tega predloga. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč v imenu poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovane kolegice in kolegi! Gospod minister s sodelavci! V poslanski skupini Socialnih demokratov predlog zakona pogojno podpiramo. Zakaj pogojno? Zaradi tega, ker ne želimo, da bi z našimi odločitvami kakorkoli postavljali pod vprašaj prizadevanja, še bolj kot prizadevanja pa mogoče ocene, ugotovitve, da zaviramo odpravljanje sodnih zaostankov in iskanje rešitev, ki naj k temu pripomorejo, in zaradi tega, ker so opozorila, ki so bila dana s strani Zakonodajno-pravne službe in Sodnega sveta dana, bi rekel, na zelo zadržan način. Zato ne bi želeli biti sami tisti, ki presojamo, ali je nekaj v zadostni meri urejeno ali ne. Imamo pa k posameznim rešitvam svoje pomisleke. Naj Vlada, ki jih je predlagala, nosi odgovornost za ustavnopravno korektnost in za izvedbo. Verjamemo, če bo na tej točki postavljeno to vprašanje, da ga bo moralo pač Ustavno sodišče preverjati. Sicer sta pa gospod minister za pravosodje in tudi predsednica našega odbora povedala, kje so novosti, ki jih zakon prinaša. Želi predvsem zagotoviti več novih oblik, ki naj bi pripomogle k temu, da se bodo reševali sodni zaostanki preko mobilnosti sodnikov, preko večjega poudarka pri kvaliteti in kvantiteti njihovega dela, povezanega s sodnimi zaostanki, z uvajanjem tudi letečih spisov, s tem da mora sodnik tudi, če je premeščen na višje oziroma imenovan v višji rang najprej, po domače rečeno, pospraviti zaostanke, ne jih pa pustiti tistemu, ki prihaja z njim in podobno. Kar zadeva uvedbo sodnikov, ki so doslej pred 70. ali nad 70. letom odšli v pokoj, je zadržanje k tej rešitvi pogojno. Vendar menimo in upamo, da bo eventualna ureditev tega vprašanja, če bo uspešna, odvrnila vlado k predlogu, da bi se uvajal še ustavno nov institut sodnikov z omejenim mandatom, kar bi bilo po mnenju v poslanski skupini še mnogo slabše, enostavno še bolj sporna rešitev. Bilo bi pa koristno vedeti, ali je število sodnikov, ki je na razpolago, ali je njihov interes, ali bodo pogoji, pod katerimi bodo reaktivirani, takšni, da bodo predstavljali dovolj motivacije, da bo takšno njihovo delo in nova aktivnost res zanimiva. In bilo bi koristno vedeti, ali se bo ob ustrezni ureditvi tega vprašanja vlada svojim idejam za nadaljnje ustavne spremembe odpovedala. In končno, naj ne bom preveč neprijazen, ampak kar vsako leto dvakrat v zadnjem času spreminjamo predpise, ki urejajo položaj, pravice, možnosti, mislim predvsem na Zakon o sodniški službi pa tudi na Zakon o sodiščih, o katerem ne bom govoril. Zadnja sprememba zakona, ki ga zdaj obravnavamo, je bila opravljena v februarju leta 2006, bi si želel, da bi počasi prišli do stopnje, kjer bi ugotovili, da smo naredili vse, kar je treba, in da res lahko z gotovostjo trdimo, da bo delo v pravosodju učinkovito, kvalitetno po vsebini in po postopkih in da bomo lahko rekli, da smo to področje uredili. Hvala.
Hvala lepa. Prosim, gospa Mojca Kucler Dolinar, stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa. Spremembe in dopolnitve Zakona o sodniški službi se nekako dopolnjujejo s spremembami Zakona o sodiščih, ki bo predmet obravnave v naslednji točki. V poslanski skupini Nove Slovenije ocenjujemo spremembe zakona kot dobrodošle, predvsem pa to vidimo v tem, ker daje podlago za boljšo organizacijo in zaradi tega, boljšo vsebino dela na sodišču. Najbolj je bilo tako na odboru kakor že danes izpostavljeno vprašanje reaktivacije upokojenih sodnikov. Ti bodo, seveda če se bodo za to odločili in v sodniške vrste zopet se odpravili, lahko opravljali delo službenega nadzora, izvrševanja nalog sodne uprave ali pa bodo opravljali sodniško funkcijo za odpravo sodnih zaostankov. Poudariti želimo, da se tukaj odpira možnost za reaktivacijo najbolj izkušenih sodnikov, zato v poslanski skupini ne vidimo bojazni, da bodo sodišča doživela nek naval upokojenih sodnikov. Predvsem pa tudi ne bojazni, katero so nekateri izrazili, da tukaj mladi ne bi imeli potem dostopa in priložnosti vstopiti v pravosodni oziroma sodni sistem. V poslanski skupini Nove Slovenije poudarjamo, da moramo odgovorno govoriti o teh stvareh in predvsem poudariti, da so v teku že razpisi za nova sodniška mesta bili objavljeni v letošnjem letu, predvidevajo se v naslednjem letu in tudi v letu 2008. Tukaj se je potrebno vprašati, ali je bila že kdaj dana takšna možnost za vstop v sodniške vrste ne le mladim, temveč tudi tistim, ki se v okviru svoje poklicne kariere pravnika odločajo za to mesto. Predvsem pa je potrebno poudariti, da je to možno za vse tiste sodne zaostanke, ki na sodiščih