Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi, gospe in gospodje! Pričenjam 1. izredno sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki sem jo sklical na podlagi prvega in drugega odstavka 58. člena ter drugega odstavka 60. člena poslovnika državnega zbora. Obveščen sem, da je zadržan in se današnje seje ne more udeležiti poslanec gospod Alojz Posedel. Na sejo sem vabil predstavnika urada predsednika Republike Slovenije k 1. točki, gospoda Janeza Janšo, kandidata za predsednika vlade Republike Slovenije k 1. toči ter predstavnike vlade Republike Slovenije k 4., 5. in 6. točki. Vse prisotne vabljene prav lepo pozdravljam! Prehajamo na določitev dnevnega reda 1. izredne seje državnega zbora Republike Slovenije. Predlog dnevnega reda je pripravljen skladno z drugim odstavkom 58. člena poslovnika in ste ga prejeli s sklicem seje. Predlogov za umik točk z dnevnega reda nisem prejel. Ravnokar pa smo prejeli na mizo predlog za širitev dnevnega reda, ki ga je vložila skupina poslancev, ki predlagajo, da državni zbor ponovno odloča o sklepu kolegija. Glede na to, da moramo najprej razpravljati oziroma kasneje glasovati o tem predlogu, dajem najprej besedo predlagateljem. Prosim, gospod Cvikl.
Hvala lepa, gospod predsednik. 5. novembra je kolegij predsednika državnega zbora določil število članov odbora za notranjo politiko. Na podlagi desetega odstavka 21. člena poslovnika zahtevamo, da o navedeni odločitvi kolegija odloči državni zbor, in sicer zato, ker menimo, da odločitev kolegija v delu, ki določa število članov odbora po poslanski skupini, ni v skladu s 33. členom poslovnika državnega zbora. Ta pravi, da mora kolegij pri določitvi števila članov upoštevati velikost števila članov posamezne poslanske skupine. Tega pa kolegij ni upošteval, ker je predlagal samo tri člane iz vrst poslanskega kluba LDS, čeprav nam v skladu z rezultatom na državnozborskih volitvah pripadajo štirje člani oziroma 26,1% članov državnega zbora. Zato predlagamo, da o tem odloči državni zbor v celoti. Hvala.
Hvala. Sprašujem, ali želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Vsaka poslanska skupina ima možnost obrazložiti svoje stališče v času treh minut. Kot vidim, ni želja. Prehajamo na odločanje o predlogu za širitev dnevnega reda. Glasujemo. Navzočih je 74 poslancev, za je glasovalo 21, proti 49. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 49.]] Predlog ni izglasovan. Tako predlagam zboru, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Sprašujem poslanske skupine, ali imajo svoje stališče k predlaganemu dnevnemu redu. Ne. Potem bomo prešli na glasovanje. Preden pa preidemo na glasovanje, prosim, da vstavite kartice v glasovalno napravo in preverite, če na desni strani naprave sveti rumena lučka; v tem primeru se glasovanje lahko opravi. Ob tem vas želim opozoriti na dogovor, ki smo ga imeli s podpredsedniki državnega zbora, in sicer da glasovanja ne bomo prekinjali. Če bo poslanec med ali po končanem glasovanju opozoril, da ni mogel glasovati, ker glasovalna naprava ni delovala, bomo predsedujoči prekinili sejo, da bo tehnična služba preverila delovanje naprave. Če bo služba ugotovila, da glasovalna naprava deluje, potem predsedujoči glasovanja ne bo ponovil, v nasprotnem primeru pa bo zbor po odpravi napake na glasovalni napravi o zadevi opravil ponovno glasovanje. Zato prosim, da še enkrat preverite, ali so kartice vložene. Glasujemo torej o dnevnem redu, kot je bil predlagan s sklicem seje. Glasujemo. 87 navzočih, za je glasovalo 77, proti 8. [[Za je glasovalo 77.]] [[proti 8.]] Dnevni red je sprejet. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA PREDSEDNIKA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA IZVOLITEV KANDIDATA ZA PREDSEDNIKA VLADE REPUBLIKE SLOVENIJE. Predsednik Republike Slovenije dr. Janez Drnovšek je državnemu zboru dne 3. novembra 2004 predlagal, da za predsednika vlade Republike Slovenije izvoli gospoda Janeza Janšo. Besedo dajem dr. Matjažu Nahtigalu, generalnemu sekretarju urada predsednika republike. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! V skladu s prvim odstavkom 111. člena Ustave Republike Slovenije je predsednik republike po posvetovanju z vodji poslanskih skupin in poslancema italijanske in madžarske narodne skupnosti predlagal državnemu zboru v izvolitev za kandidata za predsednika Vlade Republike Slovenije gospoda Janeza Janšo. Hvala lepa.
Hvala gospodu Nahtigalu. Besedo dajem kandidatu za predsednika vlade gospodu Janezu Janši, da v skladu z drugim odstavkom 226. člena poslovnika državnega zbora predstavi programske zasnove vlade. Prosim, gospod Janša.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani zbrani v tej dvorani visokega zbora! Smo na pragu oblikovanja prve vlade po vstopu Slovenije v Evropsko unijo. Do velikih korakov, narejenih letos, nas je pripeljalo veliko naporov, ki so omogočili Sloveniji, da je 15 let po padcu berlinskega zidu in 13 let po osamosvojitvi natančno tam, kamor spada, glede na vrednote, ki jih v veliki večini delimo njeni prebivalci. Lojze Peterle, kandidat za vodenje prve vlade v prvem svobodno izvoljenem slovenskem parlamentu, je v svojem nastopnem govoru maja 1990 dejal: "Zavedamo se, da lahko samo v bistvu nerazdeljena skupnost uresniči svoje temeljne projekte. Zato je potrebno med drugim zmanjšati pritisk preteklosti." Ko je dr. Janez Drnovšek 12. januarja 1993 kandidiral za predsednika vlade, je med drugim poudaril: "Prizadevali si bomo, da dokončno in čim hitreje razčistimo našo dediščino v prejšnji državi in da se dokončno in čim hitreje vključimo v zahodne ekonomske in politične povezave." 8. januarja 1997 pa je dr. Drnovšek v svojem predstavitvenem nastopu za nov mandat dejal: "Postali smo ustanovni član svetovne trgovinske organizacije in se s tem učvrstili kot država, ki je vpeta v mednarodno menjavo in spoštuje mednarodna pravila trgovanja. Postali smo polnopravni člani CEFTE. Podpisali smo sporazum partnerstva za mir in začeli uresničevati našo orientacijo, da postanemo polnopravni člani Nata." Tretji kandidat za predsednika vlade v samostojni Sloveniji dr. Andrej Bajuk pa je 3. maja 2000 v svojem nastopu pred tem visokim zborom poudaril, da je jedro njegovih programskih izhodišč oživitev naše tisočletne duhovne pripadnosti Evropi, tako da bomo doma na svojih lastnih tleh zgradili urejeno, pravično, cvetočo slovensko Evropo. 11. decembra 2002 je kandidat za predsednika vlade gospod Anton Rop dejal: "V minulem desetletju smo izvedli postopno in razmeroma uspešno tranzicijo na mnogih področjih našega življenja. Za zagotavljanje kakovostnega in stabilnega razvoja države in gospodarstva pred in po vključitvi v Evropsko unijo pa nujno potrebujemo dodaten kakovosten premik v razvojni in ekonomski politiki." Nastopi vseh dosedanjih kandidatov, ki so bili predlagani in izvoljeni na funkcijo, na katero sem danes sam predlagan, izražajo visoko stopnjo zavedanja realnega položaja, v katerem se je država vsakokrat nahajala. In vsakič je bilo mogoče ugotoviti, da so bili v preteklem mandatu narejeni pomembni koraki naprej. Vedno pa so bile tudi zamujene priložnosti in kar nekaj besed in načrtov, ki so jih oblikovali moji predhodniki, je še vedno deloma ali v pretežni meri aktualnih. Toda Slovenija se je po osamosvojitvi utrdila kot samostojna država, dosegla popolno mednarodno priznanje ter postala članica EU in Zveze Nato. Vsem dosedanjim upravljavcem države gre za to nesporna zasluga in velikokrat se niti ne zavedamo v celoti, kako veliki koraki so bili pri tem doslej narejeni. Danes je 9. november 2004. Natančno pred 15-imi leti je padel berlinski zid. To je bil simbolični in dejanski mejnik, ki je omogočil tektonske politične in geostrateške premike v Evropi in svetu in dejansko končal hladno vojno. Tudi za nas je bil ta datum oziroma dogodek prelomen. Ob nadaljnjem mehčanju takratnega režima je omogočil, da je slovenska pomlad iz gibanja prerasla v politično alternativo, ki je uresničila nacionalni in demokratični program iz 57. številke Nove revije in pisateljske ustave. Natančno pred 14-imi leti, leto dni po padcu berlinskega zidu 9. novembra 1990 sta Demosov poslanski klub in vodstvo Demosa pod predsedstvom doktorja Jožeta Pučnika oblikovala predlog, da se razpiše referendum o samostojni Sloveniji. Podoben predlog je že spomladi istega leta dal podmladek takratne Socialdemokratske zveze Slovenije, jeseni pa tudi poslanci takratne Socialistične stranke. Ob tem je ob plebiscitu in vojni za Slovenijo prišlo do visoke stopnje politične in nacionalne enotnosti, ki je omogočila zgodovinski korak slovenske osamosvojitve, ki je bil narejen na praven, civiliziran in učinkovit način, brez usodnih ideoloških delitev. Z njim se je Slovenija odločilno odlepila od kriznega dela jugovzhodne Evrope in se začela vztrajno približevati razvitemu zahodu. Danes smo del razvitih evroatlantskih integracij. In prav je, da se zares tega zavedamo in tega velikega premika ne podcenjujemo. Kajti brez zavedanja pomena tega koraka ne bomo sposobni videti priložnosti, ki jih prinaša. In storili bi nepopravljivo napako tudi za prihodnje generacije, če bi jih pustili neizkoriščene. Ko sva se zgodaj spomladi leta 1991, že po opravljenem plebiscitu, s takratnim zunanjim ministrom Republike Slovenije Dimitrijem Ruplom vračala iz tajnega neformalnega pogovora s pomočnikom generalnega sekretarja Nata, sva bila vesela že zato, ker sva na podlagi pogovora bolj presodila kot vedela, da nas Nato ne bo oviral pri osamosvojitvi in da ob uveljavljanju plebiscitne volje Slovencev ne bomo označeni kot Evropi in svetu nevarni separatisti. Danes lahko sooblikujemo politiko tako Nata kot Evropske unije. Lahko, ker imamo formalne možnosti, moramo pa za to biti tudi sposobni. Mandat, ki je po oktobrskih volitvah pred nami, je poln izzivov, ki jih najbrž presega samo še mandat prve demokratično oblikovane slovenske vlade. Prav lahko se nam že v tem mandatu ponudi možnost vodenja Evropske unije. To bi bil velikanski izziv našim sposobnostim in hkrati doslej največja priložnost, da se Slovenija na evropskem in svetovnem zemljevidu uveljavi. Najbrž je razumljivo, da bi to imelo vsestranske dolgoročne pozitivne učinke za slovensko izvozno gospodarstvo. V času razprav o našem pridruževanju Evropski uniji so se pojavili pomisleki in strahovi v zvezi z obstojem slovenske kulture, naše identitete, celo jezika. S sorazmerno razvitim gospodarstvom, znanostjo in kulturo smo na to priključitev pripravljeni in smo jo sposobni prenesti brez velikih pretresov. Vseeno pa bi bilo neodgovorno zatisniti oči pred opozorili, da bi v veliki evropski integraciji kakor tudi v globalizacijskih procesih številčno majhen slovenski narod utegnil zlagoma izgubiti svojo izvirno identiteto, kulturo, morda celo jezik, posledično pa nemara tudi težko pridobljeno pravico do samostojnega upravljanja s samim seboj. Gospodarski globalizacijski tokovi prinašajo s seboj tudi kulturno globalizacijo, ki ni samo naš, ampak tudi evropski problem. Tako vstop v Evropsko unijo kot globalizacijske trende moramo sprejeti kot izziv, ne pa kot apatično vdanost v kulturno raztapljanje v evropskem in svetovnem konglomeratu. Prepričan sem, da smo ta izziv sposobni sprejeti in se v njem tudi v vsakem oziru obogatiti in utrditi. Če se bomo v evropskih integracijah naslonili na svojo kulturo in spodbujali vsakršno ustvarjalnost, če bomo mislili na okolje, v katerem živimo, če bomo skrbeli za svoj jezik, potem bi morali postati vsi pomisleki in strahovi odvečni. Nič boljšega in nič slabšega nismo kot ostali Evropejci. Biti moramo odprti za vse impulze sodobnega sveta in hkrati samozavestno naslonjeni na svojo tradicijo in ustvarjanje. Identiteta je zavest o moči, polnosti in raznovrstnosti svoje kulture, v kateri se lahko človek uresniči, ne da bi opustil svoj jezik in svojo pripadnost. Imamo svojo tradicijo, imamo svoj jezik, svojo kulturo, ki je tudi evropska kultura, imamo svojo pamet in ustvarjalnost. Predvsem pa imamo veliko število izobraženih in sposobnih posameznikov na vseh področjih. Če bomo ustvarili ugodne razmere za njihovo delo, znanstveno raziskovanje in kulturno ustvarjanje, se nam ni treba ničesar bati. Enakopravni bomo, če bomo sami to hoteli, kulturno močni in samosvoji bomo, ker smo za to sposobni. Pri tem pa moramo bolj kot doslej razviti predvsem lastno demokratično življenje, kulturo našega demokratičnega življenja, ki bo v konkurenci različnih zamisli tekmovala za blagor slovenske republike in njenih državljanov; od tega je veliko odvisno. K udeležbi v javnih zadevah bi bilo treba pritegniti kar največ državljanov, ki niso ravnodušni do naše skupne prihodnosti. Z evropsko vsebino moramo napolniti lastno gospodarsko, družbeno in kulturno življenje. Ko bomo v tem uspeli, se nam na nobenem področju ne bo treba bati evropskih integracij in odprtega tekmovanja na evropskem prizorišču. Pri tem se ne smemo ukvarjati samo s tem, kako se bomo obdržali, težiti moramo k temu, da bomo tudi mi drugim evropskim narodom prinesli izvirne stvaritve in lastne poglede na življenje v skupni evropski hiši. Slovenci, ki smo se v različnih državah počutili kot manjšinski narod, moramo zdaj, ko smo v svoji državi večina, storiti vse, da se bodo pripadniki italijanske in madžarske skupnosti med nami dejansko počutili kot povsem enakovredni državljani. To pomeni, da moramo vselej prisluhniti njihovemu mnenju. Eden od temeljnih kriterijev za to, ali so enakopravni, je tudi dejstvo, kako to stanje pripadniki manjšine sami občutijo in ne kako ga ocenjuje večinski narod. Z vso odločnostjo bomo zahtevali tudi podobno ravnanje s slovenskimi manjšinami v sosednjih državah, v Italiji, v Avstriji in na Madžarskem. Ne moremo zahtevati enakih zakonskih ureditev, lahko pa zahtevamo zaščito kulturne identitete Slovencev v teh državah s stališča evropskih principov in to ne na papirju, ampak v resničnem življenju. Kriteriji spet ne bodo ocene političnih predstavnikov večinskega naroda, ampak ocena pripadnikov manjšine. Meje padajo, Evropsko unijo, za katero smo se po svojem najglobjem prepričanju zavzemali, jemljemo resno, zato smo tudi prepričani, da v sodobni Evropi ni več mogoče nastopati zgolj z argumenti moči, pač pa z močjo argumentov. In to bomo v zvezi z zaščito naših manjšin tudi storili. Med nami živijo tudi pripadniki drugih, kot jim rečemo, neavtohtonih narodnosti. Tudi njim je treba omogočiti negovanje lastne kulture in tradicije. Noben državljan Slovenije se zaradi svojega kulturnega porekla ne sme čutiti zapostavljene. To velja tudi za svobodno izpovedovanje in prakticiranje verskega življenja. Slovenija mora ostati odprta in tolerantna družba do vseh nazorov, ki so v skladu z ustavnimi normami in demokratičnimi načeli. Oblast mora prisluhniti tudi vsem civilnim gibanjem in skupinam, ki se borijo proti različnim oblikam prikrite diskriminacije. Ob tem ne smemo zanemariti naporov za odpravljanje najbolj razširjene oblike diskriminacije, ki je prisotna, to je diskriminacija starejših in invalidov. Poleg tega, kar lahko neposredno stori država z ukrepi in predpisi, je potrebno doseči dodatne premike pri vzgoji ter novemu pojmovanju solidarnosti v družbi. Veliko Slovencev, veliko naših rojakov živi na tujem in mnogi med njimi še zmeraj ohranjajo slovenski jezik in kulturo, ni pa malo tudi tistih, ki so jezik izgubili, pa še zmeraj čutijo pristno navezanost na Slovenijo. Med njimi so vrhunski znanstveniki, uspešni podjetniki in vplivni strokovnjaki na različnih področjih. To je velik človeški potencial, ki ga bomo bolj kot doslej funkcionalno povezali s slovenskim gospodarstvom, znanostjo in kulturo. Želim si, da Slovenci, ki živijo po svetu, svoje domovine ne bi več videli kot dežele delitve in političnih konfliktov, pač pa kot za vse ljudi dobre volje, odprto družbo, predvsem pa kot moderno in uspešno državo, v kateri bodo našli prave sogovornike, pripravljene na sodelovanje na različnih področjih. Spoštovani! Vlada, ki jo bom predlagal, če me boste podprli, bo temeljila na zavedanju, da so se nam naši zunenje politični načrti dobro posrečili. Delo bo nadaljevala s predpostavko, da si moramo dobri mednarodni položaj utrditi in da se moramo uveljaviti v najboljši, najbolj zahtevni družbi. V naslednjem obdobju ne bomo tekmovali za članstvo v Evropski uniji in Natu, ampak za čim boljše dosežke v tem članstvu. Slovenijo v tem članstvu jemljejo resno in s spoštovanjem, zato nam je zaupano vodenje Organizacije za varnost in sodelovanje v Evropi v letu 2005. Obstaja pa tudi možnost, da Slovenija kot prva med novimi članicami predseduje Evropski uniji že leta 2007. Prizorišče, na katerem nastopamo, je zahtevno, polno novosti, priložnosti, pobud, idej, iznajdljivosti in odličnih igralcev. Ena takšnih idej je ideja o "evroregiji", ki je ne zavračamo, kolikor bi omogočila, da se v njej uveljavi Slovenija kot celota in da Slovenija oziroma Ljubljana postane njeno središče. Današnji čas je čas vladnih, državnih pa tudi nevladnih dejavnikov in pobud. Nikogar ne bomo spraševali za dovoljenje, ali naj se odzovemo na takšne izzive, če bomo presodili, da so predlogi koristni in da omogočajo sprostitev slovenskih podjetniških, kulturnih, znanstvenih in političnih potencialov. Mnogi nas sprašujejo, kaj nameravamo storiti glede odnosov s Hrvaško. Ti odnosi so pomembni, vendar so obremenjeni s težavami, ki vse po vrsti izvirajo iz nekdanje skupne države. Zanje nismo krivi niti Slovenci niti Hrvatje, rešili pa jih ne bomo s konfrontacijo, ampak s sodelovanjem in strateškim partnerstvom. Ne bomo jih reševali niti na račun Hrvaške niti na račun Slovenije, ampak tako, da bosta pridobili obe državi in da nobena država ne bo na škodi. Hrvaška se nam bo kmalu pridružila v Evropski uniji in Natu. Pametno bi bilo, če bi si pomagali pred tem in potem. Vendar ob tem ne smemo biti naivni. Slovenija nima nobenih novih zahtev, obdržati pa nameravamo tisto, kar nam pripada. V odnosih z drugimi državami, tudi sosednimi, smo ugotovili, kako sproščujoče delujejo prijemi, ki ločujejo strokovna vprašanja od političnih in ki polagajo vprašanja, ki se zdijo nerešljiva na neki ravni, na neko drugo raven, recimo na raven intelektualne, pravne ali zgodovinske razprave. Zato želimo posamezne vidike svojih odnosov s Hrvaško in z drugimi državami ali narodi v jugovzhodni Evropi obravnavati v bolj sproščenem okviru, kot so pogajanja med državnimi delegacijami. Zato smo že predlagali ustanovitev posebne zgodovinske komisije, ki bi pregledala sožitje Slovencev in Hrvatov v 20. stoletju in odprta vprašanja. Prepričani smo, da bomo našli veliko spodbudnega gradiva. Še posebej pa v Sloveniji potrebujemo organiziran pristop k povezavi vsega znanja in strokovnih potencialov, ki nam lahko pomaga pri iskanju najboljših rešitev odprtih vprašanj med državama. Slovenija in Ljubljana sta bili od nekdaj v središču in križišču evropskih transportnih poti. Od Trsta ali Kopra in Ljubljane vodi pot na Dunaj in naprej proti severovzhodu, od Trsta ali Kopra in Ljubljane vodi pot proti Madžarski in Ukrajini, od Trsta ali Kopra prek Ljubljane vodi pot na Hrvaško, v Srbijo, do Istanbula in še naprej. In iz teh dežel vodijo poti proti zahodu, proti Ljubljani. Vlada, ki jo bom predlagal, če boste potrdili mojo kandidaturo za njenega predsednika, bo gradila tudi na tem posebnem položaju Slovenije. Omenjene poti določajo Slovenijo kot prednostno lokacijo sredozemsko-srednjeevropskih in zahodno-vzhodnih odnosov. Prvi pogoj, da bomo sposobni izkoristiti ta položaj, pa je to, da se ga v celoti zavedamo. Spoštovani! V nadaljevanju bi vam rad na kratko predstavil nekaj poudarkov iz osnutka vladnega programa, ki ga bom ob vaši pozitivni odločitvi predlagal skupaj z vlado. Poudarjam, da gre le za nekatere poudarke in da bodo mnoga pomembna področja predstavljena ob predstavitvi vlade. Opozarjam tudi na dejstvo, da je bilo v zadnjem letu v Sloveniji organiziranih nekaj dobrih razprav o prihodnosti Slovenije, ki so prinesle ne samo višjo kulturo dialoga, ampak tudi vrsto koristnih premislekov sedanjega položaja države in serijo dobrih predlogov o tem, kako na različnih področjih ravnati v prihodnje. Mislim predvsem na pogovore pri predsedniku republike, na širše razprave v okviru Zbora za republiko, pa tudi razprave na Forumu 21 in v organizaciji državnega sveta, ki je bil na tem polju zelo aktiven. Med kvalitetno gradivo na temo premisleka naših ravnanj v prihodnje uvrščam tudi osnutek vladne strategije razvoja Slovenije, ki prinaša vrsto dobrih odgovorov na dileme trajnostnega razvoja države v naslednjem desetletju. Vse našteto je dokaz, da v Sloveniji premoremo veliko strateškega znanja, in prihodnja vlada je vse to dolžna uporabiti. Upam, da se bo plodna razprava v civilni družbi nadaljevala tudi v povolilnem letu. Prav tako želim k sodelovanju v vladne strateške svete povabiti kvalitetne znanstvenike in strokovnjake ne glede na barvo, prav tako pa tudi uspešne podjetnike in druge z neposrednimi izkušnjami. Naš poglavitni dolgoročni strateški cilj je blaginja Slovenije oziroma blaginja vseh, ki v njej živimo. Temelj zanjo je visoka gospodarska rast in visok bruto domači proizvod na prebivalca, primerljiv z najbolj razvitimi državami Evropske unije oziroma povprečjem starih članic Evropske unije. Potreben je pospešek gospodarske rasti na raven, ki bo za vsaj 3-odstotne točke presegla povprečno gospodarsko rast v državah članicah EU oziroma povprečje nekdanje petnajsterice. Do konca mandata bi se želeli čim bolj približati ključnim makroekonomskim in razvojnim ciljem, ki si jih je Evropska unija zastavila v okviru Lizbonske strategije leta 2000. Kljub temu, da se danes celotna Evropska unija srečuje z velikimi težavami pri uresničevanju ciljev po prvem delu etape in kljub temu, da se mi osebno bolj kot zgolj doseganje visokih odstotkov in povprečij zdi pomembna kvaliteta življenja. Zato je ključna beseda,ki jo povzemamo iz Lizbonske strategije, trajnostni razvoj in okoli nje bomo gradili tudi koncept slovenskega razvoja v prihodnje. Tudi če bomo po goli produktivnosti in učinkovitosti malenkostno zaostajali, če bo Evropska unija malenkostno zaostajala za Združenimi državami ali Azijo in če bomo prednjačili po kvaliteti življenja, bomo lahko z rezultati Lizbonske strategije zadovoljni. Pot do uresničitve teh ciljev je v veliki meri skladna s potjo drugih držav Evropske unije, saj Slovenija z njimi deli številne gospodarske probleme: neugodna demografska gibanja, tog trg dela, pomanjkanje učinkovitosti v raziskavah in razvoju in posledično tehnološko zaostajanje za Združenimi državami in azijskimi državami. Specifični gospodarski problemi Slovenije, glede na ostale države Evropske unije, so bistveno manj pomembni za naš gospodarski razvoj kot pa jedro skupnih problemov, ki jih z njimi delimo. Zato je za osnovne strateške dokumente našega razvoja treba vzeti dokumente, ki naslavljajo vseevropske gospodarske probleme, med drugim Lizbonsko strategijo iz leta 2000 ter Poročilo o uresničevanju Lizbonske strategije, ki ga je pripravila skupina Wima Koka novembra leta 2004. Zmanjšati je treba preveliko vlogo države v gospodarstvu. Potrebna je hitrejša in bolj transparentna privatizacija državnega sektorja. Tako pridobljenih sredstev ni dopustno potrošiti za tekočo porabo. Z njimi je treba oblikovati državni rezervni sklad, iz katerega se lahko krijejo nepredvideni izdatki in zmanjša pritisk pokojninskega sistema na trg dela, predvsem pa omogoči nov razvojni ciklus. Naše zdravstveno zavarovanje, ki temelji na sistemu sprotnih plačil, ne bo moglo več dolgo prenašati demografskih pritiskov in podražitev zdravstvenih storitev zaradi tehnološkega napredka. Zato je nujna reforma, ki mora zagotoviti stabilen sistem zdravstvenega varstva. Stabilna sistema pokojninskega in zdravstvenega varstva sta pomembna temelja dobro delujoče, povezane in prijazne družbe. Upokojenci so svojo pokojnino praviloma zaslužili v razmerah, za katere lahko z veliko verjetnostjo trdimo, da so bile trše kot tiste, ki aktivno generacijo čakajo v prihodnosti. Zato ne bi bilo pravično, če bi standard upokojencev ne glede na resno finančno stanje pokojninske blagajne zaostajal za standardom ostalih generacij. Prav tako seveda ne bi bilo pravično, če bi ga presegel in tega upokojenci tudi ne pričakujejo. Terjajo pravična medgeneracijska razmerja in država jim je le-ta dolžna zagotoviti. Slovenija je že toliko razvita, da ji potrebnih osnov za nov zagon ni potrebno odtegovati na račun pravic upokojencev, sredstev za družinsko politiko in šolajočih se generacij. Te pravice morajo biti na tej stopnji razvoja nedotakljive. Trg dela v Sloveniji se formalno ni bistveno liberaliziral, kljub temu pa je zaščita delojemalcev relativna, saj so v zadnjem desetletju desettisoči izgubili delo brez vsakih realnih nadomestil. Potrebno je bistveno olajšati zaposlovanje za določen čas in poenostaviti postopke pri zaposlovanju in prenehanju delovnega razmerja, še posebej, ko gre za mala in srednja podjetja. Nobenega ekonomskega razloga ni, da so delovna mesta v upravi bolj zaščitena kot tista v gospodarstvu. Poleg tega to ni pravično. Resno se moramo soočiti z dilemo smiselnosti centraliziranega pogajanja o plačah, kajti tako pogajanje zaradi asimetričnih produktivnostnih šokov vodi k temu, da panoge, ki gospodarsko zaostajajo, ne morejo plačevati delavcev in odpuščajo, uspešne panoge pa ne morejo dobrih delavcev plačati dovolj. Tako delodajalci kot sindikati se morajo dokončno soočiti z dejstvom, da sta dobra plača in solidne delovne razmere osnovni motiv za dobro delo ter da togi trg dela v celoti gledano škoduje tudi delojemalcem. Namesto sedanjih parcialnih rešitev je potrebna korenitejša davčna reforma, ki bo zmanjšala davke na delo in prilagodila davke na kapital tako, da bomo na najboljši možni način poiskali kompromis med učinkovitostjo in pravičnostjo. Torej, da bomo še vedno davčno zanimivi za tuje vlagatelje, hkrati pa bodo bogatejši oziroma lastniki kapitala plačali več za proizvodnjo javnih dobrin. Kartelna prepletenost, še posebej neformalna, našega gospodarstva, je eden najbolj žgočih problemov, ki ovirajo naš gospodarski razvoj. Pri tem gre pogosto za povezave na meji kriminalne dejavnosti, kot so parkiranje delnic, ki se jim zaradi njihove kapitalske, medijske in politične moči nihče ne upa učinkovito postaviti po robu. Taka kartelna povezanost pa ima dve vrsti negativnih posledic: izkoriščanje potrošnikov in zniževanje gospodarske rasti. Zato je nujno treba okrepiti Urad za varstvo konkurence, da bo sposoben hitro in učinkovito delovati in razsojati o problemih varstva konkurence, ne pa da na odločbo čakamo cela leta, vmes pa se dela gospodarstvu nepopravljiva škoda. Urad omahuje v svojih odločitvah tudi zato, ker ni dovolj neodvisen in zato ker nima strokovne avtoritete, da bi brezkompromisno uveljavljal zakon. Tudi v tako imenovanih svobodnih dejavnostih v Sloveniji operirajo številni karteli, od katerih so v zadnjem času najbolj na očeh notarji. Liberalizacija trga notarskih storitev je več kot nujna. Medtem ko moramo odločno zagovarjati in braniti neodvisnost sodne veje oblasti, še posebej pa neodvisnost in nepristranskost pri obravnavi posamičnih primerov, moramo kot davkoplačevalci ter kot zakonodajna ali izvršilna veja oblasti enako odločno terjati učinkovitost sodstva. Nedopustno je, da povprečno vsak četrti državljan Slovenije predolgo čaka na pravično razsodbo na sodišču. Nedopustno je, da se velike korupcijske in druge kriminalne zgobe rešujejo z enako prioriteto kot družbi manj nevarna kazniva dejanja. Nedopustno je, da tožilci založijo na desetine nerešenih zadev, nato pa nekaznovano odidejo in mirno postanejo odvetniki. Z organizacijskimi ukrepi, potencialnimi spremembami zakonodaje ter promocijo tistih v policiji, tožilstvu in sodstvu, ki so doslej s kvalitetnim delom dokazali svojo učinkovitost, je treba v najkrajšem času zagotoviti učinkovito pravno varnost državljanov. Strateški položaj Slovenije se je z letošnjim vstopom Slovenije v Nato in Evropsko unijo bistveno spremenil. Odslej bo Slovenija varnost prebivalstva ter države in njenih interesov v novem varnostnem okolju asimetričnih groženj zagotavljala s kolektivno obrambo Zveze Nato, skladno s svojimi zmogljivostmi prispevala k operacijam Evropske unije in OZN ter dodatno razvila svojim nacionalnim potrebam ter tradiciji specifične cilje. Slovenska vojska bo manjša, kot predvidevajo sedanji načrti, vendar bo zaradi večjega poklicnega bojnega jedra, večje izurjenosti, pripravljenosti in opreme veliko učinkovitejša ter uporabnejša za spopadanje s sodobnimi varnostnimi grožnjami kot doslej. Državnemu zboru sem skupaj z drugimi poslanskimi kolegi in kolegicami že predlagal določene spremembe strukture vladnih resorjev. Te spremembe izhajajo iz želje po logični organiziranosti, racionalnem in koordiniranem delovanju vlade in državne uprave. Ustanovitev novega ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo odraža pogled bodoče vlade na prihodnost slovenske družbe. Razvijati jo namreč želimo v družbo, temelječo na znanju, zlasti vrhunskem znanju, in informacijah. Druga bistvena sprememba je ustanovitev ministrstva za javno upravo. Z njo želimo zagotoviti povezano in bolj racionalno delovanje doslej razpršenih služb, ki pa imajo isti cilj, kvalitetno in učinkovito javno upravo, ki bo delovala kot servis državljanov in podjetij. Ena mojih prioritet, če bom izvoljen za predsednika vlade, bo skrb za prijaznejšo, preglednejšo in učinkovitejšo javno upravo. Javna uprava mora delovati kot servis državljanov in gospodarstev. V očeh domačih in tujih podjetnikov je Slovenija danes še vedno država, ki ne zagotavlja prijaznega administrativnega okolja. Čeprav je vlada v prejšnjem mandatu vlagala napore v odstranjevanje administrativnih ovir, mednarodne študije kažejo, da je bilo narejeno premalo. Takoj po konstituiranju vlade bomo ustanovili projektno skupino, v kateri bodo skupaj s predstavniki državne uprave sedeli predstavniki gospodarstva, ki sprejemajo odločitve v malih, srednjih in velikih podjetjih. Ta skupina bo pregledovala vse predpise, ki bi utegnili uvajati nove birokratske ovire za podjetništvo, in bo predstavljala učinkovit antibirokratski filter. V javnosti velja prepričanje, da je država uprava v Sloveniji predraga in preobsežna. Po mojih izkušnjah je osnovni problem v tem, da so zaposleni v upravi neenakomerno obremenjeni. Nekateri skoraj pregorevajo, mnogi pa delajo malo ali nič. Z boljšim, enakomernejšim izkoriščanjem kadrovskih potencialov, s sodobnimi pristopi bomo postopno, predvsem po poti naravnega odliva zmanjševali število zaposlenih vsaj v civilnem delu državne uprave, ponovno pa bomo preverili potrebe po enormnem številu novih zaposlitev, ki so predvidene v vojski in policiji. Postopki zaposlovanja v upravi, tudi na najvišjih mestih, so v zakonodaji relativno dobro zastavljeni. Če bom izvoljen, bo vlada pod mojim vodstvom spoštovala princip, da se za prosto delovno mesto v državni upravi izbere najsposobnejši kandidat. Zavzel se bom za to, da bi celoten javni sektor deloval povsem odprto in pregledno. Vlada bo od vseh v javnem sektorju zahtevala dosledno spoštovanje zakona o dostopu do informacij javnega značaja. V tem zakonu bomo odstranili ovire, na katere se pogosto sklicujejo institucije v javnem sektorju, ko želijo javnosti prekriti podatke o svojem delovanju. Nedvoumno bomo uzakonili javnosti podatkov o plačah in vseh drugih prejemkih ter stroških, ki jih povzročijo javni funkcionarji in javni uslužbenci; javnosti teh podatkov bomo dali absolutno prednost pred varovanjem osebnih podatkov. Z zakonom bomo zagotovili tudi javnost podatkov o ovadbah, zahtevah za preiskavo in obtožnicah zoper javne funkcionarje in javne uslužbence v zadevah, ki se tičejo opravljanja njihove službe. Zagotovili bomo tudi javnost dokumentacije o javnih naročilih. Borili se bomo proti birokratski aroganci in zahtevali od javne uprave, da se v razumnem roku odziva na kritike, pripombe in predloge državljanov. Ministrstva bomo z jasnimi procesnimi standardi zavezali, da vključujejo zainteresirano javnost v procese priprave predpisov. Nadaljevali bomo uspešen razvoj elektronskega poslovanja v javni upravi. Poudarek bo na dokončani informatizaciji in medsebojni povezljivosti vseh podatkovnih baz. Nadaljevali bomo tudi uvajanje elektronskih storitev za državljane in podjetja in zagotovili elektronsko izvedbo vseh pomembnejših storitev, ki jih je mogoče zagotoviti na elektronski način. V prihodnjem mandatu bo treba presekati tudi gordijski vozel, ki je nastal pri uveljavljanju novega zakona o sistemu plač v javnem sektorju, katerega realizacija se je iz leta v leto odlagala. Napake, storjene v preteklem mandatu, so nas naučile, da si na tem področju ne smemo postavljati nerealnih