Spoštovane gospe in gospodje, dober dan! Pričenjam nadaljevanje 36. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Franc Kangler, mag. Janez Kramberger, Jurij Malovrh, Alojz Peterle, Maria Pozsonec, Franci Rokavec in Jaša Zlobec Lukič. Preden preidemo na 7. točko dnevnega reda, si bom dovolil obvestilo poslankam in poslancem. Danes je v Slovenskih novicah objavljen tekst, ki očitno diskreditira mojo osebo. Sodeloval sem na humanitarnem teku v Radencih, skupaj s Ferijem Horvatom in Jakičem, in zaradi poštenega obveščanja svojih kolegic in kolegov vas seznanjam, da se nisem izognil plačila humanitarnega prispevka, kot piše v časopisih, temveč sem prispeval 10.000 tolarjev [[tu imam potrdilo]] . To počnem zato, ker iz medijev objektivne informacije pač ne morete dobiti. Hvala. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O PRVEM POKOJNINSKEM SKLADU REPUBLIKE SLOVENIJE IN PREOBLIKOVANJU POOBLAŠČENIH INVESTICIJSKIH DRUŽB, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavnikom vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona. Mag. Sibil Svilan, državni sekretar, izvolite, prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Novela zakona o prvem pokojninskem skladu Republike Slovenije in preoblikovanju pooblaščenih investicijskih družb [[PID]] pomeni tehnično dopolnitev obstoječega zakona, ki je bil sprejet leta 1999 in dopolnjen leta 2002. Ta zakon je oblikoval prvi pokojninski sklad kot posebno obliko pokojninskega sklada, ki ga upravlja kapitalska družba. V letošnjem letu bo prvi pokojninski sklad kot prvi izmed skladov dodatnega pokojninskega zavarovanja pričel izplačevati pokojninske rente. Veljavni zakon daje zavarovancem ob izpolnitvi zakonskih pogojev pravico do mesečne pokojninske rente. Obstoječa struktura zavarovancev prvega pokojninskega sklada pa kaže na to, da v strukturi prevladujejo zavarovanci z relativno majhnim številom točk police, kar posledično prinaša tudi majhen znesek mesečne pokojnine. Z dopolnitvijo 32. člena oziroma s to novelo, v smislu, da se zavarovancem z manjšim številom točk police izvrši izplačilo v enkratnem znesku oziroma izplačuje letna pokojninskarenta, bo skladu in njegovemu upravljavcu omogočilo racionalnejše poslovanje. Namreč, izplačevanje mesečnih rent bi v vseh primerih pomenilo velik strošek. Ne glede na navedeno pa se zavarovancem dopušča tudi možnost, da se odločijo za mesečno pokojninsko rento. Zaradi specifike preoblikovanja prvega pokojninskega sklada, ki je nastal na podlagi zakona, se kaže tudi potreba po vzpostavitvi zakonske podlage, s katero se upravljavcu prvega pokojninskega sklada omogoča dostop do določenih podatkov v centralnem registru prebivalstva, in sicer za primere, ko teh podatkov ni mogoče pridobiti neposredno od zavarovancev, so pa nujno potrebni za izračunavanje in izplačevanje pokojninskih rent. To je tudi novost v tej noveli. Z dopolnitvijo 21. člena je v zakonu urejeno oblikovanje kritnega sklada prvega pokojninskega sklada, sočasno pa se v tem členu dopolnjuje tudi z določitvijo zakonskega roka petih let, v katerih mora upravljavec uskladiti naložbe prvega pokojninskega sklada z določili zakona o zavarovalništvu. Te spremembe, ki sem jih kratko navedel in povzel, so v bistvu tiste, ki omogočajo, da bo ta sklad oziroma izplačila iz teh skladov še bolj racionalna in ustreznejša. Spremembe in dopolnitve zakona ne prinašajo finančnih posledic za državni proračun in so bile usklajene z ministrstvom za delo, družino in socialne zadeve, ministrstvom za pravosodje in ministrstvom za notranje zadeve ter seveda zakonodajno-pravno službo državnega zbora. V skladu z navedenim Vlada Republike Slovenije predlaga, da državni zbor predlog zakona o dopolnitvah zakona o prvem pokojninskem skladu in preoblikovanju pooblaščenih investicijskih družb sprejme. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa, gospod državni sekretar. Predlog zakona je obravnaval odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Prosim predsednika gospoda Cirila Pucka, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Navedeni predlog zakona je odbor obravnaval na eni izmed svojih zadnjih sej. Pri tem smo glede na mnenje zakonodajno-pravne službe oblikovali amandma, ki rešuje vprašanje oblikovanja kritnega sklada po enem izmed odstavkov in usklajuje s tem naložbe prvega pokojninskega sklada z zakonom o zavarovalništvu. Zato predlagam, da v skladu s tem, kar sem povedal in kar je bilo že rečeno prej, državni zbor navedeni predlog zakona podpre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Najprej ima besedo gospod Ivan Kebrič, DeSUS.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Predstavniki vlade, kolegice, kolegi! Dovolim si vas pozvati, da se spomnite razprave, ki smo jo imeli takrat 24.10.2002, ko smo razpravljali o spremembi zakona, da bi naj zvišali kvoto 10.000 pokojninskih bonov na 30.000 in ko smo imeli kar živahno, da ne rečem žolčno razpravo o tem predlogu. Danes je pred nami sprememba zakona, katero v poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije DeSUS pozdravljamo in bomo za to spremembo seveda tudi glasovali. Uresničilo se je tisto, kar smo mi takrat napovedovali, da tisti imetniki manjšega števila pokojninskih bonov, večina od njih ni bila tako premožna, da ne rečem bogata, da bi lahko dokupila pokojninskega bone in si ob 31.12. takrat leta 2002, ko so se pokojninski boni spremenili v točkovni sistem delnic za prvi pokojninski sklad. Dejstvo je namreč, da v tem predlogu sedaj se dogaja tisto, kar smo takrat napovedovali, da bodo imetniki manjšega števila bonov, ki so jim avtomatično 31.12.2002 bili ti pokojninski boni spremenjeni. Zato imajo sedaj z oziroma na zakon, kakršen velja - spomnite se takrat, da je bilo za tiste, ki imajo manj kot pet let še za delati, zaposlitve, to se pravi, ki so bili takrat stari 56let, da bi jim po petih letih oziroma drugim z izpolnitvijo starostne dobe, brez ozira, da je bila starostna doba takrat enaka za ženske in moške, 61 let, ko bi lahko začeli koristiti iz te spremembe pokojninskih bonov, pa pustimo vstran, kako so nekaterido njih prišli. Eni so bili čisto po legalni poti najprej prikrajšani za zvišanje plač, potem jim je bilo to, ko so tožili državo, če vam smem priklicati v spomin, dobili te pokojninske bone, ki so jih takrat ali sami ali pa so jim po zakonu bili ti pokojninski boni spremenjeni. Res je, da smo se mi takrat zavzemali, poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije za tiste, ki so bili tako ali drugače prikrajšani za določene pravice, upravičene. Na drugi strani pa smo preprečili, da bi tisti špekulanti, ki so kupovali poceni bone, takrat z večjim številom bonov, čeprav z omejitvijo na 30 tisoč, imeli danes oziroma takrat, ko bi izpolnili pogoje, ki so bili postavljeni, pravico do, ne bom rekel visoke, ampak dokaj pomembne mesečne rente. Ta zakon mi zagovarjamo iz preprostega razloga, da sedaj tisti, ki so imeli manjše število bonov spremenjenih, sedaj lahko, kajti zakon pravi, da s smrtjo se prekine izplačevanje rente, kar je seveda popolnoma logično in ta renta seveda ni prenosljiva. Zato zagovarjamo, ponavljam, to spremembo, da si lahko tisti, ki bi jim mesečna renta, saj ne vedo, kako dolgo jo bodo uživali, kajti smrti ne napove, kot pravi Prešeren, nobena pratka, v enkratnem znesku to dvignejo. Na drugi strani pa bo kapitalni družbi seveda zmanjševalo stroške upravljanja, če se bodo ti odločili za enkratno izplačilo. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Stališče Združene liste bo predstavil gospod Leopold Grošelj.
Spoštovani gospod predsedujoči! Predstavniki vlade, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Res je, da je bil prvi pokojninski sklad ustanovljen kot posebna oblika pokojninskega sklada, pri čemer so bili takrat zavarovanci tudi vpisani na podlagi podatkov o imetnikih uslužbenskih certifikatov in imetniki delnic pooblaščenih investicijskih družb, ki so se odločili za zamenjavo. Podatki pa so bili že ob njihovem vpisu zastareli in nepopolni. Zato smatramo, da je prav, da se s predlagano dopolnitvijo 32. člena zakona o prvem pokojninskem skladu in preoblikovanju pooblaščenih investicijskih družb daje tudi zakonska podlaga Kapitalski družbi d.d. do dostopa do določenih podatkov v centralnem registru prebivalstva, in sicer za primere, ko teh podatkov ni mogoče pridobiti neposredno od zavarovancev, so pa nujno potrebni za izračunavanje in izplačevanje pokojninskih rent. Tudi samo poslovanje prvega pokojninskega sklada, kot sklada, ki je nastal kot je bilo že omenjeno, pod posebnimi zakonskimi pogoji, je zakon o prvem pokojninskem skladu in preoblikovanju pooblaščenih investicijskih družb, na njegovi podlagi je tudi bil izdan pravilnik o podrobnejših lastnostih naložb premoženja tega prvega pokojninskega sklada ter o podrobnejših pravilih za razpršitev teh naložb in njihovo usklajenost, oblikovanje kritnega sklada posebej uredil. Vendar pa zaradi odprave dvomov in v izogib tudi nejasnosti se predlaga tudi dopolnitev v 31. členu omenjene novele, v katerem je tudi jasno navedeno, da je oblikovanje kritnega sklada prvega pokojninskega sklada možno tudi s prenosom sredstev v obliki naložb. S tem seveda tudi smatramo, da v 1. členu, ki je in o katerem sem govoril z dopolnitvijo, in ki ureja tudi kritni sklad prvega pokojninskega sklada in kar je bilo do sedaj urejeno v omenjenem pravilniku, smatramo da je ta razpršitev teh naložb in njihova usklajenost, vendar pa je glede na njihovo vsebino smiselno, da se to uredi tudi v zakonu. Tudi cilji in načela ter poglavitne rešitve, ki so navedene v zakonu, ki jih ne bom ponovno našteval, so za poslansko skupino Združene liste socialnih demokratov sprejemljive in bomo omenjeno novelo v celoti podprli in zanjo glasovali.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Janez Drobnič, Nova Slovenija.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi ter ostali navzoči! S to spremembo zakona v bistvu urejamo plačilo volilnega golaža Drnovškove vlade iz leta 1992, ko je obljubil državljanom nekaj, kar potem ni bilo uresničeno; izdani so bili pač nekakšni boni brezaktualnega kritja in ta obveznost do nekaterih državljanov še vedno ostaja, je pa potisnjena v sklad pokojninskega zavarovanja. Torej, lahko rečemo, da gre še za enega vladnega okostnjaka, ki ga je treba skriti pred ljudstvom oziroma mu je treba dati všečen izraz. Tak problem smo reševali pred časom, obveznost plačila dela plač javnih uslužbencev iz lanskega leta. Tako postaja pokojninski sklad nekakšna ropotarnica neizpolnjenih vladnih obljub in volilnega leporečja Drnovškovih in Ropovih vlad. V bistvu jeto proračunski deficit, ki ni bil nikoli prikazan, in dejstvo je, da teh obveznosti - tudi tistih iz lanskega avgusta in tistih iz leta 1992 - vlada še ni izpolnila, torej ostaja odprto. Morda bo treba uvesti še nov termin za proračunski deficit. Poleg simpatičnega izravnalnega deficita, ki je nastal zaradi obračunskih umotvorov, bi morda zdaj veljalo uvesti še volilno implementacijski proračunski deficit. Sklad pokojninskega zavarovanja ima funkcijo zagotavljanja dodatnih rent za bodoče upokojence, saj je vendar vsem jasno, da naša demografska, pa tudi gospodarska slika ni dobra. Zato je treba uvajati dodatne oblike zavarovanja za primer starosti. Sklad je bil ustanovljen z namenom, da se zagotovi kritje in izpolnitev obveznosti iz zavarovanja polic dodatnega pokojninskega zavarovanja, katerih premija je bila zagotovljena z menjavo pokojninskih bonov za točke zavarovalne police. Oblikovanje kritnega sklada bi lahko uredili brez spremembe tega zakona; to bi se dalo z obstoječo zakonodajo. S to spremembo se določa oblikovanje kritnega sklada prvega pokojninskega sklada tudi s prenosom sredstev v obliki naložb. Naložbe prvega pokojninskega sklada in njihova struktura ni znana, zato se ročnost in likvidnost ustrezno uskladi, tako pravita kapitalski sklad in vlada. In dodajata, da bi strukturo naložb uskladili z določili zakona, ki ureja zavarovalništvo v roku petih let. To nekako zveni kakor, kako dobro vlada skrbi za našo dobrobit in varnost. V bistvu pa vlada v petletnem obdobju ne zagotavlja ustreznosti zavarovanja teh naložb in torej nejasnost kritnega sklada ostaja še naprej kot tveganje, kajti v tem prehodnem obdobju to ni zagotovljeno; šele po izteku petletnega obdobja se zagotavlja ta princip zavarovanja in kritja, kot velja za zavarovalnice oziroma njihove portfelje. Do tedaj pa lahko državljani le upamo in prosimo boga, da se nič ne zgodi kaj hudega. Za državljane je pomembno, da je dodatno pokojninsko zavarovanje kot poseben, ločen od rezervnega sklada obveznega pokojninskega zavarovanja in da ta ostaja s strani dodatnega zavarovanja nedotaknjen, kajti dodatno zavarovanje je osebna odločitev, privatna zadeva posameznikov. Ostaja še vprašanje pooblastil kapitalski družbi, da ima prost dostop do določenih podatkov iz centralnega registra prebivalstva. Vse več in več institucij z zakoni dobiva prost dostop do centralnega registra. Zato se potem na koncu moramo vprašati, zakaj potem takšna zaščita centralnega registra, ko vendar se ti podatki distribuirajo na mnogo inštitucij in je možnost zavarovanja osebnih podatkov mnogo manjša. Zakaj potem sprejemamo zakon o zaščiti podatkov. Spremembe se torej nanašajo tudi v tem smislu, kako se bodo rente izplačale do 2000 točk v enkratnem znesku, med 2000 in 5000 točkami v obliki letne rente in nad tem, torej 10000 točk postopno, tako kot je [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] Če zavarovanec ne odgovori v 15 dneh, se pač izvrši v skladu z zakonom. Smatramo, da bi moralo biti ravno obratno. Da tisti, ki pristane, tisti, ki javi na to, da se želi, da se mu na taknačin izplača, bi za njega veljal ta postopek, ta sprememba. V nasprotnem primeru pa bi moral ostati način, kot velja sicer za izplačilo rent, da se izplačajo mesečne rente pač kontinuirano. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Blaž Kavčič, Liberalna demokracija. Izvolite.
Gospod podpredsednik, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Predlog zakona prinaša predvsem neko racionalizacijo, ki bi jo bil lahko storil trg, v kolikor bi bil predlog za zvišanje najvišje možne količine bonov v posesti ene fizične osebe zvišan. No, ker ni bil, je pač treba to racionalizacijo izvesti na tak način, kot je sedaj tukaj predlagan. Gre za racionalizacijo pasive prvega pokojninskega sklada, to pomeni, da se poskuša s tem predlogom zakona razrešiti problem preveč razpršene pasive, v precejšnjem številu primerov celo bagatelne zneske. Torej, s samim zakonom o prvem pokojninskem skladu Republike Slovenije in preoblikovanju pooblaščenih investicijskih družb je bil ustanovljen prvi pokojninski sklad kot posebna oblika pokojninskega sklada, ki ga v svojem imenu in za račun zavarovancev opravlja Kapitalska družba d.d. Sklad je bil ustanovljen z namenom, da se zagotovi kritje z izpolnitev obveznosti zavarovalnih polic dodatnega pokojninskega zavarovanja, katerih premija je bila zagotovljena za menjavo pokojninskih bonov za točke zavarovalne police. Predlagatelj je v svoji oceni navedel, da je bilo na dan 31. decembra leta 2003 v prvi pokojninski sklad vključenih 51 tisoč 14 zavarovancev, ki so imeli v lasti 132 milijonov 998 tisoč 511 točk. Na dan 31. julija letošnjega leta bo pravico do pokojninske rente pridobilo 11 tisoč 186 zavarovancev, od katerih jih ima 55% manj kot 2000 točk police in sedem procentov od dva do pettisoč točk police. In seveda za vse tiste zavarovance, ki bodo začeli koristiti to pravico, je skladno z zakonom o zavarovalništvu potrebno oblikovati kritni sklad, torej prenesti premoženje iz ene oblike v drugo obliko. Na podlagi aktuarskih izračunov jeocenjeno, da bo pri tej transakciji prenesenih približno 37 odstotkov sredstev sklada za izplačilo pokojninskih rent. Z dopolnitvijo zakona bo omogočen prenos sredstev v obliki naložb, kritni sklad pa bo takoj po prenosu moral biti usklajen z določbami o naložbah kritnega sklada, kot jih predpisuje zakon, ki ureja zavarovalništvo. S takšnim prenosom se bo sklad izognil transakcijskim stroškom, stroškom reinvestiranja, stroškom razdiranja dolgoročnih depozitnih pogodb z bankami ter stroškom padca, torej padca cene netržnih lastniških naložb zaradi manj ugodnega trenutka prodaje. V sedaj veljavnem zakonu je bilo predvideno, da kapitalska družba ročnost in likvidnost prvega pokojninskega sklada usklajuje z dospelostjo terjatev, z novim petim odstavkom pa se sedaj postavlja zakonski rok petih let, in v tem roku mora kapitalska družba naložbe prvega pokojninskega sklada uskladiti z določbami o naložbah kritnega sklada, kot so urejene v zakonu, ki ureja zavarovalništvo. Pretežno število zavarovancev ima v lasti razmeroma nizko število točk, in to zahteva izplačilo relativno nizkih mesečnih rent večjemu številu zavarovancev. S predlagano spremembo bo tako upravljalcu omogočeno racionalno poravnavanje obveznosti iz polic. Je pa seveda v zakonu tudi predvidena možnost, da zavarovanci vztrajajo na dosedanji rešitvi, kar predlog zakona seveda tudi jasno opredeljuje. Ažurirana baza podatkov o zavarovancih predstavlja temelj za nemoteno izplačevanje pravic iz polic dodatnega pokojninskega zavarovanja prvega pokojninskega sklada. Vpis podatkov o primarnih imetnikih pokojninskih bonov je bil izvršen na podlagi podatkov o imetnikih uslužbenskih certifikatov ter imetnikih delnic pooblaščenih investicijskih družb, kateri so se odločili za zamenjavo, ki pa so bili že ob njihovi pridobitvi zastareli in nepopolni, zato je treba seveda te spiske ažurirati. Glede na predlagano bomo v poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije predlog zakona, torej sprememb zakona podprli. [[....]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]
Hvala lepa. Še stališče Slovenske nacionalne stranke, gospod Bogdan Barovič. Prosim.
Hvala, gospod podpredsednik. Kolegice, kolegi, spoštovani predstavniki vlade! V Slovenski nacionalni stranki nam je popolnoma jasno, da je predlog zakona o dopolnitvah zakona o prvem pokojninskem skladu Republike Slovenije, prvič, tehnični zakon in drugič, popravek prejšnjega zakona iz leta 2002, v katerem je bilo že jasno, da ta država ustvarja neki deficit. Zanj je vedela, se pa pač pretvarja, da zanj ne ve in ga sedaj s kritnim skladom in načinom, ki ga predlaga, pač rešuje. Prav. Dejstvo je, da je to popravek nekega zakona iz leta 2002, ki smo ga seveda mi sprejeli oziroma lahko se pogledajo izidi glasovanj. Dejstvo je, da je ta zakon potreben, že predvsem podatki, ki smo jih že slišali, da je 51 tisoč zavarovancev od tega pa 55% tistih, ki imajo manj kot 2000 točk, da je prvič zares vprašanje racionalnosti, ali gre za enkratna ali letna izplačila pokojninskih rent. Ne nazadnje moramo vedeti, da je tudi predlog, da bi se ravnalo enako kot v zavarovalništvu, po eni strani pač racionalen zato, da se ne bi podvajale rešitve. V Slovenski nacionalni stranki pač še enkrat poudarjamo, da tako kot pri mnogih zakonih ugotavljamo, da se na takšen in podoben način popravljajo napake in mogoče površnost, neresnost, ne vem, kaj še iz preteklosti. Kajti, ko se en zakon sprejme, naj bi se sprejel pač dosleden. Sklep Nacionalne stranke je, da predlogu zakona o dopolnitvah zakona o prvem pokojninskem skladu Republike Slovenije nasprotovali ne bomo.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, ni možna razprava o členih, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili danes v okviru glasovanj ob 15.50, se pravi deset pred četrto uro. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, se zahvaljujem predstavnikom vlade. Prehajamo na 8. točko dnevnega reda, to je na obravnavo predloga zakona o dopolnitvi zakona - trenutek, se oproščam, ob 10.40 nadaljujemo
Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVNI UPRAVI, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona. Gospod minister, izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi! Gre za manjšo spremembo zakona o državni upravi, ki je povezana z reorganizacijo vladnih služb oziroma z odpravo nekaterih vladnih uradov. Ker so bile delovne naloge oziroma področja prenesena na ministrstva, je bilo treba dodatno dopolniti delovno področje dveh ministrstev, in sicer v ministrstvu za kulturo dopolnilo z delovnim področjem, ki je bilo doslej v pristojnosti urada za slovenski jezik, in pri ministrstvu za notranje zadeve z delovnim področjem, ki je bilo doslej v uradu za begunce, to je s področjem migracije. Ti dve spremembi sta torej povezani z reorganizacijo vladnih služb. Potem pa gre še za eno dopolnitev, tudi precej formalne narave, za vzpostavitev pravne podlage za izdajanje evropskih predpisov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru tudi pisno poročal. Sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Najprej ima besedo gospod Rudolf Petan, Slovenska demokratska stranka. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Na prvi pogled ima človek občutek, da gre za čisto rutinsko zadevo. V okviru reorganizacije državne uprave ali pa racionalizacije gre za prenos vladnih služb, uradov, na ministrstva. Pri pazljivem in skrbnem prebiranju tega zakona pa se pokažejo zanimive interpretacije, obrazložitve o nujnosti, o ciljih in razlogih za sprejetje tega zakona. Pa če grem lepo po vrsti, da v imenu SDS obrazložim, kaj je bilo s tem mišljeno. Pri točki 1, pri oceni stanja in razlogih za sprejem zakona je vlada zapisala: "Vladne službe, ki jih je vlada sklenila preoblikovati, so imele izrazito majhno število zaposlenih, kar ni upravičevalo statusa samostojnega organa z vsemi upravljavskimi in menedžerskimipristojnostmi oziroma bremeni. Z ukinitvijo teh služb kot samostojnih organov in proračunskih uporabnikov bo dosežena racionalizacija, zmanjšanje števila proračunskih uporabnikov, ukinitev režijskih dejavnosti, boljša izraba virov..." in tako naprej. Potem se ta vsebina še nadaljuje: "Drugi problem teh služb je bil v nejasni politični odgovornosti in pomanjkanju kontrole. Podrejene so bile generalnemu sekretarju vlade, ki pa ne more biti politično odgovoren za problematiko, ki jo te službe pokrivajo. S prenosom njihovih nalog na ministrstva se jasno določi politična odgovornost za problematiko, ki so jo pokrivale." Torej, najprej moram v imenu SDS povedati, da soglašamo s citirano vsebino. Istočasno pa se lahko vprašamo, kje pa smo bili do sedaj ali kje je bila vlada do sedaj, da se tega ni zavedala. Šele sedaj kar naenkrat pa so se nam odprle oči. Ugotovili smo, da smo bili neracionalni in tudi praktično brez zadostne odgovornosti posameznega organa vlade. V SDS stalno opozarjamo na neracionalnosti predvsem v zvezi z organizacijo in vedno novih in novih organih, ki jih kar naprej ustanavljamo in skoraj ni zakona, ki ne opredeljujega kakšnega novega organa. Omenil bi samo dva zakona, ki sta trenutno aktualna. To sta zakon o varnosti cestnega prometa in zakon o visokem šolstvu, ki ga bomo obravnavali še ta teden. Navkljub zvenečim besedam o neracionalnosti v tem zakonu, ki je sedaj v obravnavi, in novem zakonu o visokem šolstvu, pa navkljub vsemu temu po starem ustanavljamo agencije, ki jih obravnavata ostala dva zakona. Zanimivo bi bilo slišati kaj o racionalnosti in odgovornosti, v tem primeru, ko večina v parlamentu kar na enkrat zopet vztraja pri starem. S tem smo želeli opozoriti na različne pristope v istem časovnem obdobju. V tem kontekstu nekako v prazno zveni tekst v nadaljevanju obrazložitve za sprejem tega zakona, ki pravi: "Kot vladne službe naj bi poslej delovale le tiste, ki opravljajo strokovno-tehnične naloge za vlado, in tiste, ki zagotavljajo strokovno podporo koordinativni moči centra vlade, predsednika, ministra itd." V SDS podpiramo takšno razmišljanje. Nas pa moti, da je v vlogi za dnevne potrebe; lahko rečemo, da če kje, potem za omenjeni primer velja pregovor, da ena lastovka še ne prinese pomladi. Kakorkoli, v SDS smo veseli, da je večinav parlamentu vsaj pri tem zakonu prisluhnila opoziciji glede racionalizacije in odgovornosti v vladnih službah. V SDS bomo podprli ta zakon ob močni želji, da bi besede vlade iz obrazložitve tega zakona ostale vidne in slišne tudi pri pripravi drugih zakonov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Zupan, Nova Slovenija.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod minister, predstavnik vlade, kolegice in kolegi! V tem mandatu smo sprejeli pet pomembnih zakonov, ki pomenijo reformo slovenske javne uprave in eden izmed njih je tudi zakon o državni upravi, ki ga vlada želi po skrajšanem postopku dopolniti iz dveh razlogov. Prvič zaradi reorganizacije vladnih služb v tistem delu, ki se nanaša na opredelitev odgovornosti ministrstva za kulturo na področju slovenskega jezika in pa ministrstva za notranje zadeve za področje migracij in drugih zaradi izvrševanja predpisov evropske zveze, ki jim je potrebno zagotoviti pravno podlago za njihovo izdajanje. Včeraj smo imeli splošno razpravo o predlogu zakona o javni rabi slovenščine, pri čemer se je pokazalo, da je potrebna posebna skrb za uveljavljanje, razvoj in promocijo slovenskega jezika, še posebno zaradi občutljivosti te problematike ob vstopanju Slovenije v Evropsko zvezo. Pri reorganizaciji vladnih služb, ko se je ukinjal urad za slovenski jezik, smo v naši poslanski skupini v Novi Sloveniji temu nasprotovali, ker smo menili, da se tako pomembno področje ne more ožiti na eno izmed resorskih nalog. Sedaj je vladna služba na nek način ugotovila oziroma vlada na nek način le ugotavlja, da je potrebna jasna umestitev odgovornosti ministrstva za kulturo na področje slovenskega jezika, zato skuša s to dopolnitvijo razširiti delokrog pristojnega ministrstva tako, da bi bilo jasno določeno, da ima vsakokratni minister za kulturo odgovornost tudi za problematiko slovenskega jezika. Ali bo to dovolj? Prav tako naj bi se odgovornost ministra za notranje zadeve razširila tudi na področje migracij, kot je bilo že rečeno. Drugi sklop dopolnil se veže na sedaj 74. člen, ki naj bi s spremenjenim besedilom pomenil zakonsko podlago za izdajanje podzakonskih predpisov oziroma pravilnikov za izvrševanje predpisov Evropske zveze. V poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da predloženo dopolnilo zakona o državni upravi sicer lahko prispeva k večji učinkovitosti pri reorganizaciji državne uprave. Bojimo pa se, da ne more nadomestiti, recimo, na področju slovenskega jezika pomembnosti, ki naj bi ga imel urad za slovenski jezik, posebno še v času, ko smo postali članica Evropske zveze, kljub vsej racionalizaciji, ki naj bi bila s tem dosežena. Vprašanje namreč je, koliko bo lahko učinkovit koordinacijski odbor v tem smislu. V naši poslanski skupini predlogu zakona ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Širca, Liberalna demokracija.
Hvala lepa. Razlogi za spremembo tega zakona so zelo pravniške narave in so jasni. Tudi sama, tako kot moji predhodniki oziroma predstavniki drugih poslanskih skupin, lahko ugotovim, da smo že kar pred nekaj časa ugotavljali, da je poseg v ta zakon potreben. Takrat se ministrstvu to ni zdelo nujno, ampak sedaj imamo ta zakon na mizi. Namreč, zakon oziroma druge rešitve so bile že davno odprte. Zakoni so bili v tem smislu ranjeni, ampak takrat tovrstne intence ministrstvo ni zagovarjalo, češ da je bil urad za slovenski jezik ustanovljen s sklepom ministra in zaradi takratnega ministra in zaradi tega ne potrebuje spremembe zakonodaje No, sedaj se srečujemo z drugačnimi ugotovitvami. Ni nobenih razlogov, da jih ne bi podprli. Mogoče lahko izrazimo zgolj dvom, da tovrstna spoznanja prihajajo pozno. Mislim, da sklicevanje na to, da bo nova organizacija prinesla bistveno racionalizacijo,ni povsem na mestu. Konec koncev gre za prenos nekega urada, seveda, definiranega po drugih pravilih, vsaj kar se tiče izplačil plač nekoliko drugačnega. Vendar se bo zgodil zgolj prenos nekega telesa, nekega korpusa v drugi korpus, v drug organigram, ampak dejavnost se bo ohranila in prav je, da se ohrani, skratka, da stopi tja, kjer je pravzaprav tudi njegovo mesto, znotraj ministrstva za kulturo. Zmanjšanje režijskih stroškov, boljša izraba virov in tako naprej, dvomim, da to bo, ker konec koncev tako v ministrstvu za kulturo kot na nekem drugem mestu so ravno tako potrebni zaposleni in tisti materialni dodatki, ki so pač za delo potrebni. In v tem smislu ne vidimo posebnih razlik. Menim, da je prav, da se urad za slovenski jezik stacionira v ministrstvuza kulturo, da se odgovornosti tam zajamejo. Opozarjam pa, v skladu z včerajšnjo razpravo, da bo po vsej verjetnosti ta segment, ki bo nekakšen dedič urada za slovenski jezik, potreboval še druge okrepitve v smislu inšpektorskega dela, še posebej, kot pravim, v smislu tistih rešitev, ki jih ponuja, predpostavljam, da nekoč vendarle sprejeti zakon o slovenskem jeziku. In v tem smislu bo ta urad oziroma naslednik urada imel smiselne kompetence. Seveda bomo to spremembo podprli. Lahko pa še enkrat opozorimo, da smo nanjo opozarjali že več kot pred letom dni in se takrat pač ministrstvu ni zdela potrebna. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič, Slovenska nacionalna stranka.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki vlade, gospod minister! Pred nami je predlog zakona o dopolnitvah zakona o državni upravi. Veseli smo, da lahko v oceni stanja in razlogih za sprejem zakona vidimo, da so cilji reforme slovenske javne uprave predvsem v politični nevtralnosti, odgovornosti, preglednosti, učinkovitosti in k uporabniku usmerjeni javni upravi. Dejstvo je, da vladne službe opravljajo strokovno-tehnične naloge za vlado in zagotavljajo strokovno podporo koordinativni moči centra vlade, in prav je tako. Dejstvo je, da je prav tudi, da se jasno umesti odgovornost za določena področja v ustrezna ministrstva. Prav je tudi, da se zaradi jasne in nedvoumne določitve pristojnosti primerno ministrstvo za notranje zadeve, na primer, dopolni opis delovnih področij s področjem migracij, kot je v tem primeru. Je pa tudi res, da je prav, da smo prišli do spoznanja, da se natančno določijo odgovornosti in naloge, povezane s slovenskim jezikom, in da se ta odgovornost - govorim, odgovornost - prenaša na ministrstvo za kulturo. Bi se pa v tem delu strinjal s kolegico Majdo Širca kot predhodno govornico, da je seveda vprašanje, ali je prav, da se urad ukinja in se naloge prenašajo na ministrstvo ali ne. Toda to, če vzamemo kot tehnične naloge, kot reorganizacijo, kot organigrame, kot pač uskladitve z zakonodajo, ki govori o organizaciji, je bistveni cilj, da se slovenski jezik ohranja, da se mu daje njegova veljava in da se spoštuje in upošteva v vseh pogledih, vsebinah in oblikah, ki jih potrebujemo. Lahko, da se bo, tako kot je predhodnica govorila, spremenilo marsikaj na finančnem in drugem področju. Še enkrat pa, bistvo je in pričakujemo, da bo na tem področju bolje, ali enako dobro, le da ne bi bilo slabše. Seveda s tem ministrstvo za kulturo prevzema velike obveznosti s strani urada, ki naj bi se ukinil. Prav tako pa je seveda zelo pomembno reči tisto, kar sem omenjal že prej, ministrstvo za notranje zadeve na področju migracij ve, da so sedaj to jasne naloge, kakršne so pač opredeljene v predloguzakona, dopolnitvi zakona o državni upravi. V Slovenski nacionalni stranki predlogu zakona o dopolnitvi zakona o državni upravi, predvsem zaradi ocen in razlogov ter ciljev, jasno ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Končali smo predstaev stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, k zakonskemu besedilu ni bilo možno vlagati amandmajev, zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o zakonu bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj ob 15.50. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in se zahvaljujem predstavnikom vlade za sodelovanje pri tej točki. Nadaljujemo pa ob 11.05.
Spoštovane gospe in gospodje, prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PREVOZIH V CESTNEM PROMETU, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga zakona. Pet minut, gospod Velja Peternelj.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani! Predlagani zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o prevozih v cestnem prometu vsebuje tri zaključene vsebinske sklope. Spremembe v prvem sklopu so povezane z usklajevanjem veljavnega zakona z uredbami Evropske unije na področju prevozov potnikov. V tem delu gre za sprostitev tako imenovanega posebnega linijskega prevoza, s katerim je bil do sedaj prepovedan prevoz določenih kategorij potnikov, kot so na primer dijaki oziroma delavci. Takšna zakonska ureditev je bila zaradi zaščite linijskih prevoznikov. Ker je s predpisi Evropske skupnosti takšne vrste prevoz dovoljen in je tudi dovoljeno opravljanje notranjih prevozov v posamezni državi članici, torej kabotaža, je nujno potrebno naš zakon s tem pravilom uskladiti. K temu sklopu bi lahko šteli tudi člene, ki natančneje določajo način uvedbegospodarske javne službe na področju javnega linijskega prevoza potnikov. V tem delu so spremembe povezane predvsem s hitrejšim razpisom in podelitvijo koncesij za opravljanje javnih avtobusnih linijskih prevozov potnikov. Drugi sklop sprememb je povezan z zagotovitvijo učinkovitega nadzora nad tujimi prevozniki, kar je predvsem posledica izgube carinskega nadzora na treh državnih mejah. Določen je pogostejši nadzor v notranjosti države, ki ga koordinira prometni inšpektorat Republike Slovenije. Tretji sklop sprememb je pa povezan s sprejetjem novega zakona o prekrških in s tem povezanimi nujnimi uskladitvami kazenskih določb zakona o prevozih v cestnem prometu z zakonom o prekrških. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za infrastrukturo in okolje kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora gospoda Branka Janca, da predstavi poročilo odbora.
Hvala. Odbor za infrastrukturo je na 56. seji dne 5. maja opravil drugo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o prevozih v cestnem prometu. In sicer na predlog kolegija je obravnaval zakon po skrajšanem postopku. Na seji odbora so poleg predstavnikov predlagatelja sodelovali tudi predstavnica zakonodajno-pravne službe državnega zbora, predstavniki direkcije Republike Slovenije za ceste, Gospodarska zbornica Slovenije in Obrtna zbornica Slovenije. K predloženemu zakonu je zakonodajno-pravna služba podala pisno mnenje. K zakonu pa je dal amandmaje tudi kolega poslanec Alojz Sok, odbor pa je po razpravi oblikoval 12 svojih amandmajev in predlaga državnemu zboru, da zakon sprejme. Hvala.