stojijo, da se bodo začeli tekoče odpravljati. Možnost, da se vključijo tudi izkušenejši sodniki, pa vidimo kot dobrodošlo, saj lahko s svojimi izkušnjami pripomorejo k hitrejšemu reševanju zadev, saj se nemalokrat zgodi, da sodniki - začetniki dobivajo prezahtevne primere, postopki pa zato trajajo dlje, to pa ni v skladu z načelom pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja. V Novi Sloveniji se nam zdi zelo pomembna tudi sprememba v določbi 6. člena, ki stimulira tekoče reševanje zadev. Sodnik, ki bo napredoval na višje sodniško mesto in bo imel v reševanju zadeve, ki so bile določene kot sodni zaostanek, bo po določitvi in odločitvi predsednika sodišča ostal na obstoječem mestu, predvsem pa bosta predsednika določila, koliko starih zadev mora opraviti in kakšen bo pripad novih, seveda je to za omejeno obdobje. Namen te spremembe pa je predvsem, da se ne bi sodniki lotevali le lažjih primerov, težje pa puščali v predalu in nekako bi ti primeri potem pričakali njihovega naslednika. V praksi je bil nekoliko uveljavljen, kot je bilo slišati, zelo neodgovoren način oziroma praksa, ko so sodniku - začetniku njegovi starejši kolegi namenili spise, s katerimi se niso imeli volje ukvarjati sami in so se jih na ta račun rešili. Dosedanjemu ocenjevanju sodniške službe se dodaja še podatek o vloženih predlogih za službeni nadzor sodnika in podatek o številu zahtev, o katerih je odločal ali še odloča in je o njih Evropsko sodišče za človekove pravice odločilo. Pomembna je tudi večja preglednost kriterijev za napredovanje, to pomeni večjo zavezo za kvaliteto dela sodnikov, ki pa je pomembno za pravno varnost strank, ki uveljavljajo svoje pravice. Hkrati z uvedbo instituta mobilnosti spisov se uvaja tudi mobilnost sodnikov. Glede na vse predlagane spremembe v poslanski skupini Nove Slovenije ocenjujemo obstoječe spremembe, kot rečeno, za dobrodošle. Spremembe bodo imele določen učinek na utečen, predvsem bi poudarila, "netek" na določenih sodiščih. Tam, kjer pa že sedaj tečejo zadeve v redu in v skladu z vsemi zakoni in tudi prakso, pa bo to samo dobrodošlica in preglednost za vse enako. V Novi Sloveniji bomo torej glasovali za predlog sprememb.
Hvala lepa. Gospod Miha Prevc, prosim, v imenu poslanske skupine SLS.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodniški službi je še ena novela, ki zasleduje cilj zmanjševanja sodnih zaostankov. Projekt Lukenda, ki se izvaja za zmanjševanje sodnih zaostankov, je povzročil že celo vrsto sprememb v zakonodaji, predvsem na področju sodnih postopkov, alternativnega reševanja sporov ter organizacije sodišč. Tudi ureditev v Zakonu o sodniški službi vsebuje rešitve, ki ovirajo učinkovito odpravljanje sodnih zaostankov oziroma preprečujejo bolj učinkovito opravljanje sodniške službe. Predlagani zakon poenostavlja postopke kandidiranja v sodniško funkcijo in bolj natančno ureja kriterije za ocenjevanje sodniške službe. Obe rešitvi prinašata določene poenostavitve in sta dobri. Uvaja se tudi nov kriterij za izdelavo ocene sodniške službe, to je opravljano delo pri odpravi in preprečitvi sodnih zaostankov. Odpravljanje sodnih zaostankov je seveda za posameznega sodnika, ki je zelo obremenjen s tekočimi zadevami, težko izvedljivo. Vendar pa je bistveno bolj pomembno po našem mnenju preprečevanje nastajanja novih zaostankov. Le na ta način se bo število sodnih zaostankov uspešno zmanjševalo. K bolj enakomerni obremenjenosti posameznih sodnikov oziroma k lažjemu prehajanju sodnikov med posameznimi okrožnimi sodišči pa bo pripomogel institut medokrožnega sodnika. Predlagani zakon sta podprla tudi Sodni svet in Državni svet Republike Slovenije. Slednji pa je opozoril na problematiko tako imenovane reaktivizacije upokojenih sodnikov. Po našem mnenju gre pri tem za domiselno rešitev, ki pa vsekakor postavlja določena vprašanja in dileme. Do sedaj je bilo izvedenih že cela vrsta ukrepov za zmanjševanje sodnih zaostankov. Ti so se po besedah državnega sekretarja, gospoda Marolta, tudi dejansko zmanjšali. Kot je dejal na seji Odbora za notranjo politiko, so se zaostanki v lanskem letu zmanjšali za 7%. Takšno zmanjšanje zaostalih zadev je vsekakor dober rezultat. Postavlja pa se nam vprašanje, ali bo ob vseh drugih ukrepih ponovna aktivizacija že upokojenih sodnikov prinesla bistveno boljše rezultate, kot jih sodišča dosegajo ob vseh ostalih ukrepih. Ta ukrep ne sme pomeniti, da bi bilo imenovanih manj novih sodnikov. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlagani zakon kljub nekaterim pomislekom v zvezi z reaktivizacijo sodnikov podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Sašo Peče. Prosim.