rokov in pričakovanj. Skupaj s socialnimi partnerji bomo temeljito razmislili o tem, ali je dosedanji centralizirani način urejanja vseh plač v eni sami kolektivni pogodbi sploh realno izvedljiv. Sistem bo zastavljen tako, da bo vladi omogočil določeno fleksibilnost in bo bolj kot doslej stimuliral zaposlene, ki dosegajo nadpovprečne rezultate. Prioritetno pa nameravam preprečiti ekscesno visoke plače vodilnih nekaterih javnih zavodov in drugih institucij javnega sektorja. Posebej bi rad poudaril, da bo vlada dosledno spoštovala dosežene dogovore o eskalaciji plač v letu 2005. Slovenija lahko gradi svojo prihodnost na podlagi dobrega vzgojno-izobraževalnega procesa, na vrednotah, ki povezujejo državljane, in na znanju, ki oblikuje višjo kakovost življenja in je temelj razvoja. Reformo šolstva bomo nadaljevali na način, da bo deležna čim širšega družbenega konsenza in prilagojena v prvi vrsti našemu zgodovinskemu in kulturnemu okolju. Tuji modeli nam pri tem lahko pomagajo le kot dobrodošlo dopolnilo in ne kot kopija. Šola mora biti odlična, a tudi sproščena, kjer učenci ne bodo le "posode" za shranjevanje informacij in podatkov, ampak dejavni udeleženci, ki jim šola omogoča razumevanje, uporabo in osmišljanje pridobljenih znanj. Le tako se bodo sposobni soočati z vprašanji in dilemami, ki jih prinaša poklicno in sicerjšnje vsakodnevno življenje. Cilj je težak, zahteva velike napore pri reformi devetletke in srednje šole. Prepričan pa sem, da vse to zmoremo. Družba, temelječa na znanju, ne izključuje nikogar, ali drugače rečeno, potrebuje vsakega, ki lahko po svoji moči prispeva k razvoju. Tudi zato bomo dali večji poudarek vseživljenjskemu izobraževanju in odpravljanju zaostanka pri tako imenovani funkcionalni nepismenosti, ki je velik problem. Število vpisanih v tercialne oblike izobraževanja se je v zadnjem letu podvojilo, s čimer smo se približali evropskemu povprečju. Pri tem se zavedamo, da se pogoji študija v tem času niso izboljšali. Tudi zato je tako imenovani bolonjski proces dobrodošel, je lepa priložnost za ustrezno reformo visokega šolstva v Sloveniji, saj bo prinesel mednarodno mobilnost, evroprimerljivost in predvsem izobražence, najpomembnejše nosilce slovenske istovetnosti, ki bodo na skupnem evropskem trgu dela in znanja bolj konkurenčni. Slovenija deli z drugimi članicami EU skupno razvojno vizijo. Lizbonska strategija postavlja smele razvojne cilje - v nekaj letih vzpostaviti konkurenčnost z najboljšimi "igralci" na svetu. Da bi dosegli ta cilj, bomo morali univerzo še bolj povezati z znanostjo in slednjo še bolj postaviti v funkcijo inovativne družbe in razvoja. Za to nalogo bomo morali do leta 2010 podvojiti vlaganje v raziskave in razvoj. Vendar bomo pri tem vzpostavili pogoje, da se bo davkoplačevalski denar smotrneje in bolj pregledno uporabil v smislu krepitve tehnološko-inovacijskega potenciala slovenskega gospodarstva, ki bo sposobno razvijati tudi zahtevnejše tehnologije in programe z višjo dodano vrednostjo. Prepričan sem, da je ustanovitev ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj nujen korak v tej smeri, seveda pa se zavedam tudi, da ne zadosten. Slovenija ni izoliran otok sredi sveta. Je del sodobne Evrope in je jasno tesno povezana z okoljem, v katerem živi, pa tudi z globalnimi razmerami v okolju. V Sloveniji imamo omejene naravne vire. Nimamo nafte, širnih polj ali zlatih rudnikov. Imamo pa še vedno razmeroma neokrnjeno naravo, in to je v današnji Evropi pomembna vrednota, ne nazadnje tudi vir dohodka prihodnjih generacij. Zato si ne znamo predstavljati dobre prihodnosti in trajnostnega razvoja brez kolikor je le mogoče skrbnega ravnanja z okoljem in prostorom v vsej njegovi razsežnosti in medsebojni vzorčni povezanosti. Za doseganje tega cilja se pričakuje najširši konsenz in ni dvoma, da moramo dosledno spoštovati načela Kjotskega sporazuma ter si prizadevati za sistematičen red v prostoru. Posebno skrb nameravamo posvetiti problemu varstva narave. Po skrbi razpravi in ob upoštevanju številnih pripomb, ki so se nabrale, pa tudi poskrbeti za primerno ureditev Triglavskega narodnega parka. Ob povprečno hitrejšem razvoju moramo zmanjševati tudi razlike v razvitosti med posameznimi regijami in s tem povezanim višjim življenjskim standardom in kvaliteto življenja prebivalcev v vseh delih Slovenije. Ustvarili bomo predpogoje za razmah podjetniške iniciative tudi v manj razvitih okoljih, predvsem za razvoj malih in srednje velikih podjetjih. Uvedli bomo stimulativne ukrepe, ki bodo k razvojnim projektom po regijskih središčih v večji meri pritegnili gospodarske subjekte. Sredstva, ki so na voljo v kohezijskem in strukturnih skladih Evropske unije, bomo usmerili v aktiviranje potencialov, ki jih ima posamezna regija. Pri tem bomo s ciljem boljšega izkoristka sredstev večjo skrb posvetili usposodobitvi kadrov, ki opravljajo oziroma lahko pridobivajo sredstva. K manjšim razlikam med regijami bo prispevala tudi decentralizacija države, ki se je bomo lotili ne samo preko regionalizacije kot druge faze reforme lokalne samouprave, temveč tudi s postopno porazdelitvijo nekaterih državnih institucij po različnih slovenskih mestih. Programska usmeritev kmetijstva izhaja iz koncepta večnamenskosti, to je iz politike razvoja podeželja, ki vključuje skrb za ohranitev poseljenosti, kulturni izgled krajine in zagotovitev gospodarskega, socialnega in kulturnega napredka na podeželju. Ključni poudarki so podpora ukrepom za pospeševanje procesov strukturnega prilagajanja in razvoja podeželja, okolju prijaznega načina kmetovanja, družinskim kmetijam, naložbam na kmetijskih gospodarstvih, dvigu izobrazbene ravni kmetov, ukrepom koncentracije in zaokroževanja kmetijskih zemljišč kot enega temeljnih predpogojev pri povečevanju konkurenčnosti kmetij, zaščiti ekonomske varnosti kmetij pred posledicami naravnih nesreč itd. Razvojni koncepti kmetij morajo biti zasnovani na kakovosti pridelane hrane, na učinkoviti kontroli kakovosti domačih pridelkov in uvoženih surovin za predelavo ter na promociji slovenskih neoporečnih živilskih proizvodov. Pri tem želimo izkoristiti pomembno prednost, da Slovenija premore še precejšnje površine zemljišč, ki niso onesnažene, ter zadostno število kmetij, ki bi s sonaravnim predelovanjem neoporečnih predelkov lahko bile pomembni partnerji v živilskopredelovalni industriji. Glede na to, da je z vstopom v Evropsko unijo konkurenca na cenovni strani prehrambenih izdelkov vse močnejša, manj pa je na strani kakovosti, je ta koncept skoraj edina, gotovo pa najperspektivnejša rešitev slovenskega kmetijstva in z njim povezane predelovalne industrije. Spoštovani! V teh dneh se tudi v Sloveniji začuda veliko ukvarjamo s tem, kako naj bi bile Združene države razdeljene po zadnjih predsedniških volitvah. Včasih se mi zdi, da bi nas bolj skrbela ta delitev kot skrbi same Američane, kjer so tako zmagovalci kot poraženci že dan po volitvah pozvali k preseganju pretiranih predvolilnih delitev in obnovi nacionalne enotnosti pri najpomembnejših vprašanjih. Mislim, da bi bilo prav, če bi nas bolj kot ameriške volilne delitve skrbela naša delitev, ki ni predvolilna, ampak se vztrajno vleče za nami iz zgodovine prejšnjega stoletja in še vedno kot nedorečena preteklost pomembno zavira potrebno sodelovanje pri oblikovanju naše skupne prihodnosti. Tega danes niti ne bi govoril, če se tudi v preteklih tednih ta delitev ne bi pokazala kot ovira za sodelovanje, ki bi bilo drugače z vidika dobre prihodnosti zelo zaželeno. Vendar, če ostane pri tej primerjavi, država, s katero se zadnje dni v razpravah veliko ukvarjamo, to so Združene države, je v svoji zgodovini prav tako imela krvavo državljansko vojno. Vendar pa ta, kljub tragičnim posledicam, ni povzročila tako usodne delitve kot pri nas. Zakaj? V zgodovini se strinjajo, da zaradi 266-ih besed, ki jih takratni ameriški republikanski predsednik Abraham Lincoln, ki je med drugim odpravil suženjstvo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]1863 izrekel na pokopališču po dramatični bitki pri Gettysburgu. Z njimi je dostojno pokopal vse mrtve in padle v vojni ter jim priznal človeško dostojanstvo. Kljub težki državljanski vojni se je država hitro pobrala in postala svetovna velesila. Pri nas je od tiste vojne preteklo že 60 let, pa podobne besede še niso bile izrečene. Pravzaprav ni nikogar več, ki bi jih lahko na enak način povedal. Zato je pot do sprave daljša in tudi izkušnje zadnjega desetletja kažejo, da je ni mogoče doseči čez noč. Tisti, ki takratnih časov trpljenja in stisk nismo doživeli, jih najbrž tudi ne moremo nikoli povsem razumeti. Kljub temu pa imamo pravico, da pričakujemo, da ta preteklost ne bo usodno ovirala naše prihodnosti in da se bomo vsi ravno v imenu skupne prihodnosti izogibali ravnanj, ki spravo ogrožajo. Kot ste lahko zbrali iz povedanega, in tako bo tudi v primeru zadostnega števila glasov danes ob predstavitvi vlade, ne obljubljam 100.000 novih delovnih mest in zelo visoko gospodarsko rast, niti hitrega povečanja plač ali pokojnin. Tega in podobnega enostavno v danem položaju ni mogoče narediti, še posebej ne čez noč. Lahko pa obljubim, da bom v primeru izvolitve vložil vse svoje napore v to, da se bo z državo upravljalo v skladu z ustavo, da bo upravljanje učinkovito, pravično in pošteno in da se bodo pogoji za vsestranski razvoj posameznikov, podjetništva in kulture izboljševali. Obljubim tudi, da bomo spoštovali opozicijo kot sestavni del ustavnega reda, da se bomo trudili za sprejem vseh dobrih predlogov, ne glede na to, kdo bo njihov avtor, ter da bo lahko opozicija predlagala do tretjine strokovnjakov v nadzorne svete javnih podjetij, katerih večinski lastnik je še vedno država. Prav tako bomo v svet za nacionalno varnost povabili tudi predstavnika opozicije, kajti varnost je skupna dobrina in njeno zagotavljanje ne sme poznati delitev. Spoštovani! Skupaj z vami sem danes ponosen na Slovenijo in na uspehe, ki smo jih dosegli doslej. A letos je Slovenija s članstvom v Evropski uniji in Natu ter z notranjimi spremembami dobila priložnost, da krene po novi poti, priložnost, kakršne doslej še nikoli nismo imeli; po poti, na kateri bomo lahko strpno zdravili delitve iz preteklosti, sooblikovali družbo blaginje, družbo pravičnega ravnovesja med tržno in socialno državo, družbo, v kateri bomo v dilemi ob izbiri med delom in kapitalom lahko izbrali človeka - človeka, svobodnega in odgovornega posameznika, ki je v ospredju naših naporov za skupno dobro. Če me boste danes na tajnem glasovanju podprli, bom temu visokemu zboru v potrditev predlagal vlado, ki bo v ospredje postavljala skupno blaginjo, proslavljala dogodke, ki so Slovence in vse, ki živimo v Sloveniji, združevali, in vlado, ki ne bo želela delati samo učinkovito, temveč tudi dobro. Hvala lepa. [[Aplavz.]]
Hvala za predstavitev gospodu kandidatu. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Najprej je na vrsti gospod Zamernik v imenu poslanske skupine SDS.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani navzoči! Zavedam se teže in odgovornosti, ki nam je bila s temi volitvami naložena praktično v višini ene tretjine celotnega državnega zbora. To je odgovorna in pomembna naloga. Tudi prejšnje vlade, kot smo slišali v besedah predgovornika, so se trudile. Veliko je bilo storjenega dobro, marsikaj bi lahko bilo storjeno bolje. Prepričan sem, da delim mnenje večine Slovencev, da je dobro, da se po dvanajstih letih poskusi drugačna, sveža, nova pot. Kot so - ne morem iz kože, ki sem jo imel osem let nadeto, iz kože župana - takratne občine prinesle nek nov, kvaliteten premik, s tem se boste verjetno strinjali tako župani, ki ste tukaj v tem visokem zboru, kot tudi ljudje, ki so v vaših občinah. Te občine takrat so prinesle nov, kvaliteten premik. Jaz sem trdno prepričan, da bo enak kvaliteten premik storjen tudi sedaj, ko se je po dvanajstih letih nekako podobno usmerjene oblasti stvar zamenjala. Še vedno je po štirih letih možnost vrniti stvar na stare tirnice, če bomo ugotovili da je bilo bolje. Vendar jaz osebno sem trdno prepričan, in tu verjetno delim mnenje večine ljudi, da bo sedaj z bolj odgovornim delom stvar lahko tekla bolje kot do sedaj. Dotaknil bi se samo nekaterih točk, ki jih je izpostavil naš kandidat za mandatarja. Za tri odstotne točke večja gospodarska rast kot v razvitih Evropskih unijah. Ampak pomemeben poudarek pri tem, kar je zame osebno bolj pomembno, ker teh odstotnih točk smo bili nekako vajeni v prejšnji vladi in ljudem niso kaj veliko pomenile. Najbolj pomemben poudarek pri tem je zame osebno bil dvigniti kvaliteto življenja. Ljudem odstotne točke, kot sem rekel, ne pomenijo nič, pomeni jim dvig kvalitete življenja in to se mi zdi pomemben poudarek. Urediti stvari na področju davkov. Ali veste, verjetno boste delili z menoj mnenje, koliko ljudi se obrača vsakodnevno na nas, ker pač vatli do sedaj niso merili povsod enako. Še vedno je veljalo, žal tista latinska, kolega Moge, kako se je že reklo, kar je dovoljeno Jupitru, ni dovoljeno volu - quodticet lovi, non hicet bovi, če se ne motim. Ali sem prav rekel? Sodstvo, učinkovitost sodstva. Tudi prejšnji predsednik vlade oziroma še sedaj aktualni predsednik vlade, se spomnim, je o tem govoril tu večkrat. In za razliko od pravosodne ministrice se je on strinjal, da na področju sodstva ni vse tako, kot bi moralo biti. S tem se seveda državljanke in državljani lahko zelo močno strinjajo. Preveč je ljudi, ki čakajo v vrstah na svojo pravico 10 in več let. Prijaznejši in pa bolj učinkovit sistem javne uprave. Birokratske ovire. Mislim, da je še sedaj aktualni minister za okolje in prostor rekel, da je moral čakati devet let na gradbeno dovoljenje. To je stvar, ki jo je nujno treba zares narediti, ne samo govoriti, da je to potrebno in da bi bilo dobro, ampak to zares narediti. Javna naročila. To je tako mistificirana zadeva, da neka cesta, ki jo gradi občina, stane 15 milijonov, enaka cesta ali pa zelo podobna, ki jo sedaj gradi država, pa stane 60 milijonov. Do podatkov, zakaj je temu tako, je pa silno težko, če ne kar nemogoče, priti. Ker se tukaj izgovarja na vse: na varovanje podatkov, na konkurenco in ne vem, na kaj še vse. Šolski sistem. Ne rečem, da ni bilo storjeno kaj dobrega na tem področju, ampak spoštovane kolegice in kolegi, obremenitve naših otrok v teh naših šolah so tako močne in povzročajo tako velike strese, da sem prepričan, da se bodo ti stresi in ti pritiski poznali na teh ljudeh še dolgo. Ali imamo kak podatek koliko samomorov botruje temu? Kaj vse morajo za dosego točk storiti mladi ljudje? Zgrožen sem bil pred dvema dnevoma, ko se je pri meni oglasila mati hčere in rekla, da je morala njena hči - težko mi gre to z jezika - nuditi celo spolne usluge profesorju, da je dobila zadostno število točk. Take stvari se v tej državi ne smejo goditi in ljudje morajo zbrati pogum, da to povedo na glas. Tukaj slišim, da je to žalitev. Pa še kakšna žalitev je za to mater, ki vam jo lahko pripeljem tukaj sem, če želite, gospa Potrata. Zelo velika žalitev, večja kot pa to, kar sem vam sedaj naredil. Zmanjšanje razlik med regijami. Zelo pomembna točka. Večina nas prihaja s podeželja in razlike, ki so na tem področju ustvarjene, je treba nadoknaditi. Sedaj pa, zakaj verjamem - saj to je vendar program, ki ga bi vsakdo lahko podprl - zakaj verjamem, da bo tokrat drugače. S kandidatom za mandatarja sva sodelavca osem let. Ko sem se letos odločal, ali sploh še iti v kandidaturo ali ne, in ko sva opravila pogovor v zvezi s tem, sem popolnoma prepričan, da je on človek, ki si bo upal stvarem reči tako, kot rečemo v žargonu, da bo rekel bobu bob. Da si bo upal pozvati na odgovornost ministra ali pa predsednika nadzornega sveta, kogarkoli ki je na javni funkciji, in da bo od njega zahteval, da se to, kar je bilo povedano, uresniči. Zato bo naša poslanska skupina z veseljem podprla kandidata za mandatarja. Hvala lepa.
Hvala gospodu Zamerniku. Na vrsti je gospod Cvikl, ki go govoril v imenu Liberalne demokracije Slovenije.
Gospod predsednik, poslanke in poslanci, gospod kandidat, predstavnik urada predsednika republike. Danes bo en mesec in šest dni po volitvah - tudi glede na prejšnjo diskusijo - najverjetneje potrjen predlog predsednika Republike Slovenije za kandidata za predsednika vlade Republike Slovenije. Na tej podlagi bomo, upajmo, da še v tem mesecu, dobili tudi predlog nove vlade Republike Slovenije s predstavitvijo vizije, programov, strategij posameznih ministrov, ministric nove vlade Republike Slovenije. V imenu poslanskega kluba Liberalne demokracije bom podal nekaj naših uvodnih pogledov ob tej točki dnevnega reda oziroma ob današnji prvi izredni seji državnega zbora Republike Slovenije. V nadaljevanju bo postavljeno tudi kar nekaj vprašanj. Menimo, da bi bilo dobro, da se gospod kandidat opredeli do teh vprašanj. Volivke in volivci namreč pričakujejo jasne usmeritve o prioritetah, načrtih, ciljih in zamislih dejanskega vodenja vlade Republike Slovenije. To se pričakuje tudi zato, ker se bo potem, ko bodo ugasnile luči neposrednega TV prenosa, na odboru za notranjo politiko in pravosodje, če bo danes ustanovljen, nadaljevala seja državnega zbora s pomembnimi odločitvami. Prej smo na začetku seje videli, kako se namerava spoštovati opozicijo kot sestavni del ustavnega reda, ker se je preglasoval predlog, po katerem bi dobili samo to, kar pravi poslovnik državnega zbora: toliko poslancev v odboru za notranjo politiko, kot je določeno v tem državnem zboru sprejetem poslovniku. Jutri bomo verjetno po skrajšanem postopku spreminjali tri pomembne zakone: predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o vladi, predlog zakona o spremembah zakona o državni upravi in predlog zakona o dopolnitvah zakona o poslancih. O njih je tudi govoril gospod kandidat. Ti zakoni pomembno opredeljujejo delovanje izvršne oblasti, vendar se sprejemajo glede na včerajšnjo odločitev kolegija predsednika državnega zbora po skrajšanem postopku, češ da gre za manj pomembne spremembe zakonodaje. Hkrati pa predlagatelji trdijo, da so spremembe potrebne oziroma skladne z vladno strategijo ter potrebne za uresničevanje vladne strategije prioritet in tako naprej. Ali gre res za manj zahtevne spremembe in dopolnitve? Menimo, da ne. Ustanavljata se dve novi ministrstvi za javno upravo in za visoko šolstvo znanost in tehnologijo, kar ima neposredne finančne posledice za proračun. Hkrati pa se v neskladju z nujnostjo krepitve konkurenčnosti gospodarstva prestrukturira pomemben del vlade, kar bo vsaj prvo polovico leta 2005 obremenjevalo vrsto resorjev. Širijo se pravice, pravne posledice imenovanje poslanca za državnega sekretarja se izenačijo s pravnimi posledicami imenovanja poslanca za ministra, daje se možnost, da ena tretjina državnega zbora zapusti ta državni zbor, se prelevi v ministre oziroma po novem tudi v državne sekretarje, nato pa se dan pred koncem mandata vrne med poslanke in poslance. To omogoča hitrejše menjavanje funkcij ob zmanjšanju odgovornosti in večjo obremenitev proračuna. Vendar o tem bomo seveda diskutirali še jutri, tudi na odborih. Pri vsem do sedaj izrečenem, vključno za nastopom gospoda kandidata, pa predvsem še ni jasno, kakšna je vladna strategija oziroma katere so njene prioritete. Zakaj je to pomembno? Pomembno je zato, ker vsega z danimi viri ne bo mogoče uresničiti. Zato bom v nadaljevanju razdelil moj nagovor na dva dela: najprej bom predstavil oceno položaja Slovenije ob koncu leta 2004, torej v času, ko se predaja izvršna oblast novi vladni ekipi, nato pa bomo podali našo oceno izzivov, ki so pred Slovenijo sedaj kot članico EU. To so izzivi vseh novih vlad Republike Slovenije. O njih vsaj danes ni bilo veliko govorjeno oziroma ni bilo o tem kaj natančnejšega povedano. V tem delu in pa predvsem nadaljevanju dela državnega zbora v tem mandatu bomo pozorno spremljali zapisano v programu stranke SDS, kot je bil predstavljen s strani kandidata, ki jo je popeljal na volitve, v povezavi s tem, kar je bilo danes povedano, in v povezavi s tem, kar bodo novi zakonodajni predlogi. Pomembne bodo predvsem tiste obljube, ki jih preprosto ne bo mogoče uresničiti, če hkrati nova vlada namerava uresničiti zaveze ob vstopanju v Evropsko unijo in pri pripravah za vstop v gospodarsko in denarno unijo. Poglejmo si torej najprej oceno sedanjega položaja. Menimo, da se novi vladi pripravlja dobra zapuščina. Slovenija bo v letu 2004 dosegla 4% gospodarsko rast, to je štirikrat več, kot je bila rast v Evropski uniji 25 v preteklem letu in za več kot enkrat, za sto odstotkov, presega tekočo rast v Evropski uniji. Imamo torej dobro gospodarsko rast, ki omogoča Sloveniji dohitevanje evropske razvitosti. Slovenija je zaradi tega, ocenjuje se, danes, v letu 2004 že na 78 povprečju EU. Torej, več kot 4% točke na začetku mandata in med posameznimi državami članicami presegamo vse nove članice EU, z izjemo Cipra, presegli pa smo prvo članico EU15, Portugalsko. Gospod kandidat danes ni omenil tovrstnega cilja. Cilj gospodarske rasti, cilj doseganja povprečne stopnje razvitosti v EU je najbolj sintetičen cilj dobro vodene države oziroma kaže na povečevanje prej omenjene kvalitete življenja človeka, vseh nas. V nekaterih gradivih je mogoče razbrati, in verjamem, da bo to, zato danes tu opozarjamo na to spremenjenost, da naj bi Slovenija v letu 2008 dosegla 80% povprečje EU. To je neambiciozen cilj, preveč prividen in neustrezen. Zakaj je tako nizko postavljen? Zato, da ga bo mogoče lažje preseči, ali pa zato, ker se ne poznajo strokovne podlage priprav na strategijo razvoja Slovenije. Gre za več kot pol leta javno dostopen dokument Republike Slovenije, o katerem teče javna razprava. Temeljni cilj po tem dokumentu je, da naj bi Slovenija do leta 2013 presegla 100% raven Evropske unije oziroma presegla povprečje Evropske unije. To pa zahteva, da bi v letu 2008 Slovenija dosegla vsaj 88% povprečja Evropske unije. To bi bil ustrezen cilj. Vse drugo pomeni, da se ustvarja rezervo, saj se lahko zaradi napak, neznanja, neustreznosti ukrepov v primerjavi z mandatom, ki se sedaj zaključuje, gospodarska rast lahko prepolovi. To ni v interesu Republike Slovenije. Dalje. V letu 2004 se je stopnja brezposelnosti zmanjšala na najnižjo po osamosvojitvi, doseženo v višini 6,6%, kar je za slabo tretjino manj od evropske ravni. To je rezultat dobre politike spodbujanja zaposlenosti prek vrste instrumentov. Na področju narodnogospodarske politike je z ukrepi politik dosežen napredek pri odpravljanju nekaterih neravnovesij, predvsem pri zniževanju inflacije in omejevanju rasti plač. Javnofinančni primanjkljaj se je zmanjšal pod povprečje držav Evropske unije in tudi pod mejo deficita iz leta 2000. Sloveniji je uspelo zmanjšati javnofinančni primanjkljaj s 3% v letu 2000 [[vemo, kdo je takrat zaključeval v vladi svoje mandate]] na 1,9% bruto domačega proizvoda v letu 2004; kljub temu da so v tem obdobju, kot sem prej povedal, bile v Evropski uniji nižje gospodarske rasti. Hkrati se je Evropska unija 15 iz javnofinančnega presežka zaradi problemov, ki vladajo znotraj Evropske unije 15, prevesila v javnofinančni primanjkljaj. Slovenija je s temi rezultati izboljšala položaj v Evropski uniji 25 in je danes na enajstem mestu v rangu držav - smo enajsti med petindvajsetimi! Rast cen življenjskih potrebščin se je v letu 2001 pričela zniževati in se je do julija letos znižala za 5,1 odstotne točke in je danes na 3,8% na medletni ravni. To je omogočilo vstop, prvi korak proti prevzemu evra. Hkrati se je rast reguliranih cen znižala na 4% in je tako prvič po več letih nižja od rasti cen, ki se oblikujejo prosto. Za 7 odstotnih točk ali za več kot polovico so se v obdobju 2000-2004 znižale nominalne obrestne mere na tolarska kratkoročna posojila v gospodarstvu. Hkrati se je 4,5 odstotna visoka obrestna marža znižala na manj kot 3. To je že primerljivo z maržami v Evropski uniji in to vedo podjetja, ki se danes zadolžujejo doma in ne več na tujih trgih. Nedvomno je Slovenija v preteklih letih dosegla pomembne strukturne premike. Poglavitni dejavniki strukturnih preobrazb temeljijo na razvoju družbe, temelječe na znanju, na krepitvi konkurenčnosti gospodarstva, liberalizaciji infrastrukture in spremenjeni vlogi države v gospodarskem razvoju. Pregled kaže, da je pripravljena dobra zapuščina. Končni rezultat je ta, da so indikatorji socialnega razvoja ugodni. Pri skupnem kazalniku, indeksu človeškega razvoja, je Slovenija med 177 državami z 29. mesta v letu 2001 [[zadnje primerjave so na leto 2000]] prišla na 27. mesto. Pri podindeksu izobrazbe, ključnega elementa glede na to, kar Slovenija ima, 2 milijona Slovenk in Slovencev, državljanov Republike Slovenije, smo dosegli 21. mesto med 177. državami. Hkrati se podaljšuje življenjska doba, povečuje stopnja socialne zaščite in znižuje se stopnja tveganja revščine, dohodkovna neenakost pa se ne povečuje. Učinki pokojninske reforme se za razliko od drugih držav kažejo v stabilnosti pokojninskega sistema. Na podorčju okoljskega razvoja se visoka energetska intenzivnost postopno znižuje, relativno visok je delež obnovljivih virov in ekološkega kmetovanja. Medregionalne razlike, prej so jih nekateri omenjali, izražene z bruto domačim proizvodom na prebivalca, so primerjalno nizke. Razlike med regijami so se v letu 2003 pričele zniževati. Tako sodi Slovenija med države, kjer so medregionalne razlike najmanjše. V Evropski uniji so to Švedska, Grčija in Nizozemska. Če sklenemo ta del. Slovenija je danes polno priznana in uveljavljena članica Evropske unije, ki se pripravlja na vstop v gospodarsko in denarno unijo in je brez problemov naredila prvi korak vstopa v menjalni mehanizem tečajev 2, in to junija 2004, pol leta pred načrtovanim vstopom. Vrednost večine kazalnikov za spremljanje in uresničevanje strategij gospodarskega razvoja se izboljšuje. Vendar pa zgodba ni zaključena. Poročilo o razvoju je jasno opozorilo na nekatere strukturne slabosti, ki onemogočajo hitrejši razvoj na posameznih področjih. Te ugotovitve so bile tudi eden glavnih razlogov, da se je vlada v letu 2003 odločila za pripravo nove strategije razvoja. In prav v tem vprašanju se kažejo ključni izzivi vodenja nove vlade Republike Slovenije. V oceni stanja besedila predloga strategije razvoja Slovenije je namreč zapisano: "Počasnost prestrukturiranja, rezultat [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]strategije tranzicije, ki je znižala socialno ceno, vendar je potrebno sedaj nadomestiti zaostanek na področju strukturnih reform v nemenjalnem sektorju s premišljeno industrijsko politiko, pospešiti prestrukturiranje in seveda nadaljevati vzdržno zniževanje inflacije." Vlada, ki bo v teh tednih predala mandat, je s pripravo in oblikovanjem predloga strategije razvoja Slovenije predvidela vrsto konkretnih ukrepov, razvojnih programov, s katerimi bo pospešila - in se morajo pospešiti - sprememe na najpomembnejših področjih gospodarskega razvoja. To so pa zagotoviti učinkovita vlaganja v izobraževanje, raziskovalno dejavnost, hitrejše prestrukturiranje v smeri visoko tehnoloških gospodarskih dejavnosti, povečanje učinkovitosti in pocenitev delovanja države ter izboljšanje institucionalnega okolja za konkurenčnosti in inovativnost gospodarstva. Na tej podlagi je oblikovanih pet ključnih razvojnih programov strategije razvoja Slovenije. Menimo, da bi ti morali postati tudi temeljni programi nove vlade Republike Slovenije. Menimo, da jih nove vlade morajo uresničevati. Gre za, prvič, učinkovitejšo uporabo znanja za gospodarski razvoj in ustvarjanje kakovostnih delovnih mest, povsem skladno z analizo gospoda Koka, lizbonske strategije, ki jo je prej gospod kandidat omenjal. Drugič, vzpostavitev konkurenčnega poslovnega okolja in zagotovitev učinkovite, cenejše države, vendar z jasnimi zavezami, kako bomo zmanjševali javne finančne odhodke. Tretjič. S skrbjo za celovit človekov razvoj in kakovost življenja, ohranitev skladnega regionalnega razvoja ter končno nadaljnjo uveljavljanje Slovenije v svetu. Upoštevaje navedeno je temelji izziv za gospoda kandidata in novo vlado uresničiti začrtane ukrepe, zapisane v predlogu strategije razvoja Slovenije. Strokovno-politične podlage so pripravljene, sedaj je potreba politična volja; nekaj smo o tem danes slišali, vendar ocenjujemo, da premalo, in pričakujemo, da bo seveda ob imenovanju oziroma predlaganju celotne vlade o tem povedano bistveno več. Dovolite, da na koncu spregovorim še o naši podpori oziroma nepodpori gospodu kandidatu. Pri tem moram najprej komentirati, da v poplavi trenutnih medijskih razumevanj, kaj in zakaj se je kaj zgodilo na letošnjih volitvah ter kakšne so neposredne posledice izidov, izstopa neka teza o normalnosti, do katere naj bi prišlo. Na eni strani imamo torej opraviti s poudarjanjem samorazumljivega dejstva, da je v predstavniških demokracijah sprememba oblasti sama po sebi normalna. Na tem mestu želimo izpostaviti bolj redko ugotovitev, da so letos prvič s strani strank, ki niso relativno zmagovalke, te volitve dojete kot legitimne in nevprašljive. Doslej je, žal, vedno veljalo - leta 1996 itd. ali pa ob lokalnih volitvah -, da so bile volitve s strani relativnih poražencev redno in sistematično razvrščene za sporne, kupljene, v ničemer relevantno odločujoče, ljudstvo pa zavedno in nespamet. Javni mediji so bili s strani tistih obravnavani kot podaljšek in instrument reproduciranja nekega demokratično deficitarnega režima. Po letošnjem 3. oktobru, ko so se dolgoletne vloge zamenjale, tega ni. V LDS v celoti priznavamo in spoštujemo volilne rezultate kot nesporen in z ničemer bistveno oviran izrast ljudske volje. Prav tako se nam zdi upravičeno, da stranka, relativna zmagovalka, nominira kandidata za mandatarja in predsednika vlade, zato temu ne le ne oporekamo, ampak z oblikovanjem kakršnegakoli bloka strank tudi ne poskušamo blokirati realizacijo te legitimne pravice. Upamo, da se bo na tak način dolgoročno utrdila normalnost parlamentarne demokracije v Sloveniji. Glede volitve mandatarja pa smo že v prejšnjem mandatu predlagali ustavne spremembe, s katerimi bi odpravili nesmiselnost dvakratnega odločanja v zadevi konstituiranja nove vlade. Ta "unicum" obremenjuje normalnost našega parlamentarizma. Žal nam, zaradi kratkoročnih računic posameznih strank, ki to danes verjetno obžalujejo, ni uspelo zbrati potrebne večine za odpravo te ustavne nedomišljenosti in sami se bomo trudili, da bomo v tem sklicu zmogli, da državotvorni napor - skupaj seveda, verjamem še s kom. K normalnosti demokracije sodi tudi dialog in sodelovanje siceršnjih tekmecev, LDS je pred letošnjimi volitvami ponovno jasno in javno povedala, da vnaprej ne zavrača sodelovanja z drugimi, z vstopom v državni zbor legitimiranimi političnimi strankami. Kdor z odprtostjo in povezovalno voljo misli resno, tega seveda ne more pogojevati samo z razmerami in razmerji, v katerih bi imel vodilno vlogo. Ni težko biti odprt, če si "zgoraj"; to dokazujejo pretekli mandati, a v obe smeri. Tudi, da je bilo v slovenski politiki veliko težje biti zares odprt, če nisi prvi, in še posebej, če si, kot se reče v športu, na "nehvaležnem drugem mestu". In to je naš drugi prispevek k normalnosti slovenske demokracije. Ko je današnji gospod kandidat po volitvah na nas naslovil pobudo za razgovore o sodelovanju, smo se zato ne oziraje na morebitne stranske strankarske motive odzvali z načelno pripravljenostjo na pogovor. Želimo slišati razloge, ki so ga vodili k takšnemu vabilu, preveriti njihovo prepričljivost z vidika interesov Republike Slovenije. Naše morebitno sodelovanje v vladi po teh volitvah ni samoumevno in bi moralo biti podkrepljeno z zelo dobrimi razlogi, boljšimi kot so tisti, s katerimi ta hip razpolagamo. Z internega gledišča konsolidacije stranke, pa tudi z vidika uravnoteženja na političnem razmerju v nacionalnem parlamentu je namreč trenutno moč najti veliko več razlogov za opozicijo, odprtost pa ob eventualni izkazani pripravljenosti za resno delo v prid razvoja države ostaja. Današnje odločanje je, kot smo pokazali zgoraj, v formalnem smislu odveč. Predsednik republike je v razgovorih z vodji poslanskih skupin evidentiral več kot zadostno podporo mandatarskemu kandidatu. Slednji na včerajšnjem razgovoru med obema strankama tudi ni izrazil želje po podpori na tem glasovanju. Danes, ko še ni jasno, katere stranke bodo sodelovale v koaliciji, kakšna bodo razmerja med njimi, kako tehtna in domišljena je razvojna vizija nove vlade, kako kompetentna, kako izkušena je ekipa, ki naj bi jo uresničevala, pa tudi kako močna in kako spoštovana bo parlamentarna opozicija ter kako uravnotežen bo po novem slovenski politični prostor, se danes ob siceršnji vprašljivosti dvojnosti glasovanja ne daje pogojev za našo utemeljeno odločitev, da bi lahko dali morebitno podporo. Hvala lepa.