Hvala lepa. Sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Najprej ima besedo gospod Franc Lenko, DeSUS. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani sekretar s sodelavko, kolegice in kolegi poslanci! O prevozih v cestnem prometu bi lahko obširno razpravljali. Avtobusni prevoz je velikokrat predmet diskusije, kako ga izboljšati. Kdo naj ga izvaja, kako najbolje implementirati in organizirati regionalni transportni servis, cenovna primernost in podobna vprašanja se ljudem, ki so od takšnega prevoza odvisni, pa tudi drugim, vsakodnevno pojavljajo. Dobro vemo, kako pogosta so vprašanja o organizaciji, učinkovitosti in smotrnosti javnega potniškega prometa, vendar se predmet današnje diskusije ne bo vrtel v to smer, temveč so spremembe zakona potrebne zaradi našega članstva v Evropski uniji. Zaradi ukinitve carinskega nadzora na vseh mejah razen na meji z Republiko Hrvaško je potrebno na novo urediti nadzor nad tujimi prevozniki. Po zgledu iz sosednjih držav oziroma držav članic Evropske unije se po predlogu zakona izvaja notranji nadzor. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev se s takšno rešitvijo strinjamo. Primerne se nam zdijo tudi sankcije, ki iz kršitev nastajajo. Strinjamo se tudi z začasno ureditvijo načina podelitve koncesij, saj menimo, da bomo tako uspešno zaščitili domače prevoznike. Sicer pa velja, da zamujamo s sprejetjem predloga zakona, saj bi prve koncesije morale že biti podeljene pred 1. majem 2004, torej pred vstopom v Evropsko unijo. Sprememba zakona se nanaša samo na opravljanje javnega linijskega prevoza za delavce in dijake. Tudi v poslanski skupini DeSUS pa se sprašujemo, kakšne naj bi bile rešitve za javni prevoz potnikov, ker ne obstaja javni linijski prevoz in ne spadajo med določene vrste potnikov, za katere se sicer opravlja javni linijski prevoz. Predlog zakona bi morali sprejeti torej že včeraj. Tuji prevozniki bi namreč lahko od vstopa Slovenije v Evropsko unijo skladno s predpisi Evropske unije javne linijske prevoze opravljali, domači prevozniki pa so zaradi obstoječe zakonske prepovedi sedaj veljavnega zakona, ki prepoveduje kot posebni linijski prevoz opravljati prevoze delavcev in dijakov na delo in v šole, v podrejenem položaju. Sprejetje zakona se nam v poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev zdi nujno za izenačevanje konkurenčnega položaja vseh akterjev na trgu, zato bomo tudi ta predlog podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Sušnik, Slovenska demokratska stranka.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovani predstavniki vlade, spoštovani zbor! V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne bomo podprli predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o prevozih v cestnem prometu, in to kljub temu, da je omenjeni zakon poskus harmonizacije naše zakonodaje s kar dvema evropskima uredbama. V Slovenski demokratski stranki smo že pri sprejemanju zakona o prevozih v cestnem prometu v letu 2001 opozarjali na posebnost in neustreznost ureditve posebnih prevozov, posebnih linijskih prevozov potnikov v notranjem prometu, ki bi naj po navedbah predlagatelja pomenila zaščito obstoječih linijskih prevoznikov. Takrat sprejeta in takšna ureditev ni bila skladna oziroma je bila drugačna in v nasprotju s prepisi Evropske unije ter je v bistvu pomenila zaščito monopolnega položaja obstoječih linijskih prevoznikov, ki se na žalost odraža v praksi v razpadu medkrajevnega prevoza potnikov v Sloveniji. Zakonska ureditev iz leta 2001, ki je bila uveljavljenja kljub našemu nasprotovanju in je prepovedovala in nasprotovala ter omejevala konkurenčnost na področju prevozov delavcev na delo in dijakov v šole, je predstavila najpomembnejšo sistemsko napako, ki je prevoze potnikov v cestnem prometu v naši državi pripeljala v položaj, ki ne more biti in ni v ponos državi in se drastično manifestira v tem, da se z javnimi linijskimi prevozi vozijo samo še redki delavci in dijaki. Za vse druge potencialne uporabnike pa je medkrajevni prevoz predrag in nezanimiv, zaradi opustitve brez števila linij oziroma prog. Prevozniki kar tekmujejo, kdo bo opravljal te prevoze z manjšim avtobusom in na manj progah. Pri tem se vse začne in konča s tistimi progami, ki so že vnaprej v obliki mesečnih vozovnic razprodane dijakom in tistim redkim delavcem, ki se še vozijo z avtobusi. Odsotnost medkrajevnih povezav in prevozov v potniškem prometu je tolikšna, da predstavlja že resen problem in se odraža kot še ena od naših številnih regionalnih posebnosti. Upoštevajoč slednje imamo resne pomisleke in ne soglašamo z namero vlade kot predlagateljice, da brez javnega razpisa podeli prve koncesije za izvajanje javnega linijskega prevoza potnikov za obdobje naslednjih štirih let prevoznikom, ki so te prevoze opravljali na podlagi registriranih voznih redov iz prometnega leta 2003/2004, oziroma prevoznikom, ki te prevoze opravljajo. Takšen namen in takšna podelitev koncesije ter takšen način urejanja in podeljevanja koncesij, kot ga predvideva ta zakonska sprememba, pomeni samo podaljševanje zaščite obstoječih linijskih prevoznikov in tudi nadaljevanje omejevanja konkurence, nesprejemljivega omejevanja konkurence na tem področju, ki bo posledično še poslabšal že itak nesprejemljivo slabo stanje na področju linijskih prevozov. Zato v Slovenski demokratski stranki nasprotujemo uveljavitvi in uzakonitvi takšne prakse tudi v prihodnje. Gre preprosto za omejevanje malih prevoznikov, ki imajo ambicijo opravljati prevoze potnikov v notranjem prometu, pa zaradi takšnih določil v preteklosti in posledično tudi nadaljevanja takšne ureditve za kar naslednja štiri leta ne morejo razvijati svoje dejavnosti in ne morejo prispevati k temu, da bi se stanje na področju prevozov potnikov bistveno izboljšalo. Ne glede na to soglašamo s potrebo po uzakonitvi nadzora nad tujimi prevozniki, z uveljavitvijo kontrole v notranjosti s strani kar treh pristojnih organov in soglašamo tudi z uskladitvijo zakona o prevozih v cestnem prometu s sprejetim zakonom o prekrških. Zaradi že povedanega in pa zaradi nadaljevanja prakse zaščite obstoječih linijskih prevoznikov pa v Slovenski demokratski stranki omenjenega zakona, ne glede na to, da gre za evropski zakon, ne glede na to, da gre za poskus usklajevanja z dvema evropskima uredbama ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, Združena lista, izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Ob obravnavi dopolnjenega predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o prevozih v cestnem prometu bi želeli opozoriti na dejstvo, da v Sloveniji iz leta v leto narašča število osebnih vozil, na drugi strani pa beležimo vztrajno padanje števila uporabnikov javnih prevoznih sredstev. Zaradi pomanjkanja prometne politike in ustreznih sistemskih ukrepov za spodbujanje uporabe javnih prevoznih sredstev so se zaradi tega predvsem avtobusni prevozniki znašli v izredno težkem položaju. Še posebej pozorni smo postali na ta problem ob javni predstavitvi problematike v dejavnosti javnega linijskega prevoza potnikov v cestnem prometu, ki ga je organizirala gospodarska zbornica Slovenije, znotraj nje združenje zapromet in zveze oziroma sekcija za javni prevoz potnikov v linijskem in prostem cestnem prometu. Ugotovitve so resnično izredno zaskrbljujoče, zato je ta zakon seveda nujno potreben. Prav je, da bi se obravnava tega zakona zgodila pred 1.5., pred vstopom Slovenije v EU, pa vendar dosedanje rešitve oziroma rešitve, ki so zapisane v dopolnjenem predlogu zakona, so takšne, ki bodo omogočile podeljevanje koncesij za linijske prevoze potnikov, sicer brez javnega razpisa, to naj bi veljalo do leta 2008. Menimo, da ravno zaradi izredno težkega položaja, v katerem so se znašli prevozniki, je to vendarle nujno potrebno zaradi tega, da se bodo lahko v tem obdobju usposobili tako ekonomsko kot seveda tudi organizacijsko in s tem seveda menimo, da bi potem v nadaljevanju se lahko vzpostavil konkurenčnejši trg na področju linijskega javnega prevoza in predvsem v primerjavi z drugimi tujimi prevozniki. Smo pa zaskrbljeni nekako še vedno z dejstvom, da finančne posledice v tem zakonu nekako niso tiste, ki bi morale biti bolj odraz stanja v linijskih prevozih. Namreč gre za dejstvo, da bi potrebovali nekje okrog 6 milijard tolarjev subvencij za linijske prevoze, torej za cene, za subvencioniranje cen linijskih prevozov, in s tem bi nekako dosegli stanje, v katerem bi bilo možno uskladiti predvsem vozne rede, tako železnico kot seveda tudi z avtobusnimi prevozniki. Pri finančnih posledicah nekako ne zasledimo ustreznih rešitev oziroma gre za prerazporeditev znotraj sistema železnic in avtobusov, zato bi želeli opozoriti tudi na to, da vendar ne sme priti zaradi tega do poslabšanja stanja tudi pri železnicah, ampak da mora priti predvsem pri teh ukrepih do usklajenih voznih redov in zelo preciznega prerazporejanja sredstev, menimo pa, da brez dodatnih sredstev pri subvencijah za linijske avtobusne prevoze ne bo ustreznih rešitev. Podpiramo tudi odločitev, da se s posebnim linijskim prevozom omogoča prevoz delavcev in dijakov, kar do sedaj ni bilo mogoče, in to je tudi eden od pomembnih ukrepov, ki izenačuje pravzaprav že dano možnost v ostalih članicah Evropske unije. Seveda podpiramo tudi pri nas takšno rešitev in upajmo, da bodo ti ukrepi, ki so predvideni tudi za nadzor nad licencami in dovolilnicami oziroma nad tujimi prevozniki na našem območju, dovolj učinkoviti, da ne bo prihajalo do težav in predvsem do nelojalne konkurece ali kakšnih podobnih ukrepov, ki so bili tudi zasledeni na tem področju. Tako menimo, da nekaj rešitev v tem zakonu izboljšuje stanje, smo pa mnenja, da bo treba posvetiti veliko več pozornosti v bodoče problematiki javnega linijskega prevoza. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Alojz Sok, Nova Slovenija.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki vlade. Kolegice poslanke in poslanci! Ta zakon bi dejansko v takšni obliki lahko sprejeli leta 2001, takrat ko smo zakon sprejemali v državnem zboru, kajti direktivi Evropske unije, s katerimi se sedaj ta zakon usklajuje, sta bili sprejeti leta 1992 in pa 1998. Predstavnik vlade je rekel, da to ni bilo storjeno zaradi zaščite domačih avtobusnih prevoznikov, vendar, kot lahko danes ugotavljamo, je ta zaščita takšna, da domači avtobusni prevozniki iz dneva v dan bolj propadajo. Ni mogoče verjeti, da bo ob takšni prometni politiki, kot vlada v naši državi, kaj bolje. Če bo šlo tako naprej, bo seveda lahko samo še slabše. Sicer pa s tem zakonom sedaj uzakonjamo nekatere predloge, ki smo jih v opoziciji načenjali že takrat. S sedanjo uskladitvijo se dovoljuje posebni linijski prevoz tudi za prevoz šoloobveznih otrok in delavcev. Na odboru za infrastrukturo smo o tem zelo na široko razpravljali. Na predlog poslanske skupine Nove Slovenije smo takrat sprejeli tudi popravek 34. člena, in sicer v tej smeri, da bi se lahko s temi posebnimi linijskimi prevozi opravljal tudi prevoz potnikov iz tistih krajev, kjer ni organiziran redni linijski prevoz. Sam sem to predlagal, ker vidim, da je v občini, iz katere prihajam, pa sploh na širšem območju podeželskega dela Slovenije, to izreden problem. Imate ta posebni linijski prevoz, ki vozi naše otroke v šolo, v srednjo šolo ali pa, recimo, tudi delavce v določeno tovarno, ne sme pa se potem s tem prevozom peljati nekaj ljudi, ki morajo nujno, na primer, v mestu obiskati kakšne javne urade ali pa iti k zdravniku. In ta odločitev je bila na odboru za infrastrukturo, tako kot smo jo predlagali, tudi sprejeta. Danes pa na žalost tu ugotavljam, da je vladajoča koalicija vložila amandma, s katerim to na veliko prediskutirano - in s katero se je strinjal tudi predstavnik vlade - rešitev ponovno predlaga, da se ukine. Torej, če bo to ukinjeno, že sedaj napovedujem, da poslanska skupina Nove Slovenije ne bo glasovala za ta zakon. Kajti, še enkrat se bo povzročilo škodo predvsem podeželskemu prebivalstvu, ki ostaja brez vsake možnosti avtobusne povezave Sicer bom več o tem ob samem amandmaju, toda ta argument, ki ga navajate v obrazložitvi tega amandmaja, preprosto ne vzdrži in ne drži. Sedaj pa bi rad še na kratko opozoril na ta vse večji problem slovenskih avtobusnih prevoznikov. Poglejte, za 17. maj so napovedali tako imenovani štrajk. Vlada že dve leti obljublja, da bo povečala subvencije slovenskim avtobusnim prevoznikom, vendar se nič ne zgodi. Leta 1992 so avtobusni prevozniki prepeljali v Sloveniji približno 300 milijonov potnikov, lani samo še 50 milijonov, za letos napovedujejo, da bo stanje še slabše. S tem se seveda finančna situacija teh prevoznikov slabša, hkrati pa tudi delovna sredstva, s katerimi te javne oziroma avtobusne prevoze opravljajo. Tako je povprečna starost avtobusov leta 1999bila 7 let, leta 2000 že 9 let in če bo to šlo tako naprej, potem lahko zaključimo, s kakšnimi avtobusi se bomo v tej naši državi prevažali in kakšna bo potem konkurenčnost teh avtobusnih prevoznikov leta 2008. Država res od leta 2002 subvencionira po kilometru s 16,5 tolarjev avtobusne prevoze. Vendar prevozniki ob vsem tem nazadujejo, gospodarsko propadajo in sami v tem trenutku zahtevajo, da bi naj ta subvencija bila, če sem pravilno seznanjen, okrog 83 tolarjev, za kar bi v proračunu potrebovali približno 4,5 milijarde denarja letno. Torej, rad pa bi opozoril, kakorkoli, vlada bo ta problem morala razrešiti. Ob tem, če ne bomo sprejeli neke pravilne prometne politike, politike, ki bo uporabnike teh storitev preusmerila na javni avtobusni prevoz, potem je seveda tudi vsako subvencioniranje v to nepotrebno. Torej, nujno je treba sprejeti prometno politiko, ki bo šla v tej smeri, da se bo potem tudi ob takšni subvenciji te avtobusne prevoze uporabljalo. Hvala lepa. Še enkrat povem, če bodo sprejeti ti amandmaji oziroma predvsem amandma številka 2, v Novi Sloveniji tega zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Branko Janc, Liberalna demokracija.
Hvala lepa. Vprašanje prevozov v cestnem prometu seveda presega sam predlog zakona, ki je tu predlagan. V naši poslanski skupini bomo seveda ta zakon podprli. Torej, rešitve, ki urejajo tako in javni linijski prevoz potnikov, kakor tudi rešitve glede nadzora tujih prevoznikov z ukinitvijo carinske službe na mejnih prehodih so seveda ustrezne. Opozorila, ki so bila tu dana, so na mestu in o tem je tudi odbor za infrastrukturo imel posebno točko dnevnega reda, kjer je razpravljal o vprašanju predvsem družb, ki opravljajo storitev javnega in cestnega prevoza potnikov. V zvezi s tem je bilo sprejeto vrsto sklepov in odbor je v zvezi s tem sprejel tudi zavezujoče sklepe, in sicer, ki nalagajo ministrstvu za promet oziroma vladi sprejem nekaterih ukrepov, ki bodo olajšali prevoz potnikov in sploh opravljanje te dejavnosti. Drugo vprašanje pa je sklep, da vlada pripravi strategijo prometne politike. Mislim, da je to v dokumentu že pripravljeno, tako da naj bi odbor na eni izmed naslednjih sej razpravljal o prometni strategiji prometne politike. To vprašanje, da Slovenija ni seveda nikoli jasno povedala, kakšno prometno politiko naj bi vodila, se odraža tudi na tem vprašanju, na katerega so kolegi poslanci iz drugih poslanskih skupin zelo resno opozorili. Tudi mi opozarjamo na ta vprašanja in seveda pričakujemo, da bomo z obravnavo te problematike do konca mandata tega državnega zbora tudi ustrezno rešili. To zakonsko materijo, pa kot sem že rekel, bo naša poslanska skupina podprla. Hvala.
Hvala lepa. Še gospa Sonja Areh Lavrič v imenu Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani prisotni! Veljavni zakon o prevozih v cestnem prometu je bil sprejet v letu 2001. Z novelo zakona želi predlagatelj predvsem uskladiti veljavni zakon z evropsko zakonodajo s področja opravljanja prevozov potnikov. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo že pri prvi obravnavi veljavnega zakona na seji državnega zbora opozarjali na pomanjkljivosti in v določenih segmentih tudi na neusklajenost z direktivami EU, a je bil zakon kljub številnim amandmajem, kritikam in pripombam v letu 2001 sprejet. Danes imamo pred seboj v obravnavi ponovno isto tematiko, ki jo je potrebno sprejeti zaradi vstopa Slovenije v EU. Ena izmed posebnih dopolnitev zakona je po našem mnenju določba, ki po novem izloča javni prevoz v mestnem prometu in prevoza šoloobveznih otrok iz sistema javnega in linijskega prevoza in pomeni uskladitev zakona z zakonom o lokalni samoupravi. Po določbah veljavnega zakona le-ti spadajo v skrb, pristojnost lokalnih skupnosti, ki jih tudi financirajo. Dejstvo je, da se gospodarske javne službe financirajo tudi s strani države in tako so določeni prevozniki dobivali plačila za prevoze tako s strani občin kakor tudi subvencije na kilometer s strani države. Po vstopu Slovenije v EU prav tako sedaj veljavni zakon zmanjšuje predvsem konkurenčnost in postavlja v podrejen položaj slovenske prevoznike, saj jim veljavne pravne norme prepovedujejo kot poseben linijski prevoz opravljati prevozedelavcev na delo, dijakov in šolo, ki v današnjem času predstavljajo večino potnikov, ki uporabljajo linijski prevoz. Glede na dejstvo, da pravo EU deluje s posebnimi linijski prevozi, prevažanje delavcev in dijakov, kar bi posledično pomenilo, da bi prevozniki iz držav EU lahko opravljali te prevoze, slovenski pa ne, smo v poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke prepričani, da je novelo zakona treba sprejeti. Prav tako je po mnenju poslanske skupine pomembna določba predlaganega zakona glede podelitve koncesij za opravljanje javnega linijskega prevoza potnikov, ki se po sedanji ureditvi podeljuje na podlagi javnega razpisa, kar pomeni nekaj mesecev trajajoč postopek. Prav je, da z novelo zaščitimo obstoječe linijske prevoznike, ki določa, da se prve koncesije podelijo brez razpisa prevoznikom, ki linijski prevoz že opravljajo za linije iz prometnega leta 2003/2004. Predlaganemu zakonu v poslanski skupini Nacionalne stranke ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 18.5.2004. To je list, na katerem imamo k 2. členu dva amandmaja in k 4. členu en amandma. Torej, v razpravo dajem 2. člen in amandmaja poslanskega kluba Liberalne demokracije in poslanskih skupin, Združene liste in DeSUS. Kdo želi besedo? Prosim, gospod Avšič.
Hvala lepa. Obvestiti moram spoštovani zbor, da je prišlo pri vložitvi teh dveh amandmajev k 2. členu žal do neljube napake, kajti mišljen je bil samo en amandma. Tako pa se je zgodilo, da imamo sedaj pred sabo dva amandmaja in je prvi povsem brezpredmeten, kajti prvi odstavek v tem amandmaju je povsem enak prvemu odstavku dopolnjenega predloga zakona. Drugi odstavek se pa v resnici malenkostno spreminja, in sicer v tem, da zaradi spremenjenih voznih redov ni treba vsakokratno spreminjati koncesijske pogodbe, ampak se koncesijska pogodba samo uskladi z novim voznim redom. Tako da predlagam, da v nadaljevanju, ko bomo glasovali, ugotovimo, da je prvi amandma k prvemu odstavku 2. člena brezpredmeten, kajti besedilo je povsem identično sprejetemu dopolnjenemu predlogu. Mišljeno je bilo, da bi bila oba, prvi in drugi, vložena kot en amandma, ki spreminja besedilo tega člena. Hvala lepa.
Hvala lepa. To se pravi, da se je amandma k 2. členu pod zaporedno številko 1 brezpredmeten - da ponovim, da bo popolnoma jasno. Da se izognemo nepotrebnim zapletom, vas prosim, če lahko pisno umaknete ta amandma; pa bi potem, ko bomo glasovali o tem, prihranili eno glasovanje. Hvala lepa. Gospod Barovič, izvolite.
Hvala lepa. Saj, kolega, gospod Avšič, mi je že delno odgovoril. Ravno sem že četrtič, petič primerjal vsebino, ki je popolnoma identična. Bi pa vseeno, če dovolite, vprašal, da je tudi drugi amandma, pod točko 2, k 2. členu pravzaprav razen besede "dopolnitev", ki se spremeni z besedo "sprememba", tudi identičen. In pač ne razumem, se opravičujem, ampak ne razumem, zakaj bi se, recimo, 3. člen črtal in bi se to besedilo vneslo v 2. člen, kot jaz pač razumem ta amandma. Ker je v bistvu 3. člen v Poročevalcu vsebinsko identičen drugemu amandmaju k 2. členu. Če sem pa kaj preslišal ali spregledal, pa upam, da bom dobil odgovor. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sušnik.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Ne glede na to, da je amandma praktično brezpredmeten, mi omogoča, da v povezavi s tem, ker je možno diskutirati o amandmaju k 2. členu oziroma o 2. členu, opozorim še na eno izrazito posebnost te ureditve. Če se vsi malo ozrete nazaj, verjamem, da se spomnite razprave v tej dvorani, ko smo ministra za promet, gospoda Jakoba Presečnika, vprašali, kdaj bo Slovenija uvedla gospodarsko javno službo prevozov potnikov v cestnem prometu, je minister takrat vehementno zagotovil, da je vse pripravljeno, da se bo vse to zgodilo do konca leta 2004. Tako kot pa je zapisano v 2. členu in naprej v povezavi s 17. členom, ki ureja podelitev koncesij za naslednje štiriletno obdobje, pa vse kaže, da se ne bo nič spremenilo. V 17. členu ste namreč predlagatelji napisali, da se prve koncesije za obdobje štirih let za izvajanje javnega linijskega prevoznika potnikov z veljavnostjo do 31.12.2008 podeli prevoznikom, ki so na podlagi trenutno registriranih voznih redov oziroma iz prometnega, leta 2003/2004 opravljali javne linijske prevoze. To pa je v popolnem nasprotju s tem, kar se je zapisalo v dopolnjen predlog zakona oziroma kar ste zapisali v dopolnjeni predlog zakona, in sicer da bo direkcija pred podelitvijo koncesij določila potrebe po prevozih, ki bi bili potem ena osnova enega obsega te javne gospodarske službe, ki jo država namerava ustanoviti in spustiti v pogon do konca leta 2004, kar bi bilo nujno potrebno. To, kar sempovedal, kaže na to, da se z uveljavitvijo tega zakona na področju prevozov v cestnem prometu ne bo ničesar spremenilo. Podeljene bodo koncesije za vozne rede, ki samo potrjujejo in povzemajo obstoječe stanje na področju prevozov v cestnem prometu, za katerega vemo, da je slab, ker imamo nešteto krajev, ki nimajo ustreznih in primernih povezav z regijskimi središči in z državnim centrom, ki ljudem onemogočajo normalno življenje, da ne govorim, da jim onemogočajo ne nazadnje tudi poiskati zaposlitev v nekimregijskem središču, da ne govorim o državnem središču, zaradi tega, ker so nujno vezani na lasten prevoz, ker javnih prevoznih sredstev ni. Preprosto ni. Na osnovi vsega ne verjamem, da se bo na tem področju dogodilo tisto, kar je minister napovedal. Napovedal pa je preprosto to, da bo do konca leta 2004 v skladu s sprejeto zakonodajo in sprejeto prometno politiko da uveljavljena javno gospodarska služba prevoza v potniškem prometu, ki bo uzakonila oziroma omogočila vsem ljudem približno enak standard napodročju potniških prevozov v linijskem prometu. To pa dobesedno pomeni neko dostopnost, neko frekvenco prevozov, pa tudi nek, bom rekel, cenovni okvir teh prevozov, ki bi moral biti tak, da bi se ljudje spet vrnili nazaj k uporabi javnih prevoznih sredstev, kar bi razrešilo kup problemov, ki so povezani s to največjo hibo in največjim problemom prometne politike v Republiki Sloveniji. Nič na osnovi tistega, kar danes sprejemamo, se ne bo nič zgodilo, ne bo novih preverjanj, ne bo novih relacij, ne bo novih prog. Za naslednje štiri leta se s tem zakonom podelijo koncesije za obseg linijskih prevozov v potniškem prometu v takšnem obsegu, kot ga imamo danes. Pri tem, da dopuščate možnost še preverjanja in korekcije voznih redov, kar, upoštevajoč prakso iz preteklih let, pomeni samo še dodatno ukinjanje prog, ki so po navedbah linijskih prevoznikov, ki imajo na tem področju popolnoma monopolen položaj, nerentabilne. Ureditev pa onemogoča kakršnokoli iniciativo na tem področju. Onemogoča manjšim privatnikom oziroma manjšim gospodarskim družbam, obrtnikom, s.p.-jem, da bi nastopali, da bi vsaj poskusili konkurirati na tem področju. To je zelo slabo in ne kaže, da bi se na tem področju kaj spremenilo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Avšič.
Hvala lepa. Seveda se v marsičem lahko strinjam z gospodom Sušnikom, vendar je žal - in to bi tudi predsedujoči lahko ugotovil - gospod Sušnik opravil splošno razpravo o 2. členu in ne o amandmaju na dopolnjen predlog zakona in 2. člena. Poslanski kolega gospod Janc je v imenu poslanske skupine tudi nakazal ta problem in seveda se vsi v odboru za infrastrukturo zavedamo, da bo resolucija o prometni politiki, ki jo bomo ali še v tem mandatu sprejeli ali pa v naslednjem - je pa nujna, da jo sprejmemo -, nakazala verjetno celo vrsto potreb po spremembi tega, pa verjetno tudi drugih zakonov. Kajti vsi se zavedamo, da je področje linijskega javnega prometa pravzaprav zelo problematično v Sloveniji. Tokrat mi ne razpravljamo o nujnih spremembah zakona in ne spreminjamo na nek način generalno prometno politiko na tem področju. Sicer pa bi odgovoril gospodu Baroviču, da je pomembna razlika v drugem amandmaju, čeprav je res podrobno treba prebrati tako tekst, ki smo ga sprejeli na odboru, kot ta amandma. Namreč, če bi obveljal tekst, ki je bil sprejet na odboru za infrastrukturo, potem bi ob vsakokratni spremembi voznega reda, ki pa naj bi bila letno enkrat, izjemoma tudi dvakrat, bilo potrebno spreminjati koncesijsko pogodbo, ki je pa trajnejši akt, seveda glede na število let, za koliko je spremenjena. Če bo amandma sprejet, se bo koncesijska pogodba samo uskladila z novim voznim redom. Ne bo se na novo opisala in na novo sklepala. To pa je praktično narava tega amandmaja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Barovič.
Hvala lepa. "Dopolnitev" in "sprememba", to sta dve besedi, ki se spreminjata v amandmaju. Ga bom skušal razumeti. Hvala za obrazložitev. Še vedno pa sprašujem, poleg tega, da bi želel vedeti, zakaj v dopolnjenem predlogu zakona črtati 3. člen in njegovo vsebino prenašati v 2. člen. To je vprašanje, torej zakaj, kakšen smisel ima. V bistvu je sprememba samo v besedi, to kar sem malo prej povedal, "dopolnitev" oziroma "sprememba". Tudi zakaj en člen črtati in kompletno vsebino prenesti v člen 2. Prav tako pa želim vedeti pri amandmaju k 4. členu - imamo izvirno besedilo 4. člena, v Poročevalcu, zakona o spremembah in dopolnitvah zakona. Nato je bil sprejet dopolnjen predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona, ki je 4. člen spremenil in sedaj imamo amandma nazaj, da ga vrnemo v prvotno obliko, pisano v Poročevalcu. Samo sprašujem, zakaj je to potrebno, če je bil sprejet dopolnjen predlog, zakaj ga ponovno vračamo v prvotni predlog. Mislim, ne vidim smisla. Želim vedeti, ali je to vsebinska sprememba, ali je to oblikovna oziroma zakaj se je to zgodilo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo. Že iz besedila tega člena, ki ga obravnavamo, je popolnoma jasno, da je to člen in pa zakon, ki se nanaša izključno na podeželje. To se pravi na tisti del te domovine, ki je v absolutni degradaciji po vseh kriterijih. Dejstvo je, da se država tega problema ne zna lotiti. Tudi ta novi amandma s spremembami voznih redov gre točno v smer zniževanja še tistega bornega števila linij, ki so na podeželju še odprte in ki nudijo tem ljudem povezavo z večjimi središči. Prej v razpravo poslanskih skupin sta dva poslanca omenila različne zneske, ki jih je treba zagotoviti, da bi ta sistem sploh na obstoječem nivoju funkcioniral. Vendar bi rad ob tem opozoril, da je v državnem proračunu okrog 8 milijard tolarjev denarja na računih treh ministrstev, ki vsako na svoj način sofinancirajo prevoze. En način je subvencija prek ministrstva za promet in na tej postavki približno milijardo tolarjev. Druga postavka je ministrstvo za šolstvo, ki subvencionira šolske prevoze dijakov in študentov - in tu je okoli2,2, milijarde tolarjev denarja. Tretja postavka je ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve, ki izplačuje dodatek ob štipendijah v višini okoli 4,5 milijarde. Skratka, denarja v proračunu za reševanje problema linij in linijskih prevozov je v proračunu okoli 8 milijard. Najvišji znesek, ki je bil tu omenjen v teh razpravah, je bil okoli 6 milijard in pol. Skratka, denarja več kot dovolj že na obstoječih postavkah v proračunu. In ker država ne zna svojih virov združiti in jih sistemsko usmeriti za reševanje nekega problema, se ta denar razmeče in ne koristi pravzaprav nobenemu. Že ko smo na odboru za infrastrukturo razpravljali okoli reševanja tega problema, smo na to stvar opozorili. Bila je to tudi posebna točka in od takrat do sedaj se ni pravzaprav popolnoma nič naredilo. In zelo težko verjamem, da bomo samo s spremembami, z novelami zakonov reševali težave, ki se pojavljajo na podeželju. Opozoriti moram še to. Vsa ministrstva so bila, in tudi vlada, pred približno letom dni opozorjena na ta problem, tudi sam sem postavil poslansko vprašanje in tudi pobudo za rešitev tega problema, vendar po enem letu vlada na tem področju ni naredila popolnoma ničesar. Teh 8 in pol milijarde tolarjev, ki so v proračunu, je toliko denarja, da bi lahko dobili vsi srednješolci in vsi študentje 70% olajšavo prevoza, avtobusnih linijskih prevozov. In s tem bi si zagotovili verjetno več kot dovolj potnikov, da bi lahko vzdrževali tudi te linije. Vendar država nima koncepta vladni resorji delujejo ločeno in vsak za sebe in zato ti problemi ostajajo odprti. Denar, ki pa je, pa izginja po razno raznih kanalih. Mislim, da bi bilo pametno, da se poleg takih dodatkov, ki ga bomo sedaj sprejeli, doda tudi v zakon še kakšen drug detajl, sploh v primeru vladajoče koaclicije, ki ima praktično vsa ministrstva sedaj neposredno pod nadzorom in tudi vse ministre. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Sušnik.
Hvala lepa. V povezavi s tem amandmajem 2. členu bi jaz dopolnil še kolega Tanka v tem smislu, da je po podatkih vladnega urada za lokalno samoupravo treba prišteti še 4 do 5 milijard tolarjev, ki jih občine namenijo za sofinanciranje prevozov šolskih otrok v šolo. Tam je čisto specifičen podatek. Od 600 do 8.000 tolarjev na prebivalca občine znese ta strošek. In če tem 8 in pol milijardam dodamo še teh 5 milijard, potem nam je še bolj jasno in bolj očitno, da se na tem področju obračajo veliki denarji, da država veliko vlaga na to področje, da pa rezultatov kljub vsemu in pa zaradi tega, ker se ščiti, na tak način se ščiti monopol linijskih prevoznikov, ni ustreznih rezultatov, kljub vsemu se nam vse bolj pogosto dogaja, da je vse preveč krajev in vasi v Republiki Sloveniji, ki sploh več nimajo avtobusne povezave z regijskih središčem, kar mimogrede predstavlja nepremostljivo težavo za starejše, za revnejše, za tiste na robu, kako priti do osnovnih dobrin, do zdravstvenih storitev, do ne nazadnje centra za socialno delo, kjer bi si uredili pomoč. Hvala lepa.
Hvala lepa. Bi lahko zdaj še gospod Peternelj, prosim? Izvolite.
Hvala lepa. Bom poskušal na kratko odgovoriti na vsa postavljena vprašanja, in sicer bi začel nekako na vrhu. Bistvo že veljavnega zakona in tudi vse predlagane spremembe so naravnane v to smer, da iz te situacije, v kateri smo danes, ko prevozniki sami določajo vozne rede, ko sami določajo ceno in so tudi popolnoma ekonomsko odvisni od te cene, prevzame to zadevo država, upravljalec, postavljen s strani države, in potem tudi ta upravljalec določa vozne rede. Strinjam se s tem, kar je gospod Tanko povedal, v bistvu država na žalost na različnih področjih dovolj denarja že namenja za te namene in tudi prva naloga ministrstva in tudi novega ministra je, da ta sredstva nekako poskušamo združiti. Poskušali smo tudi združiti sredstva za prevoz osnovnošolskih otrok, vendar je to že razpršeno po lokalnih skupnostih in zato je boljše, da to ostane v pristojnostih lokalnih skupnostih in se iz tega sistema vzamejo ven. Ekonomsko gledano mogoče ni najbolj upravičeno, ampak v bistvu drugače se skoraj ne da tega sistema vzpostaviti. Gospod Barovič je vprašal o smislu teh sprememb 3. člena. 3. člen se je v bistvu samo prestavil v 2. člen, gre za uskladitev s pripombo zakonodajno-pravne službe državnega zbora. Bistvo tega predlaganega amandmaja je pa v novem tretjem odstavku, res da je zelo malenkostna, ampak je bistvena. V obstoječem predlogu zakona je določeno, v bistvu, da so vozni redi sestavni deli koncesijske pogodbe in se potem s spremembami koncesijske pogodbe tudi vozni redi spreminjajo. S strani zakonodajno-pravne službe smo dobili, moram reči, da še pravočasno opozorilo, da to ni smiselno, da koncesije bodo prevozniki dobili za linije, to se pravi, primer linija Ljubljana-Kranj, vozni red se bo pa določal s strani upravljalca enkrat letno, določeno je sicer izjemoma dvakrat letno, ampak to je res izjemoma. Enkrat letno se pa že zdaj ti vozni redi usklajujejo, gre za usklajevanje s potrebami šol, podjetij in tako naprej. Tako gre v bistvu to gre pravzaprav samo za manjše spremembe že veljavnega zakona. In ministrstvo ima sedaj v načrtu najprej sestanke z ministrstvom za finance glede združitve teh sredstev. S prevozniki smo se že uskladili; eden od amandmajev je tudi posledica usklajevanja s prevozniki. In moram reči, da večina prevoznikov, tudi manjših, se s predlaganim konceptom strinja. Če sem kakšno stvar pozabil, se opravičujem, pa bom mogoče še potem dopolnil. Hvala lepa.
Hvala. Zaključujem razpravo o 2. členu in amandmajih k 2. členu. V razpravo dajem 4. člen in amandma poslanskega kluba LDS in poslanskih skupin Združene liste in DeSUS. Kdo želi besedo? Smo pri 4. členu. Gospod Sok, izvolite.