Spoštovani podpredsednik, prisotni! Po oceni ali pa po stališču Slovenske nacionalne stranke je celotna zadeva, povezana z delovanjem sodniške službe, vprašanje pristopa ter vprašanje dojemanja - in nočem biti žaljiv do nobenega - obstoječe situacije. V kolikor Vlada Republike Slovenije izvaja svojo sodniško politiko na področju pristopa, da se sodni zaostanki zmanjšujejo, ob tem pa seveda ne priznava, da je razlog za to povečanje zaposlenih na tem področju, če je to temelj za predlog zakona, ki je danes pred nami, potem je seveda to napačen pristop, vsaj po oceni Slovenske nacionalne stranke. Ampak če izhajamo iz tistega področja ali pa temelja, ki ga nihče izmed nas ne more zavreči, to je, da imamo še vedno v Sloveniji enormno veliko, preveliko število sodnih zaostankov in da se realno gledano glede na število zaposlenih in število razmerij le-ti ne zmanjšujejo, bi po naši oceni seveda morala Vlada Republike Slovenije izpostaviti ali uporabiti kvalitetnejši in boljši pristop. Ta pristop se seveda omejitev sodniškega mandata ali sodniške funkcije. V okviru Nacionalne stranke še vedno trdno verjamemo, da je to edini pravi pristop oziroma da bi bil edini pravi pristop, ki bi se pokazal v učinkovitosti sodstva. Zato ocenjujemo, da so ukrepi iz naslova predloga zakona, ki je danes pred nami, torej pospeševanje zaposlovanja mladih sodnikov, medtem ko se jim skozi zakon da jasno vedeti, da se v njihovo kvaliteto ne verjame in da se bo v zameno za njihov deficit znanja zaposlovalo upokojene sodnike, po naši oceni lahko pridemo s tem ukrepom, torej ukrepom starosti po eni strani in mladosti, povečanje tega števila v okviru služb, do zmanjšanja sodnih zaostankov, ampak izključno gledano skozi neke vrste statistiko. Po naši oceni pa tovrstni statistični, neresnični podatki ne bi smeli biti zadovoljiv razlog, da bi seveda dvignili roke za omenjeni zakon. Zato še enkrat poudarjam, da vsaj kar se tiče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke verjame v ukrepe, pa čeprav bodo ti za marsikoga v okviru Ministrstva za pravosodje ali ne nazadnje v okviru sodne veje oblasti neprimerni, to je omejitev sodniške funkcije. Kot verjetno veste, smo v okviru poslanske skupine nekajkrat izpostavili predlog ustavnih sprememb na omenjenem področju. Verjamem pa, da v prihodnosti - in če ne v naslednjih dveh letih, pa zagotovo v naslednjih štirih letih - bo Državni zbor, novoimenovani Državni zbor spremenil vsebino Ustave na omenjenem področju. Dovolite pa, da izpostavim še eno kritiko in eno pomanjkljivost, predvsem v zvezi z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki nas je predhodno opozorila na nedorečenost omenjenega zakona, ali pa morebitne vprašljivosti omenjenega zakona z najvišjim pravnim aktom, to je z Ustavo Republike Slovenije, v povezavi s celostnim statusom posameznega sodnika. Po drugi strani pa dovolite, da izpostavimo vsaj po naši oceni zelo pomembno dejstvo, ki pa ga žal ni v okviru omenjenega zakona. Izhaja pa iz obdobja leta 2000 do 2002, tako imenovanega "Twining projekta", kjer so nam ogledniki evropskega sodnega sistema priporočali 32 ukrepov. In z zagotovostjo lahko rečemo, da omenjeni zakon, ki je danes pred nami, ne sledi nobenemu od teh 32-ih predvidenih ali priporočljivih ukrepov. Na tem mestu seveda smo razočarani, da v predlogu zakona ni tako imenovane prepovedi fakultativnega dela sodnikov, kajti dejstvo je, da se je zadnjih 8 let v okviru delovanja najsibo izvršilne veje oblasti, zakonodajne veje oblasti pojavilo tako imenovano fakultativno delo, ko sodniki poleg svojega dela opravljajo delo še za zakonodajno vejo oblasti in izvršilno vejo oblasti po posameznih ministrstvih. Iz tega naslova, če upoštevamo njihovo zasedenost, zasedenost, katera se kaže v interesu dodatnega plačila, potem ni čudno, da se srečujemo s tovrstnimi sodnimi zaostanki. Še enkrat pa poudarjam, ni rešitev v okviru zmanjševanja sodnih zaostankov izključno v zaposlovanju že upokojenih sodnikov ali po drugi strani v omilitvi pogojev za mlajše sodnike, ampak predvsem v kvaliteti dela. Iz tega naslova se nam zdi tudi zelo smešna trditev Vlade Republike Slovenije, ki v obrazložitvi svojega gradiva pod točko 2.2.3 "stimuliranje tekočega reševanja zadev" predvideva, da samo z imenovanjem na višjo funkcijo lahko nekdo opravi pozitivno rešitev; je nesprejemljivo in iz tega naslova predloga zakona ne podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Vili Rezman v imenu poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Hvala lepa. Zaradi tesne povezanosti med tem in predlogom zakona, ki bo sledil, bo stališče, ki ga bom predstavil, veljalo tako rekoč za oba in na ta način želim pač prihraniti nekaj minut in si "prištediti" še eden nastop danes. Za zakon pa veljajo nekatere ugotovitve, ki bi jih lahko strnili približno takole. Stanje na tem področju je relativno slabo. Spremembe - bolj ali manj radikalne - so nujne in izvrševanje sodne funkcije ni dovolj učinkovito, da bi smeli biti zadovoljni. Nerešene zadeve so ena izmed osrednjih nalog in problemov tako Vlade kot ministrstva, so nesprejemljive, ker zmanjšujejo pravno varnost, ker zmanjšujejo zaupanje v pravosodni sistem, to ker nam na koncu koncev grozijo tudi penali, ki jih bomo morali zaradi tovrstnih stvari plačevati oziroma jih že plačujemo. Vlada in ministrstvo sta si zadala po naši sodbi relativno optimističen, morda celo preveč optimističen načrt. Z Lukendo bi naj do leta 2010, kar kmalu se bo to leto približalo, odpravili sodne zaostanke, ampak mi želimo, bi rekel, vso srečo na tej poti. Želi to z nekaterimi sistemskimi, z nekimi parcialnimi ukrepi omogočiti. Mi bomo sicer to podpirali, imamo pa tudi sami nekaj manjših pomislekov, ki jih kaže tudi nekatere omeniti. Predlogi