Hvala gospodu Cviklu. Na vrsti je gospod Potrč v imenu Združene liste socialnih demokratov.
Hvala lepa. Spoštovani kandidat za predsednika vlade, gospod Janez Janša, spoštovane kolegice in kolegi, poslanke in poslanci! Volivke in volivci so na volitvah v državni zbor 3. oktobra letos največ glasov namenili SDS, Slovenski demokratski stranki. Ta stranka je s tem pridobila tudi pravico, da se prva poteguje za mesto mandatarja za sestavo vlade. V Združeni listi socialnih demokratov smo od trenutka razglasitve volilnih rezultatov spoštovali in poudarjali to dejstvo. Poudarili smo še, da si želimo, da se predsednik vlade izvoli čim prej in da se v razumnih rokih izvoli tudi nova vlada, da bi po stotih dneh za njeno organiziranje, kar je standard v razvitih parlamentarnih demokracijah, lahko nova oblast in opozicija pričeli uresničevati svojo ustavno vlogo in svoje naloge. V poslanski skupini in organih Združene liste socialnih demokratov smo temeljito tehtali argumente za naš položaj v naslednjih štirih letih tako glede na volilni rezultat in sporočila volivk in volivcev, kakor tudi glede na obveznosti do programa stranke in volilnih obljub, ki smo jih kot edina socialdemokratska stranka na Slovenskem dajali volilni kampanji. Ves čas smo se zavedali in poudarjali, da naš ustavni sistem predpostavlja, da imajo temeljno odgovornost za izvolitev predsednika vladne stranke, ki bodo vlado tudi sestavljale. Po izvolitvi predsednika vlade je ta namreč dolžan v 15 dneh predlagati sestavo vlade. Da bi to lahko storil, mora v času svoje izvolitve že vedeti vsaj najnujnejšo sestavo bodoče koalicije, sicer programa vlade, bistvene vsebine koalicijske pogodbe, organizacije svojega kabineta in personalne sestave vlade v tem roku ne more prelagati. In stranke, ki bodo bodočo vlado sestavljale, torej bodoča koalicija, imajo odgovornost pred javnostjo in volivci, da predsednika vlade tudi izvolijo. S tem dajo tudi izvedeti, da bodo v primeru uspešnih dogovorov o sestavi vlade zagotovile tudi njeno izvolitev. Vsi drugi glasovi, ki jih za izvolitev predsednika vlade dajo razvidno še druge stranke, bi morali biti zaradi preglednosti in korektnosti do predsednika vlade dani z jasnimi sporočili o njihovem pomenu: Ali torej pomenijo le gesto politične simpatije, ali pomenijo pričakovanje za povabilo k sodelovanju, ali pa izražajo pripravljenost podpirati vlado tudi brez sodelovanja v koaliciji. Ta vprašanja in ti razmisleki so bili razlog, zaradi katerega smo v Združeni listi socialnih demokratov dlje časa razpravljali in premišljevali, kako ravnati pri volitvah predsednika vlade. Mnogi smo opozarjali, da je glasovanje o predsedniku vlade sistemsko in politično povezano z našo opredelitvijo o možnosti sodelovanja v vladni koaliciji. Sodelovati pri izvolitvi predsednika vlada in ne vedeti, kaj se bo dogajalo dalje, se nam ni zdelo preudarno. Bila pa so tudi mnenja, da organizirano glasovanje poslanske skupine za predsednika vlade pomeni le spoštovanje volje volivk in volivcev in ne predstavlja nobenega sistemskega ali političnega prejudica glede sestave bodoče vlade. Po tehtnem, res tehtnem razmisleku tudi o tem, ali v Združeni listi socialnih demokratov obstoja zadostna in enotna volja za možen vstop v koalicijo, je predsedstvo Združene liste socialnih demokratov pretekli teden z veliko večino glasov sklenilo, citiram: "Predsedstvo Združene liste socialnih demokratov glede na volilne rezultate in dosedanje razgovore o sestavi vlade pričakuje zanesljivo izvolitev predsednika vlade. Zato ne pričakuje od poslancev Združene liste socialnih demokratov, da podprejo izvolitev predsednika vlade." Na podlagi tega sklepa in po razpravi na poslanski skupini sem pooblaščen sporočiti, da bo večina poslank in poslancev Združene liste socialnih demokratov glasovala proti izvolitvi gospoda Janeza Janše za predsednika vlade. Pričakujemo pa, da bo javnosti znana potencialna koalicija SDS, Nova Slovenija, SLS in DeSUS zbrala več kot dovolj glasov za izvolite predsednika vlade in da bo v razumnem roku zagotovila tudi izvolitev vlade. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov ne bo storila ničesar, kar bi pospešeni postopek oblikovanja vlade oteževalo ali onemogočalo. Danes tudi ne bomo ocenjevali programskih izhodišč vlade, ki smo jih končno zdaj komaj slišali, ne bomo jih primerjali s programi bodočih koalicijskih strank, njihovim ravnanjem v preteklem mandatu v državnem zboru in tudi ne z njihovimi predvolilnimi obljubami. Pričakujemo pa, da bo predsednik vlade pred izvolitvijo vlade in da bo bodoča koalicija javnosti predstavila svoje vladne cilje in tako vsem poslankam in poslancem ter vsej slovenski javnosti omogočila, da se temeljito seznanijo z vsebino in cilji koalicijske pogodbe, da bi bile primerjave, ki sem jih prej omenil, mogoče opraviti kasneje. Takrat bomo to tudi storili; korektno, mnogo bolj korektno, kot je bodoča koalicija ocenjevala vlado v prejšnjem mandatu, ko je imela še opozicijsko vlogo. Toda programske cilje in koalicijsko pogodbo bomo ocenili in sproti spremljali tudi zelo kritično kot konstruktivna opozicija, ki si želi sooblikovati politiko in odločitve v korist državljank in državljanov Slovenije in je pri tem vedno pripravljena tudi pomagati. Kot opozicija, ki ne bo zlorabljala poslovniških možnostih in oteževala odločanja v državnem zboru, kot je to zelo pogosto doslej ravnala dosedanja opozicija, sedaj bodoča vlada. Kot opozicija, ki bo s svojimi opozorili poskušala preprečevati slabe odločitve vlade in vladne večine v parlamentu in bo s svojimi predlogi zakonov in amandmajev poskušala prispevati boljšim rešitvam, kot jih bo predlagala vlada. Ne dvomimo torej v današnjo izvolitev gospoda Janeza Janše za predsednika vlade. Želimo mu, da bi uspel sestaviti dobro vladno ekipo in pripraviti dober program vlade. Kot konstruktivna opozicija smo pripravljeni delovati v korist Slovenije, če bodo pa ravnanja bodoče koalicije drugačna od lepih besed, ki jih slišimo po izvolitvi, bomo zoper takšna ravnanja tudi odločno ukrepali. Hvala lepa.
Hvala gospodu Potrču. Besedo ima gospod Bajuk v imenu Nove Slovenije.
Spoštovani gospod predsednik državnega zbora, spoštovani kandidat za predsednika vlade gospod Janez Janša, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani vsi, ki sodelujete v tej dvorani, in tudi tisti, ki sledite tej seji preko medijev. V skladu s pristojnostmi, ki nam jih nalaga naša ustava v svojem 111. členu, državni zbor Republike Slovenije danes odloča o predlogu gospoda predsednika republike, ki ga je oblikoval na podlagi posvetovanj z vodji poslanskih skupin glede kandidata za predsednika vlade. Pred nami je torej ena zelo pomembnih odločitev v tem sklicu. Slovenke in Slovenci smo se odločili za demokratično ureditev in v 1. členu naše ustave slovesno zapisali "Slovenija je demokratična republika". Bistvo demokratične ureditve pa je vladavina ljudstva, to se pravi, ureditev, v kateri ljudje sami bodisi posredno ali neposredno, izbirajo svoje vodstvo. Ko so ljudje pri volitvah svojih predstavnikov odločajo, se predvsem ozirajo na tisto, kar je za dobro politiko bistvenega pomena - na vizijo družbenega razvoja, ki jo kandidati ponujajo, in na to, ali so vredni zaupanja; bolj kot na poreklo, socialni status, premoženje ali zunanjost, ki so značilnosti kandidatov, ki odigravajo le drugotno vlogo pri oblikovanju dobre politike. Prav to dvoje, vizija družbenega razvoja in verodostojnost, je pogoj vsakega resničnega napredka. To zagotavlja, da se uveljavljajo najboljše ideje, da družbo usmerjajo tisti, ki ji lahko največ ponudijo, in tudi to, da so pravila skupnega življenja jasna. V takšni demokraciji živijo ljudje odgovorno do samega sebe, do sočloveka, do družbe in do sveta. Takšna demokracija je na kratko rečeno, poroštvo tistega, čemur so v starih časih rekli "dobro, človeka vredno življenje", danes pa temu rečemo "kvalitetno življenje". Kot državljani smo prav gotovo vsi zainteresirani za to, da bi živeli v ozračju takšne demokratične kulture; kot politiki, kot tisti, ki so nam ljudje zaupali svoj glas in svoja pričakovanja, pa nosimo odgovornost, da se takšno ozračje tudi ustvarja in krepi. Tukaj pred očmi naših volivk in volivcev odločamo, ali bo politika na dobrem ali slabem glasu; ali bodo ljudje verjeli, da je družba, v kateri živimo, vredna njihovega dela in ustvarjalnosti njihovih materialnih in duhovnih naložb. Pred volivce je vsaka politična stranka stopala s svojim programom. Ti programi, ki so sad vrednot, vizij, vedenja in izkušenj, so danes izkaznica vsake poslanske skupine v tem državnem zboru: to smo, za to se zavzemamo, to zmoremo. Na podlagi vsebine programov so si različne politične stranke pridobile zaupanje. 3. oktobra so volivke in volivci izrekli svoj verdikt, svojo dokončno razsodbo. Nesporno dejstvo je, da se je večina slovenskih državljank in državljanov odločila za spremembe. V Novi Sloveniji smo veseli in ponosni, da je koalicija Slovenija, sestavljena iz dveh programsko sorodnih političnih strank, žela največjo podporo; da je volilno telo nedvoumno pokazalo, da si želi sprememb in verjame, da jih lahko uresničimo. Verjelo je našim programom in tudi trdni zavezi, da bomo ne glede na izid volitev z vsemi močmi sodelovali v okviru koalicije Slovenija, ki je za mnoge demokratično čuteče Slovence bila v preteklih štirih letih tisto, kar jih je odvračalo od dušljivega malodušja in je obdržalo upanje, da ima politika in politično delovanje kot skrb za skupno dobro še smisel. Skupaj z našim partnerjem, Slovensko demokratsko stranko, z zadovoljstvom ugotavljamo, da se za te bistvene usmeritve zavzemajo tudi v Slovenski ljudski stranki, to se pravi, vse politične sile, ki se prepoznavamo v programu in načinu delovanja evropske ljudske stranke, največje političnem gibanju na širšem evropskem prostoru, ki je od 1. maja letos tudi naš skupni prostor. Glasovi teh Slovenk in Slovencev 3. oktobra predstavljajo pred nas jasno odgovornost: uresničiti program, držati se tega, h čemur smo se zavezali. Trdno verjamemo, da Slovenija stoji pred velikimi izzivi, a vendar predvsem zaradi dosežkov na področju evroatlantskih povezav - polnopravno članstvo v EU in Nato - pa danes Slovenija razpolaga z neprecenljivimi sredstvi. Dejansko so pred nami nove priložnost, kakršnih doslej še nikoli nismo imeli. Kandidat za mandatarja, gospod Janez Janša, je v svoji predstavitvi podal ključne poudarke tega skupnega programa. Skratka, gre za vladavino prava; za uresničenje bistvenega načela pravne države - enakosti vseh, prav vseh, pred zakonom; za družini bolj prijazno okolje, in sicer na vseh področjih; kot odgovor na izzive demografskih trendov, ki dolgoročno ogrožajo sam narodni obstoj; za dosledno uveljavitev sodobnega tržnega gospodartva, ki po eni strani zahteva dokončen umik države brez neplodnih nostalgij iz vloge lastnika proizvajalca, in to na preudaren, postopen in pregleden način. In po drugi strani, da v celoti država prevzame vlogo uvajalca jasnih pravil igre, ki morajo biti enake za vse, prav vse, in jamčiti za njihovo uveljavitev in spoštovanje. Za socialno državo na podlagi solidarnosti, osebne odgovornosti, in ovrednotenju dela; za skladni regionalni razvoj, preko katerega bomo resnično uveljavili načela enakih možnosti za vse državljanke in državljane Slovenije in ohranili poseljenost slovenskega podeželja. Te programske usmeritve dejansko predstavljajo novo smer, novo priložnost za Slovenijo. Prvi korak na tej poti je podpora in izvolitev mandatarja, ki bo ta proces vodil. Bodočega mandatarja prav gotovo čaka veliko odgovornih in težkih nalog. 3. oktobra so volilke in volivci v Janezu Janši prepoznali človeka, ki ima vse lastnosti, potrebne za dobrega voditelja, zmožnega uresničiti ta program in voditi Slovenijo po tej novi poti na podlagi stalne skrbi za ustvarjanje čim širšega političnega soglasja. V Novi Sloveniji trdno verjamemo, da se bo Janez Janša kot novi mandatar sposoben soočiti z vsemi družbenimi, socialnimi in gospodarskimi izzivi, s katerimi se danes srečujemo v Sloveniji. V svoji nenadomestljivi vlogi pri osamosvojitvi Slovenije ter s svojim dolgoletnim javnim delovanjem je dokazal, da je vreden zaupanja, ki ga opravljanje najodgovornejše funkcije v državi zahteva. Ker smo prepričani, da bo kot izkušen, deloven in odločen politik, čigar beseda velja, sposoben voditi in usklajevati delo vlade, bomo v Novi Sloveniji podprli Janeza Janšo za predsednika vlade. Hvala lepa.
Hvala gospodu Bajuku. Besedo ima gospod Presečnik v imenu Slovenske ljudske stranke.
Spoštovani gospod predsednik državnega zbora, spoštovani kandidat za mandatarja nove slovenske vlade, gospod Janez Janša, spoštovane kolegice in kolegi! V teh dneh smo že večkrat javno in jasno nakazali, da bomo kandidata za mandatarja za sestavo nove slovenske vlade podprli, in to bomo tudi danes storili in to tudi ponovno poudarjam. Volitve pred dobrim mesecem so pokazale, koga želijo državljanke in državljani na mestu mandatarja za sestavo nove vlade. In pokazale so tudi, da želijo državljanke in državljani spremembe, in predstavitveni govor gospoda kandidata je to v veliki meri tudi potrdil. Želim dati nekaj poudarkov glede našega razmišljanja pri delovanju nove vlade. Ne bom šel na vsa področja, ampak samo na nekaj potrebnih in posebnih poudarkov. Zdi se nam pomembno, da bo nova vlada zagotavljala takšen regionalni razvoj in ustvarjala pogoje za takšne občine, ki bodo prinesle približno enake pogoje dela in življenja v vseh predelih Slovenije. Da bo zagotavljala decentralizacijo, ki bo omogočala enakovreden, enakomeren razvoj vseh predelov Slovenije in istočasno tudi omogočala glavnemu mestu Slovenije, da postane zelo vidno glavno mesto tudi bodoče evroregije. Pričakujemo, da bo v Sloveniji obveljala takšna družinska politika, ki bo zagotavljala dostojno življenje vseh nas, kjerkoli živimo in s čimerkoli se pač ukvarjamo. Pričakujemo in zavzemali se bomo za urejene odnose s sosedi, predvsem s Hrvaško; prepričan sem, da lahko to še utrdi položaj Slovenije v Evropski zvezi. Bom kratek in bom končal predvsem z mislijo, da ne glede na dokončno obliko vladne koalicije pričakujemo v vladi partnerski odnos. To bo predvsem dobro za državo Slovenijo. Hvala lepa.
Hvala gospodu Presečniku. Besedo ima gospod Žnidaršič v imenu DeSUS-a.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! V demokratičnih družbah je navada, da dobi prvo priložnost za sestavo nove vlade predstavnik stranke, ki je dobila večino na volitvah. Ker je gospod Janez Janša nesporni zmagovalec volitev 3. oktobra letos, je to priložnost tudi dobil. Iz njegovega programa je naša poslanska skupina lahko razbrala, da obstajajo v njem mnoge stične točke tudi s tistim programom, ki smo ga mi branili pred svojimi volivci in v katerem je dovolj osnove, da bi ga ob določenem izboljšanju lahko razumeli kot takega, ki zagotavlja ohranitev socialne države na eni strani in seveda gospodarskega napredka in gospodarske rasti na druge, kajti, če slednjega ne bi bilo, tudi socialna država ne bi mogla obstajati v tem obsegu, kakršno ima. Mislim, da je gospod kandidat za mandatarja, Janez Janša, mislim resno in mi verjamemo, da bo tako tudi ravnal, s tem seveda, da ne želimo vnaprej ocenjevati takega ali drugačnega rezultata, pač pa mislimo, da vsak, ki je v tem položaju, mora dobiti priložnost, da pokaže, ali je tudi z dejanji pripravljen obraniti povedano. Pri tem seveda pa verjamemo tudi, da je mislil resno, ko je dejal, da delitve iz preteklosti ne smejo biti in ne morajo biti ovira za razvoj v prihodnje. Predlog za mandatarja je dal predsednik Republike, mi mislimo, da je potrebno ta predlog spoštovati in zato bo naša poslanska skupina, kljub temu da ta hip še nima odločitve o tem, ali bo naša stranka stopila v vladno koalicijo, misli, da je prav, da mandatarja podpremo. Hvala lepa.
Hvala gospodu Žnidaršiču. Besedo ima gospod Battelli - ga ni. O predlogu predsednika republike, da se za predsednika vlade Republike Slovenije izvoli gospoda Janeza Janšo, pričenjam razpravo poslank in poslancev. Prvi na seznamu govornikov je gospod Kangler. Se odpoveduje. Gospod Juri, imate besedo.
Hvala, predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Lep pozdrav. Znani smo v Sloveniji po inovacijah in po inovacijah smo mnogokrat tudi pohvaljeni, pa prvič opažam poudarjeno inovativnost tudi na političnem parketu, za katero pa nisem povsem prepričan, da bomo dobili pohvalo. Trije primeri. Sedežni red v parlamentu, kjer slovenski del evropske ljudske stranke sedi malo na skrajni desni, malo na levi sredini in vmes liberalci ter veliko praznih stolov in težko bodo to naši kolegi iz Evrope na balkonu razumeli, kako to, da je prišlo do take delitve. Drugo. Število predlaganih delovnih teles, s katerim verjamem, da prednjačimo v Evropi in v svetu, kar se razmerja števila poslank in poslancev tiče. Tretjič, prizadevanja, da bi sestavili, kot ji pravijo komentatorji, "črno-rdečo koalicijo" oziroma vladno formulo, ki je v Evropi in razvitih demokracijah osebno ne vidim. Ali celo, da bi sestavili zbor strank, kjer bi dobili vlado lahko brez opozicije, torej vsi v koalicijo. Iz italijanske preteklosti poznam izkušnjo takoimenovanega zgodovinske kompromisa med nekdanjimi komunisti in socialisti na eni strani in krščanski demokrati na drugi, ki se pa ni zapisala kot uspešna. Obratno! Zagovornik sem torej čimbolj čistih, razločnih in nepopackanih povezav in vlog, kjer je prepletanje sprejemljivo, dopustno in razumljivo, celo zaželeno, samo takrat, ko to terjajo posebne, da ne rečem, izredne razmere - recimo, ob obrambi domovine. Živimo povsem normalen povolilni čas, kjer ima slovenska evropska ljudska stranka polovico vseh glasov v državnem zboru in potrebuje le še glas za absolutno večino in oblikovanje pogojev vladanja. In tudi sicer, potrebni sta za dobro države sposobna vlada in močna opozicija, ki jo nadzoruje. Kolikor vemo, naj bi imel tokratni mandatar, kolega Janez Janša, ne samo glas več, ampak celo šest glasov več ali celo več, zato ne vidim razloga, da bi pri zagotavljanju podpore njegovi kandidaturi za premiera tudi sam sodeloval in s tem prevzemal svoj del odgovornosti za njegovo prihodnje ravnanje. Mojega zaupanja v tej vlogi pač ne uživa, ker se precej časa v politiki že poznava in veva, kaj in kako kdo misli in dela. Ne samo z moje strani v odnosu do kandidata, ampak tudi obratno. Kolegu Janši priznavam vztrajnost in načelnost, zato ne vidim velikih možnosti, da bi se ujela oziroma sodelovala pri kreiranju, uveljavljanju in izvajanju skupne politike. Ponavljam, ko izrednih razmer ni. Imava pač različne in mnogokrat diametralno nasprotne poglede na marsikaj, predvsem drugačna pojmovanja - pa se bom izognil preteklosti - človekovih pravic, pomena in vloge manjšinskih pravic oziroma narodnih manjših. Če se za trenutek ustavim pri italijanski; naj z obžalovanjem ugotovim, da sta bili njeni osrednji informativni hiši Radio TV Koper - Capodistria na zadnjem zasedanju sveta RTV iz vrst vaših simpatizerjev, kolega Janša, znova in na najbolj grob način doslej obtoženja asistiranja domnevnemu italijanskemu ekspanzionizmu. Je pa napredek, vam to priznam, da ste na razgovor pred današnjim glasovanjem povabili oba manjšinska poslanca in jima s tem priznali končno polno legitimnost v pogovorih okoli oblikovanja vlade. Različno pojmujeva tudi vlogo in položaj rimskokatoliške cerkve v javnem življenju, predmete ljudskega izjasnjevanja oziroma referendumskega odločanja, politiko prve svetovne velesile na mednarodnem prizorišču in zlasti njeno doktirno preventivne vojne, ki je s ponovno izvolitvijo predsednika Busha dobila nov zagon, in nas mora ob nadaljevanju ameriškega "ne" kjotskemu protokolu in kako skrbeti; različno pojmujeva oportunost neposrednega angažmaja Slovenije v iraško krizo, pa tudi v druge svetovne krize, napovedano povečevanje zmogljivosti slovenske vojske, kar sem zaznal in razbral v osnutku vladnega programa: od 10 na 40 odstotkov za bojevanje izven ozemlja članic zveze Nato je kar zanimiv indikator tovrstne namere. Pojmujeva različno urejevanje odnosov s sosedi in poti razreševanja odprtih problemov z njimi; pojmujeva različno vlogo naše stranke oziroma njene predhodnice v procesih demokratizacije prej jugoslovanske in potem slovenske družbe ter samega osamosvajanja Slovenije. Pa če sem malce tudi lokalist, je obema in še mnogim znano, kako gledava na zgodbo domnevne ustavne vprašljivosti teritorialne organiziranosti mestne občine Koper. Med tem ko pa računam, glede na vaša pretekla prizadevanja, da bova skladna glede strateškega pomena in nuje po izgradnji drugega tira od Kopra do Divače. Bil bi vesel, ko bi spoznal, da sem glede navedenih razlik in neskladih v pogledih v zmoti, a mi tega veselja niste dali, kolega Janša, že ob prvi priložnosti, ki se vam je ponudila, to pa je izvolitev podpredsednikov državnega zbora. Ker je večina, ki jo vodite, "povozila", če mi dovolite, vse kriterije strpnosti, kompetentnosti, evropske primernosti, enakih možnosti in izbrala kanditata - pa ne mislim na cenjenega kolega Klavoro - ki na to mesto, ko bi upoštevali navedene kriterije, ne sodi. Ni problem v samem kandidatu, je zapisal nekdo, ampak v večini, ki ga je izbrala. V taki večini mene ni, zato tudi mojega glasu vaši kandidaturi za mandatarja, kolega Janša, ne bo. Sicer ob vsakem, po moji presoji, pametnemu, odgovornemu in koristnemu predlogu, ki nam ga boste kot predsednik vlade posredovali, vas za mojo podporo ne bo treba skrbeti. Hvala.