Hvala lepa. Že uvodoma sem v predstavitvi stališča poslanske skupine Nove Slovenije napovedal, da tega amandmaja ne bomo podprli, ker preprosto pomeni škodo za podeželska območja. Torej sedaj, ko usklajujemo zakon o prevozih v cestnem prometu z direktivami Evropske unije in ko moramo dovoliti, da se posebni linijski prevoz lahko tudi uredi za prevoz šoloobveznih otrok in delavcev, se nam je zdelo smiselno in na odboru za infrastrukturo smo o tem obširno debatirali; ta 34. člen je bil glavna točka obravnave. In prišli smo do zaključka, da bi vendar oblikovali amandma odbora, s katerim bi dovolili, da se tudi ostali potniki lahko prevažajo s temi posebnimi linijskimi prevozi. Gre seveda za določena območja, kjer ni rednih linijskih prevozov in jih tudi nikoli ne bo, ker je prebivalstvo maloštevilno, ostarelo, morajo pa se posamezniki dnevno prepeljevati. Takrat sem hotel na odboru to nazorno prikazati in sem dal primer iz našega okolja, kjer se mora nek ostareli vaščan, ki nima lastnega prevoza, peljati iz 25 kilometrov oddaljene krajevne skupnosti v mesto k zdravniku, po opravkih. In to je bilo s strani ostalih članov odbora sprejeto, da se taka možnost pri tej spremembi zakona predvidi. No, danes oziroma pred dnevi pa dobim amandma, s katerim stranke vladajoče koalicije to naše določilo, našo odločitevčrtajo in jo spet vračajo v nezmožnost takšne rešitve. In potem v obrazložitvi pravite, da je bolj smiselno, da se najde drugačna rešitev, in sicer, če je vsaj delno ekonomsko upravičen interes občanov, da se tam zagotovi redna linija in da to redno linijo sofinancirata država in lokalna skupnost. Ob vsem tem, kar smo povedali, s kakšnimi finančnimi težavami se danes srečujejo avtobusni prevozniki, vi pišete oziroma vladajoča koalicija, da je bolj smiselno, da se zagotovi redna linija. Ali se bo zagotovila redna linija za štiri, pet potnikov? Nikakor ne! Nikakor ne, ker je to nesmiselno. Ker tega denarja ta država enostavno nima. Seveda razumem, da je monopolni pritisk avtobusnih prevoznikov v tej smeri, da se ne sprejme odločitve, da bi se lahko ti potniki vozili s temi posebnimi linijskimi prevozi, da se gre in se naredi redno linijo in da potem država in lokalna skupnost sofinancirata takšno redno linijo. Toda izračunajte, koliko denarja danes prometno ministrstvo za to daje in koliko bi ga potem moralo dajati v prihodnje! Res je sicer, da v obrazložitvi navajate, da, na primer, v Nemčiji sofinancirajo javne avtobusne prevoznike z 19 tisoč tolarji letno po glavi prebivalce, da Finska sofinancira s 55% celotni strošek te obvezne službe, da je v Italiji ta procent od 20 do 60% itd. Zavedam se tudi in vem, da bo tudi v Sloveniji trebalo ta sredstva mogoče tako, kot je prej kolega Tanko obrazložil, nekako združiti, čeprav mislim, da to ne bo zadosti, ker to, kar danes avtobusni prevozniki pričakujejo, je, da se v ministrstvu za promet povečajo sredstva, da pa tisto, kar je na socialnem področju in pa na področju šolstva, da pa tisto ostane, tako da bo v vsakem primeru potrebno zagotoviti v bodoče, če bomo hoteli ohraniti javni avtobusni prevoz, bo treba zagotoviti lastna večja sredstva. Vendar, ne delati stroškov na takšen način, če lahko enostavno rešimo zadevo. Prizadevanje za ohranitev večjega števila potnikov na linijskih prevozih - vsekakor, vendar smiselno, racionalno in pa gospodarno. To, kar pa vi predlagate, to pa ni niti gospodarno, niti smiselno, še manj pa ekonomično. Predlagam, predstavniki vlade, da ta amandma še enkrat preštudirate, da ga umaknete in da sprejmemo tisto odločitev, ki je na odboru bila prediskutirana in s katero se je strinjala večina članov odbora. Ne pa, danes bodo tukaj poslanci, ki sploh tej razpravi ne sledijo, ki po večini pokrivajo druga [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]področja in bodo potem zvečer se odločili za ta amandma in sprejeli odločitev, ki jo vi predlagate, ki pa je proti razvoju podeželja. Ta odločitev je proti podeželskemu prebivalstvu. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani. Torej, taka razprava, kot je danes in verjetno je bila tudi na odboru, ki ji sicer nisem sledil, je bila ob sprejemanju tega zakona leta 2001 pa še v prejšnjem mandatu, ko smo spreminjali ta zakon in smo trdili, da ga evropeiziramo. V resnici smo ga figo evropeizirali, ampak smo ga naredili monopolnega in vsebina je vedno enaka, ker problemi ostajajo vedno enaki in tudi ta amandma k 4. členu dokazuje, da to v bistvu gre za nek birokratski postopek, da gre za ustvarjanje in podaljševanje monopolov, in upam si trditi, da to pomeni pokop avtobusnega prevozništva, gledano kot celoto. Sama obrazložitev pove čisto vse, ampak ta obrazložitev ne podpira dikcije vsebine, ampak govori ravno nasprotno. Ta obrazložitev bi bila za to, da ostane tako, pa dovolite, da vam povem, zakaj. Namreč, zapisano je, poleg tega mora biti za zasebni linijski prevoz sklenjena pogodba med naročnikom prevoza in narejen seznam potnikov, ki se bodo vozili s tem prevozom in je pobiranje naključnih potnikov prepovedano. Zaradi tega s to vrsto prevoza ni mogoče zagotavljati javnega prevoza ljudem v odročnih krajih brez javnega linijskega prometa. To pomeni imamo zakon in sedaj ne moremo nekaj počenjati. Sedaj pa se sprašujemo, kje je motnja. Se pravi, to kar je tu predlagano za te samotne ljudi, ki bi se radi še poleg tega tisti osamljeni, ki jih je majhno število, vozili s tem prevozom. Očitno za njih pa ni motnja zakon, ki je butast - oprostite temu izrazu - , ki je birokratski, ki je monopolno usmerjen. In zato, ker imamo tak zakon, bomo mi rajši delali nekaj drugega, ker lahko rečemo: imamo tak zakon in zdaj ne moremo delati nič drugega. To je žalost! To jetista žalost in celo si upate napisati, da bo kraj brez javnega linijskega prometa. In potem nadaljevanje - to pa je cvetka: edina smisel na rešitev v takih krajih je, kjer za to obstaja vsaj delno ekonomsko upravičen interes občanov, sofinanciranje s strani države in lokalne skupnosti ter zagotovitev javnega linijskega prevoza. Pa dovolite, da vas vprašam, spoštovani predlagatelji in tisti, ki vam je to predlagal, kaj pa ti pogodbeni prevozi? A tu pa ni nobenega sofinanciranja države in lokalne skupnosti? Kolikor jaz vem, lokalne skupnosti plačujejo tako, da se jim praznijo krepko proračuni. Sedaj bi pa naj še en sistem vzporeden financirali zato, da se bo lahko pet ljudi - ja ne vem, kam to pripelje! In potem ko navajate, da EU države, Finska, pa ne vem katere vse države sofinancirajo po glavi prebivalcev. Ja! Ja, gospodje, samo vi morate nekaj vedeti, da mi pa nimamo evropskega proračuna, nimamo finskega, nimamo nemškega, ampak imamo slovenski proračun. Kje pa je tu kakšna racionalnost? Verjetno bomo morali te stvari rešiti, preden bomo šele prišli do evropskega proračuna, mislim, da bo tako velik na glavo prebivalca. In ta amandma je čisto navadno izsiljevanje, da bi imeli dva sistema, da bi prevozniki služili v dveh sistemih, enega šolskega, ki ga tako ali tako, bom rekel, država in lokalne skupnosti mastno plačujejo in se ustvarjajo s tem monopoli, in drugega linijskega, ki pa seveda za te velike monopoliste ni interesanten. Ker je časa premalo, vam ne bi dajal primerov, kako se ti veliki monopolisti obnašajo. Na podeželskih posameznih odročnih krajih je možno samo nek majhen avtobus nekega lokalnega prevoznika. Če še tega niste spoznali, potem se ne čudim, da uničujete to avtobusno prevozništvo. Ker tem velikim pač ni mar, kaj se tam dogaja. Da pa o kakšni racionalnosti tu ni niti govora, zato seveda takšnega amandmaja ni mogoče podpreti in če bo to tu notri, potem tudi jaz ne bom podprl tega zakona v celoti. Ne samo da ga ne bom podprl, ampak mu celo ostro nasprotujem. Hvala lepa.
Gospod Avšič.
Hvala za besedo. Gospod Petan je pravilno ugotovil, mislim, da sva o tem midva debatirala že pred šestimi leti, pa potem pred tremi leti. No pa, očitno bomo danes tudi. Samo, danes so nekoliko spremenjeni pogoji. Če je takrat še šlo za borbo samo med domačimi velikimi avtoprevozniškimi podjetji in tako imenovanimi malimi podjetniki, se danes srečujemo seveda z odprtim trgom. Tudi s tujimi avtoprevozniki, ki, če jih še ne vidimo, pa jih bomo videli zelo kmalu lahko In seveda je velika razlika med linijskimi avtoprevozi in tako imenovanimi pogodbenimi. Včasih so jim rekli pogodbenimi ali pa posebnimi, kot jih imenuje zakon. Za linijske je treba pridobiti koncesijo in verjamem, da bodo ustvarili vse pogoje za to, da bodo te linijske prevoze opravljali tisti, ki so sposobni. Mislim, da imamo v Sloveniji dovolj sposobnih. Pogodbeni so prosti na trgu. In sprašujem vas, ali boste še tako zagovarjali tovrstni prevoz, če se bo pojavil kot pogodbeni prevoznik nekdo iz Avstrije in bo poleg tistih, za katere ima sklenjeno pogodbo, pobiral vse živo na avtobusnih postajah 5 minut pred domačimi linijskimi prevoznikom. Ali pa tudi pol ure. Sprašujem se, ali boste to zagovarjali, če bo do tega prišlo. In če ne bomo domačih interesovzaščitili, potem se bo natančno to zgodilo. Zakonodajalec je predlagal največ oziroma najbolj omejil, kar se da ob evropskih direktivah še omejiti. Črtanje tega odstavka 4. člena seveda pomeni pravzaprav, da so pogodbeni prevozi postali čisto navadni linijski prevozi in ni več treba, da so več pogodbeni. Ali se ne bo dal izvajati - kajti za posebne prevoze je potreben tudi spisek potnikov, ki se lahko vozijo in še marsikateri drugi pogoj - ali pa bodo to prevozi, ki bodo povsem samostojno poleg linijskih prevozov opravljali prevoz v Sloveniji? Menim, da je obrazložitev zelo korektno napisana, da je že sedaj sprememba tega člena odprla vrata še tistim, ki so imeli doslej prepoved voziti se na teh posebnih progah, to so: študentje, dijaki, ne vem kdo še vse je tukaj zajet. Da pa seveda je problem podeželja velik. S tem se pa jaz tudi strinjam, ampak tega ne bomo na ta način razrešili. Spet smo pri tisti prometni politiki in do tega, kako bomo imeli prometno politiko v prihodnosti v Sloveniji. S tem zakonom tega ne bomo razrešili, bomo pa naredili veliko anarhijo in monopol [[...]]Saj sedaj govorimo o tem. Govorimo o tem, da zaščitimo slovenski interes, in vsak zakon, ki ga sprejemamo, moramo gledati tudi v luči tega, kako v mejah evropske zakonodaje lahko čim boljpravzaprav zaščitimo nas same in to je sedaj ta hip maksimum. Če ne bomo sprejeli amandmaja, odpiramo vrata vsem. In res vas, gospod Petan, in vse ostale, vprašam: Kaj boste storili, če bo nek avto prevoznik iz Koroške sklenil pogodbo za prevoz, ne vem česa, v Ljubljano in na tej liniji, kjer bo vozil, pobiral potnike na vseh avtobusnih postajal? [[...]] [[Odziv iz klopi.]] [[...]]Ni res, ni res. Točno tako je. Odpiramo vrata. Dobro, če ste za to, da se odprejo vrata; jaz sem za to, da se amandma podpre, da se vnese v določilo tega zakona, kdo se lahko vozi s posebnimi prevozi, se pravi s pogodbenimi prevozi še vsi tisti, ki jih opredeljuje evropska direktiva, in da je tukaj tudi maksimum tega, kar počnemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo. Počasi je že kar utrujajoče, da v nekaterih primerih, ko ni potrebno, tako slepo sledimo direktivam Evropske unije. Vendar bi rad opozoril, da so te direktive, na katere usklajujemo ta zakon, stare od 6 do 12 let. Od 6 let do 12 let. To se pravi, da gre za izredno zastarano ravnanje te države, da smo pred dvema letoma sprejemali zakon in niti teh stvari tudi nismo upoštevali notri in delamo marsikdaj delo zaradi dela. To je prvo. Drugo, mislim, da obstaja možnost tudi v teh direktivah, da določene stvari država, ki je prizadeta, drugače uredi. Velikokrat smo slišali o tem v tem državnem zboru in smo marsikakšno stvar uredili drugače, in sicer na način, ki je tej državi bolj verjetno bolj odgovarjal. To je edenod tipičnih primerov, kjer se da en droben detajl drugače urediti. Dejstvo je, da posebni prevozi niso množični prevozi, to moramo vedeti, to ni javno linijski prevoz, to ni urnik, to ni sistem, ki bo šel na pol ure, ali pa na vsako uro, ampak gre za posebne rešitve. In tukaj se daje možnost, da se v posebnih primerih tudi omogoči predvsem s tistih območij, kjer so ljudje ogroženi, kjer nimajo rednega linijskega prevoza ali pa je zelo redek, da izkoristijo to možnost, recimo v primeru bolezni, nesreče ali česarkoli drugega. Zakaj bi zapirali to možnost?! In celo drugače bi morali narediti. Mislim, da se zelo velike razlike na tem področju uvajajo, predvsem zaradi tega, ker recimo v Ljubljani, kjer imamo mestni prevoz, imajo upokojenci popuste, na podeželju za javni linijski prevoz pa jih nimajo. Ali veste! Ko že govorimo o enakopravnosti in imamo tega tukaj in še čez, pa tega ne znamo v zakon napisati. In govorimo, ne vem, o stimulaciji podeželja, o enakomernem in ne vem kakšnem še razvoju, pa niti elementarnih stvari, kot je avtobusna karta, ne znamo enako urediti. Za isto kategorijo potrošnikov! To je katastrofa! Drugo, kar je. Mislim, da je prav, da ta zadeva ostane notri, da se uporabi pač takrat, kjer je to potrebno, in zato to obstoječo rešitev tudi podpiram. In mislim, da ne bo ta izjema naredila popolnoma nobene škode. Dejstvo pa je, da z vsemi takimi rešitvami, ki jih sprejemamo, spodbujamo ne linijski prevoz, ampak osebni potniški prevoz. Gospod Avšič, spodbujamo in stimuliramo osebni potniški promet, s to razpršenostjo denarja, ki je po proračunu in ki se neciljno potroši za različne oblike, pod krinko sofinanciranja avtobusne karte in linijskega prevoza stimulirano osebni potniški promet. In veliko tistega, kar bi mi morali spraviti v koncept javnega prevoza in zmanjševanja obremenite in prometa in okolja, plačujemo in predvsem podpiramo bencinski lobi na tem področju in tukaj smo pa sila uspešni. Zato, mislim, da je prav, da te stvari vsaj spustimo na tem delu, kjer lahko to naredimo in kjer jo še možno, da to naredimo, da se omogoči tudi to kombinirano koriščenje. Absolutno pa nasprotujem tako selektivnemu in neracionalnemu pristopu. Vi, ki ste pravzaprav najbolj varčevalno usmerjeni v tem parlamentu, razpršite zadevo in naredite tam, kjer ni treba, dve rešitve! Brez potrebe. Hvala.
Gospod Sušnik.
Hvala lepa. Jaz bom najodločneje izrazil svoje nasprotovanje temu amandmaju, ker uveljavitev tega amandmaja pomeni okrnitev nekega standarda, ki bi lahko na način, kot je bilo dogovorjeno v odboru za infrastrukturo, bil uzakonjen predvsem na področju podeželja. Jaz bi vas rad spomnil, da iz tega amandmaja veje tudi neko nepoznavanje situacije. Vi dobro veste, da je uzakonjen sistem prevoza otrok v šolo, ki kvalitetno pokrije praktično celo naše podeželje. Z uveljavitvijo ureditve, da bi ta posebni linijski prevoz odprli tudi za redni prevoz potnikov, bi rešili izjemno pereč problem dostopnosti ljudi do občinskih centrov. Vi temu nasprotujete brez utemeljenega razloga. To bom podkrepil z naslednjim. Veliki linijski prevozniki absolutno nimajo nobenega interesa pridobiti posel na teh posebnih linijah. Iz primera vam lahko povem, da so enostavno, ko so prišli pogledat na osnovi javnega razpisa, kje bi bilo treba izvajati takšen poseben linijski prevoz, rekli, da po teh Krpatih pa naj vozijo kar drugi, in jih ni. Ta poseben linijski prevoz praviloma ne sovpada oziroma ne poteka po istih relacijah, kot so linije linijskih prevoznikov, ki imajo veljavne koncesije. In kljub temu nasprotujete. Na zadnjem občnem zboru Društva upokojencev je padlo vprašanja v občini, iz katere prihajam, kdaj bomo sofinancirali prevoz upokojencev v javnem prometu. Ja, poslušajte, kako pa naj to naredimo, če z zakonom onemogočate, da bi prišli do neke oblike javnega linijskega prevoza, ki pa bi v tem primeru, kar je edino racionalno, sovpadalo s posebnim linijskim prevozom, ki ga že itak plačujemo. Poglejte, popolnoma nerazumljivo, nelogično. Vi nasprotujete praktično temu, da bi iz Črete, to je 9 kilometrov od Vranskega pa 600 metrov višje, kamor s kombijem peljemo tri šolske otroke, prostora je še najmanj za 12 oziroma za 14 potnikov, omogočili istočasno legalno pripeljati tudi tisto ostarelo gospo, ki še živi gor. Nerazumljivo, skregano z vso zdravo logiko. In to počnete zavestno in pa opravičujete s tem, da ščitite neke nacionalne interese?! Ja, lepo vas prosim, katere in kakšne nacionalne interese. Katere in kakšne nacionalne interese ščitete, pa še to zmotno verjetno mislite, da ščitite interese javnih linijskih prevoznikov, ki imajo absoluten monopol na tem področju. In delate vse, ne glede na to, kakšne so posledice in kakšni so stranski učinki, da se zaščiti monopol na tem področju, monopol, ki je dokazano škodljiv in ki je pripeljal našo prometno politiko v situacijo, v kateri smo. Zaradi tega se vam napovedujejo protesti, štrajki, zahteve po nenormalno visokem obsegu subvencioniranja. Po tej ljubi Sloveniji se pa vozijo prazni avtobusi, katerih cena za prevoz po enoti je nerazumno visoka in sili nas, potencialne uporabnike, v to, da se pač vozimo z osebnimi avtomobili, s katerimi je vožnja cenejša. Nerazumljivo. Hvala.
Hvala. Gospod Avšič.
V tej debati ima verjetno vsakdo nekaj prav, ker vsak navaja nekaj najbolj odmaknjenih in izjemnih primerov. Po Sloveniji se v resnici vozi veliko praznih avtobusov ali pa preveč praznih, ampak to ne pogodbenih prevozov - linijskih, linijskih. Pogodbeni so v prednosti, kajti imajo sklenjeno pogodbo za toliko in toliko potnikov in zagotovljeno plačilo; so celo v prednosti. Če ima nekdo v avtobusu, ki ima 50 sedežev, pogodbo za 30 sedežev, in vozi brez omejitev, jih lahko 20 napolni na avtobusnih postajah tako, da pobere pred linijskim, ki pripelje za njim, in napolni še tistih 20 potnikov. To se je dogajalo in se nam bo še dogajalo, če bo tako. Poznam primere, kjer avtobus vozi pogodbeno delavce med Krškim in Novim mestom in je bila pred leti velika vojna med tistim, ki je 15 minut kasneje startal in je bil na linijski progi, ker mu je ta prevoznik, seveda, dokler ni imel polnega avtobusa, pobiral potnike na avtobusnih postajališčih. Mi lahko ekstremne primere navajamo, ne bomo pa problema s tem zakonom rešili. Ne bomo rešili problema tistih dveh, treh ljudi na najbolj zakotnem podeželju Slovenije, kjer tudi pogodbenega prevoza nobenega ni. S tem ne bomo rešili tega. Rešili bomo pa nekaj drugega: naredili bomo red. Pravzaprav s to spremembo nekoliko odpiramo vrata dosedanji ureditvi, ker še nekatere kategorije potnikov dobijo možnost, da se vozijo na posebnih linijskih prevozih. Doslej je bila ta omejitev večja. Ta razširi, ne odpira pa popolnoma vrat in dostopa vsem, ki bi se želeli s temi avtobusi voziti, če je še kaj prostora v teh avtobusih. Trdim,da imajo pogodbeni prevozniki pred linijskimi prednost. Linijski imajo rizik, da se vozijo tudi prazni, če ni potnikov na postajališčih, ki bi vstopali. Pogodbeni imajo lahko tudi prazen avtobus, ampak imajo vožnjo plačano, kajti ne vem, zakaj - iz neznanih razlogov pač delavci niso šli na delo tisti dan, ko bi jih ta avtobus lahko odpeljal. Pozabljate pa na nekaj, kar sem pa prej opozoril. Vsaj kolegi me prepričujejo, da ima večina evropskih držav, tudi nam bližnjih - Avstrija, Nemčija, ureditve, ki na nek način varujejo interese domačega potniškega prometa in prevoznikov, seveda v skladu z direktivami, preko direktive pa ne smeš iti. V tem mislim, da je smisel, da ta odstavek tega člena črtamo, kajti že v prvem odstavku so se odprla vrata in so odprta nekoliko bolje, kot so bila doslej. Hvala.
Izvolite, gospod Peternelj.
Hvala lepa. Samo dopolnil bi še gospoda Avšiča, glede na celotno razpravo. Govora je bilo o monopolu. Koncesija je po izvoru monopol in ta prevoznik bo imel monopol na tej liniji, tako mu je s tem zakonom dan monopol. Problem je v tem, da s posebnim in linijskim prevozom, tako kot je že sedaj urejeno, brez kakršnikoli sprememb in tudi s predlaganimi spremembami, ni možno voziti naključnih potnikov. Tako, problema teh potnikov v odročnejših krajih s tem prevozom v bistvu ni mogoče rešiti. Osnovnošolski prevozi so bili omenjeni. Moram povedati, da v razpravah, ki smo jih imeli, vodstva osnovnih šol odločno nasprotujejo, da bi se s temi avtobusi vozili kakršnikoli drugi potniki. Seveda govorim o tistih, s katerimi smo se pogovarjali. Dopuščam možnost, da je kje tudi drugačno mišljenje. Dolžan sem pa še gospodu Soku pojasnilo, ko je vprašal pa ga prej ni bilo. Res je, da smo razpravljali o tem na odboru in tudi na koncu nismo nasprotovali temu amandmaju, vendar obžalujem, da tudi prevozniki, ki so bili navzoči oziroma predstavniki prevoznikov niso svojega mnenja povedali, ker so potem v naslednjih dneh opozorili, da nam ta amandma vnese dodatno zmedo ravno zaradi tega. Druge rešitve v sistemu, ki je v obstoječem zakonu in s spremembami, v bistvu ni, kot da uvedemo tam, kjer je še potreba, linije. Hvala lepa.
Hvala lepa. K 4. členu? Zaključujem razpravo. Kdo želi še razpravljati k 4. členu? Gospod Sok. Vaš čas je sicer potekel, 5 minut. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz še enkrat moram reči, da ne razumem, zakaj črtanje četrtega odstavka. Te razprave gospoda Avšiča so mimo tega, kar piše v četrtem odstavku. V četrtem odstavku 34. člena, jaz ga bom prečital, kot smo sprejeli na odboru, kjer piše naslednje: "Izjemoma se s posebnim linijskim prevozom lahko opravlja tudi prevoz drugih vrst potnikov, ki niso našteti v prvem odstavku tega člena v kraje in iz krajev, kjer ne obstaja javni linijski prevoz potnikov." Kjer ne obstaja, se pravi, to, da bo nekdo prej pobiral 15 minut in tako naprej, to je mimo, to ni predmet tega amandmaja. Ta amandma točno pravi, drugi potniki, na prvem odstavku pa so našteti, kateri, "s posebnim linijskim prevozom se opravlja prevoz šoloobveznih otrok med domom in šolo, invalidov, potnikov, ki so potrebni medicinske nege, vojakov ter delavcev med bivališčem in deloviščem, kadar so dela sezonskega značaja. Potem pa ta četrti odstavek, kot smo ga spremenili, dodaja še druge potnike, če ne obstaja, še enkrat ponavljam, javni linijski prevoz. Jaz vidim v tem veliko rešitev za naše podeželske kraje. Jaz sam iz prakse gledam veliko ljudi, ki nimajo svojega prevoza. Ali veste kako se vozijo? Taksi si naročijo. Ampak to niso ljudje, ki bi bili ne vem kako bogato situirani. To so ljudje, ki dobivajo tisti minimum kmečke pokojnine ali pa minimalno pokojnino in tako naprej, ki nimajo sredstev, ampak morajo pa iti do zdravnika, morajo iti po javnih opravkih. In ne razumem, zakaj bi šole nasprotovale temu. To sploh ni argument. Saj vendarle občine plačujejo in so občine tiste,ki bodo lahko rekle, nasprotujemo ali pa ne, ne pa šole. Jaz razumem, da tisti, ki ne plača, tisti lahko takšni odločitvi nasprotuje. Na drugi strani pa razumem tudi ljudi, ki župane pristojnih občin sprašujejo, kdaj boste uredili, kdaj boste to in tisto in pričakujejo neke rešitve. Zavedajo pa se, da tudi v državnem zboru vlada to nerazumevanje in ta, ne bom imenoval, čeravno bi lahko rekel, neka pokvarjena logika, ki noče slediti potrebam prebivalstva. Pa to ni samo stvar tega zakona. To je stvar mnogih zakonov, ki jih sprejemamo. Nočete enostavno prisluhniti potrebam našega prebivalstva. Jaz se vozim z avtomobilom, tako kot večina gospodov in gospe, ki sedijo tukaj v tem parlamentu in tega problema ne čutimo. Moja mati pa ga čuti. Če se hoče peljati, pa mora nekdo si vzeti čas in jo pač peljati, ali pa si tako, kot sem prej povedal, naročiti taksi, ki ji zaračuna toliko in toliko. To pa niso rešitve. Če hočemo našim ljudem omogočiti čim lažji dostop, potem bi bilo nujno, da to zadevo zracionaliziramo. In še enkrat povem. Niso šole tiste, ki bodo lahko temu nasprotovale. Zakaj pa bi nasprotovale? Ali zato, da otroci in pa starejši ne smejo biti na avtobusu skupaj? Ja, ljubi bog, saj prebivajo v družinah, kjer so skupaj in na mnogih mestih so skupaj. Ne vem, če to izhaja iz kakšne logike varovanja zdravja ali kakšne logike. Če je to v ozadju, spet ena nelogična logika. Jaz mislim, da še vedno lahko v ministrstvu to zadevo premislite in ta amandma, ki je res nepotreben, negospodaren, neekonomičen, nič, razen težave prinaša in seveda še naprej ta problem, ki se mu reče problem dnevnega premika oziroma komuniciranja med ljudmi na tak način, kot je bil na odboru sprejet, odpravimo. Hvala lepa.
Lahko zaključimo razpravo k 4. členu? Hvala. Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj ob 15.50 dalje, 10 minut do štirih. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljevali bomo ob 13.05. Zahvaljujem se predstavnikom vlade.
Kolegice in kolegi, nadaljujemo z delom državnega zbora. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKLJUČNEGA RAČUNA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2002. Predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2002 je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Predlog zaključnega računa je obravnavala komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku komisije, dr. Andreju Bajuku, za predstavitev poročila komisije. Dr. Bajuk, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Pozdravljeni vsi! Na žalost ne vidim predstavnikov računskega sodišča ali pa vlade, a vendar. Komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ je obširno obravnavala predlog zaključnega računa Republike Slovenije za leto 2002. Najprej bi moral omeniti, da na naše veliko presenečenje, pa tudi zadovoljstvo - kadar je neka stvar pravilno narejena, jo je prav gotovo nujno omeniti - smo v letu 2003 dobili poročilo računskega sodišča o zaključnem računu prvič v času, ki predviden po zakonu, in sicer že v prvih dneh meseca septembra. Takoj smo sklicali sejo komisije, da bi to obravnavali, a vendar smo jo morali preklicati, kajti čeprav je komisija dobila poročilo računskega sodišča o zaključnem računu, nam vlada ni pravočasno poslala tega istega zaključnega računa. A vendar, na podlagi tega smo imeli tri seje,eno od teh silno dolgo, v treh nadaljevanjih ob različnih datumih, in smo pregledali ne samo poročilo računskega sodišča, marveč tudi v detajle pregledali druga poročila, ki jih vlada po zakonu mora predstaviti državnemu zboru. Sedaj bi rad v teh petih minutah, ki nam jih poslovnik daje, da o teh stvareh govorimo, predstavil samo zadnji del, torej sklepe, ki jih predlaga komisija državnemu zboru, čeprav upam, da bom kot poslanec in v imenu poslanske skupina lahko še kakšno drugo stvar obrazložil. Gre namreč za to, da predlagamo - in upamo, da bomo poželi zadostno podporo, kar se tega tiče - končno samo tri sklepe: Prvič: vlada Republike Slovenije naj do konca junija 2004 predlaga državnemu zboru Republike Slovenije spremembe in dopolnitve zakona o javnih financah in zakona o računovodstvu, s katerimi bo zagotovljena usklajenost njunih določb o sestavljanju in predlaganju izkaza bilance stanja kot obveznega računovodskega izkaza zaključnega računa vseh neposrednih in neposrednih uporabnikov državnega proračuna ter s tem zagotovi pravilno pravno podlago za izvajanje drugega odstavka 146. člena ustave Republike Slovenije. Pri pripravi sprememb in dopolnitev zakona o računovodstvu in zakona o javnih financah naj vlada upošteva tudi potrebne uskladitve določb teh dveh zakonov z mednarodnimi računovodskimi standardi za javni sektor ter evropskim sistemov računov. Drugič. Vlada Republike Slovenije naj čimprej na podlagi analize najpogostejših in ponavljajočih se kršitev določb zakona o javnih financah, zakona o računovodstvu, zakona o javnih naročilih ter podzakonskih aktov, sprejetih na njihovi podlagi, pripravi spremembe in dopolnitve kazenskih določb teh zakonov in pri tem poveča ter razmeji sankcije funkcionarjev in odgovornih oseb, neposrednih in posrednih proračunskih uporabnikov. Pri ugotavljanju najpogostejših in ponavljajočih se kršitev določb navedenih predpisov naj vlada izhaja tudi iz analize, ki jo bo v ta namen pripravilo računsko sodišče Republike Slovenije. Tretjič. Vlada Republike Slovenije naj čimprej pripravi spremembe in dopolnitve zakona o javnih uslužbencih na področju ureditve disciplinske odgovornosti. Podaljša naj vse zastaralne roke za uvedbo disciplinskih postopkov, še posebej, kadar kršitve ugotovijo računsko sodišče Republike Slovenije, služba za nadzor proračuna ministrstva za finance ali drug nadzorni organ oziroma organ pregona. Zastaralni roki disciplinskih kršitev, ko jih ugotovijo navedeni zunanji organi, naj začnejo teči od dneva, ko z njimi ti organi seznanijo odgovorne osebe neposrednega in posrednega proračunskega uporabnika ali drugih oseb javnega prava. Zastaralni rok za hujše disciplinske kršitve naj ne bo krajši od petih let. Vlada naj pri spremembah in dopolnitvah ureditve disciplinske odgovornosti prouči tudi primernost ali neprimernost sedanje ureditve, disciplinske ukrepe izvršuje neposredni predstojnik ter jasneje uredi način izvršitve posameznih izrečenih disciplinskih ukrepov, ki se nanašajo na delovnopravni status, bodisi odvzem položaja, razrešitev iz naziva, prenehanje delovnega razmerja in tako dalje kot tudi ukrepov opomina in denarne kazni. To so sklepi, ki jih komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ kot matično delovno telo predlaga temu državnemu zboru za sprejem ob obravnavi zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2002. Hvala lepa.
