Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani ministrica in ministri, lepo pozdravljeni! Nadaljujemo 23. izredno sejo Državnega zbora. Današnjega nadaljevanja seje se ne morejo udeležiti naslednja poslanka in poslanci: mag. Melita Župevc, Janez Vasle in Roberto Battelli. Prehajamo na 1. IN 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA SKUPNI UVODNI PREDSTAVITVI O DOPOLNJENEM PREDLOGU PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2013 IN DOPOLNJENEM PREDLOGU PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2014. Dopolnjena predloga proračunov je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev obeh predlogov dajem besedo predstavniku Vlade, ministru dr. Janezu Šušteršiču.
Spoštovani poslanke in poslanci, predsednik ter kolegi in kolegica z Vlade! Dovolite mi, da uvodoma na kratko predstavim dopolnjen predlog proračuna. Ta sicer ni zelo različen od tistega, kar smo predlagali kot osnovni predlog proračunov za prihodnji dve leti, zato moja začetna predstavitev ne bo bistveno drugačna, razen v smislu, da so nekatere stvari, ki so bile ob vlaganju predloga proračuna še potencialne, zlasti spremembe na davčnem področju in področju pokojninske reforme, zdaj sprejete in niso več predpostavka, na kateri temelji proračun, ampak so tako rekoč gotovo dejstvo. Generalna logika predloga proračunov je, da ohranjamo zavezo. Načrtujemo proračune tako, da ohranimo z njimi zavezo, da primanjkljaj v prihodnjem letu državnega proračuna spravimo pod 3 % bruto domačega proizvoda, zato, da dosežemo ta cilj. Ocenili smo, da je ta cilj še vedno pomemben, kljub zaostrenim gospodarskim razmeram, zlasti zaradi dokazovanja kredibilnosti države navzven in zato, da se ne zapletemo v postopke, kjer bi od teh zavez odstopali. Ta cilj želimo doseči s kombinacijo treh ukrepov. Eno so ukrepi za zmanjševanje odhodkov. Drugo so ukrepi za povečevanje prihodkov proračuna in, kar je najpomembnejše, oboje skupaj nam potem da prostor za močne razvojne spodbude. Naj najprej nekaj povem o tem. Predlog proračuna za prihodnje leto predvideva približno 600 milijonov več izdatkov za investicije. V veliki meri gre za investicije, ki so povezane oziroma sofinancirane z evropskimi sredstvi in programi, ki se s takšnimi sredstvi lahko sofinancirajo. Ne gre samo za infrastrukturo, gre tudi za okoljske projekte, za izobraževanje, za socialno politiko v enem delu oziroma politiko zaposlovanja. Poleg tega so tudi investicije, ki se financirajo neposredno iz proračuna. Zlasti na področju zdravstva jih bo več kot letos, ko smo te projekte v veliki meri ustavljali oziroma upočasnjevali zaradi prilagoditve izdatkov proračuna. Pomembno je tudi, da predlog proračuna upošteva pomembne davčne spodbude, ki so bile sprejete v zadnjih mesecih. Gre za pavšalno obdavčitev malih podjetnikov, malih podjetij in ljudi, ki samostojno opravljajo dejavnost. Gre za zniževanje stopnje davka od dohodka pravnih oseb. Letos je ta stopnja 18 %, prihodnje leto bo 17 %, čez dve leti 16 %. Gre za neomejeno olajšavo za investicije in gre za povišanje olajšave za vlaganje v raziskave in razvoj. Ocene, koliko bo zaradi tega manj prihodkov v proračunu, so negotove. Ena takšna delovna ocena iz vsega skupaj, zniževanja stopenj in dodatnih olajšav spodbud za investiranje, govori o približno 200 milijonih – to je v proračunu upoštevano. Kar je pomembno pri tem reči je, da to ni 200 milijonov, ki bodo izpuhteli v zrak ali pa jih ne bo v proračunu, ampak gre za 200 milijonov, ki bodo ostali v gospodarstvu, pri tistih podjetjih, ki investirajo v raziskave in razvoj, v investicije, in ki ustvarijo dobiček in zato lahko to olajšavo oziroma to znižano stopnjo davka od dobička uveljavljajo. Pri tistih podjetjih, ki še živijo, ki ne samo, da živijo, ampak tudi širijo svojo dejavnost z investicijami, bo ta denar ostal in tam bo uporabljen za gospodarski razvoj, ne samo za investicije teh podjetij, ampak tudi za odpiranje delovnih mest, ki jih širjenje dejavnosti gospodarstva vedno omogoča. Prav tako smo spremenili dohodninsko lestvico tako, da srednji razred, kjer se začne meja srednjega razreda, pomikamo z 1,3 na 1,5 povprečne plače. To je še vedno nizko, ustreza pa vsaj približno povprečnemu dohodku ljudi z visoko izobrazbo, tako da pomemben segment prebivalstva delno oziroma do neke mere davčno razbremenjujemo in jim s tem dajemo dodatno spodbudo za aktivnost. Na strani odhodkov. Včeraj sprejeta pokojninska reforma po ocenah, ki so bile narejene v času priprave zakona, naj bi pomenila približno 150 milijonov prihranka v proračunu. Računamo na zmanjšanje sredstev za maso plač in drugih stroškov dela, približno na ravni 5 %, nekaj manj, glede na tisto, kar je bilo sprejeto v letošnjem rebalansu. Poleg tega bo treba prihraniti tudi tisto, za kar bo letos rebalans presežen, zaradi tega, ker ukrepi niso bili tako močni kot smo sprva načrtovali na področju zniževanja plač v letošnjem letu v javnem sektorju. Tako gre skupaj za približno 300 milijonov finančnega učinka. Znižujemo porabo občin z znižanjem povprečnine in z znižanjem posebnega transferja za glavno mesto. Skupaj je to približno 40 milijonov pozitivnih učinkov na prihodkih proračunov oziroma na manjših odhodkih. Nadaljujemo tudi splošno varčno načrtovanje materialnih stroškov in drugih tekočih izdatkov države. Na strani prihodkov je tudi veliko ukrepov, ki povišujejo določene davčne obremenitve. Njihov skupni učinek je približno 300 milijonov evrov. Večina tega, mislim, da praktično vse, je že bilo v Državnem zboru sprejeto. Gre za uvedbo davka na finančne storitve in zaostritev parametrov pri davku na bilančno vsoto bank. Gre za poviševanje določenih okoljskih dajatev, tudi obremenitve zmogljivejših in dražjih motornih vozil, kar je oblika premoženjskega davka, če temu lahko tako rečemo. Uvedli smo posebno CO2 takso pri gorivih. Gre za povišanje stopnje koncesije, ki se plačuje od študentskega dela, kar pomeni 30 milijonov dodatnih namenskih prihodkov za štipendije. Gre za začasno uvedbo 50-odstotne stopnje pri dohodnini, za povišanje stopnje davka, ki se plačuje na dohodke od kapitala z 20 na 25 %. Enako velja po novem tudi za dohodke od oddajanja premoženja v najem. Gre za zaostritev protikriznega nepremičninskega davka, kjer znižujemo mejo z 1 milijona na 500 tisoč vrednosti nepremičnine. Gre za načrtovana povišanja trošarin, napovedano uvedbo obdavčitve sladkih pijač, s čimer nadomeščamo umik predloga za spreminjanje davčnih stopenj pri davku na dodano vrednost. Gre tudi za ukrepe proti sivi ekonomiji, kjer bo pomembno vlogo po našem mnenju glede discipline plačevanja davkov odigrala objava davčnih dolžnikov, ki je že bila uzakonjena s spremembami Zakona o davčnem postopku. Naj še povzamem številke. Gre za kombinacijo treh vrst ukrepov – približno 400 milijonov varčevanja pri odhodkih, približno 300 milijonov dodatnih prihodkov z ukrepi, ki sem jih naštel. To nam na eni strani omogoča načrtovati primanjkljaj v višini 2,8 % bruto domačega proizvoda in hkrati zagotoviti približno 800 milijonov spodbud za gospodarstvo skozi investicijske projekte, evropsko sofinanciranje in skozi davčne olajšave, ki sem jih že omenil. Gre za proračun, ki deluje na vseh treh straneh, tako na prihodkih kot odhodkih, zagotavlja gospodarske spodbude in s tega vidika po našem mnenju ne bo negativno učinkoval na gospodarsko rast, tako kot je letos, ko smo ob sprejemanju rebalansa povedali, da zniževanje primanjkljaja pomeni kratkoročno negativen učinek na gospodarsko rast. Ocena je bila takrat približno pol odstotne točke rasti bruto domačega proizvoda. Za konec naj še nekaj povem o očitkih oziroma vprašanju, ali je takšen proračun realen ali ne. Še enkrat naj povem glede izhodišč za letošnje leto. Letošnje leto bomo končali v okvirih rebalansa, ki je bil predlagan, in v okvirih primanjkljaja, ki ga dopušča Zakon o izvrševanju proračuna za letos, z izjemo tistih posojil, ki so bila tekom leta dana za dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke, kar bo povečalo primanjkljaj na računu financiranja. Vendar je ta primanjkljaj že bil pokrit z zmanjševanjem sredstev države na računih, kot smo tudi pojasnili ob tej dokapitalizaciji Nove Ljubljanske banke iz zadolževanja, ki je že bilo narejeno v preteklih letih in je ustvarilo rezerve za takšen namen. Pokojninska reforma, na kateri temelji pomemben del ukrepov na odhodkovni strani, je bila včeraj v Državnem zboru sprejeta. Glede na prve izjave ni pričakovati kakšnih referendumskih zahtev. Takšne ocene učinkov so vedno negotove, zato smo v Zakonu o izvrševanju proračuna predvideli rezervo, da če bi letos prišlo do razlike med nujnimi odhodki pokojninske blagajne, ki so določeni z zakonom, in prihodki iz prispevkov in predvidenega transfera iz državnega proračuna, je možno to razliko pokriti z dodatnim transferom iz kapitalske družbe. Gre za nek varnostni ukrep, ne gre za že vnaprejšnjo odločitev, kolikšen ta transfer bo, gre pa za možnost, da se ta razlika, če bo do nje prišlo, pokrije iz tega vira. Hkrati je pomembno, da predvidevamo v Zakonu o Slovenskem državnem holdingu, če ne drugje, pa bomo tudi z Zakonom o izvrševanju proračuna to predvideli, da se del kupnin iz državnega premoženja – v tistem zakonu je bilo predvidenih 10 % – nakaže v Kad za krepitev njegovega kapitala, kar spet pomeni, da se ta dolgoročna rezerva pokojninske blagajne na ta način ne zmanjšuje, razen morda kratkoročno oziroma prehodno. Kar se tiče ocen, da so načrti glede zmanjševanja mase plač v javnem sektorju nerealni ter da se nismo dovolj vnaprej usklajevali, bi rad rekel predvsem naslednje. Vlada je skozi več krogov usklajevanja proračuna na Vladi, iskanja načinov za varčevanje, prišla do ugotovitve oziroma izračuna, za koliko je treba maso sredstev za plače in druge stroške dela zmanjšati zato, da pridemo s proračunom v zastavljene okvire. Pri tem smo imeli več omejitev, ne samo ta predvideni okvir 3-odstotnega primanjkljaja, ampak tudi druge omejitve. Ena od omejitev, ki je bila zelo pomembna, je bila, da nismo želeli predlagati zaostrovanja ukrepov, ki so bili že narejeni v Zakonu za uravnoteženje javnih financ, zato nismo predlagali dodatnega zniževanja plač, nominalnega zniževanja plač v javnem sektorju ali pa ukrepov na nekaterih drugih področjih, na katere smo z Zakonom za uravnoteženje javnih financ letos že posegli. Prav tako s tem nismo, kot sem že v uvodni predstavitvi povedal, želeli obremenjevati gospodarstva še z dodatnimi davki zato, da bi lahko ohranili po našem mnenju prevelik obseg zaposlenosti v javnem sektorju. S tem smo prišli do te številke, ki je neka ciljna številka, vključena v predlog proračunov za prihodnji dve leti. Gre za cilj, ki je bil postavljen iz jasnih finančnih omejitev. Za to, da pri zmanjševanju mase plač ta cilj dosežemo, so na voljo različni ukrepi, ne samo odpuščanje ali ukinjanje delovnih mest. Možne so tudi drugačne prilagoditve. Glede na to, da so situacije v različnih delih javnega sektorja različne, se je Vlada tega lotila tako, da smo ministri in predstojniki posameznih organov v sestavi – za to smo prosili tudi predstojnike v javnem sektorju – začeli delati scenarije, izračune, kateri ukrepi so možni za zmanjševanje mase plač, sredstev za plače. Gre za organizacijske ukrepe. Vsi bi si želeli, da bi bilo odpuščanje, razen tam, kjer je upravičeno iz kakšnih drugih razlogov, skrajni ukrep. Vendar, za to, da do tega pridemo, je treba narediti programe, načrte, reorganizacije, drugačne sistemizacije drugačnega vrednotenja kakšnega dela, kakšnih delovnih mest. Želeli bi si, da bi o tem lahko tekel dialog s sindikati, vendar so se sindikati odločili za drugačen pristop. Oni se želijo najprej pogajati o tem, za koliko se bo masa plač znižala in šele potem o tem, kako. Naše mnenje je, da bi ta proces moral biti obraten. Najprej je treba pogledati, kakšne so možnosti, če se odločimo, da te prilagoditve naredimo in če se vsi zavemo, da so te prilagoditve potrebne, kakšni ukrepi so na voljo, kam z njimi pridemo. Šele potem je možno pogajanje o razliki, ki bo morda ostala. Naj ob tem povem še, da ta številka, da je treba maso sredstev za plače in druge stroške dela znižati za 5 %, glede na rebalans, ki je bil sprejet, ne bi smela nikogar presenetiti. Letos, ko smo predlagali rebalans proračuna za leto 2012, smo izhodiščno predlagali zmanjšanje, nominalno zmanjšanje plač v javnem sektorju za 15 % z možnostjo odprave nesorazmerij, kar bi efektivno pomenilo 10-odstotno znižanje nominalnih plač, če bi bil tak predlog sprejet. Potem nam letos ne bi bilo treba predlagati za prihodnje leto nobenih dodatnih prilagoditev na področju mase plač in drugih stroškov dela. Kot veste, takšen izhodiščni predlog ni bil sprejet. Zato, da smo lahko izvedli oziroma ubranili druge pomembne ukrepe, je bilo treba iti v dogovor s sindikati. Zelo pomembno je, da je ta dogovor vseboval tudi to, da se letos ne naredi ničesar na področju normativov v izobraževanju, ki so zelo pomembna omejitev glede fleksibilnosti pri prilagajanju stroškov dela v tem delu javnega sektorja. Zaradi tega, ker na tem področju ni bilo narejeno oziroma sprejeto tisto, kar je Vlada v izhodišču predlagala – 10-odstotno nominalno znižanje plač – in smo efektivno na koncu prišli do od 3 do 4-odstotnega znižanja plač v letošnjem letu, za prihodnje leto ni bilo druge izbire, kot da predlagamo dodaten korak prilagoditve, ki ni tako močen, kot bi bilo teh 10 %, je pa še vedno močen. Hkrati smo odprli prostor za to, da se prilagajanje ne zgodi samo z zmanjšanjem dejanskih plač, ki jih ljudje dobivajo, ampak tudi z drugimi organizacijskimi ukrepi na področju drugih stroškov dela in tudi zmanjševanja zaposlenosti. Zato bo treba spreminjati določena pravila. Normativi na področju izobraževanja, o katerih ni bilo resnih pogajanj, so zagotovo ena od pomembnih stvari, ki jih bo treba spremeniti zato, da bomo te cilje lahko dosegli. Če sem zdaj govoril o pokojninski reformi in o masi plač, je tretje vprašanje, ki se postavlja v zvezi z realnostjo predlogov proračuna, vprašanje ekonomske situacije. Kot veste, imamo tako za letos kot za prihodnje leto slabe ekonomske napovedi. Izhajali smo iz zadnjih napovedi Umarja, ki so bile narejene septembra in so zaenkrat še aktualne. Tudi ob zadnji objavi podatkov za tretje četrtletje o bruto domačem proizvodu v Sloveniji je bila ocena Umarja, da je to v grobem v skladu z njihovimi napovedmi in da zaenkrat nekih resnih sprememb v teh napovedih ne pričakujemo, zato vsaj v tem hipu lahko rečemo, da proračun temelji na realnih makroekonomskih podlagah. Še zadnja stvar. Kot verjetno veste, so ocene Evropske komisije glede tega, kakšen bo primanjkljaj po evropski metodologiji, po evropskem sistemu računov v Sloveniji nekoliko višje od teh 3 %, o katerih mi govorimo. Vendar gre za razlike, ki so razumljive. Na eni strani gre za varnostno rezervo, če morda vsi ukrepi, ki jih Vlada napoveduje, ne bi bili uresničeni, na drugi strani pa gre za nekoliko večji vpliv, večjo oceno negativnega učinka gospodarskih razmer na prihodke. Ne glede na to, smo včeraj imeli še en tak pogovor v Bruslju, tudi z Evropsko komisijo in na ECOFIN. Ne glede na to, Evropska komisija ocenjuje, da je prilagoditev, da so bili ukrepi, ki so bili v letošnjem letu narejeni na področju javnih financ in ki se predlagajo za prihodnje leto, takšni, da so v skladu s pričakovanji. Gre za prilagoditev strukturnega primanjkljaja približno za odstotek in pol bruto domačega proizvoda letos in prihodnje leto. To je tisto, kar je najpomembnejše, ta strukturna prilagoditev. Ne glede na nekoliko različne ocene, je včeraj Evropska komisija jasno povedala, da v tem hipu ni nobenih razlogov, da bi od Slovenije zahtevala kakršnekoli dodatne ukrepe na področju javnih financ. To, kar delamo, je ocenjeno, kot da je v grobem skladno z zavezami države in da na javnofinančnem področju pelje v pravo smer. Hvala lepa.
Dopolnjen predlog proračuna za leto 2013 in dopolnjen predlog proračuna za leto 2014 je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko. Dajem besedo predsedniku odbora, mag. Andreju Širclju, da predstavi poročilo.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani ministri, kolegi in kolegice! Odbor za finance in monetarno politiko je na 39. nujni seji kot matično delovno telo obravnaval dopolnjena predloga proračunov Republike Slovenije za leti 2013 in 2014, ki ju je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odbor je opravil skupno razpravo o proračunih za leti 2013 in 2014. O amandmajih je glasoval za vsak akt posebej. Za proračun za leto 2013 je bilo odboru posredovanih 11 amandmajev, ki sta jih k dopolnjenemu predlogu proračuna v roku vložili poslanski skupini Socialnih demokratov in Pozitivne Slovenije. Prav tako je bilo odboru posredovano pisno mnenje Sodnega sveta k predlogoma proračunov za leto 2013 in leto 2014. V skupni uvodni predstavitvi dopolnjenih proračunskih predlogov za leti 2013 in 2014 je minister za finance predstavil novosti v dopolnjenih predlogih proračuna za prihodnji dve leti. Opozoril je na povečanje prihodkov za 3 milijone evrov na račun sprememb dodatne dohodnine. Na strani odhodkov pa se bodo tudi povečali za 8 milijonov evrov, predvsem zato, ker so sredstva predvidena za polletno podaljšanje delovanja AUKN. Prav tako je Vlada zagotovila dodatnih 5 milijonov za poslovanje sodišč. Namen Vlade je, da primanjkljaj ostane takšen, kot je bil načrtovan, in sicer 2,8 % bruto družbenega proizvoda v letu 2013 in 2,5 % bruto družbenega proizvoda v letu 2014. Na odboru je predstavnica Umarja povedala, da ne predvidevajo kakšnih velikih odstopanj od jesenskih napovedi, ki pomenijo nadaljevanje slabih gospodarskih razmer in ponoven upad bruto družbenega proizvoda, in sicer za 1,4 % v letu 2013 in skromno rast bruto družbenega proizvoda v letu 2014. Uvodoma so predstavniki sindikatov na odboru izrazili dvom, da bodo proračuni za leti 2013 in 2014 sploh lahko izvedeni na področju plač in drugih stroškov javnega sektorja. Opozorili so tudi na dejstvo, da se Vlada v zvezi s temi predlogi s sindikati ni pogajala. Prav tako so opozorili na veliko zmanjšanje sredstev za izobraževanje, znanost in kulturo ter opozorili na problematiko predšolske vzgoje. Predlagali so, da se prestavi odločanje o obeh dopolnjenih predlogih proračunov. Predstavniki sindikatov so opozorili tudi na to, da je treba poiskati tiste, ki so odgovorni za tako slabo stanje v državi, ter ob tem poudarili, da je treba najti odgovorne za dajanje slabih kreditov. Predstavnica Sodnega sveta je uvodoma povedala, da se sodstvo zaveda tega, v kakšnem položaju je država, vendar meni, da sodstvo tako drastičnih ukrepov za zmanjšanje sredstev ne more prenesti. Zato so samostojno predlagali svoj del proračuna. V nadaljevanju je predstavila tudi napore za racionalizacijo dela sodišč. Povedala je, da je na podlagi pogajanj prišlo do 5 milijonov evrov dodatnih sredstev za sodišča, kar pozdravlja. V skupni razpravi o dopolnjenih proračunskih predlogih za obe leti so nekateri razpravljavci iz vrst opozicijskih poslanskih skupin menili, da sta dopolnjena predloga proračunov nerealna in slabo pripravljena. Opozorili so na preveliko zmanjšanje sredstev za raziskovanje in razvoj, izobraževanje, kulturo, aktivno politiko zaposlovanja ter za občine. Prav tako so menili, da je premalo poudarka na prihodkovni strani in premalo spodbujanja velikih investicij. Izrazili so dvom v napovedi Vlade glede proračunskih primanjkljajev. Ocenili so, da bo ta večji, in sicer naj bi znašal približno 5,5 do 6 % bruto družbenega proizvoda za leto 2013. Prav tako so menili, da je ocena dolga nerealna in da bo v letih segal do približno 70 % bruto družbenega proizvoda. Ob koncu so predlagali preložitev odločanja o predlaganih proračunih. Razpravljavci iz vrst koalicijskih strank so nasprotno menili, da je predlog proračunov glede na dano situacijo optimalen in realen ter sprejemljiv.Pomembno je, da Slovenija ne čaka s sprejemanjem odločitev, saj tega časa ni več. Gre za prvi predlog proračunov nove vlade in pomembno je to, da spodbuja gospodarsko rast ter konkurenčnost. Poslanci so menili, da sta oba predloga proračunov še premalo omejevalna. Po zaključeni razpravi o dopolnjenem predlogu državnega proračuna za leto 2013 se je odbor opredelil do amandmajev poslanskih skupin Socialnih demokratov in Pozitivne Slovenije, vloženih v skladu 160. členom Poslovnika Državnega zbora. V okviru opredelitve do posameznih amandmajev odbor ni podprl nobenega izmed vloženih amandmajev k dopolnjenemu predlogu proračuna za leto 2013. Prav tako se je po zaključeni razpravi o Dopolnjenem predlogu proračuna Republike Slovenije za leto 2014 odbor opredelil do desetih amandmajev poslanskih skupin Socialnih demokratov in Pozitivne Slovenije. Tudi ti so bili vloženi v skladu s Poslovnikom Državnega zbora. V okviru opredelitve do posameznih amandmajev odbor ni podprl nobenega izmed vloženih amandmajev k dopolnjenemu predlogu proračuna za leto 2014. Hvala lepa.
Sledi prestavitev stališč poslanskih skupin. Najprej v imenu Poslanske skupine DeSUS ima besedo gospa Marija Plevčak.
Hvala za besedo in vsem zbranim prav prisrčen pozdrav. Kot vsako leto je tudi letos pred nami obravnava proračuna, enega najbolj pomembnih in temeljnih aktov za delovanje države. Ta akt po navadi povzroča mnogo slabe volje in glavobolov, jeze, razburjanja, saj nam pove, katero področje našega življenja bo najbolj prizadeto. Roko na srce, predlog proračuna po navadi jasno nakazuje, kje se bo varčevalo in rezalo. Tudi pri dopolnjenima predlogoma proračuna Republike Slovenije za leti 2013 in 2014 ni nič drugače. Tega smo vajeni že iz prejšnjih let. Tako je iz obeh predlogov razvidno, da se zategovanje pasu nadaljuje na vseh področjih in da smo varčevanja deležni vsi, tako aktivno prebivalstvo kot tudi upokojenci. Upokojenci bodo to predvidoma občutili s tem, da se jim pokojnine ne bodo usklajevale v takšni višini, kot je bilo to v preteklih letih oziroma se jim sploh ne bodo. Prav tako ni predvidenih investicij, gradnje novih domov za stare in drugih prilagoditev infrastrukture na starajočo se slovensko populacijo. Aktivno prebivalstvo, predvsem javni uslužbenci, pa bodo varčevanje občutili na zmanjšanju števila zaposlenih ali nižjih plačah, saj je za obe leti predvidena masa plač nižja za približno 10 % glede na realizacijo v letu 2012. Še bi lahko naštevali primere. Nesporno dejstvo je, da sta dopolnjena predloga proračuna Republike Slovenije za leti 2013 in 2014 varčevalna proračuna s precejšnimi rezi na vseh področjih in omogočata sprejemanje različnih nadaljnjih ukrepov po posameznih politikah. Učinki teh ukrepov bodo raznoliki, realizirani v obdobju, ko bo sam proračun že globoko v fazi izvrševanja. Strateški cilji na področju dela, da se Slovenija od leta 2013 naprej razvija hitreje od povprečja Evropske unije, da zmanjša število brezposelnih, da dvigne zaposlenost na lizbonski cilj, se obračajo v negativno smer, v povečanje brezposelnosti. Gospodarska in finančna kriza je brezposelnost še povečala, dohodki v gospodinjstvih so se krepko znižali, s tem pa se je povečala tudi stopnja revščine. Gmotno stanje velikega dela prebivalcev se je poslabšalo in še več ljudi je materialno prikrajšanih. Nova zakonodaja in varčevalni ukrepi zmanjšujejo socialne transfere, kar se odraža tudi v obeh predlogih proračunov. Dejstvo je, da oba dopolnjena predloga proračunov temeljita na nekaterih pravnih osnovah, ki niso bile oziroma še niso popolnoma usklajene in sprejete, zato v bližnji prihodnosti obstaja velika verjetnost precejšnjih dodatnih popravkov prihodkov in odhodkov, torej rebalans. To pa zaradi učinkov, ki jih bodo prinašale predlagane reforme. Prihodki v obeh predlogih so preveč optimistično načrtovani. V skladu z dogovorom o temeljnem cilju, da bomo zagotavljali ugodne razmere za kulturno rast ter krepitev slovenske in evropske identitete se je na srečo ohranila nižja stopnja DDV za tisk ter uskladitev davčnih prihodkov. Na srečo sem dejala zato, ker mora država pri dodatnem obremenjevanju prebivalstva v teh kriznih časih ravnati premišljeno, ne pa davkov dvigovati ali uvajati nove. V Poslanski skupini DeSUS ocenjujemo tudi, da ambiciozno planiranje prihodkov iz naslova evropskih sredstev ni povsem realno, saj je v preteklosti črpanje teh sredstev v Republiki Sloveniji ni bilo dovolj uspešno. Ob tem bi rada opozorila še na neuspešno pobiranje davkov in prispevkov. Nekaj je govoriti o predvidenih davčnih prihodkih, povsem drugo pa je te prihodke realizirati. Za to moraš imeti učinkovit sistem, ki ga pri nas očitno še vedno nimamo, zato pri nas delež nepobranih davkov znaša približno 10 % bruto družbenega proizvoda. V te namene mora biti Durs sodobno programsko opremljen za tekoče pobiranje in pravilno evidentiranje obveznosti državljanov, kar posledično vpliva na realno planiranje in realizacijo pričakovanih prihodkov proračuna. Poleg sive ekonomije pa je velik problem Dursa tudi izterjava že odmerjenega davka, zato bi bilo treba tudi na tem področju najti konkretne in učinkovite rešitve, ki bodo rezultirale v tem, da ne bo več davčnih dolžnikov. To mislim, da smo delno že naredili s tem, da razpravljamo o seznamih, ki bodo pod določenimi pogoji prikazali vse dolžnike. Da ne bom samo negativna, naj pohvalim dejstvo, da se proračunska sredstva za Ministrstvo za zdravje za leto 2013 povečujejo za 54,1 milijona evrov, glede na letošnje leto. Več sredstev kot v letu 2012 je načrtovanih za sekundarno in terciarno varstvo ter za investicijska vlaganja. Prav tako so višje načrtovana sredstva za zdravstveno varstvo nezavarovanih in socialno ogroženih za cca 2,6 milijona evrov. Politika o zdravstvenem varstvu sledi cilju ureditve sistema zdravstvenega varstva države v smeri uravnoteženja socialnega in ekonomskega razvoja Republike Slovenije. Aktivnosti so usmerjene k spremembam sistema zdravstvenega varstva na način, da se kljub vsesplošnemu varčevanju zadrži nov nivo zdravstvene varnosti in zagotovi socialna pravičnost, kar v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije pozdravljamo. V letu 2013 bodo aktivnosti usmerjene k povečani učinkovitosti in uspešnosti ter dvigu kakovosti in varnosti celotnega sistema zdravstvenega varstva. Javno zdravstvo cilja k podaljševanju zdravja starejših in zmanjševanju razlik v geografskem pogledu in posameznih skupin državljanov. Na primarni, sekundarni in terciarni ravni se bo zagotavljal boljši dostop do kakovostnih zdravstvenih storitev, temeljnih pogojev ustreznosti prostorov in opreme, kar spada k tem storitvam. S proračunom se zagotavljajo predpisane zahteve za ukrepanje v primeru naravnih nesreč. Družbeno skrb za zdravje država zagotavlja z javnimi sredstvi za dejavnost javne službe na področju javnega zdravja, ki ga izvajajo zavodi in instituti. Vlada je z obema predlogoma proračunov Republike Slovenije nakazala strateško načrtovane poteze za izhod iz krize, ki se najbolj odražajo pri krčenju sredstev za socialno in pokojninsko varstvo, znanost in šolstvo. Tukaj je treba posebej poudariti šolstvo, kar ni dober pokazatelj. Čudežev in hitrejšega izboljšanja po več letih napačnih odločitev v tem nestabilnem mednarodnem okolju ni moč realno pričakovati. Zato naj bi bilo zagotavljanje solidarnosti, socialne varnosti ter sočutne skrbi za sočloveka in enakih možnosti prioritetna naloga države, ki jo državljani upravičeno pričakujemo. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije se zavedamo pomembnosti čimprejšnjega sprejetja obeh dopolnjenih predlogov proračunov Republike Slovenije. V poslanski skupini vemo, da bi v primeru zavrnitve sprejetja obeh proračunskih aktov v Republiki Sloveniji nastala situacija, ki bi onemogočala normalne pogoje dela javnemu sektorju, ostali bi brez plač, pokojnin, socialnih transferjev. Z eno besedo, država bi zastala. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije bomo, zavedajoč se težkih posledic morebitnega padca proračunskih aktov, oba dopolnjena predloga proračunov Republike Slovenije podprli, v upanju, da sta to zadnja tako imenovana krizna proračuna in da se bomo ob njunem rebalansu pogovarjali o bolj pozitivnih smernicah. Hvala.
V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospa ministrica, gospodje ministri, v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije vas prav lepo pozdravljam! V uvodu najprej nekaj osnovnih gabaritov obeh dopolnjenih predlogov proračunov Republike Slovenije za leti 2013 in 2014. Z dopolnjenim predlogom proračuna Republike Slovenije za leto 2013 znašajo prihodki 8,611 milijarde evrov in odhodki 9,620 milijarde evrov. Primanjkljaja bo torej 1,009 milijarde evrov. V dopolnjenem predlogu proračuna Republike Slovenije za leto 2014 so prihodki načrtovani v višini 8,409 milijarde evrov ter odhodki v višini 9,317 milijarde evrov. Primanjkljaja bo še vedno blizu ene milijarde, in sicer 0,908 milijarde evrov. Proračuna Republike Slovenije za leti 2013 in 2014 ter spremljajoče dokumente sprejema Državni zbor v okoliščinah, ki so izjemno zahtevne, bolj kot kadarkoli po osamosvojitvi. Slovenija je namreč iz stabilne in rastoče države v zadnjih kriznih letih postala država z najvišjim trendom naraščanja javnega dolga v Evropi, zato so dosežki fiskalne ekspanzije v obdobju 2009–2011 odraz visoke cene zamujenih priložnosti. Realni obseg bruto domačega proizvoda v državi je danes pod ravnijo izpred 5 let. Po bruto domačem proizvodu na prebivalca, izraženem v kupni moči, smo izgubili že skoraj celo desetletje, danes smo na ravni leta 2003. Realni obseg investicij je padel celo na raven izpred 13 let, na leto 1999. Zaposlenost v državi je na ravni leta 2005, kar pomeni, da smo šli nazaj za 7 let. Po drugi strani pa je zaposlenost v javnem sektorju s 160 tisoč zaposlenimi daleč najvišja v naši zgodovini. Primanjkljaj sektorja države se je po močnem povečanju v prvem kriznem letu 2009, pa tudi v naslednjih dveh letih, 2010 in 2011, ohranil na visoki ravni in je lansko leto dosegel najvišjo raven po letu 1995. To je samo nekaj dejstev, ki so povzročila močan pritisk na naš javnofinančni položaj, da je zaporeden več kot 6-odstotni proračunski primanjkljaj v letih 2009, 2010 in 2011 povečal obseg javnega dolga v zneskih 21,9 % bruto domačega proizvoda ob koncu leta 2008 čez mejo 50 %. V letih 2009 do 2011 smo svoj javni dolg več kot podvojili. Več kot 8 milijard evrov zadolžitev iz obdobja 2009–2011 se je na koncu namesto v višji gospodarski rasti, investicijah in razvoju odrazilo v za eno milijardo nižjem bruto domačem proizvodu in v blizu 50 tisoč dodatnih brezposelnih. Danes ni namen, da bi iskali odgovor na vprašanje, kam je šel ves ta denar, bo pa za to še dovolj priložnosti. Slovenija je krizo dočakala z nekaterimi strukturnimi problemi, pa tudi z najvišjo ravnijo gospodarske razvitosti v svoji zgodovini in kot druga najmanj zadolžena članica evroobmočja. Bruto domači proizvod na prebivalca, izražen v kupni moči, je leta 2008 dosegel 91 % povprečja Evropske unije. Z izjemo Luksemburga smo bili edina članica evropske monetarne unije z obsegom javnega dolga pod 22 % bruto domačega proizvoda. Imeli smo tudi najnižje število brezposelnih v naši zgodovini. Imeli smo praktično uravnotežen državni proračun. Vendar pa je Slovenija gospodarsko krizo dočakala tudi s številnimi strukturnimi slabostmi. Izjemno rigidna ureditev trga dela, visoka obdavčitev dela, nizek pretok neposrednih tujih investicij, zaprta ekonomija, nizka učinkovitost terciarnega izobraževanja in naložb v aplikativne raziskave in razvoj, neučinkovito upravljanje z državnim premoženjem in še nekatere druge težave, ki izvirajo iz časov pred krizo, so botrovale prepočasnemu prilagajanju našega gospodarstva na povsem nove in težke okoliščine. Zaradi nepripravljenosti slovenskega gospodarstva in zaradi slabega poslovnega okolja je slovensko gospodarstvo v letu 2010 na lestvici konkurenčnosti padlo za dramatičnih 20 mest in je tako Slovenija v tem letu osvojila neslaven rekord med opazovanimi državami. V tem turbulentnem času, ko moramo prisluhniti govorici vsaj dostojanstvenega dela ulice, ki je namenjena prav vsem trem vejam državne oblasti, tudi lokalnim oblastem, pa razočarano ugotavljam, da nismo sposobni stopiti skupaj za interes države. Svetla izjema je včeraj soglasno sprejeta pokojninska reforma. Ob tem se mi postavlja vprašanje, kaj se nam v Sloveniji pravzaprav dogaja. Res je, da smo v 21 letih naše samostojnosti nekaj dosegli. Res je, da je bila Slovenija v nekem trenutku zelo pomembna, nova zvezda na evropskem nebu, pa vendarle si najbrž nikoli po 25. juniju 1991 nismo odgovorili na vprašanja, od kod smo prišli, kje smo in kam gremo. Strinjam se s poznavalci, da smo v evforiji lastne samostojne države zgolj prebarvali fasado, zamenjali rože na okenskih policah, nismo pa prezračili hiše in temeljito preuredili njene notranjosti. Zato je ta danes nefunkcionalna, zastarela in zatohla. Nazaj k proračunski tematiki. Obravnavamo prva proračuna Republike Slovenije, ki jih je pripravila ta vlada, ki ji je Državni zbor dal polna pooblastila februarja letos, in je tudi Vlada, katere organizacijska shema je najmanjša, odkar imamo svojo samostojno državo. Najmanjšo vlado imamo zaradi večje učinkovitosti, pa tudi zaradi manjših stroškov. Zmanjšanje javne porabe in v tem okviru vseh javnih izdatkov je ena od ključnih prioritet Vlade in koalicije. Tako je Vlada prvi korak pri zmanjševanju stroškov države naredila takoj, na samem začetku svojega mandata, z zmanjšanjem števila ministrstev. Samo prihranek pri plačah ministrov in državnih sekretarjev na letnem nivoju znaša skoraj pol milijona evrov. Navajam nekaj podatkov, iz katerih so razvidni prihranki pri delovanju ožje državne uprave. Iz podatkov ministrstev izhaja, da je masa plač za zaposlene v ministrstvih, izplačana v letošnjem juliju, glede na julij 2011 manjša za 3,85 milijona evrov, kar na letnem nivoju pomeni prihranek v višini 46,2 milijona evrov. Zmanjšalo se je tudi število avtorskih in podjemnih pogodb. Če jih je bilo še julija lani skupaj 1161 in je skupni mesečni strošek na osnovi teh pogodb znašal 368 tisoč evrov, pa je bilo julija letos teh pogodb 783, mesečno izplačilo pa je znašalo 218 tisoč evrov. V primerjavi med julijem lani in julijem letos je zmanjšanje stroškov iz avtorskih in podjemnih pogodb na mesečnem nivoju znašalo okrog 150 tisoč evrov, kar na letnem nivoju pomeni ocenjeni prihranek v višini 1,8 milijona evrov. Tudi primerjava podatkov o stroških za službena potovanja v vladnih inštitucijah v prvi polovici letošnjega leta v primerjavi z enakim obdobjem lani kaže bistvene prihranke, saj je bilo letos porabljenih za 2,7 milijona evrov manj kot lani. Predloga dopolnjenih proračunov Republike Slovenije za leti 2013 in 2014 sledita ciljem Pogodbe za Slovenijo 2012–2015, tudi cilju uravnoteženega proračuna Republike Slovenije za leto 2015. Ali je časovni interval, v katerem želimo uravnotežiti državni proračun, prekratek, je vprašanje. Gotovo imamo različne koncepte. S temi koncepti se je ukvarjal tudi odhajajoči predsednik republike in če sem ga prav razumel, je predlagal uravnoteženje javnih financ, zmanjšanje proračunskih odhodkov v daljšem časovnem intervalu. Na prvi pogled simpatična rešitev, ki pa po našem razumevanju žal pomeni tudi podaljšanje časa čakanja na izboljšanje bonitetnih ocen. To pomeni, da bi morali podaljšati čas čakanja na ugodnejše kredite, podaljšati čas čakanja na investicije in nenazadnje podaljšati čas čakanja na nova delovna mesta, ki bi rešila akutne eksistenčne probleme naših državljanov. Na to v Novi Sloveniji ne pristajamo. Na tem mestu želim poudariti tudi, da je board direktorjev IMF, Mednarodnega denarnega sklada, strategijo koalicije v Sloveniji ocenil kot ustrezno, še posebej njeno zavedanje nujnosti hitrega sprejemanja ukrepov. IMF je namreč v svojem poročilu o Sloveniji pozval k hitri uveljavitvi reformnega načrta, kamor spada tudi uravnoteženje javnih financ. Ta poziv k hitrosti ukrepanja se mi zdi, da je resnično izjemno pomemben. IMF je obravnavo poročila o Sloveniji pospremil z izjavo o podpori prizadevanju slovenske vlade za uravnoteženje javnih financ in izvedbo strukturnih reform. IMF je ugotovil, da se slovensko gospodarstvo srečuje s tako imenovanimi negativnimi recesijskimi povratnimi zankami, ko težave na določenih področjih poglabljajo težave na drugih področjih. Takšni negativni učinki delujejo med procesom razdolževanja bank in ob finančnih težavah prezadolženih podjetij, dodatno pa jih spodbujajo strukturne pomanjkljivosti slovenskega gospodarstva, krhkost slovenskega finančnega sistema, šibka domača poraba in upadlo izvozno povpraševanje. Vse to po oceni IMF le še kliče po odločnem in takojšnjem ukrepanju za spopad s temi težavami. IMF je strategijo trenutne vladajoče koalicije, ki daje poudarek ukrepom za uravnoteženje javnih financ, ocenil kot ustrezno, obenem pa pozdravlja načrte za celovite in ambiciozne strukturne reforme. V IMF so podprli dosedanje ukrepe za sanacijo javnih financ, ki so temeljili predvsem na znižanju javne porabe. Prepričani so, da je bilo to nujno za krepitev zaupanja finančnih trgov. Ko govorimo o zmanjšanju javne porabe, smo, vsaj vlada in koalicijski poslanci, pogosto priča očitkom, da sesuvamo socialno državo, da smo ukradli socialno državo, da smo ljudstvo pahnili v bedo in še bi lahko našteval. Nabor podobnih demagoških in zevajočih izrazov je namreč zelo širok. V nadaljevanju bi rad pojasnil in s številkami dokazal, da so proračunska sredstva za zagotavljanje ustrezne ravni socialne države v zadnjem desetletju v Republiki Sloveniji naraščala. Ena od ključnih prioritet te vlade je zagotavljanje ustrezne ravni socialne države, kar izhaja tudi iz predloga proračuna za leto 2013 in za leto 2014. Za primerjavo bom navedel podatke o posameznih postavkah s področja sociale iz leta 2002 ter iz predloga proračuna za leto 2013, ki ga danes sprejemamo. Iz podatkov je razvidno, da se je ob 46-odstotnem povečanju davčnih prihodkov glede na leto 2002 višina socialnih postavk iz proračuna povečala nadproporcionalno. Tako bodo prispevki za brezposelne ob slabi desetini višji brezposelnosti v letu 2013 znašali kar 2,5-krat več oziroma za 143 % več, kot so znašali leta 2002. Sredstva za socialno varnost so se v zadnjem desetletju podvojila in znašajo skoraj 300 milijonov evrov. Za 55 % pa bodo višja tudi sredstva za izvajanje družinske politike. Poglejmo številke. Socialna varnost: realizacija 2002, 158 milijonov, predlog proračuna 2013, 296 milijonov – povečanje za 87 %. Družinska politika: realizacija 2002, 393 milijonov, predlog proračuna Republike Slovenije za leto 2013, 610,5 milijonov – povečanje za 55 %. Transferji brezposelnim: realizacija 2002, 106 milijonov, proračun 2013, 258 milijonov – povečanje za 143 %. Ukrepi aktivne politike zaposlovanja: realizacija proračuna 2002, slabih 60 milijonov, predlog proračuna za leto 2013, slabih 97 milijonov – povečanje za 64 %. Iz navedenega izhaja, da Vlada Republike Slovenije s predlaganim proračunom 2013 še naprej posveča poseben poudarek vprašanju socialne države. Da bi v Sloveniji ta cilj lahko zasledovali tudi v prihodnje, je treba sprejeti nujne reforme. Reformni paket poleg pokojninske reforme in reforme trga dela zajema tudi Zakon o Slovenskem državnem holdingu, zakon o stabilizaciji bančnega sistema ter posamezne pakete za spodbujanje ugodnejšega poslovnega okolja z manj administrativnimi bremeni. Le s pravočasno uveljavitvijo vseh naštetih ukrepov bo mogoče spodbuditi gospodarski razvoj ter posledično porast zaposlenosti, zaustaviti trend padanja pokojnin ter mladim omogočiti nova ter varnejša delovna mesta. Kot posledica krize in pristopa k reševanju krize so se v zadnjih letih zmanjšale investicije oziroma sredstva zanje. Vsi vemo, da so investicije nujne za gospodarsko okrevanje in zaradi tega smo v Novi Sloveniji zadovoljni, da v proračunih za prihodnji dve leti bistveno povečujemo indeks investicij v odnosu do plač in materialnih stroškov. V času, ko bi te investicije nujno potrebovali, je Slovenija slabo investirala razpoložljiva evropska sredstva iz obstoječe finančne perspektive. Veliko teh sredstev je še na voljo in to je glavni vir za investicije. Poleg sprejemanja proračuna Republike Slovenije za naslednji dve leti pa moramo v Sloveniji realizirati še nekaj, glede na neznosno lahkost referendumskih blokad, veliko težjih nalog. Brez sanacije slovenskega bančnega sistema ni možno računati na pozitivno gospodarsko rast, tudi, če naredimo vse ostalo. Niti ni mogoče predvideti, kaj bo s podjetji, ki so danes v težavah zaradi kreditov, ki jih ne morejo pravočasno odplačevati, sicer pa imajo dobre programe, nove proizvode in nove trge. Dosedanji model reševanja krize v bančnem sektorju se je izkazal kot neučinkovit. Gre za model dokapitalizacije. V zadnjih treh letih so slovenski davkoplačevalci preko odločitve prejšnje vlade, ki je napačno ocenila situacijo v slovenskih državnih bankah, v državne banke usmerjali nove in nove stotine milijonov. Banke še vedno proizvajajo izgubo, hkrati pa imamo v Sloveniji banke, ki niso v državni lasti, ki so delovale v enakih okoliščinah zaostrenih gospodarskih razmer in ki ustvarjajo dobiček, pa jih nismo dokapitalizirali z državnim denarjem. Model dokapitalizacije bank se je izkazal kot neučinkovit in drag za slovenske davkoplačevalce. Državni zbor je po vetu Državnega sveta že drugič potrdil Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Žal nad njim visi referendumska usoda. Tudi sanacija bančnega sistema ne bo avtomatično zagotovila sprostitve kreditnega krča. S tem se v Novi Sloveniji strinjamo. Mnoga slovenska podjetja so prezadolžena in brez ustreznega deleža lastniškega premoženja, ki bi omogočal dodatno kreditiranje razvoja. Sanacija bančnega sistema je nujen, ni pa zadosten pogoj. Pomemben proračunski vir bi morale biti tudi kapitalske naložbe države. Njihovo upravljanje je razpršeno med kar 5 različnih inštitucij. To upravljanje je neučinkovito, drago in nepregledno. Dogaja se, da različni upravljavci iste državne naložbe odločajo na skupščinah povsem nasprotno, celo konfliktno in neracionalno. V času, ko nekateri živijo na socialnem dnu, smo priča izplačevanju visokih nagrad, podpisujejo se dolgoročne pogodbe, ogrožajo se delovna mesta, pa za to nihče ne odgovarja. Veliko težavo predstavlja tudi prepletenost zasebnih interesov med člani uprave in nadzornih svetov, ki predstavljajo odmik od dobrih praks na področju korporativnega upravljanja. Vsemu temu smo želeli narediti konec in vzpostaviti red z rešitvami, ki smo jih zapisali v Zakon o Slovenskem državnem holdingu, saj obstoječe stanje sistemsko znižuje vrednost državnega premoženja in odvrača interes tujega kapitala po investiranju v slovenska podjetja. Žal tudi nad tem zakonom visi referendumska usoda. Poslanke in poslanci natančno vemo, kateri so ukrepi, ki so ta trenutek za Slovenijo ključnega pomena. To ni samo stališče koalicije, to je tudi uradno stališče Evropske komisije, Evropske centralne banke, Mednarodnega denarnega sklada in OECD, štirih inštitucij, ki niso tuje, so naše, ker je Slovenija del vsake od njih. Njihovo mnenje je zelo pomembno in med drugim vpliva tudi na bonitetne ocene države in na to, koliko je vredno naše državno premoženje oziroma koliko je Slovenija v svetu sploh še relevanten in cenjen politični in gospodarski partner. Spoštovani, poslanka in poslanci Nove Slovenije bomo dopolnjena predloga proračuna Republike Slovenije za leti 2013 in 2014 podprli. Lahko bi preigravali drugačne predloge proračunov in dopuščali še večji proračunski primanjkljaj, vendar se zavedamo, da če želimo ohraniti suverenost, moramo obvladati našo zadolženost. Prisegamo na stabilnost javnih financ za gospodarsko rast in hkratno gospodarsko rast za stabilnost javnih financ. Gre za našo prihodnost, za prihodnost naših otrok, ki jih čaka šolanje in vstop na trg dela. Gre tudi za upokojence, o katerih smo v preteklih dneh veliko govorili in zelo pozitivno. Upokojence, ki so z aktivnim delom zaključili, in jim želimo omogočiti dostojno pokojnino. Gre tudi za od Ljubljane najbolj oddaljeno slovensko vas in njene vaščane, ki iz ljubljanske perspektive velikokrat niso vidni in ne slišni. Državljani Slovenije gotovo nismo enaki, nismo enakopravni, smo pa enakovredni. Hvala za vašo pozornost.
V imenu Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Uvodoma naj povem, da moramo zaradi svojevrstnega poslanstva naše poslanske skupine sleherni proračun ocenjevati iz splošnega zornega kota, vendar je hkrati treba te dokumente obravnavati tudi s specifičnega narodnostnega vidika. Kar se splošnega stališča tiče, menimo, da so bili oziroma so pogoji nastajanja proračunskih dokumentov izredno težki, takšni, kakršnih v obdobju samostojne Slovenije verjetno še ni bilo. Smo žal predolgo na nekem virtualnem vozu, ki še vedno drvi navzdol in v takšnih okoliščinah je načrtovanje državnega proračuna zelo zahtevna in za vlado in vse ostale subjekte nehvaležna naloga. Na prihodkovni strani veliko manjka, generatorji novih virov še niso zaživeli. Upravičena zahteva in težnja po konsolidaciji državnih financ nas sili v omejevanje javnega sektorja, kar predstavlja nekakšen začaran krog. Zadnji podatki naše trenutne makroekonomske situacije so še bolj zaskrbljujoči. Glede na vse to, bo treba še bolj intenzivno iskati možnosti za zagon začetka izgradnje velikih investicijskih projektov, kajti zgolj politika varčevanja, ki je nesporna in v okviru socialne in splošne družbene vzdržnosti nujno potrebna, nikakor ni dovolj za konsolidacijo nastale situacije. Če primerjamo današnje stanje z razmerami obdobja velike gospodarske krize 20. stoletja na koncu 20. in začetku 30. let, kar je sicer nehvaležno, vendar pa nedvoumno potrjuje spoznanje, da je zmanjšanje kupne moči prebivalstva, kar je posledica politike varčevanja, do določene mere še bolj poglobilo krizo. Na to posredno opozarja tudi zadnje poročilo Umarja. Verjetno se lahko vsi poenotimo v stališču, da idealnih ali dobrih rešitev v danih okoliščinah skorajda ni. Če je pipa na prihodkovni strani še vedno dokaj zaprta, je manevrski prostor na odhodkovni strani skrajno omejen. Strukturne reforme, kot so sanacija bančnega sistema, pokojninska reforma itd. so nujne, zato se ne splača trošiti besed in zato je bila najina podpora pri omenjenih projektih nedvoumna. Ponavljam, tudi na osnovi izkušenj držav oziroma kriznih situacij iz prejšnjega stoletja, da bo treba v najkrajšem času vse sile usmeriti v zagon velikih investicij in infrastrukturnih projektov državnega ranga. Drugo nam preprosto ne preostane, ker nam pri tem nikakršni strici od nikoder, niti iz tujine, ne bodo mogli pomagati. V takšnih okoliščinah bomo sicer zelo zaskrbljeno dali podporo predlogom proračuna za leti 2013 in 2014. Zaradi konstruktivne drže v današnjih težkih okoliščinah z naše pozicije ni mogoče storiti drugače. Žal pa nam je, da se ni uspelo dogovoriti s pristojnimi visokošolskimi ustanovami, z ustanovami na področju vzgoje in izobraževanja in predvsem otroškega varstva ter z nekaterimi ostalimi subjekti javnega sektorja, na primer na področju zdravstva, ter z njihovimi sindikalnimi predstavniki, o optimalnejšem obsegu podpore omenjenih dejavnosti. Samo za primer naj navedem, da so visoko šolstvo in znanost ter izobraževanje in otroško varstvo dejavnosti, ki so bile, so in bodo vitalnega pomena za uspešen razvoj države in družbe. Hkrati se zavedamo, da je na omenjenih področjih mogoče vzdrževati zgolj sistem, ki temelji na realnih osnovah, v simbiozi z ekonomsko situacijo države, vendar pa kljub temu menim, da komunikacija reševanja problemov že dolgo ni na želenem nivoju in kontekstu. Krivca za to ni treba iskati, treba je iskati rešitve, da se morebiti, kljub nekoliko manj ugodnim številkam v proračunu, najde premostitvena rešitev za ta primarno pomembna področja. Delno morda tudi v okviru današnje razprave oziroma z vloženimi amandmaji. Z vidika avtohtonih narodnih skupnosti sta predlagana proračuna glede na okoliščine korektna, pri programskem delu nominalno v podobnih ali identičnih okvirih, kot to velja za leto 2012. Za pozitiven pristop v duhu dogovorjenega se moram ob tej priliki zahvaliti Vladi in pristojnim ministrstvom, ki so bili tudi v primerih, ko so se prvotno kazale težave, pripravljeni na kompromisne rešitve, zavedajoč se visoke stopnje ranljivosti maloštevilne madžarske in italijanske narodne skupnosti oziroma območij, kjer le-ti skupaj s predstavniki večinskega naroda živimo oziroma živijo. Poleg Ministrstva za notranje zadeve bi posebej pohvalil pristop Ministrstva za izobraževanje, znanost, kulturo in šport, ki se je v zvezi s kulturno dejavnostjo narodnosti za leto 2014 in z izvajanjem investicije šolske infrastrukture italijanske narodne skupnosti posebej potrudilo. Žal pa na področju sistema ustvarjanja gospodarske osnove avtohtone narodne skupnosti ni prišlo do bistvene spremembe, kar sicer ni neposredna proračunska zadeva, je pa z vidika ohranjanja skupnosti in celovitega razvoja omenjenih območij izrednega pomena. Na koncu naj še povem, da trdno upamo, da bo na področju izvajanja izobraževanja in otroškega varstva ter kar se tiče sistemov na tem področju, na narodnostno mešanem območju, stanje v letih 2013 in 2014 identično, kot je bilo leta 2012. Hvala lepa.
V imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija mag. Alenka Bratušek.
Spoštovane, spoštovani! Danes sta pred nami najpomembnejša dokumenta te vlade za naslednji dve leti: državni proračun za leto 2013 in državni proračun za leto 2014. V letu 2013 bo država skozi državni proračun porabila 9,6 milijarde evrov. To je veliko, pravzaprav ogromno denarja. To pomeni, da država na vsakega otroka, žensko, moškega, vsakega prebivalca v Sloveniji, porabi 4 tisoč 800 evrov. Povprečno na dan tako porabimo 26 milijonov evrov, in to samo skozi državni proračun. Če k temu prištejemo še porabo zdravstvene in pokojninske blagajne in občin, se ta številka skoraj podvoji – to je blizu 45 milijonov evrov na dan. Pravijo, da bi moral biti proračun neke vrste družbena pogodba, pogodba med državljani na eni strani in državo na drugi strani. Proračun ni nič drugega kot prerazdelitev pobranih davkov. Zato bi moral biti državni proračun izraz zaveze med vlado in parlamentom ter državljani, pogodba med državo in državljani – pa na žalost ni tako. Od sprejema rebalansa dalje vas opozarjamo, da je vaša ekonomska in s tem tudi javnofinančna politika napačna. Vse, kar se dogaja danes, je na žalost samo potrditev naših besed izpred par mesecev, pa nam niste verjeli. Danes vam številke to potrjujejo. Danes je pred vami in tudi nami dejstvo, da je Slovenija ponovno v recesiji. Namesto, da bi se danes pogovarjali o tem, koliko novih delovnih mest ste odprli v vašem mandatu, koliko ljudi živi bolje, kaj moramo še narediti, da bo našim ljudem lepše, da bodo na nebu spet sijale zvezde upanja, kot pravi naš novi predsednik države, se pogovarjamo o vse več brezposelnih, o lačnih otrocih, o uničevanju našega javnega šolstva, izobraževanja, od vrtcev do univerz, o uničevanju našega javnega zdravstva, o ukinjanju kulture, o ideoloških delitvah upokojencev. Vaša dva proračuna, proračuna za leti 2013 in 2014, bosta Slovenijo popeljala še nižje. Poleg tega vaš varčevalni paket nikakor ne daje finančnih učinkov, ki ste si jih želeli in jih prikazovali. Da ne govorim na pamet, vam bom s številkami v tabelah in grafih pokazala, da niste na pravi poti, da je to pot pogube in nikakor ne pot upanja za Slovenijo. V Pozitivni Sloveniji vaših proračunov za leti 2013 in 2014 nikakor ne moremo podpreti. Paket dokumentov, ki jih imamo danes pred seboj, je pripravljen slabo, kot še nikoli. Proračunski memorandum, ki bi moral biti odraz vaše ekonomske in javnofinančne politike, se konča z letom 2011. Z letom 2011, ko ste bili še kar nekaj korakov od vlade. Očitno sploh ne veste, kakšna naj bi bila vaša javnofinančna in ekonomska politika v naslednjih treh letih. Da je temu tako, kaže tudi tabela, ki jo lahko vidite, kjer je z rumeno barvo označeno vse, kar v proračunskem memorandumu manjka. Primanjkljaj štirih blagajn države, proračun, občine, ZPIZ in zdravstvo – o tem niti besede, razen, da minister pove, da bomo tam nekje okoli 3 %. Ko govorimo o primanjkljaju, govorimo o več ravneh oziroma o različnih primanjkljajih in pomembno je, da vemo, kaj primerjamo. Na tem grafu lahko vidite gibanje bruto domačega proizvoda, gibanje primanjkljaja štirih blagajn in gibanje primanjkljaja po ESA 95, primanjkljaja, po katerem nas ocenjujejo vse finančne institucije, tudi tiste, ki nam posojajo denar. Veliko je bilo povedanega o tem, kako je v letu 2009 javnofinančni primanjkljaj in primanjkljaj sektorja države drastično padel. Logično, ker se prihodki v času krize takoj znižajo in se javnofinančni odhodki ne morejo tako hitro odzivati, razen, če se dogovorite in rečete, da boste znižali pokojnine na pol, plače na pol in še kaj na polovico. Rdeča črta prikazuje javnofinančni primanjkljaj štirih blagajn. To je tisti del, ki ga porabljamo za pokojnine, plače, socialne transfere in tudi investicije. Na tem grafu lahko vidite, da se ta primanjkljaj lepo znižuje, vse od leta 2009, ko je bil najvišji. Problem je zelena črta, to je primanjkljaj po ESA 95, ki je v letu 2011 višji zaradi dokapitalizacij, ki so se zgodile, predvsem dokapitalizacije NLB in če ste prej ministra dobro poslušali, se bo ta zgodba v letu 2012 in tudi v letu 2013 ponovila. Primanjkljaj se v roku 8, 6 mesecev večkrat spremeni tudi v vaši vladi. Zgornja vrstica kaže vaše napovedi v programu stabilnosti, ki je bil oddan, mislim, da, aprila letošnjega leta. Oktobra letošnjega leta ste primanjkljaj po ESA 95 metodologiji zvišali na 4,2 % in zaradi CoCo obveznic in novega rebalansa, ki ga je minister prej napovedal, bo ta primanjkljaj bistveno presegel 4,2 %. V spodnjih dveh vrsticah vidite napovedi Evropske komisije in napovedi OECD, ki so vse bistveno ali pa zelo oddaljene od vaših napovedi. Zato, da ne govorim na pamet – kako pridemo od primanjkljaja štirih blagajn do primanjkljaja po ESA 95? Primanjkljaj štirih blagajn, še enkrat, je primanjkljaj, ki ga ustvarimo s pokojninami, plačami, socialnimi transferi, tudi investicijami, z vsem, kar predstavlja odhodke v državnem proračunu. V letu 2011 – ker velikokrat radi poudarjate, da je to leto katastrofalno – je bil primanjkljaj štirih blagajn 4,3 % bruto domačega proizvoda. Obračunski popravki so prinesli dodatnih 0,7, ker gre iz metodologije denarnega toka na metodologijo po obračunu. Ostali primanjkljaji oziroma presežki drugih, ki sodijo v sektor države, so prinesli dodatnih 0,4 % BDP in drugi popravki, kamor sodijo dokapitalizacije, ki so se zgodile, so prinesli 1 % BDP. Smo na 6,4. Zdaj pa poglejte svojo napoved za leto 2012. Obračunskih popravkov naj bi bilo samo za 0,2 %, drugih popravkov pa po trenutni oceni za 0,3 %. Ker ne bo tako, kot ste v poročilu o primanjkljaju in dolgu napovedali, bo primanjkljaj po ESA 95, primanjkljaj za celoten sektor države, najmanj 5,5 % bruto domačega proizvoda. Od 6,4 % na 5,5 %, in smo še zelo, zelo daleč od 3 %, kar so bile vaše obljube. Tako je zgledal vaš prvotni plan, ki tudi na grafu zgleda zelo lepo. Blizu leta 2015 bi naj tako rekoč imeli izravnan proračun in spoštovali fiskalno pravilo, ki ste ga želeli zapisati v Ustavo. Tako pa bo zgledal, ko boste v primanjkljaj vključili še sanacijo bank. Lahko vidite, da bo primanjkljaj v letu 2013 celo nižji od tistega v letu 2011. Tudi tu je v številkah, v odstotkih BDP, primerjava. Do leta 2011 so dejstva, potem prva napoved Vlade v programu stabilnosti 3,5, 2,5, 1,5, 0,4 primanjkljaja. Videti je odlično, vendar ni realno. Kot sem že povedala, ste že za leto 2012 primanjkljaj dvignili na 4,2. Napoved Evropske komisije govori, da se bo vseskozi gibal tam nekje okrog 4 %, če pa zraven vključimo še sanacijo bank, bo pa celo višji, kot je bil leta 2011. To vam kažem samo zato, ker ste vi tisti, ki ste nas prepričevali, da mora fiskalno pravilo stopiti v veljavo leta 2015. Zdaj pa prosim, da nam razložite, kako boste od 4,1 % primanjkljaja prišli na 0,4 % v enem letu! To bi res rada slišala. Tudi gospe in gospodje iz DeSUS, ki ste razlagali, da se to ne sme delati na račun pokojnin in še česa – ne bom razlagala, več kot milijardo 300, milijardo in pol, v enem letu! Tako pa zgleda graf, če primerjamo vaše prve napovedi. Do leta 2011 so enake, temno modro so vaše prve napovedi, rdeče so napovedi Evropske komisije in zeleno je to, kar se bo dejansko zgodilo, na žalost. Minister me je na odboru za finance, kjer sem prikazovala podobne tabelice in grafe, spomnil, da sem pozabila dopisati strukturni primanjkljaj, zato sem, gospod minister, tudi to dodala. Je pa res, da je strukturni primanjkljaj izračunana kategorija, na kar vpliva kar nekaj spremenljivk. Tako tu lahko vidite, da se naše ocene razlikujejo in Evropska komisija je za leta 2009, 2010 in 2011 ocenila strukturni primanjkljaj celo nekoliko nižje, kot je v našem programu stabilnosti, tako kot smo ga sami. Ampak, kot že rečeno, to je izračunana kategorija in na to vpliva veliko spremenljivk. Kar sem hotela poudariti, je ponovno to, da tudi pri strukturnem primanjkljaju želite od državljank in državljanov v enem letu napor za skoraj 3 % bruto domačega proizvoda, če še vedno vztrajate na tem, da je fiskalno pravilo treba uveljaviti leta 2015. Še grafični prikaz tega. Tudi zgornja modra črta zgleda odlično, ampak spet, na žalost, nerealno. Rdeča je ocena Evropske komisije in spodnja, temno rdeča oziroma tu zgleda črna, je to, kar se bo zgodilo, ko bomo v primanjkljaj vključili sanacijo bank. Ne gre za enkraten ukrep, gospod minister. Ker vseskozi poudarjate, da smo NLB dokapitalizirali že peto leto zapored, bomo to težko prodali Evropi in še komu kot enkraten ukrep, ker enkratni ukrepi strukturnega primanjkljaja ne povečujejo. Še dolg države. Zelo cenjena in večkrat omenjena inštitucija IMF je za Slovenijo napovedala, tako kot je označeno z rdečo. Dolg države širšega sektorja države bo konec leta 2015, in tako bo ostalo vse do leta 2017 – do takrat so naredili napovedi –, zrasel in se ne bo zmanjšal pod 70 % bruto domačega proizvoda. Vaša napoved je 51 % bruto domačega proizvoda. Zdaj smo tam, kjer ste nam prodajali, da sanacija bank ne bo vplivala ne primanjkljaj in ne na dolg. 11 % BDP bo Slovenijo stal vaš način sanacije bank. Nikoli nam niste želeli pokazati tega, katere so druge alternative in koliko te druge alternative stanejo. Zadolženosti na noben način niste obvladali, čeprav smo prej lahko slišali, da je zadolženost obvladana. Lahko je obvladana, ampak na 70 % bruto domačega proizvoda. Ne bom še enkrat ponavljala, kako ste glasno govorili, da je zadolževanja konec. To nisem govorila jaz oziroma mi, to ste govorili vi. Že večkrat sem povedala, da sta proračuna za leti 2013 in 2014 pripravljena nerealno. Nerealno zato, ker je osnova za pripravo rebalansa letošnjega leta, ki ne bo realiziran v višini, kot ste načrtovali. Če ne bo rebalansa, kot je rekel minister, vam bodo računi ostali v predalu in v naslednjem letu bomo to morali plačati iz naslednjega proračuna. To je še graf zadolženosti, na katerem se lepo vidi primerjava z drugimi državami. V preteklih letih nismo prav bistveno odstopali, ampak na žalost se ta trend zdaj ne umirja. Na koncu mi dovolite, da vas spomnim še na en zakon, to je zakon o javnofinančni odgovornosti, ki ste ga 1. aprila v prejšnji sestavi vložili v parlament prvopodpisani gospod Tanko, podpisali pa so se tudi gospod Janša, gospod Vizjak, gospod Černač, gospod Gorenak, vsi poslanci SDS. V tem zakonu ste rekli, da odhodki sektorja države ne smejo biti višji kot 43 %. Krepko ste to presegli. Spoštovani gospe in gospodje, javnofinančno odgovornost moramo izkazovati takrat, ko smo v opoziciji, še veliko bolj pa takrat, ko smo oziroma ste v vladi. Absolutno se strinjamo, da je konsolidacija javnih financ potrebna. Potreben pa je realen plan za izvedbo. Varčevanje je potrebno, nikakor pa ne uničevanje, kar se dogaja sedaj. Potrebni so ukrepi za rast in delovna mesta. V Pozitivni Sloveniji upamo, da boste čim prej ugotovili, da je vaša pot reševanja krize napačna in da boste takoj začeli izvajati ukrepe, ki bodo Slovenijo peljali na pot gospodarske rasti, našim ljudem pa vrnili upanje na boljšo prihodnost. Iz vsega povedanega in pokazanega je jasno, da ta vlada nima ekonomske politike. Spoštovane, spoštovani, v Pozitivni Sloveniji še vedno verjamemo, da je Slovenija država možnosti in priložnosti. Za Slovenijo še vedno obstaja upanje. Samo pravo pot je treba ubrati.
V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovani ministri! Pred nami sta proračuna za leto 2013 in leto 2014. Proračun izkazuje ekonomsko, finančno, socialno, fiskalno politiko države. Proračun, to so največkrat številke, kaže tudi v katero smer gre država. Slovenski proračun že dolgo časa temelji na makroekonomskih izhodiščih Umarja. Umar daje makroekonomska izhodišča, kar z drugimi besedami pomeni, da določa oziroma predvideva, kakšna bo gospodarska rast v prihodnje, kakšen bo razvoj, kakšen bo javnofinančni primanjkljaj in podobno. V svetu se s podobnimi makroekonomskimi napovedmi ukvarjajo tudi drugi, OECD, IMF, Evropska komisija itd. in vedno so te makroekonomske napovedi med temi organizacijami različne. Zaradi tega so različna tudi izhodišča in načrti za razvoj posamezne države. Koliko se kdo zmoti pri teh napovedih, je prikazano v publikacijah Umarja in iz tega lahko izhajamo, ali bomo šli v pesimistični ali v optimistični razvoj, kakšne so napovedi, ali pesimistične ali optimistične. Večkrat je to odvisno od tega, kakšno bazo vzamemo, kakšno osnovo vzamemo za ta načrt. Ta vlada je Državnemu zboru prvič predložila zaokroženo celoto proračunov za leto 2013 in leto 2014. Osnovno izhodišče je, da se zmanjša primanjkljaj, kar je napovedano tudi na podlagi Umarjevih napovedi, in sicer naj bi se primanjkljaj države, ki je znašal že 6,5 % bruto družbenega proizvoda, zmanjšal na 2,8 oziroma 2,5 % bruto družbenega proizvoda. To pomeni, da Vlada izhaja iz proračuna, ki pomeni trošenje, ki je realno. Takšno trošenje smo imeli ali pa smo se mu veliko bolj približevali v obdobju 2004–2008, ko so bili na eni strani odhodki in prihodki javnega sektorja izenačeni, in to je pomenilo osnovo za nadaljnji razvoj. Žal so v letu 2009 in kasneje tudi v naslednjih letih, do leta 2011, odhodki presegli prihodke državnega proračuna, in sicer za približno 2 milijardi letno. To je pomenilo, da ima država primanjkljaj in vse težave, ki spadajo zraven, in sicer primanjkljaj nad 3 %, primanjkljaj nad 6 % bruto družbenega proizvoda. V Evropi in v svetu vse mednarodne organizacije pritrjujejo temu, da mora trošenje države temeljiti na realnih osnovah. Zaradi tega je osnovni cilj konsolidacija javnih financ na eni strani in zagon gospodarstva na drugi strani. Ni več možno, da bi v državi 20 % letno več potrošili kot porabimo. Ni več možno, da trošenje temelji na zadolževanju in ni več možno reševati dolgov z nadaljnjim zadolževanjem. Vsi vemo, da to ni možno pri posamezniku, ker če se to zgodi pri posamezniku, bo izgubil vse premoženje. Vemo tudi, da to ni možno pri državah, saj bodo države lahko izgubile suverenost. Na to kažejo nekateri primeri iz preteklosti, ko so morale bistveno spremeniti lastniško strukturo, in tega si ne želimo. Vsekakor je bilo v letu 2008 60 tisoč delovnih mest več, kot jih je danes. 60 tisoč delovnih mest je tistih, na katerih so delali Slovenke in Slovenci in 100 tisoč delovnih mest več, tistih, na katerih so delali tujci. To je posledica krize, ne le domače krize, temveč tudi mednarodne krize. Na drugi strani smo imeli v gospodarstvu okoli 150 tisoč delovnih mest več, imeli smo večje prilive v državni proračun z naslova davkov ter večje prilive tudi z naslova prispevkov. To je pomenilo, da smo v tistem obdobju lahko trošili toliko, kolikor smo dejansko ustvarili oziroma toliko, kolikor je bilo plačanih prispevkov. Danes žal temu ni več tako. Danes je žal 150 tisoč delovnih mest manj in zaradi tega tudi manj prihodkov, manj davkov in manj prispevkov, in porabo je treba prilagoditi temu zato, da ustvarimo osnovo, na podlagi katere bo možen nadaljnji razvoj. Za nadaljnji razvoj pa ni dovolj samo, da uskladimo javnofinančne prihodke in odhodke, ampak je treba postoriti še nekaj drugega in to se kaže v ekonomski politiki, finančni politiki in strategiji te vlade. Prvo, kar je treba narediti, je sanirati slovenske banke. Sanirati slovenske banke pomeni, da jih je treba očistiti tako imenovanih slabih kreditov oziroma tako imenovanih slabih terjatev. Slovenske banke so to že večkrat poskušale, na podoben način, kot je predlagano danes, vendar je žal tukaj pobuda za referendum. To se je dogajalo že v zgodnjih 90. letih, ko smo ravno tako sanirali banke, predvsem državne banke, vendar na način, da so bile zadeve urejevane preko Agencije za sanacijo bank. Z drugimi besedami, struktura slovenskega bančnega sistema je danes takšna, da je tržni delež državnih bank krepko čez 50 %, skoraj 60 %, če vključimo še SID banko. To pomeni, da je država glavni lastnik, ki mora sanirati banke, in sicer tako, da slabe terjatve prenese na neko novo inštitucijo, ki bo s temi slabimi terjatvami upravljala. Zakaj tako? Zaradi tega, ker se v zadnjih 4 letih na bančnem sistemu, predvsem pri državnih bankah, ni zgodilo nič, da bi te banke same od sebe sanirale te slabe terjatve. Ni se zgodilo nič tudi zaradi slabega upravljanja teh bank, slabega upravljanja predvsem v smislu menedžerske strukture ter nadzornikov. Zaradi tega je pripravljen poseben zakon za sanacijo bank, ki bo omogočil, da ob dodatnih dokapitalizacijah banke ne bodo tega denarja porabile za slabitve, ampak za to, da bodo lahko povečale kreditiranje gospodarstva. Če danes dokapitaliziramo te banke in smo tudi jih v preteklosti, tudi v preteklem letu, banke ta denar enostavno porabijo za slabitve. Naslednja zadeva, ki je poleg sanacije bank izredno pomembna, je ta, da se v državi zagotovi pravna varnost, da se zagotovi to, da bodo podjetniki in državljani in državljanke lahko poslovali varno, kar pomeni, da bodo ob tem, ko bodo zagotovili, ko bodo dobavili blago oziroma opravili storitve, zato dobili ustrezno plačilo, kajti to, da ne dobijo plačila za tisto, kar so opravili, pomeni, da je veliko gospodarskih podjetij šlo v stečaj ali v katere druge postopke, zaradi tega, ker ni bila zagotovljena pravna varnost. Pravna varnost pomeni tudi, da se stopi na prste, in to učinkovito in hitro, vsem tistim, ki se ukvarjajo s kakršnimikoli kriminalnimi dejanji. Eno izmed osnovnih načel oziroma tisto, kar izhaja iz politike Vlade, je drugačno upravljanje s premoženjem. Žal je bilo sedanje upravljanje s premoženjem v zadnjih letih neuspešno in neučinkovito. Namesto, da bi bil donos 5 do 10 %, predvsem pri tistih podjetjih, ki imajo tako imenovan monopolni položaj na trgu, in državna podjetja navadno imajo monopolni položaj in je struktura teh podjetij takšna, da je država lastnica monopolnih podjetij, je ta donos v preteklosti bil zelo majhen oziroma zelo pičel. To je odgovornost tako menedžmenta kot nadzornikov kot tistih inštitucij, ki so se s tem ukvarjale – to vemo, da so AUKN, Kad, Sod, DSU, PDP itd. Lahko naštejemo kar 5 inštitucij. V prihodnjih in v tem proračunu morajo biti plačila iz naslova premoženja v obliki dividend veliko večja in to je podlaga za zakon o državnem holdingu, s katerim bo možno bolje upravljati državno premoženje. Ta proračun in ta ekonomska in fiskalna in finančna politika omogočajo oziroma zagotavljajo, da imamo v naši družbi še vedno socialno državo in da se, kljub temu, da se zmanjšujejo odhodki in primanjkljaj, še vedno zagotavljata solidarnost in socialna država. Temeljni elementi socialne države s tem proračunom niso pokopani in socialna država v Sloveniji še vedno obstaja. O tem je govoril kolega Horvat, ko je predočil, koliko več denarja se daje za socialne zadeve. Res pa je, da je v tej družbi zmanjšana pravičnost in da so kriteriji pravičnosti na nek način slabši in jih je v prihodnje treba popraviti, popraviti v to, da bodo socialne dohodke oziroma socialne prejemke dobili tisti, ki jih dejansko potrebujejo ter da bodo onemogočena kakršnakoli dejanja, ki pomenijo nepravna dejanja v gospodarskem smislu ali v finančnem smislu. Po drugi strani pa je Vlada s svojo ekonomsko in finančno politiko napovedala tudi povečano konkurenčnost gospodarstva in povečan razvoj. Bilo je veliko ukrepov te vlade, ki gredo v to smer. Ti ukrepi so že udejanjeni na davčnem področju. Če se nek ukrep na davčnem področju uvede, vsi ali pa večina od vas pričakuje takojšnji učinek. Takojšnji učinek ni mogoč. Ni mogoč zaradi tega, ker se večina davkov pobira na letni ravni. Naredile so se velike spremembe in povečala konkurenčnost podjetij s spremembo Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb, vendar tega učinka ni mogoče pričakovati naslednji teden, naslednji mesec, ta učinek je mogoče pričakovati v letu 2013. Zakaj v letu 2013? Ker je to letni davek in marca 2013 bodo podjetja uveljavljala olajšave, predvsem za raziskave in razvoj, in tukaj lahko te investicijske olajšave koristijo v celoti, s spremembo, ki je bila narejena. Nižja stopnja davka od dohodkov pravnih oseb pomeni signal za domač in tuj kapital, da so finančni pogoji v Sloveniji konkurenčni. To je tisto, kar je pomembno – da je to signal za domač in tuj kapital, za večje investicije in za razvoj. Po drugi strani so številne spremembe narejene tudi v pokojninski zakonodaji, ki smo jo sprejeli včeraj, ter tudi v davčni zakonodaji, za tiste, ki želijo, ki imajo voljo ali potrebo po tem, da začnejo poslovati, da začnejo poslovati na novo. Pavšalna obdavčitev, ki bo zagotavljala manjše stroške za podjetnike, manjše stroške za tiste, ki poslujejo in ki imajo samostojna družinska podjetja. Vsekakor je možnost za razvoj v majhnih in srednjih podjetjih in tudi v tem, da ljudi spodbudimo k podjetništvu. Prav tako so napovedane in tudi že sprejete številne spremembe na področju predpisov, ki umeščajo določene nepremičnine itn. v prostor, določene objekte v prostor, predvsem zaradi tega, ker je v preteklosti in tudi danes med ljudmi mogoče začutiti nek srh glede tega, koliko časa morajo porabiti za to, da dobijo določena dovoljenja, da dobijo določene papirje s strani občinskih ali državnih uradnikov zato, da lahko začnejo s poslovanjem. Tukaj je precej možnosti za to, da v državi naredimo podjetniške centre, podjetniške oaze, kjer bodo ljudje lahko poslovali hitreje, ob konkurenčnejših pogojih in imeli ugodnejše pogoje. Tisto, kar je danes pomembno, je, da ima Slovenija dovolj evropskih sredstev za to, da se začne razvoj, dovolj evropskih sredstev za to, da lahko koristi ta sredstva in da s temi sredstvi ustvarja večjo dodano vrednost ter ustvarja več delovnih mest. Na tem področju bi si vsi želeli večjo učinkovitost, manj birokratskih postopkov, večjo enostavnost pridobivanja tega, predvsem pa več projektov zato, da bi ta sredstva lahko koristili. Proračun za leti 2013 in 2014 lahko gledamo z vidika pesimizma in lahko rečemo, da bo situacija še slabša, lahko pa gledamo proračun tudi z vidika realnosti oziroma z vidika pozitivizma oziroma optimizma. Menim, da je v teh trenutkih, ko mednarodne okoliščine niso ugodne, v trenutkih, ko so makroekonomski pokazatelji neugodni, treba stvari gledati z optimizmom. Z optimizmom zaradi tega, ker so Slovenke in Slovenci v najtežjih časih dokazali, da znajo stopiti skupaj, da imajo vizijo in strategijo, kako uresničiti tisto, kar je za vse dobro. Tu nam ne pomagajo velike besede, tu nam ne pomagajo velike demonstracije. Tu nam pomagata optimizem in vizija zato, da tisto, kar imamo v načrtu, tudi dosežemo. Zelo vesel bom, če se bosta proračuna za leti 2013 in 2014 pokazala kot nerealna. Vendar, nerealna v smislu, da sta premalo optimistična. Zelo vesel bom zaradi tega, ker vem, da nam konsolidacija javnih financ daje osnovo za to, da se lahko v letu 2014 in tudi v letu 2013 ter v naslednjih letih ukvarjamo predvsem z razvojem, z vlaganji v gospodarstvo in da bo zaradi tega večja blaginja ter večje zadovoljstvo državljank in državljanov. Ob tem poudarjam, da izključno zdrave finance zagotavljajo dolgoročno stabilnost in povečujejo blaginjo ljudi. Še enkrat, danes ni mogoče delati razvoja izključno na dolgovih oziroma na zadolževanju. Zaradi tega v Slovenski demokratski stranki podpiramo proračuna za leto 2013 in leto 2014 in ob tem menimo, da bo ob razvojnih spodbudah ta proračun dosežen in upamo, da tudi presežen. Hvala lepa.
V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. V poslanski skupini ugotavljamo, da bi proračuna za leti 2013 in 2014 morala dati odgovor za reševanje razmer v Sloveniji. Sporočila na mirnih shodih so jasna. Potrebujemo stabilno gospodarstvo, delovna mesta, urejeno javno šolstvo, zdravstvo. To v predlogu proračunov ni upoštevano v zadostni meri. Hitro varčevanje ni odgovor, razprodaja državnega premoženja v najboljših podjetjih tudi ne, privatizacija zdravstva ravno tako ne in še posebej ne uničevanje javnega šolstva za promocijo zasebnega šolstva. Dejstvo je, da bruto domači proizvod pada. Po podatkih Statističnega urada v zadnjem četrtletju za 3,3 %. Izvoz se nam prvič zmanjšuje za 0,7 %. To so podatki, na katere mora Vlada odreagirati, saj kažejo, da je Slovenija ponovno v recesiji. Vlada in koalicija morata začeti poslušati stisko ljudi. Tega očitno ne Vlada in ne koalicija še nista zmožni, kajti v sporočilih, ki jih poslušamo, želi predsednik Vlade spremeniti politični sistem, si podrediti sodstvo, parlament, razreševati župane, poslance, in nas vabi naj tekmujemo, kdo bo dal več predlogov. Če se bo k urejanju razmer v sodni veji oblasti, zakonodajni veji oblasti in lokalni samoupravi pristopilo na tak način, se bo pravna varnost v Sloveniji zagotovo zmanjšala. Vse to lahko naredimo brez ihte in na premišljen način, da v prihodnosti ne bomo povzročili tekmovanja v tem, koliko sodnikov bo zamenjanih, če politika ne bo zadovoljna z izrečeno sodbo. Dejstvo je, da se socialni položaj ljudi poslabšuje. Zato Socialni demokrati ponovno opozarjamo Vlado, da preneha s plenilskimi interesi pri razprodaji 12 milijard državnega premoženja in da opusti najdražjo obliko sanacije bank v višini 5 milijard evrov in se začne ukvarjati z ukrepi za ohranjanje delovnih mest in ustvarjanje novih delovnih mest. Dejstvo je, da ravno v tem trenutku, ko v Državnem zboru razpravljamo o proračunih za leti 2013 in 2014, Vladi pred očmi razpada Agencija za upravljanje kapitalskih naložb, ki je odgovorna za to, da upravlja z 9 milijardami državnega premoženja. Odstopil je predsednik oziroma vršilec dolžnosti predsednika uprave agencije. Slišimo, da so včeraj odstopno izjavo podali tudi člani uprave agencije oziroma sveta agencije. Gre za popolno brezvladje na področju upravljanja z državnim premoženjem. Kako lahko pričakujete, da se bo izboljšal dohodkovni položaj v proračunu? Kako lahko pričakujete, da bodo ta podjetja poslovala bolje, da bodo ohranjala delovna mesta in da bo bruto domači proizvod v porastu? Gospodarska zbornica Slovenije napoveduje možnost ohranitve 10 tisoč delovnih mest, odprtja novih 30 tisoč delovnih mest. Napovedujejo možnost povečevanja izvoza v vrednosti 1,5 milijarde evrov. Vlado sprašujemo, kako bo ukrepala in odgovorila na ponujeno roko gospodarstva. Ali s spremembo političnega sistema ali s tem, da bo sledila ponujeni roki gospodarstva? Socialni demokrati opozarjamo, da stiskanje pasu na vsak način ni odgovor. Mednarodnega zaupanja, da bo Vlada zmanjšala primanjkljaj pod 3 % bruto domačega proizvoda v letu 2013, ni. To so ocene OECD, Evropske komisije in Mednarodnega denarnega sklada. Očitno je treba razmišljanje na strani Vlade spremeniti. Španija si je, recimo, pri Evropski komisiji izpogajala znižanje primanjkljaja pod 3 % bruto domačega proizvoda z leta 2013 na leto 2014. Zakaj Slovenija trdno vztraja na politiki ostrega varčevanja, zmanjšanja socialne varnosti ljudi ter padanja gospodarske rasti? To so vprašanja, na katera ta dva proračuna ne dajeta odgovorov. Ko pogledamo, kakšna je fiskalna politika Vlade, ugotovimo, da se je Vlada odločila, da bo največje fiskalne napore naredila v letu 2012. Glede na stanje v gospodarstvu je to najslabša rešitev v najslabšem možnem trenutku. S tem je Vlada sama povzročila padec gospodarske rasti v največji meri. Na posledice tega smo ob rebalansu opozarjali in se sklicevali na analizo Mednarodnega denarnega sklada glede hitrega varčevanja, ki zelo ogroža okrevanje gospodarstva. Mednarodni denarni sklad je v letu 2012 priznal, da je podcenjeval učinek fiskalne konsolidacije na gospodarsko rast. Zaradi tega je vrednost fiskalnega multiplikatorja med 0,9 in 1,7, kar pomeni, da znižanje strukturnega primanjkljaja za 1,9 % bruto domačega proizvoda v letu 2012 povzroči padec bruto domačega proizvoda v razmerju od 1,71 % do največ 3,2 % bruto domačega proizvoda. Tudi minister za finance je na odboru pojasnil, da naj bi se strukturni primanjkljaj v letu 2013 zmanjšal za 1,5 % bruto domačega proizvoda, kar pomeni še dodaten padec oziroma krčenje gospodarstva v letu 2013, in sicer celo na nižjo raven kot je bila v letu 2009. Treba je pogledati vplive celotne vladne politike na celotno potrošnjo, tako javno kot zasebno. Vlada je z ukrepi Zakona za uravnoteženje javnih financ zmanjšala realni razpoložljivi dohodek pri javnih uslužbencih, prejemnikih socialnih transferjev in upokojencih. Prav tako je z napačnim ukrepanjem povečala število brezposelnih v letu 2012. Predsednik Vlade je s svojimi izjavami o grškem scenariju povzročil histerijo groženj in zastraševanja, kar je še dodatno poglobilo krizo z zmanjšanjem bonitetnih ocen Slovenije in posledično s podražitvijo najemanja novih posojil oziroma poslabšanja pogojev za reprogramiranje obstoječih posojil. V zgodovini Slovenije raven potrošnje prvič upada v letu 2012. To je dejstvo, ki je statistično utemeljeno. Javna in zasebna potrošnja v letu 2012 upadata. Po oceni Evropske komisije iz jeseni leta 2012 bo padec zasebne in javne potrošnje povzročil znižanje gospodarske rasti za 2,4 % v letu 2012 in za 1,6 % v letu 2013. Če Vlada ne bi izvajala politike zastraševanja, ekonomske politike hitrega varčevanja, bi lahko bila gospodarska rast v letih 2012 in 2013 celo pozitivna. Prav tako bi ohranili večjo stopnjo zaposlenosti, kar je to, kar ljudje od nas v parlamentu pričakujejo. Slovenija ima tretji največji padec bruto domačega proizvoda v letu 2012 v evroobmočju, ima tretji največji padec bruto domačega proizvoda v evroobmočju tudi v letu 2013. Vzrok za padec bruto domačega proizvoda ni več zunanja kriza, svetovna kriza, ampak lahko v veliki meri vzroke iščemo znotraj Slovenije. Posledice varčevanja države in njenega vpliva na dohodke prebivalstva preko Zakona za uravnoteženje javnih financ so vse bolj jasne. Padec domačega povpraševanja v letih 2012 in 2013 je med najvišjimi v evroobmočju. Na to kažejo podatki izdatkov tako za privatno porabo kot tudi podatki o izdatkih za potrošnjo države. V letu 2012 je zaskrbljujoča tudi dejavnost izvozno naravnanega gospodarstva, ki naj bi po najbolj optimističnem scenariju v letu 2012 raslo za 0,1 % ter v letu 2013 za 1,9 %. Naj spomnim, da je še v letu 2011 izvoz rasel za 7 %! Padec izvoza za 0,3 % v drugem četrtletju leta 2012 in v tretjem četrtletju za 0,7 % bruto domačega proizvoda kaže resnost gospodarske situacije. Potrebno bo sprejetje ukrepov za pospešitev izvoza in Vlada v proračunih ta problem ignorira. Znotraj Socialnih demokratov se sprašujemo, ali so zato bile potrebne predčasne volitve. V Poslanski skupini Socialnih demokratov obžalujemo, da si Vlada za leto 2012 ni izbrala preudarne in postopne konsolidacije javnih financ, ki ne bi delovala zaviralno na gospodarsko rast. Zmanjševanje primanjkljaja samo na račun javne porabe v letu 2012 je zadušilo gospodarstvo. Zato Socialni demokrati poudarjamo, da če bi bili sprejeti zakoni v prejšnjem mandatu, ki so na referendumih padli, danes ne bi bilo potrebno tako drastično zniževanje javne porabe, samo podaljšali bi interventni zakon do konca leta 2012 ter bolj obdavčili dohodke najbogatejših in bi zadeve bile povsem obvladljive. Ko pogledamo prihodkovno politiko sedanje vlade, ocenjujemo, da bi moralo nadaljevanje zniževanja primanjkljaja temeljiti na povečanju prihodkov državnega proračuna. Kako to doseči, smo pokazali že v prejšnjem mandatu, ko smo želeli zmanjšati sivo ekonomijo, vendar je takratna politika spodbujala referendume, tudi na zakon o preprečevanju dela na črno, ki bi za zaposlene na črno prinesel zaposlovanje za nedoločen čas. Prav tako bi malo delo zmanjšalo sivo ekonomijo. Posledica padca pokojninske reforme je povečala število upokojencev na rekordno raven. Zaradi tega je luknja v letu 2012 300 milijonov. Posledično je tudi večja luknja v zdravstveni blagajni. Ko pogledamo učinke novih davčnih predlogov od leta 2013, lahko povemo, da zakon o davku na finančne storitve bank ne uvaja davkov, s katerimi bi pobrali več sredstev iz bank, ampak bodo banke prenesle ta davek na položnice, kajti vsi stroški se prenašajo na končne uporabnike. Glede na dejstvo, da Vlada s tem zakonom uvaja davek na položnice, bo najbolj obdavčila najšibkejše. Prav tako bo v največji meri obdavčila upokojence, ki ne uporabljajo storitev elektronskega bančništva ter plačujejo položnice na pošti in na bančnih okencih, kjer zaračunajo najvišje provizije za položnice. S tem se dokazuje, da bo breme krize ponovno na najšibkejših. S spremembami Zakona o davku na bilančno vsoto bank Vlada dodatno obdavčuje banke in dodatno poglablja kreditni krč – povsem nasprotno od tega, kar potrebuje gospodarstvo. S spremembami Zakona o dohodnini je sprejeta cedularna obdavčitev dohodkov iz najema. Namesto progresivne obdavčitve je sprejeta cedularna obdavčitev dohodkov in s tem Vlada razbremenjuje najbogatejše najemodajalce, ki oddajajo največ stanovanj, in obremenjuje tiste, ki oddajajo manjše število stanovanj in si mogoče s tem rešujejo svoj socialni položaj. Socialni demokrati pozdravljamo, da smo pripomogli k temu, da so bili ustavljeni nesmiselni predlogi ministra za finance glede sprememb Zakona o davku na dodano vrednost, vendar hkrati menimo, da moramo biti izjemno pazljivi pri naslednjih korakih, kako se bo ta vir nadomestil. Predlog zakona o davku na dodano vrednost je predvideval 70 milijonov več davčnih prihodkov. Vlada naj bi namesto tega dvignila trošarine na goriva, trošarine na alkohol in cigarete, podvojila trošarine na elektriko. Prav tako naj bi uvedli davek na sladke pijače. Socialni demokrati ocenjujemo, da zna biti ta način obdavčevanja problematičen, še posebej podvojitev trošarin na elektriko. Minister sicer pravi, da se bo na položnicah poznalo v višini enega evra, vendar pa bo ta dvig prizadel socialno najbolj občutljive. Problematičen zna biti tudi morebitni dvig trošarin na elektriko za podjetja s strani Vlade. Ta dvig bo namreč ogrozil delovno intenzivne panoge, ki jim potem zelo hitro grozi izguba delovnih mest. Zato Socialni demokrati predlagamo, da Vlada razveljavi znižanje davka od dohodka pravnih oseb v letu 2013 za 190 milijonov evrov, ne pa, da dviguje trošarine na elektriko. Glede davka na sladke pijače moramo biti pazljivi, ker se s tem spodbuja pijača z umetnimi sladili, ki so zdravju še bolj škodljive. Vsem tem ukrepom nasprotuje tudi Gospodarska zbornica Slovenije, ki ostro zavrača predlog uvedbe višjih trošarin pri energentih, ki so po njihovem mnenju že tako previsoke in bi lahko še dodatno ogrozile konkurenčnost slovenske industrije. Nasprotujejo tudi uvedbi davka na sladke pijače, ker bodo kupci tako kupovali cenejše pijače s sladili in barvili. Recesija, v kateri se nahaja slovenska industrija, ne dovoljuje zviševanja trošarin na energente. Za nekatera podjetja je to lahko celo nevarno, saj zviševanja že tako visokih in s tem nekonkurenčnih trošarin na energente morda ne bodo več prenesli, poudarjajo na Gospodarski zbornici Slovenije. Ukrep je po njihovem mnenju selektiven in lahko povzroči podobne negativne posledice v posameznih panogah, kot bi ga selektivni dvig davka na dodano vrednost. Ministrstvu za finance zato predlagajo, da takoj umakne predlagano zviševanje trošarin na energente in uvedbo davka na sladke pijače. Od ministra pričakujejo, da se bodo trošarine na energente pomaknile navzdol, na raven povprečja Evropske unije, ne pa navzgor. Pričakujejo tudi, da se umakne napovedana uvedba davka na sladke pijače, ker bodo kupci kupovali cenejše nadomestke, izkupiček v državno blagajno pa bo po njihovem mnenju bistveno skromnejši in ni pravilno izračunan, kajti menijo, da je bil izračun narejen v trenutku, ko sta bili gospodarska rast in potrošnja bistveno večji kot sta danes. Prihodki od trošarine pri energentih v deležu bruto domačega proizvoda so že sedaj najvišji v primerjavi z državami znotraj Evropske unije. Gospodarska zbornica opozarja na to, da bodo višje trošarine občutno znižale konkurenčnost celotne slovenske industrije in posledično lahko ponovno pričakujemo manjši izvoz, lahko pričakujemo upad bruto domačega proizvoda in ponovno izgubo delovnih mest. Prav tako je znotraj cenovne politike treba poudariti, da ne gre samo za problem povišanja trošarin na energente, ampak gre tudi za problem sproščevanja cen komunalnih storitev pri občinah. Dejstvo je, da se napovedujejo dvigi cen komunalnih storitev tudi do 300 %. Nekateri govorijo celo o 400-odstotnem povečanju cen komunalnih storitev. Takšna cenovna politika zagotovo ni spodbudna za gospodarsko rast. Ta strošek bo močno obremenil našo industrijo, zato je znižanje davčnih stopenj davka od dohodkov pravnih oseb, vključno s povečanjem davčnih olajšav, kar bo davčno obveznost za leto 2013 znižalo za 190 milijonov evrov, zagotovo ena od rešitev, ki jih predlagamo Socialni demokrati. V letih 2014 in 2015, ko se po predlogu zakona davčna stopnja vsako leto zniža še za eno odstotno točko – to po oceni pomeni vsako nadaljnje leto dodatnih 32 milijonov evrov manj davka oziroma skupaj 266 milijonov evrov manj prihodkov v državni proračun. Najbolj žalostno je, da bo Vlada, če bo ohranila ta davek na tako nizki stopnji, teh 266 milijonov evrov zapravila za sprotno porabo, ne pa za dvig gospodarske rasti in povečanje zaposlenosti. Podjetja ne bodo šla v dodatne investicije kljub temu, da se jim znižuje davčna obveznost ali povečujejo davčne olajšave znotraj davka od dohodkov pravnih oseb. V razmerah, ko se naročila zmanjšujejo, podjetja zmanjšujejo proizvodnjo in krčijo dejavnost. Zaradi tega se ne odločajo za nove investicije. Analiza Ministrstva za finance o učinku zmanjšanja davčne stopnje davka od dohodkov pravnih oseb s pomočjo modela splošnega ravnotežja kaže minimalne učinke na vse elemente bruto domačega proizvoda. V teh negotovih razmerah bi bilo bolje, da država gospodarstvo direktno spodbuja s subvencijami za investicije v tehnološko opremo in z razpisi za razvojne projekte podjetij. Glede na vsebino proračuna za leto 2013 ugotavljamo, da Vlada nadaljuje krčenje sredstev za razvoj. Zaradi tega pričakujemo, da bo Slovenija povečala razvojni zaostanek v primerjavi z Evropsko unijo. Menimo, da bi morala Vlada ohraniti ali celo povečati subvencije za spodbujanje podjetij. Prezadolžena podjetja brez državnih pomoči si ne bodo mogla pomagati in obstati. Podatki Banke Slovenije kažejo, da je le ena tretjina podjetij danes sposobnih odplačevati kredite. Okrevanje gospodarstva v mandatu 2009– 2011 bi bilo lahko hitrejše, vendar je gospodarska rast dodatno upadla zaradi posledic prejšnje napačne ekonomske politike, ki je pregrevala gospodarstvo. Že od začetka leta 2005 je gospodarska rast temeljila na povečanem zadolževanju. Najbolj izrazito se je bruto zunanji dolg povečal v letu 2007, za dobrih 10 milijard evrov, kar pomeni, da je bila 6,8-odstotna gospodarska rast na zelo nezdravih temeljih. Celotni zunanji bruto dolg se je v mandatu 2004–2008 povečal iz 15,3 milijarde evrov na 39,2 milijarde evrov. To je znesek, ki je enak tistemu, za katerega se je Slovenija zadolžila od osamosvojitve do konca leta 2004. Tako je Slovenija namesto neto upnik postala neto dolžnik. Leta 2004 smo še imeli zunaj naloženi 2 milijardi evrov, leta 2008 pa smo že bili zadolženi v višini 13 milijard evrov. S ponovnim nastopom te vlade je hitra konsolidacija javnih financ v letu 2012 povzročila trajno izgubo potenciala za rast gospodarstva. Ocenjujemo, da je naredila iste napake, kot jih je delala japonska vlada leta 1997 in leta 2001, ko je v večji meri varčevala, brez, da bi upoštevala stanje v gospodarstvu. Lahko govorimo o tem, da bo izgubljeno celo desetletje, ne pa nekaj let uspešnega gospodarskega razvoja. Kakšna je usmeritev pri odhodkih državnega proračuna, ko pogledamo primerjavo med prejšnjo in sedanjo vlado? Statistični urad Republike Slovenije je objavil prve začasne podatke o razvojno-raziskovalni dejavnosti Slovenije v letu 2011. Po teh podatkih je naše narodno gospodarstvo leta 2011 v raziskave in razvoj investiralo 894 milijonov evrov ali 2,47 % bruto domačega proizvoda. Gre za zelo pomemben indikator razvojne intenzivnosti danega narodnega gospodarstva in pomena znanja pri njegovi konkurenčnosti na svetovnem trgu in njegovih pridobljenih komparativnih prednostih. Znanje posledično vpliva na zaposlenost, blaginjo in perspektivnost vsega narodnega gospodarstva. Slovenija se je z 2,5-odstotnim deležem bruto domačega proizvoda v raziskave in razvoj uvrstila takoj za razvojno intenzivne države, ki za te investicije namenijo okoli 3 % bruto domačega proizvoda ali celo več. Skandinavske države, razen Norveške, Japonska in Južna Koreja imajo delež investicij v raziskave in razvoj celo nad 3 % svojega bruto domačega proizvoda, Združene države Amerike, Nemčija in Avstrija pa okoli 3 % njihovega bruto domačega proizvoda. V letu 2011 je Slovenija po tem kriteriju precej prehitela povprečje Evropske unije – Francijo, Nizozemsko, Veliko Britanijo, da ne omenjamo drugih držav. Tako ugotavljamo, da so leta 2011 v Sloveniji gospodarske družbe prispevale večji del financiranja investicij v raziskave in razvoj. Hkrati je bila večina teh investicij, kar 74 %, izvedenih v poslovnem sektorju. Ti odstotki se bistveno ne razlikujejo od drugih gospodarsko razvitih držav. Povečana razvojna intenzivnost Slovenije v letu 2011 ni nastopila sama od sebe. Omogočili in spodbudili so jo številni ukrepi naše ekonomske politike, od davčnih olajšav za investicije v raziskave in razvoj, razvojnih kreditov Slovenske izvozne družbe ter Evropske investicijske banke, do nepovratnih državnih sredstev, vezanih pretežno na črpanje različnih skladov Evropske unije. Od leta 2008 do leta 2011 so se investicije v raziskave in razvoj v Sloveniji povečale za 277 milijonov evrov oziroma za 45 %. Pri tem so bile leta 2011 investicije poslovnega sektorja za 37 %, investicije države pa kar za 108 % večje kot, denimo, leta 2008. Ko pogledamo razmere v zdajšnji vladi, eno leto po predčasnih volitvah, ugotavljamo, da predlog proračunov za leti 2013 in 2014 nadaljuje politiko krčenja znanosti in informacijske družbe, ki se je začela že z rebalansom leta 2012. Zmanjšanje sredstev za znanost in informacijsko družbo kaže prioritete Vlade v primerjavi s prejšnjo vlado. Prejšnja vlada je realizirala sredstva za znanost in informacijsko družbo v višini 293 milijonov evrov, rebalans proračuna za leto 2012 je ta sredstva znižal na okoli 209 milijonov evrov. Predlog proračuna za leto 2013 jih je znižal na 211 milijonov evrov, predlog proračuna za leto 2014 pa kar na 177 milijonov evrov. Kako bomo sledili predlogom vlaganj v raziskave in razvoj v višini 4 % bruto domačega proizvoda, kar predlaga tudi naš najeminentnejši strokovnjak na področju gospodarstva, dr. Peter Kraljič, če želimo razvojni zaostanek Slovenije zmanjšati? S tako drastičnim zmanjšanjem sredstev v raziskave in razvoj, kot so zapisane v teh dveh proračunih, zagotovo ne. Slovenija je bila v letu 2010 na 6. mestu po vlaganju v raziskave in razvoj, in sicer v višini 2 % bruto domačega proizvoda, Finska pa na prvem mestu, s skoraj 4 % bruto domačega proizvoda, pa sta po krizi primerljivi državi z največjim padcem bruto domačega proizvoda v letu 2009 ter z izvozno naravnanostjo gospodarstva. Če danes pogledamo, kje je Finska, kje je Slovenija, se lahko resno vprašamo, kaj delamo oziroma kaj dela vladajoča politika ta hip. Zmanjševanje sredstev za raziskave in razvoj bo zagotovo povzročilo izgubo najbolj izobraženih ljudi. Ti bodo odhajali v tujino in mislim, da se s tem dejstvom že srečujemo. Sredstva za mlade raziskovalce so bila v letu 2011 skoraj v višini 43 milijonov evrov. Rebalans 2012 jih zmanjšuje na 31 milijonov evrov, v letu 2013 pa na 25 milijonov evrov. Mladi raziskovalci zaradi tega bežijo v tujino. Posledice dejanj te vlade pa – upam, da se zavedamo – bodo zaradi tega trajne, in sicer trajno negativne. Raziskovalni projekti se ukinjajo in znanstveno-raziskovalna dejavnost izumira. Z 210 milijonov v letu 2011 prihajamo v letu 2012 na 153 milijonov, v letu 2013 pa na vsega 143 milijonov evrov. Zmanjšanje proračunskih sredstev in drugi ukrepi, ki jih Vlada predvideva na področju izobraževanja, znanosti in raziskav, bodo dolgoročno zavrli intelektualni potencial te države, institucije, ki programe izvajajo, pa pahnili na rob preživetja. Zato niso naključna opozorila strokovnjakov, ki aktualno dogajanje primerjajo z dogodki v sistemih, ki naj bi jih civilizacijsko že presegali, in se jim sama po sebi ponuja teza o napadu na intelektualno jedro družbe. Pomenljivo je, da se ob očitnem siromašenju javnega šolstva napovedujejo nove, politično in gospodarsko na pol privatne visokošolske institucije, pri čemer je bolj ali manj jasno, da se pri tem opirajo predvsem na pomoč javnih sredstev oziroma Vlade. Povečanje števila otrok v razredih, zapiranje šol, zmanjševanje dostopnosti do kakovostnega javnega šolstva in uvajanje šolnin, osiromašenje javnih univerz in drugih izobraževalnih institucij, razvrednotenje pedagoških in raziskovalnih poklicev so le del predvidenih ukrepov, ki jih Vlada beleži v vse svoje dokumente, ki nam jih posreduje. Iz vsega povedanega jasno sledi, da univerze in raziskovalni inštituti ne morejo prenesti tako drastičnega znižanja sredstev v letu 2013 in da bodo zato pri njih nastale zelo resne razmere. Neizplačilo plač in odhod ali priprave na odhod najboljših strokovnjakov bo ustavljalo delovni proces, nelikvidnost bo povzročala izpad storitev, vse to pa bo preusmerilo pozornost in delovanje stran od pedagoškega in raziskovalnega dela. Z vsemi neposrednimi in posrednimi posledicami se bodo srečevali predvsem mladi, ki so uka željni in želijo oblikovati svojo prihodnost z znanjem. Če bi Vlada želela paziti na gospodarstvo, da ga ne bi zadušilo, bi morala ohraniti višino sredstev za raziskave in razvoj, ohraniti bi morala vlaganje v izobraževanje ter višino sredstev za aktivno politiko zaposlovanja že v letu 2012. Zato vlagamo amandmaje, s katerimi želimo ublažiti vse te posledice in predlagamo povišanje sredstev za izvajanje prve in druge bolonjske stopnje za vsaj 16 milijonov evrov. Predlagamo tudi, da se zagotovijo dodatna sredstva za prehrano, in sicer v višini 25 milijonov, in da se za področje trga dela zagotovi dodatnih 10 milijonov evrov. To so amandmaji, s katerimi želimo vsaj nekoliko ublažiti vse posledice, ki bodo izhajale iz sprejetih proračunov, če bodo sprejeti. Če povežemo proračuna za leti 2013 in 2014 z zakonom o izvrševanju proračuna, je taktika oziroma politika te vlade še bolj razkrinkana. Vlada si želi še več pristojnosti. Državni zbor naj ne bi več odločal o rebalansih proračunov. Namera po razprodaji premoženja je iz teh proračunov zelo jasna. Pri zakonu o izvrševanju proračuna lahko ugotavljamo, da želite prodati 3,4 milijarde evrov premoženja Republike Slovenije, ki jih ima v podjetjih. Želite tudi v zakonu o izvrševanju proračuna prenesti odgovornost na direktorje javnih zavodov in jih celo kaznovati, če bodo poslovali z izgubo. Zato Socialni demokrati ocenjujemo, da bo Vlada z Zakonom o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2013 in 2014 razprodala še zadnje premoženje upokojencev, ki je zagotovljeno v Kadu. Prav tako bo Kapitalska družba zaradi izčrpavanja postala insolventna, prisiljena bo v razprodajo svojega celotnega premoženja, skoraj 10-odstotnega deleža v Krki, 8,27-odstotnega deleža v Petrolu, 5,6-odstotnega deleža v Telekomu, 22,2-odstotnega deleža v Gorenju, 20,32-odstotnega deleža v Hitu. Pričakujemo lahko samo to, da bo Kapitalska družba, ko bo to razprodala, tudi čim prej ukinjena. V veliki meri se bo to poznalo predvsem pri financiranju Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Zakon o izvrševanju proračuna daje zelo velika pooblastila tudi pri razporejanju sredstev v proračunih, tako da se ukinja inštitut rebalansa proračuna in s tem tudi, spoštovani kolegice in kolegi, nadzor Državnega zbora nad vlado, nad izvajanjem proračuna. Tudi javni zavodi izgubljajo še tisti del svoje samostojnosti, ki so ga po veljavni zakonodaji imeli, to je priprava in sprejem zaključnega računa. Namesto povečanja avtonomije se povečuje administrativno upravljanje države v teh javnih zavodih. Sveti zavodov izgubljajo svoj pomen v delu, ki se nanaša na finančno poslovanje. Potrebno zmanjšanje obsega sredstev za plače, kot ga predvidevata oba proračuna, bo mogoče doseči z različnimi ukrepi, ki bodo zagotovo vplivali na obseg in kakovost javne službe na posameznem področju. Glede na določbe zakona o plačah in Zakona za uravnoteženje javnih financ je pričakovati, da bo to na nekaterih področjih mogoče doseči le s spremembo kadrovskih normativov ali, če želite, z odpuščanjem. Glede zadolževanja v prihodnjih letih in tega, kar smo poslušali, da se ta vlada oprijema politike, da zmanjšuje zadolževanje, je treba jasno povedati, da je zadolževanje v teh dveh letih predvideno v višini 9,1 milijarde evrov, kar je za milijardo več kot v letih 2010 in 2011. Koliko očitkov smo takrat poslušali, da prejšnja vlada samo zadolžuje Slovenijo in da ne razmišlja o tem, kako bi reševala probleme. Opozarjamo, da takšno zadolževanje vzbuja dvome o resni nameri za zmanjšanje javnega dolga. V povezavi s tem se pod vprašanj ponovno postavlja primernost oblikovanega besedila fiskalnega pravila, saj bi ob njem, kljub zmanjšanju primanjkljaja, dolg pomembno narasel. Cilj fiskalnega pravila pa je zmanjšanje dolga. Ukrep Vlade gre torej povsem v drugo smer, kot je bil pričakovan pri fiskalnem pravilu. Konsolidacija javnih financ do leta 2015 in ukinitev strukturnega primanjkljaja za leto 2015 je napačna. Podatki Evropske komisije in Mednarodnega denarnega sklada kažejo, da je treba spodbujati gospodarsko rast in zaposlenost do leta 2017. Tega v teh proračunih ne zasledimo. Glede predlogov reform in reševanja bančnega sistema je treba omeniti, da smo Socialni demokrati že ob nastanku te vlade opozorili, da je treba sprva pristopiti k sanaciji bank – to kažejo izkušnje, ki smo si jih pridobili v času vladanja –, ne pa, da se fiskalna konsolidacija izvaja kot prva prioriteta, stabilnost bank pa kot zadnja. Vsekakor pa Socialni demokrati ocenjujemo, da brez kreditiranja ne bo rasti in tudi ne izhoda iz krize. Strinjamo se tudi z oceno zunanjih strokovnjakov oziroma strokovnjakov na področju bančništva. Recimo gospod Aljoša Tomaž, bivši direktor Abanke, opozarja, da je slaba banka bistveno dražja in manj učinkovita rešitev od neposredne kapitalske okrepitve bank. Država mora ohraniti svoj stabilni finančni sistem, saj se je prav v tej krizi pokazalo, da tuje banke in podružnice tujih bank med prvimi zmanjšajo obseg kreditiranja. Finančna kriza je pokazala, kako so banke pomembne pri financiranju gospodarskega razvoja. Banke so hrbtenica gospodarstva in zaradi tega je tudi jasna razlika med starimi, razvitimi članicami Evropske unije in novimi članicami Evropske unije. Stare članice Evropske unije so ohranile večino bančnega sistema za financiranje gospodarskega razvoja svoje države. Nove članice, z izjemo Slovenije, pa so prepustile bančni trg tujcem, finančna kriza pa je razkrila slabosti tujega lastništva. Gre za vprašanje povezave med tujim lastništvom bank in finančno stabilnostjo države, v kateri te banke poslujejo. Preko privatizacije in razprodaje Nove Ljubljanske banke bodo tujci odločali o usodi premoženja Nove Ljubljanske banke in tudi premoženja vseh nas, kajti Nova Ljubljanska banka je druga največja lastnica skupine Pivovarna Laško, je tretja največja lastnica Petrola, druga največja lastnica Iskre Avtoelektrike z 2 tisoč 500 zaposlenimi in druga najpomembnejša lastnica Istrabenza, Uniorja in največja posamična lastnica zdravilišča v Laškem. Ravno tako je Nova Ljubljanska banka najpomembnejša lastnica vrste podjetij, ki jih bo zadel stečaj cerkvenih holdingov. Najpomembnejše podjetje med njimi je zagotovo skupina Helios Domžale z Belinko, v katerih je zaposlenih 2 tisoč 536 ljudi, ali pa Mladinska knjiga, v kateri je zaposlenih tisoč 500 ljudi. Tako bo z napovedano prodajo deleža države v Novi Ljubljanski banki Vlada povzročila negativne posledice in predvsem selitve likvidnostnih šokov iz tujih držav v Slovenijo, kar je možno preprečiti le z večinskim lastništvom države, recimo, v Novi Ljubljanski banki. Prav tako bo Banka Slovenije izgubila del nadzora nad Novo Ljubljansko banko, ko bo ta postala, recimo, podružnica ali hčerinska banka druge tuje banke. S tem pa bo Banka Slovenije izgubila nadzor nad svojo finančno stabilnostjo in, spoštovani, s tem izgubljamo svojo suverenost, ki jo tolikokrat omenjate v svojih nastopih. Glede na vse navedeno se je treba resnično vprašati, zakaj se ustanavlja slabo banko. Zakaj ne bi bilo bolje, da dokapitaliziramo banke, recimo, v višini od 800 milijonov do 1,2 milijarde evrov? Zakaj ne rešimo problemov takoj, ne pa, da to odlagamo na leto 2017, ki je za nas lahko usodno? Pozdravljamo ukrep Vlade, ki ga je izpeljala v podjetju Cimos in se odločila za dokapitalizacijo. Na to smo opozarjali tudi pri drugih gospodarskih družbah, pri čemer se je Vlada vedno izgovarjala, da ne bo Božiček in ne bo pomagala gospodarstvu. Kljub amandmajem, ki jih Socialni demokrati predlagamo in upamo, da bodo sprejeti, je celotna sestava proračunov za leti 2013 in 2014 tako problematična, da ju ne moremo podpreti. Upamo pa na sprejetje naših amandmajev. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališča Poslanske skupine Državljanske liste. Gospod Bojan Starman, izvolite.