Hvala gospodu Juriju. Besedo ima gospod Terčon.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani! Torej, sam ocenjujem, da je bila predstavitev kandidata za mandatarja načelna in dopadljiva, tako kot se za take priložnosti in kot nas izkušnje učijo, tudi spodobi. Sam ocenjujem, da je bila nekoliko premalo konkretna, pa računam, da bom v koalicijski pogodbi zasledil nekoliko konkretnejše zadeve. Mislim, da je ime bodočega mandatarja dosti dobro zasidrano že vse od volilnih rezultatov naprej, tako da ne bi okoli tega dodatno debatiral. Glede na program, ki je bil postavljen, pa se bi dotaknil samo dveh tem, ki so bile omenjeni, in sicer regionalizma in odnosa do preteklosti. Kar se tiče regionalizma, opažam, da se je že vse od predvolilnega časa, mislim, da so z idejo prišli v Slovenski ljudski stranki, začela valiti neka, rekel bi floskula, ki je dopadljiva, in tudi sam ji ne nasprotujem. Ni pa golob na strehi, ni vrabec v roki, je prej vrabec na strehi. To je tako imenovana evroregija, kjer sta Slovenija in Ljubljana središče te bodoče evroregije. Ta ideja ni slaba. Sam sem rekel, da ji ne nasprotujem. Vendar tako obljubljati, tako izključujoče obljubljati neko evroregijo s centrom v Sloveniji in v Ljubljani se mi zdi zelo lahkomiselno, se mi zdi tudi zavajanje, ne da bi povprašali kakšnega soseda, brez da bi vedeli, kaj to sploh pomeni, prodajati neko evroregijo in neadekvatno urediti problem regionalizma in regionalnih razlik tukaj pri nas. Mislim, da bi morali v programih oziroma da bi moral kandidat v programu nekoliko konkretneje opredeliti regionalizacijo v Sloveniji. Tukaj se je spet poslužil enega primera, ki ga je uvedla Slovenska ljudska stranka, da se bodo državne institucije selile po Sloveniji. Tudi to je možno. Tudi nisem a priori proti. Vendar regionalnih razlik ne bomo zmanjšali, če ne bomo naredili institucionalne regionalizacije, če ne bomo spremenili ustave, če ne bomo uvedli dejanskih regij v Sloveniji. In temu sem pričakoval, da bo gospod mandatar oziroma kandidat za mandatarja dal posebno pozornost. Seveda glede na njihovo obnašanje v preteklem mandatu, ko je bila blokirana sprememba ustave, bi bilo lahko, lahko rečem, to nekoliko presmelo pričakovanje. Pa vendar medregionalnih razlik v Sloveniji, sem prepričan, ne bomo zmanjšali, če se ne bomo lotili realne regionalizacije. Tukaj se seveda v kontekstu evroregije tudi vprašam, zakaj se ne bi bodoče slovenske regije, realno primerljive z evropskimi, povezovale z ostalimi regijami, če je princip Evrope regionalizacija, če govorimo o Evropi regij, če so nekateri predeli Slovenije zgodovinsko vezani tudi na ostala območja, dihajo z ostalimi območji, se gospodarsko razvijejo z ostalimi območji in sedaj vodprti Evropi tudi gospodarsko in sicer družbeno sodelujejo. Zakaj je edini postolat neka lepo zveneča evroregija, ki bo ali pa ne bo. Teh idej je tudi v našem sosedstvu mnogo. Predpostavljam, da je to samo odgovor na te težnje, ideje, ki so v našem sosedstvu, in jih določena politična opcija pri nas a priori zavrača in postavlja kot pandan oziroma kot neko protiutež svojo idejo, ki lepo zveni, je pa veliko vprašanje, če bo uresničljiva in daje tudi nek podton nadaljnje centralizacije, ne pa dencentralizacije in je do Evrope in do evropskih sodržavljanov oziroma prebivalcev izključujoča, brez da bi jih povprašali, kaj oni mislijo. O drugi temi sem rekel, da bom spregovoril nekoliko o preteklosti. Očitno vsak, kdor pride na oblast, je zelo spraven. Tak nastop je bil tudi nastop gospoda kandidata za mandatarja. Zelo spraven. V teh dneh sem zasledil celo neko obžalovanje, ker se Združena lista ni odločila za sodelovanje v koaliciji, ker bi bojda lahko zaprli neka vprašanja iz preteklosti. Vprašanja iz preteklosti, gospe in gospodje, lahko zapremo vsi skupaj tukaj v parlamentu. Za to ni treba, da ustvarjamo neko koalicijo, da premagamo ta zgodovinski razkol, kot ga nekateri imenujemo. Moram reči, da bom tudi sam in tudi moji kolegi podprli prizadevanja, če bomo prišli do konsenza in poskušali zapreti nekatera vprašanja. Seveda tako, da bodo spoštovane vse žrtve, spoštovanje in peiteta do vseh žrtev in seveda spoštovanje do zgodovinske resnice, ne pa da to vprašanje vedno znova služi samo v boju za oblast. Če se spomnimo, kako se je opozicija v preteklosti obnašala do tega vprašanja. Zelo izključujoče. Trdim, da jaz in moji kolegi se nismo pripravljeni tako izključujoče obnašati. Smo za iskanje konsenzov, ob predpogoju do spoštovanja do vseh žrtev in do zgodovinske resnice. Hvala.
Hvala gospodu Terčonu. Besedo ima gospod Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani gospod mandatar! Pred 14 leti je v tej isti dvorani ob konstituiranju takratne trodomne skupščine Republike Slovenije ob nastopnem govoru predsednik gospod France Bučar dejal, da se s tem končuje državljanska vojna v Sloveniji. Za te zgodovinske besede ni požel zgolj aplavzov in odobravanj, temveč je poznejši razvoj dogodkov celo pokazal, da je bila izjava morda tudi preveč smela za tisti čas, še posebej, če je pod sintagmo konca državljanske vojne mislil tudi na konec tako imenovanega kulturnega boja. Izključevanje drugače mislečih, opozicije, se v poznejšem obdobju ni končalo in mislim, da smo danes zopet pred pomembnim mejnikom. Da smo danes na tem mestu, da vstopamo v novo kvaliteto demokracije, parlamentarizma, parlamentarne prakse v Sloveniji. To so nam omogočili volivci. Pomembno je, da bomo znali to priložnost za dobrobit Slovenije izkoristiti. Mislim, da je kandidat za mandatarja v tem vmesnem obdobju od volitev pokazal izredno mero strpnosti, izredno mero povezovalnosti vseh političnih subjektov v Sloveniji, da je odprt do vseh, ki so pripravljeni prispevati za dobrobit Slovenije. In to je pravilna metoda, tega je bilo v preteklem obdobju občutno premalo. Zgodilo se je celo to, da so iz nadzornih svetov izpadli predstavniki opozicije. Danes smo slišali, da kandidat za novega mandatarja zagotavlja tretjinsko udeležbo tudi predstavnikov opozicije, kar je edino opravilno in edino možno za nadzor, za preprečevanje stranskih nepravilnih pojavov. Mislim, da z današnjim dnem, z uvodnim nastopom mandatarja stopamo na pot resne politike, ki bo omogočala več strpnosti, več širine v Sloveniji. Če sem pravilno razbral mojega predgovornika, je izrazil neko obžalovanje, da na področju sprave niso izrabili priložnosti, da so bili izključujoči v preteklem obdobju, kajti izjavil je, da bi vprašanja iz preteklosti lahko zaprli tu znotraj. S tem se strinjam, vendar vsaj jaz v osmih letih te pripravljenosti nisem čutil. Če sedaj čutimo vsi enako, da moramo in da bomo zaprli ta vprašanja iz preteklosti, potem lahko zaploskamo. To je res treba storiti in naš kandidat za premiera, mislim, da je nakazal to širino in podal vse osnove, da se to lahko zgodi. Zavedam se, da predsedniku vlade in novi vladi ne bo lahko. Država, katere vodenje sprejemamo, ni v zavidljivi kondiciji. Cel kup je problemov finančne narave, javnega dolga. Ne nazadnje o tem priča to, da je finančni minister, kar moram pohvaliti, zaprl finančno pipo; ne samo, da je blokiran proračun za to leto, da so sredstva že porabljena, po nekaterih informacijah je s tako imenovanimi predobremenitvami odteklo že precej denarja iz bodočih proračunov. In to seveda ni dobra popotnica za mandatarja in novo vlado. Zaradi tega je seveda slovenski javnosti potrebno povedati, da vstopa v težavnem obdobju na čelo Slovenije, da je Slovenija seveda mednarodno dosegla izredne rezultate, politično priznanje z vstopom v Evropsko unijo in Nato, da pa na notranjem političnem področju ni storila vsega in dosegla vsega, kar bi se lahko doseglo. Mi seveda priznavamo, da nikdar ni možno vsega doseči, da vsaka oblast dela tudi napake in zaradi tega že sedaj seveda pozivam opozicijo, da je striktna pri nadzoru oblasti. To je za državljane vedno dobro. In jaz bi še eno področje tudi omenil. Pričakovanja slovenske javnosti so največja tam, kjer je bilo doslej najmanj narejenega, na področju skladnega regionalnega razvoja. Jaz trdno upam, da bodo tu doseženi premiki in seveda si tudi želim in želim premieru veliko uspehov pri delu za dobrobit Slovencev v naslednjih štirih letih. Hvala lepa.
Hvala gospodu Jerovšku. Besedo ima gospod Kumer. Prosim.
Spoštovani kandidat za predsednika vlade [[...]]
Moment, oprostite. Repliko ima gospod Teročon.
Glede na ta dvom, gospod predsednik, predlagam, da razčistimo. Res me ni imenoval z imenom ali priimkom, rekel pa je predhodnik. Če se bomo hoteli izogniti replikam, bom jaz tudi govoril predhodnik pa predpredhodnik, pa ne bo nobenih replik. Kar se tiče interpretacije mojega nastopa, gospod Jerovšek, vam svetujem, da si preberete magnetogram, ker mislim, da sem bil dovolj jasen, za ostale navzoče pa samo naj povem: lahko bi to poglavje zaprli tudi že v preteklem mandatu, na simbolični ravni seveda, kot državni zbor to lahko stori. Tega nismo storili, lahko ga bomo v tem, ampak v preteklem ga nismo storili predvsem zaradi izključojočnosti vas. Hvala.
Hvala. Gospod Kumer, beseda je vaša.
Spoštovani kandidat za predsednika vlade, spoštovane kolegice in kolegi. Volilni rezultat 3. oktobra je pokazal, da so volivci jasno izrazili željo po spremembah, ki naj se predvsem odrazijo pri vodenju in opravljanju izvršne oblasti, torej bodoče vlade. Zato je seveda prav, da tudi po volitvah pri oblikovanju večine v državnem zboru in pri oblikovanju vladne koalicije in vlade to voljo volivcev upoštevamo v čim večji meri, kolikor se le da. Zato glede na volilni rezultat ni nobenega dvoma, da bo predlagani kandidat tudi izvoljen. Danes in v naslednjih tednih imamo priložnost, da končno dobimo v Sloveniji vladno koalicijo in vlado, ki bo naravna in ne nenaravna, ki ne bo politično in ideološko raznobarvna, kar je bil vsa leta do sedaj eden glavnih očitkov strank opozicije, na čelu s Slovensko demokratsko stranko. Se pravi, zmagovalno stranko na letošnjih volitvah, ki lahko to politično anomanijo odpravi. Glede na prej povedano, je povsem jasno, da ni prav nobenega razloga, da kot opozicijski poslanec podprem predlaganega kandidata za predsednika vlade. Tudi sam obljubljam, kot kandidat za predsednika vlade, da bom spoštoval vladno večino kot del ustavnega reda, da bom podprl vse dobre predloge vlade, ne glede na to, kdo znotraj vlade bo njihov avtor. Raje bom kot dober gospodar budno spremljal in opravljal funkcijo nadzora nad potezami in ravnanjem vlade, ministrstev in posameznih ministrov. Kljub temu pa bom danes izkoristil priložnost in navedel nekaj mojih pričakovanj, ki jih pričakujem od bodočega izvoljenega predsednika vlade. Prvič. Pričakujem, da se bo bodoči mandatar in po vsej verjetnosti izvoljeni predsednik vlade v svoji bodoči funkciji izogibal, svoje kolege pa poskušal ovirati pri spodbujanju konfliktov in nenehnega slikanja stvari v črno-beli sliki in bo v veliko večji meri kot doslej deloval kot nacionalni integral. Drugič. Menim in pričakujem, da bo njegova vlada in stranke, ki bodo sestavljale vladno koalicijo, večino svojih lastnih programskih točk, predvsem tistih, ki so vezane na odnos do manjšin, človekovih pravic itd., tudi uresničevale in ne samo deklarirale. Tretjič. Upam, da bomo vsi skupaj v tem državnem zboru deležni dialoga in razprav, v katerih bo mnogo manj pol resnic in resnic, kot jih je bilo do sedaj. Skratka, želim, da čim prej dobimo novo vladno garnituro, ministrski kabinet in da začnemo delati. Nobenih razlogov ni, da bi do tega prišli še pred decembrskimi prazničnimi dnevi. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Kumerju. Besedo ima gospod Pavliha. Prosim.
Hvala, gospod predsednik. Cenjeni visoki zbor, spoštovani gospod kandidat. Gospoda Janšo poznam premalo časa osebno, da bi presojal njegove politične, strokovne in vodstvene sposobnosti. Prav tako sem prekratek čas v politiki, da bi kritiziral njegove dosedanje poteze, zato bom raje govoril o tem, kjer sem bolj doma, o prometu in politiki, z željo, da bo novi predsednik s svojo novo ekipo nadaljeval vse projekte in jih ne zaviral, ki jih je že storila dosedanja vlada, da bo gradil in ne rušil, kar je bilo že zgrajenega. Občutek imam, da v tej častitljivi dvorani prevečkrat pozabimo na prvi odstavek 82. člena ustave Republike Slovenije, ki pravi, da smo predstavniki vsega ljudstva, ne glede na strankarsko pripadnost, da pravzaprav delamo za iste ljudi, za iste države in iste cilje. Gospod kandidat je v svojem govoru nekaj stavkov namenil naši izjemno pomembni strateški prometni poziciji na križišču evropskih prometnih tokov, po moji oceni premalo pozornosti, ampak upam, da bo seveda o tem več govora v programu vlade. Dejstvo je, da je vlada magistra Ropa v juliju prvič v zgodovini Slovenije sprejela slovensko prometno politko, ki bi jo mi morali, naš državni zbor v najkrajšem možnem času potrditi, nova vlada pa nadgraditi z različnimi nacionalnimi programi: od državnih cest, pa preko železnic, pomorstva in vse do letalstva. Treba je upoštevati cilje prometne politike. Zelo je pomembno, ni dovolj horizontalno razlikovati med različnimi prometnimi panogami, ampak je bistvo izhajati iz tega, kaj nam pravzaprav promet kot poglavitno gibalo katerekoli družbe prinaša. Mobilnost prebivalstva, oskrbo gospodarstva, racionalna uporaba in razvoj prometne infrastrukture, potem seveda zagotavljanje varnosti v prometu, varstva okolja. Vse to pa ob racionalni rabi javnih financ, ustvarjanju dodane vrednosti in pa seveda ustvarjanju novih delovnih mest. Želim si in srčno upam, da ne bo prišlo do zastoja pri gradnji avtocestnega omrežja, da ne bo prišlo do zastoja pri tako rekoč že skorajda rešeni problematiki z Luko Koper, z obema letališčema. Želim si, da ne bo prišlo do zastoja pri krepitvi in umeščanju našega letalstva v Evropsko unijo. Sam žal kandidata ne bom mogel podpreti, ker bi se tako izneveril svojim volivkam in volivcem. Vseeno pa upam, da bo uresničil vse svoje obljube, ki jih je večkrat poudaril in jih tudi danes nakazal, vseeno upam, da bo predsednik ne samo programov, ne samo nove vlade, ne samo novih strategih, ampak zlasti predsednik za ljudi. Hvala lepa.
Hvala gospodu Pavlihi. Besedo ima gospod Luci, Miroslav Luci. Se odpoveduje. Besedo dajem gospodu Drobniču.
Hvala lepa za pozornost, hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani kandidat za mandatarja, gospod Janša, drage kolegice in kolegi. Lahko rečemo, da Slovenija zmore več. Državljani Republike Slovenije, državljanke, zmoremo več, kot je bilo sedaj pokazano, kot govorijo dejstva oziroma kot smo priča sedanjemu stanju v Sloveniji. Tako na socialni, tehnološki, gospodarski, pa tudi pravosodni in politični ravni. Predvsem pa si lahko obetamo boljše delovanje ali boljše stanje z odgovornim ravnanjem vlade. Družbenega proizvoda ali produkta ali pa zmanjšanje brezposelnosti seveda ne dela direktno vlada. Predvsem v ustvarjalnosti ljudi je tisto. Vlada je pa tista, ki lahko pospešuje ali pa zavira. In jaz sem prepričan, da mandatar ob dobrem vodenju, ki ga pričakujem, lahko razvije sproščeno ustvarjalnost ljudi v podjetništvu, kjer Slovenija vendarle nazaduje. Izboljšane šole, kjer se bodo poleg res dobrega znanja uveljavljale tudi vrednote, ki oblikujejo človeka, kajti znanje brez vrednot je plehko in nima prave veljave. Omenjeno je bilo zmanjšanje gospodarskih razlik, razvojnih razlik med posameznimi regijami. To je naša odgovornost, da bo katerikoli človek, državljan v tej državi imel enake možnosti bodisi za šolanje, za gospodarski razvoj, za podjetništvo in še kaj drugega. Omenjeno je bilo, kaj je dosedanja vlada naredila. Pričakovali smo, da bi nam obstoječa vlada v odhajanju nalila tudi čistega vina. Glede zmanjševanja brezposelnosti bi bili zelo veseli, če bi se to dejansko zgodilo. Vendar moramo vprašati tistih 15 ali 16.000 brezposelnih, ki so bili izbrisani, ali pa tiste, ki so v aktivni politiki zaposlovanja, pa so na raznih šolanjih ali podobno in se ne štejejo med brezposelne. Ko bomo tudi to dobili, potem bo slika bolj jasna. V Novi Sloveniji poudarjamo razvoj podjetništva in lastništva v slovenskih rokah, kakorkoli že. Zato smo bili toliko bolj zaskrbljeni, ko smo ugotovili, da je v zadnjih šestih letih izginilo 20.000 samozaposlenih. To ni dobra podoba za Slovenijo, jo pa moramo izboljšati. Regulirati moramo državo tako, da bo zanimiva za vlaganja, da ne bomo nestrpni do tujih vlagateljev. Seveda določena previdnost je potrebna; da se ne bomo znašli na repu lestvic glede primernosti gospodarskega okolja za vlaganja za podjetništvo. Tu Slovenija še ni naredila tistega preboja, in to moramo narediti. Ni toliko pomembno, ali je vlada pa država lastnica tolikih in tolikih podjetij ali deležev podjetij na trgu, odgovornost vlade je predvsem v tem, da dobro regulira trg blaga, storitev, kapitala in delovne sile. To je odgovornost vlade. Mandatar, kot smo videli, ne obljublja tisoč delovnih mest in podobno. Predvsem pa pove in se zavezuje za odgovorno vodenje države, v kateri bo našel človek, državljan Republike Slovenije, mesto za razvoj svojih potencialov in za pošteno delovanje. Zaradi teh razlogov tudi sam osebno podpiram gospoda Janeza Janšo za mandatarja, ker vem in sem prepričan, da bo lahko dobro vodil vlado.
Hvala gospodu Drobniču. Besedo dajem gospodu Kontiču.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani vsi prisotni! Zgodile so se torej volitve, ki imajo svojo sporočilno vrednost, tako kot vedno. Dobili smo relativnega zmagovalca ali relativno zmagovalko, ki pa še zdaleč nima potrebne večine za vladanje. Tudi obe stranki, ki sta napovedovali spremembe, nimata dovolj glasov. Šele tretja stranka, ki pa je vedno rada zraven, zagotovi polovico, kar pa spet ni dovolj za sestavo vlade. Torej so nam volivke in volivci sporočili razmerje moči, kot je bilo do teh volitev, ni pravo oziroma ni dobro. Omogočilo je namreč vladanje brez večjih naporov pri dogovarjanju o doseganju skupnih koalicijskih, programskih ciljih. Sporočili so nam torej, da se je potrebno v državnem zboru pogovarjati in dogovoriti. V tem dogovarjanju pa naj ne bo nihče a priori izključen. Tako smo prišli skladno z našo ureditvijo do predloga za predsednika vlade. Strinjam se, da je izvolitev predsednika vlade in kasneje njegove vladne ekipe nekako logično povezana. Ne bi pa bilo prvič, da ena večina izvoli predsednika, druga večina pa izvoli vlado. Če se spomnimo leta 1996, se je tako dogajalo in tudi dogodilo. Zato je seveda možna tudi ta pot, podpora predsedniku in kasnejša negativna opredelitev do njegove vladne ekipe. Zadnji korak v tem procesu je torej imenovanje vlade. Danes smo pred prvim korakom, ki bo omogočil, da dejansko šele vidimo, kako se bodo današnje uvodno predstavljane prijazne napovedi pretopile v vladni program. Podpora tej ekipi bo odločitev o prevzemu ali neprevzemu odgovornosti za njene kasnejše rezultate. Takšno razmišljanje mi je bilo osebno najbližje. Danes pa smo imeli priložnost slišati napovedi delovanja kandidata za predsednika vlade. Končal jo je z ugotovitvijo o še vedno trajajoči razdeljenosti, ki ima korenine stare 60 let. A bolj kot ta delitev je blizu razlika v razmišljanju in delovanju iz ravno končanega mandata. Ne dolgo tega smo vedno znova poslušali, kako je Združena lista socialnih demokratov stranka, ki ne sodi v izvršilno vejo oblasti. Po volitvah, ki so se zgodile, pa sledi povabilo in obžalovanje našega negativnega odgovora. To seveda pomeni, da smo stranka, ki je zaželen koalicijski partner. Poleg osemletnih izkušenj v parlamentu se bom danes odločal tudi na podlagi vsega danes povedanega. Naj omenim le nekaj pomembnih sporočil kandidata za predsednika. Odnose s Hrvaško bo rešil tako, da bomo oboji dobili in nihče nič izgubil. Zmanjšati preveliko vlogo države v gospodarstvu, hkrati pa v nadzorne svete imenovati svoje predstavnike, skupaj z opozicijo. Privatizacija državnega sektorja in denar iz tako nastalega rezervnega sklada nameniti tudi za zmanjšanje pritiska pokojninskega sistema na trg dela. S tem sredstva ne bi bila potrošena za tekočo porabo. Ni naključje, da temu odstavku sledi področje zdravstva, kjer je, po njegovi oceni, nujna reforma, verjetno na način: več storitev za enako količino ali manj denarja. Bojim se, da vidijo pot k temu cilju skozi proces nadaljnje privatizacije zdravstva. Današnja odločitev je torej le prvi korak k novi vladi. Potrebna večina za to je že javno zagotovljena. Z zanimanjem pa pričakujem predstavitve posameznih kandidatk in kandidatov za posamezne resorje, kako bodo napovedano vključili v svoje programe.
Hvala gospodu Kontiču. Besedo ima gospod Džuban.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ocenjujem, na osnovi do sedaj slišanega, da moj glas niti ne bo pomemben pri imenovanju novega mandatarja, kar se mi zdi tudi v redu, ker si ne bi želel situacije, ki smo jo imeli pred leti, pat pozicijo in dokaj mukotrpno sestavljanje, najprej potrjevanje mandatarja in potem sestavljanja vlade. Za Slovenijo kot državo je pomembno, da dobimo čim prej mandatarja in potem seveda kvalitetno vlado. Rezultati volitev so takšni, kot so, čeprav prihajam iz enega nenavadnega okolja, kjer smo v treh volilnih okrajih v Prekmurju dobili sicer dva liberalna demokrata in predstavnika Nove Slovenije, seveda predstavnica madžarske narodnosti, ki pa tukaj morda ne bi sedela, če bi uspela ustavna pritožba nekdaj ravno tiste stranke, ki predlaga mandatarja. Seveda je v programu danes vse drugače. Program je zelo zanimiv, dober po moji presoji, morda malo nenavaden, zelo dobro je ocenjeno delo vlade kot neki dobri temelji za delo naprej, s čimer se seveda zelo strinjam, saj je to državo, te temelje oblikovala tudi liberalna demokracija in je celo omenjen program razvoja Slovenije, ki ga je sestavljala dosedanja vlada, dopolnitve, ki smo jih videli, slišali v sedanjem programu, so tiste, s katerimi se tudi strinjam. Če pogledaš dosedanjo delo in te nove usmeritve, je seveda potem to država, kakršno bi si želeli. Ti dve dopolnitvi morda napotujeta na to, da bi koalicija demokratske stranke in liberalne demokracije ne bila idealna, morda celo nujna, če bi to bilo vse res, dosedanje dobro delo in dobri napotki za naprej, vendar je prelepo, da bi bilo resnično. Čas prinese svoje. Tisti, ki sedimo tukaj 12, nekateri, malo je takšnih, več let, smo doživljali marsikaj. Opozicija je v preteklosti, ki bo verjetno sedaj v vladi dosedanje delo ocenjevala kot zelo slabo, temelje zelo slabe, povsem drugače, kot imamo sedaj v programu novega mandatarja, pomeni, da je lahko potem tudi vse drugače. V začetku sem rekel, kako bom glasoval. V začetku sem rekel, da moj glas ni pomemben in da bo, kakor bo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Rudolf Petan, SDS.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani zbor, spoštovani kandidat za predsednika vlade Republike Slovenije! Vsako obdobje ima neko značilnost in daje nek pečat v zgodovini. Sedanje obdobje v Sloveniji bo prav gotovo značilno po tem, da je Slovenija postala članica Evropske unije in pa zveze Nato. Pri tem ni nepomembno omeniti, da je prav gotovo veliko prispevala k temu tudi donedavna opozicija in tudi predsednik največje opozicijske stranke, ki je danes kandidat za predsednika vlade Republike Slovenije, da je Slovenija dosegla to vključitev v Evropsko unijo in Nato. S tem dejanjem pa seveda se še ni nič spremenilo. In kot smo lahko velikokrat slišali, po 1. maju, ko smo postali člani Evropske unije, je prišel 2. maj. Da se bo pa Evropa tudi pri nas poznala, identificirala, pa moramo seveda tudi razmišljati, delati in se obnašati, kot se obnaša Evropa. To pomeni, da moramo marsikaj spremeniti, marsikaj zastaviti drugače, zastopati drugačne vrednote in ne nazadnje tudi zagotavljati pogoje za enakomeren razvoj celotne Slovenije, ne samo določenih delov. Da tudi večina državljank in državljanov tako razmišlja, so pokazale tudi državnozborske volitve 3. oktobra. Tudi Slovenke in Slovenci si želijo sprememb, želijo si, da bi tudi druga politična opcija dobila priložnost za vodenje države. Prav gotovo in zanesljivo drugače, kot smo to bili vajeni do sedaj. To pa ne pomeni, da je bilo do sedaj vse slabo. Pri tem bi želel omeniti samo eno specifično področje, ki je značilno za sedanji čas. Tukaj mislim podnebne spremembe. Temu se tudi Slovenija ne more izogniti. Slovenija je namreč v letošnjem letu doživela dve veliki naravni katastrofi, potres in pa strahovito neurje s točo na območju Slovenskih Konjic, da ne rečem Vitanja. Ampak največji problem pri tem, pri sanaciji je bil dosedanji zakon. Za Posočje, za sanacijo Posočja smo morali celo spremeniti zakon, da smo sploh lahko ukrepali, ker stari zakon, obstoječi zakon je bil za to neuporaben, ali pa celo spreminjati pogoje, ker je ta zakon bil tako velika ovira, da enostavno skoraj nismo našli poti, rešitve iz te zagate. To pomeni, da v sedanjem obdobju dosedanja koalicija ni bila sposobna sprejeti operativnega zakona, ki bi bil dolgoročen, ki bi bil celovit, ki bi bil kompleksen, ki bi lahko reševal vsa področja. Prepričan sem, da bo novi mandatar znal postopati drugače. Ne nazadnje je ravno gospod Janša sam predlagal, da se stranka, ki jo vodi, to je SDS, odpove desetim milijonom in jih namesto za predvolilno kampanjo nameni za odpravo posledic potresa in pa neurja na širšem območju Slovenskih Konjic, od tega 3 milijone za odpravo posledic neurja v Slovenskih Konjicah. To je bila prav gotovo drzna odločitev. Pri sredstvih, ki so bila na razpolago za volilno kampanjo, se odpovedati desetim milijonom, to je bilo res korajžno dejanje, ki kaže na nek nov pristop. To je prav gotovo nekaj drugačnega, kot smo do sedaj poznali. Prepričan sem, da nakazuje neko novo smer. Lahko povem, da na področju, od koder prihajam, to je Slovenskih Konjic, Zreč in Vitanja, smo prav gotovo hvaležni za tako odločitev. In ta denar, ki je bil nakazan namesto za predvolilno kampanjo za pomoč pri tistih največjih socialnih problemih, za odpravo posledic, je veliko pomagal. Zato bom seveda sam podprl predlog, da se gospod Janša potrdi kot kandidat za predsednika vlade. Pri tem pa mu seveda želim uspešno delo tako pri sestavi vlade kot tudi naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Alojz Sok, Nova Slovenija. Prosim.