Vlade zadevajo zlasti položaj in funkcioniranje sodnikov. Tako lahko pač razumemo to, da je ena izmed osrednjih točk sprememb problem kriterijev za nagrajevanje sodnikov. Vse to je vezano na odpravljanje zaostankov. Da je v ospredju karierni sistem sodnikov, da je v ospredju dodatno plačevanje in nagrajevanje, tudi vezno z odpravljanjem sodnih zaostankov, da ima visoko mesto tudi nov predlog za medokrožne sodnike, za leteče spise in za ustanavljanje novih sodišč, pa tudi zato, da se bo, kot kaže, veliko več vlagalo v sodnike in za njihovo boljše usposobljenost in izobraženost. Ne samo sodnikov, tudi drugih v sodnem sistemu. Vidimo, da si v veliki meri naš sodni sistem pomaga tudi z javnimi delavci, ki ne sodijo, so pa lahko v pomoč pri opravljanju dela v sodnem sistemu. V zvezi s tem je največ zanimanja spodbudil institut reaktiviranja upokojenih sodnikov. Stranka DeSUS in poslanska skupina nima nič proti temu, da se starejšim, ki so sposobni, omogoči nadaljevanje dela, čeprav v nekaterih drugih zakonih to za uslužbence v javnem sistemu preprečujemo, s čimer se pa mi ne strinjamo. Ocenjujemo pa, da je ta izhod nesistemski, da je to izhod v sili. Ukrepamo v stiski, kajti ne more temeljiti karierni sistem nagrajevanja in vse ostalo na tem, kako uspešni bomo z odpravljanjem zaostankov ali ne, kaj bo pa potem še kriterij, ko zaostankov ne bo več. Torej, mi vemo, da gre za ad hoc rešitve, ki pa se jim žal najbrž ne moremo izogniti. Kaj se bo v prihodnje dogajalo, ne vemo natančno, ampak spremljanje imenovanja sodnikov v Državnem zboru ugotavlja naslednje, da gre za imenovanje relativno neizkušenih novih sodnikov oziroma pretežno sodnic. Gre za izrazito feminizacijo in lahko ugotovimo, da so povprečne ocene tistih, ki so imenovani, pri študiju ali pri opravljanju državnega izpita res zelo povprečne. Jaz upam, da bo tisto veliko število novih, ki se napovedujejo kot sodniki, pomenilo najboljši kader, ki ga lahko dobimo. Vidimo, da smo v veliki meri odvisni od tega, kako bo nagrajevanje, denar torej pomaga k odpravljanju sodnih zaostankov, kako bo karierni sistem k temu pomagal, kakšne pristojnosti bodo imeli predsedniki sodišč in kako bomo bolj ali manj uspešno organizirali delo. Naša poslanska skupina torej ne bo nasprotovala. Pogojno, tudi mi smemo to reči, podpiramo to kot ad hoc rešitev s pomisleki, da je pač to izhod v sili.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič v imenu poslanske skupine SDS.
Hvala, gospod podpredsednik. Kolegice, kolegi, gospod minister s sodelavcem. Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke podpira vse spremembe veljavne zakonodaje, ki gredo v smer odpravljanja sodnih zaostankov. Obravnavani zakon je eden od teh, ki na podlagi izvajanja projekta Lukenda omogoča učinkovito odpravljanje sodnih zaostankov. Že dosedanji ukrepi in novele zakonodaje, ki jih je pripravila Vlada, so omogočili zmanjšanje sodnih zaostankov v zadnjem letu. Sodišče in sodniki so tisti, ki lahko odpravljajo sodne zaostanke, Vlada in Državni zbor pa s sprejemanjem ustrezne zakonodaje le ustvarjata pogoj za njihovo učinkovito odpravljanje; in predlagani zakon še v večji meri kot doslej prispeva k hitrejšemu odpravljanju sodnih zaostankov. V tej smeri se odpravljajo nekatere v praksi ugotovljene pomanjkljivosti, poleg tega pa uvaja predlagani zakon tudi nove pravne podlage za učinkovitejše izvajanje sodne funkcije. Poslanci Slovenske demokratske stranke pozdravljamo, da predlagani zakon odpravlja določene administrativne ovire pri vlaganju kandidatur sodnikov, s čimer se poenostavlja postopek njihovega imenovanja. Prav je tudi, da bodo sodniki motivirani in stimulirani za tekoče reševanje zadev, ki so določene kot sodni zaostanek; da bodo imenovani sodniki na višje sodniško mesto še naprej reševali tudi do tedaj dodeljene zadeve, ki so določene kot sodni zaostanki. Uvedba medokrožnih sodnikov, ki bodo zagotovili večjo mobilnost okrožnih sodnikov, bo prav tako povečala hitrost reševanja sodnih postopkov. Razumljivo je tudi, da bodo sodniki, ki bodo posebej finančno stimulirani za povečani obseg dela, to delo opravljali z večjo vnemo kot sicer in bo tudi na ta način sodnih zaostankov manj. Med pomembnimi pogoji za povečanje učinkovitosti sodnega dela je po našem mnenju tudi bolj natančno definiranje kriterijev za ocenjevanje sodniškega dela, pri čemer se kot posebno merilo predvidi tudi opravljeno delo sodnika pri odpravi in preprečitvi sodnih zaostankov. V smislu povečanja učinkovitosti sodniškega dela se nam zdi tudi uvedba pravne podlage za reaktivacijo upokojenih sodnikov, mlajših od 70 let, kljub nekaterim pomislekom. Na tej podlagi bodo lahko dobri in izkušeni upokojeni sodniki ponovno opravljali sodniško funkcijo na enakem ali nižjem položaju kot prej, če bodo reševali zadeve, ki predstavljajo sodne zaostanke; in tu ne bo šlo, kot je bilo izrečeno pri nekaterih, za odvzemanje dela mladim sodnikom, pač pa gre za možnost, ki bo lahko uporabljena samo tam, kjer se "ubadajo" s sodnimi zaostanki. V tem primeru bodo tam lahko izkušeni bivši sodniki zagotovili čim hitrejšo odpravo teh zaostankov. O takšnem sodelovanju bo lahko odločal predsednik sodišča, ki bo s takšnim sodnikom sklenil tudi ustrezno pogodbo za največ polovico delovnega časa. Kot povedano, poslanci Slovenske demokratske stranke menimo, da Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o sodniški službi, ki ga danes obravnavamo, pomembno prispeva k realizaciji cilja, odpravi sodnih zaostankov, zato bomo predlagani zakon tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODIŠČIH, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev. Izvolite, gospod minister.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani Državni zbor! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih vključuje zlasti naslednje rešitve: Dopolnjuje evidenco učinkovitosti dela sodnikov in sodišč s podatki o številu rešenih in nerešenih zadev, ki so določene kot sodni zaostanek. Podatki o številu rešenih in nerešenih zadev, ki se štejejo kot zaostanek, so pomemben statističen pokazatelj pri odpravi sodnih zaostankov, imajo pa vlogo tudi pri določanju števila sodniških mest in posredno tudi pri določitvi meril za najmanjši pričakovani obseg in meril za kakovost dela sodnikov za oceno sodniške službe. Na ta način prispevajo k celovitejši določitvi učinkovitosti tako dela sodnikov kot tudi dela sodišč kot celote. Naslednja sprememba krepi vlogo predsednika sodišča pri upravljanju sodišča, s tem da prenaša pristojnosti postavljanja in odstavljanja vodje notranje organizacijske enote in določanja letnega razporeda dela sodnikov s personalnega sveta na predsednika sodišč in s tem hkrati razbremenjuje delo personalnih svetov ter tudi njegovih članov, to je sodnikov, ki so že tako ali tako obremenjeni z oblikovanjem obrazloženih mnenj o ustreznosti kandidatov za sodniško funkcijo kot tudi z izdelavo ocen sodniške službe. Predlog zakona pa zaradi spremembe pristojnosti za sprejem letnega razporeda dela sodnikov hkrati daje sodniku pravico do pritožbe zoper razporeditev, in sicer na personalni svet, vendar neposredno višjega sodišča, oziroma če gre za vrhovnega sodnika, na personalni svet Vrhovnega sodišča. Predlog spreminja oziroma dopolnjuje pogoje za imenovanje sodnih izvedencev. Zakon o sodiščih določa pogoje za imenovanje sodnega izvedenca, sodnega cenilca in sodnega tolmača. Pogoja sta tudi državljanstvo Republike Slovenije in nekaznovanosti. Predlagani zakon omenjena pogoja dopolnjuje oziroma spreminja, tako da določa, da ima lahko kandidat bodisi državljanstvo Republike Slovenije bodisi državljanstvo države članice EU ali države evropskega gospodarskega prostora, s čimer se omenjene določbe Zakona o sodiščih usklajujejo z 39. členom pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti, ki določa načelo prostega pretoka oseb. S tem se bo povečala konkurenca med izvedenci, cenilci in tolmači, hkrati pa bo omogočeno, da bo za čim večje število tujih jezikov omogočen vpis čim več sodnih tolmačev. Poleg že omenjenih opisanih medokrajnih in medokrožnih sodnikov predlog zakona uvaja tudi nov inštitut tako imenovanih letečih spisov. Ti zagotavljajo večjo mobilnost samih zadev med sodišči iste stopnje, vendar v okviru območja posameznega višjega sodišča. Gre za institut, ki bo z namenom odprave sodnih zaostankov omogočil enakomernejšo obremenitev in večjo uravnoteženost sodišč iste stopnje, saj iz letnih statistik izhaja, da so sodišča iste stopnje zelo različno obremenjena. Poleg tega je iz teh podatkov razvidno tudi to, da število novih zadev na sodnika na najbolj obremenjenih sodiščih narašča hitreje kot na sodiščih, ki so manj obremenjena. Glede na te ugotovitve predlog zakona določa, da lahko predsednik neposredno višjega sodišča na predlog sodišča, ki ima sodne zaostanek, prenese pristojnost za sojenje tudi brez soglasja strank na drugo, manj obremenjeno sodišče. Končno predlog zakona tudi opredeljuje izključno krajevno pristojnost Okrajnega sodišča v Ljubljani za odločanje o predlogih za izvršbo na podlagi verodostojne listine in o ugovorih zoper sklep za izvršbo na podlagi verodostojne listine, kar bo pomenilo pomembno razbremenitev zaostankov na področju izvršbe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval tudi Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje kot matično delovno telo. Prosim predsednico odbora, gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa za besedo ob zadnji današnji točki, ne pa nepomembni. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodiščih je Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje obravnaval na svoji 26. seji. Predstavnik predlagatelja je pojasnil in obrazložil dodatno namen in cilj sprememb zakona. V nadaljevanju je sodeloval tudi predstavnik Zakonodajno-pravne službe. Ta je povedal, da bo bile vse pripombe, ki jih je Zakonodajno-pravna služba imela v svojem pisnem mnenju, upoštevane že s predlogi amandmajev k 2. členu. Na seji je sodeloval tudi predstavnik Sodnega sveta. Ta je povedal, da Sodni svet predlog zakona podpira. Glede posameznih rešitev o predlogu zakona pa je povedal, da Sodni svet podpira rešitev glede evidenc učinkovitosti sodišč, kar je sedaj povezano s kriteriji za izdelavo ocene sodniške službe. Glede prenosa pristojnosti za oblikovanje letnih razporedov dela iz personalnih svetov na predsednika sodišč je povedal, da sicer dosedanja praska ni povzročala kakšnih resnejših težav, vendar pa tej rešitvi ne nasprotujejo. Glede tako imenovanih letečih spisov Sodni svet meni, da je ta ukrep skupaj z ostalimi, ki jih predvideva predlog zakona, eden od prispevkov za večjo uravnoteženost obremenjenosti posameznih sodišč na območju Republike Slovenije. Predsedniki višjih sodišč pa bodo morali pri odločanju o prenosu zadeve na manj obremenjeno sodišče presoditi, da se bodo selili predvsem tisti spisi, ki ne bodo povzročali bistveno povečanih stroškov. Glede centraliziranega odločanja v določenem delu izvršilnega postopka pa je ocenil oziroma izrazil mnenje, da je na tem področju zaradi velikih sodnih zaostankov nekaj potrebno storiti, da pa pričakuje kar najboljše učinke te centralizacije. V okviru razprave in glasovanja o amandmajih je odbor sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, v nadaljevanju seje pa sprejel tudi vse preostale člene zakona skupaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Dolinar, lahko nadaljujete s predstavitvijo stališč poslanske skupine. Prosim.