Lep pozdrav vsem skupaj! Kar nerodno mi je, ker ne vem, kaj bi dodal vsem temeljitim analizam naših proračunskih dogajanj za leta nazaj in za leta naprej, pa vseeno. Danes v svojih diskusijah govorimo o proračunu. Za osvetlitev celotne situacije je vseeno treba, kot je povedala gospa Alenka Bratušek, upoštevati vse naše javnofinančne odhodke. Za primerjavo lahko vzamemo podatke iz leta 2011, ko smo imeli 36 milijard 172 milijonov evrov celotnega BDP. Od tega smo v javnem sektorju porabili 16 milijard 584 milijonov. Od tega je bil proračun, o katerem danes govorimo, v višini 9 milijard 362 milijonov evrov. Vedno, ko govorim o javni porabi, zelo natančno pogledam in žal mi je, da nam finančna služba v naših predstavitvah ni pripravila celovitega pregleda. Lani smo dali 4 milijarde 941 milijonov evrov za pokojnine. Preko zdravstvene blagajne, ki je tretji steber, smo dali 2 milijardi 340 milijonov evrov. Pozabljamo še občinsko blagajno, ki je četrta blagajna – 2 milijardi 97 tisoč evrov. Pri tem smo v lanskem letu ustvarili milijardo 540 milijonov evrov javnofinančnega primanjkljaja. Te številke sem povedal zato, da se zavedamo, kako pomembne so diskusije o javni porabi, in jih bom povezal z nekaterimi vzroki in odgovori na vprašanja, kako priti do situacije, da nam bo lažje. Proračuni so varčevalno naravnani. Prav je, da so varčevalno naravnani. Upam, da so bili predlagatelji pošteni in so to varčevanje pravično porazdelili v vse segmente naših porabnikov. Ne vidim bistvenih odstopanj. Pri izdelavi proračunov, tudi takrat, ko so bili zelo razkošni, nikoli niso bili zadovoljni vsi, vedno so želeli vsi čim večjo pogačo. Upam, da je bilo to narejeno relativno in pošteno in zato se ne bi spuščal v vsebino proračunov za leti 2013 in 2014. Bi pa s prejšnjih številk šel na drugo področje, ki se mi zdi zelo pomembno in ki bistveno vpliva na naše življenje danes. V letu 2007 smo imeli v financah plus 90 milijonov. Leta 2008 je bilo v javnih financah primanjkljaja za 104 milijone evrov, leta 2009 za milijardo 980 milijonov evrov, leta 2010 pa za milijardo 896 milijonov evrov. Še nekaj manj pa v letu 2011, kot sem že prej povedal. Zgleda malo smešno, da govorim o teh številkah, vendar ker se v letu 2009 nismo zavedali, da nam je bruto domači proizvod padel, in ker smo rekli, da vložimo ta denar ne vem kam, nismo odreagirali in zmanjšali javne porabe na ustrezen nivo prihodkov in smo pridelali 2-milijardno luknjo in akumulirali približno 8 milijard nove zadolžitve – ker smo ta primanjkljaj pripeljali skozi zadolževanje, 8 milijard evrov, po zdajšnjih cenah, kot plačujemo kredit, je to 480 milijonov evrov. 480 milijonov evrov je 7 % proračuna, o katerem zdaj govorimo. Če se takrat ne bi zadolžili in bi zategnili pas, ko je bilo to potrebno, ko nismo imeli dovolj dohodkov, zdaj ne bi bilo treba plačati teh 400 milijonov evrov obresti za ta denar in ne bi nastala ta glavnica, ki jo je treba vrniti! S tega vidika je to ogromno. Ko smo se zadolžili in imeli takšne velike javnofinančne primanjkljaje, so se povečevale še stopnje zadolževanja. Šli smo v stroških obresti s 300, 400, 500 – letos jih bomo v proračunu za leto 2013 imeli za 681. Do zdaj se bo v letošnjem letu porabilo za obresti tudi približno 680. Veste, to so tako veliki zneski, ki so po mojem nepotrebni. Lahko bi brez varčevalnih ukrepov izvajali javne službe, če bi pravočasno začeli varčevati. Tega nismo naredili in se zdaj ukvarjamo s temi težavami. Moj edini problem s proračunoma za leti 2013 in 2014 je, da imate v letu 2013 še vedno 1,09 milijarde primanjkljaja, v letu 2014 pa 900 milijonov evrov. To bo spet naslednje leto pomenilo avtomatsko, brez da kaj naredimo, dodatnih 60 milijonov, ki jih bo treba nekje prihraniti in nas bo bolelo, pa za naslednje leto spet toliko. Ne vem, zakaj si ne moremo tega v glavo vbiti in povedati, da ne potrebujemo ne vem kakšnih besed in ne vem kakšne velike politike in velikih razgovorov. Dejstvo je, da je to treba storiti. Problem s tem proračunom imamo samo zato, ker je preveč radodaren. Začnimo trošiti takrat, ko bomo imeli, takrat ne bo problema. Ampak, moramo vedeti, da preden bomo imeli, preden se bomo izognili stroškom velikih obresti, bo treba vrniti še glavnice. Živimo vnaprej. Tako da je res potrebna streznitev. Sem poslušal že toliko in toliko različnih komentarjev, da me kar glava boli. Naslednja stvar, ki se mi tudi zdi bistvena – dejstvo je, da smo imeli že nekaj let nazaj BDP 37 milijard 280 milijonov. Za leto 2013 pričakujemo, da bo BDP 35 milijard 800 milijonov. Hočem povedati, da pričakujemo znižanje. Če bi uspeli zadržati zaposlene, zadržati gospodarska podjetja, doseči nivo konkurenčnosti, da bi naša podjetja lahko dobivala naročila v tujini, da bi lahko ustvarjala, potem bi lahko bili Švica. Samo zaradi tega, ker se nočemo razumeti, nočemo poslušati, ne naredimo nič. En odstotek porasta BDP, ki je 36 milijard, je 360 milijonov evrov. Veste, koliko je to denarja? Kako težko je nekje privarčevati, pri vseh teh davkih – tam bo 10 milijonov evrov, tam bo 15 milijonov evrov. Za hudiča ne prideš do 360 milijonov evrov denarja! Nujno je, da se fokusiramo in osredotočimo na to, kako doseči vitko državo, povečati naš BDP, povečati zaposlitev, povečati konkurenčnost našega gospodarstva. Velikokrat sem že povedal, da to lahko dosežemo samo zato, da izboljšamo pogoje. V časopisu sem prebral, da bi gospod Akrapovič rad gradil na Barju, pa birokrati pravijo, da mu zaradi divjih zveri in koliščarjev tega ne bodo dovolili. To se lahko zgodi samo pri nas, v naši državi, kjer birokracija in neumnost vladata pametnim in podjetnim ljudem. To sem izpostavil samo kot primer. Pozval bi še enkrat vse, da za božjo voljo umaknimo te referendumske pobude, ki nam delajo škodo, delajo neumnost! Če ne bodo te banke, financirajo gospodarstvo, mi pa odlagamo in sedimo. Sedimo v tem upravljanju, državnem premoženju, je nekdo rekel. Norca se delamo iz vsega! Sami iz sebe se delamo norca in podpiramo vse lopovščine v tej državi, ki se dogajajo! Še enkrat, Državljanska lista bo predloge zakonov podprla. Upamo, da bodo v realizaciji primanjkljaji manjši, kot smo jih napisali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo še k zadnji predstavitvi stališča. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke, gospod Mihael Prevc. Predlagam, da se res osredotočimo na predstavitev stališča posamezne poslanske skupine in ne na obtoževanje posameznih ostalih segmentov oziroma področij v državi.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovana ministra, spoštovani kolegice in kolegi! Sprejemanje proračuna za naslednji dve leti je, poleg nekaterih ključnih reform, najpomembnejši trenutek v tem mandatu. Vanj se zapišejo tudi okvirji bodoče ekonomske politike, ki jo vodi država. Poglejmo stanje, v katerem smo se znašli. Slovenija je kot srednjeevropsko malo gospodarstvo močno vpeta v mednarodne finančne in gospodarske tokove. To smo želeli. Vstopili smo v evropsko skupnost in v skupno monetarno unijo, prevzeli smo skupno valuto evro. Kaj to pomeni? Pustimo sedaj zakonodajne obveznosti do Evrope. To pomeni, da smo se zavezali k padcu fizičnih mej, da smo sprejeli igro, ki jo igrajo najrazvitejša gospodarstva. Nenadoma moramo biti konkurenčni, nenadoma moramo tekmovati na svetovnih trgih. Nenadoma so postale naše tekmice države, katere smo včasih puščali daleč zadaj – Slovaška, Poljska, Češka, tudi Madžarska, nas prehitevajo. S takšno dinamiko, kot jo imamo v zadnjih letih, se bomo v nekaj letih iz države, ki jo je Evropska unija postavljala za vzor, spremenili v vzorčni primer zavožene državne ekonomske politike. Res je, svetovno krizo smo pričakali nepripravljeni, praktično brez evra na rezervi za slabše čase. Toda, sledila so 3 leta slepitve in 3 leta laganja samim sebi, da ni tako hudo, da bo že nekako, da se bo čudežno vse rešilo samo od sebe. Pa se ni. Ogromno zadolževanje, za katerega danes plačujemo visoke obresti, ni nič pomagalo. Večinoma tudi zato, ker izposojeni denar ni šel v investicije, v zagon gospodarske rasti, temveč v umetno ohranjanje življenjskega standarda prebivalcev, še najmanj tistih, ki so v realnem sektorju izgubljali službe kot po tekočem traku. Danes ni več dovolj, da smo boljši od nekdanjih držav skupne republike, danes moramo biti najboljši v Evropi in ne na Balkanu. To je bil cilj, ki smo si ga zadali. Že leta 2009 je Slovenija obljubljala, kako bomo stvari uredili, da se bomo spravili v red in uredili svoje finance, da ni nobenega problema. Javnofinančni primanjkljaj proračuna je bil najprej 6-odstotni, naslednje leto 5,7-odstotni in še naslednje leto 6,4-odstotni. Že četrto leto kršimo Pakt stabilnosti in rasti. Res je, tudi druge države so ga kršile, toda vsi ostali kršilci, z izjemo Grčije, Portugalske in Cipra, imajo danes javne finance pod nadzorom, v okviru dovoljenega, saj so reformirali in so vložili v manj obremenjeno poslovno okolje. Pa Slovenija? Prepiramo se o varčevanju, pa se varčevanje sploh še ni začelo. Prepiramo se o zgrešeni neoliberalni politiki, pa liberalizma še povohali nismo. Prepiramo se o posebnih pokojninah, pa kmalu ne bomo mogli niti rednih več izplačevati. Če pogledam nekaj primerov, ki so skregani z osnovno logiko in, resnici na ljubo, ga ni Evropejca, ki bi jo razumel – sredstva, namenjena za šolstvo. Ali se danes upa kdo izpostaviti, stopiti naprej in reči, da je slovenski srednješolski in visokošolski sistem boljši, kot je bil pred desetletjem? Po vsej logiki bi moral biti, saj se sredstva za izobraževanje že 22 let samo dvigajo, a vseeno beremo strokovne intervjuje, v katerih pedagogi opozarjajo, da je splošna raven znanja padla, da pada zahtevnost, da smo primerljivo gledano vedno manj konkurenčni. Je problem res samo v pomanjkanju denarja ali mogoče zajec tiči tudi v kakšnem drugem grmu? Več kot očitno ne ločimo med vlaganjem v znanje, ki bo dosegalo dodano vrednost, in vlaganjem v znanje zgolj na proračunski postavki. Ali se zavedamo, spoštovani, da so sredstva za izobraževanje v proračunu enaka tistim iz leta 2008? Bojim se, da pedagoške lobije – mimogrede, to so tisti, ki ob vsakem posegu v ta del proračuna zaženejo vik in krik – ne skrbi kakovost izobrazbe naših otrok. Sami se še kako dobro zavedajo, da je na tem področju denar samo eden od dejavnikov, še bolj ključen dejavnik pa je pedagoški pristop, uvajanje sodobnejših, novejših načinov podajanja znanja, sposobnost motivacije študentov. Staro pravilo, za katerega se bojim, da še toliko bolj velja v naši državi, je, da dokler se ne zapre finančna pipica, ne moreš pričakovati sprememb. Še enkrat poudarjam, izobraževalni sistem ima z novim predlogom proračuna še vedno vsaj toliko denarja, kot ga je imel leta 2008. Ali naenkrat s tem ne znamo več delati ali pa je mogoče problem, da imamo največ vpisanih študentov na prebivalca, a hkrati zelo nizek delež tistih, ki študij tudi končajo. Da o kakršnikoli načrtni študijski politiki glede na dejanske potrebe po kadrih v državi niti ne govorimo. Danes izobražujemo mlade za prijavo na zavod za zaposlovanje. Mednarodno primerljivi kazalci kakovosti izobraževalnega sistema z izjemo nekaj tehničnih fakultet, ki dosegajo vrhunske rezultate, vztrajno padajo. Prav tako tudi splošna izobraženost in celo pismenost. Je res zato krivo samo pomanjkanje denarja? Prepričan sem, da je rezerv še veliko, ne samo pri plačah, pri številu zaposlenih, pri glavarini na študenta, tudipovsod drugje. To so nam potrdili številni profesorji, asistenti, študenti. Spoštovani, študenti od vas in nas pričakujejo kakovost. Te pa se ne da kupiti izključno z denarjem, je še vse kaj drugega. Dokler so sredstva za ta namen enaka kot v najuspešnejšem letu te države, lahko državljanke in državljani od izobraževalnega sistema zagotovo pričakujejo več. Drugi očitek, ki ga v Slovenski ljudski stranki nikakor ne moremo razumeti, je obseg predvidenih evropskih sredstev v proračunu. Ko smo slišali očitke o preveliki ambicioznosti in prenapihnjenosti tega dela proračuna, smo bili bolj kot ne šokirani. V petih letih, do začetka letošnjega leta, smo uspeli počrpati izključno 1,3 milijarde evrov ali dobrih 30 % od skupaj 4,1 milijarde evrov evropskih kohezijskih sredstev, ki jih ima Slovenija na voljo v programskem obdobju 2007–2013. Samo 30 %. Za takšno realizacijo bi v vsaki normalni državi padale glave, kajti glede na dinamiko, ki jo je zastavila prejšnja vlada, bi skoraj 2 milijardi evrov pustili v Bruslju. Danes aktivno več deset ljudi dela dneve in noči, da bi do konca leta 2013, ko ta perspektiva poteče, poskušali počrpati, kar se le da. Danes se nekateri povsem odkrito čudijo, zakaj smo v proračunu 2013 planirali porabo milijardo in 100 milijonov evrov in v proračunu 2014 839 milijonov evrov teh sredstev. Zato, ker zelo enostavna matematika pove, da druge izbire nimamo, sicer bomo milijardo evrov že izpogajanega denarja pustili v Bruslju. V času, ko znižujemo otroške dodatke, ko smo prisiljeni dvigovati davke, ko smo prisiljeni zniževati plače, nam vi očitate preveč ambiciozen načrt za črpanje. Očitate nam optimizem. Namesto, da bi stopili skupaj in pobrali od Evrope tisto, kar nam Evropa nudi. Včeraj smo spet dobili namig o napovedi sindikalne stavke. Nasprotujejo proračunoma. Bojda gredo zopet v boj za zagotovitev delavskih pravic, za socialno enakost, v boj proti kapitalizmu, proti varčevanju. Povejte mi, so to isti sindikati, ki imajo v skupni večinski lasti eno izmed bančnih hranilnic, katere skorajda milijonski vsakoletni dobiček si redno razdelijo med svoje sindikalne centrale? Zakaj potem tega dobička ne razdelijo med zaposlene v hranilnici? Zakaj ga ne razdelijo med komitente hranilnice? Konec koncev, zakaj ga ne razdelijo med svoje člane? Nenazadnje zaradi svojih članov in njihovih članarin tudi obstajajo. Zakaj sta si dva člana uprave te hranilnice samo v lanskem letu razdelila 350 tisoč evrov, ko pa se sindikati borijo za socialno enakost delavcev? O delavski pravičnosti nam predavajo tudi nekateri, ki imajo višje skupne prejemke kot poslanci, ministri, pa tudi marsikateri direktorji uspešnih podjetij. Sploh vemo, kaj je to sindikalno gibanje v razviti državi? To je gibanje za boljši jutri delavca. V Nemčiji, Avstriji in še kje so delavci pripravljeni stopiti korak nazaj, ker vedo, da to pomeni boljši jutri. Pri nas ni upanja, nihče ne gleda na jutri. Različni lobiji, ki jim je danes lepo, se borijo za danes, za današnje obstoječe privilegije. Jutri ni pomemben za njih. Kako dolgo še, se sprašujem. Še nekaj velja povedati. V Slovenski ljudski stranki nas alternativne rešitve, ki jih ponujajo nasprotniki našega dela, ne prepričajo. Govorjenje o megalomanskih projektih, milijardnih državnih investicijah, govoričenje o obdavčenju kapitala, ki ga je iz leta v leto manj – izgleda tako, kot da ne živimo v istem stoletju. Čakamo samo še, da bo nekdo na naslednjih volitvah nastopil zgolj s čudežno tabletko, ki v hipu reši vse težave. Vedno več državljanov – kar je po svoje paradoks – ob nezmožnosti dogovora, kako bi se kot država rešili iz te situacije, s pričakovanjem gleda na prihod evropske pomoči. Razmišljajo v smeri, da je bolje začeti s pogorišča, kot pa se še nekaj časa utrujati s tovrstnimi blokadami in prerivanji. V Slovenski ljudski stranki smo dobro preverili, kaj pomeni prihod tako imenovane trojke, nekoga, ki bo v zameno za tekočo likvidnost države postavljal pogoje. Nečesa verjetno državljani vseeno ne vedo – ta trojka ne bo pogledala, ali je v javni upravi preveč zaposlenih, tudi ne bo gledala, kakšni so normativi v vrtcih, ne bo gledala, ali so upokojeni s posebnimi pogoji to zaslužili ali ne, ali je nekdo vplačeval 35 ali 40 let v pokojninsko blagajno. Ne, delujejo veliko bolj enostavno. Zelo dobro vedo, da osrednji del proračunske porabe sestavljajo tri ključne kategorije, in sicer sociala, pokojnine in plače javnih uslužbencev. Navodilo bo enostavno: zmanjšanje vseh teh izdatkov za 20 %. Potem bodo naši prepiri o tem, kdo si je zaslužil pokojnino, kdo ne, kdo v javni upravi dela in kdo ne, popolnoma na stranskem tiru. To je realnost in v Slovenski ljudski stranki smo se odločili, da ljudem nalijemo čistega vina. To smo poskušali že pred leti, ko smo podpirali nekatere reforme in to poskušamo tudi danes. Brez sprememb ne bo sprememb in brez koraka nazaj, brez odprave sistemskih napak, ki smo jih kot država nabrali v zadnjih 10 letih, nas čaka zelo žalosten scenarij. Kričati, da delavci niso povzročili finančne krize, je zelo lahko, toda niso je povzročili niti nemški delavci, niti angleški, niti delavci na Švedskem, pa so tam naredili to, o čemer se danes prepiramo. Naredili so reforme in spravili so v red svoje javne finance. Resnično se izogibamo temu, da bi kogarkoli krivili za nazaj. Evropski komisiji smo vsa ta leta obljubljali ureditev državnih financ, pa nihče ni zmogel političnega poguma, da bi to opravil. Danes ti isti ljudje, ki niso spoštovali zavez, ki so najemali kredite, ki so pripravljali proračuna z ogromnimi primanjkljaji, z druge, domnevno varne opozicijske strani kričijo o napačni politiki. Po izvolitvi predsednika Hollanda v Franciji so Slovenijo preplavile parole o tem, kako se reči streže v levi opciji, pri socialistih. Ne boste verjeli, francoski predsednik se danes ukvarja z zmanjševanjem proračunskega primanjkljaja. Neverjetno, kajne? Morda so zgodbice o francoski blaginji zato potihnile. Da je Slovenija vsaj približno na pravi poti, je pokazala zadnja izdaja dolarskih obveznic. Vsaj žarek upanja je posijal. Nekaj, kar se gradi mesece, pa se lahko poruši v nekaj dneh. Če smo pred leti še imeli možnost alternative zmanjšanju porabe, ves kreditni potencial usmeriti v razbremenitev gospodarstva in izboljšanje poslovnega okolja, tega denarja danes žal ni več. Danes moramo najprej nekaj privarčevati, da bomo potem ta sredstva sploh lahko preusmerili v gospodarsko rast. Spoštovani kolegice in kolegi! Pri sprejemanju proračuna je vedno tako, da razpoložljivi denar prerazporejamo z ene postavke na drugo, se pa vsi strinjamo, da trošiti več, kot smo sposobni narediti, ne moremo. Nehajmo se slepiti, da obstaja nekakšna druga formula. V Slovenski ljudski stranki že nekaj časa ocenjujemo, da je dovolj populizma in demagogije. Ne bom se opredeljeval, ali sta proračuna za naslednji dve leti dobra ali slaba. Vemo pa, da sta prilagojena današnjim razmeram. S tega vidika sta realna, ker življenja v oblakih je počasi konec. Lotiti se moramo reform, ker samo te prinašajo delovna mesta in boljšo prihodnost za naše zanamce. Vedno bodo obstajali ljudje, ki jim spremembe ne bodo po godu. Danes lahko samo rečem, da kdor je imel nekaj leta 2007, 2008 in ima danes vsaj toliko, če ne še več, in s tem ni zadovoljen, naj se čim prej prebudi, sicer se bo zbudil v nočno moro. V Slovenski ljudski stranki se tega že nekaj časa zavedamo, zato imata oba proračuna vso podporo naših poslancev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovani gospod Prevc, niste upoštevali mojega priporočila in opozorila vsem poslanskim skupinam, da se držimo predstavitev stališč posamezne poslanske skupine, brez obtoževanja posameznih segmentov v Sloveniji. Vaše stališče je bilo po moji osebni oceni in tudi po oceni nekaterih poslancev, ki so me opozorili, obtožujoče do sindikatov, tudi do nekaterih drugih predstavnikov hranilnic. Govorili ste tudi o tem – in menim, da ni prav, da posegamo v nivo posameznika kot osebe, kot človeka –, da kdor se ni, naj se čim prej prebudi, sicer se bo zbudil v nočni mori. Menim, da to ni ustrezna predstavitev stališča posamezne poslanske skupine, prej je to vaše osebno stališče. Takšna je moja ocena kot predsedujoče na seji, vendar prehajamo naprej. Nadaljujemo, prosim brez vpitja. Izvolite proceduralno, gospod Pukšič.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Sploh nisem vpil, ampak sem se samo javil v tem šundru, ki je bil, da bi me slišali in ne spregledali. Samo toliko o tem. Prav presenečen sem, da zadnjima dvema razpravljavcema v imenu poslanske skupine dajete takšne pripombe in si vzamete skoraj toliko časa, kot je imel kolega Prevc za predstavitev stališča Slovenske ljudske stranke, prej pa niste nikogar opozarjali, čeprav je tudi posegel posredno ali neposredno. Kar je kolega Prevc rekel, je rekel o sindikatih in na splošno. Ni govoril o imenu in priimku. Če bi jaz predstavljal stališče, bi verjetno zaključil takole: "Dragi Bog, daj mu srečno pot na Ciper". Hvala.
Gospod Pukšič, prekršili ste proceduralni predlog. Kakšen je bil vaš proceduralni predlog, da si želite na Ciper ali kaj? Je bil to vaš predlog?
Vam opomin, podpredsednica.
Vam priporočam, gospod Pukšič, da se na seji Državnega zbora – bili ste izvoljeni s strani državljank in državljanov – vedete korektno do vseh državljank in državljanov, tudi tistih, ki ne bodo šli, tako kot morebiti vi, na Ciper. Nadaljujemo s sejo.
Vaši odhajajo na Ciper, ne mi, vaši.
Izvolite, gospod Prevc, proceduralno.
Hvala lepa. Spoštovana podpredsednica, tako sem bil šokiran nad vašim izvajanjem, da proceduralnega predloga nisempredlagal takoj. Zahtevam, da se pregledajo magnetogrami prejšnjih predstavitev stališč in da to točko uvrstimo na dnevni red Kolegija, kjer se naj jasno opredeli, kako je kdo razpravljal, kdo je koga žalil. Kajti, gospa podpredsednica, te obtožbe na moj račun, na moje stališče poslanske skupine, ki sem ga predstavil, v katerem nisem nikogar osebno žalil – mislim, da so to hude žalitve. Zato zahtevam, da se na Kolegiju glede tega opredelimo. Zakaj teh navodil niste dali že prej, na začetku, takrat, ko so se predstavitve stališč poslanskih skupin začele? Dali ste jih samo meni. Gospa podpredsednica, jaz sem se jih držal, vaših navodil sem se še kako držal. Če predstavljaš stališče, se moraš dotakniti vseh segmentov in vseh deležnikov, ki pri tematiki, o kateri govorimo, sodelujejo. Zahtevam, da se to vaše izvajanje na Kolegiju odpre, da pogledamo vse magnetograme, tudi mojih predhodnikov, ki so predstavljali stališča, in da glede tega kolegij zavzame neko stališče. V končni fazi želim tudi, da se mi potem za to izvajanje opravičite. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovani gospod Prevc, moram vam povedati, da ste v kar nekaj postopkih kršili poslovnik. Mogoče sem pregrobo rekla, da ste ga kršili, vendar ste ga pa na nek način malo prekoračili. Kljub temu da ste vodja poslanske skupine in vas spoštujem, se vam opravičujem, če ste se počutili kakorkoli prizadetega. Vam pa kot predsedujoča povem, da sem lahko opozorila šele takrat, ko sem pričela z vodenjem seje. Nisem spremljala, ali ste bili ves čas od 9. ure zjutraj v dvorani, da bi ugotovili, da je od 9. ure do 10.57 sejo vodil dr. Gregor Virant, predsednik Državnega zbora, in on se je odločal, koga je pri predstavitvi stališč morda treba opozoriti ali ne. Pri izvajanju gospoda Bojana Starmana, ko je začel nekako kričati in je zadeva delovala obtožujoče, sem se odločila, dobronamerno, da vas prijazno opozorim. Še enkrat ponavljam, ko v predstavitvi stališča poslanske skupine slišim stavek, da naj se nekdo čim prej prebudi, sicer se bo zbudil v nočni mori – menim, da takšen stavek ni primeren za dvorano Državnega zbora. Pa mi ne zamerite, če sem ljudski človek, človek, ki razume ljudi, in si ne dovolim, da nivo razprave v tej dvorani prekoračimo. Vas pa spoštujem, gospod Prevc, in tudi vse ostale kolegice in kolege, koalicije in opozicije, vsi smo enaki. Nadaljujemo sejo. Proceduralno, izvolite, gospod Frangež.
Spoštovane in spoštovani! Predlagam, da to nesmiselno razpravo končamo. Podpredsednica Državnega zbora bi morala opozoriti govornika, ki je nastopal žaljivo. To je storila, žal pa je pri tem interpretirala še marsikaj drugega. Predlagam, da umirimo strasti in ugotovimo, da smo tukaj zaradi amandmajev k proračunu. Lotimo se amandmajev k proračunu, ne pa manifestacij medsebojnega spoštovanja in ljubezni, samooznačevanja za ljudske tribune. Lotimo se dela, to pa so amandmaji. Tukaj smo in o tem moramo spregovoriti in odločiti. [[oglašanje iz dvorane]]
Samo malo, takoj boste dobili besedo, gospod Jerovšek. Gospod Frangež, če vas pravilno razumem, je vaš proceduralni predlog, da nadaljujemo. Če ne bi bilo vašega predloga, bi že nadaljevali. Izvolite, gospod Jerovšek.
Spoštovana gospa podpredsednica! Danes ste očitno vstali z levo nogo. Prosim, da se v bodoče tega zavedate. Zadnji dve predstavitvi sem poslušal in se mi je zdela pripomba z vaše strani gospodu Prevcu zelo neumestna. Še bolj me je pa presenetilo, da ste ocenili, da je gospod Starman kričal. Jaz ga še nisem slišal kričati, pa sem dlje z njim v parlamentu kot ste vi, mandat dlje. On ne kriči. Na tak način, da poslanci ne bodo smeli izražati elementarne pravice nastopanja, da so kritični – kričijo zunaj demonstranti, ampak upravičeno kričijo in je to njihova pravica, dokler samo kričijo. Imajo možnost kričati in lahko kričijo. Tu notri pa teh dveh govorcev nisem slišal kričati. Res vas prosim, da si daste – to je moj proceduralni predlog – sama sebi opomin. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, sama sebe ne bom opominjala, vendar sem zaznala, da ste me vi opomnili, in sprejemam vsak opomin, ki je umesten in tudi korekten. Nadaljujemo. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in skupno uvodno predstavitvijo k dopolnjenima predlogoma proračunov. Prehajamo na razpravo o vsakem dopolnjenem predlogu proračuna posebej. Nadaljujemo s 1. točko dnevnega reda to je z obravnavo Dopolnjenega predloga proračuna Republike Slovenije za leto 2013. Prehajamo na razpravo o dopolnjenem predlogu proračuna. Razpravljali bomo o posameznih delih dopolnjenega predloga proračuna in vloženih amandmajih. Kot posamezni del se šteje, prvič, splošni del, drugič, posebni del in, tretjič, načrt razvojnih programov. Preden preidemo na razpravo, bi vas spomnila, da je skupni čas razprave 8 ur in 5 minut in da je razdeljen med posamezne poslanske skupine, nepovezane poslance in predstavnike narodnih skupnosti in predlagatelja Vlade in se tega tudi držimo. Prehajamo na obravnavo splošnega dela dopolnjenega predloga proračuna. Želi kdo razpravljati? Vidim interes za razpravo. Odpiram prijavo na razpravo. Prijava poteka. Prijavljenih je 9 razpravljavcev. Prva ima besedo mag. Damjana Petavar Dobovšek.
Hvala lepa, gospa podpredsednica, za besedo. Lepo pozdravljeni vsi prisotni poslanke in poslanci! Na začetku bi želela povedati sledeče. Pozdravljam konstruktivnost opozicije in koalicije ob včerajšnji razpravi v zvezi s pokojninsko reformo. Pokojninska reforma sama zase še ne pomeni rešitve. Sama zase še nima nobenih stabilizacijskih učinkov. Sam sprejem zakona še ne pomeni stabilizacije pokojninske blagajne, ki bo zagotavljala varnost upokojencem in dolgoročno zagotavljala tudi pokojnine, dostojne pokojnine. To blagajno bo treba polniti, najprej napolniti in polniti. Napolnili jo bodo aktivni, delovni ljudje, tisti, ki bodo delali, ki bodo imeli možnost za delo in plačevali prispevke. Treba pa bo tudi nadzorovati delodajalce, da bodo plačevali prispevke zanje. Vseeno tudi to ne bo zadoščalo. Polnjenje pokojninske blagajne je treba zagotoviti tudi iz drugih virov. Ta vlada je pripravila ukrepe za polnjenje pokojninske blagajne tudi iz drugih virov. Zato smatramo in tudi jaz osebno smatram, da je nujno sprejetje Zakona o Slovenskem državnem holdingu, ki bo zagotavljal prilive v pokojninsko blagajno in ki bo zagotavljal upokojencem stabilno varnost in tudi dostojne pokojnine. Zato menim in na tem mestu še enkrat poudarjam, da vlaganje referenduma v teh kriznih časih, ko nujno potrebujemo dodatne vire za polnjenje pokojninske blagajne, ni na mestu. Še enkrat, čas je, premislite o umiku zahteve za referendum. Mislim, da moramo biti konstruktivni tudi pri sprejemanju ukrepov za dvig gospodarske rasti, kajti ta dva ukrepa, stabilizacija javnih financ in dvig gospodarske rasti, sta povezana – to vsi vemo in to stalno ponavljamo. Tudi Vlada to ve, veste opozicijski poslanci in vemo koalicijski poslanci. Mislim, da vedo tudi tisti, ki nas poslušajo. Le gospodarska rast nam bo dala nova delovna mesta, da dvignemo razmerje med upokojenimi in delovno aktivnimi. Stabilizacijski učinek bo nastopil šele kolateralno, ko bomo sprejeli tudi določene druge reforme in ukrepe. Enega smo že, to sem pohvalila, pokojninsko reformo. Sprejeti je treba še reformo trga dela in določene druge ukrepe, kot so sanacija bank, sprejem proračuna, o katerem danes govorimo, stabilizacija javnih financ in druge ukrepe za dvig gospodarske rasti. Veliko smo jih že sprejeli, veliko jih še bomo. To mora biti naš skupni cilj, ne cilj koalicije, ampak naš skupni cilj. Kar se tiče sprejema proračuna za leti 2013 in 2014, je treba poudariti, da je ta vlada sprejela gospodarske razmere, ki niso bile zavidljive v tistem obdobju. Prejšnja vlada je, kot sem že večkrat omenila, podcenjevala problem javnih financ, dovolila je javnofinančni primanjkljaj. Gospodarske razmere, v katerih smo v letu 2012, in tudi obeti za prihodnji dve leti so slabši, kot so bili prvotno pričakovani. S tem smo se morali vsi soočiti. To vpliva na gibanje v javnih financah. Iz tega razloga bo Slovenija po ocenah v letih 2013 in 2014 dosegla višji primanjkljaj državnega proračuna od predvidenega v programu stabilnosti, vendar ga bo kljub temu zadržala pod mejo 3 % bruto domačega proizvoda. Tudi to mora biti naš skupni cilj. Načrtovano znižanje primanjkljaja države bo doseženo z doslednim izvajanjem že sprejetih ukrepov iz let 2011 in 2012, podaljšanjem nekaterih začasnih ukrepov ter sprejetjem dodatnih ukrepov tako na strani javnofinančnih odhodkov kot prihodkov. Na prihodkovni strani proračuna bodo dodatna pridobljena sredstva z že sprejetimi davki, z davkom na finančne storitve, davkom na bilančno vsoto bank, s povečanjem okoljskih dajatev. Nekatere spremembe v dohodninskem sistemu bi prav tako pomenile povečanje prihodkov proračuna. Stopnja za cedularno obdavčitev dohodka iz kapitala se povečuje z 20 na 25 %. V to se vključi tudi davek od oddajanja premoženja v najem. Pri davku od dohodka pravnih oseb se omeji možnost prenašanja izgub iz preteklih let na polovico. Tudi tukaj se privarčuje. Pri protikriznem davku na nepremičnine se meja za določitev zavezancev znižuje iz dosedanjih milijon na 500 tisoč evrov. Namesto dviga nižje stopnje DDV na 20-odstotno splošno stopnjo se predlagajo alternativni ukrepi, in sicer trošarine na elektriko in energente, davek na sladke pijače, na cigarete, alkohol itd. Vlada se trudi najti alternativo za manko, da zmanjšamo proračunski primanjkljaj. Treba je ponovno spomniti na to, da se poleg sprememb Zakona o davčnem postopku predvideva tudi objava davčnih dolžnikov, kar bo pomembno prispevalo k večji davčni morali in k pripravljenosti k prostovoljnemu plačevanju davkov. Hkrati bo to tudi zaščitilo davčne zavezance v poslovanju z drugimi davčnimi zavezanci, tistimi, ki ne plačujejo. Ne smemo pozabiti na olajšave, ki pozitivno vplivajo na ugodno davčno in na ugodno poslovno okolje. Velja omeniti spodbudo za pavšalno obdavčitev za mala podjetja, kar je prioriteta v Sloveniji. Vsi govorimo o tem, da je treba spodbuditi samostojne podjetnike, samozaposlitve, mikro, mala podjetja, tudi kmete z dopolnilno dejavnostjo na kmetiji, da bodo imeli možnost delati in ustvarjati. Spodbude, ki so bile letos že sprejete, so: premik meje za dohodnino za srednji razred navzgor, dodatno znižanje stopnje davka na dohodek pravnih oseb z 20 postopoma na 15 %, neomejena davčna olajšava za vlaganja v opremo in neopredmetena osnovna sredstva, in sicer neomejena s 30 na 40 %, dodatna olajšava s 40 na 100 % za vlaganja v raziskave in razvoj. Te davčne spodbude bodo sicer po grobi oceni pomenile 200 milijonov manj prihodkov v proračun, vendar je treba računati, da se bo to vrnilo skozi višjo gospodarsko rast, kajti predlog, ki vključuje predlagane davčne spremembe na prihodkovni strani, tako tiste, ki so že zakonsko sprejete, in tudi tiste predloge, z oceno katerih se načrtujejo prihodki v proračun, se bodo dvignili s tako imenovano strukturno prilagoditvijo proračunov za leti 2013 in 2014. Namenoma sem to ponovila, čeprav je to že izčrpno povedal minister za finance. Vendar je to ključno in je potrebno, da se ponovno pove. Vlada dela in na ta račun bo na prihodkovni strani proračuna zagotovila dodatnih 300 milijonov evrov. Podlaga za proračuna za leti 2013 in 2014 je jesenska napoved Umarja. Ponovimo, ključne postavke te napovedi so razmere v mednarodnem okolju, zaostrene razmere v domačem finančnem sektorju in potek fiskalne konsolidacije v Sloveniji. Te so osnova in smerokaz pri pripravi proračuna, ki je pred nami. Vendar pa so obeti za leti 2014 in 2015 povezani z uresničevanjem predpostavk, ki sem jih omenila. V takšnih razmerah in ob uspešni izvedbi načrtovane konsolidacije in ukrepov v zvezi s tem – če ne bodo sprejeti, bo stagnacija gospodarske aktivnosti – in ob sprejetju strukturnih reform, bi slovensko gospodarstvo lahko ponovno začelo okrevati. To je naš skupni cilj, to je tista pot, po kateri moramo skupaj iti. Enotno in skupaj. Tukaj ni nobene ekonomske politike, ki bi bila za koalicijo takšna, za opozicijo drugačna, ali za nemško gospodarstvo takšna, za špansko drugačna. Ekonomska politika je takšna in enkrat se bo puščica obrnila navzgor, to vsi vemo. Bojimo se samo, pod katero oblastjo se bo obrnila navzgor. Še enkrat, šele takrat, ko bo ob sprejetju vseh teh strukturnih reform in ukrepov začelo slovensko gospodarstvo ponovno okrevati, bo pogača večja in takrat se bomo lahko pogovarjali, kako bomo delili te kose pogače, večje in debelejše. Zaenkrat pa je treba te kose pogače zelo na tanke rezine rezati. Tudi sama si želim, da bi ljudje imeli višji standard, višje plače, višje pokojnine, da bi bila blaginja za vse in enake izhodiščne možnosti za vsakega državljana in državljanko v Sloveniji, tako za študij kot za delo, kot za pridobitev stanovanja za mlade družine. Tudi sama si želim, bolj kot marsikdo tu notri, da bi imeli pravno državo in da bi se uresničevalo načelo enakosti pred zakonom za vse. Zato danes poziv tožilstvu in sodišču, da toži in da sodi v razumnem roku in pošteno vsem, ki so se okoriščali na nepošten način in izčrpavali državni proračun. Okoriščali so se pri bankah s pridobitvijo nezavarovanih kreditov pod ugodnejšimi pogoji in teh obveznosti niso poravnali, zato podpiram tudi zakon o slabi banki, ker je nujno. Tudi zato moramo sprejemati določene ukrepe, ne pa jih blokirati z referendumom. Zato, spoštovani koalicijski in opozicijski poslanci, ne tratimo svoje moči, energije in znanja, za katerega ocenjujem, da ga je v tem prostoru, v tem sklicu, dovolj in veliko, za blokade in prenašanje odgovornosti na državljane in državljanke z referendumi. Mi smo tisti, ki bomo ljudem, našim volivcem in volivkam, dali občutek varnosti in složnosti v ključnih momentih kot je trenuten moment v tej gospodarski, ekonomski in politični krizi. Mi smo tisti, ki moramo našim državljanom in državljankam pokazati pot iz krize. Zato, še enkrat, spoštovani opozicijski in koalicijski kolegi, poslanci, združimo svoje moči, energijo in znanje za ključne ukrepe za izhod iz krize, za zaščito slovenske suverenosti. Po mojem mnenju predlagana proračuna nista najbolj idealna, ker tudi časi, v katerih živimo, niso idealni, sta pa optimalna glede na težko situacijo v državi, na gospodarske razmere, s katerimi se soočamo vsi, tako v gospodarstvu kot tudi v negospodarstvu. Zato si po mojem mnenju brez korenitih posegov, tudi v javni sektor, ne moremo obetati gospodarske rasti. Zastavljene naloge bodo z notranjo prerazporeditvijo, reorganizacijo in zamrznitvijo novih zaposlitev v javnem sektorju, zagotovo dosežene in tu se bo pokazala učinkovitost ali neučinkovitost menedžmenta v javnem sektorju. Glede na to izražam podporo predlaganima predlogoma proračuna in dopolnitvam. Menim, da je Ministrstvo za finance pri njuni pripravi upoštevalo trenutne gospodarske razmere ter napovedi za prihodnji dve leti in temu primerno prilagodilo državni proračun za leto 2013 in za leto 2014, ki bo kljub zniževanju sredstev vodil k zmanjševanju proračunskega primanjkljaja pod 3 % bruto domačega proizvoda. To mora biti naš skupni cilj, spoštovani opozicijski in koalicijski poslanci. Še enkrat pokažimo enotnost pri tem pomembnem dokumentu oziroma dokumentih. Pokažimo našim državljankam in državljanom, da smo enotni! Hvala lepa za besedo.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Saj ni res, pa je, kaj moramo vse poslušati, toda ob teh pozivih k enotnosti se mi je kar milo storilo. Ko sem včeraj v Odmevih poslušala gospoda ministra Vizjaka, je povedal natanko tisto, o čemer sem govorila, ko smo sprejemali pokojninsko reformo – da je črtanje 408. člena in tako imenovanega čiščenja pokojninske blagajne nekaj, kar se bo po drugih poteh uresničilo. To je gospod minister tudi napovedal. Tisto, kar ste izčrtali iz 408. člena, se bo zgodilo v 12 drugih zakonih. Pokojninsko reformo sem podprla zato, ker sem podprla pokojninsko reformo leta 2010, ki je bila boljša, in bi bilo od mene neodgovorno zdaj tej nasprotovati, ko se z vsakim odmikom stvari samo še poslabšujejo. Toliko glede te enotnosti, ki naj bi jo izkazovali. Ko sem natančno poslušala mnenja poslanskih skupin k predlogu proračuna, moram reči, da so mi iz teh mnenj nekatere stvari bistveno bolj jasne. Če se obrnem k enemu od mnenj, v katerem je bilo poudarjeno, kako je treba individualno gospodarsko pobudo sprejemati, tudi, če gre na račun varovanja okolja, kajti gospodarstvo je pomembno. Tako se ne dela. Zaradi tega, ker odgovorna politika mora računati s tem, kakšne posledice bodo imele posamezne odločitve za celotno družbo. Varovanje okolja je nekaj, za kar smo odgovorni, pa vam tiste znane indijanske misli o tem, kako smo dobili zemljo na posodo od svojih vnukov, najprej nisem mislila znova citirati. Drugo, kar me je porazilo, je bila pavšalna ocena o stanju slovenskega izobraževanja. Kar tako je bilo rečeno, da sredstva iz državnega proračuna, namenjena za izobraževanje, nenehno rastejo. To sploh ni res! Spomnim se časa blaginje in prvega mandata Ivana Janše, ko smo ves čas opozarjali na to, da delež BDP za izobraževanje pada. Bom za nadaljevanje priskrbela še konkretne podatke. Naslednje. Saj vendar ne mislite, da živimo v inkubatorju in da ne beremo tistega, kar nam povedo tuji ekonomski strokovnjaki in predstavniki tujih institucij, pomembnih, tistih, na katerih mnenja se radi sklicujete. Ugotovili so, da je bila zahteva po strogem varčevanju, izvajana v minulih dveh letih, napaka, ker strogi varčevalni ukrepi niso dali pričakovanih rezultatov. Tu bom končala in o varčevanju na tej splošni ravni ne bom govorila. Je pa res, da so varčevalni ukrepi grozovito zarezali v sfero, ki jo pokriva mega ministrstvo, ampak to me niti ne preseneča, če preberem citat gospoda v.d. generalnega direktorja Direktorata za visoko šolstvo, ki pravi: "Moja logika je taka, da morajo biti institucije ne sestradane, ampak minimalno lačne, zato da jih nekaj žene naprej." Ja, rekla bi, da nekatere žene naprej prerivanje pri koritu, in tisti, ki je pri koritu – in gospod direktor je –, bo že poskrbel za tiste, ki so mu blizu. Ne pozabite, da slovenski pregovor pravi, da sita vrana lačni ne verjame. Tukaj imam zadnje podatke Eurostata za leto 2012. Bi bilo zanimivo nekatere podatke povedati, da bomo videli, kje smo, kako smo in kaj rušimo. Moja logika ni takšna kot logika gospoda Rončevića, moja logika je takšna, da je tisto, kar v državi dobro funkcionira, v krizi treba ne zatolči, ne zlomiti, ne uničiti, ampak razvijati, zlasti, če gre za to, da s tem razvijamo najbolj vitalni del slovenske družbe. Ob tem, ko pravimo, da so ljudje naše edino bogastvo, omogočamo, da ti ljudje razvijajo svoje sposobnosti in talente. Pa poglejmo zdaj, kako je s temi številkami. Poglejte, rezali bomo pri šolstvu vse povprek, zato ker hočemo uničiti to sfero, zato ker so po mnenju dela koalicije, vsaj tistem, ki je bilo izraženo, v šolstvu neki nergači, nestrokovnjaki, ki nimajo nobenih analiz, ki ničesar ne vedo, samo denar črpajo, nič drugega, so nergači. Ampak, kaj pa povedo podatki? Da smo država, ki ima v okviru Evrope eno najnižjih stopenj osipa, to so tisti, ki zgodaj zapuščajo izobraževanje. V sekundarno izobraževanje imamo vključenega enega najvišjih odstotkov prebivalstva. Na tretjem mestu od spodaj navzgor smo, če gledamo podatke v sedemindvajseterici. Ko govorimo o tem, koliko – ker se pri nas veliko govori, kako se malo dela – imamo učencev na učitelja, je podatek 16,7. To je osnovnošolsko izobraževanje in je od nas boljših 20 držav. Po stopnji izobraževanja sem že povedala, da smo zelo visoko uvrščeni. Če gledamo, koliko imamo študentov na tisoč prebivalcev, pa tukaj nismo ravno ekstremno visoko postavljeni. Na tisoč prebivalcev jih imamo 381 in to je tisti podatek, o katerem govorim, da smo na 20. mestu. Če gledamo, kako skrbimo za učenje tujih jezikov, smo na 7. mestu. Za dva tuja jezika gre. Lahko bi vam še posebej govorila o tem, kolikšen je delež tistih, ki se učijo angleščino, nemščino ali francoščino. Če gledamo, kakšni so izdatki za izobraževanje – podatek je zajet za leto 2008, ker so primerjalni za vse, to je vam znano, leto 2008, leto blaginje ste rekli, mi smo pa rekli, da so že prvi znaki krize –, smo po deležu BDP med sedemindvajseterico na 24. mestu. Če bi gledali podatke o deležu pokrivanja stroškov za javno izobraževanje, je bilo leta 2003 5,82 BDP, leta 2008 pa 5,22. Toliko glede tistega, kako se ne znižuje delež BDP za izobraževanje. Res pa je, tisto, kar radi poudarjate, da je nizek odstotek zasebnega, ampak, ko gremo gledati evropske primerjalne podatke, ko gledamo, koliko javnih sredstev je za javne in zasebne, je podatek kumulativen in tukaj ne morem reči, da bi bila Slovenija ravno ekstremno visoka. Pri deležu prebivalstva z visokošolsko izobrazbo smo ženske na 14. mestu, moški pa na 15. To velja za izobrazbo med 30. in 34. letom. To pomeni, da govorimo o generaciji mlajših. Če bi zajemali podatke za tisto, kar se navadno zajema od 20. do 65. leta, potem smo bistveno nižje, smo pri 17 %. Toliko, ko boste govorili, kako zelo veliko v primerjavi z drugimi državami imamo visokošolsko izobraženih. Lahko bi vam sedaj povedala še natančne podatke o razmerju med družboslovjem, matematiko, tehniko itd. Naši podatki nič ne odstopajo od splošnih evropskih podatkov. Morebiti še en podatek, ki je izredno dober za našo državo. To je delež vključenih v vseživljenjsko učenje. Je izredno visok, eden najboljših podatkov. Mi imamo, recimo, pri moških 14,1 % populacije med 25. in 64. letom, pri ženskah pa kar 18,3 %. Kaj hočem povedati? Tako dober sistem vseživljenjskega izobraževanja imamo, pa ga gremo uničevati. To ministrstvo ne sliši nobenih pozivov o tem, kako rušimo strukture, dobro vpeljane strukture v izobraževanju. Ustanavljamo neke nove strukture, za katere nihče ne ve, kako bodo funkcionirale. Rušimo samostojne raziskovalne inštitute, kot je Pedagoški inštitut. Lahko vam govorim cel dan, kaj vse delamo v šolstvu zato, da bi ga sesuli. Verjamem, da vas ne bo nič prepričalo, zaradi tega, ker če bi seštela vse ure, kolikor smo razpravljali o visokem šolstvu, o znanosti in o raziskavah, bi prišli do impozantne številke, učinki so pa taki, da še vedno režemo. Upam, da bomo vsaj podprli kakšen amandma. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Patricija Šulin.