Spoštovani predsedujoči, kolegice poslanke in kolegi poslanci, kandidat za mandatarja, Lepo vas pozdravljam! Vsekakor je Slovenija s temi volitvami 3. oktobra, pa naj nam to bo všeč ali ne, vstopila na neko pot normalnosti. Da je šlo v Sloveniji za demokratični deficit, ko so kapital, mediji in ne vem kaj še vse bili skoncentrirani v oblasti ene politične opcije, smo občutili ne samo tisti v opoziciji ali pa na strani opozicije, ampak so nas na to opozarjali tudi iz tujine. Naj povem, da je na eni izmed konvencij Nove Slovenije v predvolilnem času vodja največje poslanske skupine v Evropskem parlamentu, gospod Peter Ink, nekako rekel takole, "naj se današnja vaša pozicija zaveda, da je lahko jutri opozicija, in da je današnja opozicija lahko jutrišnja pozicija". Tega se bo seveda morala zavedati tudi nova pozicija, da je lahko spet čez določen čas seveda opozicija. In ko bo Slovenija in slovenski volivci začeli tako ravnati, potem bomo seveda lahko govorili o neki normalnosti. Jaz sem prepričan, da bo tudi pred slovensko državo, pred slovensko družbo, postavljen mnogo hitrejši napredek kot pa do sedaj. Danes smo tukaj lahko slišali, da je pravzaprav odhajajoča vlada zapustila dobro doto bodoči vladi. Tu se sprašujem, ali je temu res tako. Glejte, omenjena je bila visoko gospodarska rast. Vendar ko sem se danes vozil iz Ormoža, kjer živim, proti Ljubljani, sem poslušal, da je vlada prvič objavila, da je ta vladajoča koalicija v teh letih dala za 478 milijard poroštev. Večina tega denarja ali pa velik del tega denarja je res bil uporabljen za prometno politiko, vendar še zdaleč niso zgrajene avtoceste, ki bi jih potrebovali, ne danes, ampak že pred 30-mi leti, tudi drugi tir Divača-Koper še zdaleč ni zgrajen, pa veste kolikokrat smo v opoziciji izpostavljali to dilemo. In dejstvo je, da bo ta poroštva, če jih ne bodo mogli vrniti tisti, ki so jim bila dana, jih bo morala vračati država. Da javni dolg seveda ni takšen, kot smo lahko poslušali, je ob teh informacijah jasno, javni dolg je veliko več kot 31% bruto družbenega produkta. In ko bo nova vlada nastopila, bo sigurno morala najprej narediti eno evidenco, eno inventuro in slovenski javnosti povedati, s čim se je soočila. Omenjena je bila pokojninska reforma in pa pokojninski sistem. Pa vas sprašujem, ali je res 500.000 upokojencev zadovoljnih s tem pokojninskim sistemom, ki ga imamo danes? Jaz pravim, da ne. Mi smo sicer skozi ta zakon sanirali pokojninsko blagajno, naredili pa smo nekakšne luknje v žepih 500.000 upokojencev. In tudi nova vlada se bo morala temeljito soočiti s tem problemom, kako naprej, da ne bo standard slovenskih upokojencev zaostajal za standardom drugih državljanov. Regionalni razvoj, mogoče sem preslišal, napačno slišal, je bil celo primerjan z regionalnim razvojem Švedske. Jaz prihajam z enega področja, kjer se ljudje še zdaleč s tem ne bi strinjali. Samo lani je po podatkih zavoda za zaposlovanje Pomurje zapustilo več kot 2.000 aktivnih prebivalcev. Veste, zakaj odhajajo? Zato odhajajo, ker enostavno ni delovnih mest, ker ni perspektive. Odhajajo pretežno mladi ljudje, ki so končali študij, bodisi v Ljubljani, v Mariboru, ki bi se morali po končanem študiju vrniti v svoj kraj, tam začeti delati in si ustvariti družino. In to, kar bo za novo vlado in pa novo pozicijo velika preizkušnja, je, kako povrniti razvoj v te kraje. Ko enkrat prebivalstvo odide, je potem težko ljudi prepričati, da bi se vrnili. Omenjene so bile stabilne finance, lahko bi še marsikaj našteval, ampak ker imamo omejeni čas, bi se omejil samo še na dvoje. Strategija razvoja Slovenije. Celo v tem programu, ki ga je predstavil bodoči mandatar, je omenjena kot dobro izhodišče, ker so jo seveda pisali strokovnjaki, ampak pri nas je pač v preteklosti velikokrat šlo za razkorak med besedami in pa med dejanji. Kartelna prepletenost, je omenil bodoči mandatar, je tisto, kar je na marsikaterem področju, predvsem na področju gospodarstva, preprečevalo, da bi se zadeve odvijale transparentno, da bi se odvijale pošteno in da bi Slovenija na tem nivoju hitreje napredovala. In če kaj, potem bo seveda na teh področjih treba narediti temeljite spremembe. Program, ki je bil predstavljen, je izredno širok, je po oceni Nove Slovenije zelo državotvoren. Mislim, da se v njem nakazuje tudi odnos do sedanje opozicije. Če ste bili pozorni - če pa niste bili, ker smo ga dobili napisanega, ga lahko pogledate še enkrat -, je v tem programu napisano, da bo bodoča pozicija, bodoča vlada, če bo do nje prišlo, upoštevala vse dobre predloge opozicije. S svojimi štiriletnimi izkušnjami v tem parlamentu lahko povem, da v preteklih štirih letih temu ni bilo tako. Tudi ni res, da bi opozicija lahko izigravala poslovnik, tega se enostavno ne da. Poslovnik mora vedno biti napisan na kožo pozicije; to sem trdil takrat, ko se je poslovnik sprejemal. In trdim še enkrat: opozicija nikoli ne more izigravati poslovnika, poslovnik lahko vedno izigrava pozicija, se pravi tisti, ki ima večino; tisti, ki ima manjšino, pa lahko uporablja samo tiste mehanizme, ki so mu v poslovniku dani na razpolago in ki ga ščitijo pred tem, da bi ga večina izkoriščala oziroma napačno interpretirala poslovniška določila. In temu smo bili v preteklosti velikokrat priče. Ni res, da smo danes na začetku pokazali, kako bomo glasovali. Razmerje sestave odbora za notranjo politiko je bilo dogovorjeno na kolegiju. To razmerje je nekako sedaj 8 proti 8. In če bi Liberalna demokracija s svojim predlogom uspela, bi potem v vseh odborih lahko to razmerje rušila v prid tistega, ki pa na volitvah ni dobil večine. V tem programu je tudi jasno nakazano, kako bodo sestavljeni nadzorni odbori, in to ne nadzorni odbori v vseh podjetjih, pač pa v tistih podjetjih, v katerih je država še lastnica, in do takrat seveda, kolega, ko bo država lastnica. Drugače pa je opredelitev, da se država iz lastništva umakne, jasno in nedvoumno zapisana. In lahko zatrdim, da so te besede mandatarja resne in da bo bodoča vlada ter bodoča parlamentarna pozicija tako tudi ravnala, ne pa tako, kot smo bili deležni v preteklosti, da opozicija na mesta v nadzorne odbore ni smela in ni mogla predlagati nikogar. Tako se z opozicijo ne počne, kajti opozicija je vedno konstruktivni del nekega parlamenta, neke demokratične ureditve. Prepričan sem in me tudi veselijo izjave predstavnikov LDS in Združene liste, da bodo tudi sami odslej ravnali drugače, kot so doslej. Sam bom seveda podprl mandatarja za sestavo vlade. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Majda Potrata, Združena lista socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani kandidat za predsednika vlade, kjerkoli že ste. Predlog predsednika države štejem za predvidljivo in v dosedanji politični praksi tudi pričakovano izbiro, ki je posledica doseženega volilnega rezultata, pa tudi opravljenih pogovorov z vodji poslanskih skupin in predstavnikov obeh narodnih skupnosti. Ti so namreč pokazali, da bo predlagani Janez Janša dobil tolikšno podporo, da bo kasneje lahko sestavil vlado. Prav tako predvidljivo in pričakovano pa je, da tisti, ki niso dobili vabila za sodelovanje v koaliciji ali pa se niso dogovorili za sodelovanje v njej, kandidata za predsednika vlade ne podprejo. Doslej je vsaj pri nas bila to običajna praksa, zato moje ravnanje ni v ničemer izjemno ali posledica kakšnih ornitoloških značilnosti. Dvoje volitev v letošnjem letu in dvoje volilnih kampanj in vseh političnih strank me je prepričalo, da obstajajo med desnico in levico v slovenskem političnem prostoru vsebinske različnosti. Tisto, kar je enim in drugim bilo skupnega, je vsaj njihovo zavzemanje za blaginjo vseh. Ampak očitno je, da so poti, kako doseči blaginjo vseh, različne in da so te različnosti tiste, ki me prepričujejo, da konsenza kljub dobri volji in kljub zavedanju, da je v politiki dogovarjanje vedno potrebno, ne bo tako lahko doseči. Nemogoče se mi namreč zdi za katerokoli resno politično stranko, ki hoče prevzeti odgovornost za upravljanje države kot vladna stranka, da bi se iz pragmatičnih razlogov, zato ker gre za razlike v pogledih na stvari, lahko izognila za ljudi te države pomembnim vprašanjem. Pa naj si bodo to vprašanja, ki zadevajo enake možnosti, pa naj si bodo to vprašanja, ki zadevajo človekove pravice, ali pa poglede na šolski sistem, ali pa poglede na marsikaj, kar nas, kot je znano, kar precej ločuje. In prav to, da ne verjamem, da se lahko nekatera vprašanja za štiri leta zamrznejo, pa se pustijo potem, da se bodo reševala, če se bodo, v kakšni drugi konstelaciji političnih ciljev, je ovira za to, da bi videla svoj prostor v koalicij z desnimi strankami, kar so po vsej verjetnosti pripisovali meni in mojemu pogledu tudi tisti, ki so se odločili kot volivci in volivke 3. oktobra. Iz nastopnega nagovora kandidata za predsednika vlade, ki ima posebno retoriko, saj gre vendarle za razkrivanje temljnih usmeritev, je bilo mogoče večkrat slišati, da je treba pogled obrniti v prihodnost. Ampak ko sem ga natančno poslušala, sem videla, da se je v svojih besedah in navedkih velikokrat vračal v preteklost. A temu ne pripisujem nobene slabosti, ker mislim, da je ni prihodnosti brez preteklosti in da človek težko krmari skozi življenje, v politiki pa še posebej, če ne priznava svojih korenin. Vendar obstaja dvojnost med tistim, kar je bilo zagotavljano na začetku, in med tistim, kar je bilo povedano na koncu. Na koncu tega nagovora je bilo vendarle rečeno, da bodo sprejemljive samo tiste stvari, ki bodo v ospredje postavljale skupno blaginjo, da bomo proslavljali dogodke, ki so za Slovence in vse, ki živimo v Sloveniji, združevalni in tako naprej. Prepričana sem, da ni mogoče tega kar tako sedaj na hitro doseči, če vedno znova dokazujemo in potrjujemo, da na stvari le ne gledamo enako. In sedaj še o stvari, o kateri želim vedno govoriti, ko je govora o programu, ker ti dve področji pač najbolje poznam. Razen zatrjevanja, da smo Slovenci s svojo kulturo del evropskega kulturnega prostora, in je kultura naša razpoznavnost v tem prostoru, kako staro kulturo imamo, kako častitljivo, vsaj kar zadeva slovenski jezik, je bilo v letošnjem letu kar nekajkrat mogoče dokazati. Če drugače ne, ob razstavi Brižinskih spomenikov, pa tudi nedavni dan reformacije nas je o tem prepričal, kdaj smo dobili v slovenščino prevod Svetega pisma. Ampak o kulturi, pravzaprav o tem, kaj se bo s kulturo v teh štirih letih dogajalo, v nastopnem nagovoru nisem kaj dosti slišala. Za drugo področje, ki ga prav tako iz svojega poprejšnjega dela dobro poznam, to je področje šolstva, pa sem slišala tisto, čemur v polni meri ne morem pritrditi. Namreč, za cilj je postavljena reforma devetletke in srednje šole. Prepričana sem, da je bilo v dosedanjo reformo osnovnega in srednjega šolstva vloženega veliko znanja, veliko naporov, veliko tudi denarja. Zato se mi zdi žaljivo, gospod Zamernik, za šolsko področje ali za šolsko polje in za vse tiste, ki v šolstvu delujejo, če se presojanje vsega, kar se je v šolstvu zgodilo, zreducira samo na ekscesne primere. Obžalujem sleherni eksces, ki se v šoli zgodi, ampak za tem ekscesom običajno stojijo posamezniki z imeni in priimki, zato so postopki, ki lahko te ekscesne primere razrešijo. Ne morem pa soglašati s tem, da bi se na novo zapodili v neko reformo devetletke in srednje šole, preden so pred nami temeljite evalvacijske študije strokovnjakov, poudarjam, neodvisnih strokovnjakov, ki bodo povedali, kje so popravki potrebni in kaj se da izboljšati. Znova poudarjam, da je bilo preveč investiranega v šolstvo, da bi bilo to mogoče z lahkoto zavreči. Lahko soglašam, da je razvoj na znanju temelječe družbe odvisen tudi od razvoja znanosti in da je visoko šolstvo pomemben segment tega razvoja. Ampak žal vidim visoko šolstvo v šolski vertikali, ne ločeno in zgolj pripeto na tehnološki razvoj in na spodbujanje aplikativnih vedenj. Najsi smo veliki ali majhni, ampak prav zato, ker smo maloštevilen narod, bi po mojem morali zahtevati odličnost v znanju; odličnost v znanju pa raste iz temeljnih raziskav in ne aplikativnih. Ob koncu bi rada rekla še to, da je prav ta del, ki govori o šolstvu, notranje nekoherenten, ker to, kar se dogaja v osnovnem in srednjem šolstvu, naj bi raslo iz naših izkušenj iz zgodovinskega in kulturnega okolja, se pravi na tradiciji, brez pretirane primerjalnosti z evropskim prostorom, visoko šolstvo naj bi pa kar naenkrat imelo kot edini kriterij presoje samo evropsko primerljivost ali kot je tu zapisano, tudi evrokompatibilnost. Mislim, da bi tudi visoko šolstvo moralo rasti iz naših tradicij, iz našega prostora, ne nazadnje tudi zaradi razvoja slovenskega jezika, ki si ne sme privoščiti nobenega primanjkljaja kateregakoli področja, pa tudi visokega šolstva. Naj ob koncu samo strnem. Kljub temu, da vas, spoštovani gospod kandidat za predsednika vlade, ne bom podprla, vaši vladi želim, da bi čim več storila v dobro vseh, pa bomo pri tem tudi kot opozicija, kadar bo program tak, sodelovali. Hvala.
Hvala lepa. Prosim, replika.
Bil sem imenovan direktno, tako da ni nič narobe, če ste mi dali besedo. Če ste me gospa Potrata razumeli, da jaz posplošujem z enim ekscesnim primerom na celoten sistem šolstva, potem se vam opravičujem, ste me razumeli narobe. Ni bilo to posploševanje, ampak samo navedba enega primera. Dejstvo pa je, da je kandidat za mandatarja govoril o tem, da želi odlično šolo, kakršno, jaz trdim, da jo tudi imamo, ampak predvsem sproščeno šolo. Naši otroci v osnovnih in srednjih šolah so daleč od sproščenih otrok. In to vpliva generacijsko kasneje, o tem sem govoril, ne pa o tistem primeru, ki ste ga navedli.
Hvala za repliko, gospod Zamernik. Besedo ima doktor Slavko Gaber, LDS.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Dovolite mi, kolegice in kolegi, da se tudi sam pridružim našemu skupnemu razmisleku o tem, na kakšen način naj bi delovala oblast v bodoče. To je v glavnem razmislek, kadar razmišljamo o mandatarju, o nekom, ki naj bi vodil vlado in kadar razmišljamo tudi o našem deležu pri tem. Lahkotnost v presojah je nasploh značilnost ljudi in nič ni narobe s tem. Nič ni narobe s tem, ko razpravljamo med seboj in ko se pogovarjamo o pogledih na eno in drugo. Ko gre za vladanje in ko gre za vodenje določenih resorjev, je drugače, takrat je še kako hudo potrebno presojati trdo, odgovorno. Kadar na takšnih mestih presodimo prehitro in na počez, takrat je to lahko tudi usodno za določen prostor. Biti v poziciji je zato pač hudo odgovorno. Sam se bom dotaknil dveh tem, ki po moje opozarjata na to, da je potrebna zelo trda presoja ravnanj takrat, ko vstopamo v določeno področje. Ne bo vas verjetno čudilo, da bosta ti dve temi obe zadevali področje, za katerega sam ta trenutek odgovarjam. Zapisano je v nagovoru, da mora šola, citiram: "Biti odlična, a tudi sproščena, kjer učenci ne bodo le posode za shranjevanje informacij in podatkov, ampak dejavni udeleženci, ki jim šola omogoča razumevanje, uporabo in osmišljanje pridobljenih znanj." Iz tega zelo preprosto izhaja, da danes ta šola takšna je. Resda morda lahko trdimo, kot kolega Zamernik, da je odlična, ampak enako tukaj piše, da so učenci le posode za shranjevanje informacij. Zakaj je to napačen pristop k reševanju problemov, ki jih v šolstvu v Sloveniji imamo? Zaradi tega, ker premika fokus naše pozornosti, tudi jedro naporov, stran od tistega, kar so realni problemi te šole. Če se bomo namreč naslednja štiri leta ukvarjali s to dilemo, ki je napačno zastavljena, potem bomo zamudili čas, v katerem bi se morali ukvarjati z drugačnimi, bolj strukturiranimi vprašanji in bolj strukturiranimi dilemami. Naš problem seveda je problem vzgoje vsakega mladega človeka v odraslo osebo, v človeka, ki je sposoben prepoznati različnost med ljudmi, ki je sposoben spoštovati tradicijo, v človeka, ki razume, da je potrebno ogromno delati, če hočeš veliko doseči, v človeka, ki spoštuje človekova pravice itd. Doseči spoštovanje soljudi in solidarnost ni enostavno, to vemo vsi iz družin, in vemo tudi v šoli. Sprenevedati se, da šola tega danes ne ve in da se na tem torišču ne bori za to, da bi to dosegla, je preprosto napačno ciljanje problemov. Kako zmanjšati količino nasilja, o tem so se včeraj in se danes pogovarjajo ravnatelji in ravnateljice v Portorožu na rednem letnem srečanju, je zelo resno vprašanje, kako zmanjšati netolerantnost v tej mladi generacije, kako jo naučiti spoštovanja, kako to doseči, je resno vprašanje. Ni pa resno vprašanje boriti se za to, da se bo šola s tem ukvarjala. Šola se s tem že ukvarja. Tudi ni edino vprašanje v šoli, če že kdo želi deliti celoten proces na vzgojo in izobraževanje kar tako, da nekje s sekiro ali pa žago razdeli proces na dvoje, ampak je enako pomemben problem v šolah, kako doseči kvalitetno znanje. Mimogrede, znanje so tudi vrednote, s seboj nosi znanje vrednote in znanje samo je vrednota, tudi občutek trdosti prizadevanja za to, da se nečesa naučiš sam, je vzgojni proces. Ampak naš problem v Sloveniji je, kako ljudi naučiti čimbolj kvalitetno, čim več, prav tako je problem, kako jih vzgojiti. Na obeh področjih ima vsaka generacija pred seboj nalogo. Poenostavljena delitev ne pelje daleč, prehitro se sklene, da vemo odgovor. Opraviti moramo samo še to, pa bo vse skupaj v redu. Jaz si želim, da bi bilo teh poenostavljenih sodb le malo, ker je sistem edukacije preobčutljiv sistem, da bi si lahko privoščili tovrstno preskakovanje. Učiteljstvo namreč tako vzgaja kot izobražuje, educira v naših šolah, ogromno naporov vlagajo v to, skupaj z nami, in to dostikrat s premalo zaupanja v njih. Tukaj poskušajmo kaj skupaj narediti vsi tudi v tem mandatu, ki je pred nami, in izplačalo se bo. Poskusimo to narediti na ta način, kot je kolegica Potrata že govorila, integrirano. Iluzija stoji zadaj za predpostavko, da je treba razdeliti resor, pa bomo uspešni, in večkratna notranje strukturirana iluzija. Prej je bilo lepo opozorjeno na to dvojno logiko. Tukaj na ravni osnovne šole in srednje bomo nacionalni, na ravni visokega šolstva bomo pa internacionalni. Tu se ne primerjajmo preveč na ravni osnovnih šol in srednjih, tam se pa bomo, po bolonjskem procesu. Gospe in gospodje, ta svet tako ne deluje. Če Slovenijo hoče kdo spreminjati v kakšen poseben sistem, je tako mogoče ravnati. Bolonjski proces, cela lizbonska strategija, če jo kdo zares prebere, govori o tem, da potrebujemo količino in kvaliteto vednosti, ki se začenja zelo zgodaj. Opozarja na to, da teh delitev ne kaže opravljati, vsekakor pa jih ne poenostavljeno opraviti. Če bi sam na primer verjel, da je potrebno imeti razdeljen resor, o katerem bomo, predpostavljam, govorili jutri, leta 1996, bi za to znal povedati tudi kaj dobrih razlogov. Predvsem je bila takrat kompleksnost vsega, s čemer se je bilo potrebno ukvarjati. Predvsem je bila stopnja razvoja, na kateri je to vse skupaj bilo, takšna, da ni bilo mogoče obvladati zadeve z ene točke. Danes pa smo v situaciji, za katero je značilno, da je ta parlament sprejel nekaj odločitev, ki so pripeljale do tega, da imamo posebno agencijo za znanost, v katero je predstavljenih 48 ljudi, že zaposlenih, izven ministrstva, posebno agencijo za tehnologijo, ki je pustila na ministrstvu, mislim, da zaposlene samo še štiri ljudi, na znanosti 12. In imamo z zakonom predpisano ustanovitev agencije za visoko šolstvo, ki naj bi ob tem, ko se je financiranje že odpeljalo iz ministrstva, na tem področju še dodatno razbremenila ministrstvo. Dajem vpogled v to, kaj se je že zgodilo, da bi znali bolje presoditi, kaj je smiselno narediti. Moje stališče je torej to, da je naslednja prehitra sodba premalo dodelana, premalo domišljena, tista, ki pravi, zopet navajam bodočega premiera: "Prepričan sem, da je ustanovitev ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj nujni korak v tej smeri." Ne. To je mogoč korak. Nujni korak pa nikakor ni. Nemčija živi brez tega. Nemčija ima znanost in šolstvo skupaj, Italija ima znanost in šolstvo skupaj, Avstrija ima to skupaj. Francija ima to skupaj. Torej nobene nujnosti tukaj ni. Kvečjemu bi kazalo dodatno premisliti nekatere korake, ker se vsi strinjamo, da bi bilo potrebno seveda delati premišljene korake. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Pukšič, SDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik! Kolegice in kolegi, gospod predsednik kandidat za mandatarja slovenske vlade, vsi, ki spremljate to današnje zasedanje! Dejstvo je, da je vendarle iz predloga, ki ga je podal kandidat za predsednika vlade gospod Janez Janša, dovolj nazorno in jasno opredeljeno do vseh subjektov, ki so v tej naši družbi. Pomembno je, da se je dotaknil pravzaprav vseh področij, tako starejših in invalidov, mladine, potem pa seveda tako gospodarskega kot regionalnega, regionalizma in gospodarstva ter seveda tudi v tem delu davčne politike in tudi področja oziroma poglavja Slovencev v zamejstvu in po svetu. Tako temeljito pripravljenega in tako razdelanega nagovora kandidata za predsednika vlade pravzaprav še nisem slišal, pa sem jih slišal v tem državnem zboru že nekaj. Dejstvo je, da je bilo tudi danes prvič, kar sem v parlamentu, prej pa sem seveda lahko spremljal od zunaj, jasno povedano, da bo odnos do opozicije drugačen, kot je bil v preteklosti, da bo odnos do opozicije takšen, da bo opozicija lahko delala odgovorno, to pa seveda pomeni, da bo opozicija imela možnost informacij, to je tisto najpomembnejše, s čimer smo se prej ukvarjali v opoziciji, ko prav te možnosti nismo imeli, zato se spomnite tako imenovanih znanih šest točk, s katerimi so se zahtevali vsaj minimalni pogoji za delovanje opozicije. Tokrat je bilo s strani kandidata za mandatarja, za predsednika slovenske vlade, to na začetku povedano, da ti pogoji in te možnosti bodo, zato smo seveda prepričani, da bo bodoča opozicija imela bistveno lažje delo pri spremljanju in nadzoru vladanja, ne pa tako, kot se je dogajalo v zadnjih dvanajstih letih, ne nazadnje sam sem že tretji mandat poslanec državnega zbora pa sem šele po medijih izvedel, kakšne so preobremenitve, kakšne so že razdelitve proračuna, kolikšna so poroštva. Pomembno je vendarle tudi ob tej priliki povedati, da je proračun za leto 2005 že sprejet in da ga je sprejela bivša koalicija. Tako bo zelo malo manevrskega prostora na tem področju, ki ga je zakoličila prejšnja koalicija. Veliko je bilo tudi govora o tem, kar je še potrebno narediti. Avtocestni program, ki je eden od elementov razvoja tako celotne države kot tistih najbolj nerazvitih regionalnih področij je bil nekajkrat spreminjan v tem državnem zboru, bil je nekajkrat tudi finančno prestrukturiran in tu je potrebno povedati, da vedno na slabše, prav za tista področja, ki so najbolj nerazvita. Sigurno je to Štajerska in Prekmurje. Kot se je eden od govornikov izrazil, da bo potrebno graditi naprej, ne podirati. Ni kaj za podirati, seveda, graditi, vendar bo to z že vsemi obveznostmi, ki so od poroštev, preobremenitev proračuna za 2005, rebalansov in tako dalje na avtocestnem programu zelo težka in zahtevna naloga. Vsaj nekaj desetletij je program na posodabljanju železniške mreže. Dotaknil se bom tiste, iz katere prihajam: Ptuj, Pragarsko. Mislim, da več kot 30 let so vse koalicijske vlade to imele v programu, pa nikoli ni prišlo niti do začetka realizacije, kaj šele do razrešitve tega problema. Prepričan sem, da bo z novim mandatarjem in nova slovenska vlada resnično slovenska vlada, da bo državotvorna in da bo kooperativna. Na ta način bo zagotovila resnično tisto, kar je tudi zapisano z izrednimi napori, pa vendarle, 80% primerljivost povprečja razvoja v slovenskih regijah. To je strahovito velik zalogaj, če vemo, da je danes ta zaostalost vsaj za približno dvakrat od povprečja v EU, da je pa seveda v osrednji slovenski regiji dvakrat višja od evropskega povprečja. Razdelitev glasov tako, kot se je zgodilo 3. oktobra, je pravzaprav potrditev in je bilo pričakovati, tudi po štirih referendumih, ki so se zgodili, ko je narod odločil drugače, kot pa takratna vladajoča koalicija. Pomembno se mi zdi, da se je zavest državljank in državljanov nekako dvignila in zaupanje ter vrednotenje "iti na volitve, oddati svoj glas" toliko povečalo, da vedo in se zavedajo, da lahko s svojim glasom spreminjajo tisto, kar ni dobro, v boljše. Zato bom podprl kandidata za mandatarja slovenske vlade. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Kokalj, Nova Slovenija.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem! Ker imam zelo omejen čas, bom moral pohiteti. Mislim, da je predlog kandidature za predsednika vlade logično posledica volitev, kot smo danes že večkrat slišali. Iz njegovega programa pa sem razbral predvsem, da bo nadgrajevala vlada to, kar je bilo do sedaj narejenega dobrega, in odpravila napake oziroma poskušala odpraviti pomanjkljivosti, ki do sedaj niso bile izvedene v redu. Mislim, da bi tak program moral pravzaprav podpreti vsak poslanec iz tega državnega zbora, zato me čudi argumentacija nekaterih poslancev, da tega ne morejo podpreti. Sam bi pa predvsem povedal, kaj pričakujem od nove vlade in mislim, da je to tudi rezultat takih volitev, kot so bile, in to je, da se bo način dela, način vladanja spremenil. Iz lastnih izkušenj lahko rečem, da sem se tudi sam želel spremembe in si želim spremembe in jih tudi pričakujem. Ne bi rad več doživel, da pri konkretno 96-ih podpisanih županih leta 1996, ko se je pripravljala reforma šolske zakonodaje in uvedba devetletke, slišim s strani ministra za šolstvo, takratnega in tudi sedanjega, gospoda Gabra, še dovolj oblasti boste imeli gospod Kokalj. To je bil odgovor na zahtevo, da se lokalne skupnosti vključijo v reformo, katere izvajalke so morale biti formalno lokalne skupnosti. Želel bi si, da ne bi več slišal kot predsednik združenja občin pred tremi leti na odboru za notranjo politiko, ki jo je vodila takrat gospa Potrata in mi je vzela besedo, da nisem mogel predstaviti stališča združenja občin. Želel bi si, da bi me kot očeta treh osnovnošolskih otrok kdaj kdo vprašal, kaj si jaz mislim o izobraževalnem sistemu in mi ne bi vedno utrujal s tako imenovano strokovnostjo. Predvsem to pričakujem od nove vlade in zato mislim, da je treba nujno podpreti spremembo, novo ime, ki je delovalo do sedaj v opoziciji in šele ko bo konstituirana nova ekipa, bomo tudi lahko presodili, ali tako optimistični statistični podatki, kot jih navaja dosedanja vladna ekipa, res zdržijo. Če držijo, mislim, da bomo lahko dobro delali naprej z novo ekipo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, Združena lista socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem tudi v mojem imenu! Ob današnji razpravi o predlogu predsednika države za kandidata za predsednika vlade Republike Slovenije je veliko več podatkov, kot smo jih mogoče imeli na razpolago v tem obdobju, dokler do te razprave v sami parlamentarni dvorani ni prišlo. Zagotovo gre za izjemno veliko odgovornost, ki jo kandidat prevzema, je pa ta plod volilnega rezultata in je zato seveda tudi nekako logična posledica tega dogodka. Vendar sam ugotavljam, da po nagovoru kandidata za predsednika vlade Republike Slovenije bi pravzaprav moralo biti največ težav pri podpori ravno znotraj predvidenih strank, ki naj bi tvorile koalicijo, saj se daje zelo velika možnost delovanja opoziciji in se nekako tudi zasledi velik odmik od programa, ki je bil predstavljen v času volilne kampanje. Torej dve zelo pomembni točki, ki pa se bosta najbrž skristalizirali še v nadaljnjih postopkih. Sam želim sodelovati v teh postopkih na način, ki bo čimbolj konstruktiven in bo prinašal rešitve, ki jih ne nazadnje tudi od nas, ki smo v tej dvorani, pričakujejo volivke in volivci. Menim, da kandidat, ki prihaja oziroma dlje kot kandidat oddaljen iz glavnega mesta ali pa iz večjih mest, bolj konkretne zadeve, bolj konkretna pričakovanja so pravzaprav kraja in volivk in volivcev do tega kandidata. Zato mi zagotovo ne bo vseeno, kako bo oblikovana ta vlada, kdo bo zasedal tudi najodgovornejša mesta v vladi. Želim, da bi imeli sogovornike pri reševanju vseh težav, ki se pojavljajo pri razvoju posameznega kraja, pa tudi sicer države kot celote. Pri tem imam predvsem v mislih to, da je Združena lista ena od tistih strank, ki je dosegla zelo dober rezultat na teh volitvah in ji zagotovo tudi ni vseeno, kako bo vodena država v tem obdobju, ko smo vstopili v Evropsko unijo in smo tudi postali članica Nata. In še posebej zato, ker je pred nami izjemno pomembna naloga, prevzem evra je velik cilj in hkrati tudi odgovornost, ki jo po mojem mnenju lahko prevzamemo in izpeljemo samo na način, da bo gospodarstvo resnično dosegalo tisto svojo konkurenčno primerljivost z ostalimi gospodarstvi v državah članicah Evropske unije. Zato bo tukaj resnično potrebno zelo veliko napora vložiti v to, da se pridobijo sredstva iz skladov Evropske unije in da se tudi izkoristijo vsi izidi, ki jih nudi sam trg Evropske unije. In ne nazadnje tudi, da nastajajo novi izzivi s širitvijo samih meja Evropske unije. Torej gre za izjemno zahtevne principe delovanja in tukaj bo resnično vlada morala biti sestavljena iz kvalitetnih kadrov. Po moje bo težko sestaviti izjemno uspešno vlado zgolj iz predstavnikov desnice, tako da bo ta vlada, če želi opraviti izjemno pomembno nalogo, morala vsebovati tudi takšne kadrovske rešitve, ki se bodo morali tudi znati odražati na interes levice in tudi čim širšega kroga ljudi in seveda tudi gospodarstva. Ali bo to uspelo ali ne, bo najbrž v kratkem tudi jasno. Seveda se pa ta postopek začne že z današnjim dnem, ko bomo glasovali o tem, ali bo kandidat za predsednika vlade Republike Slovenije dobil ustrezno podporo in seveda dovolj široko, da bo to nalogo tudi izpolnil. Upam, kot sem povedal, da bo možen predvsem dialog pri reševanju vseh ključnih problemov. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima doktor Pavel Gantar, LDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani mandatar! Tako kot večina drugih bi tudi sam poudaril, da so volivke in volivci povedali svoje, da je povsem normalno, da stranka z relativno večino in njen predsednik oblikuje novo koalicijo, da se pride potrditi za mandatarja, in nedvomno lahko računamo, da je ta koalicija za izvolitev mandatarja dosežena in se bo to tudi zgodilo, kar je prav, in prav je, da se zgodi čim prej. Ampak samo zaradi tega, da bi to banalnost povedal, se nisem oglasil. Oglasil sem se zaradi tega, ker je v zelo zanimivem govoru gospod kandidat omenil vrsto stvari, med drugim tudi reorganizacijo javne uprave, ministrstev, novo delovanje vlade. Vse to je prav in legitimno. Vsaka vlada naj tudi po svojih preferencah organizira vsaj do določene mere upravno in drugo strukturo; to smo takrat, ko je bil LDS in ostali na vladi, tudi storili, in prav je, da to stori tudi nova vlada ali pa novi predsednik vlade, če meni, da je to tako. Ker pa imamo določene izkušnje, ker je dobro, da te izkušnje slišite, bi vam rad, gospod kandidat, povedal, da ob tem, ko ustanavljate ministrstva, ste pozabili omeniti, da eno ministrstvo ukinjate. Rad bi vam povedal, da je ukinitev ministrstva za informacijsko družbo napaka, da je več kot napaka, da je celo zmota. Zmota zaradi tega, ker ste pravzaprav spregledali razloge in glavno jedro delovanja tega ministrstva. Področje elektronskih komunikacij in pošte ste prenesli na ministrstvo za gospodarstvo, ob tem ste pa področje aplikacij v informacijski družbi pustili nedorečeno; ne ve se, kam bo šlo, mogoče bo kaj od tega ostalo, mogoče ne bo. Mogoče bo šlo, kot se govori po časopisih, na novo ministrstvo za visoko šolstvo in znanost, mogoče na javno upravo. Elektronsko poslovanje in aplikacije v informacijski družbi so, ne samo na podlagi vašega govora, ampak tudi od ljudi, ker sem to zelo spremljal, preozko dojete, kot vprašanje tako imenovane e-uprave. To seveda ni res. Opozoril bi, da je glavna prednost tega ministrstva, v sklopu katerega lahko ocenjujemo tudi moje delo, tako ali drugače, bolj ali manj uspešno - o tem smo se pogovarjali, vse te zadeve so lahko na mizi, argumenti za in proti -, toda glavna prednost tega ministrstva, kolegice in kolegi, je v tem, da je storilo nekaj, česar smo se šele pozneje, ko smo to ministrstvo ustanovili, zares zavedali: to je integracija področja informacijske infrastrukture, elektronskih komunikacij, tudi pošte, z aplikacijami, vsebinami in storitvami tako imenovane informacijske družbe. To je bila ta velika prednost, ki nam je omogočila, da smo že ob prvem koraku s tem, da smo imeli določen vpliv na razvoj informacijske infrastrukture, lahko dosegli, recimo, povečanje penetracije interneta v gospodinjstvih s slabih 20% v letu 2000 na 38% že v letu 2003 in danes 45%, verjetno že blizu 50% [[samo najsplošnejši indikator]] . Brez tega to ne bi bilo možno narediti, zelo enostavno rečeno. In druga stvar, ki jo je treba omeniti. Danes poteka razvoj na tem področju v smeri konvergence, omrežij, infrastrukture, storitev, vsebin na različnih platformah. Po vseh državah, vrsta je primerov, poskušajo to združevati na tak ali drugačen način. Mi gremo v razdruževanje. Prav to je velika napaka. Ta napaka, spoštovani gospod kandidat za predsednika vlade, se bo obrestovala vam. Jaz jo bom seveda lahko opazoval iz bolj ali manj udobnih opozicijskih klopi, ampak vi jo boste morali obvladovati, ko se bomo [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]Kdo se bo ukvarjal z varnostjo na internetu? Internet je danes mogočno poslovno orodje. Če pade varnost, pade poslovanje podjetij. To ni več zgodba. To so regulatorne zgodbe. O tem se pripravljajo številni predpisi. Nekateri se že sprejemajo v Evropski uniji in pri nas. Kam boste to prenesli? Kako je to povezano z elektronskimi komunikacijami? Ali boste šli na neka težavna medresorska usklajevanja? To področje kratko in malo potrebuje resorno pristojnost. In to vedo tudi v čedalje večjem številu držav, posebej nove članice EU, pa tudi seveda starejše. Zato vas dobronamerno opozarjam, da ne storite tega, da premislite dvakrat, da ne boste pravzaprav ob tem, ko poskušate povečati učinkovitost vlade, dejansko prispevali k njeni neučinkovitosti, da se ne boste soočili z nehotenimi in nezaželenimi posledicami premalo premišljenega dejanja. Ljudje, ki so to napisali, seveda jih poznam, zato vem, kako mislijo, zato tudi vem, kakšni motivi so za tem. Vendar to gre onkraj moje razprave. Hkrati bi omenil tudi to, da je vrsta vaših pobud tu notri zelo dobrih, zelo zanimivih. In moram reči, če je moj kolega Marko Pavliha, ki ga trenutno ni tu, omenil, da vas preslabo pozna, potem bi jaz rekel, da poznam več Janezov Janš v isti osebi, in da bi nekatere od teh Janezov Janš verjetno volil skoraj v vsakih razmerah, nekatere pa seveda nikoli. Mene zanimajo transformacije, svoje lastne najbolj, ki jih opazijo tudi drugi, ampak me zanimajo tudi transformacije drugih ljudi. Kako gledajo na stvari danes, kako so gledali včeraj in kako bodo mogoče gledali jutri. Rekel bi, da me je presenetila ta podoba spremenjene retorike in politike v času tik pred volitvami in med volitvami in po volitvah, s tistim, kar se je dogajalo v obdobju, ki je za mene travmatično in je v bistvu tudi pomenilo mojo odločitev, da nadaljujem v politiki. To so zadeve, ki so bile povezane z dvema izrednima sejama. Ko ste mirno, tebi nič, meni nič, obtožili neko področje, neka podjetja, operaterje, koruptivnega in drugačnega ravnanja, ko ste jim delali škodo, ekonomsko škodo. Ko sem opozarjal, da pogovarjanje o varnosti v elektronski komunikaciji ni pogovarjanje na pamet. Ta transformacija, če se je zgodila v resnici, vendar kot bi rekli [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]"I will be watching you", če se je zgodila v resnici, bom pozdravil in tudi pozabil tiste stvari. Toda če se ni zgodila, bom seveda videl drugačne scenarije. Ampak upam, da se je zgodila, ker se je zgodila že večkrat. Povedal bi samo še to. Marsikaj je treba, kot sem že omenil, bom pozdravil, pri marsičem se veselim, da bom lahko kot opozicijski poslanec sodeloval, hkrati pa, ne sedaj, jaz današnjo sejo jemljem bolj kot slovesno zadevo, resne stvari pridejo še pozneje, ampak pri predstavitvi vlade bi pa želel več konkretnosti, tudi številk. Res je, da je cilj kvaliteta življenja in trajnostni razvoj. Toda kvaliteta življenja in trajnostni razvoj se dasta meriti. Če nimamo nobenih številk, če ne vemo, kakšno rast pričakujete, kakšna bo zaposlenost, kje vas bomo merili, kje so mejniki, kje je takoimenovani "bancmarking", pričakujemo te številke. Ampak prihodnjič, spoštovani kandidat, ko boste predstavili vlado, jih jaz pričakujem, ker sicer vas ne mi, ne ljudstvo ne bodo mogli držati za besedo. In držati za besedo v politiki pomeni veliko. Hvala lepa.