Hvala, doktor Bajuk za to uvodno predstavitev poročila. Med tem se nam je pridružila predstavnica vlade magistra Helena Kamnar, državna sekretarka iz ministrstvo za finance, ki jo lepo pozdravljamo. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo bom dal kot prvemu Jožetu Tanku za stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Lep pozdrav državni sekretarki in pa kolegom in kolegicam, ki so v dvorani! Zaključni račun je pomemben dokument, s katerim vlada predloži poročilo o tem, kako je izvršila letni finančni načrt. Formalno ima ta dokument isto težo kot proračun. Ko sprejemamo proračun, ko sprejemamo načrte in obljube vlade, je omizje za menoj polno ministrov, pride predsednik vlade in njegovi svetovalci, pa tudi na balkonu je nepopisna gneča. Veliko je zainteresiranih strokovcev iz raznih služb, pa tudi mediji ne izpustijo priložnosti, da bi se seznanili z letnim načrtom oziroma s prognozami in obljubami. Ko torej sprejemamo pravljični del, je gneča res velika, prav tako tudi medijski odziv. Danes obravnavamo zaključni račun, sicer za leto 2002, pa vendarle. Je pa zanimivo, da se skoraj nihče, ki se je tako zanimal za proračunski ivent, ne zanima za izvedbo tega projekta. Skoraj nikogar ne zanima, kaj je nastalo: ali je nastal kramp ali lopata. Predsednik vlade in njegovi ministri ne čutijo nobene potrebe, da bi nam predstavili dosežke in probleme, torej rezultate in težave, pa recimo tudi odstopanja. Ne premier, ne finančni minister si ne moreta vzeti vsak po pol ure, da bi o tem spregovorila, ne čutita nobene potrebe. To je hkrati zanimivo in tudi žalostno. Mislim pa da bi bilo le smiselno povzeti in analizirati proračunski dokument in tudi realizacijo tega dokumenta, da bi potegnili vsaj kakšno poučno izkušnjo, da bi znali bolje planirati in delovati v prihodnosti in da bi odpravili napake in nevarnosti. Res, da je zaključni dokument obrazložen vendar je bil obrazložen, tudi proračun, tudi še precej bolj, pa vendar parada nasmehov in nasmihanj ni odpadla. Zaključni račun kaže na kvaliteto dela vlade, je njeno ogledalo, je njeno spričevalo. Glede na to, da je danes tako slaba udeležba najodgovornejšega dela izvršne oblasti, lahko sklepam, da ji lastna podoba ni všeč, da se sramujejo analize in predstavitve rezultatov svojega dela, zato pa bomo spregovorili drugi. Vlada ima izredno velik manevrski prostor, ima izredno velike možnosti tekočega dnevnega prerazporejanja, zaradi tega je tudi opazna velika oziroma izstopajoča razlika med realizacijo in dejansko sprejetim proračunom, to se pravi med besedami in dejanji. Zato nas v poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne čudi, da je računsko sodišče v svojem poročilu revizij državnega proračuna izredno skopo. Skoraj vsak posamični revidiranec z nekaj 100 milijoni prihodkov, ki ga revidira računsko sodišče, ima tako obsežno poročilo, kot je poročilo o reviziji državnega proračuna. Da o posamičnihporočilih o delu ministrstev niti ne govorimo. Slednja so dolga le stran in pol ali dve, kvečjemu kakšno nekaj strani, praviloma pa so vsa krajša do tistega dela poročila, kot ga računsko sodišče porabi samo za uvod, za predstavitev kakšnega doma za ostarele. Temu primerna je tudi uporabnost gradiva za potrebe dela komisija za nadzor proračuna in pa tudi tega zbora. Poročilo računskega sodišča je torej izredno skromno. Iz njega ni možno praktično ničesar ugotoviti, razen morda kakšne napake v plačah. Vendar kdor je pozorno poslušal razprave na komisiji ali morda prebral poročilo, je lahko ugotovil nekaj presenetljivega. Predstavnica ministrstva za finance je izjavila, da je pri izdelavi zaključnega računa sodelovalo računsko sodišče. Vprašamo se lahko, zakaj sploh imamo računsko sodišče in zakaj ni nič pretresljivega ugotovilo. Računsko sodišče v bistvu ne more revidirati samo sebe. S tem, ko se je tak postopek zgodil, se je krog zaključil in po domače povedano zaključni račun je skupni projekt ministrstvaza finance in računskega sodišča. Zato je tudi verjetno poročilo računskega sodišča za leto 2002 napisano nekoliko drugače, kot je bil običaj v preteklih letih, zato je tudi temu primerno skromno in tudi zato ni bilo ugotovljenih nobenih pomembnih pomanjkljivosti. Prav okrnjeno poročilo računskega sodišča je botrovalo poglobljenemu pregledu in analizi zaključnega računa, in to predvsem po zaslugi predsednika komisije za nadzor proračuna. Ugotovitve pa so prav šokantne. Po reviziji, ki jo je opravilo računsko sodišče, so bile na osnovi ugotovitev in opomb predsednika komisije za nadzor proračuna ugotovljene oziroma odkrite velike pomanjkljivosti, številne računske napake, številni napačni seštevki, napačne vknjižbe, velike zneskovne razlike med osnovnimi podatki v tabelah in obrazložitvami, slabe in nepopolne obrazložitve zaključnega računa, očitne so bile razlike med obrazložitvami in tabelami, ugotovljena je bila še cela vrsta drugih neskladij. Tudi obrazložitve po posameznih resorjih so zelo različne, kar potrjuje, da je delo pri pripravi zaključnega računa zelo nesistematično, prav tako pa tudi, da je kvaliteta nadzora pomanjkljiva in da vsako ministrstvo dela na svoj način in po svojih pravilih. Vse to ovira preglednost zaključnega računa in kaže, da gre v zaključnem računu na več mestih za skup nepreverjenih trditev. Precej je podatkov in trditev, ki nimajo ustrezne podlage v analitiki. Problematični so na primer podatki glede zadolževanja, razlike so milijardne. Mislim, da je tako poročilo, zaključno poročilo, tak zaključni račun, tudi tako poročilo računskega sodišča o zaključnem računu kaj slabo spričevalo tako za državno upravo kot tudi za računsko sodišče in je povsem nesprejemljivo, da je bilo potrebno že revidiran zaključni račun po ugotovitvah na komisiji za nadzor proračuna naknadno popravljati, in to po reviziji, in sicer tako tabelarično kot tudi vsebinsko v obrazložitvah. Dejstvo je, da je ena zelo pomembnih težav pri delu z javnimi financami področje javnih naročil. Tukaj računsko sodišče ugotavlja številne napake v zvezi z oddajo naročil, in sicer se dogaja celo, da se javni razpis ne objavi v Uradnem listu, da so velike nepravilnosti pri objavah in uporabi meril, da se sklepajo pogodbe, ki niso v skladu s ponudbo, da se ne upoštevajo sklepi državne revizijske komisije za revizijo postopkov oddaj javnih naročil, s katerim je bil razpis v celoti ali delno razveljavljen, da se pojavijo tudi številne druge nepravilnosti. Prav tako se ugotavlja pri državnem proračunu - to so med drugim vse ugotovitve računskega sodišča in so navedene v njegovem poročilu - da se zgodi, da neposredni uporabniki uporabijo sredstva proračuna za namen, ki ni potreben, za delovanje in izvajanje njegovih nalog; da neposredni uporabnik uporabi sredstva proračuna za namen, za katerega ni imel pravne podlage ali pa niso bili izpolnjeni pogoji za transfer; da je neposredni uporabnik prevzel obveznost in izplačal sredstva iz proračuna za namen, ki ni bil predviden v finančnem načrtu. Prav tako so tudi številne nepravilnosti glede cen, glede nepravilnih popustov, glede nepravilnih količin, nezaračunanih pogodbenih kazni, pa tudi višina izdatka ni bila v skladu s predpisano višino in celo to, da se na osnovi neverodostojnih listin izvršujejo izplačila. Skratka, gre za zelo pomembne tehtne ugotovitve pri nepravilnostih, predvsem na javnih naročilih. Kar pa je pomembno, je predvsem to, da na tem področju ni nobenih sankcij. Odgovorni ne ukrepajo, postopki se ne uvedejo, dejanja redno zastarajo, nihče ne prevzema niti strokovne niti politične odgovornosti. Ne zgodi se ničesar. Tudi nobeni argumenti ne zadoščajo, kajti kjer ni resnega poročanja, tako kot je to v tem primeru, tudi ni javnega pritiska in organi ne ukrepajo in na koncu izpade, kot da je vse v najlepšem redu. Na številnih področjih je prisotna torej izjemno velika fleksibilnost v delitvi javnih sredstev. Ljudje, ki so izvajali te ukrepe imajo popolno strokovno in politično zaslombo in stvari se ponavljajo iz proračuna v proračun, iz revizije v revizijo in jih lahko zasledujemo iz poročila v poročilo računskega sodišča. Do sedaj pa ni znano, da bi bila kakršnakoli sankcija izvedena ta tem področju. Eno takih področjih, kjer je precej fleksibilnosti, je pa tudi področje razvoja podeželja. Navsezadnje izjemno velika skrivnost ostajajo temeljni razvojni programi, ki jih državni zbor že več obravnava samo kot izvršeno dejstvo, kajti na tem področju sploh še ni bilo niti opravljene nobene revizije državnega zbora. Prav težko je tudi poslancem v državnem zboru soditi o izvrševanju tako programa, kot proračuna, če postavka, ki je težka več kot 100 milijard tolarjev še nikoli ni bila revidirana. Vendar pa so kljub temu ugotovljene stvari, da so se tudi iz tega nenamensko trošila sredstva recimo za nabavo falcona. Vendar, če ni revizije, če ni poročila in ugotovitev, ni tudi napak. Vlada in kompleten servis, ki pri tem služi, delujeta izredno modro in tudi odgovorno. Velik problem pa je tudi na področju zaposlovanja, in to tudi pri imenovanih, ki jih opravi vlada, to se pravi, pri teh najodgovornejših, direktorjih posameznih državnih uradov. Tudi tu poteka marsikaj mimo predpisov, mimo kriterijev, tako tistih, ki se nanašajo na izobrazbo, kot tudi tistih, ki se nanašajo na delovne izkušnje. Tudi na tem področju je neverjetno število napak ali pa neverjetno število izjem. Precej pogostokrat se potem zgodi, da ko se ugotovi kakšna taka pravilnost, se potem popravi predpis, s katerim se prilagodijo razmere dejanskemu stanju. In vse v hipu postane kar naenkrat zakonito, pravilno oziroma se situacija izjemno popravi oziroma je vse v najlepšem redu. Vendar ob tem se postavi vprašanje enakosti pred zakonom in tudi enakopravnosti, ne samo enakosti. Prav tako je ugotovljeno, da izredno slabo funkcionira notranja inšpekcija, notranji nadzor v ministrstvih. Tudi proračunska inšpekcija je nepopolna, je slabo kadrovana in ker je več ali manj posredno, letos pa, mislim, da neposredno podrejena finančnemu ministrstvu, je namenjena bolj ščitenju in obrazlaganju napak ter pomanjkljivosti kot pa odkrivanju in ukrepanju. Pogosto se ugotovi oziroma je bilo tudi ugotovljeno, da se obveznosti prenašajo iz poslovnega leta v naslednje poslovno leto, in to vse pomeni prikrivanje dejanskih problemov financiranja, pa tudi prikrivanje dejanske proračunske luknje. Ena od pomembnih temeljnih pomanjkljivosti je tudi to, da država nima bilance stanja oziroma da nima popisa premoženja. Se pravi, da niti vlada še manj pa ta državni zbor ne ve, s kakšnim premoženjem ta država sploh razpolaga. Mislim, da je katastrofa za vsakega gospodarja, če ne pozna svojega premoženja, saj gospodarjenje, upravljanje s premoženjem na tak način enostavno ni mogoče. Zato se posluje na pamet, izredno veliko se improvizira in izjave vlade in ministrov nimajo realne podlage v podatkih, ker teh podatkov enostavno ni oziroma so pogostokrat te izjave nepreverljive. Zelo nejasna je tudi prihodkovna stran proračuna, saj ni nikjer evidentiran, v nobenih obrazložitvah, tudi ta bilančni dolg, neizterjan dolg. Mogoče je problem tudi v tem, da evidence Dursa niso usklajene, da podporni sistem ni kvaliteten in da se tudi zaradi tega pojavljajo številne napake. In računsko sodišče je ob reviziji davčne uprave zahtevalo tudi zamenjavo direktorja, vendar vlada ni ukrepala, pokrila očitne napake in pomanjkljivosti in ker ni nobenega javnega pritiska, tudi ni prevzela prav nobene odgovornosti za to svoje dejanje. Vendar očitno je, da so taka ravnanja povsem nekorektna in nestrokovna. Skratka, gre za vrsto nelogičnih pristopov, gre za ignoriranje odločitev institucij, ki imajo jasno opredeljene naloge in so tudi po zakonu neodvisne. Vse prepogostokrat se nam dogaja, da se odločitve pokrivajo z argumenti moči, za vsebino in resno delo pa ni prav nobenega posebno velikega zanimanja in navdušenja. Je pa izredno neodgovorno, da je zaključni račun tako slabo pripravljen, da tako trivialne napake, kot so bile ugotovljene na komisiji, spregleda revizor in da je resno delo, resno analizo opravila šele komisija, ki je ministrstva in revizijske institucije opozorila na napake. Na osnovi tega, kar sem povedal, ocenjujem, da je proračun samo protokolarni dokument, da se sprejema zgolj zato, da ga imamo, da se proračun sprejema samo zato, da se določijo odstotki po posameznih ministrstvih in da se sprejema samo zato, da si ministri zacementirajo svoje postavke. Veliko postavk se v tako sprejetem proračunu obremeni z evropsko klavzulo, to se pravi z evropsko postavko, ki je ni mogoče amandmirati, nemogoče spremeniti, v bistvu pa si ministri na ta način pripravljajo samo rezerve za izvrševanje proračuna in s to rezervo, s temi zacementiranimi postavkami potem sami več ali manj preko sklepov vlade prosto razpolagajo. To je tudi ena izjemno pomembnih pomanjkljivosti tega proračuna. Ocenjujem, da je približno četrtino proračuna rezerviranega na ta način in pravzaprav je ta proračun čista fikcija oziroma čista manipulacija. Druga izjemno pomembna stvar, ki se potem na koncu še zgodi skozi prerazporeditve in na hitro delitev denarja, je pa v tem, da za večino rezerviranih postavk ni realnih programov, ni realnih projektov. In potem se ta sredstva preko sklepov na hitro porazdelijo, kajti vsak minister mora svoj račun, ne v narekovajih, ampak dobesedno zapraviti, da si ohrani kvoto za pripravo naslednjega proračuna. In dejstvo je, da so tudi zaradi tega, ker se sredstva delijo na tak način ugotovljene številne pomanjkljivosti, ki sem jih prej navedel, in ki jih je tudi ugotovilo računsko sodišče. Moram reči, da v naši poslanski skupini takega neodgovornega dela ne podpiramo. Smo pravzaprav zelo razočarani, da se o izvrševanju proračuna ne razvije kakšna bolj kvalitetna razprava tudi v državnem zboru in da bi se ugotovitve iz te razprave potem uporabile za pripravo naslednjih proračunov, da bi tudi na tem področju, tudi poslanci prispevali h kvaliteti dela javnih financ. Tudi to je ena od odgovornosti, ki jo imamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavi gospod Leopold Grošelj. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi. Vlada Republike Slovenije je skupaj s predlogom zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2002 predložila tudi revizijsko poročilo o izkazih in izvršitvi proračuna za leto 2002, ki ga je izdalo računsko sodišče. Iz povzetka izkaza državnega proračuna za leto 2002 lahko ugotovimo, da so bili vsi prihodki realizirani v višini 98,2 indeksnih točk in vsi odhodki v višini 98,3 ter da je bil dosežen presežek odhodkov nad prihodki v višini 99,3 indeksnih točk, pa vse to glede na primerjavo veljavnega proračuna za leto 2002. Finančne terjatve in naložbe so bile dosežene glede na veljavni proračun v višini 97,8 indeksnih točk. Neto zadolževanje v višini 94, vsi prejemki v višini 98,4 in vsi izdatki v višini 98,9 indeksnih točk. Iz povzetka revizijskih ugotovitev pravilnosti izvršitve državnega proračuna se ugotavlja, da je vsota odhodkov državnega proračuna za leto 2002, ki niso bili v skladu s predpisi v višini 0,47% vseh odhodkov državnega proračuna. Pretežni del nepravilnosti pri tekočih odhodkih so predstavljale nepravilnosti pri določanju plač in drugih izdatkov za zaposlene. Pomanjkljivosti so bile ugotovljene tudi pri transfernih odhodkih, s poudarkom na postavki ostali transferji, saj so bile subvencije in druge pomoči v nekaj primerih dodeljene, ne da bi bil izveden javni razpis. Iz revizije izkazov lahko ugotovimo, da so izkazi pripravljeni na podlagi zakona o javnih financah in zakona o računovodstvu ter v skladu z določbami navodil o pripravi zaključnega proračuna in tako naprej. Iz bilance prihodkov in odhodkov je razvidno, da je struktura prihodkov proračuna za leto 2002 skoraj enaka strukturi prihodkov proračuna za leto 2001. Enaka ugotovitev velja, da se tudi struktura odhodkov ni bistveno spremenila. Povečani odhodki proračuna so posledica povečanj za plačila, ki so bila izvedena 3. in 6.1.2003 za poravnavo obveznosti, ki so nastale v letu 2002. Saldo računa finančnih terjatev in naložb za leto 2002 je pozitiven. Račun financiranja dokazuje, da se je država v letu 2002 zadolževala skoraj izključno na domačem trgu, zato je tudi struktura odplačil dolga bistveno drugačna, kot je bila v letu 2001. Prav tako dokazuje, da tudi likvidnostno zadolževanje med letom ni priseglo zakonsko dovoljenega zneska, kar pomeni, da je bilo zadolževanje v skladu za 81. člen zakona o javnih financah, ki določa, da zadolževanje ne sme presegati 5% prejemkov ali izdatkov zadnjega sprejetega proračuna. Računsko sodišče ugotavlja oziroma priporoča opustitev sestavljanja premoženjske bilance na ravni proračunskih uporabnikov in na ravni države ter predlaga ustrezno dopolnitev ustreznih zakonskih določil tako, da bo na vseh ravneh bilance stanja tisti temeljni računovodski izkaz, ki izkazuje stanje sredstev in obveznosti do virov sredstev. Namreč, zakon o računovodstvu in slovenski računovodski standardi zahtevajo izkazovanje bilančnih postavk sredstev in obveznosti do virov sredstev tako, da računovodski izkazi prikazujejo premoženjsko stanje države resnično in pošteno. Revizija pravilnosti izvršitve državnega proračuna za leto 2002 je bila izvršena tudi z revidiranjem pravilnosti izvršitve finančnih načrtov 17 neposrednih proračunskih uporabnikov, katere osnova za revidiranje je podana v posebnem delu predloga zaključnega računa državnega proračuna za leto 2002. V revizijski pregled so bili zajeti podatki plač in drugih izdatkov za zaposlene, delni tekoči in investicijski odhodki ter tekoči in investicijski transferi. Po mnenju računskega sodišča Republike Slovenije v izkazih državnega proračuna za leto 2002 ni pomembnih napačnih navedb, zato se lahko šteje, da ti izkazi v vseh pomembnih pogledih pravilno predstavljajo prejemke in izdatke državnega proračuna za leto 2002 in je torej podano pozitivno mnenje. Glede mnenja o pravilnosti izvršitve finančnih načrtov revidiranih proračunskih uporabnikov za leto 2002 je razvidno, da je bilo pri šestih neposrednih uporabnikih poslovanje v vseh pomembnih pogledih v skladu s predpisi, kar pomeni, da je bilo izrečeno pozitivno mnenje, ter pri enajstih, ko je bilo poslovanje v pomembnih pogledih v skladu s predpisi mnenje s pridržkom. Po mnenju računskega sodišča je bila izvršitev proračuna Republike Slovenije za leto 2002 v skladu s predpisi, z mnenjem s pridržkom. Na podlagi poročila o izkazih in izvršitvi proračuna Republike Slovenije za leto 2002, ki ga je izdalo računsko sodišče Republike Slovenije, v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov v celoti sprejemamo in bomo glasovali za sprejem zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2002. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije nam bo predstavil dr. Andrej Bajuk. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Rad bi pričel z enim popravkom, da dejansko vlada Republike Slovenije ni predložila zaključnega računa skupaj s poročilom računskega sodišča o revidiranju tega zaključnega računa. Dejansko je računsko sodišče to poslalo v prvih dneh septembra, vlada Republike Slovenije pa v ta državni zbor 30. septembra in je bilo 6. oktobra šele objavljeno v Poročevalcu. Rad bi tudi kot obrazložitev določenih sklepov povzel naše stališče do vsega tega. Ko se nam že skoraj izteka mandat in smo delovali v komisiji za nadzor proračuna in drugih javnih financ vse to obdobje, moramo le ugotoviti, da še vedno obstajajo zelo velike pomanjkljivosti, kar se tiče preglednosti naših javnih financ in da so tudi velike pomanjkljivosti, kar se tiče ugotavljanja odgovornosti pri izvajanju vseh teh dokumentov in navodil, ki jih izvršilna oblast dobi od strani zakonodajne oblasti. Ker končno, po našem ustavnem redu je državni zbor tisti, ki edini lahko določa, kakšna sredstva bo imela izvršilna oblast na razpolago in kaj se bo s temi sredstvi tudi dogajalo. Če zaključni račun ni predmet neke resne predstavitve, kaj šele analize, potem sistem dejansko, če rečem po domače, poči, ker se tista odgovornost pač ne uveljavlja. Rad bi tudi pojasnil, kako je naš sistem dejansko zastavljen, ki vsaj na papirjih zveni zelo racionalno, vendar pa se izvaja na nek poseben način, kot marsikaj v naši državi. Gre namreč za to, da je v naši zakonodaji predvideno, da mora zaključni račun izvršilna oblast ali vlada pripraviti v prvih mesecih naslednjega leta, da je to takoj predmet revizije s strani računskega sodišča, ki pa mora poročati državnemu zboru v prvih dneh septembra. Zakaj je to tako zamišljeno? Zato, ker ko pride v obravnavo proračun za prihodnje leto - in to je predvideno sredi oktobra -, ima državni zbor že v rokah neko poročilo, sicer revidirano, kaj se je s temi sredstvi zgodilo in ali je ta javna poraba dejansko smotrno izpeljana, ne samo glede učinkovitosti, marveč tudi glede gospodarnosti. Zato sem, ko sem v imenu komisije predstavil naše poročilo, tudi izjavil, da smo bili veselo presenečeni, da je prvikrat računsko sodišče utegnilo poslati v državni zbor svoje poročilo o zaključnem računu, in sicer že v prvih dnehseptembra. Ker je tako dejansko omogočeno državnemu zboru, da bi lahko pregledali ta zaključni račun in imeli neko boljšo podlago, ko bi razpravljali o proračunu samem. Na žalost - ne vem, če načrtno ali nenačrtno, sicer pa zelo čudno, moram reči, ker če je računsko sodišče lahko izdalo mnenje o zaključnem računu, moraš le misliti, da je zaključni račun obstajal. In dejansko se nam je tako čudno zdelo, da smo sklicali sejo komisije, a vendar zaključnega računa ni bilo. Imeli smo samo revizijsko poročilo, zaključnega računa pa ne. Vlada je poslala zaključni račun, kot sem že omenil, šele, mislim, da je 30. septembra prišel v državni zbor, objavljen je bil 6. oktobra v Poročevalcu, seveda prepozno, da bi dejansko lahko ta državni zbor in delovna telesa ta zaključni račun pregledali in bi ga tudi uporabljali v razpravi o proračunu samem. Žalostno, a vendar tako je. Upamo, da v prihodnjih letih, da bomo vsaj letos morda imeli možnost, da bomo te stvari na nek racionalen način lahko izpeljali, pač tako, kot je bilo zamišljeno, ko se je ta zakonodaja pisala. Ne pa po domače, kot se pač to izvaja. Rad bi vam tudi obrazložil; mislim, da je pomembno, da kolegice in kolegi, ki sploh poslušate to razpravo, če drugega ne pa za tiste, ki nas gledajo, kako dejansko ta proces poteka. Kaj gleda računsko sodišče? Ker, če bi se samo zavzeli - imam pred očmi to kar je pred kratkim, nekaj dni nazaj gospod predsednik vlade tukaj razlagal - bi potem imeli neko napačno podobo. Računsko sodišče ne pregleda vsega, ker tudi ne more vsega pregledati. Pregleda, naredi revizijo na podlagi vzorčenja, kar je s strokovnega vidika popolnoma sprejemljivo, in sicer na prej določenih sklopih ali postavkah, ki pa omogoča ustvariti neko podobo, ali je ta zaključni račun pravilni izraz tega, kar se je resnično dogajalo. Ne pregleda pa vsega. Potem se naredi naključno vzorčenje. Naključno vzorčenje pomeni, da res naključno se izberejo določena javna naročila in se to v detajlu pregleda in potem pa pridejo do tega mnenja, ki ga izrečejo. In kot smo že slišali danes od kolega iz Združene liste, ki je tudi član komisije, računsko sodišče na podlagi tega vzorčenja je pri neposrednih proračunskih uporabnikih - v celoti mislim, da jih je bilo 17 - je enajstim izreklo mnenje s pridržkom in tudi zahtevo, ostalim pa pozitivno mnenje in zahtevalo poročilo, tako imenovano odzivno poročilo, kako so te določene napake popravili, če jih popravili, da imamo potem neko dokončno podobo. Komisija za nadzor proračuna je takoj obravnavala na svoji novembrski seji ta del poročilo računskega sodišča samega. Odzivnih poročil računsko sodišče in tudi zakon ne zahteva, da jih državni zbor dobi. Potem smo mi zato tudi zahtevali, da dobimo revizijska poročila, ampak se bom osredotočil najprej, kaj je računsko sodišče ugotovilo Računsko sodišče je ugotovilo, in to nam je tudi vlada sama tudi potrdila, da je prvikrat zahtevala pregled in je pregledalo bilanco stanja. Pri tem pregledu bilance stanja je tudi ugotovilo zelo pomembne stvari, ki jih bom sicer prebral, ker mislim, da je prav, da se zavedamo, kaj se dogaja. To je stara zgodba o bilanci stanja. Zgodba o bilanci stanja ima svojo podlago seveda v naši ustavi, in to je drugi del 146. člena, ki pravi: "Država in lokalne skupnosti izkazujejo vrednost svojega premoženja s premoženjskimi bilancami." Torej jasno določilo na ustavni ravni. Potem imamo pa zakon o računovodstvu, ki tudi to zahteva, vendar zakon o javnih financah pa tega nima med obveznimi računovodskimi izkazi. In skozi to razliko, ki pa ne bi smela biti predmet nobene razprave, ker končno ustava velja več kot pa morda pomanjkljivost v zakonu o javnih financah, so vsi finančni ministri v zadnjem obdobju našli neko uteho, da bilance stanja niso napravili ali pa sploh predložili v obravnavo temu državnemu zboru. Kaj pa to pomeni? To pomeni, da dejansko nimamo neke jasne podobe, kaj sploh imamo. Če ne vemo, kaj imamo, tudi ne moremo zahtevati odgovornosti od nikogar, kot je že zelo jasno to obrazložil kolega Tanko. Letos, je to se pravi za leto 2002 se je pa računsko odločilo, da bo to stvar pregledalo. In kaj pa so našli? To je pomembno. "Usklajenost knjigovodskega stanja z dejanskim stanjem na dan 31.12.2002 smo preverili s poročili o letnem popisu sredstev in obveznosti do virov sredstev posameznega proračunskega uporabnika iz uvoda letnega poročila, kot določa zakon o računovodstvu." Zdaj računsko sodišče nam ne pove, koliko jih je, ampak pravi, "večina proračunskih uporabnikov ni predložila poročila o letnem popisu sredstev in obveznosti, izdelanega v skladu s 40 členom zakona o računovodstvu, in po stanju na dan 31.12.2002 ni uskladila, knjigovodskega stanja sredstev in obveznosti z dejanskim stanjem. Zaradi navedene revizijske ugotovitve v okviru revizijskih postopkov nismo mogli pridobiti revizijskih dokazov o lastništvu, o obstoju in popolnosti bilance stanje na dan 31.12.2002, izkazanih neopredmetenih dolgoročnih sredstvih, o opredmetenih osnovnih sredstvih, dolgoročnih kapitalskih naložb, prosim pozor, dolgoročnih kapitalskih naložb, dolgoročnih terjatev iz poslovanja, terjatev za sredstva, dana v upravljanje, ter drugih postavkah bilance stanja. Ustreznost računalniške programske podpore. Analitične evidence smo preizkusili na segmentu neopredmetenih dolgoročnih sredstev in neopredmetenih osnovnih sredstev in ugotovili, računsko sodišče, da ne podpira preverjanja popolnosti in točnosti stanja evidenc neopredmetenih dolgoročnih sredstev in opredmetenih osnovnih sredstev in pripadajočih popravkov vrednosti na dan 31. decembra 2002. Ministrstvo za finance, sektor za javno računovodstvo je v letu 2003, to nam poroča računsko sodišče, začel uveljavljati izboljšave računalniške podpore navedenih analitičnih evidenc. Torej, evidence so ali neobstoječe ali pa ne popolne. Da pa ministrstvo nekaj na tem področju dela, da se bo izboljšalo. Računsko sodišče nam pa ne pove, če bo ta izboljšava ali to izboljšanje dejansko tudi zadostno. Tretjič, računalniška programska podpora, vodenje poslovnih knjig, to je tako imenovano MFRAC - tisti, ki se na to razumete - , je v letu 2002, to ugotavlja računsko sodišče, dopuščala pomanjkljivosti pri evidentiranju poslovnih dogodkov in s tem nastajanje bilančnih razlik. Torej, že napake v računalniškim programu samem. Ugotovili smo, pravi računsko sodišče, da računalniška programskapodpora vodenja poslovnih knjig, MFRAC, nima vgrajenih zadostnih kontrol za zanesljivost in zaščito podatkov. Ministrstvo za finance, sektor za javno računovodstvo, je v letu 2003 začelo odpravljati navedene pomanjkljivosti računalniške programske opreme MFRAC. Upamo - to je moj dodatek - , da bomo sedaj, ko bomo dobili zaključni račun za leto 2003, tudi s strani računskega sodišča dobili neko mnenje ali vsaj oceno, če so ti popravki računalniškega programa, ki je podpora za vodenje poslovnih knjig, če so ti popravki bili dejansko izvedeni in če so zadostni. Obrazložitev postavk bilanc stanja, to je še poročilo računskega sodišča, ni v skladu s pripadajočimi postavkami v izkazu prihodkov in odhodkov, izkazov finančnih terjatev in naložb ter izkazu financiranja, temveč je izkazana kot razlika - to je pa res nekaj zelo čudnega - , med stanjem posamezne postavke bilance stanja za dan 31. december 2002 in 31. decembra 2001. Torej, kaj je računsko sodišče potem priporočilo vladi? Naj spremeni zakonodajo, zato smo tudi v naši komisiji sprejeli ta sklep, naročili, naj se to pripravlja, in ga tudi predlagamo temu državnemu zboru kot sklep, mislim, da je prvi sklep, da naj se tega vlada loti. Naj se loti česa? Naj se enkrat za vselej loti, da bomo razčistili vprašanje naše zakonodaje in jo uskladili z drugim odstavkom 146. člena naše ustave in da bomo to enkrat le imeli. Velika skrb je in mislim, da vsakdo, ki res upa in bi rad videl, da bi naša država resnično napredovala na nek jasen način, da bomo imeli neko večjo preglednost v javnih financah, se mora za to zavzeti, da bo res prišlo vsaj do tega, kar vsaka trafika v Sloveniji ima, in to je letno bilanco stanja. Ker samo na tej podlagi bomo lahko potem ugotavljali odgovornost tistih ljudi, katerim mi v našem ustavnem redu zaupamo sredstva, ki so nam vsem skupna. To je demokracija ne pa monarhija, tudi če je začasna. Torej, kot bi rekli po domače, nek minimalni red pa mora biti. Seveda, kaj pa je bil dokončni zaključek računskega sodišča glede tega pregleda? Ja, da ne morejo izdati mnenja, ne morejo izdati mnenja o bilanci stanja Republike Slovenije, ki ga ustava zahteva zato, ker te bilance stanja ni, kar pa je, kar pa obstaja, pa ni vredno, da se predstavi pod takšnim imenom. No, to kar se tiče bilance stanja in naše upanje, da bo dejansko se na tem področju začelo kaj dogajati. Imamo pač določena poročila, sicer neformalna v tem državnem zboru, da baje se resnično dela na malo bolj resen način, kar se tiče zaključnega računa za leto 2003, a o tem bomo morda zvedeli upam, da pravočasno, ne vem pa, če še ta državni zbor v tej sestavi. Potem bi rad tudi omenil - veste, da smo v določeni meri, osebno in tudi poslanska skupina in drugi člani opozicije, ki so člani komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ, bili zelo kritični, predvsem do zaključnih računov in poročilu o zaključnem računu s strani računskega sodišča. Kot en mali, primer tega bi rad poudaril, recimo, kako si stvari predstavljajo. Imamo tabelo 1, če kdo ima ta Poročevalec zdaj pred seboj, ga lahko pogledate. Tabela 1 ima razlike med sprejetim in realiziranim proračunom, to bi bilo normalno, da bi vedeli, kaj je državni zbor sprejel in kaj pa se je dejansko potem zgodilo. Računsko sodišče nam je pa predstavilo že rebalansiran proračun, tako da je primerjava nekoliko, bi rekel, nepopolna. Če kaj, bi potem morali predstaviti originalni proračun, potem rebalans, potem pa realizacijo v odnosu do obeh, to bi bilo veliko bolj pregledno za razumevanje. Nepravilnosti pri tekočih in investicijskih odhodkih. Glede nepravilne razporeditve namestnikov direktorjev organov v sestavi je bilo pojasnjeno, da je bila to sistemska napaka vlade, ki je te namestnike postavila k funkcionarjem, čeprav to po zakonu o državni upravi in po prej veljavni zakonodaji o upravi niso. Enaka napaka se je pojavila v vseh primerih, ko so bili takšni namestniki imenovani. Zahtevali smo v komisiji, da se te stvari popravijo in v veliki meri so se tudi popravile. Potem pa naš stari prijatelj - področje javnih naročil. Postavili smo vprašanje, kaj lahko državni zbor naredi za izboljšanje razmer. Če dobi samo neke splošne ugotovitve o nepravilnosti - in to je način poročanja računskega sodišča - samo splošne ugotovitvene nepravilnostih, ki se iz leta v leto ponavljajo. To pa je že zaključek teh izkušenj, ki jih imamo v vsakdanjem delu v tej komisiji, da se določene napake ponavljajo. Pojasnjeno nam je bilo, da gre v tem delu poročila le za povzetek ugotovitev, vendar se vsaj osebno s tem ne morem strinjati, saj poročilo tudi pri reviziji posameznih uporabnikov ni bolj natančno. To je problem z našim načinom poročanja računskega sodišča. Predstavnica računskega sodišča je povedala, da je pri malih naročilih - to bi rad opozoril prosim vse, da prisluhnite temu, kar je predstavnica računskega sodišča povedala na seji - , da je pri malih naročilih veliko nepravilnosti. Veliko, tudi zato, ker so si neposredni uporabniki napisali preveč komplicirala pravila o teh naročilih, sedaj jih pa ne moremo dosledno izvajati. To so sistemski problemi, problemi sistemske narave. Na to smo opozarjali, ko smo po hitrem postopku spet v tem državnem zboru sprejemali zakon o javnih naročilih. In kaj smo ugotovili? Da vsi te predlogi, ki smo jih dali - amandmaji niso bili sprejeti - gremo naprej tako, kot je bilo do sedaj. Računsko sodišče je tudi opozorilo na nepravilnosti pri transfernih odhodkih, in sicer, ker je ugotovilo, da so finančni načrti izplačevalcev, transferov in programi dela posrednih proračunskih uporabnikov pomanjkljivi, vendar pa nam ni dalo odgovora, kako naj bi to spremenili. Upamo, da se bomo v do prihodnosti tega odprtega vprašanja tudi lotili. Kar se tiče bilance prihodkov in dohodkov v letu 2002, in to je tabela 2, menim, da je prav, da se zavedate vsi, ki danes to poslušate, sledeče. Da je indeks pri prihodkih državnega proračuna v primerjavi s prejšnjim letom, 2001, bil povišan za 2%, to se pravi 102,5%, indeks pri odhodkih pa 109,8%. Prihodke smo povečali za 2,5%, odhodke pa za 9,8%. Zanimivo je to. To nam daje vsaj neko podobo, v kakšno smer drvimo. Računsko sodišče je ugotovilo, da se ponavlja problem evidenc pri davčni upravi Republike Slovenije, saj se evidence uprave za javna plačila in evidence davčne uprave ne ujemajo. Potem smo tudi izvedeli, da se ne ujemajo evidence znotraj davčne uprave Republike Slovenije, a o tem formalno ta državni zbor ne ve nič. Edino, kar vemo, še, da se je vlada odločila, in da še vedno imamo - sedaj ne več - istega direktorja, ki v petih letih tega ni bil zmožen ali pa ni hotel urediti. Ta znesek nepravilnosti je sicer nižji od praga nepravilnosti, a vendar to na podlagi tega vzorčenja. Sicer pa ta primerjava s strani računskega sodišča v moji oceni ni v celoti verodostojna, ker enostavno so samo izračunali, kakšna je razlika med evidencami davčne uprave in pa od - to, kar so odkrili - evidence uprave za javna plačila. Dejstvo pa je, da znotraj davčne uprave imamo pa tri različne evidence, sedaj pa ne vem, s katero so primerjali, o tem nam niso nič povedali. Glede pravilnosti izvršitve finančnih načrtov neposrednih proračunskih uporabnikov - tudi določene težave. Spraševali smo in zahtevali odgovore na določene neskladnosti v poročilu samem, rad bi pa opozoril v tem delu te svoje predstavitve na eno dimenzijo te problematike, ki je res sistemske narave in je zelo, zelo pomembna in prosim za posluh. Gre za analizo stanja notranjega revidiranja v letu 2002. Ni sistema, ki bi lahko deloval samo na podlagi delovanja računskega sodišča. Nujno potrebno je, da v naši državi razvijemo in uveljavimo notranje revidiranje na sistemski ravni, da bomo lahko upali v neko bolj skladno in smotrno uporabo vseh sredstev, ki jim zaupamo. Dejstvo je, da poteka program, ki se imenuje SIGMA - to ni ista SIGMA, kot SIGMA v Ljubljanski banki v sklopu z OECD, tehnično pomočjo vse je zapisano. Dobro se ve, kaj je treba narediti, a vendar ukrepov, ustreznih ukrepov pa še ni. Število ljudi, ki se pač s tem ukvarjajo, je zelo majhno, neustrezno za to, kar bi Slovenija potrebovala. Kar se tiče sklepov, bi pa rad poudaril, da smo na naši prvi seji zahtevali - in to je bil sklep, ki je bil sprejet na komisiji - na podlagi ugotovitev računskega sodišča Republike Slovenije v točki usklajenost knjigovodskega stanja z dejanskim stanjem 31.12.2003 in pozvali ministra za finance, da nemudoma zagotovi pri vseh neposrednih uporabnikih državnega proračuna letni popis vseh sredstev in obveznosti na dan 31.12.2003 v skladu z zakonom o računovodstvu. Sicer formalno tega ni, poročila o tem izvajanju tega sklepa nismo prejeli, dobili so pa ustna zagotovila, da se je to dejansko tudi se izvedlo. Sicer pa smo zahtevali, in to, poglejte, novembra 2003 od službe za nadzor proračuna od ministrstva za finance, naj o izvedbi tega sklepa poroča tej komisiji najkasneje do 30. aprila 2003, a o tem še nismo dobili poročila. Seveda, potem tudi sklep o bilanci stanja, četrti sklep, ki je silno pomemben, in to pa je, da smo zahtevali od vseh neposrednih proračunskih uporabnikov poročilo o pravilnosti izvršitve finančnih načrtov posameznih delov državnega proračuna, ker pač poročilo samo računskega sodišča je bilo nepopolno. Pismo predstojniku, če so ga prijeli od računskega sodišča, in pa odzivna poročila. Na podlagi teh odzivnih poročil smo smo pa v celoti pregledali razno razna poročila, ki imajo nad nekaj tisoč strani. Kolega Jože Tanko je že obrazložil, da smo dejansko ugotovili velika neskladja -medtabelarno - med poročilom ministrstva za finance in pa poročili posameznih ministrstev v programskem delu popolna ali pa velika neusklajenost. Včasih seveda manjša a v računovodskih izkazih je tako, da je katerokoli neskladje je nesprejemljivo, edina stvar, ki je sprejemljiva, je popolna uskladitev. Zahtevali smo, da ministrstvo za finance zahteva od vseh proračunskih uporabnikov, da ponovno pregledajo, da zagotovijo uskladitev, to se je tudi zgodilo in smo to še enkrat pregledali. Dejstvo je, da smo pa tudi istočasno zahtevali določene sklepe, to jih je bilo pet. Rad bi samo omenil eno zadevo, ki me pa silno moti glede tega, in to je naš drugi sklep, da naj se popravljen predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2002 v celoti objavi v Poročevalcu državnega zbora Republike Slovenije. Ta sklep ni bil izveden. Vodstvo državnega zbora nam je sporočilo v pismu gospoda predsednik Pahorja, da tega nebodo napravili, ker naj bi bilo to, torej objava tega predloga zaključnega računa proračuna nepotreben strošek oziroma ne bi bila v interesu njegovih naročnikov, zato so s ciljem gospodarnosti poslovanja pripravljeni javno objavo zagotoviti le na spletnihstraneh državnega zbora. Sicer se s tem ne strinjamo. Menimo, da je nujno treba tudi začeti v Sloveniji proces odgovornosti ne samo v tem državnem zboru, ampak tudi pred slovensko javnostjo. Da je to najbolj primerno, da se tako objavi kot se objavi, proračun sam a vendar, vodstvo državnega zbora je obljubilo, da bo to šlo na spletne strani državnega zbora. Preveril sem, če se je to dejansko - se tudi zgodilo. Se je zgodilo! Imamo zdaj na spletnih straneh, samo, da sem imel velike težave, da sem to našel. Ker marsikdo bo imel tudi težave, če bo to iskal, zato bi tudi rad povedal, kje lahko to dobite. Gre se na spletno stran državnega zbora, morate odpreti, tam pod državnem zboru, sprejeti akti, po sprejetih aktih se vam odpre celotna abeceda, greste na črkoz, tam pri črki z se odpre zaključni račun, v zaključnem računu pa imate to dvatisoč stransko poročilo, in sicer po delih, ampak tudi tega ne morem zagotoviti kolegicam in kolegom, da je popolno, ker sem samo slučajno, naključno enega odprl in je nepopoln To je, recimo, prenos neporabljenih namenskih sredstev iz proračuna preteklega leta, to je pomembna zadeva. Omenjeno je šest tabel, tabel pa ni. Torej, ne vem, kaj se gremo, jaz upam, da bo državni zbor, vodstvo državnega zbora, pregledalo celovitost tega poročila in mislim, da je nujno potrebno, da to tudi napravi. Zdaj pa še nekaj besed o sklepih, ki jih komisija predlaga temu državnemu zboru. Najprej ta zadeva, ne bom ponavljal, bilance stanja in pa nujna sprememba zakonodaje, kar se tiče zakona o javnih financah in zakona o računovodstvu, da bomo potem imeli pač usklajeno zakonodajo z našo ustavo in to tudi izvajali. Drugi sklep, ki je tudi silno pomemben, je, da smo kot komisija zaprosili računsko sodišče, a tega še ni do sedaj napravilo, naj čimprej na podlagi analize najpogostejših in ponavljajočih se kršitev določb zakona o javnih financah, o računovodstvu, o javnih naročilih ter podzakonskih aktov, sprejetih na podlagi teh zakonov, pripravi spremembo dopolnitev kazenskih določb ter zakonov, in pri tem povečate [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]sankcije funkcionarjev in odgovornostih oseb neposrednih in posrednih proračunskih uporabnikov. Zakaj pravzaprav gre? Poglejte, zaključni račun, da vlada konča tam nekje sredi ali pa konec marca vsakega leta. Računsko sodišče mora to stvar analizirati in ima določeno obdobje, kar je popolnoma normalno, da to lahko napravi, to je silno zahtevno delo, gredo po tem vzorčenju, kot sem že obrazložil, a vendar v najboljšem primeru, v teh 9-ih letih je najboljši primer ta, da smo v državni zbor ta dokument s strani računskega sodišča dobili v prvih dneh septembra. Zanimivost pri tem pa je, da ko državni zbor začne to stvar pregledovati in hoče ugotoviti ali pa zahtevati odgovornost funkcionarjev, pa ne more nič napraviti, ker so pač termini že potekli. Po šestih mesecih se nikomur ne more nič zgoditi, ker je vse prepozno. Tukaj imamo neko neskladje, neusklajenost naše zakonodaje z realnostjo, vsak funkcionar lahko krši, kar hoče, ker mu na podlagi zakona ne moremo nič narediti Zato smo to predlagali, da naj ta državni zbor - in upam, da boste ta sklep podprli - zahteva od vlade predlog spremembe te zakonodaje in tudi ta kazenska določila, ker je nujno potrebno, da to pač uvedemo. Jaz vam moram povedati, da sem bil tudi presenečen, da je v porevizijskem poročilu eno samo ministrstvo komisiji poročalo, da se je odločilo - in to je ministrstvo za kmetijstvo - , in sicer na podlagi dejstva, da je v zadnjih petih letih vedno imelo negativno mnenje s strani računskega sodišča, da se je končno le odločilo, da bo nekaj napravilo. In minister je vsem svojim uslužbencem pač najavil, da bo uvedel kazenske postopke in disciplinske postopke, če se bo kaj zgodilo in če bodo odkrili napake. In to na podlagi računskega sodišča. Mislim, da je to bila dobronamerna, pametna odločitev. Potem smo zahtevali od vseh neposrednih proračunskih uporabnikov, ali so sploh začeli kakšen kazenski postopek ali pa disciplinski postopek. Državni zbor to izve prepozno, ministri pa to vedo pravočasno, če je mordakaj zgodilo. Ministrstvo za kmetijstvo nam je v poročilu, in vam pa preberem - mislim, da je prav, da se to tudi pove - , da je ta sklep, ki ga predlagamo, da ima smisel, ker končno se je nekaj le zgodilo. Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehranoje v zvezi z ugotovitvami računskega sodišča razrešilo enega funkcionarja ter dvema vršilcema dolžnosti direktorja organa v sestavi ni podaljšala mandata. Ministrstvo je z ugotovitvami računskega sodišča seznanilo tangirane uradnike in jim predočilo, da bodo v primeru ponovne kršitve izrečeni disciplinski ukrepi. Ministrstvo disciplinskega postopka zaradi zaostalih rokov ni smelo uvesti. To je ta problem - zaostali roki. V zvezi s kršitvijo ugotovljeno v letu 2003 sta v teku dva disciplinska postopka. Istočasno sta nam o tem poročala tudi ministrstvo za gospodarstvo in ministrstvo za kulturo. V ministrstvu za kulturo niso mogli zaradi zaostanka napraviti ničesar, kar pa se tiče ministrstva za gospodarstvo, nam je pa takratna ministrica dr. Tea Petrin poročala: na osnovi ugotovitve računskega sodišča o nepravilnostih je prišlo na ministrstvu za gospodarstvo do zamenjave vodje sektorja za tehnološki razvoj in inovacije zaradi stalnih problemov in napak v tem sektorju ter zaradi vedno večje pomembnosti programov spodbujanja tehnološkega razvoja je bil vodje sektorja razrešen opravljanja nalog vodenja tega sektorja. Ne bom sedaj ocenil, če je to zadostna kazen, se je pa vsaj nekaj zgodilo, da se začnejo določeni funkcionarji zavedati, da je treba zakon spoštovati. Ker če se ne spoštuje, se bo vsaj nekaj zgodilo. Mislim, da bi bilo zelo pomembno, da pač od vlada zahtevamo, da bomo sprejeli ta sklep in da bomo od vlade zahtevali, naj pripravi predloge spremembe zakona, da bomo to tudi lahko uvedli. Spoštovani! Žalostno je, da zaključni račun ne odigrava tiste vloge, ki bi jo moral odigrati v delu tega državnega zbora. Če bi mi pravočasno imeli ta poročila in jih tudi obravnavali na vseh matičnih delovnih telesih, potem bi imeli boljšo podlago, ko bomo odločali ali smo že odločali o proračunu Republike Slovenije. Če to pride prekasno, je pač neke vrste neka inšpekcija komunale, in sicer po raznoraznih tubah, namesto da bi imelo neko konstruktivno vlogo. Te konstruktivne vloge še zaključni računi Republike Slovenijev obdobju naše samostojnosti še ni odigralo. Jaz upam, da bo prišel čas, da bomo to tudi izvedli, a vendar bo treba pa trdo delo, bo treba tudi sprejeti te sklepe, predvsem pa, da bo vlada tudi to zakonodajo pripravila in da bomo vse to področje uredili in začeli hoditi v neko bolj smotrno smer kot pa smo hodili do sedaj. Hvala.