Predsedujoča, hvala za besedo. Pozdrav vsem prisotnim! Uvodoma bi pričela z besedami in pogledom, da nam ne semaforji in ne risanje grafikonov, kje smo, ne bo pomagalo pri izhodu iz te krize. Moramo se zavedati odgovornosti, ki jo nosimo v tem trenutku in moramo narediti veliko več, kot smo v vseh letih naredili do sedaj, tudi, da kot država in družba vzdržimo in da pri tem ohranimo demokracijo. To je šele začetek pogleda v realnost. Ko si kot gospodarska družba na realnem gospodarskem trgu, globalnem trgu, na katerem je tudi Slovenija, potem demagoško skrbno izbrane sociološke besede sindikalistov ne pomagajo. Tam preživiš ali pa ne preživiš z dobrimi projekti, s skrbno ekonomijo in z veliko znanja in truda. Ko se je pričelo z izdelovanjem tega proračuna, je Vlada, ki je februarja zaprisegla, šele ugotavljala slabosti zapuščine, ki smo jo prejeli. Zapuščina je bila v veliko slabši kondiciji, kot smo si sploh lahko predstavljali. Denar, ki nam je za proračun za leti 2013 in 2014 na voljo, je v določenih številkah znan. V teh številkah so se v tem razponu morali dogovoriti najprej ministri, kajti vseh 8 resorjev je pomembnih za to državo. Tudi, če je denarja manj, se je vseh 8 ministrstev moralo najprej dogovoriti glede na projekte, vizijo in cilje, koliko ga bo katero ministrstvo dobilo. Ta vlada je že takoj na začetku vzpostavila zelo širok konsenz pogovarjanja z ogromno deležniki, z Ekonomsko-socialnim svetom, širše tudi s študenti, s posamezniki in tudi poslanskimi skupinami, ne le našo, ampak vsemi, ki so tukaj. Mislim, da sprejemamo vse civilne iniciative in druge, ki nam želijo predstaviti svoje probleme, in tudi prav je tako. Vendar, denar, ki ga lahko razdelimo med 8 ministrstev, je, kot sem že povedala, v neki določeni številki in preko tega se ne da iti. Če greš, se moraš dodatno zadolževati. Kam nas je pripeljalo zadolževanje, vidimo, saj smo vsi v to vpeti. Vlada dela odgovorno, korak za korakom. Žal se v 9 mesecih, kar je na vladi, ne da narediti več, kot je naredila. Na mah se gospodarskih trendov ne da obrniti, saj smo del evropskega globalnega sveta in okrog nas so države, od katerih smo ekonomsko, gospodarsko in drugače odvisni, tako da smo skupaj v nekem krogu in obnašati se moramo tako, da samih sebe ne rušimo ponovno z zadolževanjem. Če pogledamo nekoliko nazaj, se v letih od 2009 do 2011, kljub temu, da se prihodki niso povečevali, kriza pa je bila v Evropi že prisotna in so jo tudi že reševali, kljub proračunskim primanjkljajem iz leta v leto, odhodkov ni zmanjševalo, čeprav se je vedelo, da odhodki ne rastejo in da ne bodo rasli. Kljub pešanju gospodarstva se proračunskih izdatkov ni prilagodilo temu stanju. Še več, število zaposlenih v Sloveniji v gospodarstvu je padalo, število javnih uslužbencev pa se je v tem času povečevalo. Da bi malo pozitivneje pogledali na situacijo, v kateri smo, če na proračun v tem delu lahko pogledamo tako – mislim, da je prav. Proračun je po moji oceni narejen odgovorno in s ciljem in upanjem na boljše čase, na katere se moramo pripraviti in odgovoriti sedaj z ukrepi, da pridemo do tja. Proračun se je v enem delu na določenih sektorjih povečal. Ne gre za zmanjševanje in rezanje vsega. Pomembno je, da se pove, da so se, na primer, na področju zdravstva sredstva za investicije za leti 2013 in 2014 povečala, tako da gre za nadaljevanje nekaterih projektov, ki so se začeli že prej. Sredstva so namenjena tudi za onkologijo in radioterapijo v Univerzitetnem kliničnem centru v Mariboru, za Klinični oddelek za hematologijo v Ljubljani. Je tudi nekaj denarja za druge zadeve, ki jih naše zdravstvo in bolnišnice izvajajo. Pri odhodkih je del ukrepov že zajetih v Zakonu za uravnoteženje javnih financ in tudi v nekaterih drugih zakonih, ki smo jih že sprejeli. Žal pa imamo na paket, ki si ga je Vlada zastavila kot ambicioznega in odgovornega, na dva izmed ključnih zakonov v tem paketu, na sanacijo bank in na Slovenski državni holding, napovedana referenduma. Da je Vlada prisluhnila tudi tistim, ki so opozarjali, da selektivni dvig nižje stopnje davka na dodano vrednost ni smel v tem trenutku, je odgovor na to, da se je ta zakon potem iz procedure umaknil in se bo to manko poskušalo na neke druge načine pridobiti notri. Tudi črpanje evropskih sredstev je zelo pomembno. To je bilo danes že nekajkrat omenjeno in je prav, da se ponovi, da je to za nas zelo pomemben segment prihodkov, kajti naše gospodarstvo ustvari toliko kot ustvari, tako da je milijarda 400 milijonov evrov zelo pomembna za nas. Realizacija črpanja je odvisna od številnih dejavnikov, od investicijske dokumentacije za infrastrukturne projekte itd. Investicije se bodo v letu 2013 povečale približno za en procent in še nekaj, tako da je tudi povečevanje postavk za podjetniške investicije in tudi iz naslova evropskih sredstev, za katera je predvideno okrepljeno črpanje. Verjamem, da nam bo tudi na tem področju uspelo črpanje evropskih sredstev in priprava dokumentacije, ki je potrebna in je pogoj za to. Zapuščina je slaba, v zadnjih nekaj letih se je slabo delalo na tem in je nujno potrebno, da ekipe, ki so bile že izpostavljene, pospešeno in v nadurnem času naredijo vse, da se lahko ta evropska sredstva počrpajo. Glede ustvarjanja inovativnega okolja v Sloveniji je treba poudariti, da je na tem področju Slovenija med ostalimi državami visoko uvrščena, vendar je nizko uvrščena na področju privlačnosti poslovnega okolja in rigidnosti trga dela, kar smo poskušali popravljati z reformo trga dela. Korak za korakom je treba vse slabosti naše države, naše zakonodaje in stanja, v katerem smo, z veliko odgovornostjo spraviti v neko realno življenje. Ne mislim pogledati stran, ko se govori o begu možganov, o mladih brezposelnih, mladih, ki so visoko izobraženi in tudi strokovnjakih, ki niso več tako mladi in odhajajo iz naše države drugam. Upam, da nam bo v tem času uspelo to inovativno okolje narediti privlačno, tako da se bodo ti kadri, ki so zdaj v tujini, ponovno vračali k nam. Tudi glede reševanja problemov, povezanih s kreditnim krčem in tako imenovano slabo banko. Pomembno in ključno je zame tudi to, da se ta seznam, do katerega upam, da bo prišlo, ali z zakonom o slabi banki ali na kakšen drug način, da v javnost, da se te ljudi obsodi za gospodarski kriminal. V tem trenutku je to zelo težko na hitro narediti. Za vse je potreben nek čas in upam, da se bo tudi na tem področju pohitelo, kajti državljani pričakujejo od nas, da te združbe, ki so kriminalne združbe in so med nami, postanejo znane. Nekatere so že, mislim pa, da jih je veliko več kot samo teh nekaj, ki se vrtijo v medijih in se jih omenja. Veljalo bi omeniti še področje Ministrstva za infrastrukturo in prostor, ker so tukaj predvidena investicijska sredstva skoraj podvojena v primerjavi s proračunskima letoma 2011 in 2012, tako da bo prišlo do investicij, ki tudi gospodarskim družbam zagotavljajo delo, delovna mesta in s tem tudi vse ostalo, kar se pritiče. Tako da se bo tudi na tem področju pospešeno črpalo evropska sredstva. Na tem ministrstvu izstopa področje železniškega prometa in infrastrukture. Največ sredstev je predvidenih, kot smo že slišali, za modernizacijo obstoječe železniške proge Divača–Koper in rekonstrukcijo železniške proge Pragersko–Hodoš ter za ureditev vseh ostalih prehodov na omenjeni trasi. Tudi sredstva za kmetijski in okoljski del se v globalu povečujejo. Tako je na tem resorju 60 milijonov evrov več sredstev namenjenih za ukrepe na področju razvoja podeželja in 35 milijonov evrov za stabilizacijo kmetijskih trgov ter nadalje tudi za trajnostno rabo voda in področje ravnanja z odpadki. Strah, da se na investicijskem področju ne bo dogajalo nič, je odveč. Podrobnejše številke so v proračunu oziroma so jih posamezni ministri za svoja ministrstva že predstavili, vendar mislim, da je prav, da se na njih ponovno opozori, da slika ni tako zelo črnogleda na vseh segmentih. Za konec še kratek sprehod po evroobmočju in nekaj glede predpostavk gospodarske rasti v naših najpomembnejših partnericah za leta 2012, 2013 in 2014. Če pogledamo Nemčijo, Italijo, Avstrijo in Francijo kot naše najbližje evroobmočje, lahko z veseljem ugotovimo, da se že v letu 2013 gospodarska rast dviguje, v letu 2014 pa je gospodarska rast že dokaj obetajoča. Če bomo sprejeli in vzdržali vse te ukrepe, ki jih je sprejela Vlada, z neko strpnostjo in mirnostjo, potem ne le samo, da upam, ampak tudi verjamem, da se bomo tej gospodarski rasti v letu 2014 približali tudi mi. Moramo pa skupaj, tako koalicija kot opozicija, pogledati realno, lahko tudi kritično, na ta naš problem, vsak s svojega zornega kota. Tako je vsaka razprava danes še kako dobrodošla. Vsi skupaj se moramo postaviti za pravičnejše kriterije, za ustvarjanje in porabo tistega, kar si kot Slovenci pošteno in pravično, tudi glede na potrebe posameznih resorjev, sami razdelimo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin.
Spoštovani kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Ali sem zadovoljen s trenutno situacijo? Seveda nisem. Tudi jaz bi rad samo dajal in nikomur ničesar jemal. To najverjetneje vsi skupaj želimo in hočemo, ampak enostavno, ko sestavljamo proračun, prevzemamo tudi odgovornost za to, da prihodke in odhodke čim bolj uskladimo. Če na eni strani zahtevamo več za nek segment, na drugi strani to pomeni manj za drug segment. Ni noben problem govoriti, da dajmo več za raziskave in razvoj, samo treba je povedati, kje vzeti. Ali to pomeni manj za pokojnine? Ali to pomeni manj za plače javnih uslužbencev? Ali to pomeni manj za socialne transferje? Ali to pomeni manj za investicije? Treba se je samo zelo jasno odločiti in v okviru tega moramo delovati. Kolegica Potrata je rekla: "Najbrž vas ne bomo mogli prepričati." Mislim, da tu ne gre toliko za to, v kaj kdo koga lahko prepriča, ampak kakšne so naše zmožnosti. Razdelili bomo ves denar, kar se ga bo nabralo v proračunu, plus še nek dodatek, ki si ga bomo izposodili. Vsi predhodniki in številni drugi ste veliko govorili o tem, kaj pomeni, če je dodatek, ki si ga izposodimo, prevelik. Pri teh stvareh je treba biti pošten in jih povedati takšne, kot so. Kar se tiče generalnih ciljev in zmanjšanja primanjkljaja pod 3 % BDP, ne delamo popolnoma ničesar drugega kot tisto, kar je obljubila že prejšnja vlada. Ne spuščam se v razprave, katera vlada je za kaj bolj odgovorna, pa kaj kdo ni, pa kaj kdo je, ampak hočem povedati vsem tistim, ki danes na dolgo in široko razpravljate, kako je vse zanič, kako je vse brez veze, da izpolnjujemo tisto, kar je bilo nekaj let nazaj že obljubljeno. Številni, ki danes sedite v tem prostoru, ste bili poslanci tiste vlade. Ko razpravljate o teh stvareh, prosim, da na to ne pozabite. Na vsako stvar lahko gledamo z dveh strani. Vsaka stvar ima pozitivne in negativne lastnosti. Razumljivo je, da opozicija poskuša v tem proračunu predstavljati izključno negativne stvari. S tem ni nič narobe, to je po slovensko delo opozicije, ampak kljub vsemu bi jaz poskušal predstaviti tudi kakšno pozitivno stvar. V tem proračunu namenjamo več sredstev za investicije. Minister je povedal, da bo v tem proračunu za investicije namenjenih 600 milijonov evrov več kot je bilo v prejšnjem proračunu. Ali ni to tista stvar, o kateri je Pozitivna Slovenija ves čas govorila? Mislim, da je. Manj smo obdavčili podjetja, podjetja smo davčno razbremenili. Ali ni to tista stvar, za katero se ves čas zavzema Gospodarska zbornica in tudi podjetniki, ki pravijo, da so slovenska podjetja preveč obremenjena? Mi smo jih davčno razbremenili. Povečali smo olajšave za investicije in razvoj, da bodo podjetja nekaj od tega imela, če bodo vlagala v razvoj in v investicije. Razbremenili smo tudi srednji razred, če smem tako reči, naših državljanov. To je nekaj stvari, ki smo jih v tem proračunu naredili. V javnosti se velikokrat postavlja vprašanje: "Kje in na kakšen način boste pobrali prihodke oziroma davke od luksuza, kaj ste na tem naredili?" Bolj so obdavčena močnejša vozila, ki jih najverjetneje imajo nekoliko premožnejši, bolj so obdavčena plovila, bolj so obdavčene razkošnejše hiše. Dodali smo novo dohodninsko lestvico za tiste, ki zaslužijo več kot 67 tisoč evrov na leto. Vem, da pri tem vsi zamahnemo oziroma zamahnete z roko, ampak dejstva so takšna, luksuz se je bolj obdavčil. Glede na to, kako se ti prihodki zbirajo in koliko je teh stvari v Sloveniji, pa najbrž vsi skupaj vemo, kakšen bo izplen. Kolegica Bratušek, s katero zelo rad polemiziram in mislim, da je to tudi sestavni del parlamentarne razprave, je prej v uvodu povedala vse, kaj je narobe in kako bi mogli kakšno stvar narediti. Če se jaz kot poslanec trudim prepričevati z nasprotnimi argumenti, to za opozicijo ni v redu in poslanci opozicije bodo odkimavali, da nimam prav. Zato sem si izrezal nek časopisni članek, ki ga ni napisala koalicija, ampak ga je napisal eden izmed komentatorjev Financ. Lahko samo naslov preberem, ki se glasi: "Šušteršič čisti proračunsko sranje za Križaničem in Bratuškovo". Tega si nisem jaz izmislil, to niso moje besede, to je naslov. Tako da, pri teh stvareh mislim, da je potrebna samokritika, tako ali drugače. Ko govorimo o masi plač v javnem sektorju glede tega, kako in na kakšen način je naš javni sektor prenašal krizo ali kaj se je zgodilo z našim javnim sektorjem v času krize. Ne bom govoril na pamet, to niso moja lastna mnenja, ampak vam bom pokazal – morda pa ste ga uspeli prebrati – poročilo Umarja. Verjamem, da Umarju zaupate. Umar je lepo, z grafi pokazal in dokazal, da če pogledate rast stroškov slovenskega javnega sektorja v času krize, vidite, da so več ali manj ti stroški vseskozi naraščali. Na drugi strani jih je bilo v povprečju Evropske unije obratno in so se stroški javnega sektorja v času krize zniževali. Ko poskušamo na nek način del bremena te krize prenesti na javni sektor, je veliko nezadovoljstva, veliko kritike. Razumem, da to tako je, ampak nekateri, zlasti v zasebnem sektorju, so to že storili, v javnem sektorju se pa to počne šele zdaj. Kolega Jakič je vmes navrgel, recimo, kaj pa visoko šolstvo, raziskave itd. Mislim, da je to tudi relevantna debata in je treba pogledati nominalno, koliko se v ta sektor daje. Takrat včasih postanejo pogledi na te številke nekoliko drugačni. Razpravo bom nadaljeval kasneje, ker v tem trenutku nimam tega podatka, pa ga hočem točno povedati. Zdaj ga bom povedal na pamet, pa se bom kasneje še oglasil, ampak po informacijah, ki jih imam, se nominalno znesek za visoko šolstvo v primerjavi z letoma 2008 in 2009 v letošnjem letu ne bo znižal. To so konkretni podatki. Bom preveril, če sem se zmotil in se bom tudi opravičil. Kot sem rekel, teh stvari nimam pred seboj, bom pa preveril. S tem sem na nek način, mislim, da vse bistvene stvari v tem delu povedal, kar sem jih hotel, bom pa se še kasneje oglasil.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Maša Kociper.
Hvala za besedo. Spoštovane in spoštovani! V okviru razprave o splošnem delu proračuna bom razpravljala o tistem delu proračuna, ki je vezan na delovanje pravosodja. Pravosodje ni nek poseben del proračuna, ampak pojem, ki zajema delovanje sodišč, tožilstva in delno tudi policije. To so ločeni deli proračuna. Sodstvo je tudi samostojni proračunski uporabnik, ampak vseeno je jasno, da je na vseh teh postavkah opaziti znatno znižanje sredstev. Kot tudi pri drugih, boste rekli, vendar je dejstvo, da na teh zelo pomembnih področjih vodstva, tako generalni državni tožilec kot predsednik Vrhovnega sodišča in tudi ostali opozarjajo, da te inštitucije nimajo dovolj sredstev niti za normalno delovanje do konca leta. Kdor je prisostvoval ali poslušal Odbor za pravosodje, se je lahko v detajle seznanil s temi problemi in očitki. Nekaj je bilo v vmesnem času že popravljeno, to je treba povedati, vseeno pa ostaja dejstvo, da sta zlasti tožilstvo in tudi sodstvo podvržena znatnemu zmanjšanju sredstev, kar bo imelo konkretne rezultate – bom kasneje povedala, kakšne – in to se mi zdi velik problem. Namreč, te inštitucije delujejo na področju, ki mu pravimo pravna država. Pravna država, kot kažejo protesti v zadnjem času, je nekaj, kar naši državljani dojemajo kot najbolj problematično pri delovanju naše države, in to ne samo zadnjih nekaj mesecev, ampak že nekaj let. Prav te institucije najbolj vplivajo na delovanje pravne države. Ta koalicija je kot svoj strateški cilj v dokumentu, ki se mu reče koalicijska pogodba, izpostavila prav izboljšanje delovanja pravne države. O tem je zelo veliko govorila tudi v predvolilnih soočenjih in verjetno na ta način pridobila tudi marsikateri glas s tem, da je kot lahke in lahko dosegljive prikazovala rešitve, ki bodo izboljšale delovanje pravne države. Temu ni tako, bistveno pa je, in to se dotika današnje razprave, da je za delovanje teh inštitucij treba zagotoviti ustrezne materialne in finančne pogoje in da je v tem smislu treba, glede na vse, kar se dogaja, razmisliti, ali je področje pravosodja tista prioriteta, kjer bi veljalo čim bolj paziti na to, kako se sredstva zmanjšujejo. Če se vrnem nazaj k ciljem te koalicije, je na strani 34 v odstavku oziroma v poglavju, ki se mu reče pravna država, ta koalicija napisala, da bo sodno vejo oblasti – to je prvi cilj –, ki mora ostati neodvisna pri sojenju, povabila k sodelovanju za ponovno vzpostavitev ugleda in avtoritete sodstva. Pravi še: "Pri tem bomo sami prispevali k tej avtoriteti z brezpogojnim spoštovanjem sodnih odločitev." Ne bom se spuščala v to, da tako predsednik Vlade, in to večkrat, kot tudi pravosodni minister negativno komentirata s tem, da gre za napačne odločitve, odprte še nepravnomočne odločitve sodstva, kar je bilo izrecno rečeno, da se ne bo delalo, ampak se bom na tej točki dotaknila samo tega, da sodelovanje s temi inštitucijami ne pomeni, da se jih ne jemlje resno pri pogajanjih za določitev proračuna, da se ne upošteva njihovih predlogov. In to predlogov, ki so finančno ovrednoteni, ki predstavljajo prihranek v višini 11 milijonov evrov, kar bi skoraj izničilo manko, ki ga te inštitucije imajo. Ne jemlje se jih kot resničnega partnerja v pogajanjih o proračunu, čeprav gre za ločeno vejo oblasti. Drugi cilj, ki si ga je koalicija v tem poglavju postavila, je, kot pravijo: "Ciljno stanje v pravosodju je odprava sodnih zaostankov v petih letih, pri čemer večja učinkovitost ne sme biti dosežena na račun kakovosti sodnih odločitev. Standardni rok reševanja običajnih pravdnih in kazenskih zadev bo šest mesecev na prvi stopnji in tri na drugi. Ko bo ta cilj dosežen, bomo postavili novega, ambicioznejšega." Kako boste take izredno ambiciozne cilje dosegli s tem, da boste zmanjševali sredstva, mi ni jasno. Predsedniki sodišč, okrajnih, okrožnih, Vrhovnega sodišča, so izpostavili, da je v pravosodju zmanjšanje sredstev direktno povezano z zmanjšanjem učinkovitosti delovanja teh inštitucij. Če si pogledamo njihov proračun, lahko ugotovimo, da 72 % proračuna predstavljajo plače sodnikov in drugega osebja. Kot vemo, je mandat sodnikov trajen, in odpuščati sodnikov ni lahko in ni mogoče kar tako. Naj povem, da je projekt Lukenda, ki ga je sprejela prva vlada Janeza Janše in takratni minister Šturm, ki je velikokrat s strani koalicije zelo hvaljen, povzročil še dodatnih – govori se, nimam točnega podatka – mislim, da okoli 120 do 130 novih sodnikov v našem sodnem sistemu, ki je v Evropi že tako znan po tem, da imamo največje število sodnikov na prebivalca. Takšno povečanje števila sodnikov, do katerega je prišlo v tistem mandatu, je direktno povezano s tem, da je treba tem sodnikom po zakonu zagotoviti plače. Če je treba zagotoviti plače, je proračun v tem smislu obremenjen in ga boste nekako morali pokriti. Pri preostanku, pri 28 % proračuna – za sodstvo govorim –, ostalih 53 % pa že zajemajo sodni stroški. Sodni stroški so stroški direktno vezani na sodne postopke, vezani na to, da sodišče sploh lahko deluje, tudi na izvedence, tudi na odvetnike po uradni dolžnosti, na zagotavljanje prisotnosti in vse drugo, kar je potrebno, da sodstvo kot tako sploh lahko normalno dela. Tukaj vsako poseganje pomeni to, kar sta opozorila predsednica Okrajnega sodišča in Sodni svet, da po dva meseca, po en mesec ali že sproti zmanjšuje sodiščem denarja. Ostanek so neki materialni stroški. Lahko vam iz lastne izkušnje povem, da razkošnosti na tem področju v pravosodju že dolga leta ni. Kakšnih koledarjev, kakšnih map, kakšnih usnjenih zvezkov – to je preteklost. Skoraj 15 % zajema brezplačna pravna pomoč. V tej krizi se ta strošek še nenadzorovano veča in ga vsaka vlada zelo težko predvidi, hkrati pa Vlada še sedaj ni prisluhnila našim pozivom. Postavila sem poslansko vprašanje, da naj se v določenem delu, kjer BPP ni potreben, recimo, za stroške pravnih oseb v insolvenčnih postopkih, razmisli o spremembi zakona. Pri tem proračunu je tako, da ga je zelo težko oklestiti brez, da bi se to direktno poznalo na sodiščih. Enaka situacija je tudi na tožilstvu, kjer gospod Fišer opozarja, da kadrovsko enostavno nima dovolj oseb, da bi pokrival vse zadeve. Moje osebno mnenje je, da je za situacijo, ki je na področju pravne države, najbolj odgovorno prav tožilstvo, tudi sodstvo seveda, ampak problem že dolga leta, in to izpostavljajo številni strokovnjaki, predstavlja zlasti tožilstvo. To se vidi tudi v zadnjih postopkih. Da ne bomo govorili zelo splošno, naši nasprotniki so radi konkretni, tožilstvo je bilo dolga leta nekako povezano z vašo državno sekretarko gospo Brezigar, ki je bila generalna državna tožilka in veliko let v vrhu tožilstva. Cilji na tem področju so že leta in leta enaki: zmanjšati število gospodarske kriminalitete, zmanjšati število organiziranega kriminala, narediti to, narediti ono, pa žal rezultati niso vidni. Vsako sodišče bo imelo merljive cilje – to je cilj številka 3 –, ključna odgovornost za doseganje ciljev pa bo na predsednikih sodišč, ki bodo s svojim mandatom odgovarjali za realizacijo. Morda je bilo mišljeno dobronamerno, ampak če ni denarnih sredstev, da bi sodišča delovala, če ni dovolj ljudi, če ni dovolj strojepisk – baje se bo v sodstvu odpustilo 480 oseb. Kako bo ubogi predsednik sodišča, pa me ne zanima, kateri je, dosegel svoj cilj? Ali bo to morda priročen izgovor, da se bomo lahko rešili predsednikov sodišč, ki nam ne ustrezajo? V nadaljevanju pravi cilj številka 5: "Operativne kapacitete policije in tožilstva bomo stimulirali in motivirali za učinkovito delo pri najzahtevnejših oblikah kriminalitete." Prvič, zakaj tega do sedaj že niste naredili? Drugič, če motivacija pomeni to, da jim znižuješ plače, ne daš dovolj sredstev, ne daš materialnih pogojev za delo, potem res ne vem, kako si to predstavljate. Naj še enkrat opozorim, da je naša država problematična na področju organiziranega kriminala in gospodarske kriminalitete, kjer se potrebujejo izredno dobro usposobljeni strokovnjaki, ki poznajo področje. Pričakovati, da bodo ljudje s takim znanjem, ki so pri svojem delu tako ogroženi, da nekatere sodnike in tožilce in njihove družine po dve leti čuvajo kot varnostniki – če boste mislili, da bodo to ljudje delali, ne da bi bili za to vsaj približno nekako plačani, potem vaše predstave žal niso realne in bomo še dolga leta imeli težave na tem področju. Cilj številka 6 je: "Pristojnost za državno tožilstvo bomo prenesli na Ministrstvo za notranje zadeve in z ustreznejšimi organizacijskimi rešitvami bolje povezali državno tožilstvo in kriminalistično policijo. Ta cilj pa je uresničen, to sem že povedala, bravo, 100 % v prvem mesecu uresničen cilj. Še bi lahko naštevala. Precej detajlni ste bili o spremembi zakonodaje na področju insolvenčnosti itd. Se ne dotika proračuna, zato samo pripomba, ki jo velikokrat dam, da te silne spremembe procesne in materialne zakonodaje kar naprej tudi zelo vplivajo na učinkovitost sodstva. Zaključila bom s tem, da tako sodstvo kot tožilstvo podajata številne konkretne možnosti, kako bi se njihov proračun lahko izboljšal. Optimizacijo mrež sodišč je sodstvo ocenilo z 11-milijonskim prihrankom. Že leta opozarjajo, da je treba kaj narediti na področju poštnih storitev, saj sodišča samo pošta stane 12 milijonov letno. Veliko stanejo storitve hrambe, nekaj milijonov itd. Predlogi za izboljšanje so podani. Zaključujem s tem, kjer se ves čas vrtimo. Koalicija pravi, da je treba varčevati in, bog pomagaj, rezati povsod itd. Jaz pravim, da je pravna država eno od najbolj ključnih področij naše države, ki proizvaja veliko nezadovoljstvo ljudi. Zato bi morali vi, ki ste za to odgovorni, oceniti, ali je to tako pomembna prioriteta, da je tukaj prihranek treba zmanjšati in optimizirati delo teh inštitucij, ali pa se lahko rešuje na isti način. Potem se ne smemo čuditi, da situacija ostaja takšna, kot je. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Spoštovani, spoštovane! Danes govorimo o varčevalnem in ne o razvojnem proračunu, kar je skoraj logično, glede na to, da temelj tega proračuna temelji na slabi dediščini. Iz ostankov sestavljamo proračun in tisto, kar se da sestaviti, sestavljamo. Vendar, ravno zato, spoštovani gospodje, ker so dohodki v gospodarstvu in v gospodinjstvih vedno nižji. Življenjski stroški pa ostajajo skorajda na enaki ravni oziroma se celo višajo. Morali bi biti nekoliko bolj previdni in nekoliko bolj sposobni sprejemati kompromisne odločitve in prisluhniti tako socialnim partnerjem kot strokovnjakom in tudi nam, opoziciji. Dejstvo je, da bruto domači proizvod pada, izvoz se zmanjšuje, socialni položaj ljudi se slabša in to pelje naravnost v poglobljeno krizo oziroma recesijo. Ob zavedanju, da je bistvo učinkovitega vladanja določevanje in izvrševanje prioritet glede na potrebe in finančne zmožnosti, ugotavljam, da predloga proračunov za leti 2013 in 2014 nista zasnovana na tistih prioritetah, ki bi zagotavljale stabilnost in vzdržnost javnih financ. O uravnoteženju javnih financ se veliko govori in malo naredi. Izvajajo se le rezi in varčevalni ukrepi. Na prihodkovni strani ni videti premikov, ker Vlada po letu dni vladanja še ni dojela, da samo z varčevalnimi ukrepi ne moremo računati na izboljšanje slabe finančne situacije v državi. Vse, kar je Vlada do danes uspela predstaviti, je namera razprodaje državnega premoženja in dodatno zadolževanje, predvsem za sanacijo bank v breme davkoplačevalcev. Glede konkretnih ukrepov za zagon gospodarstva pa se kljub glasnim pozivom gospodarstvenikov in opozicijskih strank ne dogaja prav veliko. Vse skupaj se mi včasih zdi in deluje, kot da se Vlada ne zaveda, da brez produkcije in ustvarjanja novih delovnih mest lahko le sanjamo o stabilnosti in dolgoročni vzdržnosti javnih financ, da ne omenjam dolgoročne vzdržnosti nujnih reformnih ukrepov. Na jeziku ste premnogi močni in premočni. S spretno politično retoriko vam je, vsaj nekaterim, uspevalo polnih 21 let zapeljevati ljudstvo z obljubami o blaginji. Zato vsi tisti, ki pozivate, da bi v času krize morali stopiti skupaj, namesto, da nam grozite s trojko, državljankam in državljanom, ne samo nam, opozicijskim poslankam in poslancem – pa stopimo skupaj! Poslušajmo se, prisluhnimo drug drugemu in z dialogom sprejmimo kompromisne odločitve in ukrepe, tako kot smo to, na primer, naredili včeraj s 100-odstotno podporo Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. To je primer dobre prakse. Ampak, zakaj je bila podpora tako popolna? Zato, ker je minister Vizjak takšna oseba, s socialnim čutom in je znal prisluhniti, za razliko od nekaterih prepotentnih ljudi, ki mislijo, da so od boga poslani, da vladajo na Zemlji. Pa ni tako! Treba se je prizemljiti in treba je poslušati ter s kompromisom sprejeti trezne in pametne odločitve. Uravnotežimo javne finance, dvignimo gospodarsko rast! Koalicija zagovarja varčevalne ukrepe, opozicija in z njo celotno gospodarstvo pa zagovarja razvojne projekte. Iz načrtov razvojnih programov je razvidno, da ste vse večje projekte potisnili iz okvira tega mandata, tega sklica, po letu 2014, celo 2016 in tako naprej, celo 2020. Danes bi potrebovali zagon infrastrukturnih projektov, ne jutri in pojutrišnjem. Določeni projekti na lokalni ravni so pomaknjeni v leto 2013 oziroma bolj proti letu 2014 zaradi lokalnih volitev, ker se bo takrat s temi investicijami kupovalo glasove volivk in volivcev. Tako je zasnovano in tako jaz razumem, pa ne zaradi tega proračuna danes, ampak zato, ker vem, kako se vsi na lokalni ravni in na državni ravni obnašajo oziroma kako se obnašamo politiki. V koaliciji zagovarjate dvig trošarin na energente, v opoziciji pa svarimo, da boste s tem le še bolj obremenili gospodarstvo. Samo jemanje, brez ustvarjanja pogojev za razvoj in gospodarsko rast, ni konsolidacija javnih financ. Žal, to je moje mnenje in mnenje mnogih, ki se s financami ukvarjajo. V koaliciji podpirate razprodajo državnega premoženja in dodatno zadolževanje, predvsem za sanacijo bank v breme vseh davkoplačevalcev. V opoziciji zahtevamo transparentnost in večji nadzor pri upravljanju in trgovanju z državnim premoženjem ter udeležbo zasebnih lastnikov pri sanaciji bank. Pri delovnopravni zakonodaji vladne stranke zagovarjate fleksibilno varnost, mi zagovarjamo varno fleksibilnost in večjo socialno varnost vseh državljank in državljanov, brez razlik in ne glede na to, komu so na volitvah dali svoj glas. Vi zagovarjate selektivno šolstvo, mi zagovarjamo javno šolstvo. Znanje, vsi se bomo strinjali, je generator napredka. Brez znanja bomo samo še bolj zakrneli. Če drži rek, da se nasprotja privlačijo, potem smo naravnost ustvarjeni drug za drugega. Zatorej izkoristimo priložnost zaradi vseh tistih, ki so nam na volitvah zaupali svoj glas, zaradi vseh državljank in državljanov, zaradi nas samih in tistih, ki nas vedno težje prenašajo in zaradi vseh tistih, ki so jih posledice krize in varčevalnih ukrepov ter splošna stiska pognali na ulico. Spoštovani, tudi gospod Šircelj je omenjal prej, da potrebujemo konsolidacijo javnih financ na eni strani in zagon gospodarstva na drugi strani. Če je temu tako kot sem prej dejal, potem je rešitev te zapletene formule, da se poenotimo, da stopimo skupaj in da za voljo vseh tistih, ki sem jih omenjal prej, sprejmemo izključno kompromisne odločitve – moč argumenta in ne argument moči. Vladni ukrepi so skoraj diametralno nasprotni od naših, zato bi morali poiskati ne zlato pravilo, temveč zlato sredino, kajti rešitev je v zlati sredini. Tam, kjer se kregata dva, za božjo voljo, tretji dobiček ima, in nekdo na tem svetu ima dobiček na račun naših prerekanj in prerivanj. Zato se moramo zavedati svojega početja. Spoštovane in spoštovani, dokažimo sebi in ljudstvu, da o usodi te države ne odločajo politiki, ki so že dosegli raven svoje nesposobnosti. V slovenski politiki nimamo težav z begom možganov, imamo pa težave z izpranostjo in izparelostjo možganov. To je moj zaključek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima minister dr. Janez Šušteršič.
Hvala lepa za besedo. Dovolite mi, da se odzovem na nekaj ključnih očitkov oziroma komentarjev, pripomb, ki so bili podani na predloge proračuna zlasti v okviru predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej bi rad nekaj dejal o očitku, da Vlada nima ekonomske politike. Mislim, da ima Vlada zelo jasno ekonomsko politiko, ki je tudi premišljena in deluje hkrati na več področjih. Prva težava, prva situacija, s katero smo se začeli ukvarjati na začetku mandata, je bil takrat veljavni proračun, projekcija več kot 6-odstotnega primanjkljaja in posledično kršenje zavez države in kršenje pravil programa Pakta stabilnosti in rasti na osnovi uvedenega postopka presežnega primanjkljaja proti Sloveniji. Zato se je prvih nekaj mesecev, kot veste, praktično cela Vlada posvetila pripravi rebalansa za letos. S tem smo znižali letošnji primanjkljaj. O različnih ocenah primanjkljaja bom še kasneje govoril, ampak dejstvo je, da smo ga znižali in dejstvo je, da je to znižanje kredibilno. Ne glede na to, ali je v kakšni številki manjša razlika, ga danes vsi ocenjujejo kot uspešno znižanje primanjkljaja v letošnjem letu. Takšno politiko nadaljujemo in v prihodnjih letih predlagamo s temi proračuni počasnejši tempo. Zniževanje primanjkljaja – če smo šli letos blizu nad 3 %, gremo v naslednjih letih le nekaj pod 3 % zaradi gospodarskih razmer. Upočasnjujemo tempo varčevanja, ki je bil predviden takrat, ko smo sprejemali rebalans, o katerem smo takrat tudi poročali, zaradi gospodarskih razmer. To je en del ekonomske politike. Drugi del ekonomske politike so reforme, ki jih sprejemamo v teh dneh. Nekatere smo sprejeli oziroma so bile sprejete v Državnem zboru že septembra oziroma v prvem tednu oktobra. Gre za zakon o holdingu in za zakon o reševanju problema slabih bančnih terjatev. Kot veste je nad obema zakonoma še vedno zahteva za referendum, nista še uveljavljena in ju ne moremo izvajati. Včeraj je bila sprejeta pokojninska reforma, verjetno bo v kratkem sprejeta tudi reforma trga dela. To so pomembne reforme. S tem, kar smo na začetku leta naredili na področju proračuna in kar s tem predlogom nadaljujemo in tudi z reformami, ki so delno sprejete, delno v neki blokadi, v nekem odlogu, smo zagotovili to, da lahko še naprej financiramo svoje potrebe. Če tega ne bi naredili, potem bi danes bili v situaciji, ko niti takšnega primanjkljaja ne bi mogli načrtovati ali pa bi nam to, koliko se lahko zadolžimo, diktirali drugi. Drugi del ekonomske politike so ukrepi na področju gospodarstva. V predstavitvi proračuna sem govoril o bistveno višjih izdatkih za investicije, govoril sem o spodbudah za gospodarsko dejavnost na davčnem področju. To so pomembni ukrepi. Poleg tega pa je tisto, kar je po mojem mnenju ključno za zagon gospodarske aktivnosti v prihodnjem letu, uspešno reševanje problema slabih bančnih terjatev oziroma bančnih bilanc in v povezavi s tem tudi prezadolženosti gospodarstva. Glede tega vemo, kje smo. Referendumska zahteva je v presoji na Ustavnem sodišču. To je ključno, brez tega ne bo konca kreditnega krča, brez konca kreditnega krča pa ne bo možnosti za veliko širitev gospodarske dejavnosti, ne glede na to, kaj se bo dogajalo v mednarodnem okolju, kamor bi podjetja lahko izvažala. Če pogledate podatke o gospodarskem stanju, kažejo na padanje izvoza. To zagotovo ni posledica varčevanja, ampak je posledica nezmožnosti podjetij, da bi pri bankah financirala svojo dejavnost, tudi takrat, ko imajo zanjo trg. Tretji element je privabljanje tujih naložb. Sestavljeno je iz dveh sestavin. Ena je poenostavljanje gospodarskega okolja. To ni toliko v pristojnosti Ministrstva za finance, zato vam o tem ne bom kaj dosti več govoril, veste pa, kakšni so bili ukrepi, sprejeti v tem poletnem paketu za spodbujanje gospodarstva. Zadeva, ki je povezana s privabljanjem tujih naložb, je prodaja deležev države v nekaterih podjetjih, ki so v večini držav s tržnim gospodarstvom v zasebni lasti ali pa vsaj ne v prevladajoči lasti države, za katere, vsaj za nekatere med njimi, obstaja interes. To lahko sami ves čas spremljate, vendar smo tukaj želeli z zakonom o holdingu te postopke olajšati, poenostaviti, narediti bolj transparentne. Tudi ta zakon je zdaj pod neko referendumsko zahtevo. Glede ekonomske politike in njene filozofije bi še enkrat želel opozoriti na to, da v Sloveniji dileme konsolidacija ali rast ne more biti. Javnofinančna konsolidacija, vsaj v tej meri, v kateri smo jo izvedli letos in jo načrtujemo v prihodnjih dveh letih, je pogoj za to, da država sploh lahko financira svoje potrebe, da lahko financira svoj proračun in je pogoj za to, da si dobi neko kredibilnost, ne samo pri tistih investitorjih, ki nalagajo denar v državne obveznice, ampak tudi tistih, ki nalagajo denar v podjetja, kajti tudi oni gledajo boniteto države. Tudi, ko se ocenjuje boniteta bank ter večjih gospodarskih dolžnikov, je boniteta države, v kateri ti gospodarski subjekti, zlasti banke, delujejo, pomemben element v oceni njihove bonitete. Zato si je nemogoče predstavljati, da bi imeli državo, ki bi imela prevelik primanjkljaj, ne bi izpolnjevala svojih obvez in hkrati imeli gospodarstvo, ki bi se brez problema financiralo in širilo svojo dejavnost. To gre eno z drugim. Ko govorimo o teh mednarodnih razpravah, je zelo jasno, da države, ki imajo velike javnofinančne težave, ki ne počnejo tistega, kar je nek splošen cilj, ne konsolidirajo javnih financ, morajo to nalogo narediti ne glede na dilemo, ali javnofinančno varčevanje kratkoročno negativno deluje na gospodarsko rast ali ne, ker je z malo daljšo perspektivo to edina možnost, ki obstaja. Države, ki so takšno konsolidacijo že naredile, kot recimo Nemčija v zadnjih letih, ali pa države, ki tako velikih javnofinančnih problemov sploh niso imele – v teh državah je vprašanje varčevanje ali rast veliko bolj relevantno. Kot sem že prej rekel, s temi proračuni predlagamo, da se tempo zniževanja primanjkljaja v naslednjih letih umirja, tudi zaradi dileme med javnofinančno konsolidacijo, uravnoteženjem javnih financ na eni strani in gospodarsko rastjo na drugi strani. Kar se tiče vprašanj glede različnih ocen primanjkljaja, bi predvsem rad malo bolj pojasnil različne metodologije, ki obstajajo. V tej državi proračune predlagamo, spremljamo, sprejemamo in tudi izvršujemo na podlagi dejanskih denarnih tokov. Ko govorimo o primanjkljajih centralne države, tudi z obema blagajnama, ko sprejemamo proračune, govorimo o tem primanjkljaju. Ko rečem, da za prihodnje leto načrtujemo primanjkljaj 2,8 % bruto domačega proizvoda, govorim o tem primanjkljaju. V Evropski uniji, predvsem s spremljanjem zmanjševanja ciljev po programih stabilnosti, se pa uporablja metodologija, ki temelji na obračunskem principu, na principu prevzetih obveznosti tako s strani proračuna kot s strani tistih, ki v proračun plačujejo. Na tem področju je bila jeseni narejena neka neformalna ocena. Ta ocena temelji na podatkih Ministrstva za finance, jo je pa objavil Statistični urad in tudi evropski statistični urad. Ta ocena je takrat govorila o okvirno 4,2-odstotnem primanjkljaju. To smo tudi danes slišali. To je bila takrat ocena, ki je temeljila na gibanjih v prvih dveh četrtinah leta ali pa prvih dveh tretjinah leta. Prej sem povedal, da rebalans proračuna letos, kar se tiče prihodkov in odhodkov, ne bo potreben. Tisto, kar je odprto, je vprašanje dokapitalizacij. Veliko vprašanje je tudi, ali bo posojilo, ki smo ga dali Novi Ljubljanski banki letos, všteto v deficit ali prihodnje leto ali pa nikoli, kot mi razumemo metodologijo na tem področju. O tem ne bo odločalo Ministrstvo za finance, ampak naš statistični urad in evropski, ker na srečo nimamo sistema, v katerem bi minister za finance sam delal bilance, iz katerih bi ocenjevali, ali je dosegel cilje ali ne. To počnejo neodvisne inštitucije. Kdaj bo prišlo do deficita zaradi posojila Novi Ljubljanski banki v obliki nakupa plačila pogojno zamenljivih obveznic, je odvisno od tega, kdaj bo prišlo in če bo sploh prišlo do zamenjave teh obveznic v kapital. Nimam nobenega razloga za to, da bi domneval, da se bo to zgodilo že letos, kar pomeni, da je zelo verjetno, da se bo, če bo do te zamenjave prišlo, to zgodilo prihodnje leto. Lahko pa, da se, če se bo vmes našla neka druga rešitev za dokapitalizacijo banke, sploh ne zgodi, da bi se ta deficit prikazal, ker ne bo prišlo do končne pridobitve deleža v banki. Kar se letošnjega leta tiče, smo ob sprejemanju rebalansa govorili o tem, in to tudi zapisali, da bo po tej tako imenovani ESA metodologiji po sistemu evropskih računov primanjkljaj letos okoli 3,5 % bruto domačega proizvoda. Ocena okoli 4 % je v tem hipu verjetno najbolj realna in to je približno tista ocena, ki je bila neformalno narejena poleti. Po neki strukturi bo verjetno to na koncu leta precej drugačno. Uradno bodo ti podatki znani, kar nekateri dobro veste, aprila prihodnje leto, ko bodo pristojne inštitucije to objavile. Kar se tiče prihodnjega leta, naš namen je zmanjševati razliko med primanjkljajem, ki nastane po principu denarnih tokov, in tem, ki nastane po obračunskem principu, predvsem zaradi tega, ker bo z izjemo reševanja bančnega sektorja teh dokapitalizacij manj oziroma jih praktično ne bo in bo manj zadev, ki povečujejo to razliko. Mislim, da bomo prihodnje leto uspeli zmanjšati razliko med denarnim primanjkljajem proračuna, če tako rečem, in obračunskim, kar pomeni, da ga bomo tudi približali 3 %. Kar se tiče vprašanja, ali je to, kar smo predlagali glede dokapitalizacije bank enkratna rešitev ali ne. Večkrat sem rekel, da je težko govoriti o tem, da je dokapitalizacija bank enkratna rešitev, če to storimo vsako leto. Ravno zaradi tega, ker se je to počelo vsako leto in ker ni imelo nekih očitnih rezultatov, smo predlagali drugačen pristop. Ta pristop pomeni, poenostavljeno rečeno, da ves problem, ki je v bankah, skušamo priznati naenkrat in ga naenkrat tudi rešiti, z ukrepom, ki je interventen. Tega nismo nikoli zanikali. Zato smo tudi napisali in predlagali poseben zakon za ta ukrep. Ta ukrep pomeni, da država enkrat dokončno ugotovi, kolikšen je problem slabih terjatev v bankah in ga z enim ukrepom enkratnega dajanja garancije preko posebne družbe naslovi in ga rešuje izven bank. S tem zelo hitro pridemo do bank, ki imajo očiščene bilance, ki lahko povečajo posojilno aktivnost. Na drugi strani dobivamo mehanizem za reševanje prezadolženosti podjetij. Če bo drugo leto ta zakon uveljavljen in bomo ta poroštva izdali, se bo to v enem letu pokazalo kot veliko povečanje primanjkljaja. To možno povečanje primanjkljaja je že všteto v projekcijah naraščanja dolga, ki so bile prej predstavljene. Govorimo približno o 10 % bruto domačega proizvoda, vendar vedno tudi povemo, da bodo te terjatve tudi unovčene, da bodo zavarovanja unovčena in da bodo državni deleži v bankah prodani. Vse to so tudi po zakonu, ki ga je Državni zbor že sprejel, možni oziroma predvideni viri financiranja reševanja slabih bančnih terjatev. Veliko razlogov je, o tem sem že na dolgo govoril, da lahko rečemo, da bo na koncu, ko bomo čez 5 ali več let potegnili črto, praktično ves dolg, ki bo vložen v sanacijo bank, povrnjen. Še enkrat bi rad rekel, ker se je to zdaj ponovno očitalo v okviru proračunske razprave, da je način, ki smo ga predlagali, izbrali za reševanje bančnih terjatev, dražji. To ne drži zaradi tega, ker je edina razlika med načinom, ki smo ga predlagali mi in načinom, ki ga je predlagal kdo drug oziroma zagovarjal kdo drug, samo v tem, ali slabe bančne terjatve rešujemo izven bank, na neki posebni inštituciji, ali pa jih rešujemo v bankah. Če se odločimo za en ali drugi pristop, ni slabih terjatev niti več, niti manj, ravno toliko jih je, kot jih je. Če bi banke oblikovale svoje notranje slabe banke – mimogrede, zakon, ki je zdaj na referendumu, to možnost dopušča in jo uzakonja, in morda ne bo uveljavljena – in prenesle slabe terjatve na njih, bi država verjetno dala garancijo za te slabe terjatve, sicer ni nič naredila. Če bi dala garancijo za te slabe terjatve, potem bi jih morala dati ravno toliko, kot jih bo zdaj dala družbi za upravljanje bančnih terjatev, ker, kot rečeno, slabih terjatev je, kolikor jih je, ne glede na to, ali so v bankah ali jih z bank nekam prenesemo. Če se enkrat odločimo, da bo država dajala garancije za slabe bančne terjatve zato, da se bančne finance očistijo, je teh garancij enako ne glede na to, za kakšen način se odločimo. Če se pa ne odločimo, da damo te garancije, potem pa lahko še naprej dajemo kapital bankam. Nekaj tega bo v teh operacijah potrebno, ampak manj. Če bi zdaj dajali samo kapital v banke, bi banke te slabe terjatve odpisale letos in naslednje leto in čez dve leti in čez tri leta in na koncu bi morali toliko kapitala dati v banko, kolikor bomo zdaj dali garancij za te slabe terjatve. Dokapitalizacije, ki bi bile potrebne brez garancije za slabe terjatve, brez ščita slabih terjatev zato, da se te izločijo iz običajnih bilanc bank bodisi v bankah ali pa izven njih, bi bile toliko potrebne na koncu, kolikor bi bilo slabih terjatev odpisanih. Slabih terjatev bo odpisanih, kolikor jih bo in jih je, kolikor jih je, ne glede na to, ali mi banke dokapitaliziramo ali jih nekam prenašamo. Na koncu so kapitalski strošek terjatve, ki bodo odpisane, ki ne bodo v sedanji vrednosti unovčene. Ali to pokrijemo z dokapitalizacijami, direktnimi, ali pa z garancijami – stane enako, ker je problem enako velik. Nam se je zdelo in še vedno mislim, da je to zelo pametno, da je bolje dati garancije, ki jih država lahko povrne s prodajo tega premoženja, kot dajati kapital v neke inštitucije, pri katerih država, čeprav je lastnik, nima neke neposredne možnosti, da jih upravlja. Po mojem je prav, da minister za finance ni poleg tega, da je minister za finance, še direktor banke za povrhu. Ampak, zato tudi ni smiselno, da je lastnik te banke. Tretja zadeva, o kateri je bilo govora in to je zadnja, o kateri bi še nekaj povedal, je vprašanje fiskalnega pravila. Opravili smo nove simulacije glede na zadnje ekonomske rezultate oziroma napovedi, ki so se, kot vemo, poslabšale. Vprašanje je, ali delujemo v skladu s fiskalnim pravilom ali ne. Naj vam najprej povem, kaj so te napovedi pokazale. Kot veste, veste pa to zato, ker smo to velikokrat razlagali, ko smo predlagali fiskalno pravilo, je fiskalno pravilo narejeno tako, da takrat, ko so slabe gospodarske razmere, dopušča primanjkljaj. Zaradi teh poslabšanih napovedi, ne samo za letos in za prihodnje leto, ampak tudi po tem, počasnejšega okrevanja v naslednjih letih, ki je predvideno z raznimi napovedmi Urada za makroekonomske analize in razvoj, so tam ocenili, da bi bil leta 2015 dopusten primanjkljaj javnih financ več kot 300 milijonov. Ko smo se poleti o tem pogovarjali, mislim, da je bila ta številka bistveno manjša. Ne bom na pamet rekel, kakšna, ampak bistveno manjša. Skoraj 330 milijonov, kot imam tu napisano, je skoraj 1 % bruto domačega proizvoda. Tudi, če bi fiskalno pravilo sprejeli v Ustavi, tako kot smo predlagali, bi leta 2015 zaradi slabih oziroma ne odličnih gospodarskih razmer, počasnega okrevanja, še vedno lahko imeli 1-odstotni primanjkljaj v javnih financah. Če bi fiskalno pravilo sprejeli tako, kot smo predlagali – ne pravim, da je edina možnost, da ga sprejmemo tako, kot smo predlagali, ampak govorim o tem, kaj smo predlagali. Takrat je bil predlog, da bi v letu 2015 prvič morali pripraviti proračun tako, da bi spoštovali fiskalno pravilo. Mislim, da se bomo vsi strinjali, da od tu, kjer smo danes, priti na 1 % bruto domačega proizvoda primanjkljaja v letu 2015, ni pretežko, da se to da narediti. Tisto, kar smo še predlagali, da bi se zapisalo v Ustavo, je, da mora Vlada v obdobju do leta 2015, ko bi fiskalno pravilo začelo veljati, predlagati proračune tako, da se temu cilju približuje. Točno to je tisto, kar smo predlagali. Naj povem samo dve številki. Za leto 2012 smo ugotovili, da če bi že imeli fiskalno pravilo in bi ga morali polno spoštovati, potem bi primanjkljaj v letu 2012, po tistem, kar je bilo predlagano v začetnem proračunu, moral biti – imeli bi skoraj milijardo razlike. Zdaj to razliko zmanjšujemo na polovico s predlogi letošnjega rebalansa in proračuna, ki je predlagan za naslednje leto. Mislim, da bi v letu 2015 lahko z dodatnimi ukrepi, ki ne bi bili preveč zahtevni, prišli do tega, da bi izpolnili zahtevo fiskalnega pravila – primanjkljaj približno v višini 1 % bruto domačega proizvoda. To je tisto, o čemer sem prej govoril. Letos gremo s proračunom nekoliko pod 3 %, prihodnje leto še nekoliko bolj, potem bi pa v bistveno boljših gospodarskih razmerah kot so danes v letu 2015 naredili še ta dodaten napor in bi bili približno tam ali pa povsem tam, kjer bi fiskalno pravilo to naročilo. Tako da tu ni neke velike razlike med tem, kar smo predlagali kot fiskalno pravilo, in tem, kar zdaj predlagamo kot predlog proračuna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Kavtičnik.