Hvala gospodu Gantarju. Besedo ima dr. Zver.
Spoštovani gospod predsednik državnega zbora, spoštovani kandidat za predsednika vlade Republike Slovenije, kolegice in kolegi. Dovolite, da se tudi sam nekoliko bolj na kratko pridružim razpravi o tem ali, in to naj bi bila danes tudi osnovna tema, ali je predlagani kandidat primeren, usposobljen, kompetenten za vodenje tako pomembne veje oblastni, kot je izvršna veja oblasti. Žal se vračamo v nekaterih razpravah ponovno na nekatere neproduktivne teme in se s tem izogibamo osnovnemu vprašanju oziroma osnovni temi. Jaz želim utemeljiti svoj glas za kandidata, da podprem gospoda Janeza Janšo, iz več razlogov. Ne nazadnje zato, ker je 3. oktobra letos dobil mandat ali pa neko vrsto Upravičenje do te funkcije, pa ne samo on osebno, ampak tudi stranka, ki je zmagovalka letošnjih volitev. Res je, da je stranka, ki jo vodi Slovenska demokratska stranka, v zadnjih letih prišla na politično prizorišče ali pa bila vsaj zadnje mesece in tedne nekako prenovljena, močna stranka, ki je veliko tudi obljubljala volivcem, in stranka, ki je z močno kadrovsko zasedbo tudi z odličnim programom, ki ga je predstavila pred volitvami, prepričala volivce in s tem na nek način prevezala politično pobudo v slovenske političnem prostoru. Res je, da se je Slovenska demokratska stranka v zadnjih letih umestila v slovenskem in pa tudi v evropskem političnem prostoru, dobila podporo tudi med evropskimi političnimi dejavniki in uspela v letošnjem letu nekako ustvariti neko kompatibilnost med evropsko vlado in pričakujem tudi slovensko bodočo vlado in hkrati tudi kompatibilnost med večino v slovenskem zakonodajnem telesu in tudi v evropskem zakonodajnem telesu. In to je dobro za Slovenijo. To je zelo dobro, kadar sta obe veji, obe paraleli kompatibilni, kadar pojeta isto vižo. Res je tudi, da je Slovenska demokratska stranka zadnja leta nekako tudi simbolno dorekla svoj videz, ime, program in tako naprej. Ampak vendarle je dejstvo, da slovensko volilno telo običajno zelo personoficira volitve, tudi strankarske programe. Ne skrivam, da so zadnji meseci, zadnji tedni, predvsem pa zadnji dnevi potekali v nekakšnem boju za mandatarstvo in da je slovensko volilno telo prepoznalo v osebi Janeza Janše bodočega mandatarja oziroma predsednika slovenske vlade. Zato bi bilo prav, da se reče kakšna beseda o njegovih vrlinah oziroma krepostih. Mislim, to ste tudi drugi že poudarjali, da gre za delovnega, mrljivega in odgovornega politika, politika z izkušnjami. Malo politikov je takih, ki bi tako kompetentno obvladali vse področne politike, ki jih bo, kot predsednik vlade moral v prihodnje uravnavati in voditi. Je pa še ena vrlina, krepost, ki do sedaj ni krasila pogosto slovensko politiko. To je resnicoljubnost in verodostojnost. Človek, ki misli to, kar reče, in to, kar reče, tudi stori, je prej redkost, kot pa pravilo v slovenski politiki. Jaz mislim, da se, ne samo retorika, ampak tudi takšna politična drža v prihodnje na Slovenskem mora uveljaviti. Zato sem prepričan, če bi danes ne dali priložnosti kandidatu za predsednika vlade, ki ga je predlagal predsednik države, da bi zamudili veliko priložnost in bi bil svojevrsten precedens. Dovolite mi še, da se z nekaj besedami ozrem na nekatere pripombe iz razprave. Včasih so kolegi na moji desni zelo radi poudarjali, kako dobro je za demokracijo, če so vlade ali izvršne veje oblasti sestavljene iz velikih koalicij, da je to v redu, da vodi v večjo stabilnost in podobno. Sedaj so zapeli drugače in poudarjajo, naj bodo enovite vlade, ideološko enovite vlade, velike koalicije niso primerne. Dejstvo pa je, da so prav velike koalicije otrok proporcionalnega volilnega sistema, volilnega sistema, ki ste ga praktično oktroirali, bivša večina v slovenski politični prostor, in da je prej izjema, da se oblikujejo na podlagi takega volilnega sistema, ki ga imamo, enovite, recimo temu, ideološke vlade. Bil je tudi dan očitek, da se sedanja koalicijska pogodba, ki se pripravlja in katere ste očitno že nekateri osnutek prebrali, bistveno razlikuje od predvolilnih programov. Tudi to je svojevrstna posledica volilnega sistema, ki ga imamo. Če bi imeli volilni sistem, kakršnega smo predlagali v naši politični opciji in stranki, bi mandatar pred volitvami nastopil z nekim volilnim programom, tudi z vladno volilno ekipo, in volivec bi glasoval točno za konkreten program in za konkretno ekipo in ne bi bilo potem potrebno nikakršne revizije delati naknadno, ko se oblikujejo velike koalicije ali koalicije različnih strank znotraj neke politične poloble. Sedaj je pač to tako in ne bo mogoče presojati uspešnosti sedanje vladne ekipe zgolj po predvolilnih obljubah, ker nas zakonitost volilnega in političnega sistema silita v svojevrstno revizijo. To je dejstvo. Dejstvo pa je tudi, da bo moral mandatar, če bo vladal v naslednjih letih, in čez štiri leta bomo ponovno prešli na politični trg, iskati nekakšen kompromis med predvolilnimi obljubami in koalicijsko pogodbo, ki hkrati tudi sodi v sklop nekih predvolilnih, predvladnih obljub. In še nekaj; jaz mislim, da danes ni čas, da merimo mišice o tem, kdo ima prav, kako je delalo kakšno ministrstvo v preteklosti. Danes bi moral biti namen, pogovor o prihodnosti, o kompetentnostih kandidata za predsednika vlade in manj o tem, kako so nekateri ministri počeli ali delali slabo ali dobro v preteklem mandatu. Seveda bilo bi tudi pričakovati, da kolegi na drugi strani že v naprej ne sesuvajo volilnega ali pa vladnega programa, ki še ima vedno status osnutka. Zato prosim, da se pogovarjajmo raje o temah, ki je na dnevnem redu in da damo priložnost je novi politični opciji, ki si je na volitvah na političnem trgu priborila to upravičenje. Hvala lepa.
Hvala gospodU dr. Zveru. Besedo ima gospod Bevk.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Še preden je predsednik države dr. Janez Drnovšek za mandatarja tudi uradno predlagal Janezo Janšo, je kandidat že pred tem opravil prvi neformalni krog pogovorov z vsemi predsedniki parlamentarnih strank. Kot možnega in zelo zaželenega partnerja v novi vladi je Janez Janša videl tudi Združeno listo socialnih demokratov. Z našim predsednikom Borutom Pahorjem sta se večkrat neformalno sestala, povabljeni pa smo bili tudi na uradne razgovore, vendar se stranka po večkratnem temeljitem posvetovanju za vstop v koalicijo ni odločila. V mandatu 1992/1996 smo bili celo nekaj časa skupaj v Drnovškovi vladi, vendar je iz koalicije leta 1994 najprej izstopila SDS, leta 1996 pa še Združena lista socialnih demokratov. Zanimivo je, da se predsodki do združene liste mehčajo ter tako postajamo sprejemljiv partner tudi za, do nedavne politične tekmece in ostre nasprotnike. Povabilo Janeza Janše, da Združena lista socialnih demokratov vstopi v vladno koalicijo, je marsikoga presenetila. V sami strani pa je to spodbudilo zelo široko in temeljito razpravo, kar je po mojem mnenju lahko samo koristno. V poslanski skupini smo imeli različna mnenja. Jaz tudi sedaj nimam nobenega predsodka do vstopa v vlado, saj menim, da bi bilo to koristno za državo, za stranko pa bi žal to imelo več negativnih kot pozitivnih posledic. Stranki imata dokaj sorodne poglede na podorčju gospodarske in socialne politike. Zelo velike razlike so na nekaterih ideoloških temah ter na področju človekovih pravic. Kljub temu bi bilo lahko sodelovanje Slovenske demokratske stranke in Združene liste socialnih demokratov v vladi koristno, saj bi brez dvoma skupaj z drugimi zaprli kar nekaj vprašanj, ki Slovenijo bremenijo že nekaj časa ali pa ločujejo našo javnost. Vendar so razhajanja v stranki prevelika, da bi se lahko začeli resno pogajati za vstop v vlado. Bo pa Združena lista socialih demokratov konstruktivna opozicijska stranka ter bo pri pomembnih nacionalnih temah in projektih sodelovala s Slovensko demokratsko stranko in vladajočo koalicijo povsod tam, kjer bomo ocenili, da je to koristno za državo in njene državljane. Po besedah Janeza Janše v SDS odločitev Združene liste socialnih demokratov, da ni pripravljena sodelovati v koaliciji, niti začeti vsebinskih pogovorov o tem, spoštujejo, a tudi obžalujejo. Verjamem, da je bilo to povedano iskreno. Po stari parlamentarni tradiciji se bo lahko vlada, oziroma koalicija v stotih dneh miru temeljito pripravila in mirno začela s svojim delom. Toda kljub temu moram izraziti obžalovanje, da neformalna koalicija ni izkoristila priložnosti in za podpredsednico državnega zbora podprla magistro Majdo Potrata, ki smo jo predlagali v Združeni listi socialnih demokratov. Današnji nastop mandatarja je bil dovolj dober, da ne bom glasoval proti njegovi izvolitvi. So pa bili v njegovem nastopu nekateri poudarki, s katerimi bi lahko polemiziral, vendar mislim, da bo to še dovolj priložnosti tudi v bodoče. Z gospodom Janšo se lahko strinjam, ko je ocenjeval našo polpreteklo zgodovino in dejal, da je pot do sprave daljša, in da je ni možno doseči čez noč ter da ta preteklost ne bo usodno ovirala naše prihodnosti ter da se bomo vsi, ravno v imenu skupne prihodnosti, izogibali ravnanjem, ki spravo ogrožajo. Ne strinjam pa se z enačajem, ki ga je kolega Janez Janša potegnil med ameriško državljansko oziroma secesijsko vojno in narodnoosvobodilno borbo pri nas. Res smo imeli v tako imenovani ljubljanski pokrajini elemente klasične bratomorne vojne, vendar je vsem jasno, da je bil pri nas glavni cilj osvoboditev domovine in zmaga široke mednarodne protifašistične koalicije, katere enakovreden sestavni del je bil tudi narodnoosvobodilni boj. Hvala lepa.
Hvala, gospodu Bevku. Besedo ima gospod Germič.
Hvala gospod predsednik za besedo. Spoštovani kandidat za predsednika vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Ko danes razpravljamo o predlogu predsednika Republike Slovenije, o kandidatu za predsednika vlade Republike Slovenije, imamo pred sabo po mojem tri pomembna izhodišča, na podlagi katerega se bomo danes lahko tudi odločali. Prvo pomembno izhodišče so volilni rezultati 3. oktobra, ki so povedali voljo volivk in volivcev. In s tega vidika, pa tudi na podlagi pogovorov, ki so jih opravili vodje poslanskih skupin pri predsedniku države, se mi zdi tudi nesporen predlog za kandidata, gospoda Janše, za predsednika vlade Republike Slovenije. Tudi po podatkih, ki danes v javnosti obstajajo, mislim, da tudi ni nobenega dvoma o tem, da ne bi dobil zadovoljive podpore. Drugo pomembno izhodišče, ki ga imamo danes pred sabo, je nagovor kandidata za predsednika vlade, kot tistega izmed argumentov ali pa enega izmed pomembnih argumentov naše odločitve. Tu se mi zdi izredno pomembno povedati, ne glede na to, da je bilo danes že rečeno, da je mogoče neumestno povezovati predvolilni program in današnji nastop kandidata za predsednika vlade, z mojega vidika se mi zdi to pomembno dejstvo. In glede na to, da je predsednik vlade tudi predsednik v tem trenutku najpomembnejše parlamentarne stranke, kajti če tega ne vzamemo kot dejstvo, bi lahko ta nastop jemali tudi kot zelo spremljajoče dejstvo glede na koalicijsko pogodbo, kot bo nastala. Vendar se mi zdi njegov današnji nagovor izredno pomembno dejstvo pri moji odločitvi glede podpore predlaganemu kandidatu. Seveda bi danes zelo težko polemiziral z vsebino teksta, ki smo ga dobili, in vsebino nagovora, ki ga je kandidat za predsednika vlade pred nami tudi izvedel. Želel pa bi mogoče opozoriti na eno dejstvo ali pa na nekatera dejstva. Prvo dejstvo, na katerega bi želel opozoriti, je, da se mi zdi zelo pozitivno, da je kandidat za predsednika korektno opredelil odnos do preteklih mandatov, in ocenjuje, da je bilo vedno mogoče ugotoviti, da so bili v preteklih mandatih narejeni pomembni koraki naprej. To se mi zdi izredno pomembno dejstvo. Hkrati se mi zdi izredno pomembno dejstvo, da opozarja na nekatera področja, o katerih je bilo govora že v preteklem mandatu in za katera se bo prioritetno - vsaj po lastni oceni sem nekatera področja izvzel - zavzel v okviru svoje funkcije predsednika vlade, če bo izvoljen. In tu bi rad navedel področje zdravstva. Veseli me, da je sam v uvodnem nagovoru uporabil besedilo, da bo na tem področju potrebna reforma, ki bo zagotovila stabilen sistem zdravstvenega varstva. To bi postavil v kontekst tudi enega drugega dela v tem besedilu, ki govori o tem, da bo treba opredeliti novo pojmovanje solidarnosti v družbi. Mislim, da je zdravstvena reforma opredelila vrsto odprtih vprašanj na področju zdravstva, hkrati pa je zelo pomembno izpostavila področje solidarnosti. Tu bo v naslednjih dneh ob zaslišanjih kandidatov za posamezne ministre priložnost videti, ali gre tu za povezavo pri reformi zdravstvenega sistema in novega pojmovanja solidarnosti v družbi. Tukaj me veseli, da je bila izpostavljena Lizbonska strategija in trajnostni razvoj, ki je temelj razvoja slovenska družbe, čeprav mi tukaj manjka veliko inštrumentov in konkretnih meril in kazalcev, na kakšen način, bo to doseženo. Tukaj je navedena tudi Lizbonska strategija, o kateri bo prav gotovo možno, gospod kandidat, s strani vaših ministrov slišati bistveno več o tem, glede na to, da so ocene Lizbonske strategije, ne nazadnje v Evropskem svetu, pokazale, da je tempo upočasnjen in tukaj bo zelo zanimivo, na kakšen način boste vi predstavljali te instrumente. Danes je bilo veliko govora o tem, da želite graditi na znanju temelječo družbo. To me veseli. Glede na to, da sem v preteklem mandatu sam veliko nastopal na to temo in se zavzemal za trajnostni razvoj in priložnost posamezniku in poudarek na vseživljenjskem učenju. Zato bi se tukaj pridružil vsem tistim, ki so danes v diskusiji nakazali integralnost pristopa k procesu izobraževanja in k pazljivosti, ko predlagate spremembo zakona o vladi in razdelitev tako pomembnega in zelo občutljivega področja. Zelo je zanimiva vaša ocena o pomembnosti in vlogi kjotskega protokola. Tukaj bo zelo pomembno slišati, na kakšen način bomo gradili svojo prometno politiko naprej, katerega se v našem programu oziroma vašem programu in nagovoru dotikate le bežno. Eno in drugo sta vzročno zelo močno povezana in tukaj odgovora v okviru pisnega dokumenta še ni. Naj bo dovolj v okviru vašega predstavitvenega nagovora in vsebine. Tretje pomembno izhodišče, na osnovi katerega bo pa danes teklo tudi odločanje, je pa tudi vaša osebnost, za katero se mi zdi izredno pomembno, kajti kot predsednik vlade bi želel, da izkazujete sposobnosti povezovanja. Bilo je že rečeno, da je bilo zaslediti v vaši življenjski poti kar nekaj transformacij. Ena izmed, vsaj kolikor sem jaz lahko opazil, je bil vaš velikokratni nastop v zaključku prejšnjega mandata, kjer je bilo izrečenih veliko negativnosti in bistveno manj pobud za spravo, za sodelovanje. Tudi danes je bilo rečeno, da si želimo spremembo načina dela. Tudi moj pristop je bil vedno takšen k povezovanju. Želel bi si, da sprememba dela pomeni to, da boste upoštevali to, kar ste zapisali, da se boste zavzemali za čim širšo udeležbo vseh, ki lahko prispevajo k blaginji Slovenije. Seveda dejstvo, ki govori o porazdelitvi funkcij v posameznih komisijah in odborih, in omejil se bom samo na odbor za zadeve Evropske unije, govori nekoliko drugače. Ne bi si želel, da bi v tem odboru, vsaj sam sem se v tem odboru zavzemal, da smo odločitve sprejemali s konsenzom tako opozicije kot koalicije, obveljal način preglasovanja in samo delitev funkcij v tem odboru, kjer predlagate tako predsedstvo kot dva podpredsednika iz vrst tistih, ki vas eksplicitno v tem trenutku že podpirajo. To bi bil slab pristop, ki me navdaja tudi s pomisleki, da boste seveda sinhrono delovali s tistim, kar tudi rečete. Hvala lepa.
Hvala gospodu Germiču. Besedo ima gospod Marinič.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani kandidat za predsednika vlade, gospod Janez Janša, spoštovane kolegice in kolegi! Razmišljal sem, ali naj se prijavim k razpravi, ali naj se odpovem. Veliko tega, kar sem želel povedati, je bilo danes tukaj že slišanega. Pa vendarle želim povedati nekaj, kar me je pripeljalo, da sem danes tukaj, da sedim tukaj s kolegoma Pukšičem in Miroslavom Lucijem. To povem zaradi tega, ker prihajamo vsi trije iz osme volilne enote, iz devetega, desetega in enajstega volilnega okraja, iz Slovenskih Goric, Dravskega polja, Ptujskega polja, Ptuja in Haloz. To so kraji, ki so v preteklosti bili pozabljeni. In ni naključje, da so se volivke in volivci odločili tako. Zato smo danes tukaj, ker so nam zaupali. In zaupam tudi kandidatu za predsednika, gospodu Janezu Janši, ki me je prepričal z današnjim govorom. Veliko let sodelujeva, veliko tega sem že slišal od njega. Danes je to moje prepričanje popolno, zato bom zanj tudi glasoval. Hvala lepa.
Hvala gospodu Mariniču. Besedo ima gospod Potrč.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod kandidat za predsednika vlade je v svojem uvodnem nastopu pouradil svojo željo in pripravljenost graditi politiko Slovenije na čimvečjem sodelovanju, na pritegovanju tudi opozicije, na pritegovanju civilne družbe in podobno. Jaz bi rad verjel, da je to res, vendar bi pri tem želel opozoriti, da me nekaj vsebinskih poudarkov iz njegove razprave pa tudi iz razprave kolegov poslank in poslancev iz njegove stranke opogumlja, da rečem, da nisem prepričan, ali je to do konca iskreno mišljeno. Začetek opredelitve nagovora za enotnost začeti tako, da je za plebiscit, za samostojno in neodvisno Slovenijo, za obrambo Slovenije pred napadom jugoslovanske armade in podobno zaslužen samo Demos, ni objektivno izhodišče. Takrat smo to imele za svoje stališče vse parlamentarne stranke. Bil je dosežen skupen dogovor, podpisan od predsednikov in vodij vseh parlamentarnih strank v letu 1990, in vsi želimo reči, da je dejanje osamosvojitve dejanje vseh Slovenk in Slovencev. Jaz bi prosil, predlagal, da na ta način razumemo vsaj enotno bližnjo zgodovino. Če hkrati kolegice in kolegi govorijo o novem mejniku, o novi kvaliteti, o zgodovinskem pomenu, o tem, da komaj vstopamo na pot resne politike, da smo stopili na pot normalnosti države, da je doslej veljal demokratični deficit in podobno, potem se jaz take zgodovinskosti tega bojim, ker menim, da ima lahko napačen prizvok. Poudarjam pomen spremembe politike in verjamem, da bo prišlo tudi do novih metod, do nove kvalitete, do novih idej. Samo govoriti o tem, da je to tako zgodovinsko vis-a-vi preteklega, osebno dvomim. In zaradi tega, ko se poskuša komurkoli od tistih, ki ne bomo podprli mandatarja, oporekati, da to delamo zaradi predsodkov, moram reči, da to, kar sem pravkar govoril, govori obratno. Niso na naši strani predsodki, na strani, gospod Janša, vaši in vaših strank so doslej mnogokrat bili brez potrebe predsodki, ker niste želeli priznati objektivne razmere takšne, kakršne so bile. Zato želim, da bi se poskušali najti res na objektivnih dejstvih, na konkretnih programih, na možnosti medsebojnega sodelovanja, in da bi na ta način še eventualno tiste razlike, ki obstojajo, poskušali presegati. Nič nam ne pomaga, če jih bomo potisnili pod preprogo, kar ste vi mnogokrat doslej govorili, da je slabo, in je res slabo. Treba je povedati, da obstojajo, videti, ali jih lahko presežemo, se potruditi, da najdemo skupne rešitve, reči, da jih ni, ker nekomu niso všeč ali jih ne bi želel prikazati v simpatičnem nastopu, pa verjetno nima smisla. In da zaključim. Gospod Zver! Mandatarju oziroma bodočemu kandidatu in pričakujem, izvoljenemu predsedniku, pripisujem mnogo lastnosti za uspešnega politika in voditelja. Absolutno. Predvsem tudi njegovo delavnost, vztrajnost in doslednost za uveljavljanje interesov in ciljev, ki jih ima osebno in njegova stranka. Vendar govoriti o tem, da je vedno govoril, kar je mislil, in mislil, kar je govoril, je seveda lahko res za tisti trenutek. Če pa primerjamo nastope, ki smo jih spremljali v zadnjem mandatu, če spremljamo predvolilne nastope in nastope danes, potem seveda je določen razkorak, ki je lahko objektiven, ker je položaj različen, vendar le pomeni, da ta doslednost ni v takšni meri izražena, kot ste rekli vi. Verjamem, da je slika gospoda Janeza Janše tista, ki se prikazuje sedaj po uspehu na volitvah, in želel bi si, da s takim Janezom Janšo tudi sodelujemo. Hvala.
Hvala gospodu Potrču. Besedo dajem gospodu Guliču. Prosim.
Spoštovani predsednik državnega zbora, cenjene poslanke in poslanci, kandidat za predsednika vlade Republike Slovenije! Moram reči, da me je nastopni govor kandidata za mandatarja prijetno presenetil in prav vesel sem bil tega spravljivega tona, odprtosti do drugače mislečih, tudi nekaterih novosti, ki jih prej nisem poznal. Mislim na vsebinske novosti, se pravi, tisto, kar je bilo pravzaprav kar obrat od tistega, kar sem poslušal prejšnja leta govoriti slovensko demokracijo in še prej socialno demokracijo; skorajda popoln obrat, za to gre. Ampak nekaj mi je pa manjkalo. Namreč, želel sem si, da bi bilo spregovorjeno tudi kaj o krajih, ki ne sodijo v slovensko podeželje, v to idiličnost in kulturo, da bi se vsaj malo dotaknil tudi tistega dela prebivalstva, ki živi v postindustrijskih časih in industrijskih krajih. Se pravi, v krajih, iz katerih prihajam. Tam seveda ni samo cvetje in skakajoči zajčki, ampak tudi kaj drugega. Tudi tam je bolj malo pridnih in ubogljivih ljudi, pač pa smo malo drugačni. Velikokrat sem slišal o skrbi za različne socialne plasti, nekaj je bilo nakazanega tudi prek pripovedi o upokojencih in o zdravstvu, vendar pa precejšen del Slovenije pravzaprav na nek način ni bil omenjen. Zdaj grem pa k tistemu drugemu, kar me kot novega poslanca pravzaprav bolj skrbi. Tu sem slišal, da v glavnem veljajo in štejejo dejanja. Ta pa od tretjega vinotoka naprej niso bila takšna, kot smo prej slišali, pa naj gre za upoštevanje sogovornikov, naj gre za upoštevanje mnenj ali predlogov. Lepe besede, ki pa jih dejanja niso podkrepila. Tako se mi je porodilo kar nekaj pomislekov, ki jih je danes več, kot pa jih je bilo včeraj, ko sem prebral tudi predloge, o katerih naj bi v teh dneh odločali. Upam, da se bo izkazalo, da se motim in da je resnica takšna, kot je bila povedana v nastopnem govoru. Tako bo moja odločitev načelna in v skladu z dikcijo zakona o poslancih, premišljena, pa tudi srčna in bo upoštevala voljo tistih volivcev, ki so me izvolili za poslanca v državni zbor. Kandidat za mandatarja, gospod Janez Janša, bo danes prav gotovo izvoljen, zato Janezu Janši in vsem državljankam in državljanom Republike Slovenije srečno, kot se reče pri naših ljudeh.