Hvala lepa. Slišali smo stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Sedaj nam bo stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije predstavil mag. Zoran Gračner. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, kolegi, predstavniki vlade! Naj v imenu poslanske skupine LDS predstavim predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2002. Komisija državnega zbora Republike Slovenije za nadzor proračuna in drugih javnih financ, katere član sem tudi sam, je na treh sejah, in sicer na 29., ki se je začela 21. novembra 2003, potem na 31., ki je bila kar trikrat ponavljanja, in na 32. seji, 18. marca 2004 kot matično delovno telo obravnavala predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za 2002, ki ga je pripravila vlada Republike Slovenije ter ga posredovala v sprejem državnemu zboru. Kasneje, 16. februarja je bilo osnovno besedilo nadomeščeno z novim besedilom predloga zaključnega računa. Celotni prihodki državnega proračuna, realizirani po načelu denarnega toka, so po nerevidiranih podatkih v letu 2002 znašali 1131 milijard tolarjev, kar pomeni njihovo 95,9% realizacijo glede na sprejeti proračun oziroma 98,2% realizacijo glede na rebalans proračuna. Neposredni proračunski uporabniki so glede na sprejeti proračun porabili za 97,3% vseh odobrenih in pravice porabe za to leto. Glede na rebalans proračuna je ta delež znašal 98,1%. Višina realizacije pravicporabe po različnih kategorijah ekonomskih namenov varira predvsem v odvisnosti od narave le-teh. Dosežena gibanja osnovnih makroekonomskih kazalcev v letu 2002 kažejo, da so se nekateri makroekonomski agregati, ki so v veliki meri vplivali na realizacijoproračunskih in celotnih javnofinančnih agregatov v teku preteklega leta realizirali z drugačno dinamiko, kot je bilo predvideno ob pripravi proračuna. Posebno problematiko so pri tekočem izvrševanju proračuna predstavljale tako imenovane prenesene obveznosti iz proračuna leta 2002 v proračun 2003. Gre za tako imenovane zapadle obveznosti države, ki bi jih bilo treba plačati v breme proračunskega leta, pa to ni bilo mogoče storiti v okviru tekočih prilivov sredstev v državni proračun ob pogoju ciljnega deficita v bilanci prihodkov in odhodkov. Ta plačila morajo v letu 2003 oziroma so morala v letu 2003 absolutno imeti prednost pri obravnavi v breme tekočega proračuna, saj so vplivala na splošno finančno disciplino v državi. Predlog zaključnega računa je napisan po enaki shemi kot proračun. Pri njegovi izdelavi so sodelovali z računskim sodiščem. Računsko sodišče je v letu 2002 zahtevalo bilanco stanja in pri tem ugotovilo nekatere nepravilnosti. Za leto 2003 je bil sprejet nov koncept priprave bilanc stanja ter ustrezna navodila, ki so zagotovila pravilno pripravo bilance. Čeprav zakon o javnih financah in zakon o izvrševanju proračuna ne zahtevata vsakoletne izdelave bilance stanja, zakon o javnih financah predvideva izdelavo premoženjske bilance vsako drugo leto. Za zaključni račun poračuna za leto 2003 je ministrstvo za finance pripravilo poseben pravilnik z določbami o popisu in notranji nadzorniki so pri proračunskih uporabnikih dobili tudi posebna navodila, kaj in kdaj je potrebno podpisati. Odpravljenih je bila tudi večina napak glede delovanja sistema za računalniško podporo vodenju poslovnih knjig, kjer je računsko sodišče ugotovilo, da ima določene pomanjkljivosti, katere dopuščajo pomanjkljivosti v evidentiranju, hkrati pa v sam sistem ni nevgrajenih zadostnih notranjih kontrol. Glede nepravilnosti pri javnih naročilih je predstavnica računskega sodišča na seji komisijo opozorila, da je pri malih naročilih veliko nepravilnosti tudi zaradi tega, ker so si neposredni uporabniki napisali preveč komplicirana pravila o teh naročilih, sedaj pa jih ne morejo dosledno izvajati. Pri harmonizaciji zakona o javnih naročilih z evropsko zakonodajo so bile odpravljene že ugotovljene pomanjkljivosti pri samem izvajanju, vendar se s samo pozitivno zakonodajo nikoli samo po sebi ne more zagotoviti popolne zakonitosti ravnanja proračunskih uporabnikov, ampak je to treba prenesti tudi v njihovo zavest z različni oblikami izobraževanja in osveščanja. Pripravlja pa se tudi že novela zakona o javnih naročilih, ki bo temeljila na podlagi novosprejetih direktiv v Evropski uniji. Računsko sodišče ugotavlja, da se stanje glede notranje revizije pri neposrednih proračunskih uporabnikih izboljšuje. Problem notranje revizije je tudi usposobljenost teh služb, saj se je šele v zadnjem času možno usposabljati za državne revizorje. Do nekaterih napak je prišlo tudi pri nepravilni razporeditvi namestnikov direktorjev organov v sestavi. Nepravilnosti so bile oziroma se odpravljajo - in na katere je opozorilo računsko sodišče. Ministrstvo za finance je na podlagi sklepa komisije, ki je ugotovila napake v predlogu zaključnega računa, to se zlasti nanaša na neskladje med tabelarnim in tekstualnim delom zaključnega računa, ponovno pregledalo ves tabelarni del zaključnega računa in ugotovilo, da v tem delu ni bilo napak. Hkrati je ministrstvo pozvalo vse proračunske uporabnike, da preveri usklajenost med tabelarnim delom in obrazložitvami realizacija finančnih načrtov posameznih uporabnikov. Proračunski uporabniki so to izvedli v zastavljenem roku in ministrstvo je nato ponovno preverilo usklajenost in ugotovilo, da razen malenkostnih razlik, ki izhajajo iz zaokroževanja zneskov, ni večjih in ni več neusklajenosti. V poslanski skupini Liberalne demokracije bomo zato predlog zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2002 podprli.
Hvala lepa. In še stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, ki ga bo predstavil gospod Sašo Peče. Izvolite.
Spoštovani prisotni. Prav zanimivo je, kako različno beremo oziroma predstavljamo besedilo posameznega akta. Prav zanimivo je, kako različno govorimo o javnem dolgu, o zadolževanju naše države. Ko govorimo predstavniki opozicije, torej tistih strank, ki ne sestavljajo vlado Republike Slovenije, smo seveda vsi ogorčeni nad vsakodnevnim zadolževanjem naših državljanov in državljank, in ko govorite predstavniki vladajočih strank, se nam zdi to popolnoma samoumevno. Iskreno upam, da ko bo Slovenska nacionalna stranka predstavljala in sestavljala vlade, bo ostalo moje stališče enako, to je, da se ne smemo igrati s finančnimi obveznostmi, ki ne da bi nas obremenjevala finančno, ampak ki obremenjujejo finančno državljane in državljanke - žal, tega praviloma ne vedo. 28. novembra 2002. leta smo obravnavali, in tudi vi ste ga sprejeli, zaključni račun za leto 2000. Nekaj mesecev kasneje 26. marca 2003. leta, smo obravnavali in vi ste sprejeli zaključni račun za leto 2001. Jaz sem te dneve šel posebej brat magnetogramske zapise posameznih predstavnikov političnih strank in seveda tudi našega. Citiral bom svoje besede iz leta 2000 in 2001 oziroma 2002 in 2003. Prvič, vlada Republike Slovenije je nesposobna planirati prihodke in odhodke proračunu, kar potrjujejo in dokazujejo indeksacije. In s tem je zavajala vlada Republike Slovenije vse proračunske uporabnike, tako neposredne kot posredne. Med posredne pa lahko štejemo čisto vse državljane in pa državljanke naše države. Res pa je, da se praviloma posredni uporabniki žal tega ne zavedajo. Še vedno isto lahko zatrdim, kot sem zatrdil 28. novembra ob sprejemanju zaključnega računa za leto 2000 - skratka, nobene spremembe. Če pogledamo indeksacije posameznih proračunskih postavk, vidimo, da so razmere še vedno - eno in isto. V nadaljevanju drugi citat: "ker v Nacionalni stranki ne bi radi, da se ta škodljiva praksa slovenske vlade nadaljuje, ne bomo podprli zaključnega računa." Žal se je nasprotovanje Slovenske nacionalne stranke se izkazalo samo v resničnosti naših trditev. Torej, vlada Republike Slovenije - ministrstvo za finance - je še enkrat predložila enak zaključni račun proračuna, za katerega v Nacionalni stranki z vso kredibilnostjo oziroma z vso resnostjo lahko trdimo, da je izključna potuha za finančne posle vlade Republike Slovenije, ki se, prvič, odvijajo netrasparentno in drugič, katerih posledica je večanje javnega dolga davka in razbohotenje tako imenovanega deficita. Žal, ocenjujemo v Nacionalni stranki, da v vladi Republike Slovenije niste pripravljeni odstopiti od tega tradicionalnega načina sprejemanja zaključnih računov, ki v bistvu z drugimi besedami pomenijo le politično odobritev finančnih iger, ki se jih igrate. Potem bom še enkrat poudaril, da žal in pravilom vse finančne poteze, najsi bodo zajete v proračun ali ne zajete, torej posredno ali neposredno, pa se v končni fazi odvijajo izključno v žepih vseh državljanov in pa državljank. Če bi se stanje javnih financ odražalo v osebnem finančnem stanju, nas, ki ga sprejemamo, ali pa vlade Republike Slovenije, ki pripravlja in izvršuje proračun, verjamem, da bi bil odnos poslank, poslancev, vlade Republike Slovenije, vseh tistih, ki sodelujejo pri pripravi proračuna in pa zaključnega računa, seveda dosti bolj korekten in da bi proračun in zaključni račun sprejemali s tistoodgovornostjo, ki pritiče takemu aktu. In sedaj, dovolj na splošno, gremo konkretno na predlog zaključnega računa proračuna. Izpostavljamo prvo dilemo, ki smo jo izpostavljali že vsa leta nazaj. Kaj bi bilo, če državni zbor ne bi sprejel zaključnega računa? Formalnopravno se ne bi zgodilo nič, vsebinsko pa bi seveda nastopal velik premik v miselnosti politikov, političnih strank in iskreno upam, da tudi slovenske vlade. Vsebinsko gledano bi zakonodajna veja oblasti, torej parlament, s tem, ko bi zavrnili zaključni račun, povedali slovenski vladi jasno in glasno, da se ne strinjamo s tovrstno politiko, kjer bremenitve, finančne bremenitve, državljanov in državljank nikogar ne skrbijo. Po moji oceni bi s tem oziroma po oceni Nacionalne stranke bi s tem jasnonakazali, da pač ne sprejemamo tovrstne neodgovorne igre slovenske vlade, ki ene in iste napake - kar ugotavljajo navsezadnje tudi ministrstvo za finance, kar ugotavlja računsko sodišče, kar so ugotavljali predstavniki opozicije pred menoj in kar nikoli nočejo ugotavljati predstavniki vladnih strank. Torej, igranje z denarjem, ki ni naš, ampak obremenjevanje vseh državljanov in pa državljank. Mi smo leta 2001 na vlado Republike Slovenije, konkretno na ministrstvo za finance, naslovili predlog ukrepov, ki bi bili potrebni za neke vrste uravnoteženo igro javnih financ, kamor seveda tudi spada zaključni račun, ki - še enkrat poudarjam - formalnopravnih posledic ob sprejemu ali nesprejemu nima. Izključno to, da damo pozitivno noto in rečemo: vlada Republike Slovenija je dobro delala. Kaj če potem drugega vlada Republika Slovenije narediti, če iz tega državnega zbora pridete s pohvalo? Seveda bo na enak način delala vsa prihodnja leta. Vsi pa se, vsaj po moji oceni, vsi ki smo ta proračun sprejeli ali pa smo vsaj kdaj v našem mandatu pogledali zadevo javnih financ, vemo, da so javne finance v zelo zelo slabi situaciji oziroma položaju. Da smo jih nekaj časa uspešno krpali s tako imenovanim zadolževanjem naše države, ampak seveda, vsakemu zadolževanju je enkrat konec. In iskreno upam, da tega trenutka še kmalu ne bo. In takrat ne samo, da ne bomo izpolnjevali nobenega konvergenčnega kriterija, kot pristopa k evru, ampak bodo to čutili in pa čutile predvsem državljanke in državljani naše države. Dovolite sedaj o zaključnem računu. Računsko sodišče je ugotavljalo, množina, ugotavljalo mnogo nepravilnosti. Odgovorov na negativne ugotovitve računskega sodišča nam vlada Republike Slovenije seveda ni posredovala. Torej, imamo ugotovitve inštitucije, kot je računsko sodišče, nimamo pa, in ne srečujemo se, nobeno leto do sedaj, tudi letos ne, z nobenim ukrepom, ki bi naslednjem letu, ko bomo sprejemali zaključni račun za leto 2003 oziroma pripravljali proračun za naslednje obdobje, seveda te ukrepe upoštevali in da bi bili zaključni računi taki, da bi lahko bili v ponos državi Republiki Sloveniji. Nadalje, ugotavljajo se nepravilnosti pri tekočih in investicijskih odhodkih, kakor tudi nepravilnosti pri javnih naročilih. Posebej smo to postavko gledali v magnetogramskem zapisu iz preteklih let. Zadnjih šest let so nepravilnosti pri javnih naročilih v naši državi postala konstantna in kljub temu, da se to dogaja zadnjih šest let, nimamo ne disciplinskih ukrepov, seveda kar bi predstavljalo minimalne ukrepe, ne nobenih drugih ukrepov, ki bi seveda položaj na področju javnih naročil izboljšala. In zakaj nimamo ukrepov? Ukrepov nimamo zaradi tega, ker to nobenega ne skrbi, ker zaključni račun prikazuje neko stanje, ki je bilo davnega leta 2002. Ampak ni res. Ne smemo na ta način spremljati zaključnega računa. Zaključni račun bi z odgovorno politiko in pa z odgovornim prijemom le-tega akta pomenil, da predstavlja neke temelje za proračun, temelje za kvaliteten proračun. Ampak seveda, v naši državi nočemo oziroma se opravičujem, nočete kvalitetnega proračuna. Zakaj, je seveda druga zgodba. Verjetno bi se o njen dalo razpravljati tudi na pretekli izredni seji, ampak vsi veste, kako je potekala - torej, tista korupcijska seja. Dalje bom govoril o transfernih odhodkih. Zopet, računsko sodišče, da ne bom vedno navajal izključno opozicije, kako ugotavlja nepravilnosti, bom pač šel tudi na institucije, ki seveda niso opozicijske in ki se po moji oceni vsaj tokrat svoje delo opravilo malo bolj korektno kot ponavadi. Pri transfernih odhodkih ugotavlja zopet nepravilnosti in pomanjkljivosti ter nam pove, da je iz druge tabele razvidno, kako vlada Republike Slovenije neracionalno uporablja proračunska sredstva. Vlada Republike Slovenije zopet v celotnem svojem aktu, debelem cca 250 strani, ne navaja ukrepov, kako bo preprečila to neracionalno porabo. In glede na to, da se to dogaja 12 let, je smiselno se vprašati, ali vlada noče prekiniti tradicije neracionalnih potreb. Jaz osebno bom počasi začel verjeti: ja, je to namenoma. Da namenoma slovenska politika posredno ali neposredno hoče imeti tak proračun in ostale proračunske akte, skozi katere bo možno neracionalno troši javni denar. Saj to navsezadnje ni javni denar vlade Republike Slovenije, žal pa ga vlada Republike Slovenije seveda deli. Malo tistemu, malo tistemu itn. Računsko sodišče, je na matičnem delovnem telesu oziroma komisiji za nadzor proračuna ugotavljalo, in da tudi v Nacionalni stranki ugotavljamo, problem evidenc. Zopet, tako kot vsako leto, od 1998. leta naprej imamo različne evidence, različne rezultate evidenc za iste stvari. Letos oziroma v letu 2002 še posebej pade v oči nesorazmerje med evidenco, ki jo vodi uprava za javna plačila, in davčne uprave Republike Slovenije. Ampak seveda zopet nikjer, v celotnem aktu ni uvedenega oziroma navedenega ukrepa, ki bi imel posledico, da se v naslednjem proračunskem obdobju ne bomo zopet srečali s tovrstno različno evidenčnostjo najpomembnejših podatkov v naši državi, torej podatkov o javnih financah. Dotaknil se bom računa finančnih terjatev in naložb. Saldo znesek računa je zelo visok, cca 100 in nekaj milijard slovenskih tolarjev. Pojasnjeno je bilo, da je saldo rezultat kupnine oziroma prodaje Nove Ljubljanske banke, ki smo jo Slovenci, se opravičujem, ki ste jo v slovenski vladi prodajali tujcem. Kaj se dogaja s kupnino? V Nacionalni stranki smo v preteklem obdobju - leta 2002, nadaljevali leta 2003 in sedaj v prvi polovici leta 2004 - zastavili kar nekaj vprašanj, kaj se dogaja s kupnino tako kot ponavadi, kadar gre za konkretne zneske, kadar gre za konkretno vprašanje - ni odgovora! Nekaj časa je bilo rečeno, da je ta kupnina leži na neki nemški banki, če se pravilno spomnim dresdenski banki, pozneje je predsednik vlade Tone Rop, nekdanji finančni minister in eden izmed tistih, ki se je najbolj potegoval za to, da bomo banko prodalitujcem, govoril, da bo šlo izključno za zmanjševanje javnega dolga. Kaj je od vsega tega? Ali se javni dolg zmanjšuje na ta način, da denar stoji v nekem predalu? Ne. Malo več resnosti bi pričakovali od slovenske vlade. In pred dnevi sem izvedel s strani predstavnikov vlade Republike Slovenije, da naj bi računsko sodišče opravilo ravno revizijo na tem področju. Torej, kaj se dogaja s kupnino Nove ljubljanske banke? Predsednik računskega sodišča pa pravi: "Ne, to ne bo držalo, zdaj ni pravi čas oziroma tose ne predvideva kot opravilo računskega sodišča." Govorimo pa za nekaj sto milijard slovenskih tolarjev in da ne bom pogreval zgodbe o prodaji Nove ljubljanski banki, ki je bila seveda zgrešena, bom nadaljeval z računom financiranja. Le-ta zopet odraža razliko nekaj deset milijard - govorimo o milijardah, ne o milijonih tolarjih - razlik med dovoljeno in pa predvideno stopnjo zadolženosti. Vlada Republike Slovenije seveda že v letu 2002 ni kot ukrep za zmanjševanje te razlike ali pa, kar bi bilo verjetno bolj modro, za splošno manjšo zadolženost storila, tega ni. Istočasno nam pove, da naj bi šla razlika v teh zneskih nekaj deset milijard slovenskih tolarjev s tistega temeljnega razvojnega programa, kjer si je vlada; gospod Drnovšek, gospod Rop, Liberalna demokracije in Združena lista umislila tisti svoj avion, s katerim sploh ne vem, če se je enkrat poletelo v okviru naše države. Ampak seveda, tudi to je samo majhna zgodba. V nadaljevanju govornika pred menoj, ki sta dva iz opozicije, ki upata spregovoriti o stanju javnih financ in ki nista pripravljena izključno kimati in ki nista pripravljena prodati svojega jaza v zameno za to, da bosta hvalila stopnjo javnih financ, kot je bilo to priča oziroma kaj se je dogajalo v okviru predstavitve stališč Združeneliste, je treba povedati, da zbirna bilanca stanja - sledi: ugotovljeno je, da država Republika Slovenija - govorim o Republiki Sloveniji - seveda nima zbirne bilance stanja, kar z drugimi besedami, bom poudaril še enkrat, pač pomeni, da ne vlada, ne parlament, ne tretja veja oblasti, ne kdorkoli v tej naši državi seveda niti ne ve, kaj ima naša država v lasti oziroma s čim razpolaga. In kako naj na podlagi takega védenja, ki ga ima tudi računsko sodišče, torej tudi vlada Republike Slovenije, ne samo opozicija, sploh pričakujemo kakšen konkreten in pa kvaliteten finančni akt. Ga ne moremo! Področij nepravilnosti pa je seveda veliko, ampak poudariti pa je treba, da če hočemo, da se bomo naslednja leta srečevali s kredibilnejšim, boljšim, predvsem za državljane in državljanke, zaključnim računom in tudi s proračunom bi bilo smiselno vsaj tokrat ta zaključni račun zavreči. S tem bi dosegli to, da bi vladi Republike Slovenije, če nič drugega, dali zaušnico in ji povedali, da ni zaključni račun sprejet zaradi nas, ampak predvsem, zaradi državljanov, zato da se boljše pripravijo predlogi proračuna. Na koncu je eden izmed govornikov rekel, zakaj ni ministrov. Ministrov ni zaradi tega, ker je 11 ministrstev dobilo neprimerno poročilo oziroma oceno o oddaji svojih poročil, mogoče jih ni zaradi tega. Zaključnega računa v Nacionalni stranki seveda ne bomo podrli, iskreno upam, da ga tudi vi ne boste in da bomo s tem povedali, da si želimo kvalitetne javne finance. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev o predlogu akta in predlaganih sklepih. Opozarjam vas, da je matično delovno telo, to je komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ, na podlagi pete alinee 39. člena poslovnika državnega zbora zboru predlagala v sprejem tri sklepe. Sklepi so zapisani v Poročevalcu števila 43/04 na strani 61. in 62. Torej, o predlogu akta in predlaganih sklepih odpiram razpravo. K besedi vabim gospoda Grošlja. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. V predstavitvi stališč v poslanski skupini smo slišali o nekaterih nadaljevankah, ki imajo več dejanj in ta dejanja bodo verjetno ne samo do konca tega mandata, ampak še naslednja, ker seveda nekateri tudi pozabljajo, da je komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ sestavljena tako,da je od devetih članov pet iz opozicije in štiri od vladnih strank oziroma od te spremembe samo trije. To seveda lahko tudi pomeni, da je tako rekoč lahko vsak sklep, ki je predlagan v komisiji za nadzor proračuna in drugih javnih financ, če je za to interes, tudi tako sprejet. Vendar, moti me to, da ravno ta prvi predlog sklepa za državni zbor, s katerim se predlaga, da se sprejme zaključniračun proračuna Republike Slovenije za leto 2002, da so potrdili vsi prisotni člani te komisije, to pomeni tudi predstavniki, bi rekel, svojih strank. Mogoče bi povedal samo še nekaj besed. Mislim, da je iz poročila komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ se le da ugotoviti, da je komisija zelo resno se lotila tudi tega vprašanja, se pravi, obravnave zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2000, takoj po tistem, ko je bil predlog zaključnega računa objavljen v Poročevalcu številka 80,6. oktobra. Se pravi, prva seja je bila že takoj v novembru, lahko rečem še celo pred tistim rokom, da bi počakali tudi 90-dnevi rok, do katerega so imeli posamezni revidiranci pravico, da podajo svoja odzivna poročila. Moram reči, da je tukaj komisija kar dosti tvorno sodelovala, da je tudi vrsto teh sklepov povzetih tudi na podlagi ugotovitev računskega sodišča Republike Slovenije. Seveda, nekateri se nanašajo pač na tisto trenutno stanje, v tistem času, ko je bila problematika ali pa materija obravnavana. Seveda nekoliko bolj konkretni so pa tisti, ki so bili nekoliko kasneje, to se pravi, v mesecu decembru. Treba je tudi povedati, da so se ravno na drugem delu tega nadaljevanja seje, to je 14.1., ko so bile dostavljene tudi kopije tega odzivnega poročila od posameznih revidirancev, da je bilo zelo, bi rekel, dobro sodelovanje s temi posameznimi neposrednimi uporabniki proračunskih sredstev, da je bilo tudi konstruktivno delo in da je bila tudi s strani komisije, lahko rečem, tudi s strani predsednika komisije, dana vrsta sugestij, kako izboljšati kvaliteto dela in spremljanje zaključnega računa proračuna Republike Slovenije glede na ustaljeno metodologijo, ki je bila tudi sprejeta. Mislim, če sem pravilno razumel danes predsednika komisije, da je tudi on podal ugotovitev, da je napredek pri delu te komisije za nadzor proračuna; mislim, da ni bil kritičen pri tem, da ne bi bilo ustrezne odzivnosti. In da določeni predlogi sklepov, ki so bili tudi sprejeti, nakazujejo neko aktivnejše delovanje s spremembo, ki je nujna tudi v nekaterih obstoječih pravnih predpisih, pa naj bo na področju delovne zakonodaje, na področju javnih naročil in tudi na področju notranjega revidiranja. Naj zaključim. Ko sem v imenu poslanske skupine predstavljal stališče, smo rekli, da bomo podprli sprejem zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2002. Moram reči, da bo verjetno večina poslancev tudi sprejela te sklepe, ki jih je predlagala komisija za izboljšanje stanja na področju nadzora javnih financ, pričemer pa seveda ugotavljamo, da se vsega tega ne da na hitro narediti. Je pa čas, in mislim, da imajo ti sklepi tudi svojo vsebino in svojo globino. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Bajuka.
Hvala lepa. Samo nekaj bi dodal. Ko sem gledal odmerjen čas, ki ga je tako ali tako zelo malo, bi rad samo še eno stvar poudaril. Da je res nesprejemljivo, da nam neposredni proračunski uporabniki pošiljajo svoja poročila o izvedbi programskega dela, tako imenovanega, in je to v popolnem neskladju z drugimi podatki, ki so predmet računovodskih izkazov, kot jih je predstavilo ministrstvo za finance. To niso malenkostne stvari. Pri ministrstvu za finance je bila razlika za milijardo 800, 1.800 milijonov. Pri drugih so bile bolj malenkostne stvari, se pravi, manjše številke, a vendar, ko se v računovodstvu takšne razlike izkažejo, ne moremo sprejeti kot verodostojno celoto, dokler se ne zagotovi popolna uskladitev. In še nekaj bi rad rekel. Če se spomnite lani, v letu 2003, ko smo obravnavali zaključni račun za leto 2001, je računsko sodišče pregledalo ta programski del in dejansko izjavilo, da je tako pomanjkljiv, da ni vreden papirja, na katerem je napisan, skoraj dobesedno. Letos računsko sodišče tega ni pregledalo, vendar pa smo ga pregledali v komisiji in vam zagotavljam, da bi bil še kako vesel, da bi se vsaj nekateri kolegi tega lotili in to prebrali, da bi videli, kako neposredni proračunski uporabniki tolmačijo odgovornost, ki jo imajo do državnega zbora, kaj počenjajo z denarjem. Žalostno, žalostno. In upam, da bomo to tudi dosegli, ne samo, da bodo oni bolj zavestno o teh stvareh poročali, ampak predvsem, da bo ta državni zbor resno vzel ta poročila. Hvala.
Hvala lepa. K besedi vabim gospo Širca. Izvolite.