Hvala lepa. Omenjenih proračunov za leti 2013 in 2014 ne bom mogel podpreti, ker nista razvojno naravnana. Vsak dober gospodar ve, da se v krizi pametno troši in da se premišljeno investira. Vsak otrok ve, da takrat, ko nima, ne more varčevati, in ne razumem, kako bomo varčevali, če nimamo. Pametno bomo trošili. Zato je treba narediti načrt, zato je treba narediti vse napore, da lahko dobite informacije tudi od drugih in ne uporabljati samo tistega, kar mislite vi. Verjamem, spoštovani minister, da imate dobre namere, vendar vaša dejanja kažejo ravno obratno. Včeraj smo sicer res vsi skupaj sprejeli pokojninski zakon, predvsem zaradi tega, ker smo se poslušali, ker ste nam verjeli, da imamo tudi kaj pametnega za povedati. Danes pa sprejemamo proračun, ki je najpomembnejši dokument v tem letu, pa niste bili sposobni prisluhniti ne opoziciji, ne sindikatom, ne študentom, ne številnim strokovnjakom, in se obnašate, kot da ste na tem svetu sami. To absolutno ni dobro. Predlog, ki je pred nami, grobo posega na področje šolstva in slabša pogoje v vrtcih, osnovnih šolah, srednjih šolah. Istočasno želite, da so naši univerzitetni programi konkurenčni tujim, pri čemer jim iz proračuna ne namenjate niti toliko sredstev, da bi lahko preživeli. Kar 20 milijonov zmanjka univerzam za izvajanje svojih programov in bolonjskih že potrjenih programov, ki bi jih morale izvajati. Res vas ne razumem. Če vam je toliko do sredstev in do denarja, kar vaša usmeritev kaže, potem bi pričakoval, da boste naredili vse, da bodo ljudje lahko zaslužili. V tem letu, ko vodite Vlado, ne vidim nobenih premikov, da bi dobili nova delovna mesta, nove programe in projekte, nove investicije, ki bi napolnile državno blagajno. Gospodarska rast pada, kljub vaši obljubi, da bo rasla. Pod vašo oblastjo smo pridelali še večjo izgubo, zmanjšal se je BDP, povečalo se je število brezposelnih, med državljanke in državljane ste zanetili ali zasejali strah in negotovost. Ogrožate raziskovalno ter znanstveno delo. Spoštovani, predlog, ki je tukaj, ignorira vse to, kar je, na kar mi opozarjajo, in kar smo v vseh letih samostojnosti začrtali. Kljub temu, da ste obljubili, da ne boste posegli v normativni del v vrtcih in šolah, nekako od zadaj želite preko Zakona o financiranju občin poseči v ta občutljiv prostor. Verjamem, da proračun ne more biti idealen. Pri sprejemanju tako pomembne in zahtevne materije, kot je proračun, moramo biti pazljivi. Predvsem moramo paziti na najobčutljivejše skupine, kot so otroci, starostniki, invalidi. Ni slučaj, da ste ravno tukaj posegli. Ne vem, ali je to vaša nova paradigma, da je treba ravno na najbolj občutljive skupine ljudi tako pritisniti. Vladna aroganca vnaša med ljudi negotovost in nemir, ki zavirata ustvarjalnost na vseh področjih, še posebej pri učiteljih, profesorjih, znanstvenikih, akademikih ter posledično tudi pri otrocih, dijakih, študentih. Vsi predlogi in opozorila strokovnjakov in tudi naš glas so kot bob v steno. Dobil sem občutek, da se nekaterim prav fučka, kaj si o tem misli opozicija in vsi tisti, ki sem jih že prej navedel. Ne razumem ministra in tudi ne koalicije. Dokazano je, da je dobro, če sodelujemo in če prisluhnete našim idejam. Ne samo idejam, tudi izkušnjam in nasvetom. Veliko se je govorilo, da stopimo skupaj in ne vem kaj še. Sedeli smo skupaj, pogovarjali smo se, vendar niste nič sprejeli, niste želeli razumeti, da nekdo razmišlja dobro, da razmišlja v korist državljanov, ki so nam dali glasove. Vse to dokazuje, da ste čustveno in duhovno čisto otopeli. Saj si ne znam drugače predstavljati zavrnitve zakonov kot je zakon o osebni asistenci invalidnim osebam ter amandmajev, s katerimi želimo zadržati izobraževalni standard za otroke in mladino na še civiliziranem nivoju. Te amandmaje ste na Odboru za finance in monetarno politiko gladko zavrnili. Kako naj bodo naši mladi potenciali in znanstveniki, raziskovalci, študentje, z znanjem konkurenčni vrstnikom iz drugih držav? Kako naj bo naša znanost konkurenčna v svetu, če se jo vedno manj spoštuje? Danes smo slišali, da je naša šola slaba, mi pa vemo, da so naši raziskovalci in znanstveniki priznani v svetu, med najbolj priznanimi v svetu. Zanimivo, ob tako slabi šoli. S potrditvijo tega proračuna boste dali javnosti sporočilo, da je za slovensko vlado in koalicijsko večino izobraževanje drugorazredna tema. To ni dobro, to je slaba popotnica. Veste, slovenski pregovor pravi, da je pamet boljša kot žamet. To ni bilo kar tako rečeno, to ni bilo zapisano zato, da bi bilo komu všeč, ampak je to dejansko stanje, ki je dokazalo, da se pameti ne da obvladovati. Verjetno je tukaj srž problema, ker si vi in Vlada želite obvladovati ljudi. Če je veliko pameti, je to veliko težje. Ljudje, državljanke in državljani, so že ugotovili, da niste kos tem nalogam in opravilom, ki bi jih morali opravljati. Zaradi tega smo v zadnjem času priča temu, da posamezniki in določene civilne organizacije, ki množično organizirajo razne humanitarne prireditve, dobrodelne akcije, prevzemajo naloge države. Pomagajo ljudem, ki so v stiski, da preživijo čez dan, teden, mesec in leto, da jih rešijo iz tega obupnega stanja. Zadnjič sem na televiziji gledal, kako so pleskarji stopili skupaj in prepleskali eno od bolnic. Poznam primere, kako starši, učitelji in učenci opravljajo razna vzdrževalna dela na šolah. Zaradi varčevalnih ukrepov se bojim, da bo šlo še slabše. Na to me opozarjajo ravnatelji, rektorji, dekani, številni strokovnjaki pedagoških in družbenih ved. Opozarjajo tudi študentje in starši. Zadeva ni tako enostavna. Vladi zato predlagam – danes smo slišali že veliko tega in v teh mesecih tudi doživeli –, da vse javne delavce, ki so za vas samo strošek, takoj upokojite. Pokojnine bodo bistveno manjše kot plače, upokojeni vzgojitelji, učitelji in drugi javni delavci pa bodo v luči dobrodelnosti vzgajali in čuvali otroke ter pripravljali dobrodelne, izobraževalne in druge delavnice. S tem boste prav gotovo spoštovani v koaliciji in boste vladi privarčevali sredstva, da jih bodo lahko vaši izbranci dobili v upravljanje in zapravljanje. Tako je pod neko oblastjo dobila denar večina tajkunov, ki jih danes tako neuspešno lovite. Veliko je govora o tem, kako je treba dokazati, kdo je tisti, ki je posegel v privatizacijo, istočasno pa zmanjšujete sredstva za pravosodje, imate vpliv nad tožilstvom itd. Predlagani proračun je lahko sprejemljiv samo za vas, ki sledite novi paradigmi, ki so jo ljudje že močno občutili in se ji glasno zoperstavljajo. Upam, da boste še pravočasno razumeli njihov gnev in nasprotovanja. Vaša usmeritev je za državljanke in državljane poniževalna. Starši otrokom ne morejo plačevati malic in posameznih izobraževalnih programov, in to kljub temu, da so zaposleni. V oddelke v vrtcih želite trpati nenormalno veliko število otrok in najmlajšim odrekate osnovno pravico do varnosti in ustrezne strokovne obravnave ter pozornosti s strani strokovnih delavcev. Napake pri vzgoji in izobraževanju v otroštvu se ne da odpraviti. Tudi, ko bomo prišli v situacijo, ko bo mnogo več denarja, ko bomo živeli v izobilju, se teh napak ne bo dalo več odpraviti. Zato vas opozarjamo, da ne delajte tega. Takšni posegi in nepremišljena dejanja so resnično nerazumna, saj so usmerjena proti mladim družinam, otrokom in populaciji, ki je najbolj ranljiva. Takšnega predloga proračuna nikakor ne morem potrditi ali sprejeti. Z amandmaji, ki smo jih v Pozitivni Sloveniji predlagali že na odboru za finance in niso bili sprejeti in jih bomo predlagali še enkrat, bi samo ublažili vaše krute namere, ki gredo v napačno smer. Greste v neko smer, ampak mi vas opozarjamo, da je to napačna smer. Samo tako za počez, z zavlačevanjem podpisa pogodbe za izgradnjo TEŠ 6 ste pridelali več kot 30 milijonov izgube. S temi 30 milijoni bi lahko plačali oziroma bi lahko pokrili stroške bolonjskega programa in malice za osnovnošolske otroke. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Darko Jazbec.
Hvala lepa za besedo. Posebej lep pozdrav državnemu sekretarju gospodu Živkoviču zato, ker je zdravstvo njemu nekako bližja tema. Sedaj bi rad govoril o tem in je fino, da je tu. Na Ministrstvu za finance imate zelo radi številke, tako kot, recimo, kirurg skalpel. Za skalpelom je res pogosto pacient, ampak tudi za temi številkami je vsebina. Na področju zdravstva se ravno tako vse skupaj konča pri pacientu, kakorkoli se gleda samo matematično. Vemo, kakšna je situacija v zdravstvu. V tem trenutku govorimo o nekem finančnem potopu, skoraj vse bolnišnice so v izgubi. Tretjina zdravstvenih domov, katera še lani ni bila, je v izgubi, zdravstvena blagajna je prazna. Ta proračun ne odraža, da bi ta problem zaznal. Povedano drugače, verjetno imate neke druge rešitve, ker včasih se je iz proračuna nekako kompenziralo te izgube in dajalo finančne injekcije tam, kjer je bilo to potrebno. Če gremo nazaj k številkam, bi povedal, da preko trošarin na tobak, alkohol letno dobite okoli 440 milijonov v proračun. Iz Zavoda za zdravstveno zavarovanje, iz naslova DDV, dohodnine, specializacij in terciarja se proračun oplemeniti še dodatno za 300 milijonov evrov. Torej, okoli 740 milijonov evrov pride v proračun s področja zdravja. Ven ste za leto 2013 pripravljeni dati 111 milijonov, za leto 2014 pa 104 milijone. Pri tej številki bi, glede na to, kar sem danes poslušal od nekaterih koalicijskih poslancev, rad poudaril to, da povišanje za 54 milijonov nima nobene praktične vrednosti. V bistvu ne gre za povišanje, ampak samo vračate tisto, kar ste z rebalansom enkrat odvzeli. Ampak, problem ni v tem. Poglejmo, kam ta denar sploh gre. Za nedokončane investicije, kar je dobro, ker so res nedokončane in se evropska sredstva ne bi mogla črpati, če se denar ne nameni za to. Namenja se tudi, zanimivo, za revščino. Predvidevate, da bo revščine naslednje leto več, ker je verjetno res. Več denarja je namenjenega za zdravstveno varstvo nezavarovanih in socialno ogroženih. Ni pa namenjeno več denarja za zdravljenje. Za pričakovati je več bolnih ljudi, vsekakor ne manj. Po bolniškem staležu smo že sedaj na vrhu v Evropski uniji. 5 % ljudi je vsak dan v bolniškem staležu. Kar se tiče programa javnega zdravja, je tukaj prava katastrofa, če pogledamo proračun. Za naslednje leto namenjate dobrih 10 % manj za programe javnega zdravja. Vse študije zadnjih 4, 5 let so pokazale, da se je državam, ki so bile v krizi in so namenjale manj za javno zdravje, to kot bumerang vrnilo nazaj z večjimi stroški v zdravstvu. To pomeni, da s tem ukrepom zdravstvo v bistvu dražite. Danes poslušam o varčevanju, ampak to zdravstvo draži. Ne vem, zakaj se pri nas nočemo učiti iz izkušenj drugih. To so pokazale študije Evropskega observatorija za zdravstvene sisteme in politike na primerih držav, ki so bile v krizi že malo prej. Tem je po mojem mnenju za verjeti. Deluje mi nekako religiozno, da verjameš tistemu, česar ni in ne verjameš znanosti ali študijam. Da je zadeva še bolj bizarna, ste naredili nikogaršnjo zemljo. Da razložim. S spremembo Zakona o zdravstveni dejavnosti ste združili območne zavode. Področje javnega zdravja sedaj ne dobi niti tistega denarja, ki ga je pridelalo na trgu, s tržnega deleža. V proračunu ste zmanjšali postavko, odvzem tega denarja je pa iz tržnega dela. Tako da sploh ne vem, iz česa se bo financiralo javno zdravje. Lahko rečem, da zdaj, ko smo v mesecu decembru in bomo pisali novoletne voščilnice, lahko zapišemo: "Srečno novo leto 2013 in veliko zdravja vam želim, saj vam proračun 2013 ne omogoča veliko zdravljenja." Ta proračun ne odraža, da bi zdravje bila neka vrednota in da bi se nanj gledalo kot na prioriteto. Niso upoštevana priporočila Svetovne zdravstvene organizacije, ne priporočila Evropskega observatorija za zdravstvene sisteme in politike in tudi ni upoštevana pričakovana sprememba demografske slike. Toliko zaenkrat. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Državni proračun je eden najpomembnejših dokumentov, ki ga poleg ustavnih sprememb obravnava in sprejema Državni zbor Republike Slovenije. Kriza se je pri nas začela leta 2008, čeprav tega sprva še nismo hoteli priznati. Danes smo po mnenju nekaterih strokovnjakov v četrti fazi finančne, gospodarske in socialne krize, ki se kaže v težavah, ko je treba zagotavljati finančno likvidnost podjetij in predvsem države. Pred tem smo imeli tretjo fazo krize, ki se je začela s padcem pokojninske reforme junija lani in se je stopnjevala z nekaterimi neodgovornimi izjavami predstavnikov sedanje vladajoče ekipe, da je Slovenija na robu bankrota. Posledice so bile direktne. Cena denarja se je za državo, za banke in posledično za podjetja in državljane povišala. V času krize se je zgodilo tudi več strateških napak. Ena večjih je propad gradbenih velikanov SCT in Primorja. Tu so zatajile predvsem banke in tudi vlada ni pokazala dovolj razumevanja za dokapitalizacijo. Negativne posledice stečaja Primorja so za banke in državo danes bistveno večje kot bi bile, če bi mu pomagale. Po toči zvoniti je žal prepozno. Upam samo to, da smo se iz tega kaj naučili. V Evropi je danes od 24 do 25 milijonov brezposelnih. Zelo zaskrbljujoč proces rasti brezposelnosti v zadnjih nekaj letih imajo tudi v Združenih državah Amerike in vse to predvsem na račun, da se je industrijska proizvodnja iz Evropske unije in Združenih držav Amerike selila v Azijo in druge regije, kjer je bila poceni delovna sila. Tako so danes posamezne države ali regije v nekaterih evropskih državah že popolnoma brez industrije. Klasični primer je Anglija. Ne moremo biti vsi bančniki ali natakarji, dejstvo je, da ne moremo vsi delati v storitvenih dejavnostih, zato je nujno, da ohranimo industrijo in industrijsko proizvodnjo tudi v Evropski uniji in v Sloveniji. Kako pomembna so sredstva za izobraževanje, raziskave in razvoj v državnih proračunih, ne samo pri nas, ampak tudi drugod po svetu, bom ponazoril z naslednjim primerom. Profesor Gabriel Crean iz Francije je na eni izmed razvojnih konferenc v Bruslju izpostavil, da je treba v realnem sektorju izgraditi celoten sistem od razvoja do patenta in v končni fazi tudi do proizvodnje. Če pogledamo en segment razvijanja novih izdelkov ter njihovo proizvodnjo, pridemo do strašljivih podatkov na globalni ravni. Število patentov: v ZDA 27 %, v Evropski uniji 32 %, v Aziji 38 %. Ko pogledamo proizvodnjo tega konkretnega izdelka, so razlike enormne: v Združenih državah 0 %, v Evropski uniji 1 % in v Aziji 87 %. Azija ima danes patente in delovna mesta. Dejstvo je, da sta Združene države Amerike in Evropa selili proizvodnjo v cenejša območja, vendar je bila zato izguba delovnih mest velika. Ponovno je treba proizvajati doma, v Združenih državah Amerike in tudi v Evropski uniji. V Združenih državah Amerike je predsednik Obama že lansiral novo paradigmo, proizvodnjo nazaj v Združene države, ki že kaže rezultate, medtem ko v Evropi še stopicamo na mestu. Zato morajo razvojne banke v Evropski uniji, Sloveniji in tudi evropski in slovenski proračun stimulirati znanost in razvoj ter proizvodnjo novih izdelkov ter povrniti in ohraniti Evropo in tudi Slovenijo kot enega vodilnih globalnih proizvajalcev. Da so kljub slabim in kriznim časom tudi svetle izjeme, lahko ponazorim na primeru Idrijsko-Cerkljanske regije oziroma Idrijsko-Cerkljanskega industrijskega bazena, kjer imamo svetovne korporacije kot so Kolektor, Hidria in Eta v Cerknem, kjer praktično ni brezposelnih. V občini Cerkno je najnižja brezposelnost v Sloveniji, mislim, da tam okrog 2,5 %. Tudi v upravni enoti Idrija je brezposelnost med najnižjimi v Sloveniji, tako da se tudi v teh kriznih časih da narediti zgodbo o uspehu. Seveda, če se menedžerji ukvarjajo predvsem z razvojem, ne pa z lastninjenjem svojih podjetij in to je tisto glavno. Zato bi morala tudi država investirati predvsem v razvoj. Žal so te postavke, tudi v proračunih za leto 2013 in za leto 2014, podhranjene. V začetku novembra je minister mag. Radovan Žerjav v Spodnji Idriji odprl nov razvojni inštitut v okviru Hidrie. Pred enim letom je tak razvojni inštitut odprl Kolektor v Idriji. To so podjetja, ki vlagajo v razvoj, ki širijo proizvodnjo tako v Sloveniji kot tudi zunaj njenih meja. Vse te pozitivne primere moramo natančno preštudirati in se iz njih kaj naučiti, kajti tudi v Sloveniji se da v teh kriznih časih marsikaj postoriti. Konec koncev je prejšnja vlada tem trem podjetjem namenila skoraj 14 milijonov evrov razvojnih sredstev iz državnega in evropskega proračuna, pa tudi sicer je iz proračuna spodbujala razvoj slovenskih podjetij. Zanimiv je na primer podatek, da je bilo pred letom 1990 v Sloveniji okoli 4 tisoč 500 razvojnih inženirjev, ki so bili zaposleni v slovenski industriji, sredi 90. let pa je bilo le-teh komaj tisoč 400. Prav zaradi tega je Državni zbor na pobudo Vlade leta 2000 sprejel tako imenovani zakon o tehnološkem tolarju, ki je bil namenjen financiranju razvoja, zaposlovanju razvojnih inženirjev in spodbujanju projektov v slovenskem gospodarstvu. Danes imamo na voljo tudi evropska sredstva in bistvena prioriteta te vlade bi morala biti izboljšanje črpanja teh sredstev, kajti to je edini pravi sveži denar za razvoj in investicije, ki ga tako nujno potrebujemo. Mislim, da bi moral biti prav iz teh razlogov, ki sem jih zdaj navajal, državni proračun za leto 2013 in leto 2014 bolj usmerjen v razvoj in razvojne projekte. Na proračun za leto 2013 sem vložil amandma, ki se nanaša na vzdrževanje nezalitega dela Rudnika živega srebra Idrija, monitoringa nad zapiralnimi deli in rudarske škode. To ne bo rešilo slovenskega gospodarstva, tudi ne pokopalo proračuna, daleč od tega, je pa to priložnost za zelo obetaven razvojni projekt. Prav na primeru likvidacije rudnika lahko dobimo zelo zanimiv razvojni projekt. Rudnik v Idriji je bil drugi največji rudnik živega srebra na svetu. Skupaj z rudnikom v Almadenu v Španiji, ki je bil največji, sta se letos uvrstila na prestižni seznam svetovne dediščine pri Unescu. V Idriji je še vedno od 6 do 10 % vseh svetovnih zalog živega srebra. Ko se je rudnik zapiral oziroma ko se je sprejelo odločitev o postopnem zapiranju sredi 70. let, je bila cena jeklenke 90 dolarjev. Zaradi ekoloških razlogov se je proizvodnjo in uporabo živega srebra opuščalo. Čeprav je danes cena jeklenke na prostem trgu 2 tisoč dolarjev, v Evropski uniji te proizvodnje in uporabe ne bo več. Danes se uporablja samo še v Mongoliji, na Kitajskem, v Južni Ameriki, na primer, v Braziliji itd. Evropska unija je namreč leta 2005 sprejela strategijo Skupnosti za živo srebro, na podlagi katere je bila od leta 2000 dalje prepovedana uporaba in trgovina z živim srebrom. Od leta 2009 v okviru OZN potekajo aktivnosti za sklenitev svetovne konvencije OZN o živem srebru, pri čemer aktivno sodeluje tudi Vlada Republike Slovenije. Prav s temi dokumenti so povezane priložnosti, ki jih ima Slovenija, saj lahko uveljavimo izjemno znanje in izkušnje o vplivih živega srebra na človekovo zdravje in okolje. Vlada Republike Slovenije je konec leta 2009 sprejela sklep o likvidaciji Rudnika živega srebra Idrija. Vse od takrat poteka vrsta aktivnosti, kako nadaljevati in urediti zakonsko obveznost, ki izhaja iz Zakona o preprečevanju posledic rudarjenja v Rudniku živega srebra Idrija. Po likvidaciji rudnika bo še vedno treba skrbeti za vzdrževanje nezalitega dela rudnika, opravljati monitoring nad zapiralnimi deli, sanirati okolje in rudarsko škodo ter poskrbeti za upravljanje in vzdrževanje kulturne, naravne in tehniške dediščine, ki je povezana z idrijskim rudiščem. Prej sem povedal, da je ta dediščina na seznamu svetovne dediščine pri Unescu. Na podlagi Zakona o preprečevanju posledic rudarjenja v Rudniku živega srebra Idrija se bo do konca leta 2012, do konca letošnjega leta, izvajal program vzdrževanja nezalitega dela jame, monitoringa in rudarske škode. To je bil program, ki se je začel izvajati leta 2008 in bo končan letos, Vlada pa ga je sprejela že leta 2007. Rudnik je pripravil program za obdobje 2013–2017, ki je v proračunih za naslednji dve leti, za leti 2013 in 2014, bistveno podvrednoten. Ta postavka je sicer še ostala, vendar za celovito izvajanje tega programa to ne bo zadostovalo, zato sem tudi vložil amandma. Rudarska škoda je zakonska kategorija na podlagi rudarske zakonodaje. Rudarsko škodo se plačuje za vso škodo, ki je bila zaradi večtisočletnega rudarjenja povzročena na infrastrukturi in objektih v mestu Idrija. Ta postavka je bila tudi v proračunu za leto 2012, nato je bila z rebalansom razpolovljena, z ukrepom finančnega ministrstva pa je bilo zaustavljeno izvajanje proračuna in izplačevanja rudarske škode. Ljudje so sanirali okolje. Recimo, v konkretnem primeru v mestnem jedru, ki je pod zaščito Unesca, je skupina stanovalcev sanirala spomeniško zaščiten objekt. Vložili so svoj denar, pričakovali so tudi del rudarske škode, stvar je obnovljena, narejena, zdaj pa niso več upravičeni do tega denarja, ker je izvajanje državnega proračuna na tej postavki zaustavljeno. Še ena stvar, ki je povezana s priložnostjo, o kateri govorim. Ko gre za likvidacijo rudnika in tega podjetja, gre za preoblikovanje tega podjetja v javni zavod. Vlada Republike Slovenije je že lansko leto kot pogoj za vpis na seznam svetovne dediščine pri Unescu sprejela sklep in ustanovila Center za upravljanje z dediščino živega srebra Idrija. Zgolj ta sklep ne zadostuje. Zdaj bi bilo treba spraviti ta zavod v delovanje. Gre v bistvu za preoblikovanje, ne pa za nastanek novega zavoda. Ne gre za nek nov subjekt, ampak samo za preoblikovanje podjetja v javni zavod, kajti še naprej bo treba opravljati vse zakonske obveznosti, ki jih je do sedaj opravljal rudnik in skrbeti za tehniško, naravoslovno in kulturno dediščino in opravljati monitoring nad zapiralnimi deli. Ta rudnik ne bo nikoli dokončno zaprt, treba ga bo še naprej vzdrževati, ker se nahaja tik pod mestom, ki šteje 6 tisoč prebivalcev, razen, če se država odloči in zgradi novo mesto in preseli teh 6 tisoč ljudi, v kar pa ne verjamem. Zato bo ta zavod lahko skrbel za to, kar je po zakonu dolžan skrbeti. V okviru tega je že predprejšnja vlada leta 2008 ustanovila Informacijsko raziskovalni center za živo srebro. V Idriji imamo zelo jasno izdelan nov razvojni projekt, ki lahko nastane na podlagi izjemne dediščine nekdaj svetovno znanega rudnika. Od te vlade pričakujem, da bo sprejela vse ukrepe za čimprejšnje preoblikovanje podjetja v center za upravljanje, kar je bil eden izmed pogojev za vpis na seznam Unesca. V nasprotnem primeru nam lahko grozi izbris iz tega seznama, kar bi bila velika sramota za našo državo. Poleg tega predlagam tudi, da Državni izbor sprejme amandma, ki sem ga vložil na proračun za leto 2013. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolegice in kolege sprašujem, če želi še kdo razpravljati o splošnem delu dopolnjenega predloga proračuna. Vidim roke, zato odpiram prijavo za razpravo. Prosim, da se prijavite. Besedo ima mag. Katarina Hočevar.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav! "Če Šušteršič popusti, nam ni pomoči," je prejšnji teden v svojem komentarju zapisal eden izmed slovenskih ekonomistov. Verjamem v našega ministra, da ne bo popustil in da bo nadaljeval pot konsolidacije javnih financ. Kar se tiče teh razprav in evforije glede varčevanja, moram poudariti, da ta vlada, čeprav jo podpiram, žal še nič ni privarčevala. Dosegla pa je korak naprej k manjšemu zadolževanju in zato ima mojo podporo tudi v prihodnje. Uravnotežen proračun in primanjkljaj pod 3 % BDP sta za Državljansko listo vrednoti. To je edina pot do cenejšega zadolževanja in pot za izhod iz krize. Vse drugo je v tem trenutku žal iluzija. S tem predlogom proračuna se zasleduje cilj oziroma ohranja zaveza glede primanjkljaja v Paktu stabilnosti in rasti in to je glavni razlog, zaradi katerega bom oba predloga proračuna podprla. Moj glas za proračun gre tudi zato, ker namenjamo 600 milijonov evrov več za investicije. Vesela sem, da se pretirano ne manjšajo sredstva občinam in da je bil z njimi dosežen sporazum o zgolj 3-odstotnem zmanjšanju povprečnine. Tukaj bi poudarila, da so občine temeljne celice lokalne skupnosti in da so, če imajo župane, ki delajo v dobro ljudi, nosilke razvoja v posameznih regijah. Sem glasna zagovornica bolj enakomernega razvoja Slovenije. Danes, ko poslušamo veliko razprav o tem, kateri resor, katera politika potrebuje več sredstev, bi rada na tem mestu povedala oziroma poudarila, da je še danes na slovenskem podeželju stalna praksa, da če se v eni vasi asfaltira cesta, zgradi vodovod, v preteklosti tudi telefone, da so naši državljani to sofinancirali. Kar je v mestu, v urbanih središčih, stalnica za naše državljane, na podeželju to ni. Pa ni nobenih protestov in glasnih razprav na to temo. Kljub kritikam na ta proračun, lahko, če pogledamo razrez 9,6 milijarde evrov, ugotovimo, da gre največji delež, 16 %, izobraževanju in športu, da 13 % proračunske malhe namenjamo pokojninskemu varstvu in 11 % socialni varnosti. Kar me žalosti oziroma je to breme preteklosti, je servisiranje javnega dolga. Na četrtem mestu je ta postavka in s to prakso je treba prekiniti. O vloženih amandmajih se bom opredeljevala kasneje. Če sem začela z mislijo uglednega slovenskega ekonomista, bom zaključila s citatom pesmi zagorske upokojenke. Tako je opredelila svojo kitico v svoji preprosti pesmi: "Božiček, če imaš še kaj veljave, lepo te prosim, daj jim pamet v glave..." – s tem je mislila nas, politike – "da bodo le toliko porabili, kot bomo s svojim delom zaslužili in ne še petim rodovom dolgove naložili." Proračun za leto 2013 sledi tej misli upokojenke iz zagorske doline in tudi zato ima mojo podporo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Pavlič.
Da je proračun nerealen, smo že slišali in da ima vsaj 300-milijonsko luknjo tudi. Naj to ne izpade kot poceni demagogija ali populizem, vendar proračun je lahko soliden, slab ali najslabši. Za tega lahko rečem, da je najslabši. To ne bi bilo nič nenavadnega, če ne bi z njim hkrati uničevali kvalitetnega javnega šolstva, kvalitetnega zdravstva, kvalitetne predšolske vzgoje itd. Če želimo, da bi državna malha zadovoljila vse kategorije, ki črpajo iz nje, bo treba narediti več na prihodkovni strani. To ste danes slišali že večkrat. Res je tudi, da ni nič nenavadnega, če povemo, da več kot pride denarja notri, več ga lahko razdelite. Da ga notri ne prihaja zadosti, opozarjamo že od vsega začetka našega mandata. Zakaj? Zato, ker kljub vsemu niste nič naredili na strani gospodarskega zagona, gospodarske rasti in dviga konkurenčnosti, da bi gospodarstvo lahko pridelalo več denarja in s tem napolnilo državno blagajno. Kot smo lahko slišali iz ust gospodarstvenikov le-ti pogrešajo pravno državo. Tudi v zadnjih medijskih primerih smo lahko videli, da je pravna država že skoraj mrtva. Ministra Pličaniča pozivam na delo. Splošne ugotovitve s področja infrastrukture so sledeče. Proračun je nepregleden – namerno ali zaradi neznanja? Vsi pomembni večji infrastrukturni projekti, za katere ponavljamo kot papige, da so gonilo gospodarskega zagona, so potisnjeni do leta 2016 in še dlje. Odgovarjate, da zato, ker ni pripravljenih projektov, da bi iz evropskih perspektiv lahko črpali ta sredstva. Mogoče pa zato, ker se zavedate, da vam jih ne bo več treba izvajati, ker te vlade takrat več ne bo. Če to ne drži, bi se glede na pravkar povedano moralo sedaj na ministrstvih kar kaditi od hitrosti in akcije pri pripravljanju projektov za naslednjo perspektivo. To naj bi bil ravno vaš izgovor danes, zakaj niso vsa sredstva počrpana – ker ni pripravljenih projektov iz prejšnje, Pahorjeve vlade. Sprašujem vas, ali delate zdaj to? Spomnila bi vas, da je bilo v letu 2012 predvidenih 888 milijonov evrov, za leto 2013 pa ste naplanirali milijardo 443 milijonov evrov iz evropskih sredstev. Na področju železniške infrastrukture ne boste gradili drugega tira, pač pa boste obnavljali lokalno železniško infrastrukturo, čeprav bi vam pri gradnji drugega tira lahko zelo pomagala EBRD, in to pod ugodnimi pogoji. Samo za primerjavo, pri tem projektu bi Slovenija in slovenska podjetja imela toliko učinka kot pri gradnji bloka 6 – se ga še spomnite? Citiram Umarjevo publikacijo Črpanje sredstev kohezijske politike v Sloveniji v obdobju 2007–2011: "Iz proračuna v celi perspektivi počrpano 32 %, v letu 2011 pa 46 %." Citiram dalje: "Opustitev izgradnje drugega tira lahko pripelje do izolacije Slovenije kot potencialno pomembne države z ustrezno logistično infrastrukturo. Izgradnja drugega tira Koper–Divača je projekt strateškega interesa za Slovenijo kot tranzitno državo in vitalnega pomena za obstoj Luke Koper." Pri planu za gospodarstvo je opaziti nekaj nerazumljivih potez. 155 milijonov podarjate lokalnim skupnostim za izgradnjo lokalne infrastrukture. Mogoče bi bilo bolj smotrno več sredstev nameniti za sofinanciranje tujih naložb, saj smo v edinem uspelem poskusu te vlade videli, da se je na razpis prijavilo veliko interesentov, od katerih jih je 15 ustrezalo razpisanim pogojem in ste jim zato namesto 4,5 milijona evrov namenili 6,2 milijona evrov. S tem boste, upamo, v državo pripeljali 507 novih delovnih mest – mnogo. Pri tem niste pomislili, da bi 155 milijonov za lokalne skupnosti razpolovili in eno polovico rajši dali za sofinanciranje tujih naložb, ki bi poskrbele za nova delovna mesta. Menim, da bi se s tem lokalne skupnosti morale strinjati, saj so delovna mesta zelo pomembna. Skrbi s področja gospodarstva sledijo dejstvu, da za vsakega našega vrhunskega strokovnjaka, ki izvede manever bega možganov, država izgubi 0,5 milijona evrov, ki smo jih vložili v njegovo izobrazbo. Če bi ti možgani ostali tukaj, bi verjetno lahko doprinesli k boljši ekonomski situaciji države. Ampak, tudi njim je treba ustvariti pogoje za delo in razvojnim inštitutom in zavodom ne samo zniževati plač in sredstev. Še primer za Gorenjsko. 47 milijonov, namenjenih leta 2013, 18 milijonov leta 2014 in 14 milijonov leta 2015 za potniški terminal Brnik, od katerega Gorenjska ne bo veliko pridobila, saj je dejstvo, da je to osrednje vseslovensko letališče in ima z zapostavljenim gorenjskim gospodarstvom bore malo skupnega. Za primerjavo povem, da je bila Gorenjska še pred leti najbolj razvita regija, danes pa je pristala na 8. mestu. 10 milijonov namenjate škofjeloški obvoznici, ki bo poskrbela, da se bodo Ločani lažje vozili na delo v Ljubljano in se vozili okoli Loke, prebivalcem Poljanske in Selške doline pa boste omogočili lažji prevoz. Ta sredstva jim žal ne bodo pomagala do novih delovnih mest v njihovem okolju. Za Zgornjesavsko dolino v proračunu ne vidim projektov, ne za Jesenice, Radovljico, Bled in Bohinj. Tega proračuna ne bom podprla zato, ker je zlagan.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Branko Ficko.
Lep pozdrav vsem skupaj. Edini cilj vladnega predloga proračuna je znižanje primanjkljaja z igro številk brez vizije. Na odhodkovni strani je to zategovanje pasu, katerega začetek je bil že z ZUJF. Rezultati so znani – recesija, nadaljnje padanje gospodarstva, izvoza in s tem manj vplačil v proračun. Tudi IMF ugotavlja, kako varčevalni ukrepi vplivajo na gospodarsko rast. BDP se je v povprečju zmanjšal od 0,9 do 1,7 evra za vsak evro, ki je bil privarčevan. Varčevanje v javnem sektorju je škodovalo zasebnemu sektorju. Na prihodkovni stani proračun rešujete s sredstvi EU, kar je nerealno in neuresničljivo, predvsem na področjih, kjer ni pripravljenih projektov. Ni strategije, katere panoge bomo reševali, katere razvijali, katere so prioritetne in koliko delovnih mest pričakujemo z novimi vložki. Vse s ciljem povečanja BDP. Če pogledamo konkretno na področje sektorja kmetijstva oziroma Ministrstva za kmetijstvo in okolje, ki ima slabih 816 milijonov evrov denarja, kar je nekaj več kot Ministrstvo za infrastrukturo in prostor in skoraj enkrat več kot gospodarsko ministrstvo, bi na prvi pogled lahko rekli, da nas kmetijstvo oziroma njegove panoge in sektorji lahko potegnejo iz recesije. Povečali bomo samooskrbo s hrano, povečali bomo BDP, ustvarili bomo nova delovna mesta. Temu verjetno ne bo tako oziroma vsaj sedaj ne kaže, da bi bilo, ker analiza v letih 2010 in 2011 kaže, da so rezultati na vložena sredstva izredno slabi. Prihodek 1,2 milijarde v primarnem kmetijstvu glede na vložek cca 349 milijonov je zelo nizek. Zelo zaostajamo za povprečjem dohodkov v Evropski uniji. Faktorski dohodek v Sloveniji dosega le 42 % povprečja Evropske unije, v primerjavi z ožjimi državami, tako imenovanimi EU-15, pa le 26 % povprečja. Slovensko kmetijstvo daje le 2,5 % k strukturi dodane vrednosti. Na osnovi relativno visokih vrednosti v proračunu oziroma vlaganj bi ukrepi morali zasledovati cilj, da bi poraba sredstev EU morala biti usmerjena v panoge oziroma produktne skupine z višjo dodano vrednostjo, predvsem tiste, ki nam prinašajo nova delovna mesta. Na tem segmentu na odhodkovni strani jemljete denar za delo strokovnih služb, svetovalcev v kmetijstvu, kjer je lahko ogroženih cca 300 delovnih mest. Lahko se samo vprašamo, kdo bo svetoval neposrednim proizvajalcem o tem, katere produktne skupine z višjo dodano vrednostjo naj razvijajo. Denar v kmetijstvu bo porabljen in ni ga malo. Efekti donosnosti, predvsem pa dodane vrednosti in vpliva na BDP, bodo izničeni. Da zaključim, predlog proračuna ima operativno izvedbeni načrt samo na odhodkovni strani, z varčevanjem, nima pa ga na prihodkovni strani, in to v delu, ki bi moral biti namenjen gospodarskemu razvoju in ohranitvi ter zlasti povečanju delovnih mest. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Sonja Ramšak.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani državni sekretar, minister, spoštovani poslanke in poslanci! Pred nami je predlog proračuna za leti 2013 in 2014. Proračun izkazuje ekonomsko, finančno, socialno in fiskalno politiko države. Izkazuje tudi to, koliko se pričakuje priliva v državno blagajno in koliko bomo vsi skupaj lahko potrošili in pri tem zasledovali cilj, da se zmanjša proračunski primanjkljaj oziroma tudi javni dolg na 3 %. Slovenija je že od konca leta 2009 zaradi kršitev določil Pakta stabilnosti in rasti v postopku pri Evropski komisiji. Naj vas spomnim, Pakt stabilnosti in rasti dovoljuje javnofinančni primanjkljaj v višini 3 % družbenega bruto proizvoda. To prav gotovo zelo dobro ve tudi opozicija in še predvsem gospa Bratušek, ki je bila v času prejšnje vlade direktorica Direktorata za proračun in tako tudi objektivno odgovorna za stanje javnih financ, ki smo mu priče danes. Če se s politiko ministra Križaniča ni strinjala, bi ga morala opozoriti na zaveze iz Pakta stabilnosti in rasti. Imela je tudi možnost, da odstopi, če se s politiko Vlade in bivšega ministra za finance ne bi strinjala. Na tem mestu izražam vso podporo predlaganima proračunoma Republike Slovenije in ju podpiram zato, ker Vlada načrtuje trošenje, ki je v danih okoliščinah realno in ker nista seznam sanj ali želja, ki jih ni mogoče uresničiti. Tudi sama si želim, da bi lahko namenili za šolstvo in socialo več sredstev, zavedam pa se, da to ni mogoče. Veseli me, da je razvojno in investicijsko naravnan. Danes sem velikokrat slišala, kako je Vlada nesposobna, kako je socialno neobčutljiva in kako smo poslanke in poslanci iz vrst koalicije socialno neobčutljivi. Vendar tisti, ki želi videti in slišati, ve, da ukrepi Vlade že dajejo prve rezultate. Naj spomnim, da smo v mesecu oktobru zabeležili celo več kot 40 milijonov evrov presežka prihodkov nad odhodki. Skupni proračunski primanjkljaj v obdobju od januarja do oktobra letos znaša sicer nekaj manj kot 1,1 milijarde evrov, vendar pa kar 633 milijonov evrov tega zneska odpade na meseca januar in februar, ko aktualna Vlada še ni imela polnih pooblastil. V 8 mesecih mandata, od marca do oktobra 2012, je presežek odhodkov nad prihodki proračuna znašal 464 milijonov evrov. V enakem obdobju, kot se spomnimo, je leta 2011 primanjkljaj znašal kar 833 milijonov evrov, leta 2010 1,3 milijarde evrov, leta 2009 pa milijardo evrov. Vse to lahko vidite, če želite, na strani Vlade. Ko govorite, da smo socialno neobčutljivi, naj vas spomnim, da za socialno varnost v predlogu proračuna namenjamo 296 milijonov evrov in še nekaj, da za družinsko politiko namenjamo 610 milijonov 533 tisoč evrov, da želimo zmanjšati brezposelnost z ukrepi aktivne politike zaposlovanja, da za transferje brezposelnim v letu 2013 namenjamo 258 milijonov itd. Tudi jaz si želim, da bi lahko za socialo namenili več, vendar je najprej treba zagotoviti gospodarsko rast. Z gospodarsko rastjo bodo prišla nova delovna mesta. Ne pozabimo, da je od leta 2008 do danes naraslo število brezposelnih za več kot 70 tisoč delovnih mest, prikrite brezposelnosti je pa še več. Ko toliko poudarjate, da je edini namen prevzemanje oblasti, se zamislite nad temi besedami, kajti vsi ukrepi, ki jih predlaga Vlada, ki jih predlaga koalicija, vodijo k temu, da vsem nam, ne samo posameznikom in elitam, zagotovimo boljše in lepše življenje. Ne danes – tega nismo nikoli obljubljali, tudi predsednik Vlade ne in tudi ne pristojni ministri. Zaradi vsega navedenega, dragi kolegice in kolegi, bom proračuna za leti 2013 in 2014 podprla. Svojo razpravo naj končam z mislimi Toneta Pavčka: "Ne verjemite njim, ki pravijo, ta svet je grozen, grob in grd, ni res. Res je, da je lahko še hujši." Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Stanko Stepišnik.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav ministroma, državnemu sekretarju in vsem ostalim! Proračun je pomemben dokument, v katerega so uprte vse oči v Sloveniji. Vsi državljanke in državljani to spremljajo, nekateri pa vidijo v tem proračunu osebno eksistenco. Proračun bi moral biti bolj gospodarno in razvojno naravnan. Če obrazložim, iz Evrope naslednje leto dobimo pomoč v višini 1,4 milijarde kot prihodek, to je 16 % vseh prihodkov proračuna. S 1,4 milijarde bi morali pokazati vsem državljankam in državljanom neke konkretne cilje, koliko novih delovnih mest bo nastalo, koliko novih podjetij bo nastalo, za koliko bo gospodarska rast zaradi teh 1,4 milijarde evrov višja ali nižja. Vendar, tega iz dokumentov ni videti. Ne vem, ali je to nerodnost ali kaj drugega. Ti cilji so izredno pomembni in če jasno in točno določajo, kaj bomo dosegli v naslednjem letu s tem denarjem, potem smo vsi pripravljeni na določene reze, na določeno štednjo sami pri sebi. Na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo so bili izdani trije paketi, zdaj bo četrti, preko 300 ukrepov – to se mora nekje videti. Zopet manjkajo vmesni cilji. Dobro je, da so v vsakem takšnem projektu postavljeni končni cilji, da vsi državljanke in državljani vidimo luč na koncu tunela, dobro pa je tudi, da so postavljeni še vmesni cilji, da vidimo, ali gremo proti tem ciljem. Od 1,4 milijarde gre 300 milijonov za kmetijstvo in to bo sigurno porabljeno v naslednjem letu. Za ostalo me je pa strah, da ne bo porabljeno, ker 1,1 milijardo porabiti pomeni že januarja intenzivno delati na vseh razpisih, nalogah, projektih, da se večina tega končana proti koncu polletja in da bo do septembra čas spravljati skupaj račune in dokazovati v EU, koliko je bilo porabljeno, da bodo ta sredstva v naslednjem letu mogoče prišla v naš proračun. To je izredno težko in skorajda neuresničljivo. Tudi, če bi kar z odločbami podelil ta denar, ga je po mojem zelo težko porabiti, milijardo 100 milijonov v enem letu. Ta javnofinančna odgovornost je zelo neresna. Svetu in sami sebi obljubljamo, da bomo zmanjšali javnofinančni primanjkljaj na 3 % bruto družbenega produkta, vendar nam to ne uspeva. Trosimo neko nezaupanje, neko neresnost, tako do zunanjih inštitucij v Evropi kot tudi v domači javnosti. Mislim, da je premalo sider, močnih sider, v tem proračunu, da bi za naslednje leto lahko uresničili tistih 2,8 % javnofinančnega primanjkljaja. Odhodki, ki so predvideni, se bodo sigurno uresničili, prihodki so pa na izredno trhlih nogah. Poglejte, 16 % je evropskih sredstev – bo ali ne bo. Potem smo rekli 150 milijonov od pokojninske reforme. Ne vem, kje bomo prihranili 150 milijonov naslednje leto. Poleg tega se zasebna poraba, državna poraba, investicije v naslednjem letu izredno znižajo. To pomeni, da bo kupna moč manjša. Če bo kupna moč manjša, bo manjša potrošnja, kar je predvideno. Manj bo pobranih davkov in ker so davki narejeni na leto 2012, jih bo drugo leto precej manj. Analize so narejene. Precej manj davkov bo prišlo v proračun. Edini manever, ki je, so trošarine. Če se bodo trošarine zelo povečale, bomo imeli, prvič, velik vpliv na nekonkurenčnost gospodarstva. Drugič, veste, kako se ljudje obrnejo, ko se določeni energenti ali blago podraži napram okolici. Gredo tankati in kupovati v sosednje države. Zato bi morala biti v tem proračunu močnejša sidra, da bi dosegli 2,8 % javnofinančnega primanjkljaja. Lahko se tudi zdaj pove, da se bo DDV dvignil za 1 ali 2 odstotni točki in ne vem kaj še. Na prihodkovni strani ni kaj dosti narejeno. Pravega efekta za gospodarsko rast ni videti. Kljub temu, da je proračun investicijsko naravnan, so te investicije preveč razdrobljene, so male investicije po celi Sloveniji. Gre bolj za infrastrukturo po vaseh, krajevnih skupnostih, to pa je po mojem mnenju zelo narobe, ker že te infrastrukture, ki smo jo zdaj naredili, ne moremo vzdrževati in če bomo še novo naredili, in da ne bo novih delovnih mest, kot je predvideno za naslednje leto, da se bo število nezaposlenih povečalo na 120 tisoč, bo to prava katastrofa, ker ne bo možno v naslednjih letih tega vzdrževati. Moti me to, da je ravno ta vlada, ki je zdaj koalicijska, z Lizbonsko strategijo sprejela akt, da bo najmanj 65 % denarja iz evropskih sredstev namenjenih za gospodarsko rast, ustvarjanje novih delovnih mest, razvoj in raziskave! Vendar, iz tega, kar je v proračunu, sledi, da gre več v druge namene. Ravno v tej krizi bi se morala država zavedati, da bi morala krepiti človeški kapital! Ministrstvo za šolstvo verjetno to dobro pozna. Veliko vlaganja v znanje, veliko vlaganja v razvoj in raziskave je potencial, ki ga lahko izkoristiš takoj, ko se stanje v državi izboljša in lahko investiraš in že imaš na zalogi znanje. Če pa tega znanja nimaš, pa tudi investirati ne moreš, ker potrebuješ izredno veliko časa, da ljudi usposobiš, da lahko, recimo, uporabljajo nove tehnološke procese, nova znanja. Mislim, da je v proračunu namenjeno premalo besed in denarja krepitvi razvojno-raziskovalnega dela, predvsem mreže. V Sloveniji je več kot, na pamet govorim, tisoč razvojno-raziskovalnih skupin po podjetjih, ki imajo več kot 5 tisoč raziskovalcev. Če bi to znali zelo dobro povezati z institucijami znanja in v aplikativne projekte, potem bi lahko zopet imeli na zalogi izredno veliko inovativnih produktov, ki bi jih lahko v ugodnem času ob investiranju v tehnološke procese takoj spravili na trg in postali bolj konkurenčni. Bistvo krize je, da se moraš pripraviti na čas, ko izstopiš iz krize, zato prosim, da podprete amandmaje, ki so namenjeni temu, da se več denarja nameni za razvojno-raziskovalno dejavnost, izobraževanje, usposabljanje in za krepitev in ustvarjanje novih delovnih mest. Hvala.
Proceduralno gospod Matjaž Han.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Vem, da danes sprejemamo najbolj pomemben dokument te vlade, proračun, vendar o vsebini proračuna ne bi ta trenutek govoril. Zanima me – to naslavljam predvsem na vodstvo Državnega zbora –, kako je možno, da ob tako pomembni temi kot je proračun, ob tekoči točki dnevnega reda zaseda Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb ob 2. uri popoldne v Državnem zboru. Jaz kot predsednik Odbora za gospodarstvo vem, da mi je onemogočeno, da sklicujem seje, če potekata dve seji matičnih delovnih teles v Državnem zboru in tega se striktno držimo. Danes, ko obravnavamo najbolj pomemben dokument, pa se ob 2. uri popoldne skliče Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb. Zanima me, na podlagi katerega člena Poslovnika je moč to sklicati, ker mislim, da je gospod Virant oziroma sklicatelj prekoračil pooblastila. Zanima me mnenje vodstva, kako je to mogoče. Mogoče je tako, da se prekine seja Državnega zbora in se skliče komisija. Zato me zanima, od kje ta moč, da lahko med sejo sklicujemo druga delovna telesa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ugotavljam, da to ni problem plenarne seje Državnega zbora, ampak je to problem komisije. Nimam informacije, na čigavo zahtevo je bila seja komisije sklicana, tako da je treba to vprašanje postaviti komisiji. Mislim pa, da to ne more ovirati dela Državnega zbora. Ampak ponavljam, to je problem komisije, ne plenarnega zasedanja Državnega zbora. Besedo ima naslednji od razpravljavcev, to je gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi! Iztočnico mi je dal kolega Han. Tudi drugi vaš kolega Meh ima tri črke v priimku in on je sklical to sejo. Mislil sem, da ste se znotraj zmenili, kje je realni razlog. Mislim, da je razlog za sklic neformalne seje upravičen, verjetno. Razumem, da imate v vaši stranki več frakcij in da je komunikacija med frakcijami relativno slaba. Tista seja, kolikor vem, ni tako nepovezana s proračunom in bodočimi proračunskimi pričakovanji in s tem, kaj bo ta država storila v bodočnosti. Mislim, da se ukvarjajo s tem, kaj se varnostno dogaja v tej državi – katere so skupine, ki zlorabljajo demonstracije pri nas. Mislim, da se tudi oni strinjajo, da so ljudje pri nas upravičeno kritični, da demonstrirajo, ampak ta komisija in mi vsi bi se morali ukvarjati z anomalijami [[...]]