Hvala gospod Guliču. Besedo ima gospod Rupar, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani Janez Janša, kolegice in kolegi! Bom poskušal biti čim krajši. Tisti, ki govorite, da je presenečenje, če je predsednik Janez Janša v uvod tega zbor in uvod v vlado kot sogovornike povabil vse stranke, tisti, ki govorite, da je Janez Janša povsem drug človek, kot je bil nekoč, celo tista dekleta, ki govorijo, da se danes smeji povsem bolj zapeljivo in bolj iz srca kot nekoč, tisti Janeza Janšo niste dobro poznali. Iz svojih izkušenj vam povem, da človek, ki ga je predsednik države predlagal kot kandidata za sestavo vlade, nikdar ni bil drugačen, nikdar ni bil bolj tog, ni nikoli bolj prepirljiv in nikoli bolj prijazen, kot je sedaj. Samo v luči sogovornika, sočloveka ga je bilo treba poiskati v pozitivni luči, kot sogovornika dobrih misli in želja. Če danes govorite, da je tako ali tako že dovolj glasov, potem naj vam povem, da je to zelo slaba tolažba tistim, ki boste glasovali proti njem. Tisti, ki mu ne boste dali glas, mu še vedno ne zaupate in niste mu dali popotnice, za katero trdite, da bi mu jo v najboljši in najbolj prijazni luči. To govorim iz preprostih izkušenj, ker marsikateri govornik pred menoj danes ni našel pozitivnega mišljenja ali pozitivne note, da bi pristopil tudi k pozitivnem" glasovanju. Marsikdo je ocenjeval, katere razlike vladajo med predsednikom Janezom Janšo in njim v nasprotju z mandatarjem, ki ne bo nikoli nasprotniku rekel, ti imaš pa te in te napake, pač pa bo v njem skušal poiskati pozitivne stvari, pa četudi jih bo našel malo, bo na teh pozitivnih stvareh gradil svojo prihodnost in dialog do njega. Ravno tako tudi do političnih strank in do vseh ljudi, ki jih vzame oziroma ki pridejo v njegov krog. Sam sem mu izredno hvaležen in to hvaležnost, gospod Janez Janša, danes javno izražam. So bili trenutki, ko je bilo hudo in v nasprotju z nekaterimi, ki so doživljali v tem prostoru enako usodo, lahko povem in se tudi zahvalim za vso podporo, ki je na koncu pripeljala tudi do tega, da danes skupaj sedimo tukaj. V nasprotju z marsikom, ki mi je pred dnevi narekoval, češ da so tako v Novem mestu, v Kranju nekoč prijatelji strank, ki so sestavljali dosedanjo vladi, ostali sami. Nihče jim ni dajal podpore, celo obratno, kritike, ki danes letijo iz ust bivših kolegov, so morda hujše kot pa kritike kateregakoli sovražnika, nasprotnika. In v tem pogledu, spoštovane gospe in gospodje, kolega Janeza Janše niste poznali. Tisti, ki bo rabil podporo takrat, ko je na tleh, jo bo našel prav gotovo pri njem. Slovenija ni na tleh, to je dejstvo. Kritike, ki so bile v volilnem obdobju in ob koncu ali pa v celem prejšnjem mandatu uperjene zoper vlade, niso bile zlonamerne kritike. Tudi predlogi, ki so bili podani za izboljšanje stanja v Sloveniji, so bili pozitivni, vprašanje je le, zakaj jih nihče od vlade, ki odhaja, ni sprejel kot take. Zatorej vas tudi v tej prispodobi vse tukaj navzoče v tem državnem zboru, ki še oklevate glasovati za podporo danes predsedniku Janezi Janša, prosim in opozarjam, da ne oklevajte in da storite to v duhu tistega, česar bi si tako vi kot pa jaz tudi najbolj želeli. Janez Janša nikoli ne izključuje, bil pa je velikokrat izključen. Če danes nekateri, ki odhajate v opozicijo, govorite, da si želite sodelovanja z njim, da si želite, da vas ne bi izključeval, potem vas prosim, ne izključite z negativnim glasom zoper njega ravno predsednika Janeza Janše danes. Spoštovani predsednik, obljubljam ti vso podporo tudi svojih kolegic in kolegov, pa četudi bo potrebno za to delati dan in noč, dneve in dneve samo zato, da bomo pokazali, da so kritike že prvi dan, prvo uro uperjene zoper tebe in zoper vlado, ki je še pravzaprav ni, neupravičene. Zato da to neopravičilo tem kritikam pripelje pozitiven razvoj vsemu slovenskemu narodu in ta obljuba in ta zaveza velja verjetno tudi v imenu vseh, ki so letos zaupali glas koalicijskim strankam, zatorej tudi v mojem imenu veliko sreče, veliko uspeha in vso pomoč vsem in prosim za pomoč vseh, ki želijo, da Slovenija uspe. Hvala lepa.
Hvala gospodu Ruparju. Besedo ima gospod Školč. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, kolegice, kolegi. Predsednik države je za mandatarja predlagal človeka, ki ga po 3. oktobru pravzaprav skorajda ni mogoče več prepoznati. Poskuša biti spravljiv na vse strani, odprt za dialog tudi z ljudmi, ki jih je še septembra popisoval in jim pripisoval odgovornost za klientalizem, za veliko koruptivnost in vse vrste pristranosti. Zanj niso več sporne niti manjšinske pravice madžarske in italijanske narodne skupnosti niti ne pravice, kot jim sam pravi, neavtohtonih narodnostih. Ti zadnji so bili še nedavno v dobrem delu obravnavani kot nasprotniki samostojnosti Slovenije, kot špekulanti, kot preračunljivci. Vsi so tudi srečni s tem, da se zagotavlja, citiram "svobodno izpovedovanje in prakticiranje verskega življenja." Janez Janša je tak, kot ga poznamo. Po 3. oktobru je prav, bom rekel, neke vrste slovenski "dalajlama". Obljublja vse tisto kar, roko na srce, prepovedati ne more, kar je garantirano z ustavo in kar je temelj za bivanje v skupni Evropi. In vseeno se tu ne moremo načuditi temu, kako je to lepo in prav. Da ne bo pomote, sam temu spravljivemu tonu in pa stilu jasno, da ne nasprotujem. Niti mi ni zoprno, ko on in njegovi kolegi, bom rekel, drugače ocenjujejo zadnjih 12 ali pa če hočete 15 let in vse te dosežke. Zdi se mi dobro in je lahko neka podlaga za to, da lahko brez hude krvi govorimo o stvareh, ki so ta trenutek pred nami in ki bodo tudi v prihodnje pred nami. Ampak velja pa le povedati tukaj, da če bi tako nastopal v zadnjih štirih leti in v volilni kampanji, danes ne bi bil zmagovalec in danes ne bi bil mandatar za sestavo nove vlade. Ampak to je problem, ki ga bo razreševal s svojimi volivkami in volivci. Tisto, kar je vprašanje, je, ali imamo res pred seboj popolnoma novega človeka; človeka, ki je pripravljen res pozabiti na vse, opustiti, bom rekel, stare in radikalne ocene in tudi spopade. Sam mislim, da ne, ker ga razkriva prav govorjenje, da so važnejše od tem preteklosti in da so važnejša od ideoloških vprašanj vprašanja razvoja, gospodarstva in tako naprej. Ne vem, če to govori zaradi tega, ker se mu je pred svojimi novimi prijatelji težko pohvaliti s stvarmi, ki jih je, ne tako daleč nazaj, tudi dobro delal. Bil je dober brigadir in, kot slišim, večkratni udarnik; bil je, kot pravijo, najboljši vodja teh pohodov po poteh Avnoja;bil je strikten zagovornik koncepta ljudske obrambe in družbene samozaščite; zaradi tega je imel velike težave in tudi drugi, ki so delali z njim. Lahko, da mu je nerodno govoriti o tem, ampak to niti ni tako važno. Vprašanje je, kaj pomeni ta jezik, da pač preteklosti in vprašanj ideologij ni smiselno postavljati v prvi plan. V ozadju je seveda izrečeno, da so se vse stvari zares začele šele s 3. oktobrom. Mi teh tez o koncu ideologije in koncu zgodovine ter začetku zlate dobe pravzaprav ne srečujemo prvič; tudi v svetu je to znano in vsaj njegovemu kolegu so zagotovo znane Böll teze ali pa Francisa Fukuyama iz konca 90. let. Ampak kdor v bistvu to govori in na ta način briše tiste stvari, ki so ne nazadnje tudi pomembne, podcenjuje tisto, čemur se reče korenine, in tisto, čemur se reče tradicija, ter tisto, čemur se reče tudi težave, ki so vgrajene v neki skupnosti. S tega vidika zaključujem s tem, da ta teza, da so se normalne razmere v Sloveniji vzpostavile šele z oktobrskimi volitvami, v sebi vsebuje hud ekskluzivizem. Ta ekskluzivizem je nevaren, razkriva nam starega Janšo in ob tem prinaša velik šopek cvetja ter veliko celofana. Tudi sam bi si želel, tako kot kolega Gulič, da se motim; ampak jezik je v politiki tisti, ki je temelj vsega. Hvala lepa.
Hvala gospodu Školču. Besedo ima gospod dr. Lahovnik.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani gospod kandidat! Z zanimanjem in pozornostjo sem poslušal vaše izvajanje danes. Seveda vam najprej čestitam že za to nominacijo, ki je na nek način logična, sploh glede na rezultat volitev, glede na to, da je SDS vendar relativna zmagovalka teh volitev, nesporno, in verjamem, da je predsednik republike skrbno pretehtal, komu bo, tudi glede na dano strankarsko aritmetiko, poveril ta mandat. Ko sem poslušal vaš govor - govorili ste o strateških prioritetah in ste to nekako navezali tudi na spremembo zakona o vladi oziroma na predlog -, sem razmišljal o teh prioritetah, ki ste si jih zastavili. Bil sem neprijetno presenečen, ko sem ugotovil, da prihaja do nekaterih sprememb, ki so notranje vendar precej nekonsistentne, nedosledne. Tako, recimo, težko razumem, zakaj za energetiko predlagate, da se preseli v ministrstvo za gospodarstvo, čeprav je to izrazita infrastrukturna dejavnost, ki manj vpliva na konkurenčno sposobnost gospodarstva, po drugi strani pa tehnologijo izločate iz ministrstva za gospodarstvo in s tem v bistvu delate ravno v nasprotni smeri, kot pa bi pričakovali. Pričakoval, vsaj jaz bi, da bi ministrstvo za gospodarstvo razvijali v smeri ministrstva za konkurenčnost. In moram reči, da na tej točki se mi je zdela ta vaša odločitev povsem nelogična in jo težko razumem. Druga takšna stvar je seveda cepitev ministrstva za informacijsko družbo, načelno se zopet del aktivnosti seli v ministrstvo za gospodarstvo, drug del se porazgubi po celotni državni upravi. In se mi zdi, predvsem s tega vidika, da so informacijsko-komunikacijske tehnologije izjemno pomembne, kar ste tudi sami poudarjali v nekaterih vaših prejšnjih nastopih, ki sem jih pozorno poslušal, se mi zdi ta vaša odločitev precej nelogična. Bil sem precej zaskrbljen tudi nad povečevanjem števila ministrstev. Eno izmed vaših izhodišč je bila racionalizacija državne uprave. In sem vsaj na tej točki to pozdravil z velikim navdušenjem. Vsi skupaj se strinjamo, da je na tej točki potrebno narediti več, pa vendar - kakorkoli obračamo, bomo sedaj imeli eno dodatno ministrstvo več. Kakorkoli obračamo, bo imel sedaj predsednik vlade po vašem predlogu možnost, da imenuje neomejeno število državnih sekretarjev v uradu predsednika vlade, kar je seveda spet potencialna nova vojska novih uradnikov. Kakorkoli obračamo, bodo tudi ministri brez resorja imeli možnost imenovanja državnih sekretarjev, kar je zopet ravno nasprotno od tistega, kar naj bi bil cilj racionalizacije državne uprave. Nad tem sem precej zaskrbljen. Zdi se mi, ko ste nam predstavili vaše izvajanje, je bil naslov tega vašega gradiva "Pred nami so priložnosti, kakršnih doslej še nikoli nismo imeli." Pravica vsakega kandidata je, bodočega mandatarja, da seveda spremeni tudi strukturo vlade. Tako kot ocenjuje, da bo najbolj primerno delovala. Tukaj ste imeli veliko priložnost. V nogometnem žargonu bi rekel, da že na začetku tekme zabijate gol, pa ste iz te lepe priložnosti poslali žogo kar visoko pod oblake in je seveda niste že na samem začetku izkoristili, temveč se bojim, da gredo predlogi ravno v nasprotni smeri: daleč od tega, da bi ministrstva prispevala h konkurenčnostni Slovenije, daleč od racionalizacije državne uprave. Ker ne želim biti predlog in se mi zdi v tej fazi mogoče še ne najbolj korektno, da celovito obravnavam vaš govor, seveda sprejemam, da je vendar bil omejen čas in niste uspeli in se niti niste mogli dotakniti vseh podrobnosti, bi vas vendar želel opozoriti samo na eno nedoslednost, ki se mi pa zdi z vidika tudi naših državljanov pomembna. Vi ste v vašem govoru izrazito izpostavili, da se zavzemate za to, da bodo bogatejši oziroma lastniki kapitala plačali več za proizvodnjo javnih dobrin. Mi to podpiramo, s tem se strinjamo, pri tem pa ne smemo pozabiti, da so ravno davki ena izmed temeljnih seveda virov, s katerimi se tudi zagotavlja proizvodnja javnih dobrin. V dokumentu, ki ste nam ga nekako dali v obtok, koalicijska pogodba, v programskem delu, pa jasno pišete potem, da se bo koalicija zavzemala za cedularno obdavčitev dohodkov od kapitala, kamor seveda spadajo dividende, obresti, kapitalski dobički, nepremično, premično premoženje - skratka, gre za povsem nekaj drugega. Če se odločite za to, da bodo bogatejši plačevali več tudi pri kapitalskih dobičkih, potem je seveda najbolj enostavno, da te kapitalske dobičke vštejemo v dohodninsko osnovo in po višjih mejnih stopnjah tudi plačujejo višje davke. Cedularna obdavčitev je nekaj povsem drugega in tukaj gre za izrazito nedoslednost, pa si ne drznem sedaj vam tukaj, niti predlagati, kaj je bolje: eno ali drugo. Želim pa vas tukaj vendar opozoriti na izrazito nedoslednost in bi vas prosil tukaj za odgovor, da tudi pojasnite, kaj natančno mislite in za kaj natančno se zavzemate, ker imajo tudi naše državljanke in državljani do tega nekako pravico, da zvedo, kaj natančno je mišljeno. Skratka, na tej točki, kot sem dejal, se mi zdi tudi glede na bodočo koalicijsko aritmetiko oziroma strankarsko matematiko, da je rezultat precej jasen. Jaz vam seveda želim lahko veliko sreče pri izbiri ministrske ekipe, če boste izvoljeni. Seveda vas samega v tem trenutku, glede na navedeno, nikakor ne morem podpreti. Hvala.
Hvala gospodu Lahovniku. Besedo ima gospa Širca.
Hvala lepa. Seveda na volitvah so Slovenke in Slovenci izrazili večinsko podporo SDS, to voljo je predsednik države upošteval in pričakuje, da naj bi jo tudi mi. Sama imam s tem predlogom precej težav, veliko zadržkov predvsem pa strahov. Gospod Janša, prevzemate - skoraj zagotovo prevzemate - vodenje države v trenutku, ko je le-ta v zelo dobrem stanju. Volilni program vaše stranke pa da slutiti, da boste mogoče to stanje zamajali. Zakaj, menim tako? Vaše volitvene obljube niso majhne in so zelo težko uresničljive. Obljubili ste zniževanje davkov, povečevanje pokojnin, pocenitev šolstva, ojačanje izdatkov za socialno varnost, za zdravstvo in hkrati pa niste povedali, kjer boste jemali, da boste vse to lahko dajali. V času, ko je potrebno zniževati brezposelnost, dvigovati gospodarsko rast, kakovost življenja in ko je socialna varnost lahko tako hitro ogrožena, še posebej, če se javni sektor na področju zdravstvenih storitev zmanjša, je moj dvom upravičen; tudi v času, ko smo pred uvedbo evra in ko je vsaka inflacija lahko zelo usodna. Seveda je demagogija morebiti del predvolilnega življenja in trezen politik se ji mora izogibati, saj mora prej ali slej položiti račune ali celo priznati, da je pred volitvami taktiziral zato, da bi pač prišel na oblast. Toda davek za tako kupčijo in na ta način kupljeno moč plačujejo občani. Da so obljube dvorezne in da se jih lahko hitro prekliče, čim se volitve zgodijo in čim so mimo, pa priča že vaš današnji govor, ki govori v povsem drugačnem tonu in tudi predvolilne obljube v celoti postavi v daljši izvedbeni rok ali pa jih sploh odmakne. Tudi osnutek koalicijske pogodbe, ki megli obljubljeno, spreminja predvolilne fraze, jih nevtralizira ali celo prinaša rešitve, ki jih pred volitvami sploh ni bilo; tudi ta osnutek se odmika od tega, kar je bilo izrečeno pred volitvami. In tu je moj problem, gospod Janša, ne verjamem pač vašim obrazom oziroma če sem bolj natančna, ne verjamem vašima dvema obrazoma. Vaš nekdanji obraz je vseboval retoriko izključevanja, današnji vključevanja. Nekoč ste spodbijali ustavnost predstavnikov dveh manjšin v parlamentu, to je bilo sredi devetdesetih, danes ju nagovarjate. Nekoč ste, recimo, dr. Ruplu očitali, da je nekakšen plačanec - danes je prijatelj. Nekoč vam ni bilo tuje razmišljanje v stilu hobotnic - danes, baje, lovke povezujejo. Skratka, zaupanje je predpogoj mojih odločitev. In kateremu obrazu naj sedaj verjamem? Kajti, še pred nedavnim ste izražali težka sporočila. V govoru na tribuni tako imenovane civilne iniciative, Zbora za republiko, 23.6.2004, ste govorili o kulturnem boju. Zbor za republiko je morda res sofinancirala kultura oziroma se je založništvo v tem primeru izkazalo kot profitna dejavnost, toda vaš nagovor je prinašal zlonameren, ne pa kulturen naboj. Kaj ste takrat dejali na račun vlade [[citiram]] : "Priče smo bili poskusom potvorbe samih korenin slovenske osamosvojitve, ki naj bi segale tja v čas Avnoj sklepov. Priče smo bili demoniziranju vere." Kdaj in s čim je Liberalna demokracija potvarjala osamosvojitev - takrat, ko je spraševala po izginulih dobičkih ob trgovanju z orožjem? Kdaj je demonizirala vero - takrat, ko je sledila ustavni presoji in podprla vatikanski sporazum; takrat, ko je spraševala o oprostitvi davkov na duhovščino; takrat, ko je financirala obnove cerkve, ali takrat, ko je trdila, da je pravica do islamskega centra enaka, kot je pravica do katoliškega centra? Na istem zboru junija ste dejali [[citiram]] , da "smo v novejši zgodovini opravičevali zločine in celo poveličevali krvave delikte." Vaša terminologija ni bila prizanesljiva do pojma kontinuitete. In poleg korupcije, kraje, klientelizma, je bila kontinuiteta četrti "k", četrta mantra, ki se je prefinjeno klesala v zavest Slovencev. Zgodovine nismo preinterpretirali, o njej presoja zgodovinska znanost. Na političnem nivoju pa se je LDS opredelila za novejšo zgodovino v svoji resoluciji in tudi do njenih napak. In nadalje, dejali ste: "vladajoča struja je omejevala prostor pogovora za neposredne RTV prenose na nacionalni RTV in se še vedno, ker se je še vedno potrebno boriti od seje do seje, da se ti prenosi zgodijo." Seje državnega zbora so v zadnjem obdobju javne, se prenašajo po televizijskem omrežju, nekoč so se po računalniškem, a novim tehnologijam niste dovolj zaupali. Z ukinitvijo ministrstva za informacijsko družbo kaže, da jim še v bodoče tudi ne. Ko smo dobili prenose, ste jih polno izkoristili, in vaša pravica je bila, saj po "prime timu" ste radi utihnili ali pa odšli kam drugam. V enem primeru ste res se borili za prenos in to na način kaznovanja RTV Slovenija, ki zaradi že zakupljene tekme, kot se spomnimo, ni prenašala izredne seje državnega zbora. Drugi dan ste vložili zakon o ukinitvi televizijskega prispevka. Temu se pravi politični vpliv na medije, ki je bil vedno očitan drugi strani. "Priča smo bili" - citiram nadaljnji del vašega govora in s tem bom končala - zlorabi problematike tako imenovanih izbrisanih. Upravljavci slovenske države so v zadnjem desetletju številne pomembne odločitve sprejemali brez potrebnega širšega soglasja, na primer izdajali so odločbe o tako imenovanih izbrisanih v nasprotju z referendumsko voljo." [[Konec citata.]] Ustavna odločba, ki je potrdila neposredno izvršljivost za izdajanje odločb je bila v tem govoru zamolčana, preprosto zamolčana. Bojim pa se, kako boste to vprašanje zaključili, sploh pa, če ga bodo odpirali v Evropi. Skratka, vsak človek si zasluži priložnost in vam je dana. V umetnost vladanja, kar politika nedvomno je, morebiti spada tudi umetnost mimikrije in preobrazbe. Verjeti, upati velja v to, da ne bo se ta preobrazba zgodila v škodo dobrega stanja Slovenije. Hvala.
Hvala gospe Širci. Besedo ima gospod Moge.
Predsedujoči, hvala za besedo. Ostali sta mi dve minuti in ne morem povedati tistega, kar bi želel, zato bom pač malo moraliziral. Stari Latinci so dejali: "Tempora mutantur et nos mutamur in ilis" ali "Časi se spreminjajo in mi se spreminjamo z njimi." Leta 1994 sem bil tukaj je napisal premier doktor Janez Drnovšek pismo, s katerim je predlagal, da gospoda Ivana Janšo razrešimo ministrstva. Danes sem tukaj zato, ker mi zopet doktor Janez Drnovšek piše, da naj gospoda Ivana Janeza Janšo imenujem za premiera. Njegovega dela med osamosvojitvijo ne kaže ocenjevati, to je vsem znano, da je tudi velik njegov del, da smo se osamosvojili, in je tudi velika zahvala ljudi s te strani, da so imeli take ljudi notri, kot je bil Bavčar, Janša in vsi ostali. Seveda pa nad nami plavajo oblaki, ki bi jih bilo treba razrešiti. En oblak je ta, da nismo rešili vprašanja povojnih pobojev; nihče ne odobrava tega, da so ujetnike vklenjene pripeljali do jam pa brez sodnih organov pobili in zmetali noter. To bi morali razčistiti. Še hujše pa je, ko se je končala vojna, pa da smo tudi desetdnevno vojno končali, pa smo potem z mastnimi dobički sosedom prodajali orožje za velike denarje, da tega denarja ni nikjer in da ljudje, pa ne govorim vam, gospod Janša, ampak tisti, ki so bili tu, bi morali odgovarjati in tančico odstreti, tega niso naredili. Jaz sem hvaležen, ker vas bodo danes izvolili, da je to, kar ste tu pred vsemi povedali, da boste z vsemi svojimi silami pomagali, da se bo ta tančica odstrnila in da bo državni zbor enkrat dobil jasno sliko, kdo je delal zakonito, kdo ne in kam so šla ta sredstva. Manjka mi pri vas samo še to, v svojem programu, da bi se nekoliko omejili na pokrajine. To bo v vašem mandatu eden najtrših kamnov in jaz globoko upam, da ga bomo skupaj spremenili s spremembo ustave. Kar se pa tiče tega, o čemer govorim, ne govorim toliko o vašem programu. Veste, tudi če bi prinesli zlat program, vas jaz ne bi podprl, če vam ne bi zaupal. Ampak to, kar ste delali v preteklosti, dobro in slabo, če potegnem črto, za desničarja je družinsko življenje svetinja, je poštenost svetinja, je svetovni nazor svetinja; če pa nekdo to hitro menja in se temu pač odpoveduje, mojega zaupanja nima. Zato gospod Ivan Janša, jaz za vas ne bom glasoval.
Hvala gospod Moge. Besedo ima gospod Grims.
Hvala za besedo. Vsem zbranim prav lep pozdrav! Želel bi opozoriti na eno nenavadno dejstvo, da danes pravzaprav tudi tkemo zgodovino. Namreč, vse dosedanje menjave na čelu vlade Republike Slovenije v času obstoja samostojne Slovenije so se zgodile ne neposredno na osnovi volilnega izida, ampak bodisi zaradi spremenjenih političnih okoliščin, zaradi drugačne koalicije ali pa zaradi osebne odločitve predsednika vlade, ki je pač odšel na neko drugo funkcijo. Tako je prvič, da na osnovi neposredne volilne odločitve ljudstva volimo novega mandatarja, novega predsednika vlade, in potem tudi vlado kot celoto za cel mandat. To je dragocena izkušnja za Slovenijo, zelo pomembna, zlasti v luči tega, kar se je dogajalo v času do volitev, sled tega pa je bilo tudi danes še opaziti v nekaterih razpravah. Ko se je namreč poskušalo vedno znova zasejati strah, češ, če bo pa potem prišla na oblast SDS, če bo mandatar Janez Janša, pa ne bo več pokojnin, ne bo več socialne države, skratka vse bo šlo v napačno smer. In 12 let je ta logika dejansko delovala. 12 let je delovala logika, ki zasije v pravi luči šele, če jo pogledamo v okviru simbolike, o kateri se je danes že govorilo, to je simbolika berlinskega zidu. Kajti s te časovne distance, saj vsi vemo, fizično ne obstaja več - ampak kaj je bilo njegovo bistvo? Njegovo bistvo je bil strah. Strah, zasejan z neresnicami, s predsodki, in prav o tem tukaj v tem trenutku lahko govorimo. Kajti vedno znova se je poskušalo zasejati strah, nekatere stigmatizirati in dajati vtis, da je oblast vnaprej rezervirana vedno za ene in iste. Pa ni res, kot se je izkazalo na teh volitvah in kot bomo danes, o tem sem prepričan, potrdili tudi z glasovanjem za mandatarja, ima seveda ljudstvo vedno možnost, da takrat, ko prepozna, da je neka oblast postala sama sebi namen, da se je izpela, da izbere drugačno oblast in da je prav to bistvo demokracije. In to, samo to in nič drugega se je zgodilo na zadnjih volitvah in Slovenija je s tem postala dejansko normalna država oziroma bo postala v trenutku, ko bomo izvolili najprej mandatarja in potem tudi novo vlado, ki bo skladna z jasnim sporočilom, ki ga je slovensko ljudstvo na volitvah izrazilo z volilnimi izidi. Zato naj za konec izrazim veliko veselje, da bom lahko s svojim glasom za gospoda Janeza Janšo, ki ga poznam 15 let in vem, da je odličen organizator in da je zavezan temeljnim vrednotam slovenske osamosvojitve in naše države kot celote, da bom torej s tem glasom zanj lahko na nek način pripomogel tudi k tem, da izgine še na tej zadnji simbolni ravni poslednja sled berlinskega zidu v tem koncu naše države. Hvala.
Hvala gospodu Grimsu. Nekateri poslanci, navedeni na koncu seznama razpravljavcev, žal, ne morejo dobiti besede, ker je čas za razpravo njihovi poslanski skupini potekel. Drugih prijavljenih ni več, zato dajem besedo kandidatu za predsednika vlade, gospodu Janezu Janši, da poda svoje obrazložitve oziroma dopolnitve k osnovni obrazložitvi.