Hvala lepa. Če se osredotočim na sklepe, ki so predlagani, moram sicer nekaterim ugotovitvam, do katerih je prišla komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ v svojem zelo zelo obsežnem delu na številnih sejah pritegniti, vendar se mi zdijo nekatere točke oziroma formulacije mestoma vprašljive. Če, recimo, omenim, kot primer tretji sklep, ki govori o predlogu, da naj bi se, poleg tega, da bi se pripravile spremembe in dopolnitve zakona o javnih uslužbencih in drugih zakonov, tudi podaljšalo vse zastaralne roke za uvedbo disciplinskih postopkov, še posebej, kadar kršitve ugotovijo računsko sodišče itn., in drugi nadzorni organi. In da naj bi zastaralni roki disciplinskih kršitev začeli teči od dneva, ko se z njim ti organi seznanijo itn. Predpostavljam, da to mogoče vendar presega neke druge komperativne primere, ko se nalaga neki ureditvi nek poseben status. Hkrati pa se nekateri sklepi, ampak sedaj zelo mešano, vendar prekrivajo tudi že z odgovori, ki so bili, kot berem poročila in dialog, ki je potekal med predstavniki računskega sodišča, predstavniki ministrstva in komisijo, vendar so se že v samem postopku razrešili. Tako sama ob poslušanje današnje razprave in branju poročil vendar nemislim, da gre za čisto fikcijo, kot je bilo danes izrečeno s strani gospoda Tanka in za čisto manipulacijo, ampak za primeren in smiseln dialog. Zaradi tega tudi menim, da je komisija za nadzor proračuna zelo pomembna in pomemben regulativ. In če tudi, kot sama ugotavlja v številnih pripombah, da se iz leta v leto ponavljajo določena vprašanja, vendar ta določena vprašanja dobivajo odgovore. Odgovore so dobile tudi pri spremembah nekaterih zakonov. Če omenim samo zakon o javnih naročilih, da bi se izognili tistim problemom, ki se dejansko dogajajo in do katerih prihaja in so neživljenjski in se dejansko neprenehoma dogajajo, tudi s tistim zapisom, ki je bil naveden v samem dialogu, da si sami neposredni uporabniki napišejo preveč komplicirana pravila in teh naročil ne morejo niti izvajati. Smiselna se mi zdi tudi pripomba, ampak to ni sklep, to je bil sklep pristojne komisije, to ni sklep, o katerem bi danes odločali, o predlogu, da se samo poročilo objavlja. Mislim, da s tem, ko je na spletni strani objavljeno, je že javno na razpolago. Ampak objave vendarle dosegajo svoj cilj in to dokazujejo že tudi nekatera ministrstva, ki redno na koncu vsakega proračunskega leta natančno analizirajo, ne samo porabo, ampak tudi programe v skladu s tistim, kar so si načrtovale in kar so potem realizirale. Tako, da tudi spletna stran zadosti tisti želji, ki mogoče izvaja neke vrste pritisk na transparentnost javne porabe. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Kelemino. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani vsi skupaj! Uvodoma naj povem takoj na začetku, da sam osebno tega zaključnega računa 2002 ne bom podprl iz preprostega razloga, nisem podprl proračuna, ki je vsaj bil nekoliko optimističen, ali pa vsaj evforično optimističen s strani predlagateljev in pa tudi ostalih, ki so ga sprejemali, dočim zaključni račun je prav gotovo odslikava, zrcalo tega, kar je bilo predlagano in evforično sprejeto pa tudi v veliki meri neuresničeno, predlagno tako ali tako v velikem delu slabo. Ta današnja razprava se mi po eni strani tudi bolj kot ne jalovo početje, metanje boba v steno. Namreč glede na pomembnost dokumenta, zaključnega računa, na podlagi katerega naj bi državni zbor vršil neko nadzorno funkcijo porabe javnih sredstev v državi, bi po moji oceni, tako kot po oceni nekaterih drugih razpravljalcev, bilo nujno, da bi pri takšni razpravi, o takšnem dokumentu v državnem zboru bil prisoten še kdo drug s strani vlade, ne samo državna sekretarka, seveda s spoštovanjem do njene prisotnosti, vendar bi bilo prav, da bi bil prisoten še kdo drug, mogoče ministri, vsaj tisti, ki so imeli poročila nekoliko slabša ali pa še kdo drug. Skratka, zanimanje za ta dokument, ki je izredno pomemben, je tudi v samem državnem zboru izredno slabo, predvsem poslancev oblasti oziroma tistih, ki podpirajo vladno oblast. To so predvsem taki zaključni dokumenti, poročila jih ne zanimajo, njih zanima bolj, mogoče kako bodo zapravilidoločen davkoplačevalski denar, bistveno manj pa, kako so se dejansko ta sredstva učinkovito uporabljala in kakšni so bili končni rezultati. Zdaj je vprašanje, koliko bo o tem izvedela javnost, je pa definitivno, da bi javnost, če že, tisti oblastniki, ki bi morali največ poskrbeti za to, da bi se ta dokument korektno obravnaval in da bi tudi se določeni zaključki, ugotovitve potem koristno uporabljale v prihodnje. Da bi vsaj javnost vedela, za kaj gre in da bi s svojim javnim pritiskom na oblast poskušala si zagotoviti v bodoče ne kakšen drugačen odnos, bolj pravičen, pošten odnos do razpolaganja z javnimi sredstvi. Analiza ali pregled zaključnega računa bi moral biti tako temeljit, da bi bil dejansko podlaga potem nekega realnega planiranja v bodoče. Naj uvodoma tudi povem, da glede na splošno vseh teh nadzornih funkcij, ki naj bi jih državni zbor imel glede porabe državnih sredstev oziroma javnih sredstev, je ta nadzor izredno izredno v državi podcenjen. Edina inštitucija, ki se ukvarja s tem nadzorom, je v državnem zboru, je seveda komisija za nadzor proračuna, in še to večinoma njen predsednik, pa mogoče še kakšen član iz opozicije, dočim koalicija večinoma o vseh teh revizijah, pregledih porabe proračunskih sredstev najraje ne bi razpravljala in bi jih pospravila kar pod preprogo. Hvala bogu, da ni čisto tako, ampak kljub temu je tudi ta naša komisija za nadzor proračuna izredno, to sem povedal že večkrat, in bom povedal še enkrat, tudi kadrovsko poddimenzionirana. Poslanci, ki smo člani te komisije, poslanke, ne vem, če je katera, bi morali torej nadzirati porabo najmanj kompletne porabe višine državnega proračuna, to je pač 1400, 1600, kolikor že je milijard tolarjev in še cela vrsta drugih vzporednih inštitucij, ki so v lasti države, javnih zavodov in tako naprej, kjer gre še za ogromna sredstva, ki so v javni državni lasti, in tega 5, 6, 7 ljudi ne more nadzirati, to je definitivno. In kakšen imamo "suport" v teh službah? Nikakršen. Eden, dva, trije ljudje delajo na tem in nič več. Mi bi morali imetiv državnem zboru, če bi se državni zbor zavedal te vloge in funkcije, ki jo ima kot nadzorna inštitucija, malo drugačno organizacijo, drugačno službo. Spoštovano vodstvo državnega zbora, malo razmislite o teh stvareh, pa tudi ostali politiki nosilci oblasti, vodje poslanskih skupin in vsi ostali, ki si lastite oblast, kot svojo prvo in zadnjo, da ne bom preveč povedal, bolje, da ne, ampak tisti, ki odločate v bodoče, dajte nameniti tej inštituciji nekaj več pozornosti in tudi več sredstev in pa tudi organizacijsko stvari preoblikujte, da bo ta organ imel tiste kompetence in tiste možnosti, da bo lahko realno kontroliral porabo javnih sredstev v tej državi. Seveda je težko oziroma praviloma najbolje bi bilo, da bi o zaključku proračuna govorili tudi, kar je že bilo sicer povedano, saj veliko novega se ne da iz tega zaključiti, da bi moral omeniti, kako sploh ta državni proračun dejansko nastaja; o tem je bilo nekaj povedanega. Imamo celo vrsto nacionalnih programov, resolucij, zakonov, raznih politik na posameznih področjih, in prav na podlagi tega bi se morala potem oblikovati poraba državnih sredstev in tudi realno planirati ter potem tudi realno stvari zaključiti v nekem proračunskem obdobju, v enem letu. Toda osebno ocenjujem, da so pri nas proračuni pripravljeni predvsem izredno pavšalno, birokratsko, popolnoma birokratsko, in bi človek, ko sem včasih gledal celoten proračun, lahko rekel, da so dejansko birokrati pisali hišne številke iz nekih ulic, ampak to tistih v Ljubljani, ki imajo večje številke, ne tistih iz vasi, kjer sta samo, dve, tri, deset ali pa dvajset hišnih številk, zraven pa se seveda pripiše šest ali pa devet ničel, ravno tako izgleda. Namreč, birokrati si poskušajo vnaprej zagotoviti svoja področja, čim več sredstev za svoje delovanje, potem pa, tako kot je že bilo rečeno, poskušajo ta sredstva, ki so jim bila na podlagi politikantsko sprejetega proračuna v državnem zboru, kjer nihče od poslancev nima pojma o celoti in jih tudi ne zanima, kako je bil proračun sestavljen in s kakšnimi postavkami, ampak se prodajo za majhne denarje, nekateri zastonj, nekateri za 10 milijonov, drugi pa za nekaj več. Kakorkoli, te začrtane usmeritve pa programi in politike, ki so v proračunu, potem nazadnje prekrije lepo kot pokrovka ZIPRO, zakon o izvrševanju proračuna, ki skoraj neomejeno ali pa v velikem obsegu daje pristojnosti posameznim resorjem oziroma posameznim ministrom, da lahko v času tekočega proračunskega obdobja po mili volji razporejajo med postavkami proračunska sredstva, kar popolnoma izniči potem tudi vse tiste usmeritve, ki so bile podane s programi, z raznimi politikami, z raznimi nacionalnimi programi in tako naprej. Da je to res, se kaže dejansko v tem, kar smo ugotovili pri analizi oziroma pri obravnavi poročila, zaključnega računa proračuna za leto 2002. Kajti definitivno je, da nekega izvajanja kontrole izvrševanja državnega proračuna med samim proračunskim letom tako rekoč s strani državnega zbora skoraj ni, razen pri nekih malenkostih, če se posamezen poslanec mogoče zainteresira za kako stvar, sicer pa nekega posebnega nadzora ni. Moral bi pa po moji oceni biti že v teku leta pri izvajanju državnega proračuna strog nadzor s strani posameznih delovnih teles, kar so strogo po poslovniku zadolžena, ampak se to ne izvršuje. Vsako delovno telo je zadolženo na svojem področju, da bi moralo spremljati politiko uresničevanja zakonov, izvrševanja proračunov itn., cela vrsta pooblastil, ki jih imajo odbori, vendar tega ne počnejo. Tudi, kar je najmanj, kar bi moralo se zgoditi, bi morali odbori,posamezni odbori sprejemati zaključne račune in pa tudi zaradi svoje strokovnosti povedati oziroma oceniti, ali je bilo to najboljše itn., v skladu s temi politikami, ki na posameznem področju so postavljene. To se ne izvaja. Zakaj ne, jaz tega ne morem razumeti, enostavno, očitno se nobenemu ne da, škoda časa, pustimo to vse skupaj, pojdimo domov ali pa, ne vem, počnimo neke druge stvari. Skratka, sama logistika in samo tekoče delovanje tako organizacija državnega zbora in vseh teh stvari, nadzornih funkcij, so po moji oceni daleč daleč podhranjene oziroma nesposobne, da bi te stvari izvajale. Ali pa gre za čisto navadno nehotenje, da ne bom rekel lenobo. Mislim, da ni toliko lenobe zraven, več je tega, da se enostavno noče pristopiti k tem procesom, z nekoliko drugačnim pristopom, s takšnim, kakršnega bi si dejansko ti dokumenti zaslužili. Mi imamo tudi na področju revizije oziroma kontrole zaključnega računa pa tudi uporabe javnih sredstev potem še računsko sodišče, imamo tudi neke notranje kontrole, tudi proračunsko inšpekcijo, vendar smo na sami komisiji velikokrat ugotavljali, da tako eni kot drugi kot tretji očitno še marsikateri nalogi niso kos. To, kar ste nekateri poslanci navajali v svojih razpravah kot poslanske skupine, kakorkoli že, ker vas zanima bolj, recimo tako kot LDS, kdaj je komisija za nadzor zasedala, ta datum pa drugi datum pa naslednji datum pa četrtič pa petič, to vas bolj zanima kot pa vsebina. Mislim, to je absurd. Ali pa, ko navajate, koliko procentna realizacija proračuna 2002je bila glede na planirano, po rebalansu itn., govorite o 98,2% itn. Te stvari so dejansko pomembne in niso pomembne. To je ravno tako, kot če bi, ne vem, saj sem že velikokrat povedal takšen primer ali pa podoben, dva ali pa trije ali pa deset jih zelo pridno delajo in ustvarijo veliki dobiček, recimo 20 milijonov dobička, eden sam ali pa dva pa zelo slabo delata, pa ustvarita 10 milijonov izgube in ko to skupaj daš, ugotoviš, da je celotni sistem posloval z 10 milijardno ali pa 10 milijard, kakor hočete,dobička. Mislim, ampak treba je pogledati stvari posamično, jaz vedno to trdim. Kdor je delal dobro, ga je treba pohvaliti, kdor je delal slabo, mu je pač potrebno izreči določene sankcije ali pa kako drugače ukrepati, da se vse te nepravilnosti, ki so se zgodile, odpravijo, vendar pri nas tega ni. Mi to vse zmečemo v en koš, potem pa od daleč z daljnogledom gledamo tam notri, kaj se dejansko tam dogaja in kako to izgleda od daleč. Tako ne gre. Mislim, meni je to smešno, jaz se opravičujem, ampak dejanskopo vseh teh vaših razpravah očitno vas zanima samo global, kaj se pa v notranjosti dogaja, pa vas ne zanima. Računsko sodišče je ugotovilo veliko stvari, čeprav marsikaj ne pa tudi posplošuje potem te zadeve, ne samo v tem primeru, še v nekaterih drugih. Sedaj, notranja kontrola je tudi še na neki stopnji razvoja. Kdaj se bo to kaj premaknilo naprej - tudi tisti nekateri disciplinski ukrepi, ki so bili že izvedeni, vsaj sedaj, v zadnjem času kažejo na neki pozitivni premik mogoče naprej, da se bo nekaj premaknilo na tem področju. Ampak, jaz mislim vseeno, da je to premalo in da se to dogaja res na nekem minimalnem obsegu. Tisti, ki so še kako odgovorni, da se nepošteno, nepravično, tudi protizakonito, nerentabilno trošijo ogromne vsote javnega denarja, tisti, na zatožno klop ne bodo sedli nikoli. To smo ugotovili že velikokrat, to smo o tem razpravljali, recimo, kot je na področju CVi-ja itd., kjer so se, jaz sem trdno prepričan, po nepotrebnem stotine milijonov, če ne milijarda denarja prelila že ali pa zapravilo po nepotrebnem, kjer je tudi računsko sodišče ugotovilo ogromne pomanjkljivosti oziroma ogromne napake, vendar se nobenemu ne bo zgodilo nič. Tiste majhne revčke, saj je prav, da jih tudi napadate, birokrate navadne, ker zakoni morajo biti tako jasno napisani, da nihče ne more niti enega tolarja javnega denarja izgubiti nikjer, prav je, da tiste napadate in disciplinsko kaznujete, odstranite z delovnega mesta ali kakorkoli že, karkoli se z njimi zgodi, ampak nekdo je odgovoren vedno stopničko višje in ta odgovornost bi morala iti naprej oziroma doseči tudi tiste, ki so odgovorni za veliko poneverbo, da tako rečem, javnih sredstev, s tistimi se pa ne zgodi nič. Ta ugotovitev tudi, nekaterih, ki govorite o tem, da ustave ni potrebno upoštevati recimo v primeru, kjer ustava navaja, da je potrebno pripraviti tudi bilanco stanja za državno premoženje. To je absurd nad absurdi. Za nekatere enostavno ustava ne obstaja. Takrat kadar pač se njim zdi, da je ne rabijo, da jim je odveč, je sploh ne omenjajo in pravijo, v zakonu to ni zapisano in zato tega ne bomo izvajali. Zelo čudno tolmačenje ustave, pravne države, skratka, to je vaš sistem, vi ga nikoli ne boste spremenili, verjetno bo potrebno neke druge korenitejše spremembe, ki jih bo moralo ljudstvo povedati, da se bodo stvari spremenile. Moja ocena je, kako mogoče je tudi iz tega priti enkrat, iz tega začaranega kroga ven in da ne bi več tudi planirali proračuna preko nekih starih postavk, ki se vlečejo že 10 let ali kakorkoli že in vedno prihajajo vedno nove. Enkrat spraviti proračun na nulo in začeti z nič. To bi po moji oceni bilo najbolj realno. Vse zbrisati številke, potem pa na podlagi nacionalnih programov, zakonov vse obveznosti, ki so zapisane, začeti sestavljati po koščkih in ves balast, ki je zraven sestavljen pri teh proračunih, bi moral odpasti. Moral bi odpasti in tega balasta je ogromno in tukaj se vlečejo ogromne milijarde denarja, po nepotrebnem se denar zapravlja, na koncu leta pa vidimo, že samo recimo na upravnih enotah, pa v lokalni skupnosti, ker tukaj nimamo toliko pogleda na državnem nivoju. Lokalne skupnosti, razne javne institucije na koncu leta, ko jim ostaja denar, recimo novembra, decembra, ko ugotavljajo, da ne bodo vseh sredstev porabili, počnejo take neumnosti, da ti lasje gredo po konci, marsikje. Marsikje zmanjkuje denarja, to drži na posameznih sektorjih, tudi na lokalnem nivoju, v raznih javnih zavodih in tako naprej, marsikje pa ne vedo, kako bodo ta denar zapravili. In to je nedopustno in tega nihče ne kontrolira, nihčene sankcionira, to se ne bi smelo dogajati, nikakor ne, posebno pa ne z javnimi sredstvi. Jaz vedno govorim, lahko s privatnim denarjem počnete, kar hočete, ni problema, zaradi mene ga tudi, ne vem, ne bom povedal, ampak javna sredstva, niti en tolar se neupravičeno ne sme potrošiti in tudi ne kakorkoli izgubiti. Zdaj, vseh teh nepravilnosti, ki smo jih mi ugotovili na sami komisiji, je kar nekaj, in to je zelo pomembno, spoštovane kolegice poslanke in poslanci. Vi vedno mislite, da ste zelo hrabri in optimistični in evforični pri sprejemanju državnega proračuna, ko proračuna sprejemamo, koliko sredstev smo namenili za posamezne, izvajanje posameznih politik, potem pri tej reviziji pa ugotavljamo, da se določeni programi, prav zaradi ZIPRA, kjer ima minister možnosti, da te stvari med letom razporeja, kakor se mu zljubi in to ogromne vsote, se včasih kakšni programi ne uresničijo niti 50% ne in tukaj gre za velike vsote. Posebno recimo, kot je Tam. Mi smo ugotavljali na ministrstvu za kmetijstvo, kjer gre za posamezne projekte s področja razvoja podeželja, kjer smo ugotavljali, ker je to izredno pomemben denar, izredno pomemben denar, ki služi tako rekoč za podeželje in da vsi poslanci, ki smo tako ali tako večinsko s podeželja, bi se morali še kako zainteresirati, da bi ta postavka bila presežena, ne pa potem podhranjena, kjer smo ugotovili recimo, da v 20% ta postavka ni bila realizirana. In pa še nekatere druge postavke, tudi za velike vsote gre. In to je nedopustno, to je nedopustno, neke take stvari se ne bi smele dogajati, ne pa potem pri sprejemanju novega proračuna, pa spet novega, mi spet novega, vedno znova ugotavljamo, da določene politike, določene usmeritve, določeni zakoni in tako naprej, ki smo jih sprejeli, ki jih je državni zbor postavil, nisouresničene in tisti učinki in ukrepi, ki bi morali dati neke rezultate že v minulem obdobju, tudi v tem ali pa naslednjem ali še naslednjem teh rezultatov ne bodo dali, v kolikor bomo tako delali, kot smo delali sedaj. Jaz sem povedal, da tega ne bom podprl. Pričakujem pa, da bo prišel nekdo, ki bo imel do zaključnega računa in pa tudi do nadzora kot celote s strani državnega zbora in ustreznih organov drugačen odnos kot pa obstoječi državni zbor. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospod Tanka. Gospod Tanko, na vrsti ste, ostalih, ki so priglašeni k besedi, ni v dvorani. Izvolite.
Hvala lepa. To gre hitro naprej. Že v imenu poslanske skupine sem nekatere stvari omenil. Dejstvo je, da predvsem izvedba šepa, praktično izvajanje proračuna. Dejstvo je, če izvajanje državnega proračuna ne deluje dobro, potem ne more dobro delovati tudi ves preostali javni sektor, ki se po državnem proračunu tudi zgleduje. Če računsko sodišče ugotavlja velike pomanjkljivosti v izvajanju posameznih zakonov, na osnovi katerih bi se morala izvrševati poraba v državnem proračunu in pa tudi polnjenje, potem je očitno ta javni sektor povabljen tudi k nadaljevanju teh nepravilnosti. In očitno je, da je na tem področju veliko premalo storjenega, tako zaradi, lahko rečem tudi mehkosti računskega sodišča, kot tudi zaradi nedoslednosti ali pa premajhne kapacitete inšpekcije za nadzor proračuna. Dejstvo je, da se pojavljajo predvsem zlorabe na področju javnih naročil in na področju plač. Vendar na področju javnih naročil bi predvsem omenil eno področje, to je področje oddajanja, pogodbenega oddajanja del v javni upravi, in to kljub temu, da se zelo intenzivno vrši zaposlovanje v tej javni upravi. To se pravi, se kapaciteta dviguje,povečuje se strokovnost, čedalje manj je kadrov, ki imajo staro izobrazbo ali premajhno izobrazbo, da se vsi ti potenciali bistveno povečujejo, istočasno pa se tudi bistveno povečujejo pogodbena dela, ki jih državna uprava daje ven in naroča, ne vem, izdelavo raznih študij, zakonov in pa podobnih zadev. Tega je v zadnjem času izredno veliko. In to je tudi še en problem, da je veliko tega od tega kar v serijah. To se pravi, da se zakoni sistemsko v paketu, v enem delu ne pripravijo, ampak ga obravnavamo kotnadaljevanko. Vsako leto po tri člene in tako naprej. Skratka, tu vidimo tudi velik problem. Dejstvo, ki malo moti vse te postopke, je tudi to, da se je nekako računsko sodišče bolj poglobilo v primerjanje pravne podlage za posamezna izvrševanja postavk v državnem proračunu, manj pa se je ukvarjalo s tem, ali so vsebine, ki so se izvedle, racionalno in smotrno izvedene. Mislim, da je to še eno polje, ki bi ga bilo treba dobro proučiti in bi bila tudi slika na tem področju verjetno še nekoliko slabša, kajti v tem delu, v katerega smo imeli sedaj vpogled, se ugotavlja samo pravna podlaga za posamezne zadeve, nikjer pa ni narejena analiza, ali je to izvrševanje narejeno tudi racionalno oziroma optimalno. Dejstvo je, da se ugotavljajo, pa ne samo pri državnem proračunu, temveč tudi pri uporabnikih, ki črpajo sredstva iz državnega proračuna, precej velike pomanjkljivosti pri namenskih projektih, recimo, pri zapiranju rudnikov. Praktično nisem videl revizije v tem mandatu s tega področja, ki ne bi imela negativnega mnenja. Se pravi, da tisti, ki koristijo državna sredstva za točno določen namen, v izvedbi tudi oni potem naredijo izredno veliko nepravilnosti, odstopanja so izredno velika, zelo velike prekoračitve, zelo veliki odlivi sredstev za nenamenske projekte. In to ni nikjer pokrito z nobenim sklepom, to ni pokrito tudi z nobenim zakonom. Mislim, da je to eno od področij, ki jim bo morala državna uprava, se pravi vlada, posvetiti izjemno veliko pozornost. Drugo tako področje je, recimo, področje porabe namenskih sredstev bencinskega tolarja. Dejstvo je, da se namensko od vseh zbranih sredstev porabi le del sredstev. Približno polovica sredstev gre v avtocestni program, druga polovica sredstev se izgubi v integralnem proračunu. Mislim, da do zdaj državni zbor še enkrat ni dobil nekega pregleda, za katere posamične projekte se ta sredstva namenjajo. Za sredstva kupnin se je naredil spisek in se je vedelo, za katere projekte so šla, sredstva bencinskega tolarja pa niso bila nikoli obdelana na tak način. In zelo specialno namenski program se je porabil za zadeve, za katere ni bil namenjen. To je en del. Drugi del tega je pa v tem, da pravzaprav ne vemo, kdaj bodo ta sredstva, če sploh bodo, vrnjena v avtocestni program. V nacionalnem programu pa je to zapisano in bi se moralo tudi že izvajati z vsakoletnimi proračuni. Vendar glede na situacijo, kakršna je, je tega izredno malo. Naslednji problem je tudi ta, da zelo veliko javnih podjetij, tudi zelo velikih, ki poslujejo, recimo, s 100 milijardami letno, nima zagotovljenega uravnoteženega nadzora, ima zelo enostranski nadzor. Predvsem vlada ali pa izključno vlada imenuje ljudi v nadzorne organe. Tukaj se oblikujejo razni sklepi, razni dobički, razna razporejanja. Računsko sodišče v te institucije, v ta podjetja nepride in enostavno nad delovanjem tega segmenta ni popolnoma nobenega nadzora. In dejstvo je, da pri tako velikih porabnikih ni moč ugotoviti nobene pomanjkljivosti. To samo zaradi tega, ker je nadzor tak, kakršen je, nikakršen. Recimo Dars je eno takih podjetij. 100 milijard letno približno obrača in niti ene ugotovljene pomanjkljivosti in to sedajle, če gledamo, posluje Dars že 12 let in vsem tem uradno se ni zgodilo popolnoma nič, čeprav so bili znani številni zapleti. Tako, da bi bilo potrebno in tudi pri zaključnem računu in pri proračunu in pri revizijah, tudi tem poglavjem, pa še kakšni drugi - to so samo nekatera - nameniti posebno pozornost ali pa veliko pozornost, ker je to dejansko popolnoma sivo področje poslovanja javnega sektorja, državne uprave in državni zbor na tem področju, pa čeprav gre za izjemno velika sredstva, nima popolnoma nobenega vpogleda. In za zaključek morda samo še dve, tri besede o tem. Vlada ima skozi ZIPRO pooblastilo, da prerazporedi približno 20% državnega proračuna. To se pravi praktično ves variabilni del proračuna, ki ni zacementiran skozi fiksne obveznosti, se lahko prerazporedi. To pa je ogromen manever, s katerim lahko tiste stvari, ki sem jih prej v uvodu povedal, v imenu poslanske skupine, ko si nekdo rezervira sredstva na posameznih postavkah, ta manever mu omogoča, da te stvari prosto po presoji prerazporeja in določa popolnoma nove vsebine, ki s proračunom, s programi, ki jih mora proračun pokriti, nima popolnoma nobene veze. In to je manipulacija, ki je na žalost pač vgrajena v ZIPRO, v zakon o izvrševanju proračuna in je odličen manipulacijski prostor in daje odlično podlago za kakršnekoli ukrepe vlade, ki so na žalost tudi pravno pokriti. Jaz mislim, da bi se morali tem stvarem v bodoče pri bodočih proračunih odreči, te prerazporeditve omejiti in mislim, da bi bilo bistveno boljše, da bi se speljal legalno rebalans proračuna tako, kot je marsikje tudi običajno. Vsi vemo, da proračun ne more biti tak, kot je zaključni račun. Da se v izvrševanju pojavijo odstopanja, tudi velika odstopanja, vendar mislim, da je treba okrog teh stvari tudi pravočasno spregovoriti, pravočasno informirati. Tako se nam pa zgodi, da imamo sprejet ene vrste proračun, zaključni račun je pa popolnoma nekaj drugega, po vsebini, po obsegih, po namenih itn., in mislim, da je treba tako prakso v najkrajšem možnem času prekiniti. Tudi to je eden od razlogov, da se bom težko odločil, da bi ta zaključni račun podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo gospa državna sekretarka mogoče? Mag. Helena Kamnar, izvolite.
Hvala lepa. Jaz se strinjam z marsikakšno ugotovitvijo, ki je bila danes povedana. Rada bi pa pri tem dodala, da je bilo morda v zadnjih letih na področju javnih financ, da je bil večji poudarek na bilanci prihodkov in odhodkov proračuna in nekoliko manjši poudarek na bilanci stanja. V lanskem letu smo intenzivno začeli popravljati tudi stanje na področju spremljanja opredmetenih in neopredmetenih sredstev in mislim, da se bo toodražalo že v zaključnem računu proračuna za leto 2003. Rada bi povedala, da so tiste obljube, ki so napisane tudi v Poročevalcu, že izpolnjene, da so izboljšani informacijski sistemi tako MFRAC kakor tisti informacijski sistemi, ki podpirajo spremljanje opredmetenih in neopredmetenih sredstev, da je bilo izdanih kar nekaj novih navodil in pravilnikov za spremljanje teh sredstev in jaz mislim, da se tukaj stvari odvijajo v pozitivni smeri. Druga stvar, na katero bi želela opozoriti, je pravzaprav odnos državnega proračuna do nekaterih drugih aktov, s katerimi se državni zbor tudi ukvarja. Gre za posamezna poročila na posameznih področjih, kot je recimo poročilo o izvajanju temeljnih razvojnih programov, ki izhaja iz samega zakona in ga državni zbor obravnava, poročilo o javnem dolgu, ki je predloženo vsako leto državnemu zboru, poročilo o izvajanju avtocestnega programa. Mi imamo zastavljene zadeve na tak način, da se o vsakem takšnem posebnem zakonu poroča posebej in da je v zaključni račun proračuna vključen le tisti del, ki se nanaša na proračunska sredstva, povezana z izvajanjem tega zakona. Sam zaključni račun pa seveda ne daje celovite slike o posameznem področju, kot so recimo temeljni razvojni programi, kot je recimo avtocestni program, ker so viri financiranja drugačni in različni. In zato je tukaj iz zaključnega računa na tem področju pomanjkljiva informacija. Drugi del je pa javni dolg. Zaključni račun proračuna je s stanjem javnega dolga povezan zgolj v tistem delu, ki predstavlja novo zadolževanje, sprejeto z državnim proračunom, ne pa o celem stanju javnega dolga, ker gre pri zaključnem računu za letno poročanje. Stanje javnega dolga in poročilo o dolgu mislim, da zahteva širšo razpravo in drugačno razpravo od samega zaključnega proračuna, seveda se pa lahko razpravi o enem in drugem tudi združita, vendar sam zaključni račun ne implicira poročila o stanju dolga. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je še nekaj malega časa za razpravo ostalo, sprašujem, kdo bi želel na podlagi 71. člena poslovnika še razpravljati. 20 minut je še pred nami. Dr. Bajuk, nihče več. Izvolite, 5 minut dr. Bajuk.
Hvala lepa. Ker je ostalo 20 minut, bi lahko 20 minut govoril.
Ne, ne, dr. Bajuk, 5 minut vedno, kadar razdelimo čas po 71. členu.
Nekaj komentarjev najprej na ravni te besede gospe državne sekretarke. Mislim, da ni zelo umestno govoriti o večjem poudarku na bilanci prihodkov in odhodkov v zadnjih letih kot pa na bilanci stanja. Dejstvo je, na bilanci stanja ni bilo nikakršnega poudarka, ker je ni. In to je računsko sodišče ugotovilo. Me pa veseli, da vse te obljube, ki jih je gospod minister za finance ustno dal, da se dejansko izvajajo in da tudi obljube ki jih je ministrstvo dalo, kar se tiče popravkov sistemskega značaja v informativnem sistemu, ki je podlaga računovodskim izkazom, da se tudi to izboljšuje in upam, da se bo tudi to izkazalo. Rad bi omenil samo še nekaj stvari, ki jih nisem mogel prej. Ena od teh je povezana s temeljnimi razvojnimi programi. Ko smo razpravljali o zaključnem računu, smo pač videli, da so nekatere stvari nekoliko čudne in da dovoljena zadolžitev je bila samo za 272 milijard v letu 2002. Poročalo se nam je v eni tabeli, da je bila dejanska 267 milijard, dejanska v drugi pa 277 milijard. Torej, če je bilo 277 milijard, bi to bila kršitev tega, kar je odločil državni zbor. Omejitev na 272, če bi vlada prekoračila, to bi morala pa prositi za dovoljenje, tega ni naredila. Kaj pa je bila obrazložitev? Obrazložitev je bila, da to gre zaradi izvajanja temeljnih razvojnih programov. Seveda zgodba o temeljnih razvojnih programih je bila tudi predmet večkrat debat tukaj, še vedno se to vleče in imamo pač težave s tem. Ker temeljni razvojni program je bil sprejet tam nekje v poznih letih 90, in sicer pod pogojem, da bo imel neka posebna knjigovodska pravila, ki bodo veljala za to. Namesto, da se knjiži takrat, ko se dogodek zgodi, ko bi moral biti po takratni zakonodaji, se to šele naredi samo takrat, ko se posojilo plača, če se je nekaj kupilo, nabavilo na dolg. Torej, imamo tukaj konkreten primer, kjer je bila poraba morda izvedena v preteklosti, pokazala se nam je pa v letu 2002 in povzročila to neuravnoteženost. Jaz še vedno menim, da bi morala vlada takrat priti in lepo povedati, kaj se je zgodilo in prositi dovoljenja v tem državnemu zboru za povečanje zadolžitev. Seveda, o tem lahko debatiramo do neskončnosti, ampak to bi se moralo zgoditi, ker te omejitve, ki so posebej zapisane v vsakoletnem ZIPR-u, so absolutne omejitve in ne bi smele biti prekoračene. No, ampak seveda se najde pač v tem sistemskem unikumu temeljnih razvojnih programov ta rešitev, kar se ne bi smelo zgoditi. No, glede tega pa moram tudi povedati, informirati kolegice in kolege, da je tudi računsko sodišče izvedlo obljubo, ki jo je takrat na teh sejah izrekel takratni gospod predsednik, dr. Antončič, da bo pregledalo temeljne razvojne programe. Revizija je bila narejena, toda na žalost je spet tajna zadeva, tako da ne moremo ne vem kaj - a, ni več tajna? No, potem bomo pa javno o tem tudi razpravljali, ko bo prišel čas. Drugo pomembno vprašanje, ki ga moram pojasniti, je glede tega, kaj se je zgodilo s kupnino NLB. Kot veste, ko smo v podanem poročilu prvič te stvari gledali, nas je zmotila velika razlika iz leta v leto na računu finančnih terjatev in naložb. In obrazložitev je bila, da je to pač povezano s kupnino Nove Ljubljanske banke. Spomnil bi pa vse, saj se boste spomnili, da sem večkrat prosil gospoda ministra takrat, zdaj sedanjega predsednika vlade, naj poroča državnemu zboru o tej zadevi, enkrat je obljubil. Potem sem ga vprašal, kaj pa je s to zadevo. "A še niste dobili?" Nikdar nismo nič dobili. Potem smo pa sprejeli nek sklep, ravno v sklopu tega zaključnega računa, da je to poročilo dejansko tudi prišlo. Ni pa revidirano, kot bi moralo biti. Mislim, da bo to še vedno zahteva računskemu sodišču, vsaj z moje strani, se bom za to zavzel, da bo do tega prišlo, da bo računsko sodišče to pregledalo. Ker tuso pa spet zelo jasna zakonska določila, v kakšnem smislu je to naložba, v kakšnem smislu pa se to dejansko uporablja za to, kar vsaj izgleda v poročilu, da je tako, ampak bi še vedno rad, da bi računsko sodišče to pregledalo, da si bomo na jasnem, kar setega tiče, ker je silno pomembna zadeva. Naslednja zadeva, ki me zelo moti, je pa likvidnostno zadolževanje. Seveda, vsako leto 31. decembra nam zagotavljajo, da je tisto zadolževanje, ki smo ga zdaj v ZIPRO uvedli, mislim, da v zadnjih dveh letih, ali pa že takrat za leto 2002, ZIPRO dovoli, da ima poleg vseh omejitev zadolževanja ministrstvo za finance možnost, da se zadolži še zaradi likvidnostnih namenov; samo, da spravijo to na ničlo 31. decembra, ne vemo pa, če je 1. ali 2. januarja že spet na nekem višjem nivoju. Torej, neka prekoračitev, bi rekel, po levi strani, omejitev zadolževanja, ki pa jo je treba tudi obrazložiti. In končno, če mi dovolite, gospa, še zadnja točka. Zelo bi rad videl, da bi se enkrat lotili in dobili jasno poročilo glede tega, kaj se dogaja po določenih programih. Zanimivo je, ko sem v svoji predstavitvi v začetku povedal, da nas je čudilo, zakaj računsko sodišče v svoji prvi tabeli govori samo o rebalansu in vse primerjave dela na postavke, ki so v rebalansu. Če greste v detajle in začnete gledati, se pa vidi, kako se politična igrica tu izvaja v naši preljubi deželi in kako se velika koalicija obdrži. Glede proračuna dobijo določeni ministri, ki spadajo pod druge politične stranke, možnost, potem se pri proračunu to hitro zniža, ko še ni tako jasno v javnosti. Naslednji korak pa je, da se to ne izvaja. Koliko debat je bilo v tem državnem zboru glede regionalnega razvoja in pomoči podeželju! Spoštovane kolegice in kolegi, poglejte si na spletnih straneh državnega zbora, koliko sredstev je ostalo neuporabljenih ravno na tem področju. Zakaj, ne vemo. Zanimivo bi pa bilo, da bi ta državni zbor poleg tega, da o tej stvari zelo rad debatira, ker vsak se hoče zapisati, da je nekaj pametnega rekel, kar se tiče našega podeželja, ko pagremo gledat, kaj pa je s temi sredstvi, žalostno, koliko jih je ostalo neuporabnih. Hvala. Hvala za vašo potrpežljivost, gospa predsedujoča.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo, razpravo o predlogu akta in predlaganih sklepih. Državni zbor bo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločal o tej točki tudi v okviru glasovanj ob 15.50 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in ob 15. uri in 50 minut vabim poslanke in poslance v dvorano, ker bomo prešli na glasovanja. Hvala lepa.
Kolegice in kolegi! Prehajamo na glasovanja državnega zbora. Proceduralno? Prosim.
Hvala lepa. Gospod predsednik, rada bi opozorila ali pa izrazila moj protest, in ob tem tudi pričakovala vaše ukrepe, glede načina vodenja sej, ki se je zgodil danes zjutraj, ko smo začeli zasedanje državnega zbora in je podpredsednik, lahko rečem, izrabil svoj položaj s tem, ko je na plenarnem zasedanju podpredsednik dr. Miha Brejc izrabil svoj položaj, ko je izrazil nestrinjanje s pisanjem enega od slovenskih časopisov danes. Opozarjam, da podpredsednik ima vse zakonske in druge možnosti, ki mu dajejo pravico do popravka in do odgovora, ne more pa tovrstnega principa uveljavljati skozi mesto izrekanja za pultom na mestu podpredsednika državnega zbora. V tem smislu lahko vseh 90 poslancev prisotnih izražamo svoje nestrinjanje, ne samo nad bodisi kakšnim člankom v medijih, ampak tudi nad vremenom in še čem drugim, ampak vendarle to bi pomenilo izrabljanje naših položajev oziroma neizkoriščenje tistih možnosti, ki so nam sicer dane na voljo. In če kdo mora to vedeti, mora to vedeti poslanec oziroma poslanka. Pričakujem, da boste v tem smislu ukrepali. Hvala lepa.
Pogledal bom, za kaj je šlo. Vsekakor je popolnoma jasno, da se z mesta predsedujočega ne more izrekati političnih stališč ali kakšnih osebnih stališč. Tega, kot vidite, sam nikoli nisem počel in to je, mislim, da tudi edina možna praksa. To je vse, kar lahko ta hip rečem. Nadaljujemo s 7. točko dnevnega reda, to je z obravnavo predloga zakona o dopolnitvah zakona o prvem pokojninskem skladu Republike Slovenije in preoblikovanju pooblaščenih investicijskih družb. Smo v skrajšanem postopku. Tako smo pri tretji obravnavi predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bil zakon v besedilu neusklajen. Tako bo državni zbor sedaj glasoval o zakonu. Najprej vas bom prosil, ali lahko prosim preverite delovanje vaših glasovalnih naprav. Je z glasovalnimi napravami vse v redu? Glasujemo o zakonu. Navzočih 68, za 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet. S tem je ta točka dnevnega reda zaključena. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je obravnavo predloga zakona o dopolnitvah zakona o državni upravi. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni mogoče vlagati. Zato bomo sedaj odločili o zakonu. Pristojni, vlada in zakonodajno-pravna služba me nista obvestili, da bi bilo besedilo neusklajeno. Glasujemo o zakonu, pardon prekinjam, kolegica Širca, obrazložitev glasu.
Hvala lepa. Povsem se strinjam s prenosom urada v okvir ministrstva za kulturo, še več, osebno mislim, da bi moral v okvir ministrstva za kulturo mogoče preiti tudi urad za verstva. Ampak, vendarle ob obravnavi tega zakona moram poudariti vsaj nekaj, kar ni bilo dopoldne že rečeno. Natančno dve leti nazaj, ko smo sprejemali zakon o državni upravi, je naš sekretariat opozarjal na ustavne in pravno sistemske odprte možnosti, ki so nastale pri ustanavljanju organov v sestavi v okviru ministrstev s pristojnostmi, ki naj bi bile določene v podzakonskih aktih, in tudi na druga vprašanja. Po sprejetju zakona, ki ga danes že spreminjamo, smo imeli poseben zakon o prenosu nalog nekaterih uradov oziroma vladnih služb na ministrstva, ki je uredil položaj različnih uradov. In takrat urad za slovenski jezik ni bil obravnavan oziroma je bil izvzet. Za sedaj pa se izkazuje, da je sklep, ki naj bi bil zavezujoč, takrat sklep vlade in bi bil zadosten, premalo, da se mora pač zgoditi sprememba zakona, na kar smo tudi nepravnike opozarjali že ob pripravi zakona o državni upravi. Seveda to ni usodna zadeva in tudi ta sprememba ni usodna, vendarle hočem opozoriti na povsem drugo dejstvo v svoji obrazložitvi glasu. Da največji specialist za državno upravo vseeno ni tako suveren oziroma niso tako suvereni, kot kažejo. In glede na izjavo, ki smo je bili deležni tudi v medijih o tem, da prav ti specialisti ponujajo opozicijski opciji program reorganizacije državne uprave kot svoj politični projekt, v kolikor bi bila primerna, velja opozoriti, da vendarle ni tako siguren. Še nekaj, nikoli ni bil, če se vrnem k državni upravi, nikoli ni bil podan seznam vseh organov v sestavi in vladnih služb, ki naj bi se prestrukturirala. Kapljali so po kapljicah, tako da do pravega pregleda, katere spremembe se bodo še zgodile, ker se pravzapravniso ali pa mogoče se tudi nikoli ne bodo, nismo prišli še danes. In pri obravnavi zakona o državni upravi takrat ni bil izglasovan sklep, da se pridobi tovrstna obrazložitev prestrukturacij in [[...]]