Kolega Jerovšek, v obravnavi imamo splošni del dopolnjenega predloga proračuna. Prosim, da razpravljate o tem, sicer bi pa morali vzeti proceduralno zahtevo.
Ne, ne, kolega, če ne razumete, to se zelo tiče bodočih proračunov. Zelo se tiče bodočih proračunov [[...]]
Verjamem, ampak mi razpravljamo danes o splošnem delu proračuna 2013.
Ja, argumentiram svojo debato s tem. Moram reči še, da upam, da nas predsednik parlamenta posluša. O tem bi morali razpravljati na plenumu še ta teden, o tej krizi v državi oziroma o teh demonstracijah, ker vsi parlamenti vseh držav o tem razpravljajo. Pozivam ga, da skliče to sejo, tudi plenum, da pošljemo tem, ki so zaskrbljeni, upravičeno zaskrbljeni, sporočilo iz tega parlamenta, da bomo naredili vse, da bomo imeli tako proračun normalen [[...]]
Kolega Jerovšek, to je očitno vaš proceduralni predlog. Ampak sedaj pa prosim, da preidete na obravnavano točko. V nasprotnem primeru vam bom moral vzeti besedo.
Proračuna za naslednji dve leti predvidevata znižanje primanjkljaja ali uokvirjenje pod 3 %. To ni edino, kar je nujno potrebno, ampak je to nujno potreben korak. Ta dva proračuna prinašata te korake. Zgleda, da naša, slovenska javnost ni obveščena o tem, v katero smer gredo prizadevanja Vlade. Tudi po današnji razpravi jim opozicija daje na nek način napačno sliko. Opozicija, vi danes govorite tako, kot da je treba primanjkljaj države zvišati iz 5 ali 6 %, kolikor ste ga ustvarili s svojo vlado, na 8 ali 9 z dodatnim zadolževanjem. To je napačno sporočilo. Vi imate ideje – ideje bi vsak imel –, kako povečati primanjkljaj v naslednjih dveh letih proračuna za 3 % ali pa še za dodatne 3 ali 4 %. Vendar, to ne gre. Tega se moramo zavedati in tega se zavedajo, ko nas ocenjujejo in opazujejo, tudi finančni in gospodarski faktorji, ki iz Evrope gledajo na nas. Naj vam v zvezi s tem preberem odlomek iz današnjega Frankfurter Allgemeine Zeitunga, ki se tiče tega, kar danes sprejemamo. Piše takole: "Gospodarsko je Slovenija, ki je leta 2004 postala članica EU in leta 2007 kot prva postkomunistična država uvedla evro, v propadu, ki mu še ni videti konca." Negativni gospodarski trend bi se lahko, kot piše FAZ, spremenil šele v drugi polovici leta 2013, ob pogoju, da bo Vladi uspelo konsolidirati proračun, liberalizirati trg delovne sile in uresničiti nadaljnje tržnogospodarske reforme. To Vlada s proračunom počne. Nadalje piše: "Najnujnejši problem je sanacija treh največjih bank, ki so večinsko še vedno v državni lasti. Kriza, umetni gradbeni boom ter financiranje prevzemov in fuzija politično dobro omreženih oligarhov, je v njihovih bilancah pustila globoke luknje. Pogoj za ponovno vzpostavitev normalnih kreditnih poslov bi bila odprava slabih kreditov državnih bank v slabi banki, kot je to sprejela Vlada. A načrt je naletel ..." – bodite pozorni – "na hud odpor levice in sindikatov, ki ga želijo preprečiti s pomočjo referenduma," zaključuje FAZ, Frankfurter Allgemeine Zeitung. To vaše sporočilo je slabo za našega največjega partnerja, gospodarskega in trgovinskega, Nemčijo, v srcu evropskega gospodarstva, iz kjer Frankfurter Allgemeine Zeitung izhaja. Zaradi tega s proračunoma, ki ju danes potrjujemo in dopolnjujemo, če imate dobre predloge, pošiljamo pomembna sporočila, ne samo Evropi, ampak tudi naši, slovenski javnosti, ki se tako množično zbira na trgih ter legitimno in upravičeno protestira. Tudi vi, opozicija, lahko tu kričite. Mene to ne moti, to je vaša pravica. Če kak poslanec misli, da bo lahko kaj dosegel, se lahko postavi na glavo in kriči v obrnjenem položaju. S tem ni nič narobe. Je pa narobe, če pošiljamo napačna sporočila. Naši demonstranti in tisti, ki jih organizirajo in vodijo, imajo nekatera napačna sporočila, napačno opcijo in percepcijo. Ko se zberejo pred Državnim zborom in vpijejo "Lopovi, lopovi!", generalizirajo, da smo vsi lopovi. Zase lahko trdim, da mi enega evra ne more nihče očitati v življenju. Dvakrat sem preprečil divje lastninjenje tovarne in so me zaradi tega potem iz tehničnega direktorja proglasili za tehnološki višek, ker so tajkuni – direktor je eden od klasičnih tajkunov – rekli: "Jerovška se ne da kupiti ..." – in me res niso mogli podkupiti – "in ga je treba iz fabrike spraviti." Zaradi tega je to napačno sporočilo. Na tem trgu stojijo pod Novo Ljubljansko banko, pa niti eden, ki govori o lopovih, ne pogleda v banko. Niti ene parole ni, ki bi govorila, da je treba pripeljati nazaj denar, ki je bil ukraden v bankah, ki je šel na Ciper in v druge davčne oaze! To so napačna sporočila. Skozi ta plenum, skozi ta državni zbor moramo poslati prava sporočila. Predsednik mora po mojem mnenju sklicati tako sejo. V tej javnosti je prisotnega ogromno halo efekta. Najbolj napadajo ministra Turka in mu pošiljajo raznorazna sporočila. Bil sem registriran raziskovalec, čeprav sem bil iz tovarne, in sem razvil sintezo zeolita A vzel in proizvod spravil s kolegi v proizvodnjo. Takrat smo s tem rešili 150 delovnih mest, proizvodnja še danes leti. Sem meritoren za to govoriti in sem tudi dosti sodeloval z raziskovalci. Žal je minister v poziciji, da "štuca" in vem, da se zelo krega in tepe znotraj Vlade, da bi temu sektorju izboril večji kos kruha. Ampak, moram reči, da najbolj vpijejo tisti "raziskovalci" in "znanstveniki" – tudi moji kolegi, univerzitetni profesorji, mi to pravijo –, ki v svoji "briljantni" raziskovalni in akademski karieri nimajo enega uglednega članka. Njihov indeks citiranja je 0, kljub temu, da so porabili veliko javnih sredstev. Čeprav tudi jaz menim, da je treba dati v razvoj in raziskave bistveno več denarja – če bo to namenjeno in proračun se sprejema zato, da bo čez nekaj let to spet možno –, je po drugi strani pravilno, da menedžment in direktorji javnih zavodov pokažejo, da so znotraj svojih inštitucij sposobni ločiti tisto, kar je ekscelentno, raziskovalno in razvojno ekscelentno, odlično, od tistega, kar je velik halo efekt in nima nič koristi. Če gre za fundamentalne znanosti – raziskovalec, znanstvenik, ki je v priznanih revijah napisal članke in jih drugi obilno citirajo, si zasluži, drugim je pa treba malo "štucati". Ti direktorji so zdaj v situaciji, da se pokaže tisto, kar pravi hrvaški pregovor: "na muci se poznaju hajduci". Po tej bitki bomo videli v temi, kdo so hajduki znotraj raziskovalne in znanstvene sfere. Naj znajo znotraj usmerjati, kajti kljub temu, da režemo, je tega denarja še vedno več, kot ga je bilo za iste inštitute pred 10 leti. Ko poslušam govorjenje opozicije, se mi stalno zdi, da sem ga že v prejšnjih opozicijskih mandatih slišal. To je, danes bi rekli copy-paste, včasih smo rekli finger print, prstni odtis. Samo dve vejici na novo postavijo in govorijo. Kolegica Potrata je govorila, da Vlada onesnažuje okolje. Bivalno okolje Slovencev je onesnažila njena vlada. Bivalne pogoje je poslabšala z zadolžitvijo, s propadom gospodarstva, tako kot piše v Frankfurter Allgemeine Zeitung. To je tisto najbolj katastrofalno onesnaženje, če uporabim metaforo onesnaževanja bivalnega okolja. O tem naj govori, ne pa kazati goloba na strehi. Tudi kolegica Maša Kociper, ko je govorila o sodstvu. Tudi sodna veja in tožilstvo sta na isti ladji. Tudi oni dobijo nekaj manj. Razumem njihov halo efekt, ne razumem pa groženj, da ne bodo več sodili, če bo treba soditi za manjše denarje. Baje nekateri predsedniki sodišč to že načrtujejo. Ni res, da oni nimajo rezerv. Generalnemu državnemu tožilcu sem na seji odbora, ko smo poslušali poročilo, rekel, da sem pripravljen, če mi bo potrdil in zagotovil, da bodo dobro delali v zakonu o uresničevanju proračuna, dati amandma, ki bi mu omogočil 13. plačo. Na kakšni osnovi? Na osnovi tega, da sem ga spraševal, kdaj bodo začeli izvrševati zakon o zaplembi premoženja, ki velja že več kot pol leta, pa še z enim primerom niso prišli na dan in ga niso realizirali. Pametno bi bilo, da bi tožilstvo in sodstvo sprovajala ta zakon in bi, recimo, iz tistega bančnega ropa preko preiskave spravili z bančnih oaz, Cipra, Liechtensteina itd. vsaj 2 milijardi od tistih 6 milijard, ki so odtekle, ki so bile. Ta zločin v bankah se je zgodil in če bodo spravili 2 milijardi nazaj, jim bomo mi potrdili 13. plačo. Sem prepričan. Ampak ne, Maša Kociper pravi, kako bo predsednik Vrhovnega sodišča dosegel svoj cilj, je rekla, in sem mislil, da bo recitirala Kosovelovo Predsmrtnico, ki pravi: "Vsi bodo dosegli svoj cilj, le jaz ga ne bom dosegel, ognja prepoln, poln sil k pokoju bom legel." Tako dobesedno verjetno ni mislila, ampak nekateri predsedniki sodišč pa grozijo, da bodo dobesedno legli k pokoju, da ne bodo sodili več. V tem delu je bil Kosovel mogoče preroški. Ne strinjam se. Sodstvo mora po mojem, pa naj reče kdo karkoli, kritizira, delati s ciljem, da bo ta država bolj pravna država in da bodo državljani to tudi verjeli, da bodo zaupali, da čez 2 leti ne bodo več tako množično protestirali na naših trgih in da jih ne bodo mogle zlorabljati tiste skupine, ki zlorabljajo upravičene protestnike, zoper javno premoženje, zato, da vsevprek vpijejo, kdo je vse lopov, hkrati pa ne vidijo, da stojijo pod banko, kjer je zmanjkalo ne vem koliko milijard denarja! Naj gredo na magistrat, kjer je drugi vir ponikalnice finančnih sredstev v tej državi. Sodstvo naj sodi. Moram reči, da žal s tožilstva ne pošiljajo teh sporočil. Tudi v tej izjemno kritični situaciji imam občutek, da so poslali sporočilo plačanci, ki razbijajo državo, ki provocirajo, ki mečejo kamnite kocke na policiste, naj se selijo iz enega prizorišča na drugega. Drugače jih ne bi spustili. Drugače bi tudi policistu priznali, da so dobrobit države, da so pravilni uslužbenci države. Tako pa se v tej državi legalizira razbijanje vse povprek, vpitje, legalizira se to, da je v tej državi najboljše mesto za mafijo, finančno itd. Ta dva proračuna sta korak k treznosti. Vse institucije, javni zavodi bodo trpeli. Ampak Frankfurt Allgemeine Zeitung, časopis naše največje partnerice, pravi, da je gospodarstvo v propadu. Če ne bomo sanirali in omogočili konkurenčnosti našega gospodarstva, kaj boste čez 2 leti vpili vi, opozicija? Kaj? Boste morali začeti študirati izvirne vsebine za razpravo o proračunu. Ne tisti copy-paste izpred 2 let, izpred 4 let, ko je bila prva Janševa vlada. Ene stvari sem videl, da ste jih dobesedno ponovno ponovili. Potrebna je neka izvirnost. Dajte predloge. Direktorji javnih raziskovalnih zavodov bodo nagradili tiste raziskovalce, recimo, na naravoslovnem in tehničnem področju, ki so razvili nov proizvod, ker tistim bodo podjetja investirala v nov proizvod in bodo na podlagi teh proračunov oproščeni dajatev za nove investicije, saj jih bodo nagradili. Žal ne poznam veliko teh zelo glasnih znanstvenikov, ki bi razvili nov proizvod ali pa tistih, ki se ukvarjajo z fundamentalno znanostjo, ki tudi mora biti, in so v svetovnih revijah napisali članke, ki jih v Ameriki, na Japonskem in drugje citirajo. Kakor hitro je njihov indeks citiranja 0, ne morejo reči, da so uspešni znanstveniki in jim je treba malo omejiti sredstva. Zavzemanje za prave cilje znotraj tega proračuna je naša dolžnost in pravo sporočilo tem, ki so obupani, upravičeno obupani. Sporočilo, da bomo naredili nekaj, da bomo s preiskovalno komisijo, ki jo za zločin in rop v bankah v tem trenutku ustanavljamo, res trdo delali, da bo v njihovi prihodnosti in prihodnosti njihovih otrok prišlo nekaj tega denarja nazaj, da bodo tisti znanstveniki, ki znajo razvijati nove proizvode in jih razvijajo, da bodo tisti proizvodi šli v investicije in bomo na ta način zagnali ciklus. Na ta način, gospe in gospodje. Pozivam vas, da treznost, ki ste jo pokazali včeraj, ohranite tudi na današnji dan in začnete dajati stvarne predloge, ne pa predloge, kako proračune povečati, primanjkljaj v proračunih duplicirati in siliti državo, da se zadolžuje, da bi s tem odpisali prihodnost našim otrokom in našim vnukom. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Jerovšek. S tem smo izčrpali seznam prijavljenih v prvem krogu. Očitno je še želja po razpravi. Gospa Kociper, replika? Izvolite.
Večkrat sem bila izrecno omenjena. Ugotavljam, da je gospod Jerovšek žal ponovno narobe razumel mojo razpravo. Razpravljala sem povsem drugače, kot je on to interpretiral. V nobenem delu nisem ščitila ne sodstva, ne tožilstva. Predvidevam, da njegovo nerazumevanje izhaja iz nerazumevanja odnosov med temi nosilci oblasti. Tako vidimo, recimo, da gospod Jerovšek misli, da je sodstvo izpustilo protestnike, ki so jih ujeli. Če bi se malo bolj podučili, bi vedeli, da tožilstvo ni dalo predloga za pripor. Morda to izhaja iz tega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prej sem zaznala, da je še želja po razpravi, zato odpiram nov krog za prijavo. Prijava teče. Bi morali prej opozoriti, gospa Brunskole, v tem krogu je prijavljena gospa Jasmina Opec.
Hvala za besedo. Vsi skupaj prav lepo pozdravljeni! Proračun, ki ga imamo danes pred seboj, ni le zbor nekih številk, ni le sistem takšnih ali drugačnih postavk, ampak je slika odločitev in dogajanj v zadnjih letih. Napačnih odločitev, odločitev, ki so bile pravilne, vendar sprejete v nepravem, prepoznem ali prehitrem trenutku. Odločitev, ki niso bile sprejete, pa bi morale biti sprejete. Je odraz nevidenja ali preprosto negiranja dejanskega stanja, zaviranja reform, uveljavljanja svojega interesa, brez misli na jutri in brez misli na druge. Je odraz nezmožnosti dialoga posameznih družbenih skupin, nezmožnosti doseganja nekih kompromisnih rešitev. Proračun je danes takšen, kakršen je. Ne da se ga olepšati, ne napihniti, ne raztegniti, ne okrasiti. Je realnost, s katero se moramo soočiti, brez nekih demagoških ali populističnih fraz. Vsi bi si želeli višje plače, pokojnine, socialne transferje, več denarja za šolstvo, več denarja za zdravstvo. Vsi si želimo, da imajo naši državljanke in državljani več, da imajo najboljše, toda ne smemo jih zavajati in jim metati peska v oči. Odkrito moramo povedati resnico, a se hkrati zavezati, da bomo storili vse, kar je v naši moči, da bomo stvari obrnili na bolje. Zavedam se, da zgolj določeni rezi v proračun niso naš izhod iz krize, so le delček tega. Brez ustreznih reform, kot je bila včeraj sprejeta pokojninska reforma, reforma trga dela, spremembe na področju referendumov, spremembe v šolstvu, sodstvu – vse to so koraki, na podlagi katerih bo naša barka plula naprej v boljšo smer. Danes je moj kolega Mihael Prevc v stališču Slovenske ljudske stranke govoril o širši odgovornosti za stanje v državi in tudi o širši odgovornosti za stanje v naših javnih financah. Da, vsak, ki na kakršenkoli način sokreira našo državo in družbo, v kateri živimo, pa naj bo to uradnik, ki izdaja odločbe, na podlagi katerih gospodarstvo izvaja svojo aktivnost, naj bo to sodnik, ki odloča o pravicah in dolžnostih naših državljank in državljanov, sindikalist, ki zagovarja interese ozke skupine ljudi brez misli na posledice za državo kot celoto, naj bo to politik, ki skozi zakone sprejema najpomembnejše odločitve, bankir, ki podeljuje kredite – vsak se bo moral pri sebi vprašati, s čim in kako bo sam prispeval k boljšemu stanju. Sleherni se bo moral zavedati svoje odgovornosti, ki jo v tej državi ima. Lahko bi rekli, da je ta proračun zgolj ublažitev padca v še večjo krizo, v še večje brezno, v katerem smo. Vendar vsebuje tudi pomembne korake, ki so lahko začetek izhoda iz tega brezna. Sredstva za investicije, predvsem iz evropskih sredstev, ob hkratni zaustavitvi procesa nerealnega trošenja. Vsak evro, ki bo odšel iz državne denarnice, bo moral biti skrbno načrtovan. Pri tem se na žalost ne moremo izogniti ukrepu posega v maso plač v javnem sektorju. Strinjam se, da je to nepriljubljen in boleč ukrep, ampak če ne bomo danes sprejemali takih ukrepov, bomo vsi skupaj imeli bolečo prihodnost. Pred dnevi sem bila doma, v Prekmurju, soočena s komentarjem, ki se je glasil nekako takole: "Delam v javnem sektorju in sem se pripravljen odreči tudi še kakšnemu dodatnemu rezu plač, pod pogojem, da gre direktno v projekte, ki bodo resetirali Slovenijo in poskrbeli za ljudi." Kot otrok sem gledala ponos v očeh svojih staršev, ko smo dobili to državo in svojo suverenost. Želim si, da tudi moji otroci v mojih očeh nekoč vidijo ponos, da smo to suverenost ohranili. Hvala.
Hvala lepa. Prej sem videla še želje po razpravi. Gospa Brunskole, morda še kdo? Sicer bomo kar njej dali besedo. Odpiram možnost za prijavo k razpravi. Imamo 3 prijavljene. Prvi bo razpravljal mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa za besedo. Danes predvsem s strani opozicije poslušamo številne trditve, ki gredo v smer, da je ta proračun nerealen. Tukaj je kolegica Bratušek navedla druge številke, drugačne številke, slabše številke – da bo primanjkljaj znašal od 5,5 do 6 %, da bo zadolženost 70 % bruto družbenega proizvoda, da ta proračun ni realen in da je narejen na napačnih predpostavkah, kar pomeni, da bo situacija z njenimi očmi še slabša, še bolj črnogleda in to je zaskrbljujoče. Na drugi strani poslušamo zelo veliko argumentov, kako nesmiselno je varčevanje. Kako nesmiselno je varčevanje oziroma kako nesmiselno je, da porabljamo manj, kot bi sicer lahko oziroma kot smo pred časom na nekaterih področjih. Kolegi in kolegice, to ni konsistentno. Če na eni strani govorite o tem, da je situacija še slabša, na drugi strani pa spodbujate potrošnjo, potem se lahko upravičeno vprašamo, od kje. Od kje bi lahko vzeli toliko denarja, da bi lahko še več trošili in da bi za določene programe dajali še več denarja. Rez v odhodkovno stran po mojem mnenju pomeni prvi korak, ki omogoča konsolidacijo javnih financ, na podlagi katere, bo možen nadaljnji razvoj. Seveda ob tem, da bomo ustrezno sanirali banke, da bomo zagotovili pravno državo, da bodo podjetniki, gospodarstveniki, posamezniki, posameznice, čutili varnost in čutili pravično državo. Pravično državo predvsem v tem, da bodo čutili, da so enako obravnavani pred sodišči, da so enako hitro obravnavani pred sodišči in tudi da se bodo kriminalna dejanja na sodiščih zelo hitro ugotovila in razrešila oziroma obsodila. Zelo zaskrbljujoče je in zelo slabo je, da se tudi nekateri politiki podajajo v sporna ali morebiti celo kriminalna dejanja. Katastrofa pa je, če se tisti, ki se ukvarjajo s kriminalnim dejanjem, priključijo politiki. To pomeni za državo še večjo katastrofo. Tega ne trdim samo jaz, to trdijo tudi drugi, ki se s temi stvarmi profesionalno ukvarjajo. Po drugi strani poslušamo, da bo v tej državi prišlo do razprodaje premoženja. Poslušamo kot da se je ta razprodaja že zgodila, vendar ne poznam nobene prihajajoče transakcije, s katero bi se šlo v kakršnokoli razprodajo. V ekonomiji je nasploh težko ugotoviti, kaj razprodaja je. Težko je ugotoviti, katera je cena, ki pomeni razprodajo, ker ta razprodaja je mišljena v negativnem smislu. Zaradi tega mislim, da je proračun, o katerem danes govorimo, realen in dopušča možnost, da se v okviru tega proračuna in z ukrepi, ki so bili sprejeti na prihodkovni strani, naredi osnova za razvoj zato, da bodo podjetja bolj konkurenčna, da bodo dosegala večjo dodano vrednost in da bodo bolj zaposlovala. Omenja se, da se na prihodkovni strani ni nič naredilo. To je bilo danes večkrat slišano. To enostavno ni res. Treba je pogledati vse zakone, ki jih je sprejel ta parlament, za katere smo tukaj glasovali, ki spreminjajo obdavčitev posameznikov in posameznic, ki so obdavčeni z dohodnino. Tisti z najvišjimi dohodki bodo obdavčeni po večji, 50-odstotni stopnji. Treba je pogledati zakone, ki se nanašajo na obdavčitev premoženja, predvsem nepremičnin. Tiste nepremičnine bodo obdavčene z višjimi stopnjami in so že obdavčene z višjimi stopnjami. Če govorimo o obdavčitvi tako imenovanih luksuznih izdelkov, dragih in močnih avtomobilov – ti avtomobili so že obdavčeni z višjimi stopnjami. Če govorimo o obdavčitvi jaht – jahte so že obdavčene z višjimi stopnjami. Zaradi tega to, da se na prihodkovni strani ne dela, enostavno ni res. Vprašanje je, ali so ukrepi zadostni za to, da se bo pokrila javna poraba, ki je predvidena s tem proračunom, in, ali bomo zadržali primanjkljaj takšen, kakršen je. Če ga ne bomo, to za prihodnje rodove pomeni še slabše stanje in še slabše okolje, tako gospodarsko kot socialno, kot ga imamo danes. Bistvo je, da trend padanja gospodarske rasti, trend večanja nezaposlenosti, trend zmanjšanja konkurenčnosti, kar se je dogajalo v zadnjih letih, obrnemo v nasprotno smer. Obrnemo v to, da bo gospodarska rast začela rasti in s tem bodo tudi bonitetne ocene boljše, s tem bo denar, po katerem se zadolžujejo tako gospodarstvo kot tudi banke, posamezniki in država, cenejši. To je bistvo vsega. Danes govorimo, da nekatere evropske države dajejo več v razvoj. Te evropske države so pred 3 leti sprejele zelo težke in rigorozne ukrepe na področju odhodkov. Med drugimi tudi Nemčija. V času, ko smo v Sloveniji povečevali porabo, ki ni bila zaslužena, so te države zmanjševale odhodke. Zaradi tega imajo danes gospodarsko rast in zaradi tega danes lahko investirajo in vodijo drugačno politiko. Različni citati, različne misli, ki jih tukaj izrekamo, niso namenjene vsem državam in niso vsesplošne. Tudi Mednarodni denarni sklad zelo natančno ocenjuje vsako državo in zelo natančno za vsako državo daje oziroma predlaga ustrezne ukrepe. Mednarodni denarni sklad je rekel, da podpira uveljavitev tako imenovane slabe banke. Ampak, to ni rekel na splošno, to je rekla delegacija, vodja delegacije, ki je pred mesecem ali dvemi bil v Sloveniji. Pred enim tednom so izvršni direktorji Mednarodnega denarnega sklada sprejeli poročilo o Sloveniji in pozvali Slovenijo naj naredi vse, da bodo bančne terjatve razrešene, ampak v povezavi s posebno inštitucijo, tako imenovano slabo banko. To je tisto, kar je za Slovenijo v tem trenutku pomembno. To je pomembno tudi z vidika, da se zapore, ki kličejo po referendumu, umaknejo, če se stalno sklicujemo na Mednarodni denarni sklad. Mislim, da tu gre za veliko stališč, tu gre tudi za veliko mnenj. Menim, da ta mnenja niso tako različna, da ne bi mogli najti kompromisa. Vsekakor pa mislim, da bo kompromis tak, da bo temeljil na ustvarjanju in ne na porabi, in da bo ustvarjanje gonilna sila slovenskega naroda in ne potrošnja. Hvala lepa.
Mag. Barbara Žgajner Tavš, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Res je neodgovorno, da danes razpravljamo o splošnem delu proračuna za leti 2013 in 2014, na drugi strani pa nimamo niti enega ministra oziroma ministrice Vlade, ki bi bil prisoten v Državnem zboru. Zato mislim, da je govoriti o tem, kako si nekateri prizadevajo, kako bi lahko vsi skupaj z razpravami pokazali, kje so šibke točke in morda v prihodnje našli izboljšave, brezpredmetno. Sicer pa bomo kmalu, ko bomo prišli do amandmajev, videli, koliko ste koalicijski poslanci pripravljeni upoštevati naše pripombe ali vsaj nekatere od pripomb in predlogov. Če dovolite nekoliko drugače začenjam svojo razpravo o proračunu za leti 2013 in 2014. Kar nekajkrat smo danes slišali, da je treba ljudem naliti čistega vina, da je treba ljudem razložiti, da ne smejo živeti nad svojimi zmožnostmi, da morajo varčevati, da ne smejo zapravljati več kot zaslužijo. Z drugimi besedami ugotavljam, da je v tej situaciji popolnoma neodgovorno ljudem nalivati čistega vina. Minimalna plača je 700 evrov. Ali res lahko tem ljudem solimo pamet, da živijo nad svojimi zmožnostmi, ko morajo s 700 evri delavske plače plačati vse obveznosti, ki jih imajo, vse položnice? Jaz pravim in to ugotavljajo tudi številni mednarodno priznani ekonomisti, naši ekonomisti, da je v tej fazi to neodgovorno s strani politike, kajti Slovenci po statističnih podatkih v okviru Evrope veljamo za enega izmed najbolj varčnih narodov. Toliko za uvod. Po drugi strani pa se z določenimi stavki, ki so bili danes izrečeni s strani opozicije, celo strinjam. Strinjam se, recimo, s trditvijo, da sta ta dva proračuna korak k streznitvi. Streznitev prihaja, ko pogledaš številke samo na področju dela, družine in socialnih zadev za leti 2013 in 2014. Ko gledaš in primerjaš z realizacijo za leto 2011 ali pa rebalansom proračuna za leto 2012, rebalans proračuna za leto 2012 že vsebuje učinke varčevalnih ukrepov, ki so bili sprejeti pod to vlado v Državnem zboru. Upošteva tudi varčevalne učinke Zakona za uravnoteženje javnih financ, ki je korenito posegel na področje izobraževanja, zdravstva, socialnega varstva. Ampak, veste kaj je žalostno in zaskrbljujoče? Da proračuna za prihodnji dve leti na teh področjih vsebujeta nižje številke. Ne rabiš biti hud ekonomist, samo kanček logike je treba uporabiti, da vidiš, kam pelje vse skupaj. Zaskrbljena sem, saj sem danes s strani vladne koalicije slišala podatek, da se je od leta 2008 do danes število brezposelnih povišalo za 70 tisoč. Hudo visoka številka, ampak ko pogledam proračun za leto 2013, vidim, da se na postavki varstvo brezposelnih oseb denarna nadomestila znižujejo. Kje so v tem proračunu pozitivni ukrepi, ki govorijo o tem, da bo število brezposelnih padlo? Nisem videla niti enega pozitivnega učinka, ki govori o tem, da je številka za varstvo brezposelnih upravičena, ker se bodo na drugi strani številni brezposelni prezaposlili oziroma imeli možnost, da se bodo zaposlili. Spoštovani kolegice in kolegi, tisto, o čemer bi se morali pogovarjati, ko govorimo o tako pomembnem dokumentu, je dostojanstvo. Povejte mi, kje v teh številkah se skriva človeško dostojanstvo. Če dovolite, da ne boste, ker smo danes poslušali očitke, kako je opozicija neodgovorna, kako opozicija kritizira kar brez veze vse vprek, bom uporabila besede priznanega ekonomista, ki pravi: "Reformni napori sedanje Vlade so osredotočeni predvsem na varčevanje v javnem sektorju, na razgradnjo socialne države ter zniževanje stroškov dela. To ni razvojni koncept, ampak umiranje na obroke." Socialna država ni zgolj strošek, tega se moramo zavedati. Ni in ne sme biti zgolj strošek. Če grem naprej, da ne boste še enkrat rekli, da je samo opozicija tista, ki je kritična do predlaganih rešitev. Nekdanji francoski minister za kulturo je dejal, pa bom potem vlekla vzporednice s Slovenijo: "V 10 letih je desnica v Franciji ukinila več kot 150 tisoč delovnih mest učiteljev oziroma pedagogov." Podobna zgodba se dogaja danes v Sloveniji. Nadaljuje: "Naš šolski sistem, ki je bil kakovosten, je precej nazadoval." Kdo so bile žrtve tega nazadovanja? Kdo so bile žrtve? Ne tisti, ki imajo dovolj, bogati sloj. Prve žrtve so otroci nižjega in srednjega sloja. Opozorilo, kaj se zna zgoditi pri nas z vsemi napovedanimi ukrepi, ki bodo zasledovali številke v teh dveh dokumentih, v proračunih za leti 2013 in 2014. Res je, ne gre zgolj za nabor številk v teh dveh dokumentih, za temi številkami se skriva "razvojna" strategija Vlade. Tudi domače nevladne organizacije zelo resno opozarjajo na drvenje v propad. Slovenija ima za evropske razmere še danes relativno dobro urejeno šolstvo in zdravstvo, socialnega varstva pa ne več. Z novimi predlogi varčevalnih ukrepov, se bojim, se bodo drastično poslabšale razmere tudi na izobraževalnem področju. To opozarjajo ugledni slovenski predstavniki nevladnih organizacij. Objavljeni statistični podatki o stopnji tveganja revščine in materialni prikrajšanosti v populaciji kažejo, da se je v letošnjem letu socialna situacija zelo poslabšala. Tisto, kar bi moralo biti vodilo pri pripravi dokumentov za prihodnji dve leti, ki se jim reče proračun 2013 in 2014, je konkretna analiza, kaj je pomenila socialnovarstvena zakonodaja, ki je stopila v veljavo 1. 1. 2012, in kaj je na tem področju dodatno pomenil ZUJF, Zakon za uravnoteženje javnih financ. Ko bomo imeli realno sliko, ko bomo videli, kako se je situacija v gospodinjstvih, v družinah, poslabšala zaradi teh dveh varčevalnih zakonov, bomo lahko pripravili razvojni dokument za prihodnje leto. Ampak, veste, kaj se je zgodilo, ko je opozicija poskušala od resornih ministrstev dobiti te podatke, ki bi jih ministrstva morala imeti? Zahtevali smo sklic skupne seje Odbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino in Odbora za delo, družino, socialnega zadeve in invalide. Ogromno število vabljenih eminentnih predstavnikov, gostov, je bilo na seznamu. Pa nas je koalicija tako zelo izigrala, da je sklicala to skupno sejo ločeno, ob istem času v dveh ločenih prostorih. Želeli smo biti konstruktivni in s konkretnimi podatki pokazati, da je stanje v naši državi skrajno resno, vendar ne z vidika nekih ekonomskih kazalcev ali z vidika opozoril Evropske unije, ampak z vidika življenja državljank in državljanov naše države. V nadaljevanju je naša stranka pripravila tudi amandma, ki se dotika trenutno enega izmed najbolj perečih problemov – to je lakota med slovenskimi otroki v osnovnih šolah. Upam, da se vsi strinjamo, da je tista država, ki dopušča, da se tako stanje, ki se je zgodilo, nadaljuje, slaba. Zato vas, kolegice in kolegi, pozivam, ker imate še čas, da razmislite, kako boste glasovali o amandmajih v nadaljevanju.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Renata Brunskole.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Državna sekretarja, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Dopolnjenega predloga proračuna za leti 2013 in 2014 ne morem podpreti. Proračun je pripravljen nerealno. Večkrat je bilo izrečeno, to so besede opozicije. Verjetno se na eni strani vsi skupaj strinjamo, da res ni več kje varčevati in zategovati pasu in da bi morali vsi skupaj pogledati, kako povečati prihodkovno stran. Vse je predvideno k doseganju cilja – znižanje javnofinančnega primanjkljaja na 2,5 %, kar je po realnih izračunih nerealno. Tudi cilj, da bo leta 2015 proračun Republike Slovenije izravnan, ne bo dosežen. Polemike o tem, da kolegica mag. Bratušek ni prikazala dejanskih in realnih podatkov, da se je morebiti zmotila, ne držijo. Prepričana sem, da nam je pripravljena še enkrat predstaviti podatke in da skupaj pogledamo, če karkoli v navedenem ne drži. Izbrani pristop sanacije bank s slabo banko, ki bo po izračunih potreboval sredstva v višini 11 % bruto družbenega proizvoda, ne predstavlja najbolj ekonomične in časovno učinkovite rešitve. Tudi zadolževanja ni konec, kljub obljubam. Vlada se je v izračunih očitno uštela. Upravljanje državnega premoženja v Slovenskem državnem holdingu pomeni, da bo lahko prišlo do odprodaje državnega premoženja. Tudi v poslovno uspešnih slovenskih podjetjih, katerih deleže nisem prepričana, da želimo odprodati, kot so Krka, Petrol, Dravske elektrarne, Slovenska energetika, tudi v drugih podjetjih. Slovenija ima izjemno ugoden geostrateški položaj s številnimi komparativnimi prednostmi, naravnimi danostmi in priložnostmi. Vse te danosti bi lahko multiplicirali s tem, da bi v čim večji meri izkoristili evropska kohezijska sredstva za velike infrastrukturne projekte kot je izgradnja potrebne dodatne infrastrukture pri Luki Koper – povezali bi jo z drugim tirom železnice Divača–Koper –, pa tudi tretja razvojna os od Koroške do Bele Krajine je tista, o kateri dostikrat govorimo. Te razvojne naravnanosti ni v tolikšni meri, da bi lahko verjeli, da bo kateri od teh projektov zaživel s pričetkom gradnje še v mandatu te vlade. Če se dotaknem samo projekta tretje razvojne osi v proračunih za leti 2013 in 2014, lahko zaznamo zmanjšanje zneska sredstev. Vsaka investicija, tudi infrastrukturna, pomeni ponovni zagon gospodarstva, lahko pomeni gospodarsko rast, povečanje prihodkovne strani. Z več zaposlenimi je tudi več prihodkov v proračunu. Tudi s plačanimi prispevki, plačanimi davki. Ta proračun je dejansko varčevalen, kot je bilo nekajkrat danes poudarjeno. Brez ali s premalo razvojnih elementov – ne moremo reči, da ni nobenega razvojnega elementa, vendar ne v tolikšni meri, da bomo lahko govorili o zmanjšanju števila brezposelnih, da bomo lahko govorili, koliko novih delovnih mest bo prinesel. Ljudem želimo povrniti zaupanje v delo vlade, v delo pristojnih ministrstev in delo koalicije. Dostikrat je želja, da bi opozicijo, ker opozarja, predstavili, kot da nasprotujemo, kot da izvajamo blokade. Ni res. Mi opozarjamo, predvsem pa želimo dobro. Kakršnokoli spreobračanje besed v tej smeri pomeni, da gremo zopet vsak k sebi. Mi opozarjamo, nismo slišani, drugi so spet nezadovoljni, ker opozarjamo, in temu bi izrekli narobe svet. Ljudje vseh generacij si želijo pozitivnih ukrepov, pa tudi konkretnih in hitrih učinkov. Ta proračun, kakor kaže, ne bo dal hitrih in konkretnih učinkov. Občine so danes generatorji razvoja. Jemlje se Mestni občini Ljubljana. Verjetno je to bolj naperjeno proti županu, če je proti Ljubljančankam in Ljubljančanom, ne vem. Vem pa, da je to pomembno stičišče razvoja v Republiki Sloveniji, tudi univerz, tudi šolstva sicer. Takšno varčevanje, zategovanje pasu, vodi v nadaljnjo negotovost, nazadovanje, razslojevanje ljudi na revnejše in na bogatejše. Postopni proces uničevanja in razgradnje vsega javnega, spremembe na področju javnega šolstva, zdravstvenega varstva, ukinitve in spremembe šolskih okolišev – nekaj takšnega se bo zgodilo tudi v Beli Krajini. Pred pol leta sem na to opozarjala, danes se v proračunu očitno to že predvideva. Osnovna šola komandanta Staneta, Dragatuš, bo postala podružnična šola pri Osnovni šoli Vinica. Enako bo z Osnovno šolo Stari trg. Šola v Podzemlju, mavrična šola, ki je pred leti pogorela, se bo priključila v metliško osnovno šolo itd. Razvojno, demografsko ogrožena območja, območja, od kjer sama prihajam, bodo očitno po tem še nekoliko bolj ogrožena, da ne rečem tepena. Prvih 5 let po rojstvu otroka je izjemno pomembnih. Pravimo, da so to vzgojno, razvojno najpomembnejša leta. Pojavljajo se vabila, pojavljajo se klici iz otroških vrtcov. Zaskrbljeni ljudje v teh vrtcih pravijo: "Združevanja oddelkov, ena vzgojiteljica z več kot 30 otroci – ali bo to pomenilo razvojno naravnanost in posluh za najmlajše? Ali bomo zmogli obvladovati tudi to? Kako si to predstavljajo poslanke in poslanci v Državnemu zboru, saj nimajo posluha za nas." Je še čas, da se stopi korak nazaj. Upam vsaj, da je temu tako. Želimo obdržati kvaliteto naših otroških vrtcev. Marsikje so se novi vrtci zgradili z evropskimi sredstvi in žal bi mi bilo, če bi ti vrtci postali prazni ali na pol prazni in da bi ljudje, ki so izobraženi za to delo, izgubili zaposlitev in bi zopet odšli v Ljubljano za delom, v druga večja mesta ali pa bi odšli izven Republike Slovenije, kot se sedaj odločajo mladi, izobraženi ljudje, znanstveniki. Uničevanje vsega javnega, šolstva, zdravstva, zdravstvenega varstva, na eni strani tudi zavodov, ki se praktično sami živijo – jih bomo po nekaterih območjih ukinili, priključili Inštitutu za varovanje zdravja, združili strokovnjake z območij po Sloveniji, vse odpeljali v Ljubljano, da se vozijo – in na drugi strani bomo tudi pri šolstvu, zdravstvu in univerzah očitno razmišljali o oblikovanju elit. Upam, da se motim, ker sicer bo to pomenilo, da bodo mladi, otroci, ko so lačni – otroci imajo manjvrednostni kompleks, tisti, ki ne morejo biti obuti, tako kot bi si želeli in tako dalje. Razlike že danes nastajajo. Kako narediti premik? Kako narediti preobrat, argumente? Gospodarska zbornica Slovenije je na Brdu pri Kranju tistim, ki so bili prisotni s strani ministrstev za gospodarstvo, za okolje in prostor, poudarila, kaj pomeni na področju obrti, podjetništva, gospodarstva, kaj je potrebno. Vendar ta proračun ne govori o tem v tolikšni meri, da bi lahko zaznali, da bomo prišli do gospodarske rasti, novih delovnih mest in da je to pomembna prioriteta, saj mladi ljudje odhajajo v tujino. Sodni svet nas opozarja, tudi v soboto na seji odbora za finance, o pomenu pravne države in na to, da ne pridemo do kaosa na področju sodstva. Vloženi amandma bo v neki meri to zadevo rešil, kljub vsemu pa lahko pridemo do sodnih zaostankov, lahko pridemo do razmer v državi, ko se več ne bomo počutili varne. V teh dneh je temu že tako. Ali govorimo o konkurenčnosti v tem proračunu? Tudi tukaj je premalo argumentov. Ne samo, da ni argumentov, ki bi jih začutili v tej dvorani, ni argumentov, ki bi jih lahko prebrali v pripravljenem proračunu. Kako nove tovarne na območju Koroške, kjer se tudi soočajo z brezposelnostjo, ne samo v Beli Krajini in Pomurju – kako, če ni ceste? Če potencialni investitorji niso zainteresirani? Ali smo v tej smeri odgovorili? Večji projekti trenutno niso prioriteta Vlade. Varčevalni proračun nas pelje v to, da bi samo še bolj varčevali, da bi ljudje izgubili zaupanje in izgubljali upanje v to državo. Dobro bi bilo, da bi v čim krajšem času ponovno sprejemali tak rebalans proračuna – proračun bo koalicija verjetno sprejela –, ki bi imel elemente razvojne naravnanosti, koriščenja evropskih sredstev, velikih infrastrukturnih projektov, zadržati javne šole, zadržati javno zdravstvo in zdravstveno varstvo in predvsem obdržati Slovenijo kot pravno in socialno državo, kot vzor v Evropi, majhno deželo s pomembnimi gospodarskimi rezultati. Če ne bo podpore države v tej smeri, če bomo danes ali jutri govorili o trošarinah in tako naprej, potem nisem prepričana, da je to prava pot. Nekateri kolegi, ki so rekli, da se bo treba strezniti – mi smo se že zdavnaj in zato smo zaskrbljeni.
Hvala lepa, gospa Brunskole. Predvidevam, da imamo še najmanj dva razpravljavca. Ker se nam je pridružil kolega Frangež, ki je že namignil, da bo najbrž razpravljal, odpiram prijave. Trije razpravljavci, prvi je gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Okoliščine za pripravo obeh proračunov za koalicijo niso dobre, niso tiste, ki bi navdajale kogarkoli z optimizmom. Situacija je težka. Podatki Umarja o prihodnjih dogajanjih na področju rasti BDP niso dobri. Istočasno moramo ugotoviti, da je tudi zgodovina, ki je podlaga za pripravo proračunov, izredno slaba. V mandatu prejšnje vlade smo se soočili z nekimi nenadnimi spremembami, na katere je bil odziv, tako je dejal tedanji predsednik Vlade 3 leta potem, in sicer takrat, ko ni bil več predsednik Vlade, da so sprejemali napačne ukrepe za sanacijo države. To je povedal v nekem intervjuju in tega ni še nihče demantiral, predvsem pa ne bivši predsednik Vlade. Takrat, ko smo spremljali pripravo proračunov, sprejemali proračuna in predlagali tudi vrsto ukrepov, ni bilo posluha. Razprave tistih, ki so branili tedanja proračuna, v katerih se je izjemno povečeval primanjkljaj, so bile povsem drugačne, kot so sedaj. Takrat, ko smo po preteku pol leta dela tiste vlade sprejemali rebalans proračuna in povečevali zadolžitev za 700 milijonov evrov oziroma za 2,2 % BDP, ste vsi govorili, da je to treba storiti točno zaradi teh stvari, o katerih zdaj govorite – da bomo dali zagon gospodarstvu, ohranili delovna mesta, spodbudili številne stvari. Kljub temu, da ste to tako vehementno zagovarjali, kljub temu, da ste sprejeli proračun, rebalans proračuna v letu 2009 in tudi proračun za leto 2010 z enormno visokimi primanjkljaji in govorili o njihovi namenskosti, se to ni zgodilo. Vse, kar se je v tem obdobju zgodilo, je bilo povečanje javnega dolga za 8 milijard oziroma seštevek primanjkljaja toliko in dodatnih 70 tisoč brezposelnih na Zavodu za zaposlovanje oziroma če to bruto rečemo, 150 tisoč izginulih delovnih mest, kajti k tem je treba prišteti še približno 60, 70 tisoč tistih, ki so izgubili delo po delovnih dovoljenjih. Sprašujem, kam je šlo teh 8 milijard evrov. Za kakšen namen? Ali je teh 8 milijard evrov končalo tam, ko govorite o tistih 5 milijardah, ne vem, potencialnih oškodovanj? Najbrž so bile odločitve prejšnje vlade v tem delu zelo slabe in nenamenske. Okoliščine, kot sem rekel, so slabe, vendar se kljub temu ohranja delo vseh inštitucij. Nobena izmed teh ne bo tako prizadeta, da bi jih morali zapreti in delo se ohranja na primerni ravni. Če hočemo še kdaj postati vzor Evrope, to, kar smo bili do mandata prejšnje vlade, potem je treba nekaj storiti. S tako dinamiko, kot je bila v prejšnjem mandatu, se ne moremo več zadolževati, tako kot se niso mogli tisti, ki jih sedaj preganjajo upniki. Država ima tudi takrat, ko se zadolžuje, tiste, ki predstavljajo upnike. Mislim, da se vsi državljani ne moremo preseliti ali pa vzeti državljanstva Cipra. Bomo tukaj ostali. Ampak, upniki bodo imeli v vsakem primeru vzpostavljene terjatve do države in to bo moral nekdo plačati. Če ne moremo mi s tekočim poslovanjem, s tekočimi proračuni, svoje apetite toliko prilagoditi, da bi zadeve bile vzdržne in bi jih lahko tekoče servisirali, potem je najbrž nekaj narobe z nami. Neke prilagoditve smo že sprejeli. Sprejeli smo interventno zakonodajo, sprejeli smo Zakon za uravnoteženje javnih financ, sprejemamo nov proračun, ki ima podobne cilje in upam, da bo to zadostovalo, da bomo lahko ohranili nek obraz države, ki ima stvari pod nadzorom in pod kontrolo. Prav tako pa moram reči, da so nekorektni očitki tistih, ki sedaj nam govorite, da ne delamo pravih stvari, ne servisiramo pravih stvari. Tisti, ki to govorite, ste v prejšnjem mandatu sprejeli zakon o pravicah iz javnih sredstev. Tam ste drastično omejili vse tiste pravice, ki posegajo v mlade družine. Omejili ste otroške dodatke, omejili ste štipendije oziroma ste to ločili, kar prej ni bilo, izničili ste zakone, ki smo jih predlagali, recimo o dijaški prehrani, ki je bil prvič uveden v tistem mandatu Janševe vlade, posegli ste tudi v subvencionirane prevoze vajencev, dijakov in študentov itd. S tem zakonom ste množično posegli tudi v premoženje državljanov, kajti osnova za izplačila je postalo premoženje. Sedaj, ko s prstom kažete na sedanjo vlado, najprej – in tu vas je 15 poslancev prejšnjega sklica – poglejte sebe, kaj ste sprejeli in kako ste branili točno te ukrepe, s katerimi ste zmanjšali in prizadeli socialne pravice tistih, ki jih sedaj tako vneto branite. Prav vi ste v prejšnjem mandatu sprejeli to zakonodajo. Gospa Brunskole in tudi drugi poslanci SD bi lahko pregledali magnetograme svojih tedanjih razprav. Minister Svetlik, ki je to predlagal, je bil na nek način idol socialne demokracije, je sprejel ključne in predlagal ključne antisocialne zakone. Sedaj tisto, kar ste izničili v prejšnjem mandatu, skozi amandmaje porivate v naročje sedanji vladi v teh okoliščinah. Če ste bili taki mojstri, bi to lahko zlahka uredili v prejšnjem mandatu, zlahka. Imeli ste aparat, ki vam je strokovno sledil, imeli ste politično moč, glasovalni aparat in vse te stvari bi zlahka takrat uredili. Mislim, da je treba nekaj na tem področju narediti, kajti stvari peljati na način, kot v prejšnjem mandatu, ni mogoče. To vemo vsi. Zato predlagam, da ne razpravljamo o tej demagogiji, ampak da razpravljamo predvsem o realnosti, o stvarnosti. Če vemo, kaj je glavni problem zdaj, po 3 letih, po razsvetljenju, ki se je zgodilo pri bivšem predsedniku Vlade, potem sprostimo vse te ukrepe, ki jih imamo na mizi, ki smo jih sprejeli in če se bo začel vrteti bančni sistem, se bo začel vrteti tudi gospodarski sistem. Dokler gospodarstvo nima možnosti do sofinanciranja, do kreditiranja, do revolvingov ali do povečanih kreditnih potencialov, ni možno zagnati gospodarske rasti. Vse, kar se dogaja, je v bistvu spirala ali veriga propadov podjetij, ki sledijo en drugemu. Na tak način ni možno storiti nič konkretnega. Jaz bom podprl predlog proračuna z vsemi temi vsebinskimi predlogi in rešitvami. Podprl bom tudi zakon o izvrševanju proračuna in mislim, da je to primeren korak za to leto in naslednji proračun za naslednje leto. Marsikje se bo v času izvajanja pokazala še kakšna rezerva ali priložnost, te stvari pa je potem možno urejati z rebalansi proračunov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika? Ne, gospa Brunskole, omemba se ni nanašala na vašo razpravo. Ste bili omenjeni, ampak omemba se ni nanašala na vašo razpravo, zato možnosti za repliko ni. Dobili ste napotilo, da pogledate magnetogram, kar pa ni bilo del vaše razprave. Besedo dajem gospodu Frangežu.
Hvala lepa. Moj proceduralni predlog je ta, da bi povedala, glede na to, da ne smem dati replike gospodu Tanku, da smo tudi v preteklem mandatu sprejeli pokojninsko reformo, in smo jo tudi včeraj, čeprav slabšo, kot pretekli mandat, pa sedanja koalicija temu takrat ni prisluhnila. Tako da bi proceduralno hotela povedati samo, da se je očitno pozicija zamenjala in je bilo zdaj to podano kot očitek. Lahko pa povem, da danes delam vestno. Tako sem delala tudi v preteklem mandatu. Tudi drugi otrok v vrtcu zastonj – mi je žal da je to ukrep te vlade.
Gospa Brunskole, zdaj ste za povrh vsega še izrabili poslovnik in napačno uporabili proceduralni predlog. Izvolite, gospod Frangež.