Spoštovani gospod predsednik, hvala še enkrat za besedo. Izkoristil bi jo rad za to, da bi na kratko odgovoril na nekatera vprašanja, ki so bila postavljena. Žal pa moram najprej reči, da sem tudi v teh razpravah, še posebej s strani tisti, ki so, kljub temu da koalicijska pogajanja še niso končana, ponekod se niso še niti še začela, sami sebe kar naprej uvrstili v opozicijo, odgovorili na nekatere pobude, ki so bile dane. Recimo, mene bi zanimalo, kako tisti, ki so na zahtevo, ki smo jo še kot opozicija postavili v prejšnjem mandatu, da tudi opozicija lahko predlaga do tretjine strokovnjakov v nadzorne svete javnih podjetij, in so to zavrnili, kako na to pobudo odgovarjajo danes, ali je to še vedno nesprejemljiva politizacija. Mislim, da bi bili taki odgovori že na samem začetku oblikovanja vlade koristni, zato da pač znamo postaviti smer in videti, ali lahko neke standarde, za katere smo se tudi prej zavzemali, sedaj ko imamo pač več realne moči, tudi dejansko postavimo. Ne morem si kaj, da ne bi nekaj rekel tudi o tej razpravi, ki se ni začela danes, ampak traja že nekaj časa, vse od volitev, v zvezi s tem, kako naj bi se nenadoma jaz sam spremenil, pa tudi kako naj bi se spremenila Slovenska demokratska stranka, ki jo vodim in kako je naenkrat vse drugače, kako so bili volivci malodane prevarani s tem. Za razliko od tega, kar berem in kar sem poslušal tudi danes, me tisti, ki so nas dejansko volili, ki so nam dal relativno večino na teh volitvah, ustavljajo na cesti in pravijo, da so nas volili zato, ker smo bili dosledni, ker smo delali tisto, kar smo govorili, ker smo se za to zavzemali, ker nismo eno obljubljali, drugo delali in ker smo držali dano besedo. To pravijo tisti, ki so nas volili in teh je bila večina. Tako vse te razprave o spremembah, o transformaciji, o tem, kako se je nekdo spremenil, svetujem tudi tistim, ki so volitve izgubili, da jih opravijo sami na sebi. Mislim, da bi bilo to zdravo za slovensko demokracijo in da bi bilo verjetno potrebno po volitvah več pozornosti posvetiti ravno tem razpravam, ker drugače bo lahko nekdo prišel do zaključka, da so se volivci zmotili, čeprav vemo, da imajo volivci vedno prav. Moram reči, da sem, še posebej, ko je šlo za predstavitve poslanskih skupin, kjer so bile stvari formulirane v obliki stališč parlamentarnih strank, ki so dobile zaupanje volivcev na teh volitvah, te pripombe pazljivo poslušal. V predstavitvah poslanskih skupin nisem zasledil kakšnih bistvenih nasprotovanj usmeritvam, ki sem jih predstavil tukaj kot kandidat za predsednika vlade. Bilo je nekaj vprašanj postavljenih, ki so po mojem mnenju tehtna, na katere je treba odgovoriti, še posebej glede na to, da se nekatera vprašanja nanašajo na postopke, ki so predlagani že na tej seji, na zakone, ki smo jih predlagali v tem času - po skrajšanem postopku, ker drugega postopka pač ni. Meni se zdi na nek način malo nekorektno, da se tistega, ki je zaradi zaupanja, ki ga je dobil od volivcev, sedaj v položaju, da sestavlja izvršilno oblast, da mora sestaviti izvršilno oblast, veže pri nekaterih postopkovnih vprašanjih, čeprav vsi vemo, da tukaj drugih rešitev ni. Novi poslovnik namreč ne dopušča, da bi vlada, ki je še ni, predlagala zakonodajo po nujnem postopku in nujno postopek bi bil v primeru spremembe zakona o vladi, seveda, korektno. Bi bil tisti, ki je za takšne stvari predviden v poslovniku, vendar vlade še ni ker jo šele sestavljamo, in edini postopek, ki pride v upoštev, je skrajšani postopek. Moram reči, da je bil v prejšnjem mandatu uporabljen za bistveno večje spremembe, kljub temu da ni bilo takšnih nujnih okoliščin, kot so sedaj, ko enostavno nimamo na voljo nobene druge izbire, zato tukaj prosim za razumevanje. To sem poudaril tudi v teh pogovorih, ki smo jih imeli pred to sejo; enostavno na ta način prihranimo čas vladi in državi, da potem, ko je vlada že oblikovana, da se ne ukvarja s tem, kako spreminjati zakon o vladi, in da čez dva meseca po tistem, ko je vlada oblikovana, ponovno sedimo tukaj dva dni, razpravljamo o spremembah zakona pa o tem, kako se tista mesta, ki se eventualno reorganizirajo, popolnijo. Večina vlad v Evropski uniji ozirom večina ustavnih ureditev v Evropski uniji je takšnih, da ne pozna zakonov o vladi. Vsaki vladi je dana možnost, da se sama organizira tako, kot misli, da je najbolje, da je potrebno organizirati vrh izvršilne oblasti, da bo ta, kolikor je možno, učinkovit. Tudi takšnega postopka volitve vlade, o tem so govorili tudi nekateri kolegi iz Liberalne demokracije, kot ga imamo mi, večina držav Evropske unije ne pozna: je predlog, je prekompliciran, dvakrat se praktično glasuje o isti stvari in mislim, da res nimamo toliko časa, da bi ga država za to trošila, ker to se meri tudi v denarju tistega, kar je bilo lahko narejeno, in tistega, kar ni narejeno v tem času, ko se čaka na same odločitve. Obžalujem, da ustavna spremembe, ki se v predlogu, ki smo ga mi dali kot opozicija in ki ga je dala vlada, ni nič bistveno razlikovalo, ni šla skozi zato, ker je na koncu zmanjkalo volje pri tistih, ki so ta stroj poganjali. No, ampak kakorkoli, ta čas, ki je nek vmesni čas, je treba čim bolje izkoristiti. Predlagam, da ste razumevajoči do tega postopka, s katerim želimo vlado oziroma zakon o vladi skozi proceduro, ki gre čez državni zbor, urediti tako, da bo možno sestaviti učinkovito vlado; tako kot si tisti predstavljamo, ki bomo za to prevzeli odgovornost, tisti, ki te odgovornosti ne bo prevzel, lahko seveda in kot poslanec ima vsak pravico, ne samo da pove svoje mnenje, ampak da tudi odloča po tem našem ustavnem sistemu. Je pa vendar razlika in to razliko poznate tudi tisti, ki ste bili doslej 12 let na vladi in ste praktično vedno na začetku mandata predlagali spremembe zakona o vladi, mislim, da kar dvakrat tudi podobne rešitve, ki so zdaj v tem zakonu in ki so naenkrat slabe. Jaz iz tega ne bi delal velike znanosti, od tega, kako so organizirani resorji, je lahko nekaj odvisno, ključna strateška stvar pa to ni in je treba to na nek način pustiti tistemu, ki za to prevzema odgovornost. Nobene dejavnosti ne ukinjamo, nekaterim dajemo večji poudarek, nekatere prilagajamo tudi na podlagi izkušenj, kot smo jih zaznali iz preteklega mandata, in na podlagi izkušenj, ki jih imajo drugi. Ministrstva za informacijsko družbo nimata niti Irska niti Finska, ki ju je tudi sedanja vlada dajala za zgled, to je možno tako organizirati, kot je bilo zdaj, možno je pa to organizirano tudi drugače. Mi razumemo leto 2000 in tiste čase, tisti, ki ste uspeli v teh nekaj dneh, odkar je javno, prebrati poročilo o izvrševanju lizbonske strategije, ki ga je Evropska komisija obravnavala v začetku tega meseca, boste tam našli že v teh uvodnih poglavjih zelo realno utemeljitev, samokritično utemeljitev, zakaj se je leta 2000 pričakovalo praktično vse, kar se tiče razvoja, ravno od tega področja. Konec devetdesetih let je bil čas tako imenovanih "podjetij.com", "dot.com", ki so se napihnila, ki so ponekod na borzah dosegla 10- ali pa 100-milijardne vrednosti v dolarjih, ko se je naenkrat pričakovalo, da bo ta tehnologija v krajšem času, kot je to možno, potegnila gospodarski razvoj naprej. Deloma je bila na tej osnovi, na tej iluziji pisana tudi lizbonska strategija. To se ni uresničilo. Večina teh podjetij je propadlo. Najbolj razvite države, še posebej Združene države in deloma tudi Evropa je bila zaradi tega nekaj časa v relativni krizi. Na ta račun se je zanemarila tudi tradicionalna industrija, tehnologija, industrijska podlaga razvoja in vrhunski strokovnjaki so se takrat iz teh držav selili v Azijo. V tem poročilu Evropska komisija to priznava in čas je, da tudi mi malo pogledamo samokritično na nekatere iluzije, ki so bile takrat. To je pomembna tehnologija, to je pomembna dejavnost, vendar pa se je treba zavedati, da se z računalniki ne da vsega narediti [[sam sem eden prvih v tej državi, ki sem ga začel uporabljati, ne samo za pisanje tekstov]] . Treba se je zavedati, da je tudi računalnike treba narediti, da je potrebna industrijska osnova. Da smo bili zelo lahkomiselni, ko smo premalo naredili, da bi bile naše tehniške fakultete polne. Da danes na razpis, ki ga dajejo podjetniki za poslovnega sekretarja, pride 200 ali pa 300 prijav ljudi z ekonomsko izobrazbo, tudi z magisterijem znanosti, ko pa dajo razpis za inženirja, pa ne dobijo nobene prijave. Tako imejmo do teh vprašanj realen odnos. Sama organizacija ministrstev lahko da določene poudarke. Moram reči, kot že rečeno, da to tehnologijo poznam, vem, kaj se da od nje pričakovati; vem, da v Sloveniji ni bila dovolj izkoriščena; vem, da je bilo v mandatu, ki je za nami, narejenega veliko, da so bili premiki, najbrž tudi zaradi ustanovitve tega ministrstva; zelo krivično pa je zdaj vnaprej govoriti, da ker se bomo reorganizirali nekoliko drugače, bomo pa dali prednost, kot je nekdo napisal, štampiljkam pred internetom; to je čisto poenostavljanje. Če že hočete iskati kakšne poudarke, jih ne iščite v drugačni reorganizaciji dejavnosti, ki so se doslej opravljale v ministrstvu za informacijsko družbo, ampak v posebnem ministrstvu za znanost, visoko šolstvo in tehnologijo, kjer je potrebna sinergija, kjer je treba to povezati tudi z gospodarstvom in kjer ne bomo nič dosegli samo z nekim golim doseganjem lizbonskega cilja 3% za raziskave in razvoj, ampak je bistveno bolj pomembno, kako bodo ta sredstva uporabljena; če se bo to samo vrtelo za neko režijo v inštitutih, bomo zelo daleč od tega, da bi od tega denarja bile kakšne konkretne koristi. Drugi zakon, ki je predlagan in ki je v tej razpravi doživel kritiko - zdaj samo en stavek odgovora, glede na to, da ste to omenjali, bo pa to najbrž pod naslednjimi točkami -, se tudi nanaša na neizpeljavo nečesa, kar je bilo začeto v prejšnjem mandatu. Do reforme državne uprave, oziroma do odločitev, do sprejetja zakonodaje, ki ukinja sedanji položaj državnih sekretarjev, je prišlo v prejšnjem mandatu. Namesto, ne vem šestdesetih državnih sekretarjev, jih bo sedaj bistveno manj. Njihova funkcija je drugačna. V bistvu gre za to, da ste, ali pa da smo skupaj, ker smo tudi nekateri iz opozicije podprli to zakonodajo, uvedli funkcijo namestnika ministra. In to je bistveno. Sedaj, videti tukaj samo to, da bo nekdo, ki je danes poslanec, imel oziroma da mu bo status miroval, če bo šel na to funkcijo, to je zelo poenostavljeno gledanje na te stvari. Če spoštovane kolege, poslanke in poslance, motijo ti privilegiji, ki se jim reče poslanski privilegiji, potem predlagajte zakon in jih pač reducirajte. In potem tudi tisti, ki bodo šli s te funkcije na mesto državnega sekretarja, teh privilegijev ne bodo imeli. Če pa smo skupaj uvedli neko funkcijo, ki je v bistvu funkcija namestnika ministra, potem je vendar treba dovoliti tistemu, ki prevzema odgovornost za izvršilno oblast, da ima na voljo čim širši kadrovski izbor dobrih ljudi. To je najbrž v skupnem interesu, in jaz mislim, da se bo tukaj dalo najti skupen jezik, ker pač ta rešitev, katere prva faza je bila začeta že v prejšnjem mandatu, najbrž ne bo ostala samo za en mandat in je prav, da se poišče trajna rešitev. Glede tistih, ki so spraševali po bolj konkretnih zavezah. Moram reči, da sem bil zelo jasen, ko sem dejal, da želimo v tem mandatu čimbolj slediti, ne temu, kar je danes povprečje, ali pa da naši cilji niso tisto, kar je danes povprečje Evropske unije, ampak tistemu, kar bo povprečje Evropske unije, za katerim zaostajamo, ne bo pa to povprečje vedno ostalo isto, čez štiri leta, ali pa na koncu tega obdobja, 2010, ki ga očrtuje lizbonska strategija. To so nekateri zelo konkretni cilji, vendar pa je treba biti realen in tudi realno je treba ocenjevati stanje, s katerega štartamo. Jaz bi bil zelo vesel, če bi lahko za zadnja štiri leta rekli, da je bila gospodarska rast v Sloveniji štirikrat večja od gospodarske rasti v državah Evropske unije, tako kot je bilo tukaj rečeno s strani predstavnika, ki je govoril v imenu poslanske skupine Liberalne demokracije. On je sicer dejal, da bo gospodarska rast v letošnjem letu 4% in da je to štirikrat več, kot bo v Evropski uniji. Prvič, letošnje leto še ni zaključeno, videli bomo, kako bo. Preden karkoli govorimo o letošnjem letu, je treba zelo realno oceniti te podatke. Vsi bomo veseli, če bo gospodarska rast čim višja, vendar pa so uradni podatki, ki so vsebovani tudi v tem poročilu Wima Koka, za države članice Evropske unije o uresničevanju Lizbonske strategije podatki za leto 2003. V letu 2003 je bila gospodarska rast v državah Evropske unije, v razširjeni Evropski uniji 25 članic, 1,5%, v starih članicah petnajsterice 1,4%. Gospodarska rast v Sloveniji v lanskem letu pa je bila, žal, samo 2,3%. Se pravi, ni bila štirikrat večja, ampak je bila še enkrat večja. Imaš lahko štirikrat boljši rezultat, če je izhodišče slabo, pa to še nič ne pomeni. Tisto, kar je važno - in jaz sem skušal biti tukaj zelo konkreten - , je, da smo toliko boljši, da bomo dohitevali razvite. In ta cilj je bil zelo jasno postavljen: 3% višja gospodarska rast od povprečja, ki ga bo dosegala Evropska unija. Če rečemo, da je naš cilj, da bomo štirikrat boljši in je, ne vem, gospodarska rast v Evropski uniji 0,1%, mi pa imamo gospodarsko rast 0,4% nismo nikamor prišli, ker je zaostanek prevelik, tako da je treba tudi pri teh primerjavah biti zelo eksakten. Kar se tiče teh apelov po bolj konkretnem programu, lahko zagotovo pričakujete kompleksno predstavitev programa v primeru, če bom dobil danes zadostno število glasov, takrat ko bo predstavljena vlada, to je dolžnost vsakega predsednika vlade, ki predlaga parlamentu potrditev vlade. Moram pa reči naprej, da ne pričakujte nečesa takšnega, kot je bila koalicijska pogodba leta 2000, kjer je bilo, ne vem, 100 strani naštetih zakonov, podzakonskih aktov, ki naj bi bili sprejeti v določenem mandatu. Razpravljali smo dva meseca nazaj o tem, ali bi bilo to dobro ali ne. Mislim, da smo vsi spoznali, da nima smisla takšen način. Če že hočete, večina tistega, kar je bilo takrat napisano, ni bilo uresničeno in je tudi najbrž nekatere stvari na ta način zelo nemogoče natančno vnaprej napovedati. Še posebej glede na to, da se bo pač zaradi zaupanja volivcev, ki je bilo tokrat drugače porazdeljeno, prvič po 12 letih najbrž zamenjala ključna vladna stranka v vladi, da bo treba narediti neko revizijo, da bo - treba oceniti stanje tudi z druge plati. Tisti, ki ocenjuje samo samega sebe, jasno, je vedno zadovoljen, premalo samokritičen. Moram reči, da v zadnjih nekaj tednih, ko se pogovarjam z nekaterimi ministri sedanje ali dosedanje vlade ali pa visokimi državnimi uradniki s posamičnih resorjev, navajajo tudi drugačne podatke in sliko, kot smo jo danes tukaj slišali. Ponekod precej drugačno in to me zelo skrbi. Potrebno si bo ustvariti jasno sliko. Tukaj računam na kooperativnost vseh, ki so upravljali z državo doslej, da se ne bo skrivalo podatkov in dejanskega stanja, še posebej zato, ker moramo tudi pred Evropsko unijo igrati transparetno, pregledno, drugače bomo neverodostojen partner. V vsakem primeru pa bodo cilji, ki si jih bomo zastavili, merljivi. Ne samo, da jih bodo lahko merili volivci čez štiri leta, ali prej, kadarkoli bodo pač naslednje volitve, da bodo cilji, ki bodo primerljivi tudi s cilji, kot si jih je postavila EU, in se jih bo dalo zelo natančno tudi kvantificirati. Vprašanje, ki se mi zdi važno in ki je bilo tudi postavljeno - oziroma bolj kritika - , se je nanašalo na izraženo stališče do evroregije. Mi smo to stališče o tem, da bi bilo dobro, da Slovenija na predloge, ki se pojavljajo od zunaj in ki delijo Slovenijo na različne evroregije, odgovori tudi z nekim lastnim predlogom.Dosedanje vladajoče politike takšnega predloga ni izdelala, nastal je v opoziciji oziroma točneje rečeno v okviru zbora za republiko, da se pač imenuje evroregija s Slovenijo kot celoto in središčem v Sloveniji oziroma slovenskem glavnem mestu. Jasno je, da je to naš predlog, da s tem ne posiljujem nikogar; jasno je, da tega predloga ni možno uveljaviti samo, če bomo mi tako hiteli; jasno je, da bo za to treba pridobiti tudi druge. Jasno je najbrž, da bodo tudi nekateri drugi predlogi dani v tem času ali pa v prihodnjem obdobju, ki jih ne bo možno kar tako zavrniti, da se bo treba o njih resno pogovarjati - če smo šli resno v Evropsko unijo. V vsakem primeru pa se mi zdi, da je na nekatere predloge v tem smislu, ki so bili dani, odgovore treba izoblikovati. Ta predlog se je pač pojavil, ko se je s strani sosednje države izoblikoval predlog o evroregiji s središčem v Furlaniji-Julijski krajini, v katerega spada tudi tisti del Slovenije, ki je včasih spadal na drugo stran rapalske meje. Po mojem mnenju takšen predlog ni dober, vzbuja številne negativne asociacije v Sloveniji, nima smisla, da se obremenimo z neko idejo ali pa, da skušamo realizirati neko idejo, ali pa, da se zapletamo v nek projekt, ki bi bil obremenjen z raznimi zgodovinskimi hipotekami. Bolje je pač poiskati boljšo varianto, vendar boljše variante ne bo, če pri tem ne bomo aktivni, če se bomo odločali samo o tistem, kar nekdo drug predlaga, sami pa ne bomo imeli nobenega predloga. Mislim, da je tukaj treba iti korak naprej. Na koncu bi rekel še to, da bo naslednja priložnost za razpravo o programskih usmeritvah izvršilne oblasti ali države v celoti, upam da kmalu, se pravi takrat, ko bo predlagana vlada. Upam, da bo možno ta korak narediti v čim krajšem možnem času, vsekakor še ta mesec. Idealno bi bilo, če bi lahko ta mandat zaokrožili natančno. Mislim, da je bila leta 2000 vlada imenovana 30. novembra. In če bi lahko postopke izpeljali tudi letos do 30. novembra, potem bi se mi to zdelo idealno. Pripravljeni smo nekatere ideje, ki so bile danes dane, do katerih se bo prišlo tudi kasneje v teh pogajanjih, vključiti bodisi v koalicijsko pogodbo. Upoštevati morate, da se sestavlja koalicijska vlada, da je potrebno programe uskladiti. Mislim, da nima smisla, da se kdorkoli spreneveda, da to ni potrebno, ker so bile vse vlade doslej v Sloveniji koalicijske in se je vedno to dogajalo, da so stvari zaradi tega včasih tudi nekoliko drugačne, kot so bile postavljene v predvolilnih programih, da pa se bo to dogajalo transparentno, da bomo vse ključne cilje predstavili v državnem zboru. In da jih bomo po potrebi, potem ko bo narejena ocena stanja, tudi transparentno revidirali. Ob koncu se zahvaljujem vsem tistim, ki ste za to govornico ali v svojih klopeh izražali podporo, tudi za kritike. Ne mislim reagirati enako na te kritike, kot smo včasih doživeli s strani vladajoče pozicije, ko je bila vsaka kritika, ki je bila izrečena, malodane označena kot nek napad notranjega sovražnika. Jaz mislim, da je opozicija dolžna tudi kritično presojati od samega začetka programe, ki se delajo, kandidate, ki se predstavljajo, in potem tudi spremljati delovanje izvršilne oblasti. Prav tako pa smo vsi dolžni, ne glede na to, kje smo, delati za skupno dobro, za dobro te države in upoštevati predloge, ki so dobri, ne glede na to, od kod prihajajo. Če me boste danes podprli, obljubim, da bom delal v tej smeri. Hvala lepa.
Hvala gospodu kandidatu za zaključni govor. Prehajamo torej na glasovanje o predlogu predsednika republike za izvolitev kandidata za predsednika vlade Republike Slovenije. V skladu z drugim odstavkom 111. člena Ustave Republike Slovenije se o izvolitvi predsednika vlade Republike Slovenije glasuje tajno. V skladu s prvim odstavkom 92. člena poslovnika vodi tajno glasovanje komisija, ki jo predstavljajo predsedujoči ter štirje poslanci, ki jih izvoli državni zbor na predlog predsedujočega. Predstavniki poslanskih skupin so že posredovali predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje. To so: mag. Andrej Vizjak - SDS, gospod Rudolf Moge - LDS, gospod Aurelio Juri - Združena lista, gospod Martin Mikolič - Nova Slovenija. Član te komisije sem tudi jaz kot predsedujoči. Ali kdo temu predlogu nasprotuje? [[Nihče.]] Torej prehajamo na odločanje o taki sestavi komisije. Glasujemo. Navzočih je 81 poslancev, za je glasovalo 79, proti 1. [[Za je glasovalo 79 .]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je komisija v predlagani sestavi izvoljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena Poslovnika državnega zbora bo poslancem vročena glasovnica tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na glasovnici obkroži beseda za ali proti. V skladu s petim odstavkom 91. člena Poslovnika državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna. Neveljavna je tudi glasovnica, iz katere volja poslanca ni jasno razvidna. V skladu z drugim odstavkom 111. člena Ustave Republike Slovenije bo kandidat za predsednika vlade izvoljen, če bo zanj glasovala večina poslank in poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci bodo izpolnjeno glasovnico oddali v glasovalno skrinjico, ki bo v dvorani na mizi ob kabinah za glasovanje. Prehajamo torej na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslance, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasijo v sobi 217. kjer bomo prevzeli volilni material. Glasovanje se bo pričelo ob 17.30 uri ter bo trajalo do 17.45 ure. Po končanem glasovanju prosim poslance, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se zberejo zopet v sobi 217. Sejo bomo nadaljevali ob 18.00 uri.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nadaljujemo sejo, objavljam izid glasovanja. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja za predsednika vlade Republike Slovenije. Glasovanje je bilo v prostorih državnega zbora Republike Slovenije dne 9. novembra 2004. Razdeljenih je bilo 85 glasovnic, oddanih je bilo 85 glasovnic, neveljavna je bila ena glasovnica, veljavnih je bilo 84 glasovnic. Za je glasovalo 57 poslancev [[...]] [[Aplavz.]] [[...]]Proti je glasovalo 27 poslancev. Na podlagi izida glasovanja je bil z večino glasov vseh poslancev izvoljen za predsednika vlade Republike Slovenije gospod Janez Janša. Gospoda Janeza Janšo prosim, da v skladu s 113. členom ustave Republike Slovenije priseže pred državnim zborom.
Prisegam, da bom spoštoval ustavni red, da bom deloval po svoji vesti in se z vsemi svojimi močmi zavzemal za blaginjo Slovenije. [[Aplavz.]] Spoštovane kolegice in kolegi! Zahvaljujem se vam za zaupanje. V kolikor bo to zaupanje veljalo tudi po glasovanju po drugem polčasu, obljubljam, tako kot sem zapisal tudi v čestitki ob izvolitvi, da kadarkoli boste smatrali, da lahko skupaj naredimo več za dobro Slovenije in za blaginjo vseh njenih državljanov, bodo moja vrata vedno odprta. Hvala. [[Aplavz.]]
Še obvestilo državnemu zboru. Ker je bil poslanec Janez Janša izvoljen za predsednika vlade Republike Slovenije ne more več opravljati poslanske funkcije, zato bom o tem takoj obvestil republiško volilno komisijo in jo zaprosil, da zboru sporoči, kateri kandidat bo v skladu s 14. členom zakona o poslancih zamenjal gospoda Janeza Janšo. Sedaj pa, spoštovani predstavniki poslanskih skupin, kot ste že dobili vabilo, bo takoj izredna kratka seja kolegija v sobi 217. Prosim, da se je udeležite vsi. Sejo državnega zbora pa prekinjam za 15 minut. Nadaljujemo s sejo ob 18.20 minut.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Nadaljujemo sejo državnega zbora. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O USTANOVITVI IN NALOGAH ODBORA DRŽAVNEGA ZBORA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA NOTRANJO POLITIKO. Predlog odloka je v obravnavo zboru predložil kolegij državnega zbora. Prehajamo na predstavitev stališč predstavnikov poslanskih skupin. Besedo ima predstavnik Liberalne demokracije, gospod Cvikl, prosim.
Gospod predsednik, poslanke in poslanci! Hvala lepa za besedo. V poslanskem klubu Liberalne demokracije podpiramo predlog odloka o ustanovitvi in nalogah Odbora Državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko. To tudi zato, ker se je ravnokar končala 3. seja kolegija državnega zbora, na katerem je v skladu s poslovnikom bilo tudi oblikovano ustrezno število mest, ki pripadajo posameznim poslanskim skupinam, upoštevaje rezultat na volitvah. V skladu s tem bomo podprli ustanovitev tega odbora. Kot je znano, je ustanovitev odbora potrebna zato, da bi lahko prišlo do obravnave nekaterih gradiv, ki jih obravnavamo na nadaljevanju seje. Hvala lepa.
Hvala, gospod Cvikl. Besedo ima predstavnik Slovenske ljudske stranke, gospod Presečnik.
Bom kratek. Mi seveda podpiramo ta predlog, predlog odloka, s tem, da je seveda že vnaprej jasno, da bodo verjetno nastale potem spremembe, ampak ta odlok podpiramo.
Hvala, gospod Presečnik. Besedo ima predstavnik narodnih skupnosti, gospod Battelli. Se odpoveduje. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Anderlič. Ga ni. Gospod Janez Drobnič, Nova Slovenija.
Hvala lepa za besedo. Tako jaz kot poslanska skupina bomo podprli ta odlok, kar pomeni konstituiranje novega delovnega telesa. S tem lahko prevzamemo nov del nalog, kar se tiče zakonodajne sfere oblasti, torej da opravimo postopke v zvezi s sprejetjem zakonov, ki so bili vloženi v proceduro že v tem mandatu. Hvala lepa.
Hvala, gospod Drobnič. Na seznamu je naslednji govornik gospod Cvikl. Se odpoveduje. Sledi gospod Džuban, LDS. Se odpoveduje. Gospod Slavko Gaber. Ga ni. Gospod Pavle Gantar. Se odpoveduje. Gospod Ljubo Germič. Se odpoveduje. Gospod Aleš Gulič. Ga ni. Gospod Miran Jerič. Se odpoveduje. Ravnokar smo izvedeli, da umikajo seznam razpravljavcev. Zato zaključujem splošno razpravo o predlogu odloka. Roko je dvignila gospa Majda Širca. Ker ste na seznamu, izvolite.
Hvala lepa. Pri sprejemanju tega odloka bi rada spomnila na pobudo, ki je bila nedavno tega izražena v krogu Liberalne demokracije, in sicer da bi državni zbor v tem mandatu dodatno ustanovil tudi komisijo za človekove pravice in svoboščine in politiko enakih možnosti. Utemeljitve tega predloga po vsej verjetnosti poznate, upam, da tudi priznate, konec koncev referira se tudi na izkušnje drugih držav, ki imajo takšne ali nekoliko drugačne odbore znotraj svojih delovnih teles. Ne nazadnje tudi parlament, evropski parlament ima tovrstna odbora, sicer ločena, ampak vendarle o dejavnosti, ki podpira in razvija tovrstno problematiko. Zato bi apelirala na nadaljnje dogovore pri oblikovanju delovnih teles, da se tiste pozornosti in tiste dejavnosti in tisti delokrog odbora, ki je zajet v tem odloku, v bodoče prekvalificirajo v komisijo. Skratka v alinei, ki govori o posebni skrbi in pozornosti tudi za problematiko, ki se nanaša na politiko enakih možnosti in obravnavanje predpisov in uresničevanje človekovih pravic, ki se nanašajo na politične in državljanske pravice in svoboščine in tako naprej, morebiti preložila oziroma preusmerila v komisijo za človekove pravice in svoboščine ter politiko enakih možnostih. V tem primeru razumem to delovno telo kot začasno, ki lahko doživi še v prihodnosti spremembe znotraj dodatne komisije. Hvala lepa.
Hvala gospe Širci. Nadaljujemo obravnavo točke. Ker k predlaganem odloku niso bili vloženi amandmaji, prehajamo na odločanje o odloku. Prosim, da preverite kartice. So pravilno vložene, gori lučka? Nihče ne dviga roko, zato prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 81 poslank in poslancev, za je glasovalo 79, proti nihče. [[Za je glasovalo 79.]] [[Proti nihče.]] Odlok je sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O IMENOVANJU PREDSEDNICE IN PODPREDSEDNICE ODBORA DRŽAVNEGA ZBORA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA NOTRANJO POLITIKO. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložil kolegij predsednika državnega zbora. Prehajamo na predstavitev stališč predstavnikov poslanskih skupin. Besedo ima predstavnica Združene liste, gospa Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov bomo podprli predlog sklepa o imenovanju predsednice in podpredsednice odbora državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko. Pri tem se zavedamo, da odbor nima do konca zarisane podobe, katera področja in naloge bodo v njegovo pristojnost sodile, izhaja pač iz tega, kakor je bilo stanje v prejšnjem mandatu. Tudi Združena lista socialnih demokratov se zavzema za to, da bi območje človekovih pravic in politike enakih možnosti obravnavalo posebno delovno telo državnega zbora. Vendar je to zaenkrat še predvideno v okviru odbora za notranjo politiko in v obrazložitvi predloga sklepa o imenovanju je tudi pojasnjeno, da je, tako kot nalaga poslovnik, oblikovanje predloga za predsednico in podpredsednico odbora bila naloga strank, ki jim je po predvidenem razrezu ta funkcija pripadla. In tu naj v imenu poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov izrazim zadovoljstvo, da sta obe predlagateljici upoštevali priporočilo, naj tudi vodenje delovnih teles prevzamejo poslanke. Zato bomo oba predloga, za predsednico in podpredsednico odbora za notranjo politiko, soglasno podprli. Hvala.
Hvala gospe Potrata. K predstavitvi stališč poslanske skupine se je javil tudi gospod Battelli. [[Se odpoveduje.]] Sledi razprava poslank in poslancev. Prvi od prijavljenih, ki niso umaknili svoje prijave, je gospod Drobnič, Nova Slovenija.
Hvala lepa za besedo. Poslanska skupina Nove Slovenije je predložila predlog, da bi odboru za notranjo politiko predsedovala gospa Mojca Kucler Dolinar, poslanka Nove Slovenije. Po poklicu je diplomirana pravnica in z izkušnjami na tistih področjih, ki pomenijo in terjajo smisel za pravni red, organizacijo dela in delo z ljudmi. Že v prejšnjem mandatu smo ugotovili, da je to izredno pomemben odbor oziroma delovno telo, ki se ukvarja s človekovimi pravicami in svoboščinami ter izvajanjem ustave. Zato je še toliko bolj pomembno, da odbor vodi nekdo, ki te stvari obvladuje. Pri podpori kandidatk za predsednico in podpredsednico se v Novi Sloveniji ne zgledujemo po tem oziroma nam ni osnovno vodilo, da je to ženska. Vodi nas predvsem to, ali ima za to potrebno znanje, izkušnje, sposobnosti in zavezanost pravnim načelom ter poštenosti. To so ključne reči. Kajti zgledovanje po spolu, po rasi je nekaj drugega in ne dopušča, da bi na osnovi tega presojali. Je pa seveda toliko dobro in pozdravno, da sta se našli dve osebi. Seveda zagotovo je to dobro. Ampak ponovno poudarjam, sam osebno in v poslanski skupini Nove Slovenije trdimo, da morajo biti predvsem odločilni tisti drugi atributi, druge stvari pri tem, ko se odločamo za vodenje delovnega telesa. Zato bom seveda kandidaturo, tako kot poslanska skupina Nove Slovenije, podprl, za predsednico. In tudi kandidaturo poslanke Lavtižar Bebler za podpredsednico tega odbora.
Hvala gospodu Drobniču. Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju predsednice in podpredsednice odbora državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko. Preverite kartice. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev. Za je glasovalo 80, proti nihče. [[Za je glasovalo 80.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je predlagani sklep sprejet. Kolegij predsednika zbora je že odločil o številu mest v odboru, ki pripada posamezni poslanski skupini. Prav tako so poslanske skupine sporočile njihova imena. V odboru državnega zbora Republike Slovenije za notranjo politiko imajo poslanske skupine naslednje število mest: poslanska skupina Slovenske demokratske stranke 5 mest, poslanski klub Liberalne demokracije Slovenije 4 mesta, poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov 2 mesti, poslanska skupina Nove Slovenije 2 mesti, poslanska skupina Slovenske ljudske stranke eno mesto, poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke eno mesto, poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije eno mesto, poslanka madžarske narodne skupnosti eno mesto. S tem torej zaključujem to točko dnevnega reda. Seja odbora za notranjo politiko, ki bo obravnaval predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o vladi in zakona o državni upravi, bo jutri ob devetih v veliki dvorani na Tomšičevi ulici. Ob isti uri bo v velikem salonu tudi seja mandatno-volilne komisije, ki bo obravnavala dopolnitev zakona o poslancih. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, s tem prekinjam prvo izredno sejo državnega zbora Republike Slovenije. Zbor bo delo nadaljeval jutri ob 13.00. Hvala.