Hvala. V naši poslanski skupini Nove Slovenije ocenjujemo tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodiščih kot tendenco normalizacije razmer na sodiščih. Predvsem se skušajo pospešiti sodni postopki, povečati učinkovitost dela sodnikov in tudi povečati vlogo predsednikov sodišč. Že leta 2004 je Slovensko sodniško društvo pripravilo pilotski projekt, s katerim bi se pod določenimi pogoji lahko selili spisi iz bolj obremenjenih sodišč na manj obremenjena sodišča. V tem projektu je bila sicer predvidena omejitev na civilne postopke. Spisi pa bi se lahko prenašali v območju Višjega sodišča. Spremembe zakona, ki jih danes obravnavajo, sedaj stopajo korak naprej in zakonsko na način sprememb zakona uvajajo selitev spisov, tako imenovano mobilnost spisov, z bolj obremenjenih sodišč na manj obremenjena sodišča, sicer v okviru pristojnosti Višjega sodišča. V poslanski skupini to nedvomno podpiramo. Tu gre po eni strani za nadgradnjo projekta, ki ga je že začelo, z njim začelo sodniško društvo, predvsem pa je bilo ravno včeraj na strateškem svetu sodstva tudi govora o mobilnosti sodnikov in tudi mobilnosti spisov. Strateški svet sodstva vodi oziroma mu predseduje predsednik Vrhovnega sodišča, gospod Testen, in sama moram izraziti zadovoljstvo, da se je v zadnjih dveh letih odgovornost sodnikov in njihova participacija pri želji odprave sodnih zaostankov povečala; in to me navdaja z nekim optimizmom, da bomo dejansko lahko tudi uspeli in uspešno izpeljali projekt Lukenda. V poslanski skupini Nove Slovenije pozitivno ocenjujemo tudi spremembe, ko bo tudi sicer predsednik sodišča imel več pristojnosti, s tem pa tudi več odgovornosti za učinkovito delo na sodišču. Predsednik bo tako določal letni razpored dela sodnikov in postavljal ter tudi odstavljal vodje notranjih organizacijskih enot. Prav je namreč, da tisti, ki najbolje pozna razmere na sodišču in najbolje pozna dejansko stanje, ta tudi najbolje ve za skrite rezerve in v naši poslanski skupini pričakujemo, da se bodo te primerno porabile na vseh ravneh, tako na področju dela sodnikov, na področju dela strokovnih sodelavcev in tudi na področju dela administrativnega osebja. Zakon dopolnjuje tudi evidenco poročila o delu sodnikov in sodišč s podatki o številu rešenih in nerešenih zadev, ki bodo opredeljeni kot sodni zaostanek. S pomočjo evidence bo namreč predsednik sodišča lažje in enakomerneje porazdelil obremenitev posameznega sodišča oziroma sodnika. Pozdravljamo pa tudi širitev možnosti kandidiranja za izvedence, cenilce in tolmače. V poslanski skupini Nove Slovenije bomo načrtovane spremembe zakona z veseljem podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mihael Prevc v imenu poslanske skupine SLS.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Zakon o spremembah zakona o sodiščih zasleduje isti cilj kot prej obravnavani Zakon o sodniški službi. Gre za zmanjševanje sodnih zaostankov. S predlogom zakona se dopolnjuje evidenca učinkovitosti dela sodnikov in evidenca učinkovitosti dela sodišč, krepi se vloga predsednika sodišča ter uvaja institut letečih spisov. Poleg tega se zakon usklajuje z nekaterimi drugimi zakoni, tudi z zakonom, ki smo ga obravnavali pri prejšnji točki. Predlagano novelo podpirata tako Sodni svet kot tudi Komisija za politični sistem Državnega sveta. V poslanski skupini upamo, da bodo tudi spremembe, ki jih prinaša novela Zakona o sodiščih, vsaj nekoliko pripomogle k zmanjšanju sodnih zaostankov. Glede na dejstvo, da smo sprejeli že toliko popravkov zakonov z namenom zmanjševanja sodnih zaostankov, pričakujemo, da bodo rezultati v prihodnjem obdobju očitni. V nasprotnem primeru se bo potrebno zelo resno vprašati, kje so razlogi za obstoječe stanje v pravosodju. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlagani zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima še gospod Dimitrij Kovačič v imenu poslanske skupine SDS. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Še enkrat pozdravljene kolegice, kolegi, gospod minister, gospod državni sekretar! Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o sodiščih je prav tako eden od tistih zakonov, ki prispevajo in omogočajo večjo učinkovitost sodišč pri sojenju in s tem seveda tudi pri odpravljanju sodnih zaostankov na podlagi projekta Lukenda. Zato v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlagani zakon podpiramo. Pri tem je po našem mnenju potrebno posebej izpostaviti vlogo predsednikov sodišč pri opravljanju sodišč, ki mu predsedujejo. To pomeni, da bo predsednik s prevzemom večjih pristojnosti pri imenovanju ali odstavljanju vodij notranjih organizacijskih enot prevzel s tem tudi večjo odgovornost za njihovo delo in s tem seveda tudi za delo celotnega sodišča, ki ga vodi. Na ta mesta bo prav gotovo postavil strokovne in sposobne ljudi, ki jim zaupa, kajti vedel bo, da s tem prevzema tudi odgovornost za njihovo delo. Tega do sedaj ni bilo, zato je bilo delo pogosto neustrezno, predsednik pa za to tudi ni nosil nobene odgovornosti. Predsednik bo prevzel tudi pristojnost določanja letnega razporeda dela sodnikov, kar je bilo do slej v pristojnosti personalnega sveta. Pomembna novost je tudi dopolnitev evidenc učinkovitosti dela sodnikov in sodišč. Na tej podlagi so določena merila za najmanjši pričakovani obseg sodnikovega dela in z dobro evidenco in izdelanimi preciznimi merili bo možno tudi boljše nadzirati delo sodnikov in sodišč ter na tej podlagi ustrezno ukrepati s ciljem povečati njihovo učinkovitost. Poslanci Slovenske demokratske stranke se strinjamo s spremembo oziroma dopolnitvijo pogojev za imenovanje sodnih izvedencev, na podlagi česar bo lahko imenovan za izvedenca tudi državljan kake druge članice Evropske unije. S tem bo zagotovljena večja možnost izbire kakovostnih strokovnjakov, kar bo posredno omogočilo tudi bolj strokovno izvedeniško delo, kar bo hkrati tudi povečevalo učinkovitost samega sojenja, le-tega smo v preteklosti včasih pogrešali. Tako imenovani leteči spisi so prav tako pomemben korak k večji učinkovitosti sojenja. Na ta način bo lahko vzpostavljena enakomernejša obremenitev sodišč istega ranga, to pa bo vsekakor omogočilo zmanjšanje in odpravljanje sodnih zaostankov, kajti predsednik neposredno višjega sodišča bo lahko v takem primeru, če bo takšna potreba, tudi na predlog sodišča s sodnimi zaostanki prenesel pristojnost za sojenje v določenem številu zadev na drugo, manj obremenjujoče sodišče. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke verjamemo, da bodo obravnavane spremembe še dodatno racionalizirale delo sodišč, ki bodo postala bolj učinkovita. V tem primeru pa se bo rakrana slovenskega sodstva, to so sodni zaostanki, lahko tudi zacelila, zato bomo poslanci Slovenske demokratske stranke predlagani zakon kot povedano tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. In s tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih. Razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili danes v okviru glasovanj - čez pol ure, to je ob 18.25. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 18.25.