Kolegica Širca.
A je že konec?
Ja.
Ni sem vas slišala, se oproščam.
Čas ne teče, vendar je obrazložitev [[...]]
Se oproščam.
Dobro. Opravičilo sprejeto.
Nisem vas razumela. Lahko samo zaključim, da sicer neusodno spremembo bom podprla, ne pa načina, kako je do nje prišlo.
Poglejte, službe bodo poskušale ugotoviti, zakaj čas za obrazložitev ne teče. Ali naj prekinem sejo ali lahko približno dve minuti odmerjam po mojem občutku? Prav. Ste želeli besedo, kolega Sok? Ne. Kolega Jelinčič je želel besedo. Približno dve minuti, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. V Slovenski nacionalni stranki bomo pač podprli ta zakon, konec koncev gre za neko pametno zadevo, čeprav mislimo, da sedanja ministrica ni sposobna urejati tega, tako kompleksne dejavnosti v okviru svojega ministrstva, čeprav se to najbolj propulzivno širi po številu tistih, ki tam delajo, ne pa po številu opravljenega dela. Mislim, da navkljub temu je pametno, da bo vsaj naslednji minister za kulturo kaj bolje urejal to področje. Zato še enkrat pravim, bomo to podprli, čeprav zaenkrat mislimo, da ministrica za kulturo izredno slabo opravlja svoje delo in ji bo ta zadeva teh nekaj mesecev do volitev samo še v breme. Hvala.
Želi še kdo besedo? Mag. Drobnič, prosim.
Takšne reorganizacije sam osebno ne podpiram. Urad za slovenski jezik je ravno na prelomu, na prehodu vključevanja v Evropsko unijo še toliko bolj potreben, da ima samostojno pozicijo. Da bo to zgolj nek kulturni privesek, zagotovo ni dobro, zlasti pa ob pogojih, ko ministrica ne bo našla časa za te zadeve. Skratka, mislim, da ta pozicija in ta zadeva ni najbolj premišljena. V državah, ki so manj številčno zastopane v Evropski uniji, dajejo takšnim vprašanjem večji poudarek, večje pa seveda iz razumljivih razlogov manj. Tako, da jaz tega zakona, teh sprememb zakona v državni upravi ne podpiram.
Prosim, kolegica Majda Potrata.
Hvala za besedo [[...]]
Malo več miru v dvorani.
[[...]]gospod predsednik. Predlagano spremembo bom podprla. Nedavno sprejeti nacionalni program za kulturo je predvidel med prvimi nalogami ministrstva za kulturo ravno rabo in razvijanje slovenskega jezika. Vidim prenos dela nalog na ministrstvo za kulturo kot logičen nasledek tega, kar smo v nacionalnem programu za kulturo začrtali. Zaskrbljenost zaradi tega, ali je ministrstvo za kulturo pravi naslov za opravljanje teh nalog, se mi zdi pretirana, glede na to, da je že zdaj umeščenost urada, nekdanjega urada za slovenski jezik pokazala odprte možnosti za dobro sodelovanje tudi pri izvajanju tistih nalog, ki niso samo programske narave. Torej, vso podporo predlogu. To, da pa nismo govorili o ukinitvi urada za slovenski jezik oziroma umestitvi v ministrstvu za kulturo, je pa zvezano s tem, da je bila tudi ustanovitev tega urada izpeljana samo z uredbo vlade. Hvala.
Kolega Partljič.
Ne bi si drznil povedati, po čigavi krivdi, ali samo po krivdi mogoče urada samega, ampak dosedanja neučinkovitost delovanja tega urada mi narekuje, da bom glasoval za to spremembo.
Ne vidim več prijav za obrazložitev glasu. Državni zbor bo sedaj odločil o zakonu. Glasujemo. Navzočih je 70, 56 za in 4 proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 4.]] Zakon je sprejet. Točka pa zaključena. Pri 9. točki dnevnega reda imamo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o prevozih v cestnem prometu. Smo v drugi obravnavi. Odločali bomo o amandmajih. Ali lahko samo obvestim, da je poslanski klub LDS, poslanska skupina ZLSD in poslanska skupina DeSUS umaknila enega od amandmajev. Tako bomo glasovali o amandmaju poslanskega kluba LDS ter poslanskih skupin ZLSD in DeSUS k 2. členu. Je kakšna nejasnost v zvezi s tem? To je drugi amandma iz pregleda. Prvi je umaknjen, glasovali bomo o drugem. Je kakšna nejasnost v zvezi z glasovanjem? Lahko odločimo. Ne vidim ugovorov. Glasovali bomo o drugem amandmaju, kot ga imate v pregledu poslanskih skupin LDS, ZLSD in DeSUS k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 70, 57 za in 6 proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 6.]] Amandma je sprejet. K 4. členu iste tri poslanske skupine vlagajo amandma. Obrazložitev glasu, kolega Sok.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine bi želel obrazložiti, da mi tega amandmaja ne bomo podprli. Ta amandma namreč ukinja četrti odstavek 34. člena. Ta četrti odstavek 34. člena pa se glasi: "Izjemoma se s posebnim linijskim prevozom lahko opravlja tudi prevoz drugih vrst potnikov, se pravi, poleg šoleobveznih otrok, invalidov, vojakov in pa delavcev, ki nisonašteti v prvem odstavku tega člena, v kraje in iz krajev, kjer ne obstaja javni linijski prevoz potnikov." Z drugimi besedami to pomeni, da se poleg učenca, invalidov, vojakov in pa delavcev lahko tam, v tistih delih, na podeželju, kjer ne obstaja javni linijski prevoz, lahko tudi drugi potniki prevažajo s posebnim linijskim prevozom. Danes dopoldne smo o tem vodili široko razpravo. Takšno odločitev je sprejel tudi odbor za infrastrukturo državnega zbora. Sedaj imamo pa pred sabo amandma, da se ta možnost črta iz zakona, ki ga danes spreminjamo. Prepričan sem, da je taka odločitev za slovensko podeželje slaba, kajti marsikje na podeželju ni javnih linijskih prevozov, skoraj povsod pa so zaradi prevozov šoloobveznih otrok organizirani posebni linijski prevozi. Dobro bi bilo, da če že plačujemo obvezne prevoze šoloobveznih otrok, da tam, kjer pač možnosti to narekujejo, damo možnost, da se s takimi prevozi lahko prevažajo tudi druge naše državljanke in državljani. Tak amandma, kot ga predlagajo vladajoče stranke koalicije, je po naši oceni negospodaren, je škodljiv, je nelogičen in ni v prid slovenskemu podeželju, zato bomo v poslanski skupini Nove Slovenije glasovali proti. Če bo ta amandma sprejet, bomo potem glasovali tudi proti zakonu. Hvala lepa.
Kolega Barovič.
Hvala lepa. Slovenska nacionalna stranka konkretno tega amandmaja ne bo podprla, iz razloga, ki sem ga v imenu Slovenske nacionalne stranke obrazložil že danes dopoldne. Ni nam jasno, zakaj je bil izvirni člen, objavljen v Poročevalcu, v dopolnjenem predlogu spremenjen in dopolnjen predlog, vemo, čigav je, se je ponovno spremenil v izvirni predlog, ki je bil v Poročevalcu. Po oceni Slovenske nacionalne stranke je to, ne vem, ali igranje mačke z mišjo ali samih s sabo, zapravljanje časa ali pa volilna propaganda. Ne razumem, zakaj se je dvakrat spreminjalo, in smo seveda tam, kjer smo začeli. Iz tega razloga bomo proti. Hvala.
Kolega Sušnik.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bi rad izrazil nestrinjanje s predlaganim amandmajem in napovedal, da bomo v Slovenski demokratski stranki glasovali proti temu amandmaju in pozval vse poslance, ki boste odločali, k premisleku. Rad bi vas opozoril, da je dikcija, ki je bila dogovorjena na odboru za infrastrukturo, omogočala samo izjemoma odpreti posebne linijske prevoze tudi za ostale potnike, samo izjemoma, in še to samo na tistih posebnih linijah, kjer ne poteka splošni linijski prevoz. To določilo je izredno pomembno, da bi se popravilo kronično slabo pokrivanje podeželja z možnostjo uporabe javnih linijskih prevoznih sredstev, ki smo mu priče v Republiki Sloveniji in ki predstavlja velik problem v vsakdanjem življenju za ljudi s podeželja.V organizaciji praktično vseh občin se izvaja prevoz otrok v šolo, ki praviloma ne poteka po linijah, kjer obratujejo linijski prevozniki. Nasprotovati temu, da bi ta prevozna sredstva uporabljali tudi drugi občani, je nerazumljivo, in to tudi z vidika tako imenovane zaščite linijskih prevoznikov predvsem pred tujo konkurenco. Zato vas pozivam, da amandmaja ne podprete oziroma da ta amandma zavrnete in da obdržimo ureditev, ki jo je sprejel odbor za infrastrukturo. Hvala lepa.
Kolega Cukjati.
Hvala za besedo. Jaz imam zelo grdo navado, da zakonske rešitev primerjam z življenjem, s katerim se srečujemo vsak dan. Ko sem delal v ambulanti na Vrhniki, je parkrat na leto prišla ena stara "mamca" z Zaplane, to je kar nekaj kilometrov gor iz Vrhnike v Polhograjskih dolomitih. To je majhna vasica, kamor šolski avtobus pride vsak dan in pobere pet, šest učencev, na pol prazen pride do Vrhnike. Ona je to izkoristila parkrat na leto, prišla v ambulantno točno tri četrt na osem in potem počakala eno celo dopoldne in se vrnila s tem avtobusom nazaj domov. To je njena edina, edina možnost, da pride na Vrhniko do ambulante. Predlagatelje sprašujem, kaj bo država imela od tega, če tej stari "mamci" odvzame to edino možnost? Kaj bo imela država, kaj boste imeli vi od tega?
Ali sem prav videl kolega Petan? Prosim. Ni polemike, samo obrazložitev glasu.
Hvala za besedo. Spoštovani. Tudi sam ne bom podprl tega, ker tak amandma pomeni zaščito monopolov. Da je to res, ste tudi zapisali v obrazložitvi. Ampak zakaj bi to morali imeti? Poglejte, kaj ste zapisali.
Kolega Petan, upošteval bom ta čas, samo prosil bom kolegice in kolege, če tudi vam, tako kot vsem ostalim, omogočijo mir v dvorani. Prosim.
Hvala. Poleg tega mora biti za posebni linijski prevoz, ki je po zakonu, sklenjena pogodba med naročnikom prevoza in narejen seznam potnikov, ki se bodo vozili s tem prevozom in je pobiranje naključnih potnikov prepovedano. Zaradi tega s to vrsto prevoza ni mogoče zagotavljati javnega prevoza ljudem v odročnejših krajih brez javnega linijskega prevoza. To pomeni, ker imamo slab zakon, ker imamo birokratski zakon, ker imamo neumen zakon, ne moremo delati tako, kot bi ljudje pričakovali, ampak se držimo nekega zakona, ki ga je napisal en birokrat in ki onemogoča normalno življenje. Poleg tega je tudi tu zapisano, da edina smiselna rešitev v teh krajih bi bila, da bi, če je interes občanov, da bi bilo sofinanciranje s strani države in lokalne skupnosti. Mi že imamo en prevoz, to se pravi za dijake, otroke, šoloobvezne otroke, sedaj bi pa naj naredili še enkrat financiranje drugega dela prevozov. To je popoln nesmisel. Imamo že en sistem, ki dela, ki ga plačujemo, zdaj bi pa še enega zaradi neumnega zakona, ki smo ga sprejeli, mislim, da pred tremi leti. To je nedopustno, to je zapravljanje denarja. Obnašamo se, kot bi imeli denarja v izobilju, imamo probleme s financiranjem, tu se pa tako obnašamo in še onemogočamo ljudem, da bi lahko v odročnih krajih, ne gre za mesta, ampak odročnih krajih, da bi lahko prišli v krajevno središče. Zato seveda tega amandmaja ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ali lahko, preden dam besedo kolegu Avšiču, opozorim državni zbor, pomotoma je bil razdeljen na klop deloma napačen časovni potek, popravljenega boste vsi dobili v kratkem. Gremo naprej. Nekdo je želel besedo. Kolega Avšič, prosim.
Hvala lepa. Žal nas je bilo res malo ob razpravi in tudi predhodnem členu tega zakona. Poslanke in poslanci imate vsi dosti temeljito obrazložitev potrebnosti te spremembe in tega amandmaja. Zavedati se moramo, da imamo v Sloveniji na področju javnega prometa dve ureditvi. Tisto, ki je seveda splošna in je veljavna, to je javni linijski potniški promet. Hkrati imamo pa promet urejen za prevoz potnikov tudi kot posebni linijski ali včasih smo ga imenovali pogodbeni promet. Za ta pogodbeni promet veljajo posebna določila, kdo se lahko z njim vozi intudi, kar je zelo pomembno, velja to, da mora imeti voznik v vozilu, ki tako vožnjo opravlja, seznam potnikov, kdo se s tem vozilo lahko pelje. Dosedanja ureditev je celo strožja, kot je ta, ki jo bomo sprejeli, če bo ta amandma tudi sprejet. Če amandma ne bo sprejet, bomo seveda odprli paleto nekih problemov, ki ne bodo razrešili tega osnovnega problema, o katerem govorijo nekateri kolegi, za tistih nekaj primerov resnično problematičnih. Ampak ti problemi ne izhajajo iz zakona o prevozu v cestnem prometu ampak iz čisto drugih problemov, ki jih bo potrebno drugače urediti. Ta sprememba pa seveda pomeni to, da bo še nekaj novih kategorij se lahko vozilo, in to je v skladu s smernicami Evropske unije, da pa seveda mora veljati omejitev, kajti tisti, ki sklene pogodbo, mora vedeti natančno, koga vozi in kdaj in na kateri relaciji. V praksi se je seveda tudi dogajalo to, da so pogodbeni vozniki, ko so imeli vozilo s 50 sedeži [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Če lahko samo še dve sekundi?
Samo če zaključite misel, prosim.
[[...]]prostih mest še dvajset, pa so potem seveda na postajališčih pobrali še tistih dvajset in s tem neupravičeno konkurirali nosilcem koncesijskih linijskih voženj. Zato predlagam, da se ta amandma v resnici podpre. Hvala lepa.
Čas je potekel. Hvala lepa. Državni zbor bi sedaj glasoval o amandmaju poslanskega kluba LDS ter poslanskih skupin ZLSD in DeSUS k 4. členu. Glasujemo. 68 navzočih, 31 za in 29 proti. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 29.]] Amandma je bil sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. V drugi obravnavi so bili sprejeti amandmaji k 2. in 4. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k členu vložiti amandma? [[Ne.]] Ugotavljam, da v tretji obravnavi [[...]]Prosim? Boste vložili? Potem predlagam, da sedaj to točko prekinemo. Bila je najava vložitve amandmaja, nadaljevali jo bomo jutri, po končani zadnji točki. Ta točka je prekinjena. 10. TOČKA DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKLJUČNEGA RAČUNA PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2002. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, ki se glasi: Sprejme se zaključni račun proračuna Republike Slovenije za leto 2002. Obrazložitev glasu, kolega Peče.
Spoštovani v imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. V nacionalni stranki ocenjujemo in verjamemo, da tudi ljudje okoli nas ocenjujejo, da so javne finance v nezavidljivem položaju. S tokratnim aktom, zaključnim računom, ki je nedvoumno poleg proračuna Republike Slovenije eden najpomembnejših in predstavlja enega izmed tistih instrumentov, s katerim bi lahko zadržali, umirili naraščajoči deficit v okviru proračuna in naraščajoč javni dolg, ki bremeni slehernega Slovenca, tako polnoletnega kot mladoletnega, ne glede na spol in ne glede na starost. Ocenjujemo, da predlog proračuna, isto ocenjuje tudi računsko sodišče, nakazuje na prevelike luknje, ki so se odvijale v preteklem obdobju. Prav tako smo prepričani, da bi ta državni zbor [[...]]Kolega Kavtičnik, lahko prosim, če se greš pogovarjati ven? Hvala. Ostale kolege pa bi prosil za trenutek posluha. Ocenjujemo, da so pomanjkljivosti, ki so jih pred nami, torej pred ugotovitvami poslanske skupine SNS posredovali tudi v okviru institucije računskega sodišča, dovolj nazorno nakazujejo, da vlada Republike Slovenije sprejema tovrstni akt preveč z levo roko. Državni zbor bi z zavrnitvijo zaključnega proračuna povedal, da se v tej državi mora prenehati z obstoječo farso ravnanja z javnimi financami. Javne finance imajo sicer resda problem, osnovni problem v naši družbi, to pomeni, da so od vseh in od nikogar in da nihče v tej naši državi ne odgovarja za njih. To pa še ne pomeni, da jih lahko jemljemo z levo roko in ta državni zbor je v času dosedanjega mandata, enako kot prejšnji državni zbor [[...]]
Mir v dvorani [[...]]
[[...]]področje javnih financ spremljal z levo roko. Žal imam občutek, da tudi poslanci obstoječi Liberalne demokracije, ki nenehno klepetajo, med tem ko sprejemamo enega najpomembnejših proračunskih aktov, jemljejo le-tega v zameno za nujo. Državni zbor, še enkrat poudarjam, bi bilo smiselno, da ga zavrže. S tem bi povedal, da se je potrebno javnih financ v naši državi, posameznih področij zaključnega računa prijeti koreniteje. Jaz apeliram na vse poslance in poslanke, da predlog zavržemo, da bo to dobra osnova za pripravo predloga proračuna, ki sledi v naslednjem mandatnem obdobju. V Slovenski stranki bomo nasprotovali tovrstnemu početju. Hvala lepa.
Prehajamo na odločanje. Mir v dvorani! Glasujemo o predlogu sklepa, ki se glasi: "Sprejme se zaključni račun proračuna Republike Slovenije za leto 2002." Glasujemo. Navzočih 64, 45 za, 13 proti. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zaključni račun proračuna Republike Slovenije za leto 2002 sprejet. Sedaj bomo v skladu z 39. členom poslovnika na predlog komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ odločali o treh sklepih. Najprej bomo odločali o prvem predlogu sklepa. Želi kdo obrazložiti glas? Glasujemo o prvem predlogu sklepa, ki ga vlada komisija za nadzor proračuna in drugih javnih financ. Glasujemo. Navzočih 66, 62 za, 2 proti. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti 2.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem predlogu sklepa. Glasujemo. 65 navzočih, 36 za in 24 proti. [[Za je glasovalo 36.]] [[Proti 24.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o tretjem predlogu sklepa. Kolega Peče.
Gospod predsedujoči, delno proceduralno. Jaz bi vas prosil, če lahko predloge sklepe preberete. Hvala.
V poročilu odbora so sklepi predlagani. "Vlada Republike Slovenije naj čim prej pripravi spremembe in dopolnitve zakona o javnih uslužbencih na področju ureditve disciplinske odgovornosti. Podaljša naj vse zastaralne roke za uvedbe disciplinskih postopkov, še posebej kadar kršitve ugotovijo računsko sodišče Republike Slovenije, služba za nadzor proračuna, ministrstvo za finance ali drug nadzorni organ oziroma organ pregona. Zastaralni roki disciplinskih kršitev, ko jih ugotovijo navedeni zunanji organi, naj začno teči od dneva, ko z njimi ti organi seznanijo odgovorne osebe neposrednega in posrednega proračunskega uporabnika ali drugih oseb javnega prava. Zastaralni rok za hujše disciplinske kršitve naj ne bo krajši od 5 let. Vlada naj pri spremembah in dopolnitvah ureditve disciplinske odgovornosti prouči tudi neprimernost sedanje ureditve, da disciplinske ukrepe izvršuje neposredni predstojnik ter jasneje uredi način izvršitve posameznih izrečenih disciplinskih ukrepov, ki se nanašajo na delovnopravni status: odvzem položaja, razrešitev iz naziva, prenehanje delovnega razmerja, kot tudi ukrepov opomina in denarne kazni." Sem zadovoljen, da sem naredil veselje. Ali lahko odločimo? Glasujemo. Proceduralno?
Gospod predsednik, javno odstopam, nepreklicno odstopam kot predsednik komisije za nadzor proračuna in drugih javnih financ. Bom pa to tudi pisno obrazložil. Takšen odnos večine državnega zbora do preglednosti javnih financ v prihodnosti, popolnoma zavračam. In to je samo prvo poglavje, drugo pa bo, ko bomo glasovali o predsedniku računskega sodišča. Hvala lepa.
Tretji predlog ni bil sprejet. Točka je zaključena. Prehajamo na 36. TOČKO DNEVNEGA REDA - MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Zbor bo pod to točko dnevnega reda obravnaval tri predloge predsednika Republike Slovenije, in sicer za imenovanje predsednika računskega sodišča, za izvolitev kandidatke za nacionalno predstavnico v Eurojustu in za izvolitev kandidatke za sodnico sodišča prve stopnje v Luksemburgu. Zatem bo prisegel član komisije za preprečevanje korupcije mag. Marko Hvala, ki je bil imenovan na 43. izredni seji, pa zaradi odsotnosti tedaj ni mogel priseči. [[Oglašanje iz ozadja.]] Se ne sliši tudi zaradi nemira v dvorani. Nato bomo prešli še na obravnavo dveh predlogov sodnega sveta za izvolitev kandidata v sodniško funkcijo in za imenovanje na sodniško mesto vrhovnega sodnika na vrhovnem sodišču Republike Slovenije ter dveh zadev mandatnovolilne komisije, in sicer predloga sklepa o razrešitvi članice in imenovanju člana nadzornega odbora sklada Republike Slovenije za sukcesijo in obvestilo okrajnega sodišča v Ljubljani, kazenski oddelek, v zvezi z vloženim obtožnim predlogom okrožne državne tožilke v Ljubljani zoper poslanca državnega zbora. Želim vas posebej obvestiti, da bomo tajna glasovanja o predlogih predsednika Republike Slovenije opravili sočasno, po zaključenih razpravah o vseh treh predlogih. Najprej prehajamo na obravnavo predloga predsednika Republike Slovenije za imenovanje predsednika računskega sodišča. Predsednik Republike Slovenije dr. Janez Drnovšek je na podlagi 8. člena zakona o računskem sodišču državnemu zboru predlagal, da za predsednika računskega sodišča za dobo devetih let imenuje gospoda Igorja Šoltesa. Želi predstavnik urada besedo? Prosim.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Naj zelo na kratko povzamem predlog predsednika republike za predsednika računskega sodišča. Celoten postopek za imenovanje kandidata za predsednika računskega sodišča je bil bolj podrobno predstavljen in obrazložen pred mandatno-volilno komisijo, kjer je bilo tudi predloženo celotno gradivo, ki ga imate tudi poslanke in poslanci. V kratki obrazložitvi bi želel posebej poudariti, da gre za pravnega strokovnjaka, ki premore zelo dober vpogled v delovanje slovenske državne uprave, slovenske zakonodaje, zlasti s področja javnih financ in javnega naročanja. Aktivno je sodeloval pri pripravi zakonodaje s področja javnega naročanja, kjer je sodeloval z institucijami Evropske unije, seveda z evropsko komisijo in njenimi ustreznimi službami. Hkrati se je ves čas strokovno angažiral na tem področju, je avtor številnih člankov in komentarjev s področja javnega naročanja, ki omogočajo transparenten in učinkovit nadzor nad sistemom javnega naročanja v Republiki Sloveniji, seveda tudi v celoti usklajen z zakonodajo Evropske unije. Gre torej za pravnega strokovnjaki, ki na podlagi svojih izkušenj, znanj in vedenj ter strokovnih tako nacionalnih kot mednarodnih referenc predstavlja zagotovilo, da bo računsko sodišče v polni sestavi zagotovilo tisto, kar ji zagotavlja slovenska ustava in zakonodaja, to pa je učinkovit nadzor nad zakonitostjo in smotrnostjo uporabe javnih financ v Republiki Slovenije. Predlagamo njegovo potrditev. Hvala lepa.
Predlog je obravnavala mandatno-volilna komisija. Želi predsednik besedo? [[Ne.]] Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin, če tako želijo. Kolega Kebrič.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovani navzoči. Glasovanje je oblika demokracije, kjer večina sprejema take ali drugačne odločitve po predlogih, ki so. V naši poslanski skupini smo bili veseli, da se je gospod Šoltes najavil in smo mu seveda imeli priliko postaviti določena vprašanja. Reference, ki so bile oddane, ki smo jih lahko prebrali v predlogu predsednika, ki nam je bil dostavljen, poudarjamo še to, da je tajno glasovanje najboljša in najvišja oblika demokracije. Na drugi strani smo v poslanski skupini odločni, da za svojimi besedami stojimo in ne držimo fig v žepih. Z gospodom Šoltesom smo se pogovorili in zato menimo, da bomo zanj v poslanski skupini, tako smo se odločili, tudi glasovali. Verjamem v očitek, da ob tajnem glasovanju nismo nikoli dolžni povedati, kako bomo glasovali, saj zato je tajno. Vendar, še ponavljam, če smo v nekaj prepričani, za tem tudi stojimo. Hvala tistim, ki ste me poslušali.
Hvala lepa. Kolega Cukjati. Za njim kolega Potrč, potem mag. Drobnič, Podobnik, Školč in Peče.
Hvala za besedo. Računsko sodišče je dokaj pomembna zadeva, vsaj po našem mnenju. 150. člen ustave pravi: Računsko sodišče je najvišji organ kontrole državnih računov, državnega proračuna in celotne javne porabe. Tako pravi ustava. Računsko sodišče do sedaj še ni nikoli povohalo velikih upravljavcev javnih sredstev: Ljubljanske banke, MKB Maribor, Telekom, Slovenska železarna, Talum in tako dalje. Seznam velikih upravljavcev javnih sredstev je dolg, javnih sredstev, ki jih računsko sodišče do sedaj še ni povohalo. In ni revidiralo nobene državne subvencije, recimo, ministrstva za gospodarstvo, delo, družino in tako dalje. O teh subvencijah smo govorili tudi na zadnji izredni seji. Problem je, da je seveda sestava računskega sodišča takšna, da je predsednik računskega sodišča "bog i batina". In ne gre za vodenje, kolegijsko vodenje organa. Vsi drugi so mu popolnoma podrejeni. Če je predsednik izvoljen politično, ne bom rekel klientalistično, ampak politično, strankarsko, potem je celo računsko sodišče takšno. To je prva opomba. Da ne omenjam prakse demokratičnih dežel, na primer Nemčije, kjer gre za kolegijsko vodenje in je podpredsednik računskega sodišča imenovan iz vrst opozicije zaradi nadzora nad javnimi finančnimi sredstvi, nadzora gospodje. No, pri gospodu Šoltesu imamo kar bogato gradivo glede utemeljitve njegove kandidature. V tem gradivu piše, da je bil sekretar sekretariata za stanovanjske zadeve občine Šiška, nato seveda predsednik upravnega odbora stanovanjskega sklada ljubljanskih občin, član nadzornega odbora stanovanjskega sklada Mestne občine Ljubljana. Vsekakor, s stanovanji seje veliko ukvarjal v Ljubljani. Vse kaže, da so trditve, po katerih je on poskrbel, da je vodja službe za stanovanjska vprašanja v Ljubljani dobil oziroma da je ta vodja posredoval in zagotovil, da je svakinja gospoda Šoltesa dobila kadrovsko stanovanje. Kot protiuslugo, tako beremo, je Šoltes poskrbel temu gospodu, da je pa njegova žena dobila kadrovsko stanovanje. Dokumenti, ki so nam na voljo dokazujejo, da je to neupravičeno. Dalje je bil direktor vladnega urada za javna naročila. Ministrstvu za šolstvo je kar prek 240 milijonov javnih naročil oziroma pogodb, ki niso šle prek javnih naročil v smislu javnih razpisov. Dovoljenje za to je podpisal gospod Šoltes. V interpelaciji ministra za zdravje smo navedli in pokazali dokaze, kjer je šlo, po naši oceni za neupravičeno sklepanje pogodb brez javnega razpisa. Tukaj je zopet podpis in dovoljenje dal gospod Šoltes. Ampak v gradivu piše, da na številnih predavanjih in konferencah, tako v Sloveniji kot v tujini, je gospod Šoltes predstavljal problematiko javnih naročil v praksi in opozarjal na najpogostejše napake v postopkih. On se spozna na javna naročila, se spozna, tudi predaval je o tem, tudi govoril o najpogostejših napakah, ampak to ni zadosti, gospodje. Za našo oceno to ni zadosti, tudi držati bi se moral teh navodil. Tudi resnično v praksi izvajati, ne samo govoriti. Nekje piše, po njih delih jih boste spoznali, ne po tem, kaj govorijo. Po delih spoznamo človeka. Pravniško društvo Ljubljana meni, da je njegova privrženost, to se pravi privrženost gospoda kandidata in zavest o pomembnosti racionalne porabe javnih financ garancija za njegovo delo. Zelo lepo piše. Ampak, žal, njegova dejanja so taka, da ne moremo podpreti njegove kandidature, predvsem pa ne zato, ker vemo, kako pomemben je v našem sistemu predsednik računskega sodišča. In to, kar se dogaja v državnem zboru, da niti preverjati nočemo porabe proračunskih sredstev ali kogarkoli klicati na odgovornost pri očitnih sumih koruptivnih dejanj in da ob vsem tem kadrujemo tako, da pač take ljudi imenujemo na ta mesta, v takem razpoloženju in v takih kadrovskih projektih se Slovenija ne bo izkopala iz tako vse nižjih točk mednarodnih ocen naše konkurenčnosti našega gospodarstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Potrč ima besedo, za njim kolega magister Drobnič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani kandidat za predsednika računskega sodišča, kolegice in kolegi! Predlog predsednika republike, da imenujemo gospoda Igorja Šoltesa za predsednika računskega sodišča, je četrti za to funkcijo. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov je ocenila, da je predlagani kandidat primeren in sklenila, da ga bo podprla. Pri tem je posebej upoštevala, da je računsko sodišče že pol leta brez predsednika; da odgovornost državnega zbora za zakonito in smotrno porabo javnih sredstev predpostavlja tudi njegovo odgovornost, da najvišji instituciji, ki nadzira javne finance, zagotovi kadrovske pogoje za delovanje; da ima predlagani kandidat ne le formalne kvalifikacije, temveč tudi neposredne izkušnje na področjih, ki sodijo v sklop institucij ali vprašanj, ki jih obravnava računsko sodišče; in da je predlagani kandidat dosedanje odgovorne naloge uspešno opravljal. Posamične obtožbe, nedokazane pred ustreznimi organi, seveda ne morejo biti razlog za kakršnokoli oporekanje tem ugotovitvam. Posebej pa se Združena lista socialnih demokratov zaveda svoje odgovornosti za imenovanje kot vladna in koalicijska stranka. Opozicija ima namreč možnost vedno znova kritizirati porabo javnih sredstev, problematizirati stanje javnih financ v državi, hkrati pa onemogočati, da bi se sistemsko ali tudi s kadrovskimi rešitvami ustvarjala podlaga, da bi lahko državne institucije normalno delovale. V vladni koaliciji pa moramo zagotavljati pogoje tudi za funkcioniranje države in njenih institucij. Dejstvo, da državni zbor v treh poskusih, kljub zadostnemu številu poslank in poslancev iz vladne koalicije, tega doslej ni uspel storiti, ni bilo dobro za državni zbor in za vladno koalicijo. Zato upam in verjamem, da bomo tokrat kandidata izvolili. Pričakujem torej, da bo takšna izvolitev opravljena. In bi rad, da se ne javljam ponovno, povedal, da bo poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov - tako se je odločila - podprla tudi kandidatki za nacionalno predstavnico Slovenije v Eurojustu in za sodnico sodišča prve stopnje v Luksemburgu. Sicer pa menim, da kaže ob tej priliki opozoriti še na dvoje. Prvič, da bo pri volitvah in imenovanjih na visoka in odgovorna mesta v državnih organih v Sloveniji in organih Evropske unije ter Evrope treba razmisliti o tem, da zgolj formalni postopki za dobre predloge in izbor najbrž ne bodo več v celoti zadoščali in bodo pristojni predlagatelji morali razmisliti tudi o svoji vsebinski vlogi in odgovornosti pri tem kadrovskem izboru in pri kadrovski politiki, da bi lahko tudi državni zbor odgovorno opravil svoje naloge. In drugič. Ponovno kaže poudariti, da smo v okviru državnega zbora že sprejemali sklepe, ne pa jih še realizirali, in da je prav tudi v primeruizvolitve predlaganih kandidatov danes treba ugotoviti, da so potrebne spremembe in dopolnitve zakonov, ki različno, mnogokrat tudi neustrezno in mnogokrat tudi medsebojno neurejeno določajo pristojnosti in postopke za imenovanja v državnem zboru in za volitve, da te zakone preverimo in pripravimo v miru, ne prek noči, ustrezne nove rešitve, ki bi zagotovile ustreznejšo vlogo vseh v postopku volitev in imenovanj. Hvala lepa.
Mag. Drobnič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. V poslanski skupini Nove Slovenije smo se vprašali, zakaj pravzaprav nobeden izmed dosedanjih kandidatov ni dobil zadostne podpore. Odgovor ni zato, ker bi bil politično vdan neki stranki, ampak predvsem zato, ker je predsednik Republike premalo upošteval potrebno strokovne izkušnje, strokovno znanje, reference s področja izvajanja revizij, tistih najzahtevnejših. To je ključno vprašanje, in zatoje bil vsak naslednji kandidat, ki se je pojavil v tej lestvici štirih, kar se tiče strokovnih referenc, izkušenj iz revizijskega poslovanja, slabši. To je pravzaprav odgovor. Ne v način voljenja v državnem zboru, ampak preslabo izbran postopek oziroma neustrezen postopek in neustrezni kandidati, ki jih je predsednik države izbral med naborom. Med samim nabor je imel tudi drugačne možnosti. Če bi se odločil izključno na strokovni podlagi, potem bi zadeve šle skozi in bi ne oporekali politično nagnjenost k določeni stranki določene osebe. Naša slovenska država in slovenske javne finance in finančni sistem boleha za nekimi tipičnimi boleznimi. To je odkrilo tudi računsko sodišče: nezakonita poraba, netransparentnost, skritost, neodprtost javnih financ in konflikti interesov. Konflikti interesov, ki smo jih imeli možnost slišali na zadnji seji, izredni seji, kako se pravzaprav lahko ena politična osebnost, politični funkcionar znajde v različnih vlogah, kot vodja podjetja, ki pridobiva sredstva iz ministrstev,ki dela posle z javnimi podjetji vse brez seveda razpisov in obenem predstavlja še svetovalca vlade in jih hkrati, kot sem že omenil, funkcionar. Zaradi te nekritičnosti se seveda pojavljajo problemi, ki jih potem identificiralo tudi računsko sodišče. Tega je bilo veliko, ni okuženo samo pri gospodarskih subjektih, znašli smo se v precepih in problematičnih dejanjih tudi pri tistih, ki naj bi skrbeli za javno dobro, dobrodelnost in še marsikaj drugega. Pokazal se nam je Rdeči križ, pokazala se nam je fundacija za financiranje invalidskih in humanitarnih organizacij, poleg ostalih. Zanimivo, da se računsko sodišče ni lotilo največjih porabnikov. Ne bom jih našteval, ker jih je kolega pred menoj. Očitno je to izredno pomembna funkcija in zelo pod političnim udarom. Če se dotaknem še malo podrobneje kandidata gospoda Šoltesa. Gospod ima pravno izobrazbo in na področju prava ustrezne reference. Predvsem kar se tiče javnega naročanja. To zagotovo še ni zadosti, ni ustrezno za vodenje računskega sodišča v času, ko smo vstopili v Evropsko unijo in bi morali še posebno skrbeti za nadzor javnih financ. Ali ni nobenega med temi kandidati bilo, ki bi se ukvarjal z revizijskimi postopki, revidiranjem podjetij? Seveda so bili. Vendar se predsednik države ni odločil, iskal je politično podporo, zato pa je izgubil strokovno podporo. In to mu bo seveda javnost zamerila. Nima ustrezne usposobljenosti niti ne ustrezne prakse. Lahko zaradi nas opravlja neka druga pomembna dela, ki so vezana na pravno izobrazbo, vendar zato po našem mišljenju ni zadosti. In tako se nam lahko zgodi, da ne bo izvoljen, to je ena možnost, in druga možnost je, da kar se tiče nadzora javnih financ, Slovenije ne bo krenila na boljšo pot. Hvala lepa.