Uvodoma bi rad povedal, da sem politik. Pravzaprav že zelo dolgo zase smatram, da sem politik in nič kaj dosti drugega. To vam pripovedujem zato, ker bi vam rad povedal, da je v mojo predstavo vgrajen tudi odnos do javnih zadev. Mislim, da je politika upravljanje javnih zadev v dobro vseh. Sam sem vedno in upam, da mi je to bolj ali manj uspevalo, skušal ta svoj poklic, to svoje poslanstvo, uresničevati na točno takšen način, da sprejemamo rešitve jasnih problemov te države, naše skupnosti, zato, da bo jutri bolje vsem. Povsem možno je, da sem zaradi te okoliščine eden od tistih, in skupaj z vami, s katerimi je končano. Da po tem protestnem valu politika več ne bo obstajala. Ampak, to ni res, ker bo vedno obstajal javni interes, ker bodo vedno obstajale skupne zadeve, ki jih mora vsaka skupnost medsebojno urejati. Proračun mesta, proračun države, proračun Evropske unije ali proračun vsake skupnosti je najpomembnejši akt, ki ga ta skupnost sprejme v konkretnem letu. V proračunu naj bi se odsevale razvojne vizije in ukrepi za uresničenje razvojnih vizij vsakršne skupnosti. Skozi to optiko moramo ocenjevati tudi proračun Republike Slovenije, prvi proračun, ki ga je predlagala ta vlada. Res je, da koledarsko leto življenja neke države, uresničevanja politik neke države ni izolirano dejstvo. Opira se tako na zgodovino preteklih ukrepov, preteklih uspehov in preteklih napak, kot tudi na prihodnost. V proračunu naj bi se odsevala željena podoba naše družbe, ki jo bomo dosegli morebiti že drugo leto, najverjetneje pa v nekem zmernem srednje in dolgoročnem obdobju, zato je proračun izjemno pomemben. Proračuna danes ne sprejemamo zato, ker je to naša obveznost po Zakonu o javnih financah. Proračun sprejemamo zato, ker bi to moral biti dokument, iz katerega se zrcali razvojna vizija tega naroda. Razvojna vizija te države. Kaj je razvojna vizija te države? Vrnimo se v leto 1991. Takrat smo se kot nacija odločili, da bomo ustanovili svojo državo zato, ker smo verjeli, da lahko kot gospodarji na svoji zemlji boljše upravljamo s svojo prihodnostjo. To je bila kolektivna predstava tega naroda, ampak hkrati je bila to tudi intimna predstava vsakega izmed nas, utemeljeno pričakovanje. Jaz temu pravim, da so to bile naše sanje. 20 let kasneje se zdi, da smo pred svojimi lastnimi sanjami kapitulirali, da vidimo, da Slovenija danes ni obljubljena dežela, ne za to generacijo in ne za generacije naših otrok. Danes vidimo, da Slovenija ni urejena država, v kateri bi lahko zaščitili dobro in kaznovali zlo. Danes tudi vidimo, da je zgodba o Sloveniji kot uspešni državi temeljila na trhlih nogah. Danes tudi ugotavljamo, da je privid socialno urejene družbe, ki daje enake možnosti vseh skozi javno šolstvo, javni izobraževalni sistem, javno univerzo, ki zaščiti vsakega skozi mehanizme, ki jih ima močna socialna država in zagotovi zdravstveno oskrbo vsakomur, ki zboli ali se poškoduje, v veliki meri prav tako utvara. Zakaj imamo to državo, se še enkrat vprašajmo. Trdim, da imamo to državo zato, da bi se tako organizirali, da bi bilo življenje vseh nas v slovenski skupnosti jutri boljše, da si postavimo svoje cilje, realne, ambiciozne, in akumuliramo energijo, ki jo ta narod premore – v to sem trdno prepričan! Da rečemo: "Ne, danes smo pripravljeni trdo delati, danes smo se pripravljeni tudi odrekati, ker vemo, da nas ta pot, da nas ta premišljen načrt ukrepov jutri vodi v boljše življenje. Boljše življenje, v katerem bomo lahko tudi svojim otrokom obljubili več, ne pa, da smo soočeni vsak dan in vsakič znova s povečevanjem strahu, z negotovostjo, s klimo, ki ne more biti zdrava." Morda se vam zdi, da ne govorim o proračunu, ampak govorim točno o tem. O tem, na kakšen način so naše predstave uresničene v aktualnem državnem proračunu. Nikoli nisem trdil, da politika, ki ji pripadam, socialna demokracija, v katero verjamem, ni nikoli delala napak. Da, delamo napake, morda jih delamo tudi v tem času. Nesporno je, da je svoje napake naredila tudi naša vlada. Ampak pomembno pri tem pa je, kakšna je optika, kaj je hotenje in trdim, da smo imeli dobre namene, da zaščitimo ljudi, da jim v težkih časih zagotovimo več varnosti in s tem tudi več poguma zato, da v težkem času, ko smo vsi malo zmedeni in potrebujemo oporo, najdemo to oporo v močni skupnosti. Imeli smo dobre namene, ko smo bistveno povečali sredstva tudi za javno šolstvo, javno univerzo, za znanost in raziskave, ker razumemo, da je samo znanje, da je samo kompleksno znanje, da je samo ustvarjalnost, da je samo inovativnost tisto, kar dela jutri naše gospodarstvo konkurenčnejše, da je to torej samo in edini obet za to, da bomo jutri boljši, da bomo prodali več. Da bomo tisto, kar bomo prodali, prodali za višjo ceno in da bo to jutri napajalo boljše plače naših ljudi. To ni utvara, Slovenija se nahaja v razgibanem trenutku, v nestabilnem svetu in če je svet okoli nas nestabilen, se moramo sami prilagoditi tako, da bomo čim bolj prilagodljivi, da nas šok od zunaj ne bo vsakič znova zatresel in porušil temelje, na katerih je zgrajena ta družba. Ali ta proračun odgovarja na ta izziv? Ne. Najprej zato, ker je zgrajen na napačni predpostavki. Zgrajen je na predpostavki, da moramo najprej zategniti pas, zmanjšati prihodke, zmanjšati socialno varnost ljudi, zmanjšati varnost, zmanjšati spodbude za to, da bi bili jutri boljši, da moramo najprej urediti javne finance in potem bo vse bolje. To je napačna predpostavka. Nismo nikoli trdili, da javnofinančna konsolidacija ni pomembna, nasprotno, naša vlada je predlagala zaveze iz pakta stabilnosti. Ampak hkrati je naša vlada gradila tudi na tem, da vse elemente varnosti, socialne varnosti ljudi, prodornosti gospodarstva, neposrednih spodbud temu gospodarstvu in krepitev izobraževanja kot mehanizma za krepitev naših konkurenčnih sposobnosti hkrati tudi okrepi. Tam je danes osem milijard evrov povečanega javnega dolga. Ta vlada pa vedno znova straši, ustvarja izredne razmere, poglablja negotovost. Kaj naredimo takrat, ko smo prestrašeni? Stopimo v kot in poskrbimo, da imamo zaščiten hrbet. V krču smo, strah nas je, ne razmišljamo inovativno, ne razmišljamo o tem, kaj moram danes narediti za to, da bo moje življenje jutri boljše. Zato da bi ljudje lahko razmišljali, kako izboljšati svoja individualna življenja, svojo individualno perspektivo, moramo okrepiti polje varnosti vseh nas. Zato da bo vsak od nas dovolj zaščiten, zato da bo v primeru izgube zaposlitve imel in lahko računal na učinkovito socialno pomoč države v primeru brezposelnosti. Zato da bo v okolju in skupnosti našel spodbude za svoj podjem, zato da bo imel delujoč trg dela, na katerem bo našel novo priložnost, da bo razmišljal inovativno in kreativno. Ta proračun ne odseva ničesar od tega, ne odseva pričakovanj, ki jih na ulicah slovenskih mest v teh dneh jasno izražajo naši ljudje. Ker veste, ta pričakovanja so zelo enostavna: zahtevamo pravičnost in zahtevamo urejeno družbo, v kateri bo zaščiteno dobro in kaznovano zlo. V odziv na to si izmišljamo reformo političnega sistema, pri tem pa zgrešimo samo poanto. Veste, kje se začne kredibilnost politike? Pri preprosti besedi, ki jo premalokrat uporabljamo v slovenskem besednjaku in reče se ji čast. Čast! Če si časten človek, pa ne pove nabor ukrepov, ki jih imaš, ampak pove, če obstoji, zaupanje v tvojo osebnost, v tvojo kredibilnost, v tvojo verodostojnost, da boš javno zaupanje kot politik znal uresničevati v skupno dobro, da boš znal sprejeti posledice svojih ravnanj in odstopiti takrat, ko je treba. Sprejeti nase odgovornost zato, da družbene razmere ne eskalirajo. Odstopiti, kadar si del kazenskega pregona, pa četudi si predsednik vlade. Ker ne gre za vprašanje, ali je nekdo kriv, ali nedolžen. Domnevo nedolžnosti vsakogar je treba ščititi dosledno in do konca, ker je na tej pravici zgrajena pravna država. Ampak za nas spoštovane gospe in gospodje, kolegice in kolegi, mora veljati višji standard, višji standard. Mora veljati zaupanje v to, da s svojim delom, opravljanjem javnega zaupanja, uresničujemo javno zaupanje v skupno dobro. Kako lahko to opravlja nekdo, ki je soočen s preiskušeno pravnomočno obtožnico ali obtožnim predlogom? Tukaj se začne ta debata. Proračun tudi na to vprašanje ne daje odgovora, zato ker ruši temelje pravne države z nezmožnostjo sodišč, da opravljajo svoje delo. Bomo tako tlakovali pot v drugo republiko? Z obglavljanjem vseh družbenih podsistemov, kot so šolstvo, kot je univerza, kot je sistem včeraj dobro delujoče socialne varnosti in kot so sodišča, kot tista, ki naj presodijo, kaj je v tej družbi prav in kaj je narobe? Tako slabo tlakujemo pot slovenski prihodnosti, ki jo pričakujejo slovenske ulice in trg. Naj zaključim z odzivom na eno od prejšnjih izjav o tem, da je naša vlada povzročila v socialni zakonodaji to, kar se je zgodilo. V veliki meri je ta izjava točna. Takrat smo izražali pripravljenost, da spremenimo socialno zakonodajo zato, ker smo bili vsi skupaj soočeni z vrsto zlorab, ki so se v družbi dogajale. Ampak hkrati smo tudi obljubljali, da bomo skrbno spremljali učinke nove socialne zakonodaje in takoj reagirali z zakonodajnimi spremembami. Takrat je vlada potem padla. Nismo bili več na poziciji, da predlagamo spremembe. Počasi ta izgovor več ne bo vzdržal, gospod Tanko. Zato vas pozivam: reagirajte na nastalo situacijo! Da, socialna zakonodaja, sprejeta z dobrimi nameni, je povzročila tudi krivice – ampak reagirajte na to, podprite naš amandma za povečanje sredstev za šolsko prehrano! Reagirajte na problem. Pripeljite v Državni zbor spremembo socialne zakonodaje, popravimo tisto, kjer smo zgrešili. Priznajmo napake. Mi jih znamo priznati, ker je verodostojnost politika sestavljena tudi iz tega, da kadar greši, to javno pove in je pripravljen sprejeti odgovornost. Na tem, spoštovani, temelji moja in vaša čast.
Hvala lepa. Gospa Marija Plevčak, izvolite.
Hvala za besedo. Na žalost nisem politik, ampak sem tukaj, ker sem bila izvoljena. Razprava o proračunu za leto 2013 in 2014 je pripravljena glede na situacijo, v kakršni smo se znašli. Delni vzrok za to pa je daljše časovno obdobje, to ni od včeraj na danes, in v tem času smo imeli tudi več vlad. Kdo je odgovoren za to stanje? V tem parlamentu smo o tem že večkrat govorili. Odgovornost je na sistemu, ki mu še nismo prišli do živega. To je v sistemu bančništva, v gospodarskih elitah in pa tudi v oblasti, ki ni imela volje, da bi zadeve po čim hitrejšem in kratkem postopku razrešila. Danes bi imeli stvari čiste in bi se mogoče lahko drugače pogovarjali. Mislim, da se je treba ob sprejemanju proračuna zamisliti nad situacijo, v kateri smo v tem trenutku, ljudstvo je na ulicah. Ob sprejemanju moramo biti dosledni, predvsem kar se tiče zadev, ki obravnavajo socialo in naš najnižji sloj. V tem najnižjem sloju so tudi upokojenci. V proračunih za leti 2013 in 2014 je tudi za upokojence predvideno usklajevanje, sicer zelo minimalno, samo 50 % glede na rast plač, čeprav je bilo dogovorjeno malo višje. Ampak zavedamo se, v kakšni situaciji se nahajamo, in bomo poskušali z rastjo našega bruto proizvoda svoje zahteve tudi utemeljevati in v zvezi s situacijo, ki naj bi se izboljšala tudi na strani upokojencev, usklajevanje pripeljati do točke, za katero smo se dogovorili. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev smo z nekaterimi postavkami zadovoljni. Zadovoljni smo s poglavjem, kjer DDV ostaja na 8,5 %, za kar smo se striktno zavzemali. Nas pa žalostijo stvari, kot so šolstvo, izobraževanje in socialni transferji. Vendar se globoko zavedamo, da če ni denarja, je pač treba potrpeti leto, dve ali tudi, če bo treba, tri leta, da se stvari premostijo, da napravimo korak naprej in da potem ponovno razpravljamo o zadevah, ko bomo mogoče lahko razmišljali bolj pozitivno in se pogovarjali o povečanju teh in drugih ugodnosti, ki smo jih zdaj nekaterim vzeli. Mislim, da je treba ob sprejemanju proračuna, ki ga bomo tudi v naši poslanski skupini podprli, še nekaj povedati, in sicer da moramo napeti vse sile za oživitev našega gospodarstva. Tudi to je naloga vlade in tudi parlamenta, ker si sicer ne predstavljamo, da bomo naredili korak naprej za boljše rezultate, za lepše življenje. Hvala.
Hvala lepa. Vidim še eno željo po razpravi. Ali želi še kdo razpravljati v okviru te točke? Ne. Gospod Tanko, imate besedo.
Hvala lepa. Nekaj očitkov je bilo izrečenih, tudi glede pokojninske reforme oziroma kvalitete pokojninske reforme prejšnje Vlade, ki je padla na referendumu. Tu moram povedati, da je prejšnja reforma doživela zavrnitev s strani sindikatov in tudi velikega dela strokovne javnosti. Zato je bila posredovana na referendum, kjer so se politični akterji odločili tako, kot so mislili, da je za njih prav. Tu ne gre zdaj za neke druge zadeve, kot je prej z zlorabo proceduralnega predloga govorila podpredsednica Državnega zbora, gospa Brunskole. Že to mislim, da je velik problem, če nekdo od vodstva Državnega zbora zlorabi poslovniško ureditev. Drugo, kar je, je velika razlika imeti znanje ali pa govoriti o znanju. Za tiste, ki veliko govorijo o znanju, bi bilo marsikdaj dobro, če bi imeli znanje, ne samo, da to vehementno razlagajo in se na nek pozerski način poskušajo pozicionirati in predstaviti neke stvari. Veliko stvari tu je narejenih na tak način. S tem proračunom in proračunom za prihodnje leto se ne bo obglavilo nobenega družbenega podsistema. Vsi družbeni podsistemi bodo ostali, vsi družbeni sistemi bodo delovali, vendar bo najbrž vsak izmed teh družbenih podsistemov moral nekaj zmanjšati od tistega, ker je sedaj uporabljal oziroma kar je njegovo pričakovanje, kar zadeva finančna sredstva. Vendar glede na to, da se v večino družbenih podsistemov ni posegalo, da se jim je v vseh mandatih omogočilo praktično nemoteno delovanje ali pa se sredstva celo povečevalo, je najbrž tudi v teh družbenih podsistemih možno kakšno stvar racionalizirati, spraviti na primernejši nivo, na času primernejši nivo. Ni možno, da se te stvari nakladajo in povečujejo, zato ker je to všečno. Vem, da je zelo lepo govoriti o tem, da bi bilo treba dati šolstvu še milijardo, 500 milijonov za zdravstvo in podobne stvari, ali pa v socialo. To se dobro sliši, vendar zagotovo tudi tisti, ki ste prišli iz teh družbenih podsistemov, veste, da so rezerve. Mislim, da bi jih večina med vami, če bi imela to možnost, znala poiskati in jih tudi izvesti. To ni noben problem. Smo v situaciji, ko nekateri na isti način, kot ste hvalili ukrepe prejšnje vlade, sedaj demolirate ukrepe sedanje vlade. To pa najbrž ne gre. Niso vsi ukrepi, ki jih predlaga ta vlada, slabi. Večinoma so dobri. So pa vsi prilagojeni razmeram, v katerih smo – po sili razmer. Lahko bi bili bolj blagi, če bi dobili boljšo zapuščino. Ker je pa to tako kot je, in te številke vsi dobro poznate, pa je treba stvari prilagoditi stanju, kakršno je.
Hvala lepa. Je še kakšna želja v tem krogu? Še gospod Kavtičnik. Ugotavljam, da je več želja, zato odpiram prijavo. Pet prijavljenih. Gospod Jožef Horvat je prvi na vrsti.
Najlepša hvala, gospa podpredsednica! K razpravi me je spodbudil moj spoštovani kolega Matevž Frangež, ki je, na kar sem opozarjal že v moji uvodni predstavitvi obeh proračunov, ponovno govoril o razkroju socialne države in tako naprej. Svoje razprave ne bom začel s tem, ali sem politik, ali ne. Poslanec je politik "per definitionem". Sedaj ni pomembno, da sem univerzitetni diplomirani fizik, ampak poglej ga zlomka – ravno v času njegove razprave mi je prišel pod roke članek, ki ga je napisal univerzitetni diplomirani fizik, celo doktor fizike, zaposlen pri odlični družbi v Sloveniji, pa še predavatelj na ljubljanski univerzi. Izjemno zanimivo branje nam je daroval, pa ga citiram, da mi ne bi kdo repliciral ali karkoli. Glede ministra dr. Žige Turka pravi naslednje, citiram: "Če se ne strinjate z ministrom, ker želi uvajati anglosaški model v visokem šolstvu, potem bodite v svojem nasprotovanju najprej konkretni. A za to je potrebno znanje, predvsem pa je treba videti prek meja svoje lepe male države." Konec citata. Ker sem začel o očitkih, kaj pravzaprav ta koalicija in Vlada delata s socialno državo, se spet vračam k članku imenovanega avtorja, fizika, ki očitno, tako kot sam, bolj verjame nekim statistikam, ki nam jih posreduje Eurostat, kot pa kakšnim domačim statistikam – ker očitno kolega Frangež ni hotel slišati mojih uvodnih številk, ko sem razlagal, kako se določene postavke za socialno državo povečujejo v zadnjem desetletnem obdobju. In s čim posreduje Eurostat? Eurostat navaja tako imenovani Ginijev koeficient. Se opravičujem, če sem napačno prebral, najbrž je prav. In kaj pove ta Ginijev koeficient? Ginijev koeficient meri, kako je družba socialno razslojena oziroma kakšna je dohodkovna neenakost neke družbe. Vrednost koeficienta 0 pomeni popolno dohodkovno enakost družbe – idealna družba bi imela ta koeficient 0 –, vrednost 1 oziroma 100 pa popolno neenakost. V tem primeru en državljan dobi celotni družbeni prihodek, vsi drugi pa živijo od zraka. Torej, nižja je vrednost koeficienta, manjša je neenakost. Če berete in gledate ta graf, Ginijev koeficient, kjer so navedene države članice Evropske unije in nekatere druge, potem vidite, da je Ginijev koeficient za Slovenijo 23,8. Pozor, nižji koeficient ima samo Norveška. Zanimivo! Še enkrat ponavljam, nižja je vrednost koeficienta, manjša je neenakost – tako Eurostat, ne Jože Horvat. Jaz sem samo prebral, ampak dvomim, da bo to zadostovalo, da bi morda le kdo vsaj malo verjel, da imamo namen, da socialno državo obdržimo oziroma da jo krepimo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Horvat. Mag. Majda Potrata.
Hvala. Od vodje poslanske skupine največje koalicijske stranke bi pričakovala malo več smisla za sorazmerje, ko je napadal tiste, ki nasprotujemo rezom v šolstvu in nam je očital, da hočemo za šolstvo milijardo dodatnega denarja. To je nesramno zavajanje javnosti, kajti, če bi pogledali amandma, ki smo ga vložili na Zakon o proračunu, je takšen, da je na odboru govoril 20 milijonov, zdaj smo to po dogovoru in obljubi, da bo sprejet, popravili na 16 milijonov. Občutek za mero bi bil dobrodošel. Številke, o katerih sem govorila, ki sem jih citirala, so bile Eurostatove številke in vam bi jih lahko še citirala. Večkrat sem že povedala, kako visoko uvrščeni med državami na svetu smo po indeksu človekovega razvoja v Sloveniji, na 21. mesto, ravno zaradi vloge, ki jo ima v našem življenju in sistemu šolstvo. Tako z levo roko zamahniti nad tem, je nedopustno. Ker mojega kolega Frangeža ni tukaj, bi rekla samo eno: minister in vsak človek ima svojo profesionalno kariero in je lahko v tej profesionalni karieri kot znanstvenik, kot univerzitetni profesor zelo uspešen, drugo vprašanje pa je, kako je uspešen na funkciji političnega funkcionarja in ministra. Zato da si minister na tako velikem področju, kot je Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport, je treba imeti zelo veliko znanja. In je zelo hudo, če minister, ki je v javnosti tako ali tako že dokazal, kakšen odnos ima do kulture – na otvoritvi ne loči med Perpetuum Jazzile in Carmino Slovenico glede na kakovost. O tem govorim in so stvari, ki ob tem tudi na kaj drugega mečejo slabo luč. Govorili smo že o tem, koliko finančnih sredstev je za posamezno področje danih in tisto, kar je treba vedno znova povedati, napravljen je bil nesorazmerno velik poseg v izobraževanju, v znanosti in kulturi. Tega koalicija, pa naj govori karkoli hoče, naj se sklicuje na razmere, ne more skriti in ne morete se, spoštovane poslanke in poslanci koalicije, otresti odgovornosti pred tistim, k čemur vas kliče tudi pismo Rektorske konference. Sprejetje tega proračuna brez amandmajev pomeni uničevanje visokega šolstva in znanosti in kulture, celotnega tega področja, zlasti pa visokega šolstva in znanosti. Odgovornost bo vaša, žal pa bodo posledice nosili ljudje. Vaša teza, da je treba popraviti razmerje med javnih in zasebnim v korist zasebnega, ni združljiva s tezo in zahtevo po kakovosti, zato ker ni korelacije med kakovostjo in zasebnostjo. Prej sem vam povedala, kako se podatki v Evropi zbirajo – ne glede na tip, javno ali zasebno, samo na tip šolstva, ker je pomembno, koliko država financira. To je treba velikokrat ponavljati in se vedno znova spraševati, ko se hvalite z določenimi uspehi sodelovanja in dogovarjanja. Družbenega konsenza ali konsenza ljudi z vašo tezo o večanju obsega zasebnega šolstva nimate, To delate brez konsenza, brez dogovora z ljudmi, brez želja, v časih, ki so mladim ljudem nenaklonjeni in namesto, da bi razpirali dostopnost izobraževanja, to dostopnost zapiramo. Tako da bi bilo dobro, da bi ohranjali smisel za sorazmernost, zlasti pa za resnico. Hvala.
Gospod Samo Bevk, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Prej je kolega Jože Tanko, vodja Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, dejal, da so bili proti pokojninski reformi, ki jo je pripravila prejšnja vlada pod vodstvom ministra dr. Ivana Svetlika, predvsem sindikati in strokovna javnost. Res so sindikati sprožili referendumsko pobudo. Strokovna javnost je to reformo podpirala, bili so posamezni strokovnjaki, ki so imeli sicer pripombe, v prvi vrsti pa je bila proti prejšnji pokojninski reformi prav politika in največja opozicijska stranka Slovenska demokratska stranka. 14. decembra leta 2010 je Državni zbor z več kot absolutno večino glasov sprejel pokojninsko reformo, za je od 85 prisotnih poslank in poslancev glasovalo 49 poslank in poslancev, proti pa jih je bilo 35; vsi poslanci Slovenske demokratske stranke, ki so bili prisotni, vsi poslanci Slovenske nacionalne stranke in vsi poslanci DeSUS. Za pokojninsko reformo so glasovali vsi poslanci takratne koalicije in Slovenska ljudska stranka. Kar spomnite se potem na super referendumski nedelji, junija 2011, kako je največja opozicijska stranka v kampanji pozivala, da bodo ljudje glasovali trikrat proti zakonom, proti pokojninski zakonodaji in še dvema drugima, in enkrat proti vladi. To je bila izrazito politična akcija nasprotovanja temu zakonu in pričakoval bi več verodostojnosti in iskrenosti, da bi danes kot vladajoča koalicija priznali, da ste pred dvema letoma z zavrnitvijo pokojninske reforme naredili veliko strateško napako. Tretja faza krize, ki se je začela sicer leta 2008, je bila povzročena prav s padcem pokojninske reforme, ki se je potem stopnjevala še z nekaterimi neodgovornimi izjavami vodilnih politikov sedanje koalicije, ko se je kar na enkrat denar začel izredno dražiti. Dejstva oziroma navedbe gospoda Tanka ne držijo. Niso bili samo sindikati proti, proti je bila tudi politika, ne samo takratna največja opozicijska stranka, tudi Državni svet Republike Slovenije, ki je zahteval ponovno glasovanje o tem zakonu in tudi na ponovnem glasovanju je ta zakon dobil 49 glasov. Kot rečeno, od sedanje koalicije bi pričakoval več verodostojnosti in iskrenosti, da bi priznali tudi kakšno napako, ki so jo takrat naredili kot največja opozicijska stranka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Renata Brunskole, izvolite.
Hvala lepa. Prihodnost Slovenije ni samo v varčevanju in zategovanju pasu, ampak je treba ukrepati takoj. Če bi ukrepali v lanskem letu, bi verjetno pridobili vsaj 150 milijonov evrov, vendar pokojninska reforma ni bila sprejeta, sprejeli smo jo včeraj in zdaj je škoda kakorkoli govoriti za nazaj. Kolega Bevk je jasno povedal, kakšna je bila zgodovina sprejemanja reform, zakaj in čemu referendumi. Argumenti, dostikrat izrečena beseda, kaj povečati in na kateri strani: prihodkovno stran bi lahko povečali z velikimi projekti – o tem smo velikokrat govorili, tudi sama –, učinkovitejše koriščenje evropskih sredstev, javno-zasebno partnerstvo, tudi na področju gradnje infrastrukturnih projektov, kot je avtocestno omrežje. V sosednji državi Hrvaški so tukaj pred nami. Naredili so veliko. Ne vem, zakaj danes ni odgovora na to, da Vlada v proračunu za leti 2013 in 2014 zavestno zmanjšuje sredstva za tretjo razvojno os. Ali je razlog v politični odločitvi, ali je razlog v čem drugem? Proračun za leti 2013 in 2014, če je namera dobra, da se ta projekt izvaja, je že samo zaradi tega nerealen. Javno šolstvo in javno zdravstvo, univerze so področja, ki jih imamo v Republiki Sloveniji zelo kvalitetno, kakovostno, vzorno urejene. Zakaj spreminjati nekaj, kar je dobro? Tudi te smernice v proračunu za leti 2013 in 2014 kažejo, da je tukaj želja po nekaterih spremembah. Menim, da to ni dobro. Moje stališče je, da je proračun za leti 2013 in 2014 nerealen.
Hvala lepa. Še gospod Jožef Kavtičnik.
Hvala lepa, spoštovana. Nisem se mislil oglasiti, ampak me je kolega Tanko malo sprovociral. Poglejte, mi ne govorimo, da imamo vse absolutno prav in tudi zelo nekorektno je govoriti, kadar se govori, da vsemu nasprotujemo. Ni res. Točno smo povedali, kaj je tisto, kar bi bilo treba v proračunu še popraviti, da bi se lahko določeni programi, določena dela izvajala in korektno opravila. Poglejte, v visokošolskem izobraževanju oziroma Univerza v Ljubljani opozarja, da je v proračunu za leto 2013 16 % manj sredstev za izobraževanje in 20 % manj sredstev za raziskave. Nobenih notranjih rezerv ni, da bi lahko to pokrili, nemogoče. Pred vrati je 5. letnik bolonjskega programa, ne da se ga ustaviti – ali pa se morda ustavi in se študentom onemogoči ta študij. Torej, tako ne gre, in na to smo opozorili. Opozorili smo tudi, da je treba imeti investicije, ampak investicije v izobraževanje in znanje so najboljša naložba in so investicije, ki dolgoročno največ vračajo. Ravno na to opozarjamo, če tu režemo, si režemo vejo, na kateri sedimo. Ko se pa tako radi sklicujete ali sklicujemo na Evropo, pa samo to, tudi v Skandinaviji, in Nemčiji so se šli neko varčevanje, vendar so takrat povečali investicije oziroma sredstva za izobraževanje, znanost in raziskave. V Avstriji so to naredili, na Češkem so to naredili. Če se že operira s temi podatki, potem je treba biti korekten. Toliko. Hvala.
Hvala lepa. Vidim, da ni več želja po razpravi, zato bomo razpravo o splošnem delu dopolnjenega predloga proračuna zaključili. Glasovanje bomo opravili v okviru glasovanj, predvidoma jutri, v četrtek. Zdaj prehajamo na obravnavo posebnega dela dopolnjenega predloga proračuna. Odpiram razpravo oziroma najprej pogledam, ali sploh kdo želi razpravljati o tem posebnem delu proračuna. Očitno ni želja po razpravi. Samo trenutek, da ne bomo koga izpustili. Ne, ni želja po razpravi [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Gospa Brunskole, želite kaj povedati? Imate proceduralni predlog ali kaj?
Proceduralni predlog. Spoštovana gospa podpredsednica, hotela sem vprašati, da ne bi kakorkoli preslišala, ali bomo šli potem tudi na amandmaje.
Seveda, gospa Brunskole, sledijo amandmaji. Čisto uradno po scenariju zaključujem razpravo o posebnem delu proračuna. Prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev, in sicer z dne 3. decembra 2012, in dopolnjenih oziroma spremenjenih amandmajev. Najprej bomo razpravljali o uporabniku Ministrstvo za finance. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Pozitivne Slovenije k podprogramu Izplačevanje pravic. Upam, da imate na klopeh vsi pregled amandmajev, da bomo lahko sledili. V razpravo dajem prvi amandma. Če ne želi nihče razpravljati o prvem amandmaju [[...]]Želi. Samo trenutek, mislim, da sem videla več rok, zato odpiram prijave. Prijavljena sta dva razpravljavca, gospod Matevž Frangež in gospa Renata Brunskole. Torej, da bo jasno, razpravljamo o prvem amandmaju Poslanske skupine Pozitivne Slovenije k podprogramu Izplačevanje pravic. Izvolite, gospod Frangež.
Se opravičujem, kar nekaj amandmajev je na mizi in sem moral najti pravi papir. Zelo sem vesel amandmaja Pozitivne Slovenije in najavljam, da ga bom tudi podprl. S tem se pravzaprav realizira skupno zavzemanje Socialnih demokratov in Pozitivne Slovenije, ki smo ga že v dveh dosedanjih postopkih zaman poskušali doseči, zato da s proračunom zagotovimo vir za nujno potrebno spremembo Zakona o uravnoteženju javnih financ, ki je premnoge skupine prekomerno prizadel in povzročil krivice, zelo verjetno pa tudi poseg v njihove ustavno pridobljene pravice. Če želi opozicija Zakon o uravnoteženju javnih financ v prihodnje popravljati skladno z zavezami, ki jih ni dajala samo opozicija, ampak tudi nekatere koalicijske poslanske skupine, potem je nujen sprejem tega amandmaja, da v proračunu za leto 2013 zagotovimo nujno potreben vir za realizacijo pravic, ki jih ljudje imajo in v katere je na mestih protiustavno posegel Zakon o uravnoteženju javnih financ. To je ena od tistih točk, kjer lahko manifestiramo zasuk k novi logiki, kjer ljudem ne bomo več jemali, ampak bomo investirali v njihovo varnost, zato da zmanjšamo to ozračje strahu v naši skupnosti, ljudem omogočimo, da zadihajo, da preživijo, da se polje njihove socialne varnosti poveča. Tega amandmaja sem vesel in ga bom v nadaljevanju tudi podprl.
Hvala lepa. Gospa Renata Brunskole, izvolite.
Hvala lepa. Ta amandma bi ponovno vrnil tiste ustavne pravice upokojencev, katere jim je 143. člen ZUJF odvzel. Gre za 27 tisoč 180 upravičencev. V 143. členu je zakon za nedoločeno časovno obdobje omejil rast določenih izdatkov proračuna, ki so namenjeni za pokrivanje razlike med prihodki in odhodki Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije ter financiranje posebnih pravic. Tukaj gre za tiste, in jih je približno 8 tisoč – največ jih je –, ki so del delovne dobe prebili v nekdanji SFRJ, med njimi so tudi borci NOB, begunci, interniranci, nekdanji vojaški zavarovanci, nekdanji delavci organov za notranje zadeve in zavodov za prestajanje kazni, zaporov, upravičenci za upoštevanje aktivne vojaške službe v JLA ter upravičenci po Zakonu o popravi krivic, tudi izjemnih pokojnin, prisilno mobilizirani, administrativno upokojeni po Zakonu o notranjih zadevah. Prihranek na tem področju za leto 2013 je bil po oceni Vlade 80,5 milijonov in s predlogom nove pokojninske zakonodaje Vlada posega tudi na področje pokojnin, s čimer se v Pozitivni Sloveniji ne moremo strinjati. V tem primeru gre tudi za primere, ko so bili prispevki za pokojninsko in invalidsko zavarovanje plačani. Zato želimo s tem amandmajem povrniti tisto ustavno pravico, ki so jo upokojenci imeli, in v proračun vračamo tista sredstva, ki naj bi bila zagotovljena za izplačilo pokojnin posameznikom, ki so jim že pripadala. Zato predlagam, da ta amandma podpremo.
Imate postopkovni predlog?
Najlepša hvala, gospa podpredsednica. Sem se že bal, da mi bo kolega Frangež pobegnil iz dvorane in ne bi bilo korektno, da v njegovi odsotnosti navajam proceduralni predlog. Lepo bi prosil, glede na to, da je spoštovani kolega Frangež, ki je prej povedal, da je politik – jaz dodajam pošten politik –, govoril o protiustavnosti določb, če mu daste besedo, da nam lahko pove številko ustavne odločbe in datum ustavne odločbe. Sicer bi pričakoval opravičilo slovenski javnosti. Hvala lepa.
Vaš proceduralni predlog žal ni v kontekstu poslovnika, ki velja v tem državnem zboru, zato gospodu Frangežu ne morem dati besede. Se pa strinjam z vami, da v državnem zboru večkrat dajemo kakšne presoje za področja, za katera nismo pristojni. Odprli bomo še en krog. Zaključili smo s prvim krogom razprav k prvemu amandmaju. Odpiram še en krog razprav k temu istemu amandmaju. Gospod Matevž Frangež in mag. Barbara Žgajner Tavš. Ampak še enkrat opozorilo gospod Frangež, razpravljamo o amandmaju.
Kolega Horvat me je korektno opozoril – res je, morda je bila uporabljena pretrda beseda o protiustavnosti, bi pa spomnil na to, da je vendarle ta člen Zakona o uravnoteženju javnih financ večkrat napaden z zahtevo za presojo ustavnosti. V teh zahtevah je vsebovano prepričanje, da gre za napad na ustavno zavarovane vrednote in seveda se od Ustavnega sodišča pričakuje, da bo presodilo obstoj takšnih protiustavnih posledic in svojo odločbo o tem sporočilo. Vaš proceduralni predlog ali pa vaša reakcija na mojo razpravo je v tem pogledu nedvomno korektna, ampak naj pri tem dodam samo še to, si je vaša koalicija, spoštovani Jože, drznila napisati v svoje pobude za presojo ustavnosti vse mogoče s prav tako jasno definicijo protiustavnosti obstoječe ureditve, recimo na področju ureditve korporativnega upravljanja v tej državi. Tam niste trdili, da naj Ustavno sodišče nekaj presodi, tam ste rekli, da je obstoječa ureditev protiustavna. Priznavam svojo napako, v svojih besedah bi moral biti bolj odmerjen in se sklicevati na moje prepričanje, da je ureditev 143. člena ZUJF protiustavna in v to sem res prepričan, ampak hkrati pričakujem od vas kot koalicijskega poslanca, ki je glasoval za zahtevo za presojo ustavnosti, recimo referenduma o slovenskem državnem holdingu, da se enako opravičite zaradi zelo jasnih in kategoričnih trditev v tistem tekstu. Kolega Jože, hvala lepa.
Mag. Barbara Žgajnar Tavš, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ne le zavzemanje za ustavno rešitev določenih zakonskih predlogov, ampak tudi skrb za dostojnost naših državljank in državljanov, sta nas vodili pri tem amandmaju. Moram reči, da smo zasledovali ta dva cilja, ki sta bila na nek način pozitivno realizirana tudi v sklopu usklajevanj pri pokojninski reformi, kjer vemo, da smo pravzaprav soglasno podprli ne le pokojninske reforme, ampak tudi črtanje 403. člena, ki je zasledoval cilj v osnovnem predlogu, ki ga je pravzaprav meseca maja zasledoval že Zakon o uravnoteženju javnih financ. Pravim, da je ta zakon nedopustno posegel v pravice slovenskih upokojenk in upokojencev, 170 jih je. Če smo bili sposobni v pokojninski reformi zaščititi te ljudi in jim povrniti na nek način dostojanstvo, pravim, da je prav, da to storimo tudi danes. Zato smo predlagali amandma. Če dovolite, ker sta se kolega pred menoj pogajala o ustavnosti, protiustavnosti, domnevni protiustavnosti, vas bom spomnila na letno poročilo varuhinje človekovih pravic, kjer je, pa zdaj ne vem na pamet na kateri strani, zelo jasno napisala, da to, kar se je storilo z ZUJF pomeni nedopusten poseg v načelo ustavnosti. Nisem dobesedno citirala njenih besed, če boste vztrajali, lahko tudi to storim, samo mi morate dati čas, da grem po letno poročilo varuhinje človekovih pravic, ampak bistvo je enako. Bistvo je in zato je tudi varuhinja človekovih pravic na Ustavno sodišče vložila ustavno presojo oziroma zahtevo za ustavno presojo spornega 143. člena Zakona o uravnoteženju javnih financ. Z amandmajem popravljamo napako, ki je bila storjena.
Hvala lepa. Vendarle predlagam, da oceno o tem, kaj je v skladu z ustavo in kaj ne, prepustimo Ustavnemu sodišču. Vsakdo pa ima lahko o tem svoje mnenje. Sprašujem, če ima še kdo željo po razpravi o prvem amandmaju. Če ne, zaključujem razpravo o tem amandmaju in prehajamo k proračunskemu uporabniku 2130, to je Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine SD k podprogramu Rudniki in sanacija rudarske škode. Pričakujem razpravo. Še kdo drug? Kaj več želja po razpravi? Če ne, izvolite, gospod Bevk – imate besedo.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Pri uporabniku Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo predlagam, da se podprogram Rudniki in sanacija rudarske škode poveča za 500 tisoč evrov. Na podlagi Zakona o preprečevanju posledic rudarjenja v Rudniku živega srebra Idrija se bo do konca leta 2012, se pravi do konca letošnjega leta, izvajal program vzdrževanja nezalitega dela jame in monitoringa po končanih zapiralnih delih za obdobje 2008–2012, ki ga je leta 2007 sprejela Vlada Republike Slovenije. V program je bilo vključeno tudi izplačilo rudarske škode. Pripravljen je že program vzdrževanja nezalitega dela jame in monitoringa v Rudniku živega srebra Idrija za obdobje 2013–2017, ki ga je izdelal rudnik živega srebra v likvidaciji maja letos. V tem programu bi znašali letni stroški milijon 233 tisoč evrov, v celotnem petletnem obdobju pa 6 milijonov 167 tisoč evrov. Za sanacijo rudarske škode bi po tem programu v letu 2013 potrebovali 540 tisoč evrov. Ta sredstva so v predlogih proračunov za leti 2013 in 2014 bistveno nižja kot po programu. Po likvidaciji rudnika bo namreč še vedno treba skrbeti za vzdrževanje nezalitega dela jame, opravljati monitoring nad zapiralnimi deli, sanirati okolje in rudarsko škodo ter poskrbeti za upravljanje in vzdrževanje bogate kulturne, naravoslovne in tehniške dediščine povezane z idrijskim rudiščem, ki je od junija letošnjega leta vpisana na seznam svetovne dediščine pri Unescu. Za uresničitev tega programa pa je nujno treba vzpostaviti tudi delovanje javnega zavoda, Centra za upravljanje z dediščino živega srebra, ki ga je Vlada ustanovila julija 2011 kot pogoj za vpis na Unescov seznam, žal pa ta center še ni v funkciji. Prihodnji teden bo v Idriji ob prisotnosti visokih predstavnikov Unesca, Španije in Slovenije Idriji tudi uradno podeljen znak svetovne dediščine pri Unescu. Glede na vse te aktivnosti in na program za obdobje 2013–2017 sem predlagal in vložil amandma oziroma naša poslanska skupina, da se za vzdrževala dela, monitoring in rudarsko škodo povečajo sredstva za 500 tisoč evrov in enak amandma je vložen tudi za proračun za 2014. Apeliram, da se ta dva amandmaja sprejmeta, predvsem pa da Vlada pospeši vse aktivnosti za ustanovitev Centra za opravljanje z dediščino živega srebra. Hvala lepa.
Želi še kdo? Proceduralno, gospod Janko Veber.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Glede na to, da je nekaj amandmajev, ki se nanašajo na različna področja, torej ta konkretno na področje Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo, naslednji na področje cest, sprašujem, ali bodo predstavniki Vlade dajali odgovore na amandmaje. Nekateri, ki so tukaj, pokrivajo določena področja, vendar ne gospodarstva, ne infrastrukture, in mislim, da bi bilo nujno potrebno, da dobimo pojasnila Vlade, zakaj nekaterih amandmajev ni mogoče podpreti oziroma kako bo pristopila k reševanju situacij, ki jih navajamo v teh amandmajih. Torej, sprašujem, ali bo mogoče vendarle nekdo prisoten s strani gospodarstva in prometa pa tudi naprej, s področja izobraževanja, kamor smo vlagali amandmaje. Hvala.
Hvala, gospod Veber. Delim vašo željo. Mislim, da bi bilo prav, če bi predstavniki Vlade dali odgovore na te amandmaje, vendar ni vseh. Nekateri so tukaj, minister se bo verjetno oglasil, ko bo prišlo njegovo področje, njegov resor na vrsto, državna sekretarka tudi – za ostale pa ne vem. Vlada je bila povabljena, razprava pa lahko teče tudi brez udeležbe Vlade. Se pa strinjam, da bi bilo dobro, če bi bila Vlada bolje zastopana. Gremo naprej. Proračunski uporabnik 2431, Direkcija Republike Slovenije za ceste. V razpravo dajem tri amandmaje Poslanske skupine Socialnih demokratov k podprogramu Investicijsko vzdrževanje in gradnja državnih cest. Razpravlja gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Razpravljal bi o vseh treh amandmajih, ki se ne nazadnje nanašajo na 3A razvojno os. V prejšnjih letih smo zelo veliko govorili o tem, da je potreben razvoj Slovenije tudi na tistih območjih, kjer ni za pričakovati, da bo zgrajena avtocesta, da pa je treba ta območja priključiti z ustrezno cestno ali pa z železniško povezavo na avtoceste oziroma na mednarodne železniške tire zaradi omogočanja razvoja gospodarstva in predvsem omogočanja ustrezne mobilnosti prebivalstva, ki živi v teh območjih. Ti trije amandmaji se nanašajo prav na izvajanje še posebnega programa, ki ga je sprejela prejšnja vlada. Ne samo, da smo uspeli z zakonom o Pomurju, s katerim smo želeli spodbuditi gospodarsko rast in zagotavljati delovna mesta, prejšnja vlada je sprejela tudi program o razvoju Pokolpja. V ta program spadajo tako belokranjske občine Semič, Metlika, Črnomelj, kot tudi kočevske, kamor spada občina Kostel, Osilnica, Kočevje in ne nazadnje Loški Potok. V tem programu izvajanja Pokolpja je posebna postavka tudi 3A razvojne osi, ki se nanaša na obnovo cest in izgradnjo železniške infrastrukture. Ti trije amandmaji govorijo o posodobitvi cest in izgradnji tistih ukrepov, ki bi omogočali varnejšo in hitrejšo povezavo kočevske z našo prestolnico in z avtocestnim križem. V prvem amandmaju predlagamo povečanje sredstev za investicijsko vzdrževanje državnih cest, in sicer v višini 400 tisoč evrov, s čimer menimo, da bi lahko Direkcija za ceste pristopila k pripravi dokumentacije in k izvedbi nekaterih ukrepov, ki so nujni, da se elementi te cestne povezave izboljšajo. Dejstvo je, da so tako mednarodna institucija, ki je pregledovala varnostne razmere na tej cesti, kot tudi vse domače institucije, ki se s tem ukvarjajo, ugotovile, da je to cesta, ki je ne nazadnje poimenovana kot cesta smrti, zaradi izjemno nevarnih cestnih elementov. Gre za preozko cesto, ki je narejena za vsega 80 km na uro, niti ne zdajšnjih 90 km, kolikor je dovoljena in predpisana hitrost po zakonu, to je več, kot dejansko ti cestni elementi dovoljujejo. Gre za preozko cesto, gre za nepregledne odseke in to povzroča tudi številne nesreče z najhujšimi izidi. Teh 400 tisoč evrov je tisti minimum, s katerim želimo spodbuditi in omogočiti direkciji, da pospeši pripravo projektne dokumentacije, s katero bi pozneje izvedla ukrepe, da se ti cestni elementi izboljšajo. Naslednji amandma, ki je vložen v višini 200 tisoč evrov, pa je namenjen temu, da se pripravi državni prostorski načrt za obvoznico Velike Lašče, Ribnica in se s tem izognemo nevarnostim, ki nastajajo pri prometu, ker gre za glavno cesto, pri vožnji skozi naselja. S tem se ogroža tako najšibkejše, torej otroke, ki so udeleženci v cestnem prometu, kot tudi vse prebivalce, ki opravljajo vsakodnevna opravila in se srečujejo z nevarnostmi, ki jih prinaša promet skozi ta naselja. Gre za državni prostorski načrt, tako da je v pristojnosti države, da pripravi vso potrebno dokumentacijo, da se te obvoznice začnejo graditi. Naslednji amandma se nanaša na kočevsko kolesarsko povezavo, ki pa je namenjena predvsem temu, ker gre za največjo občino po površini v Sloveniji, da se ob prometnici zgradi kolesarska povezava in s tem omogoči mobilnost prebivalcev po kolesarski stezi in dostop do šol, kajti mnoga naselja so precej oddaljena od središč, kjer so šole. S to varno kolesarsko povezavo bi bila omogočena bistveno varnejša pot do šol in komuniciranje vseh prebivalcev, ki živijo izven središča, izven Kočevja do svojega središča. Sama kolesarska povezava pa ima tudi širši status, kajti gre za povezavo, ki se nadaljuje naprej do meje z Republiko Hrvaško in pomeni mednarodno kolesarsko povezavo, ki pa je ravno tako pomembna zaradi turistične ponudbe in varnosti v cestnem prometu. Torej, vsi ti ukrepi se nanašajo na to, da se izpolnjuje zaveza Vlade iz leta 2011. 7. aprila 2011 je bil program sprejet in v tem programu je za 3.a razvojno os in za 3. razvojno os v Beli Krajini predvidenih 254 milijonov evrov, dinamika financiranja projektov pa se določi z državnim proračunom. V teh dveh državnih proračunih ni nobenih konkretnejših zneskov, s katerimi bi sledili sklepu Vlade, ki je obvezujoč tudi za to Vlado, kajti program Pokolpja govori o tem, da morajo vse sektorske politike v Vladi prednostno obravnavati območja, ki imajo zelo velike razvojne težave. Tako da je tudi Ministrstvo za promet in infrastrukturo zavezano k temu, da prioritetno obravnava tako 3. razvojno os, ki pelje proti Pokolpju, kot tudi 3.a razvojno os, ki pelje proti kočevski. Vsega tega v teh dveh predlogih proračunov ni. Glede na to, da je tudi predsednik Vlade včeraj govoril o tem, da je potreben čimprejšnji regionalni razvoj in enakomerna razvitost tega območja, bi želel in še posebej rad slišal argumentacijo, zakaj se ne upošteva sprejete odločitve Vlade, da imajo ta območja prednost in kdaj bo odpravljen manko v regionalnem razvoju na teh območjih, kjer je bistveno večja brezposelnost kot drugje v Sloveniji. Še vedno se srečujemo s številko 20 % in več in to so razmere, ki so bile podlaga za to, da se je prejšnja vlada odločila, da prednostno obravnava vsa ta območja. Sklepi so, še enkrat poudarjam, zavezujoči tudi za aktualno vlado. Ker ne gre za visoke zneske, upam, da bo koalicija razumela te razmere, v katerih se nahaja kočevsko-ribniško območje in Bela Krajina, in podprla te amandmaje ter si s tem omogočila, da izvede to, kar je obvezujoče tudi za resor na področju prometa. Hvala.
Še kdo? Izvolite, gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Bom zelo kratek. Žal tudi sam ugotavljam, da ni predstavnikov tistih ministrstev, o katerih amandmajih teče razprava. Prav bi bilo, da bi bil prej, ko sem razpravljal, prisoten minister Žerjav, tokrat minister Černač. Vsaj takšna praksa je bila v prejšnjih letih, da so ministri prišli na tisti del razprave, ki se je konkretno dotikal resorjev, ki jih vodijo. Pričakoval sem tudi, da bomo prav ob tej razpravi, ali bo lahko uresničen načrt razvojnih programov v okviru prometne infrastrukture, dobili zagotovila, ali bo ta vlada lahko počrpala vsa sredstva iz evropskih skladov, da bomo lahko realizirali načrt razvojnih programov prometne infrastrukture. Le tako bomo lahko zgradili in nekako vzdrževali ter modernizirali cestno infrastrukturo v državi, kajti proračunskih sredstev je premalo. Ravno na področju prometne infrastrukture je bilo v obdobju 2007–2013 počrpanih komaj 20 % sredstev, zato bi bilo prav, da bi prišli ministri in predstavili, kako realno je ta proračun sestavljen, da bi dobili konkretne odgovore na konkretna vprašanja. Sicer pa podpiram amandmaje, o katerih zdaj teče beseda.
Če ni več želje za razpravo, prehajamo k proračunskemu uporabniku 2611, Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k podprogramu Kreiranje delovnih mest. Mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala. V dosedanji razpravi je bilo slišati marsikakšno obljubo ali idejo o tem, kako je treba spodbujati nastajanje novih delovnih mest. Na finančnem ministrstvu podatka o tem, tisti, ki so ga iskali, koliko je s temi silnimi ukrepi sedanje Vlade že bilo ustvarjenih novih delovnih mest, ni mogoče najti. Zato si pa obetam, da boste podprli amandma, ki je težak 10 milijonov – 10 milijonov je bistveno manj od ene milijarde, naj opomnim na to. Je pa to amandma, ki bi bil namenjen kreiranju novih delovnih mest predvsem za težko zaposljive ali težje zaposljive skupine. Gre za tako imenovano strukturno brezposelnost, ko je potrebnih nekaj spodbud gospodarstvu za to, da sprejme na delo take ljudi. To so pogosto ljudje v zrelejši starosti, ljudje z izobrazbo, se pa vključujejo običajno v javna dela, javna dela pa naj bi v nadaljevanju prinesla stalno zaposlitev. Tako je to zagotovo v skladu z razlagano doktrino, da je človeka, ki je zapustil trg dela, treba čim prej znova vključiti na trg dela, da ohranimo njegovo pozitivno samopodobo in tudi delovne izkušnje ne bi šle vnemar. Glede na napovedano reformo trga dela, po kateri bi ravno ta starost brezposelnih delavcev morala biti pripravljena sprejeti katerokoli delo – ne vemo, kaj se bo z zakonom v nadaljevanju sicer zgodilo –, je odpiranje možnosti za zaposlovanje toliko bolj pomembno. Hvala.
Hvala. Prehajamo k proračunskemu uporabniku 3330, Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Pozitivne Slovenije k podprogramu Mladi raziskovalci mobilnosti in spodbude najboljšim raziskovalcem. Izvolite, gospod Jožef Kavtičnik.
Hvala lepa. V vsaki družbi je nekaj nadpovprečnih ljudi, mladih, starejših, takšnih, na katerih potem družba sloni. In teh ljudi je približno 3 % v vsaki družbi, v vsakem narodu. Zdaj lahko hitro ugotovimo, koliko je takšnih pri nas, v Sloveniji. Nas je relativno malo v 550-milijonski evropski skupnosti in ti ljudje potem peljejo zagon oziroma pomagajo, da peljemo raziskave, znanost in tako naprej. Ti nadpovprečno sposobni, nadarjeni, se potem razdelijo, nekateri gredo v gospodarstvo, nekateri gredo v glasbo, nekateri v umetnost, v šport in tako naprej. In potem nam ostanejo tudi ti, o katerih govorimo zdaj, mladi raziskovalci oziroma raziskovalci, ki opravljajo neka pomembna, bolj pomembna, nekateri mislijo, da manj pomembna dela. Poglejte, samo za primerjavo. Pred 10 leti smo na milijon prebivalcev v Sloveniji bili nekje na 60 % evropskega povprečja, danes smo na 125 % evropskega povprečja. To pomeni, da naš šolski sistem prepozna dobre, kvalitetne in uspešne posameznike, in če jih prepozna, potem ni tako slab, kot se včasih sliši. Pred petimi leti je bil prihodek od patentov nekje na 70 % evropskega povprečja, danes je na 100 % oziroma v Sloveniji smo na desetem oziroma enajstem mestu v Evropi. Mi pa smo z lanskim proračunom, s proračunom 2012 posegli v ta prostor in zmanjšali sredstva za 21 milijonov. S tem proračunom vanj ponovno posežemo in ga zmanjšamo še za 14 milijonov. Ljudje, ki vodijo te institucije, so nam povedali, da bo prišlo do odpuščanja in če pride do odpuščanj, ne gre za starejše raziskovalce, ampak v večini primerih za mlajše. Ti mlajši bodo odšli. Ni tako hudo da gredo, ampak da ne bo novih raziskovalcev. Mladi, uspešni, nadarjeni, nadpovprečno nadarjeni si bodo našli neke druge zadeve, neka druga področja, kjer bodo zadovoljevali svoje potrebe, to je lahko zastrašujoče. Mlade upe, mlade raziskovalce oziroma mlade nadarjene in uspešne bomo prepustili nekje kar tako. Če nam gre za ta narod, če nam gre za kaj, potem je treba tukaj vložiti, velikokrat sem že dejal, da je vložek v mlade, v raziskovalce, v razvoj, v znanost najboljši vložek. Ne znam si predstavljati gospodarskega razvoja, če ne bomo imeli in podpirali raziskav, znanosti in razvoja. Hvala.
Mag. Majda Potrata.