Spoštovane poslanke in poslanci! Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje glasovalne naprave. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda - druga obravnava predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o elektronskih komunikacijah. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 86. členu. Prijava za obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine teče. Besedo ima gospod Srečko Prijatelj.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes smo obravnavali zakon, ki je prišel v proceduro obravnave samo zaradi tega, ker je potrebna modifikacija oziroma, kot vi radi rečete, ažuriranje z direktivo Evropske skupnosti. In zopet je bila obrobna tema danes hramba podatkov najbolj glavna tema. Pa vendar to ni najbolj glavna tema tega zakona. Najbolj glavna tema bi bil amandma k 86. členu, ki ste ga, hvala bogu, podprli, in to je odprava krivic in nelegitimne kraje države do uporabnikov. Na stotine milijonov terjatev imamo v državi do uporabnikov nižjega družbenega razreda, ki ne morejo plačati računov, za katere niso niti malo krivi, pa tudi ne odgovorni. In vesel bi bil, če bi ta amandma, ki sem ga predlagal na matičnem delovnem telesu, bil sprejet z veliko večino; vem pa, da zakon zadev za nazaj ne more urejati. Spodbudne pa so tudi današnje besede ministra, ko je dejal, da bodo nekako poskušali urediti zadevo tudi s Telekomom, da bi se zgodil ta odpis terjatev iz tega naslova. Sramotno je, če materi samohranilki državno podjetje, ki je v stoodstotni lasti države, pošlje račun za milijon tolarjev. In kasneje prepustimo to isto družino sodnemu varstvu, za katerega pa vemo, kako počasi deluje in kako počasi melje. Sama si mora najeti odvetnike in vprašanje je, kako bo sodišče odločilo. Ni pa niti malo kriva za to, ker je nekdo iz dežel tretjega sveta vdrl na njeno analogno linijo in ji dejansko povzročil tak račun. Ko pa je bilo govora o tem, da se morajo skladno z direktivo javni vodi sprostiti, ko je bilo govora o T-2, o konkurentu, takrat je pa Telekom znal najti možnost in priložnost in vnesti vse zaščite na svoje linije in ni dovolil javne uporabe teh vodov. Ko pa gre za uporabnika, se pa to ne more zgoditi. Upam, da bo ta amandma sprejet v taki obliki, kot je bil tudi potrjen na matičnem delovnem telesu, in da bomo naložili operaterjem, da imajo dolžnost zaščititi, namestiti zaščito na vhodne komponente takrat, ko gre za zaščito uporabnika, in onemogočiti vdore na internetne povezave. To je glavni cilj tega zakona, ne pa hramba podatkov. Policija naj deluje bolj ažurno. Mi vemo, da policija ni usposobljena za tovrstni kriminal, ki je pa v zelo velikem obsegu tudi na elektronskih medijih, in ne bo potrebno v bistvu skrajševati teh časov.
Hvala lepa. Gospod Alojz Sok. [[Se odpoveduje.]] Gospod Bojan Homan. [[Se odpoveduje.]] Gospod Geza Džuban. [[Se odpoveduje.]] Lepo vas prosim, dajete me opomniti prej, da se ne bomo klicali. Ugotavljam, da lahko glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti 1. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine LDS k 92. členu. Prijava. Gospod dr. Pavel Gantar, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Seveda v poslanskem klubu LDS pozivamo vse prisotne poslanke in poslance, da podprejo naš amandma, ki skrajšuje čas hrambe obdelanih podatkov v zvezi z zagotavljanjem javno dostopnih elektronskih komunikacijskih storitev s 24 mesecev, kot predlaga Vlada, na 9 mesecev. Sami ocenjujemo in v razpravi se je pokazalo, da ni nobenih varnostno-političnih ali, ne vem, kakšnih razlogov, ki bi utemeljevali tako dolgo hrambo cele vrste podatkov in s tem seveda posegali tudi v zasebnost in privatnost uporabnikov javnih telekomunikacijskih storitev. Nobena poročila, nobene raziskave nam niso bile predočene, da je stanje v Sloveniji z vidika kriminala ali potencialnega terorizma tako resno in tako ostro, da bi zahtevali najdaljši možni rok, ki ga zagotavlja direktiva. Hkrati pa je povsem jasno, da so ti podatki občutljivi in da daljše, kot je obdobje trajanja, večja je nevarnost, da so ti podatki uporabljeni in zlorabljeni za namene, za katere seveda niso zbirani in se ne hranijo. Zato mislim, da je pravilno, kadar govorimo o določenih omejevanjih pravic in svoboščin, da jih omejujemo samo na tisto nujno, najbolj skrajno mejo, ki nam omogoča, da lahko zagotavljamo svoje cilje in uresničujemo zahtevo po svobodi v tej družbi. Zato predlagam, da bomo mi podprli ta amandma, in pozivam tudi vse ostale, da ta amandma podprejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 43. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih, s tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Besedo dajem predstavniku Vlade. Gospod minister, dr. Žagar.