Jožef Školč ima besedo. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice, kolegi. Poslanska skupina LDS se je odločila, da bo "urbi et orbi", kot kdo mogoče bolje razume, povedala, da podpira te tri kandidature predsednika republike za tri predlagana mesta o katerih danes s tajnimi volitvami odloča državni zbor. Presojo kriterijev je opravil predsednik republike v skladu s predpisi, ki jih je sprejel ta državni zbor. V to presojo kriterijev, ki jo je opravil predsednik s svojimi sodelavci, v poslanski skupini LDS zaupamo. Ob rob tej razpravi bi rad povedal, da ne glede na to, koliko so posamezni postopki všečni posameznim poslanskim skupinam pa so zakoniti, urejeni so s posameznimi zakoni in so zato zavezujoči za vse, ki v teh postopkih sodelujejo. Tako za državni zbor ne glede na njegovo notranjo členjenost, in seveda tudi za predsednika republike. Zato ob teh kandidaturah stokati o tem, da bi bilo mogoče kaj v kakšnem drugačnem postopku pripraviti drugače, pomeni nepriznavati tistih odločitev, ki jih je državni zbor sam sprejel in s tem zavezal vse sodelujoče v ustrezno proceduro. Tudi predsednika republike. Tisto, kar je mogoče komu v tem prostoru težko razumeti, je, da je zakon čez vse in da velja za vse, da ga ni mogoče, celo če se komu zdi trapast, kršiti, ampak da imamo na razpolago druge instrumente, da to uredimo drugače. Zato bi bilo neumestno pričakovati, da tehtamo to, kar se bo mogoče pokazalo v kontekstu vseh teh treh kandidatur, politično pripadnost ali nagnjenost. Od predsednika republike ni mogoče pričakovati, da bi vpeljeval mimo zakona neke druge kriterije. To bi bilo narobe in takim drugim kriterijem bi bilo potem potrebno nasprotovati s sredstvi, ki so v parlamentu na razpolago. Zato poudarjam, da so te tri procedure speljane korektno, da je mogoče njihova nesreča, da jih moramo ponavljati, da to seveda ni, kot bi kdo hotel spet prikazati, neka drama, ampak je tudi v zakonu predvidena možnost, da neka kandidatura ne dobi ustrezne podpore in s tega vidika se mi zdi precej problematično, da recimo danes govorimo o tem, da so določene stvari bile presojane bolj skozi preračunavanje politično, da pa je bila recimo na udaru stroka. Jaz bi vas spomnil, da v prejšnjih diskusijah nihče, če govorimo o predsedniku računskega sodišča, posebej pa ne o dveh kandidaturah gospoda Engelmana in gospoda Cvikla, da so vsi po vrsti prisegali na strokovne kvalitete teh dveh kandidatov, tudi tistih, ki so jim danes pred menoj nasprotovali, ampak da vseeno iz političnih razlogov tega sklepa niso podprli. Danes govorijo drugače. Tisto, kar velja povedati, še zadnje v imenu Liberalne demokracije Slovenije, je, da odgovornost za funkcioniranje državnih organov in pa izvolitev predstavnikov v te organe skupnosti, lahko samo v procentualnem deležu pripada stranki LDS, ne pa v 100%, kot bi to kdo hotel pokazati, in s tega vidika nosi, bom rekel, vsak svoj delež odgovornosti, tako kot ga je dobil na volitvah. Odpovedovati se odgovornosti na račun pozicij, se pomeni odpovedovati resnemu delu v parlamentu in zaupanju, ki ga je vsakdo na volitvah dobil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sašo Peče ima besedo.
Hvala, gospod predsedujoči. Državni zbor se danes četrtič srečuje s predlogom za predsednik računskega sodišča. S tega mesta moram povedati, da se vsaj v poslanski skupini nikakor ne strinjamo z ugotovitvijo govornika pred menoj, ki je rekel, da je v bistvu to drama za proceduro državnega zbora. Daleč od tega, da bi četrti poskus bil drama za proceduro državnega zbora. Četrti poskus predstavljaKalvarijo za računsko sodišče. Saj ni važno, če smo se mi in če je to nam vzelo nekaj časa, problem je v tem, ker več kot dobrega pol leta računsko sodišče kot institucija, z ustavo postavljena, institucija, ki ima z ustavo podane naloge in obveznosti, nemore opravljati svojega dela. To je Kalvarija, in to bi nam moral biti razlog, zakaj naj podpremo predlog predsednika države za vodjo oziroma predsednika računskega sodišča. Škoda, ki jo počne državni zbor oziroma zakonodajna veja oblasti ob neimenovanju posameznih predlogov, ki prihajajo iz kabineta predsednika vlade, je dvojna. Prvič se izkazuje ravno skozi nezmožnost računskega sodišča, da bi opravljal svojo ustavno funkcijo. Po eni strani državni zbor, poslanci in poslanke, govorimo, kaj vse pričakujemo od računskega sodišča. Po drugi strani pa mu več kot pol leta, torej tej instituciji računskega sodišča ne dovolimo, da bi se našel nekdo, ki bi to institucijo sploh lahko vodil. Po moji oceni, po oceni poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke prihaja seveda tudi do dvoličnosti. Problem z drugega zornega kota oziroma če sem ga prej označil kot prvi problem, pa je drugi problem, da ravno na tem področju imenovanja predsednika računskega sodišča ta državni zbor izgublja kredibilnost. Verjamem, da ga na marsikaterem drugem področju, toda ob vseh prejšnjih treh poskusih imenovanja se je na podlagi posveta pri predsedniku države Republike Slovenije našla tista navidezna večina 46-ih glasov, ki bi omogočala izglasovanje in pa s tem omogočila računskemu sodišču, da bi normalno začelo opravljati svojo funkcijo na podlagi ustave. Vedno so se našle poslanske skupine, ki so obljubljale, kasneje pa na glasovanju pokazale figo v žepu. In niso kritiziranja vredne tiste poslanske skupine, ki so od samega začetka govorile ne, ne bomo podprle. Problem je v Liberalni demokraciji, problem je v Združeni listi. Saj vsak, ki zna šteti v tej naši državi ve, da vlado lahko sestavlja edino skupina ljudi, ki ima 46 glasov ali več. In za to imenovanje je pač potrebnih 46 ljudi ali več. Zgolj toliko, ker sem moral odreagirati na govor, sicer bolj počasen govor gospoda Školča pred menoj. Rad bi poudaril, da je najpomembnejši moment pri odločitvi poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bil to in še zmeraj je, da je potrebno računskemu sodišču zagotoviti pogoje za normalno opravljanje dela. In eden izmed teh pogojev dela je seveda to, da mu omogočimo tisto kadrovsko zasedbo, ki jo po zakonu ima. Torej, vsaj številko 1 predsednika računskega sodišča. Ob predhodni obravnavi omenjenega vprašanja na matičnem delovnem telesu, v temu primeru mandatno volilne komisije, smo predstavniki Nacionalne stranke predlagali, tako kot je zadnji čas že v navadi temu državnemu zboru, malo pogledali mimo poslovnika in da bi omogočili javno glasovanje. Vsaj v okviru poslanske skupine se nimamo česa bati pri svojih odločitvah. Vedno smo in vedno bomo jasno povedali in tudi pokazali, kako smo glasovali. Naše odločitve niso sporne in se jih tudi ne sramujemo, za razliko od vas, ki se tako zelo trudite, da bi to glasovanje ostalo prikrito očem, prikrito medijem in prikrito državljanom in državljankam. Ampak seveda predlog Slovenske nacionalne stranke je bil označen kot nekaj, kar ni v skladu s poslovnikom državnega zbora. S tega mesta vprašanje: Ali se v zadnjem letu sploh kdaj v tem državnem zboru držimo poslovnika? Ali je omejevanje govora v skladu s poslovnikom? Ne. V Nacionalni stranki bomo predlog, tako kot do sedaj, podprli, posebej glede na vedenje, da predlagateljsko pravico ima predsednik, nosi predsednik republike Slovenije, nosi pa tudi predlagateljsko odgovornost. Mi vsi pa nosimo odgovornost, da računsko sodišče začne končno opravljati svojo funkcijo, zato bi vsaj mi morali narediti tisto, kar je v tem trenutku v naši moči, da računsko sodišče začne delati, če od njega zahtevamo ukrepe. V Nacionalni stranki bomo toliko načelni in predlog podprli. Hvala.
Hvala. To so bila stališča poslanskih skupin. Besedo dobijo poslanke in poslanci. Mag. Drobnič želi besedo. Prosim.
Hvala lepa, še enkrat za besedo. Ključni razlog za odločitev so strokovne reference glede revizijskih postopkov. Ampak pri imenovanju bi se pa vendarle še na kratko dotaknil vloge gospoda kandidata, in sicer pri stanovanjskem skladu. On je bil predsednik skupščine. Čisto na kratko bom prebral. Zaradi domnevnih nepravilnosti, storjenih s strani stanovanjskega sklada ljubljanskih občin pri dodelitvi neprofitnih stanovanj v najem, so bili pri ljubljanski županji Viktoriji Potočnik sproženi številni protesti. Zaradi tega je županja zahtevala opravičilo Jožke Hegler kot direktorice stanovanjskega sklada ljubljanskih občin, in sicer zaradi nepravilnosti pri uvrstitvi na te liste. Prav tako je bila gospa Hegler kot direktorica sklada s strani županje večkrat opozorjena na nepravilnosti, naložena pa ji je bila tudi naloga, da nepravilnosti pregleda, popravi oziroma nadzira odpravo le-teh. Gospod Šoltes je bil predsednik skupščine stanovanjskega sklada, v okviru katerega so se razdeljevala neprofitna stanovanja. Jaz verjamem, da ima določene izkušnje pri javnih naročilih, ampak pri takšnih poslih mora biti pa človek strokovno podkovan ter trden in neomajen. Seveda, so dejanja, ki štejejo in vplivajo na odločitev. Kot državni zbor sprejemamo politično odločitev, na osnovi strokovnih referenc oziroma predhodnega dela, in to je naša odločitev. Dolžni pa smo, da te stvari povemo in se tudi odločimo tako, kot je treba. Še enkrat bi rad poudaril, da so vsi naslednji kandidati, ki jih je predlagal predsednik države, v bistvu manj in manj izpolnjevali pogoje, kar se tiče strokovnih referenc. Očitno takšne agonije računskega sodišča ni moč nadaljevati, toda krivdo mora prevzeti tisti, ki kandidate predlaga. Imel je na razpolago kandidate, kiso imeli potrebne reference, in bi jih lahko predlagal, vendar se je odločil pač za drugo pot. Slovenija bi morala na tem področju resnično storiti zelo velike korake. V teh primerjalnih analizah, ki jih delajo glede gospodarstva, glede delovanja države, smo na vedno nižjih mestih; namesto da bi napredovali, vse bolj padamo. To se bo seveda pokazalo tudi v stiskah ljudi in na drugi strani v bogatenju posameznikov, zlasti v naslednjem obdobju. In vam povem, tudi to ni zadosti, da imajo nekateri posamezniki iz tega kluba bogatih, ki se opredeljujejo za Slovence, toliko kapitala. Glede na to, da ne upoštevajo stiske ljudi ali pa socialne komponente, bo ta kapital lahko čez noč odletel z njimi vred drugam in Slovenija od teh slovenskih kapitalistov takšne vrste neodgovornih, ne bo imela nič. To ni dobra napoved za Slovenijo.
Anton Anderlič ima besedo. [[Ne želi.]] Dr. Andrej Bajuk? [[Ga ni tu.]] Jožef Školč, želite besedo? Prosim.
Svoje stališče sem že prej povedal, vendar to najavljeno diskusijo izkoriščam za to, da bi mlademu, lepemu in tudi hitremu gospodu povedal, da pri stvareh, ki se jih govori v parlamentu, je mogoče važno, kako hitro so povedane. Toda po moji presoji je kljub vsemu bolj važno tudi razumevanje problema. Tu pa je hitrost mlademu gospodu odpovedala. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo o predlogu predsednika Republike Slovenije za imenovanje predsednika računskega sodišča. Točko bom prekinil, ker bomo glasovali tajno, v okviru glasovanj o vseh treh predlogih. Prehajamo na razpravo o predlogu predsednika republike za izvolitev kandidatke za nacionalno predstavnico Eurojust. Predsednik republike dr. Janez Drnovšek je na podlagi 6. člena zakona o predlaganju kandidatov iz Republike Slovenije za sodnike mednarodnih sodišč državnemu zboru predlagal, da se za kandidatko za nacionalno predstavništvo Eurojust izvoli gospo Barbaro Brezigar. Želi predstavnik urada predsednika republike obrazložiti predlog? Prosim.
Zelo na kratko. Hvala, gospod predsedujoči za besedo. Tudi tukaj je vse gradivo priloženo, opisan je celotni postopek kandidature in izbora kandidatke. V predloženih mnenjih, ki smo jih dobili tako s strani sodnega sveta in vlade, pa bi posebej izpostavil, da ti organi, zlasti sodni svet, meni, čisto iz strokovnega aspekta, da kandidatkine strokovne dejavnosti zagotavljajo, da bo vrhovna državna tožilka lahko uspešno opravljala delo nacionalne predstavnice v Eurojustu. To pa so tiste strokovne reference in ocene, ki jih delita tako vlada kot tudi predlagatelj, predsednik republike. Predlagamo njeno potrditev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo je obravnavala predlog. Želi besedo? [[Ne.]] Sledijo stališča poslanskih skupin. Jožef Školč LDS. [[Ne želi.]] Janez Podobnik imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Ob dejstvu, da bomo tudi v tem primeru glasovali tajno, je nastop predstavnika poslanske skupine, ko vnaprej govori, kako bodo glasovali njegovi poslanci, milo rečeno, lahko nenavaden. Ampak vendarle, na podlagi gradiva in postopka, ki se je sprožil ob ponovni kandidaturi za to mesto, lahko samo ugotovimo, da bi bila gospa Barbara Brezigar edina kandidatka na razpisano mesto. K njeni kandidaturi je dalo pozitivno mnenje tudi sodni svet, da ima vse potrebne strokovne kompetence, da je tudi pristojno delovno telo državnega zbora, ko je pripravljajo gradivo za to točko, če se ne motim, tako rekoč brez razprave pripravilo gradivo za odločanje. Tukaj bi pa lahko končal. Dosedanja izkušnja je, da vodje poslanskih skupin, njihovi nastopi nimajo prav nobenega realnega ozadja nad tem, kar se potem zgodi. To je na tajnem glasovanju. Institut tajnega glasovanja je zelo odgovoren institut. Jaz ga ne bi poniževal oziroma ne bi na tajnost glasovanja prelagal našo odgovornost. Lahko samo rečem, da bom sam ravnal tako, kot menim, da je prav, in tako bodo ravnali tudi poslanski kolegi v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke, da Slovenija dobi kandidatko oziroma sodnico za to mesto v pomembni evropski instituciji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Janez Drobnič ima besedo. Mag. Drobnič želite besedo? [[Ne.]] Domnevam, da Jožef Školč tudi kot posameznik ne želi. Franci Rokavec ni tukaj. S tem bom zaključil razpravo in prekinjam točko, kjer bomo glasovali skupaj z vsemi temi predlogi. Prehajamo na obravnavo predloga predsednika Republike Slovenije za izvolitev kandidatke za sodnico sodišča prve stopnje v Luksemburgu. Predsednik Republike Slovenije dr. Janez Drnovšek je na podlagi 6. člena zakona o predlaganju kandidatov iz Republike Slovenije za sodnike mednarodnih sodišč v državnem zboru predlagal za sodnico sodišča prve stopnje v Luksemburgu izvoli profesorico doktorico Verico Terstenjak. Želi predstavnik urada predsednika Republike besedo?
Hvala, gospod predsedujoči. Tudi v tem primeru je bil postopek izpeljan transparentno in v skladu s sprejeto zakonodajo. Predlagana kandidatka je habilitirana profesorica za področje civilnega prava in teorije države ter hkrati avtorica številnih člankov tako v Sloveniji kot v evropskem prostoru iz primerjalnega prava, evropskega prava in je tudi strokovna sodelavka evropske komisije za pripravo materialov oziroma gradiv za pripravo bodočega evropskega civilnega zakonika, je ugledna pravna strokovnjakinja, ki deluje že sedaj v evropskem prostoru in ima vse potrebne reference, znanje in kvalitete, da bo lahko uspešno predstavljala Slovenijo v tej pomembni instituciji torej na evropskem sodišču prve stopnje. Predlagamo njeno potrditev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Matjaž Nahtigal. Želi besedo predsednik mandatno-volilne komisije. Mislim, da ne. Kolega Školč, želite v imenu poslanske skupine? Kolega Podobnik.
Hvala lepa. V tem primeru sta se na to mesto prijavila dva kandidata - prof. dr. Verica Testenjakova in dr. Jure Marn. Zelo pomembno sito, ki je po mojem mnenju tudi pomembno za nas, je opravil sodni svet, ko je dal pozitivno mnenje samo h kandidaturi prof. dr. Verice Testenjak, ki je, ne samo, da je ugledna pravna strokovnjakinja, ampak tudi iz tega kratkega gradiva je razvidno, da ima brez dvoma pomembne mednarodne strokovne reference, ki so tudi zapisane v gradivu, ki smo ga prejeli za to točko dnevnega reda. To bodo tudi razlogi, da bomo, ko se bomo odločali v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke, lahko to kandidaturo mirne duše tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Drobnič? [[Ne.]] Želi kdo od prijavljenih poslank in poslancev? Mislim, da ne. Prehajamo na izvedbo glasovanja o predlogih predsednika Republike. Sedaj bom pa res prosil za popoln mir v dvorani. V skladu s četrtim odstavkom 8. člena zakona o računskem sodišču ter v skladu s prvim odstavkom 7. člena zakona o predlaganju kandidatov iz Republike Slovenije za sodnike mednarodnih sodišč o imenovanju oziroma izvolitvi državni zbor odloča z tajnim glasovanjem. V skladu s prvim odstavkom 92. člena poslovnika vodi tajno glasovanje komisija, ki jo sestavljajo predsedujoči ter štirje poslanci oziroma poslanke, ki jih izvoli državni zbor na predlog predsedujočega. Predstavniki poslanskih skupin so mi že posredovali predloge za člane komisije, ki vodi glasovanje, to so kolegi, Rudolf Moge, Branko Kelemina, Aurelio Juri, Sonja Areh-Lavrič. Član te komisije sem tudi jaz, kot predsedujoči. Ali kdo temu predlogu nasprotuje? Ne vidim nasprotovanja. Potem bomo odločali o sestavi take komisije. Glasujemo o sestavi komisije. 53 navzočih, 51 za, dva proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti dva.]] Komisija je sestavljena. V skladu s tretjim odstavkom 92. člena poslovnika državnega zbora bodo poslancem vročene tri glasovnice tako, da pride vsak poslanec k mizi predsedujočega in pove svoje ime in priimek. Glasuje se tako, da se na vsaki glasovnici obkroži beseda "za" ali "proti". Še enkrat bom pojasnil. Na vsaki glasovnici se obkroži beseda "za" ali "proti". V skladu s petim odstavkom 91. člena poslovnika državnega zbora je neizpolnjena glasovnica neveljavna, neveljavna je tudi glasovnica, iz katere volja poslanca ni jasno razvidna. V skladu s četrtim odstavkom 8. člena zakona o računskem sodišču ter v skladu s prvim odstavkom 7. člena zakona o zakonu o predlaganju kandidatov iz Republike Slovenije za sodnike mednarodnih sodišč bo vsak predlagani kandidat imenovan oziroma izvoljen, če bo zanj glasovala večina vseh poslancev, to je 46 ali več. Glasovali bomo v dvorani v glasovalnih kabinah. Poslanke in poslanci bodo izpolnjene glasovnice oddali v glasovalno skrinjico, ki je dvorani ob mizi ob kabinah za glasovanje. Državni zbor, prehajamo na izvedbo tajnega glasovanja. Prosim poslanke in poslance, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se takoj zglasimo v sobi 217, kjer bomo prevzeli volilni material. Predlagam, da nadaljujemo oziroma začnemo z odločanjem ob 17. uri in 35. Čez 20 minut, moramo ugotoviti, prešteti, vse mora biti regularno. Drži, kolega Moge? 20 minut. Trajalo bo do 17.55. Po končanem glasovanju prosim poslance, ki mi bodo pomagali pri glasovanju, da se ponovno zberemo v sobi 217. Ob 18.15 uri, predvidoma, ko bo končala delo komisija, pa bomo nadaljevali z delom. Ob 17.35 uri prehajamo na glasovanje, ki bo trajalo do 17.55 ure. Prekinjam sejo.
Prosim, da zasedete svoja mesta. Prebral bom zapisnike o ugotovitvi izida glasovanj. Mir v dvorani prosim. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja za predsednika Računskega sodišča Republike Slovenije. Glasovanje je bilo v prostorih državnega zbora Republike Slovenije dne 19. maja 2004. Razdeljenih je bilo 82 glasovnic. Oddanih je bilo 82 glasovnic. Neveljavni sta bili dve glasovnici, veljavnih je bilo 80 glasovnic. Za je glasovalo 53 poslank in poslancev, proti je glasovalo 27 poslank in poslancev. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 27.]] Na podlagi izida glasovanja je bil imenovan za predsednika Računskega sodišča Republike Slovenije Igor Šoltes. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]]Imenovan je za dobo 9 let, od dneva, ko nastopi funkcijo. Prosim gospoda Igorja Šoltesa, predsednika računskega sodišča, da priseže pred državnim zborom.
Prisegam, da bom opravljal svoje delo v skladu z ustavo in zakonom pošteno, vestno in nepristransko. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]]
V imenu državnega zbora vam želim pri opravljanju vaše pomembne dolžnosti vse najboljše. Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja za kandidatko za nacionalno predstavnico v Eurojustu. Glasovanje je bilo v prostorih državnega zbora Republike Slovenije dne 19. maja 2004. Razdeljenih je bilo 82 glasovnic. Oddanih je bilo 82 glasovnic. Neveljavna je bila ena glasovnica, veljavnih je bilo 81 glasovnic. Za je glasovalo 64 poslank in poslancev, proti je glasovalo 17 poslank in poslancev. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti 17.]] Na podlagi izida glasovanja je bila z večino glasov vseh poslancev izvoljena kandidatka za nacionalno predstavnico v Evrojustu gospa Barbara Brezigar. [[...]] [[Aplavz.]] Zapisnik o ugotovitvi izida glasovanja za kandidatko za sodnico sodišča I. stopnje v Luksemburgu. Glasovanje je bilo v prostorih državnega zbora Republike Slovenije 19. maja leta 2004. Razdeljenih je bilo 82 glasovnic. Oddanih je bilo 82 glasovnic. Neveljavna ni bila nobena. Veljavnih je bilo 82 glasovnic. Za je glasovalo 71 poslank in poslancev. Proti je glasovalo 11 poslank in poslancev. Na podlagi izida glasovanja je bila z večino glasov vseh poslancev in poslank izvoljena kandidatka za sodnico sodišča I. stopnje v Luksemburgu prof. dr. Verica Trstenjak. [[....]] [[Aplavz.]] V imenu državnega zbora tudi obema, gospe Barbari Brezigar in gospe prof. dr. Verici Trstenjak čestitam in jima želim uspešno delo. Mag. Marko Hvala je tukaj? Mag. Marko Hvala je bil na 43. izredni seji zbora, dne 20.4.2004 imenovan za člana komisije za preprečevanje korupcije in zaradi službene zadržanosti takrat ni prisegel pred državnim zborom. Zato sedaj prosim mag. Marka Hvalo, člana komisije za preprečevanje korupcije, da priseže pred državnim zborom.
Prisegam, da bom pri opravljanju svoje funkcije spoštoval ustavo in zakon, ravnal vestno in pošteno in vselej uveljavljal interese skupnega dobrega pred zasebnimi interesi. [[...]] [[Aplavz.]]
Gremo na predloge sklepe o izvolitvi v sodniško funkcijo. Predlog za izvolitev kandidata v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Novi Gorici je v obravnavo zboru predložil sodni svet. Želi predstavnik sodnega sveta besedo? [[Ne želi.]] Želi besedo predsednik mandatno volilne komisije? [[Ne želi.]] Želijo besedo najavljeni predstavniki poslanskih skupin? Poslanke in poslanci? Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Andrejke Luznik na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Novi Gorici. Glasujemo. Smo sredi glasovanja. 57 navzočih, 49 za in 3 proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Predlog za imenovanje na sodniško mesto vrhovnega sodnika na vrhovnem sodišču Republike Slovenije je v obravnavo zboru predložil sodni svet. Želi predstavnik sodnega sveta besedo? [[Ne.]] Želi besedo predsednik mandatno-volilne komisije? [[Ne.]] Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Razprava poslank in poslancev. Razprave ni, zato bomo prešli na glasovanje. Glasujemo. Navzočih 61 navzočih, 49 za, 3 proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Sedaj smo pri predlogu sklepa o razrešitvi članice in imenovanju člana nadzornega odbora sklada Republike Slovenije za sukcesijo. Predlog je v obravnavo zboru predložila mandatno-volilna komisija, ki predlaga, da se razreši članica, gospa Romana Logar, ter da seza člana imenuje dr. Edo Pirkmajer. Želi poročevalec komisije besedo? [[Ne.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Kolega Cukjati, izvolite, v imenu poslanske skupine SDS.
Pravzaprav bolj nek pomislek. Namreč, gospa Romana Logar je napisala, da odstopa iz osebnih razlogov. Takoj zatem je pa zapisala: "Državnemu zboru hkrati sporočam, da nadzorni odbor v dosedanjem obdobju ni opravljal svojih nalog, saj se je sestal le na eni seji, in to na ustanovitveni seji, sklicani šele po letu dni od imenovanja, 7. junija 2002." Nadzorni odbor je bil imenovan leta 2001 in da se doslej še ni sestal - ne vem, zakaj potem sploh nadzorne odbore imenujemo, če ne funkcionirajo. Kratko malo se mi zdi na nek način v posmeh pravni državi in tudi ne razumem, da državni zbor to dejstvo kratko malo presliši, kratko malo prezre, kot da je vse v redu, kot da vse lepo teče. Mislim, da kar se nadzorstvenih funkcij v državi tiče, predvsem pomembnih, je resnično veliko pomanjkanje politične volje. Mi bomo potrdiliodstop, ki je, kot piše, iz osebnih razlogov, potrdili bomo tudi kandidata v želji, da bi vsaj nekaj nadzorstvene funkcije vendarle udejanjili v tej naši skorumpirani deželi.
Magistra Drobniča ni, sledi razprava poslank in poslancev. Prijavljenih ni, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, o razrešitvi članice in [[...]]Prosim. Samo da pojasnim, da pojasnim, kdo je najavil razpravo. Razpravo sta najavila magister Janez Drobnič in doktor Andrej Bajuk. Ne,ne, če je moja napaka, bom popravil, prav gotovo, še vedno sem. Ste se prijavili, kolega Anderlič? Prosim, kolega Anderlič.
Saj ni nič hudega, saj ste tudi vmes dali eno točko, ki ni bila v pregledu, kar je bilo zame tudi presenečenje, pred točko imenovanje sodnikov, in sicer zaprisego, ki se je zgodila, ne da bi bila v kakršnemkoli pregledu. In tudi pod točko 36 je najava pod točko a. Kako ste jo razporedili in napisali, ne vem, ampak očitno je to pomanjkljiva priprava seje. Se odpovedujem tej razpravi. Bi pa prosil, da takrat - in to je proceduralno - ko kdorkoli postavi trditev v državnem zboru, da je ta država skorumpirana, da naj to dokaže, prinese kakšne dokaze ali pa se vi odzovete in da naj na tak način ne žali in blati državo, institucijo te države, državljane, državljanke in tako naprej. To je vaša dolžnost, gospod predsednik. In te žalitve se pojavljajo iz seje v sejo, od točke do točke. Če članica nadzornega odbora ni želela delovati v tem nadzornem odboru, lahko odstopi. Kot vsak član nadzornega odbora tudi ona je imela možnost, da da pobudo, da se sestane nadzorni odbor. Zato jaz seveda nisem kriv tukaj in nisem dolžan poslušati zmerljivk, da gre za skorumpirano državo, ker nek nadzorni odbor, kjer je neka kandidatka s straniopozicije delovala, sedela in ni opravljala svoje naloge, da zdaj mi poslušamo te žaljivke tukaj. In to je vaša dolžnost, da jih opozorite, ne da se moram jaz javljati k besedi.
V razpravo ne dajem replike, ker niste bili imenovani. Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o razrešitvi članice in imenovanju nadzornega odbora sklada Republike Slovenije za sukcesijo. Mir v dvorani. Glasujemo. 61 navzočih, 57 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Obravnava obvestila Okrajnega sodišča v Ljubljani,kazenski oddelek, v zvezi z vloženim obtožnim predlogom okrožne državne tožilke v Ljubljani zoper poslanca državnega zbora Zmaga Jelinčiča Plemenitega. Obvestilo je v obravnavo zboru posredovalo Okrajno sodišče v Ljubljani, kazenski oddelek. Mandatno-volilno komisija je to obravnavala. Želi poročevalec besedo? [[Ne.]] V skladu s prvim odstavkom 207. člena poslovnika ni razprav o imunitetnih zadevah, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, ki se glasi. Obrazložitev glasu.
Hvala lepa. Jaz bom glasoval proti sklepu, ki ga je pripravila mandatno-volilna komisija, v kateri našemu kolegu gospodu Jelinčiču priznava imuniteto. Menim, da je iz vrste razlogov lahko sporna in da ne rečem, precedenčna odločitev. Pravila, ki smo si jih postavili glede odobravanja imunitete v tem zboru so precej natančna, in smo jih v tem mandatu, mislim, da v celoti upoštevali. Priznavanje imunitete za dejanje očitanja kaznivega dejanja, poškodovanja tuje stvari, po prvem odstavku 224. člena kazenskega zakonika, ne more biti tako, za katero bi bilo spodobno, govorim v svojem imenu, da državni zbor prizna imuniteto. Presojam, da to ne bi vplivalona delo državnega zbora, vplivalo bi pa na poslabšanje ugleda državnega zbora. Kajti poglejte, če bi nek preprost državljan povzročil isto potencialno pač kaznivo dejanje, to gre samo za vprašanje postopka, potem bi od organov pregona pričakovali, da speljejo te postopke. Državni zbor to vedno zahteva, zato mora tudi pri podeljevanju imunitete zahtevati enakost za člane državnega zbora. Hvala lepa.
Kolega Jelinčič. Želite besedo kolega Jelinčič? Prosim, obrazložitev glasu.
Hvala lepa, gospod predsednik. Da pojasnim, za kaj je šlo pri zadevi. Na vrat na nos sem prišel na sejo, vsi parkirni prostori so bili zasedeni, parkiral sem na drugi strani na Beethovnovi, na pločniku, dal sem gor tablo državni zbor, namreč, tu je bilo zasedeno z ljudmi, ki nimajo niti najmanjše zveze z državnim zborom, tako ni šlo drugače. Potem so lisičili avto, in to samo meni, nikomur drugemu in seveda jaz sem potem pač odpeljal, preparkiral sem avtomobil, medtem je lisica odletela in lisice tudi našli niso. Ne vem, kje je, lisica je pač živa žival in je verjetno pobegnila. Obtožnica, ki jo je sodišče pripravilo, je dolga 21 strani, obtožnica za Tekačevo, je mislim, da dolga 15 strani. To je evidentno, za kaj se gre pri teh zadevah. Kar se tiče pa spodobnosti, gospod Školč, mislim, da bi imeli dosti za pometati pred lastnim pragom. Hvala lepa.
Želi še kdo obrazložiti glas? Kolega Barovič.
Dejstvo, ki ga je poslanski kolega gospod Zmago Jelinčič povedal, drži. To lahko govorim iz lastnih izkušenj. Sem hvaležen, da imam možnost uporabe parkirnega prostora ob delovnem prostoru, toda tudi meni osebno se je nič kolikokrat, vsaj petkrat, zgodilo, da žal, nisem imel priložnost izkoristiti tisto, kar mi je dano. Verjamem, da je temu tako, bil sem takrat prisoten in mislim, da bi bilo pošteno do vseh kolegov. Res, tisto, kar je povedal sogovornik prej, nočem polemizirati, vsi imamo enake pravice, vendar nekateri pač v to stavbo ne hodijo v službo in nekateri pač niso v časovni stiski in ne moremo sedaj enačiti kar nekaj na pamet. Bil sem takrat prisoten, sem priča in verjamem, da je temu res tako, zato mislim, da bi bilo pošteno od vseh nas kolegic in kolegov, da imuniteto poslanskemu kolegu priznamo, ker res ni imel kam parkirati in je res prišel na to sejo.
Prosim, kolega Zamernik.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolega Jelinčič je kapselj, včasih si kaj izmisli [[...]]
Prosim.
Včasih si gospod Jelinčič kaj izmisli, tako vsega ne jemljem za čisto zlato, kar pove, ampak tokrat v tem primeru pa mu iskreno verjamem, ker osem let parkiram tukaj in včasih se tudi meni zgodi, da pač parkirnih prostorov ni dovolj in sem že tudi sam parkiral zato na neprimernem prostoru, kamor me je usmeril redar. Ampak potem, ko sem prišel nazaj, sem imel samo listek gor, zaenkrat lisic še ne in seveda jaz nisem to, kar je Jelinčič, in jaz sem ta račun poravnal in plačal. Zato verjamem, da bi bilo potrebno tako, kot je sedaj kolega Cukjati rekel ,kdaj reči tudi kakšno besedo o tem, da tukaj parkirni prostori, ki so rezervirani za nas, niso vedno na voljo, zato bom v tem primeru glasoval za imuniteto.
Kolega Mamić.
Hvala. Jaz sem na komisiji nadomeščal gospoda Peterleta in sem glasoval za. Sedaj bom tudi glasoval za, s tem da bi obrazložil glas. Ker ne gre za neko kaznivo dejanje in če še za takšne malenkosti poslanec ne more uveljavljati imunitete, to se pravi, da ta institucija sploh ni potrebna, dajmo jo ukiniti ne pa za ene lisice. Po drugi strani pa ne vem, kakšen izid glasovanja bi bil, če bi šlo za kakšnega poslanca iz vladne koalicije ali pa za tistega, ki ima avto z ljubljansko registracijo. Jaz sem sam doživel tudi nekaj podobnega, nisem imel lisic, sem pa moral iti na Vič po avto, ker ga je odpeljal pajk in sem plačal kazen in tako naprej. To stvar bi morali pravzaprav v interes vseh nas rešiti. Problem parkiranja pa ostaja še zmeraj. Zato bom glasoval za. Hvala.
Kolega Kelemina.
Hvala lepa. Oblast oziroma [[...]]ljudje, ki imajo v rokah oblast v Sloveniji, je skorumpirana do konca in ta [[...]]
Mir, prosim. Kolega Kelemina. Še enkrat moram opozoriti. Ko se dajejo kvalifikacije, je potrebno imeti zanje argumente ali pa najhitrejši način, potem jih morate argumentirati, drugače se morate za takšne kvalifikacije opravičiti.
Samo hočem obrazložiti, da ta korupcija sega tudi do gospoda Jelinčiča Plemenitega, kjer so napisali tako dolgo obtožnico za tako nepomembno stvar, kajti lovke vseh teh vpletenih v ohranjanja oblasti in korupcije so dolge. Jaz bom to dokazal, ker imam dokumentacijo, ob prvi priliki, ko mi boste to dopustili. Zato bom seveda v tem primeru gospoda Jelinčiča Plemenitega podprl in mislim, da za tako banalne stvari ga res ni potrebno obsojati. Hvala lepa.
Kolega Partljič.
Tudi jaz bom glasoval za imuniteto, ker gospoda Zmagota dobro poznam in vem, da je discipliniran, nekonflikten in priden in je jasno, da se je policija spravila na njega.
Sklep. Državni zbor Republike Slovenije na podlagi 83. člena Ustave Republike Slovenije ter 22. člena zakona o poslancih glede obvestila okrajnega sodišča v Ljubljani, kazenski postopek z dne 29.3.2004 operativna številka 1K655/2002 v zvezi z vloženim obtoženim predlogom okrožne državne tožilke iz Ljubljane z dne 26.11.2002, ki mu očita, da naj bi storil kaznivo dejanje poškodovanja tuje stvari po prvem odstavku 224. člena kazenskega zakonika prizna imuniteto poslancu Državnega zbora Republike Slovenije gospodu Zmagu Jelinčiču Plemenitemu in ne dovoli vodenja kazenskega postopka. Glasujemo. 56 navzočih, 30 za, 16 proti. [[Za je glasovalo 30.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem je zaključena ta točka dnevnega reda. 15. TOČKA DNEVNEGA REDA predvideva OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O PODALJŠANJU MANDATA SODNIKOM POROTNIKOM NA DELOVNIH IN SOCIALNEM SODIŠČU. Gre za predlog zakona po nujnem postopku. Predlog zakona je vložila vlada. Boste vi sodelovali pri seji? Želite obrazložiti? [[Ne.]] Pardon, niste prijavljeni k besedi. Predlog zakona je obravnaval odbor za notranjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Sedaj sledi predstavitev stališč poslanskih skupin, če tako želijo. Kolega Petan? [[Se odpoveduje.]] Kolegica Zupanova? [[Se odpoveduje.]] Kolega Trofenika ni. Kolega Vučko? [[Se odpoveduje.]] Kolega Peče? [[Tudi.]] Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, k zakonskemu besedilu ni bilo možno vlagati amandmajev. Zato razpravo zaključujem in s tem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Skladno s prej navedenim v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bil zakon neusklajen. Glasujemo o predlogu zakona o podaljšanju mandata sodnikom porotnikom na delovnih in socialnem sodišču. Glasujemo. 61 navzočih, 51 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem je ta točka dnevnega reda zaključena. Prekinjam 36. sejo državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10.00 uri. Prijeten večer!