Hvala za besedo, predsedujoči. V skladu s 138. členom Poslovnika predlagam Državnemu zboru, da opravi še tretjo obravnavo tega zakona na tej seji.
Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, Vlada predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o naveden predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti 6. (Za je glasovalo 57.)(Proti 6.) Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v petek, 24. novembra 2006, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bo vključen sprejeti amandma in člen, h kateremu je bil amandma sprejet. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo in nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda - druga obravnava Predloga zakona o občinskem redarstvu. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 27, proti 43. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine LDS k 10. členu. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 44. (Za je glasovalo 25.)(Proti 44.) Se opravičujem. Je glasovanje že teklo? Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet, zato postanejo amandmaji istega predlagatelja k 12., 13. in 16. členu brezpredmetni. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine LDS k 12. členu. Oprostite, gremo na 16. člen, in sicer drugi amandma 16. člena, to je amandma poslanske skupine Socialnih demokratov. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti 9. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 28. členu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 48. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Besedo dajem predlagatelju zakona. Prosim minister Žagar. Izvolite.
Hvala za besedo. V skladu s 138. členom poslovnika predlagam Državnemu zboru, da opravi tretjo obravnavo tega zakona še na tej seji.
Hvala lepa. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, predlagatelj zakona predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena poslovnika še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 25. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da predlagani sklep ni sprejet. Ker predlagani sklep ni sprejet, bo zbor tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji zbora. Na podlagi tretjega odstavka 137. člena Poslovnika predlagam zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona za tretjo obravnavo pripravi Vlada Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 61, proti 5. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je bil predlagani sklep sprejet. S tem zaključujem to točno dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda - druga obravnava Predloga zakona o krmi. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k 17. členu. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, proti nihče. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prosil bi mir, ker tako se lahko človek tudi, potem zmoti. Zaključili smo z odločanjem o amandmaju. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Besedo dajem predlagatelju zakona. Prosim, gospod minister Žagar. Izvolite.
Hvala. Tudi za ta zakon predlagam v skladu s 138. členom Poslovnika, da Državni zbor opravi tretjo obravnavo tega zakona še na tej seji.
Hvala lepa. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, Vlada predlaga, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu: Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti 10. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti 10.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v petek, 24. novembra 2006, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bo vključen sprejeti amandma in člen, h kateremu je bil amandma sprejet. Amandmaje k temu členu lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda - druga obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o državljanstvu Republike Slovenije. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 3. členu. Glasujemo. Glasovalo je 71 poslank in poslancev, za 26, proti 44. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 2 poslanske skupine LDS k 3. členu. Glasujemo. Glasovalo je 72 poslank in poslancev, za 24, proti 48. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 3 poslanske skupine LDS k 3. členu. Glasujemo. Glasovalo je 73 poslank in poslancev, za 24, proti 48. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju pod številko 4 poslanske skupine LDS k 3. členu. Glasujemo. Glasovalo je 72 poslank in poslancev, za 24, proti 48. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine LDS k 5. členu. Glasujemo. Glasovalo je 69 poslank in poslancev, za 20, proti 48. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanske skupine LDS k 8. členu. Glasujemo. Glasovalo je 72 poslank in poslancev, za 23, proti 48. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona ni bil sprejet noben amandma, bo zbor v skladu s 139. členom Poslovnika glasovanje o predlogu zakona opravil v petek, 24. novembra 2006, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodniški službi po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker v tretji obravnavi ni možno vlagati amandmajev, prehajamo na odločanje o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za 52, proti 10. (Za je glasovalo 52.)(Proti 10.) Spoštovane poslanke in poslanci! Jaz sem vas lepo opozoril, da glasujemo, odločamo in sem tudi prosil za mir v dvorani. Ob tem nemiru in nedvigovanju rok, da bi jih videl, oprostite prosim, je težko slediti vašim zahtevam. Zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o sodiščih po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker v tretji obravnavi ni možno vlagati amandmajev, prehajamo na odločanje o zakonu. Prijava teče. V imenu poslanskih skupin. Gospa Beblarjeva imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Tudi prej sem dvignila roko, pri prejšnjem zakonu, ker smo tudi v obrazložitvi stališča našega poslanskega kluba povedali, da je tisti Zakon o sodniški službi za nas ustavno sporen in zaradi tega tudi na nek način nesprejemljiv, ker nočemo že v samem izhodišču sprejeti nega zakona, ki vsebuje ustavno spornost "lege artis" ni neoporečen in zaradi tega ne moremo dati svojega glasu za tak zakon. Zdaj pa, ker gre za Zakon o sodiščih, ki pa se povezuje z Zakonom o sodniški službi, pa še toliko manj lahko damo podporo tudi temu zakonu. Mi smo bili priča kar nekaj spremembam zakonov o sodiščih in venomer je šlo za isti namen, da si je minister za pravosodje krepil svoja pooblastila in pristojnosti napram pravosodni veji oblasti, da je ustoličil več pristojnosti pri imenovanju predsednikov sodišč in zdaj je tem predsednikom sodišč, ki jih on seveda izbere po svoji podobi, dal več pooblastil, kako oni potem ravnajo in urejajo upravo na sodiščih. Zato je tudi ta zakon za nas nesprejemljiv in prepričani smo, da ta manira, ki smo ji priča v zadnjem času pri nenehnih spremembah zakonov s področja pravosodja, ni dobra in seveda ne vodi v tisto načelo spoštovanja delitve oblasti, zakonodajne, sodne in izvršne, in da gre dejansko za pripravljanja terena, kjer ima izvršna oblast vse več priložnosti in možnosti za to, da se krepi njen vpliv na pravosodje, ki v načelu seveda mora biti neodvisno in samostojno. Zato naša poslanska skupina tega zakona ne more podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 18. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 22. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Lahko noč!