Hvala, gospod predsednik. Tudi v Poslanski skupni Socialnih demokratov ta amandma podpiramo, ker menimo, da se je v naši družbi iz izkušenj pokazalo, da so se projekti, ki so namenjeni mladim raziskovalcem, vedno vračali z večkratnikom. Po OECD ugotovitvah je vsak vložek v visokošolsko izobraženega posameznika vrnjen s petkratnikom ali šestkratnikom, zato ker so pripravljeni na delovna mesta z visoko dodano vrednostjo. Rada bi opozorila na to, da je po zadnjih Eurostatovih podatkih kar polovica podjetij, gospodarskih subjektov, manjših, srednjih in večjih, takih, ki imajo dobro razvito inovativno dejavnost, torej je spodbujanje vključevanja mladih raziskovalcev potrebno. Slika je slabša pri prijavljenih in potrjenih patentih, ampak to vzrok ni v slabši usposobljenosti, ampak v zelo dragih postopkih in zapletenih postopkih prijavljanja patentov. Kakorkoli že gledamo, če se sklicujem na podatke domače statistične stroke, o kateri nekateri nimajo najboljšega mnenja, ampak če pogledate, na tisoč prebivalcev počasi raste število raziskovalcev. Od 5,4 v letu 2000 do 9,4 v letu 2010. Ne bom vam govorila, kako visoke številke so v drugih državah. Zdi se mi, da je treba spomniti na tisto tezo iz pisma rektorjev treh javnih in ene zasebne univerze, da je visokošolstvo najboljša izvozna dejavnost. Torej, dajmo financirati, dajmo spodbujati raziskovanje in dajmo mladim odprte možnosti! Zdaj pa, da ostanem stara feministka, zlasti je treba skrbeti za to, da se tudi delež žensk v raziskavah in razvoju poveča zato, ker je največje umanjkanje ravno tukaj, če gledamo število diplomantk je žensk bistveno več, umanjkajo pa potem pri svoji nadaljnji dejavnosti, pri doktorskem študiju ali pri dejavnostih v ravno takšnih institutih. Hvala.
Naslednji amandma pri istem proračunskem uporabniku, Ministrstvu za izobraževanje, znanost [[...]]Vi bi še na predhodni amandma razpravljali, gospod Veber? Ja, prosim.
Hvala za besedo. K temu amandmaju, ki namenja sredstva mladim raziskovalcem, bi želel nekako izpostaviti naslednje dejstvo, da se resnično jemlje 26 milijonov pri obveznostih, ki nastanejo zaradi servisiranja obresti iz naslova domačega dolga in ob vedenju, da so te obresti vedno dražje. Pa vendar se mi zdi, da bi bilo reprogramiranje teh obveznosti, torej odmik teh obveznosti, obvladljivejše, kot pa če ne vložimo sredstev v mlade raziskovalce. Kajti, če bomo zagotavljali raziskave, bomo zagotavljali razvoj in v prihodnosti tudi povečevanje sredstev v proračun. Tako da se mi zdi, da je ta ukrep takšen, ki bi ga veljalo podpreti in omogočiti, da si z znanostjo odpremo pot v prihodnost. Hvala.
Gospod Jožef Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa. Ta amandma je izredno všečen in deluje pozitivno, kajti menim, da v tej dvorani ni nikogar, ki ne bi bil pripravljen vlagati v mlade raziskovalce. In tudi spodbude za najboljše raziskovalce – ampak pri tem drugem delu je treba biti že bolj pazljiv, kajti percepcija, kdo so najboljši raziskovalci, je v slovenski znanosti in slovenskih akademskih krogih zelo različna. Nekateri si jo ustvarijo na podlagi halo efekta, imidža in dostopa do sredstev, tako je vsaj bilo, s halo efektom, z govorjenjem, da so odlični raziskovalci in dobrimi zvezami. To pa se ne preliva v nove proizvode. Kljub temu da recimo 20 let parazitirajo na teh sredstvih, nimajo enega svetovno znanega članka, ki ga bi citirali drugod, kar je najboljša referenca, da so res uspešni, če gre za [[nerazumljivo]] znanost. Pri tej zadevi je treba biti previden, če pride denar, če bi ga dali v prave roke. Drugo, kar pa mene glede na predlagatelja izjemno zanima, namreč napisali ste, da bi ta sredstva izvezli iz sredstev servisiranja obresti iz naslova domačega dolga. To pomeni, da obresti kreditov ni treba plačevati. Zdaj pa, ker gre iz vaše stranke, ker ste bili nosilci zadolževanja v prejšnji vladi, me zanima, če ste sklenili takšne pogodbe, da ni bilo treba kreditov servisirati iz obresti. Sklenili ste brezobrestne kredite, država pa kljub temu dobiva račune od svetovnih bank za obresti. Ali gredo te obresti kam drugam, na kakšne druge račune? Pa bi se dalo tam vzeti. Morate pojasniti, drugače se mi zdi nelogično, da ste zadolžili državo, zdaj bi pa rekli, da tega ne bomo odplačevali. Tako pač to je. Meni se zdi, da bi bil amandma bistveno bolj sprejemljiv, če bi našli konto, s katerega bi lahko v resnici vzeli. Če pa ste sklenili pogodbe, ne da se obresti vračajo pa da gredo nekam drugam, da je to nek poseben fond, za katerega država ne ve, potem je pa to drugo; ampak to pa morate javnosti povedati. Hvala lepa.
Gospod Franc Pukšič, izvolite.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, gospod predsednik! Prav to, vzeti pri servisiranju obresti iz naslova domačega dolga; saj nismo pozabili ali pač, leta 2010 smo proračun zadolžili za milijardo 870 milijonov, leta 2011 za milijardo 500 tisoč milijonov, proračun za letošnje leto 2012 je zadolžen za milijardo in nekaj po rebalansu, predlog za 2013 je pod milijardo zadolžitev, velik del te zadolžitve v letu 2013 pa bo šel žal za odplačevanje obresti. Res pa je, na kar sem vseskozi tudi opozarjal – tri leta nazaj, pravzaprav že od 2008 naprej, vseskozi koriščenje evropskih sredstev. In sedaj graditi, bom rekel demagogijo na teh amandmajih, kdo bi sedaj podprl znanost, kdo bi podprl kulturo, za malice in tako dalje, kot si sledijo amandmaji in pozabil, da so tisti, ki so vodili državo leta 2009 v Bruslju zapravili 290 milijonov. Tam so jih pustili. Leta 2010 so pustili 427 milijonov, govorim samo od tistega, kar je bilo v zaključnem računu sprejeto in o realizaciji, torej o proračunu, ki je bil na koncu sprejet in realizaciji v zaključnem računu. Leta 2011 se je pustilo okoli 200 milijonov in če to seštejemo, pridemo na eno milijardo. Se spomnite, kolikokrat sem opozarjal na to, da bomo v Bruslju od 4,2 milijarde pustili za obdobje 2007–2013 celo milijardo evrov? No, če sedaj pogledam te najnovejše podatke, vidim, da so edina izkoriščena sredstva na kmetijskem področju, na ostalih sektorjih in operativnih programih pa ne. Si predstavljate, koliko raziskovalnih institucij, koliko raziskovalnih nalog, koliko mladih inženirjev, znanstvenikov bi lahko delalo, če bi imeli na razpolago ta denar oziroma če bi s tem denarjem – kaj pa pomenijo ta evropska sredstva? Pomenijo približevanje povprečju Evropske unije. Torej, če bi mi ta sredstva, izkoristili pa jih žal nismo. Čeprav je to pripravila naša vlada, se bojim, da ne bo realizirano, ne bo! Ne v 2013 in ne v 2014. Milijarda 400 in skoraj ena milijarda v 2014 priliva evropskih sredstev, zato ker je bil enostavno največji problem pri razpisih, na katere sem vseskozi tudi opozarjal. Ne vem, če vam je jasno, kaj to pomeni. Leta 2010 je bilo za 2 milijardi evrov razpisov, leta 2011 pa za 80 milijonov. Vse skupaj se je ustavilo na tem področju. In sedaj bom rekel, da ta jezo, ki jo ljudje izražajo, to nezadovoljstvo izhaja tudi iz tega, da je bila politika neodgovorna, neodgovorna za koriščenje in peljanje stvari v investicijski ciklus in v znanstvenoraziskovalno dejavnost v visokem šolstvu – če hočete, tudi v srednješolskem so nekateri projekti iz skladov povezani celo z osnovnimi šolami. Najbolj mi je pred očmi predstavitev današnjega proračuna, kot je zelo eksaktno in jasno vsem povedal kolega Starman, da več, kot imamo, se ne moremo zadolževati. In še to, kar se zadolžujemo, bi morali rezati, da ne bomo zopet jutri za to zadolževanje še več plačevali in posledično, žal posledično, bo zopet na raziskavah, znanosti, umetnosti, kulturi in tako dalje manj, žal tudi manj za kvaliteto življenja naših najmlajših. Meni je zelo žal in se mi ne zdi prav, da se nekaterih programov, ki jih je sprejela prejšnja Vlada v obdobju 2004–2008, v tej Vladi ne more izvajati, ampak prav zaradi tega. Danes je bilo marsikaj slišati, o tabelah, zadolževanju in ne vem čem vse. Po drugi strani pa opozicija nasprotuje vsakemu ukrepu, ki bi pripeljal do varčevanja. Tako kot je kolega Starman rekel, še to milijardo zadolževanja bi morali oklestiti, in to je edini način, če hočemo jutri iti s celimi gatami naprej. Zdaj pa še tega ne bomo imeli, ker bomo enostavno na ta način zapravili. Iz naših javnih podatkov, iz Umarja, smo leta 2008 imeli 8 milijard zadolžitve, to je 22 % bruto domačega proizvoda. Leta 2011, gospe in gospodje, 16,9, skoraj 17 milijard, to je 47 % zadolžitve bruto domačega proizvoda. Tisti, ki pišejo te amandmaje, pri katerih lahko nastopaš všečno, Poslanska skupina Pozitivne Slovenije, so sedeli poleg ministra, ki je bil daleč najbolj odgovoren, zraven pa direktor ali direktorica za proračun, vsa ta tri leta, ko so nam več kot podvojili javni dolg, za 8,7 milijarde, in so nas pripeljali v katastrofalno situacijo. Ne mi reči, da sem sam, ki ne bom mogel podpreti tega amandmaja, proti znanosti, da sem proti kulturi, da sem proti izobraževanju, da sem proti znanstveni dejavnosti, proti malicam in ne vem čemu vse. Nepojmljivo je, da se lahko tako pretvarjamo. Še nekaj, pa bom zaključil. Glejte, kolikokrat sta meni takratni predsednik vlade in finančni minister rekla, da odgovarjamo za to, kar delamo. Ja, s čim, dragi moji politiki, odgovarjamo? S tem, da izgubimo na koncu na volitvah ali pa ne, to je vse. Torej, nobene druge, žal, nobene druge odgovornosti ni. Pa čeprav je kasneje že leta 2010 minister Križanič priznal, da počasno črpanje ogroža financiranje evropskih projektov. Sam je o tem spregovoril, ko smo prišli s konkretnimi projekti ter z jasnimi vprašanji. Namreč, saj veste, koliko notranjega prerivanja je bilo okrog tega, kdo bo nosilec tega denarja, teh evropskih sredstev. Rekel je tudi, da so povračila sredstev Evropske unije katastrofa, ker se enostavno pristojnim ne da – celo tako daleč je šlo. Veste, ko ste tisti, ki danes vlagate te amandmaje, sprejemali rebalans proračuna za leto 2011, ste spreminjali proračun, in sicer proračunski primanjkljaj se bo z rebalansom povečeval. Tudi to je krivda, tudi tu je vaša krivda, da danes žal na to postavko znanosti in informacijske družbe ne moremo dati več sredstev. Kje ste povečevali sredstva? Piše takole: višje plače v državni upravi – torej ste rebalans spreminjali zato, ker ste povečevali plače v državni upravi –, manj sredstev za investicije, manj za subvencioniranje podjetij in več za nezaposlene. To so bile postavke in danes brez zgodovinskega spomina ali tega, kar ste delali, vehementno predlagate: vzemi tu, vzemi tam. Kažete kazalce, kako izgubljamo oziroma kako bomo še naprej drveli v povečevanje zadolževanja oziroma v povečevanje zadolževanja v obliki bruto domačega produkta. Kolegice in kolegi, vse te amandmaje, ki ste jih dali, če bi korektno in pošteno delali na tistih mestih, kjer ste bili direktorica, ki je bila danes zelo pametna, takrat pa direktorica za proračun, bi z veseljem podprl, pa še dal kakšnih 100 tisoč evrov zraven ali pa pol milijona evrov, ker bi to samo koristilo naši družbi, ker bi to samo koristilo za naš razvoj, ampak žal ne moremo. Kolega Starman je rekel, da je treba še to milijardo oklestiti, če hočemo, da bomo čez dve leti začeli živeti samo od tistega, kar ustvarimo. Zdaj pa karkoli bomo naredili, bomo naredili zato, da bomo te kredite, obresti in tako dalje plačevali drugim in jemali našim študentom in dijakom. Ni pošteno, ni prav, vendar ste nas do sem pripeljali. Gospa Bratušek, tukaj imate sigurno eno od daleč največjih odgovornosti.
Gospod Jožef Kavtičnik, izvolite.
Hvala lepa. Zdaj mi je pa vse jasno o tem amandmaju. Zdaj sem pa res dobil čisto vse informacije, kaj bi, če bi in če bi bilo in če ne bi bilo. To je pa res, ta amandma je bil zdaj tako dobro razložen, zakaj se ne bi podprl! Poglejte, ne govorimo o kopici amandmajev, mi govorimo o enem amandmaju, ki ni zastrašujoč za ta proračun. Kolega Tanko je prej govoril o milijardi. Poglejte, odpovemo se 950 milijonom, pa če jih 50 milijonov namenite za izobraževanje in znanost, za razvoj, bo ta država šla sigurno z boljšo kondicijo v naslednja leta. Kdo pa bo pripeljal to državo iz krize, na kakšen način in s čim, se pa lahko zoperstavimo številčnim na tekmi s 550 milijonskimi narodi in tako naprej. Na kakšen način in s čim? Z znanjem, z našo glavo. Z razvojem in s tem. Seveda so potem pridne roke, marljivost in tako dalje potrebne, ampak trije procenti ljudi, ki so ustvarjalni, vodijo naš razvoj, znanost in tudi potem gospodarsko rast. Če jih bomo tukaj prikrajšali, če jim bomo tukaj stopili na prste, potem pa res ne vem, na kakšen način se bomo lahko soočili s krizo in na kakšen način mislite pospešiti ta gospodarski razvoj. Na takšen način sigurno ne. Če bomo s prstom kazali, kaj je bilo in kaj bi bilo, če bi bilo, to nima smisla. In danes, ko govorimo, stopimo skupaj. Pa dajemo se malo poslušati. Nismo tukaj sami bebci, oprostite, res nismo sami bebci. Dokazano, da nismo. Ampak za vas verjetno nismo dovolj kooperativni, da nas ne poslušate, da ne želite, morda takrat, ko vam res paše, vzamete kakšno našo misel. Hvala lepa.
Mag. Alenka Bratušek, izvolite.
Gospod Pukšič, vas in vaše izvajanje ljudje pač ocenjujejo, kot ga ocenjujejo. V soboto sem na odboru najprej preverila, kdo stoji za tem proračunom. Ne boste verjeli, da sta minister in gospod Šircelj rekla, da Vlada in minister za finance in ne tisti odgovorni na Ministrstvu za finance, na Direktoratu za proračun. Ampak če se zmeniva, pa prevzamem odgovornost za to in vi prepustite vse, kar je bilo v vaši občini dobrega narejenega, ko ste bil župan, svojemu direktorju občinske uprave, sva zmenjena. Ker vi bi takrat, ko je nekaj slabega, to obesili nekomu drugemu, ko je pa kaj dobrega, bi si pa to na prsa pripeli minister, predsednik Vlade in vi kot župan. Amandma, predlog je, da zagotovimo sredstva za mlade raziskovalce, mobilnost in spodbude najboljšim raziskovalcem, znižujemo pa sredstva za servisiranje javnega dolga. Če bi držali svoje obljube in velike besede o tem, da je zadolževanja konec, bi tukaj lahko pobrali še več, kot smo zdaj predlagali, gospod Pukšič. Še več. Še več. Na žalost pa bo tudi vaša vlada povečala zadolževanje za 50 % in to so podatki IMF. IMF! Ne Alenke Bratušek! 50 %! Zato mogoče z malo manj žara govorite o preteklosti, kaj vse je bilo narobe, ker ko boste zapustili mesto drugim, boste imeli približno enake procente. Še enkrat, konec koncev si vlada jemlje velika pooblastila za prerazporejanje in bo ves ta manko na obrestih, ki se bo zgodil – če vam je res toliko do mladih ljudi, do znanosti in raziskovanja –, lahko prerazporedila skladno s svojimi pristojnostmi, ki jih bo dobila v Zakonu o izvrševanju proračuna. To bi kot župan lahko vedeli.
Gospod Franc Pukšič, replika.
Gospa Bratušek, ponosen sem na čisto vse, kar smo naredili v naši občini, vendar si nisem za nobeno zadevo pripenjal nageljčka, da je bil to moj uspeh, ampak je bil to uspeh 2 tisoč 756 občank in občanov občine Destrnik, tudi tiste občanke, ki je spekla kruh, potico in ju prinesla na otvoritev. Brez vsega tega uspeha ne bi bilo. Tako da s tem nimam nobenega problema. Vam, gospa Bratušek, sem že na nacionalni televiziji povedal, da imate plus za tisti plus, ki je bil leta 2008, ob zaključku Janševe vlade s 40 milijoni presežka – tudi za to ste krivi, v pozitivnem smislu. Krivi ste še bolj, ker se kot strokovnjakinja niste postavili in rekli, da tega ne boste delali, ker to pelje državo v katastrofo. Gospa Bratušek, vi osebno ste krivi, ena izmed najbolj krivih, da ste državo zadolžili od 8 milijard 180 milijonov na 16 milijard 954 milijonov v letih 2009, 2010 in 2011.
Gospod Pukšič, to osebno obtoževanje ne sodi v kontekst razprave o tem amandmaju.
Gospod predsednik, res je, okrog amandmaja tega prej nisem delal, ampak samo odgovarjam gospe Bratušek na to, kar je povedala o meni osebno. V redu, preskočim to. Gospa Bratušek, strinjali se boste, da je tudi takrat vaš minister dr. Križanič bentil po ministrstvu za koriščenje evropskih sredstev, da določenih stvari niso peljali in na teh kolegijih ste sedeli tudi vi. Med drugim je bilo celo zapisano, da se po viru tradicionalno vlagajo zahtevki v prvih mesecih leta, torej upočasnijo, ker kot da so uslužbenci utrujeni od konca leta. Ministrstvo za finance pa opozarja, da imamo takrat bistveno več zahtevkov na Evropsko komisijo. Tu je celo tabela po ministrstvih, koliko milijonov evrov se ni vložilo v letu 2011 za povračilo. Hočem še enkrat povedati, pa nič drugega kot to, da bi bil z veseljem tisti poslanec koalicije, ki bi lahko rekel, da znanosti povečamo toliko, regionalnem razvoju toliko, za podporo malemu gospodarstvu toliko in toliko, ampak kolegice, gospe in gospodje, jasno moramo povedati, da bomo to, kar smo pojedli, plačali. Nobeno kosilo ni zastonj, vi ste ga pojedli, narod pa ga plačuje. Vi ste ga pojedli, narod pa ga plačuje! Žal smo pred tem, in s tega prekletega dreka moramo pripeljati državo ven. Vi tega niste sposobni, žal, mi pa s prekleto težo. Ta koalicija, ta koalicija ne bo dobila ene plus točke zaradi tega. To je koalicija, ki rešuje državo in ni koalicija, ki deli, kot ste to delali vi.
Gospod Pukšič, predlagam malo bolj dostojno, umirjeno razpravo in predvsem vezano na amandma, ki je bil vložen. Proceduralno, gospa Maša Kociper.
Spoštovani predsednik, sicer ste zdaj poslanca Pukšiča opozorili, vendar bi dala proceduralni predlog, da se vsi, ki vodite te seje, dogovorite, da striktno opozarjate poslance, kadar svoje razprave zlorabljajo za osebne žalitve poslancev in tako rekoč pod krinko imunitete izvajajo kaznivo dejanje razžalitve ali žaljive obdolžitve, poslanec pa nima niti možnosti, da bi ustrezno odreagiral. Kolegica ga bo pozvala, je tako ali tako povedala, da to isto stvar izreče zunaj prostorov Državnega zbora, kar bi ji nudilo več možnosti, da sproži ustrezne postopke proti gospodu Pukšiču in tudi drugim, ki to ponavljajoče delajo v okviru razprav, zlorabljajo temo in se sploh ne vedejo ustrezno poslancem Državnega zbora. Hvala.
Se strinjam z vami. Predlagam, da se res izognemo osebnemu obtoževanju. Velja za vse. Gremo na naslednji amandma, to je amandma še vedno pri proračunskem uporabniku Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport. Govorimo o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k podporni dejavnosti na področju kulture. Gospod Matevž Frangež ima besedo.
Maribor je v letu 2012 Evropska [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ali lahko malo? Hvala lepa. Maribor je v letu 2012 Evropska prestolnica kulture. V tem letu je bilo doslej izpeljanih več kot 500 projektov, 500 projektov, ki so oživili mesto, ki so oživili življenje v partnerskih mestih in dokazali, da je kultura pomemben generator družbenega, ekonomskega in socialnega razvoja. S tem amandmajem želimo Socialni demokrati doseči to, da uspehi in trajnostni učinki Evropske prestolnice kulture ne bi izzveneli v prazno, takoj ko bo sam projekt prestolovanja evropski kulturi konec letošnjega leta končan. Ne! Želimo, da tiste razvojne učinke Evropske prestolnice kulture, ki jih je treba utrditi za to, da postanejo trajnosti, postanejo trajni element življenja v mestu in v partnerskih mestih, podpremo z nadaljnjim proračunskim sofinanciranjem Zavoda Maribor 2012, odlične ekipe, ki je izpeljala projekt Evropske prestolnice kulture in ki je v tem času zagnala en kompleksen poslovni proces, pridobila izkušnje, postala uigran tim, ki je sposoben nadaljnjega uspešnega pridobivanja evropskih sredstev. V projektu Evropske prestolnice kulture je bila izpeljana množica projektov, od kulturnih, do socialnih, do tudi ekonomskih iniciativ, ki so pokazali na novo identiteto mesta Maribor v času, ko išče svojo novo prihodnost v postindustrijskem obdobju. Verjamem, da se vsi strinjamo, da Maribor potrebuje dobra, pozitivna sporočila in kličem ta Državni zbor k podpori temu amandmaju, da zagotovimo minimalni obseg sredstev za nadaljevanje poslanstva Evropske prestolnice kulture in utrjevanja trajnostnih učinkov v višini 500 tisoč evrov v letu 2013 in 500 tisoč evrov v letu 2014. Verjamem pa, da bo tudi Majda Potrata, kot soavtorica tega amandmaja, kot odlična poznavalka kulture, dodatno utemeljila to našo ambicijo.
In to bo sedaj tudi res storila. Mag. Majda Potrata.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik! Projekt Evropska prestolnica kulture, ki je navadno postavljen v dva različna konca Evrope, je v letih doživel številne spremembe in v taki pojavni obliki, kot je v Mariboru s partnerskimi mesti, je nekaj prav posebnega. Morebiti tudi zaradi tega, ker so finančne okoliščine zarezale v vse tisto, kar bi projekt v resnici prinesel kot razvojno spodbudo z novimi prizorišči v mesto samo. Z Matevžem Frangežem ne bova razpravljala o zamujenih priložnostih, za katere smo krivi v mestu sami, veliko je odgovornosti tudi v razmerah, v kakršnih smo, ampak treba je povedati, da je projekt odprl čisto nove razsežnosti. Mislim predvsem na to, kako je znal pritegniti ranljive skupine v različne dejavnosti. Ker je bilo v organizacijski shemi postavljeno tako, da bi vse dejavnosti med seboj povezoval Zavod Maribor 2012, bi bilo dobro ohraniti delovanje tega zavoda še v prihodnje. Prepričana sem, da bo Državni zbor, vsaj Odbor za izobraževanje, znanost, kulturo, šport in mladino o tem projektu še govoril, če se bo moral projekt odreči sklepni prireditvi, ki je bila predvidena za 15. december, pa zaradi znanih dogodkov v Mariboru zdaj visi v zraku, ker vemo, v kakšnih časih smo, in neke množične prireditve na prostem so lahko predmet koga drugega, prireditve se lahko ukradejo. Ne vem, kaj bo vodstvo storilo, ampak zagotovo se bo odločilo izrabiti priložnost in uspehe Evropske prestolnice kulture predstaviti Državnemu zboru, ker se bo v Državnem zboru končalo s tistim, s čimer se je navsezadnje vse začelo. Naj ne bo poudarek na velikih investicijah, če zanje ni možnosti, ampak poskrbimo, da bo projekt izpeljan v vsebinskem pogledu. To pa mislim, da je in da je zadostil okusom različnih prebivalstvenih skupin, starosti, poklicev in okusov. O okusih se pa ne prepiramo. Hvala.
Hvala. Minister Turk, izvolite.
Lahko pa vseeno nekaj rečem – nisem se nameraval prijaviti k besedi, ampak vendarle bi rad pohvalil sodelavce na ministrstvu, tudi opozicijo in Državni zbor. Kar se tiče Evropske prestolnice kulture je vendarle država svoj del obveznosti izpolnila in smo lahko veseli, da se bo vsaj, kar se javnega financiranja s strani države tiče, ta projekt odvil, bom rekel, po načrtih. Je nekaj drugih težav, ki jih poskušamo reševati na ministrstvu.
Gospod Matevž Frangež, izvolite.
Gospod minister, delim vašo oceno, ampak si ne želim, da dober projekt izzveni v prazno. Ta projekt potrebuje še leto, dve, zato da zagotovi trajnostne vire za financiranje. Poglejte, po Mariboru kroži šala, ki pravi: "Kdo pravi, da staro mestno jedro ne živi?" V teh tednih zelo dobro živi, tisoče in tisoče Mariborčanov se spravlja na ulice in trge, ampak vam povem, v tem letu je staro mestno jedro Maribora živelo kot že dolgo ne, ker je kipelo od kulturnega ustvarjanja. Kamorkoli si pogledal, kamorkoli si šel, je bil zven glasbe, je bil dotik umetnosti. Mesto je živelo z Evropsko prestolnico kulture, Maribor je plačal izjemno visoko ceno osamosvojitve in tranzicije. To je eden od razvojnih projektov, ki nam je ostal in trdim, da so ga ekipa Zavoda Maribor 2012 in tisoče ljudi, ki so ga soustvarjali, izpeljali dobro. Dajmo ta minimalna sredstva za to, da se ta projekt in njegovi učinki nadaljujejo. Vljudno prosim, da se Vlada opredeli do tega amandmaja.
Gospod Jožef Jerovšek.
Poglejte, o tem, da je EPK – Evropska prestolnica kulture za Maribor izjemno uspešen projekt in za državo Slovenijo, absolutno ni dvoma. In sem vesel, ker sem v tem mestu hodil na gimnazijo in nekako gravitiram tja. Res se je Maribor spremenil, absolutno, še posebej mestno jedro. To moramo priznati celo Kanglerju. Trg Leona Štuklja je za Maribor neverjetna pridobitev. Zadnjič, ko so bile demonstracije, sem dal na tvit, "da so nekateri prišli na trg in upam, da iz sovraštva ali tiste vneme ne bo kdo razbil Trga Leona Štuklja". Kajti Maribor se je dejansko spremenil. In ta sprememba je privlekla v Maribor po uradnih podatkih za 70 % več turistov. Zato se mi zdi, da moramo dati tej ekipi, direktorici in programskemu vodji Mitji Čandru že v tem trenutku vso priznanje, kajti Maribor se je trajno spremenil. Meni je žal, da se ta projekt končuje v času nemira, nezadovoljstva, ki ima vzrok popolnoma drugje, v socialni in resnično težavni sliki Maribora, ki pravzaprav v 20 letih ni bila sanirana, ko je v Mariboru propadla vsa težka industrija. To je bil, nekoč so mu rekli jugoslovanski Manchester, tekstilna industrija, avtomobilska industrija, vse to je šlo v stečaj še v prejšnjem režimu ali pozneje. Evropska prestolnica kulture je projekt, ki je res vrnil nekaj upanja in ima trajno koristne posledice. Mislim, da ste pa naredili veliko napako. Ta sredstva bi morali iskati znotraj turizma, znotraj gospodarstva, ker se mi zdi, da se tega amandmaja glede na to, kateri vir iščete, ne da realizirati. Ker to, da bi mi v tujino pošiljali signal, da ne bomo več odplačevali dolgov, to je slabo sporočilo. Mislim, da se bo dalo najti neka minimalna sredstva, da bo zaokrožitev tega uspešnega projekta, v naslednjih letih narejena iz drugih virov, kar država zmore, in ta sredstva se skozi mariborski turizem že vračajo. Tam je po moje treba najti dolgoročni vir in neka sredstva v bodoče. Hvala lepa.
Gremo na naslednji amandma. Še vedno smo pri Ministrstvu za izobraževanje, znanost, kulturo in šport. Proceduralno, gospod Frangež.
Prosil bi ministra, da se opredeli do tega amandmaja.
Minister Turk, izvolite.
Hvala lepa. Poglejte, mi delamo, imeli smo kar nekaj sestankov v prejšnjem mesecu – tudi ta mesec jih bomo imeli – kako ekipo, ki je delala EPK, ki je skrbela za jedro programa, ohraniti skupaj in kako jo usposobiti za to, da bo pridobivala evropska sredstva, bodisi direktno v Bruslju bodisi tukaj v Ljubljani. Tako da ti napori tečejo in so do neke mere vključeni tudi v proračun, kot ga je predlagala Vlada. Ne moremo si pa privoščiti, da bi neka sredstva, ki so bila namenjena Evropski prestolnici kulture, ki so bila enkratna, postala nekakšen pas, ki bi se vlekel skozi dolga leta. Kot pravim, ekipa je kvalitetna in pomagali bomo, da bo sposobna črpati različne vire sredstev, ki so za takšne mrežne kulturne dejavnosti na razpolago, tako v Sloveniji, kot direktno v Bruslju skozi povečanje kulturnega proračuna Evropske unije.
Isti proračunski uporabnik, amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k podprogramu Dejavnost visokega šolstva. Mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala še enkrat. Poslanska skupina Socialnih demokratov predlaga za plenarno zasedanje nekoliko popravljeno številko, z 20 milijonov smo jo spustili na 16, upajoč, da bo deležna razumevanja in podpore. Zakaj tako? Visoko šolstvo je izgubilo 20 milijonov. Ne zahtevamo čudežev, ne zahtevamo nedosegljivega in neuresničljivega, ampak samo toliko, da bi lahko po bolonjski reformi opravili programe, v katere so se študentje že vpisali in za katere grozi, da ne bodo mogli biti izpeljani. Na univerzah namreč ugotavljajo, da je z ZUJF zapovedano varčevanje v letu 2012 zmanjšalo stroške za 2 %. Tudi prihranek v naslednjem letu utegne biti samo 2 %. To pa je bistveno premalo za to, da bi se lahko kakovostno opravljal študijski proces, in gre preprosto za to, ali smo zagovorniki kakovosti ali ne. Pridružujem se pozivu Rektorske konference in apeliram na poslanke in poslance, da podprejo ta amandma. Navsezadnje je velika večina nas, ki tu sedimo, diplomirala na eni od teh univerz. Kakovost ter uspešnost ameriških univerz – se bo spomnil gospod minister, da sem ta podatek enkrat že citirala, je bilo mogoče brati v enem od slovenskih medijev – rasteta ravno iz privrženosti in zavezanosti bivših študentov svoji instituciji. Mi smo imeli to srečo, da smo študirali brezplačno. Imeli smo srečo, da so nekateri med nami lahko študirali tudi v tujini in si zagotovili dobro službo. Dajmo nekaj storiti tudi za to generacijo, ki prihaja. Mene nič ne zanima, ali bo zdaj spet kdo od koalicijskih poslancev rekel, da je to všečen amandma. To ni všečen amandma, to je potreben amandma, kajti ti, ki bodo zdaj prizadeti zaradi osiromašenja univerze, bodo to svojo zaznamovanost nosili s seboj. Lahko jo bodo odnesli tudi kam drugam. In škoda je, da se v tej demografski sliki odrekamo najbolj propulzivnemu delu svoje populacije. Meni je zelo žal, da moram tako govoriti in ponavljati tisto, da je brati postavke v tem proračunu zelo težko, zato ker ostajajo samo na ravni programa in podprograma, postavka je pa v celoti Dejavnost visokega šolstva. In potem sploh ni videti alarmantnosti stanja, ker se vidi tista cifra, ko govorimo o visokem šolstvu, vendar tako, kot da bi sredstva za to področje rasla, v bistvu je pa naraščajoča cifra povezana samo s tem, da so vanjo vključene tudi investicije. Pa nimam nič proti investicijam, morajo biti. Še huje, investicije v umetniške akademije so nujno potrebne v Ljubljani, da ne govorim, da bi tudi kod drugod kakšna investicija bila nujno potrebna. Ampak, kot rečeno, režemo od svoje prihodnosti, ne zaznamujmo je s svojimi odločitvami! Hvala.
Gospa Patricija Šulin.
Predsedujoči, hvala za besedo. Zdaj bi želela generalno komentirati vse amandmaje predlagateljev bolj iz finančno-računovodske stroke. Opozorila bi na to, da so s tega vidika neuresničljivi, zaradi dejstva, ker ste za vse postavke, ki ste jih povečevali, jemali iz servisiranja obresti iz naslova domačega dolga. Na hitro, kolikor sem preštela, ste iz tega konta pobrali oziroma želite pobrati približno 180 milijonov evrov, vemo pa, da imamo letno za 800 milijonov evrov dolga iz naslova obresti. To se pravi, 2 %, ki ju je treba nadomestiti nekje drugje, kajti obresti moramo plačati, to verjetno vemo vsi, ki smo se kadarkoli zakreditirali – banka najprej pobere obresti in potem se začne plačevati glavnico. Torej, če bi želeli teh 180 milijonov evrov počrpati iz konta "Servisiranje obresti iz naslova domačega dolga", potem bi se morali za 180 milijonov evrov še zadolžiti. Tu ponovno manjka konto zadolževanja, ki bi potem lahko te vaše amandmaje uresničil. Strinjam se, da so vse te zadeve, ki ste jih predlagali v skupni višini nekaj čez 200 milijonov evrov potrebne, ampak danes smo kar nekajkrat ugotovili, da je številka prihodkov zelo jasno napisana in določena. Predlagatelji ste zaradi neke želje po boljših programih, po boljši kulturi, po boljšem visokem šolstvu – saj razumem vaše amandmaje v tem duhu, kar ni nič narobe, vendar vas sprašujem: od kje vzeti? Servisiranje obresti iz naslova domačega dolga – kdor je kdajkoli delal v računovodstvu, zelo dobro ve, da iz tega konta brez dodatnega zadolževanja ne gre tudi z vidika računovodsko-finančne stroke. Še nekaj, če bi bilo črpanje evropskih sredstev v prvih petih letih boljše – počrpalo se je, kot vemo, samo v višini milijarde 700 milijonov evrov –, če bi počrpali toliko, kolikor smo imeli na razpolago, torej okoli štiri milijarde in bi jih pravilno usmerili, potem se v tistih letih ne bilo treba zadolževati za socialne transferje. Ker pa smo se zadolževali, imamo letno za 800 milijonov evrov obresti, ki jih moramo vračati. Vi ste te amandmaje obesili na obresti, ki jih moramo vrniti. Če želite amandmaje izvesti, se moramo, ponavljam, zadolžiti za 200 milijonov evrov, s čimer se pa osebno ne strinjam in zato teh amandmajev ne bom podprla. Hvala.
Hvala. Samo pripomba, ravno pri tem amandmaju, o katerem ste razpravljali, se črpa iz druge postavke, mislim, da vplačila v evropski proračun. Gospod Janko Veber, prosim.
Hvala, predsednik. No, saj na enako proračunsko postavko, kot ste opozorili, sem želel opozoriti tudi sam. Tukaj ne gre za to, da bi jemali sredstva pri vplačilu obveznosti zaradi obresti, ampak ta amandma jemlje pri plačilih prispevka v proračun Evropske unije in zgolj 16 milijonov je znesek. Upam, da bi vendarle v tem sklicu Državnega zbora prišlo do tega, da bi bil vsaj en amandma opozicije sprejet, še posebej, ker je vir, iz katerega jemljemo sredstva, resnično najmanj problematičen, kar jih je lahko v tem proračunu. Hvala.
Replika, gospa Patricija Šulin.
Hvala lepa. Kolega Veber, se nisva razumela. V zadnjemu delu sem razpravljala o vseh predlaganih amandmajih in se omejila na tiste amandmaje, za katere ste predlagali, da se za njih črpa sredstva iz naših dolgov – teh je za približno 180 milijonov. Sem opazila, da ste ne samo pri tem, ampak še pri nekaterih drugih predlagali konto. Pri tem, o katerem ste nazadnje govorili, predlagate črpanje iz finančne stabilnosti in plačil sredstev v proračun Evropske unije v višini 16 milijonov evrov. Če se ne motim, imamo tudi tukaj zavezo. Tako, žal, tudi tukaj ne bo šlo in naslednjič svetujem, da ko predlagate amandmaje, poiščite tiste konte, kjer to gre. Ne more iti iz kontov, kjer smo že zavezani, da ta sredstva plačujemo. Samo toliko.
Gospod Veber.
Ne vem, če je treba, ampak resnično, plačilo prispevka v proračun Evropske unije je najlažje obvladovati. Kamorkoli damo amandma, moramo nekje vzeti, da lahko poveš, kam boš dal. Poglejte, govorimo o visokošolskem izobraževanju in univerze opozarjajo, da ne bodo preživele. Torej, kaj je pomembnejše: da vplačamo 16 milijonov v evropski proračun ali da ohranimo univerze pri življenju oziroma omogočimo mladim študentom in vsem mladim, ki želijo študirati, da to tudi udejanjajo? Se mi zdi, da resnično ne bi smelo biti nobenih pomislekov.
Zaključili smo razpravo o tem amandmaju. Imamo naslednji amandma pri istem proračunskem uporabniku Ministrstvu za izobraževanje, znanost, kulturo in šport, in sicer amandma Poslanske skupine Pozitivna Slovenija in amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k podprogramu Prehrana študentov, dijakov in učencev. Dr. Andreja Črnak Meglič, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Otroci so lačni, mar ne? To nam sporočajo civilno-družbene organizacije, to nam sporočajo mediji, mi pa še vedno zbiramo podatke. Dejstvo je, da je področje šolske prehrane v letošnjem letu doživelo dve zelo pomembni spremembi. Prva je vezana na uveljavitev socialne zakonodaje, ki je s splošnim soglasjem vseh poslank in poslancev stremela k temu, da odpravi kumulacijo pomoči na eni strani, in na drugi strani, da se ciljno usmeri v najbolj ranljive skupine. Zato je morda prišlo do tega, da so nekateri, ki so prej dobivali več vrst pomoči, danes iz tega kroga izpadli. Druga, bistveno bolj pomembna sprememba pa je vezana na tako imenovano splošno subvencijo šolskih malic. V Republiki Sloveniji, v preteklem obdobju do uveljavitve ZUJF so vsi učenci, vsi dijaki prejemali subvencijo v višini dveh tretjin cene malice. To je pomenilo za osnovnošolskega otroka 10,5 evra, za srednješolskega otroka pa 31, 32 evrov. Dodatno pa so tisti, ki so bili socialno ogroženi, dobivali še dodatno subvencijo, in sicer v višini ene tretjine cene malice, kar za osnovnošolskega otroka je pomenilo plus 5,4 evra in za srednješolskega otroka 16,5 evra. Z ZUJF smo odpravili kompletno splošno subvencijo, razen za socialne upravičence, bom rekla tiste, ki so sodili v to drugo kategorijo, kjer sta se prva in druga subvencija seštevali. Vendar je tudi zaradi socialne zakonodaje prišlo do določenega osipa pri številu prejemnikov. Ampak tisto, kar je pomembno, je, da smo v obdobju prejšnje Janševe vlade opravili zelo pomembno raziskavo o položaju revščine med družinami z otroki. In v tisti raziskavi smo ugotovili, da država zelo kvalitetno skrbi za socialno ogrožene otroke, da z različnimi oblikami pomoči subvencij zmanjšuje oziroma več kot 70 % zmanjšuje stopnjo tveganja revščine otrok, kar je odlično. Še vedno sodimo med najuspešnejše države v Evropi, čeprav se je to nekoliko zmanjšalo. Na drugi strani pa iz kroga upravičencev izpadejo tisti, ki sodijo v spodnji srednji razred. In to, kar se danes dogaja v naši državi, kolegice in kolegice, je, da socialno ogroženi postajajo otroci iz spodnjega srednjega razreda. Zato samo neki minimalni popravki, za katere sem slišala, da se pripravljajo, pa ne toliko na malicah, kot pri kosilih, ne bodo odpravili problema, ki ga imamo danes v tej državi. Gre za to, da bomo morali koreniteje poseči in popraviti način subvencioniranja šolske prehrane. Pripravili smo zakon, morda ni najboljši, ker je nastajal na zelo hiter način in ob zelo pomanjkljivih podatkih – pač poslanci nimamo strokovnih služb dveh ministrstev, ki nas lahko pri tem servisirajo. Pripravili smo ga v najboljši veri, da odpravimo sramoto te države, da so naši otroci lačni. S skupnimi močmi ga lahko popravimo, še vedno pa je tisto, kar sledi iz zgodbe in kar se navezuje na ta amandma, da potrebujemo več denarja za šolsko prehrano [[...]] [[izklop mikrofona]]
Časa je zmanjkalo. Saj je bilo povedano glavno, kar ste želeli. Mag. Barbara Žgajner Tavš, izvolite.
Kolegica Patricija Šulin, tokrat računam na vašo podporo, in to dvakrat. Prvič, ker ste ženska in verjamem, da imate toliko empatije, da razumete, da v naši državi govorimo o lačnih otrocih v osnovni šoli. In drugič, na vas računam zaradi vašega znanja in poznavanja finančno-računovodske stroke. Pomagajte nam, če za vas konto, iz katerega jemljemo denar za otroke, ni sprejemljiv, najti drug konto. Vi ste poslanka vladne koalicije. Mi vam ponujamo roko, pripravljeni smo spremeniti konto, da se, v proceduri se da to narediti. Lahko vložimo amandma na amandma. Popravimo konto! Če sem razumela, samo zaradi tega, ker je konto napačen, ne boste podprli amandmaja. Iskreno vas pozivam, ni prav, da gledamo stran, s tem ustvarjamo drugačno, drugo državo in takšne države nočem. Vi se nasmihate, kolegica Patricija Šulin, na vas apeliram tokrat v tej razpravi. Prosim, prisluhnimo vsi skupaj. Si zamišljate mamico treh otrok, enega s posebnimi potrebami, je izobražena, a ni našla sebi primernega dela, gara za minimalno plačo, oče je izgubil delo in zaman iskal drugo, se zapil in postal nasilen. Mama oboleva fizično in duševno. Nima za položnice, nima za hrano otrokom, njihova oblačila so prekratka, čeveljci premajhni. Šele ko so potrkali na vrata rubežniki in odnesli zadnji kos pohištva, je pred nami omedlela. Ena od zgodb. Zadnjič sem se peljala v avtomobilu in poslušala na Valu 202, najbrž ste že slišali za projekt Botrstvo, za lepšo prihodnost naših otrok. Tudi tam je bila podobna zgodba. Zgodba matere, ki je ostala sama s štirimi mladoletnimi otroci. Ne bom ponavljala zgodbe, ker me je res ganila v dno duše, res ganila, ampak klic, ki je bil slišan v eter radijskih valov te mame je bil, da si želi, da bi imeli njeni otroci vsaj en brezplačen obrok hrane v šoli. Zaradi spremembe zakonodaje socialno varstvene in ZUJF so izgubili pravico do brezplačne prehrane. Medtem imajo 350 evrov mesečnega dohodka, zgolj otroškega dohodka. Zaradi dolgih administrativnih postopkov na centru za socialno delo, še niso dobili odločbe o upravičenosti do denarne socialne pomoči. Mati je medtem izgubila denarno nadomestilo kot brezposelna oseba. O takih zgodbah govorimo in klic te matere je, da bi imeli njeni štirje mladoletni otroci vsaj en brezplačen topel, zdrav obrok prehrane v šoli, ker realnost teh otrok je – bom povedala, ker je bila ta zgodba javno izpostavljena –, da se prehranjujejo s suhimi testeninami in da so zelo veseli, ko mati polije čez testenine malo olja. Tu odpove vsa logika o vsakem kontu, spoštovana kolegica Patricija Šulin! Ni ga konta in ne morete me prepričati, da so številke več vredne kot vsebina, vsebina, za katero stojijo ljudje. Prosim vas in pozivam, tudi minister vas, vi pripravljate zakonodajo in v proračunu za leto 2013, 2014 nisem zasledila številk, ki bi reševale problem, ki je nastal zaradi slabe zakonodaje. Nimate podatkov in delate analize. Prosim vas, podprite amandma, dopustimo možnost, da se bo zakonodaja ustrezno in korektno popravila. Ni je krize, zaradi katere bi morali biti otroci v osnovnih šolah lačni.
Gospa Patricija Šulin, izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Prav gotovo smo vsi tenkočutni in občutljivi na te zgodbe. Tudi do mene, tako kot do vseh so prihajala ta pisma. Ne da bi nabirala politične točke, sem se na marsikatero pismo odzvala ne le z besedami, ampak finančno, materialno in še kako drugače. Sprašujem, kolegica Barbara Žgajner Tavš, ali ste se tudi vi na podoben način, ali le prebirate zgodbe. Glede kontov pa – verjetno ste o tem poučena dosti bolje kot jaz. V tem parlamentu ste, mislim, da drugi mandat z nekim presledkom. Tako da če bi resnično želeli ukrepati, potem bi ta amandma pravilno vložili. Mislim pa, da je s socialnim zakonom, z veljavno zakonodajo, ki jo imamo, omogočeno socialno šibkejšim, da si pridobijo sredstva, zato so na osnovnih in srednjih šolah vzpostavljene socialne službe, imamo centre za socialno delo. Mogoče v nekaterih primerih te službe slabo delujejo, tako slišim. Ne nazadnje se ta sredstva črpajo tudi iz občinskih proračunov. Vsekakor pa se strinjam z vami, da bi moralo biti teh primerov v naši državi bistveno manj. Hvala.
Mag. Barbara Žgajner Tavš.
Ne, teh primerov v naši državi ne bi smelo biti. To je prvo pravilo, ki mora biti jasno vsem. V prvi vrsti smo za to poklicani politiki. Politiki smo zato tu, da delamo politiko, sprejemamo ukrepe, ki so sistemske narave. Ni prav, da se sklicujete in kažete, vračate žogico, kdo je koliko dal za pomoč socialno ogroženim. Verjamem, da smo vsi prispevali, vsi, ki sedimo tu notri. Ampak to ni sistemska rešitev. Razumete, kolegica? Proračun 2013 je sistemski proračun, daje rešitev in ponuja politične usmeritve slovenske vlade, slovenske politike. To vam želim dopovedati. Ne vem, koliko poznate zakonodajo na tem področju. Humanitarna pomoč – da boste videli, kako slaba je slovenska zakonodaja in da jo je treba popraviti – se všteva v skupni družinski proračun. Zaradi 100 evrov, sedaj govorim hipotetično, plastično, zaradi 100 evrov humanitarne pomoči, ki jih dobi družina za reševanje hudih socialnih stisk lahko na drugi strani izgubijo pravico do denarne socialne pomoči ali otroškega dodatka. Upam, da takrat, ko bomo obravnavali ta zakon – mi smo ga pripravili in vložili v parlamentarno proceduro, ker želimo odpraviti to anomalijo in ne zaradi populizma. Osebno sem hudo prizadeta, ko poslušam takšne zgodbe. Ni jih malo, veliko jih je in želim pomagati. Verjamem, da sem zato poklicana in ne zato, da bom nekomu dala deset evrov, sto evrov denarne humanitarne pomoči. Kot politik sem poklicana za to, da se borim in poskušam v zakonodaji odpraviti slabe rešitve, anomalije. Še enkrat vas pozivam, dajte konkreten predlog, iz katerega konta naj črpamo finančna sredstva za rešitev tega problema. Z veseljem vam bomo prisluhnili! Mimogrede, amandma pa je vložen korektno. Če amandma ne bi bil pravilno vložen, potem danes o njem ne bi mogli razpravljati.
Gospa Maša Kociper, izvolite.
Bom kratka, ker je bistvo povedala že kolegica Žgajner Tavš, ampak tudi sama sem šokirana nad izvajanjem gospe poslanke Šulin. Veliko število žensk, ki je bilo izvoljenih v tem mandatu v parlament, je nakazovalo neko drugo kvaliteto odločitev tudi v smislu, da imajo ženske več empatije za socialne probleme. Ko začne ena od poslank Državnega zbora pri taki zadevi, kot je prehrana lačnih otrok, manipulirati o pravilnosti kontov in podkontov in potem zabrusi kolegicam, ki se borijo za to, da bi se to vprašanje sistemsko rešilo, da naj raje kaj dajo iz svojega žepa. Očitno res ne razumemo, kaj je delo poslancev – ne da svojo plačo porabimo in razdelimo, ker lahko s tem nahranimo samo toliko in toliko, ampak da s svojo močjo, znanjem in vpetostjo v politično dogajanje, sprejemamo rešitve, ki so dobre za vse. Če ta država ni sposobna zagotoviti vsakemu otroku en topel obrok na dan, potem nismo vredni, da smo država.
Minister Turk, izvolite.
Zelo na kratko bi vseeno rad repliciral. Zelo težko je s statistiko replicirati ali argumentirati na neko pretresljivo osebno zgodbo, o kateri je govorila gospa Žgajner Tavš. Statistika pravi, da v letošnjem šolskem letu malica približno enako število osnovnošolcev, kot je malicalo v šoli lansko leto, da je kosilo pri številki okrog 80 tisoč, plus minus 100 otrok, takšno število otrok, je jedlo kosilo v osnovni šoli lansko leto in da je med srednješolci delež dijakov, ki ima šolsko prehrano še enkrat večji letos, kot je bil v šolskem letu 2007/2008. Repliciram samo na tisti del, za katerega pravite, da ni sistemsko urejen. Država mora imeti sistem, da polovi socialne probleme oziroma socialno ogrožene družine in v tem sistemu se lahko zgodi izjema, lahko nastopi tak problem revščine, o katerem govorite, ki ga sistem ni zajel, ki je skozi zakonodajo iz tega področja izpadel. Za ta sistem obstaja varovalka, socialna delavka na šoli lahko sama, ne da bi se starši za to pobrigali, prijavi primer in otrok dobi v šoli vse obroke brezplačno. Ta možnost obstaja, sistem varovalke vendarle ima. Samo o tem polemiziramo.
Mag. Barbara Žgajner Tavš, izvolite.
Minister, vem, da vi veste, da je statistika zelo surova stvar in da včasih izkrivlja realno sliko. V eni od slovenskih osnovnih šol, konkretni podatki s septembra letošnjega leta, je prehrana plačana v 58 %, oktobra samo še v 38 %. Problem je, da so se s spremembo zakonodaje, ne črtale pravice do šolske prehrane, ampak so se znižale in celo ukinile subvencije. To je problem, ker starši ne morejo plačevati položnic, ker tudi vse občine ne participirajo v zadostnem številu s pomočjo, ker so tudi občine, kot veste, omejene in se za njih v prihodnjem letu namenja še manj denarja, tudi za področje sociale. Ostaja druga realnost, da otrokom odpovedujejo tople obroke v šolah in da nekateri celo ne upajo več malicati. Vam povem konkretne podatke, konkretne primere, ki prihajajo iz osnovnih šol. Vsi skupaj se trudijo – učitelji v šolah, ravnatelji, lokalne skupnosti –, da bi ublažili ta problem, ampak problem je nastal na sistemski ravni, takrat ko se je z ZUJF, ki je vse skupaj vezal na cenzus – tudi socialnovarstveno zakonodajo, absolutno, se strinjam. Še vedno pravim, da so posledice socialnovarstvene zakonodaje, ki je stopila v veljavo 1. januarja 2012, in posledice ZUJF katastrofalne za marsikatero gospodinjstvo. Danes še vedno nimamo realne slike, kaj sta ta dva zakona pomenila ali pomenita za življenje ljudi. In če smo dobili zelo jasen signal s strani šol, s strani nevladnih organizacij, sama sem vam povedala eno od zgodb, ki sem ji slišala in je bila javno izpostavljena, je to, mislim, da dovolj jasen signal, da politika odreagira – odreagira s spremembami na sistemski ravni. Minister, prebrala sem, da pripravljate nek predlog spremembe tega zakona za povečanje števila upravičencev do subvencionirane šolske prehrane in da istočasno še nimate dokončnih podatkov o številu izdanih odločb na tej osnovi, še ni pripravljena analiza finančnega učinka. Danes imamo možnost, ker imamo odprt dokument proračuna za prihodnje leto. Verjetno bo prišlo do rebalansa proračuna, pa bom takrat, če bomo videli, da je na tej predpostavki denar ostal, ga razporedili nekam drugam, ampak ne v startu odrekati možnosti, da uredimo to zadevo.
Zaključili smo razpravo o tem amandmaju. Tudi sicer smo izčrpali vse amandmaje, tako da zaključujem razpravo. Glasovanje o amandmajih in o posebnem delu dopolnjenega dela proračuna bomo opravili jutri v okviru glasovanj. Prehajamo na obravnavo načrta razvojnih programov. Želi kdo razpravljati? Če ne, zaključnem razpravo. Tudi to glasovanje bomo opravili jutri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo z 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Dopolnjenega predloga proračuna republike Slovenije za leto 2014. Uvodne obrazložitve so bile že podane, tako da prehajamo na razpravo o dopolnjenem predlogu proračuna. Razpravljali bomo o posameznih delih dopolnjenega predloga proračuna in vloženih amandmajih. Kot posamezni del se šteje: prvič, splošni del; drugič, posebni del; tretjič, načrt razvojnih programov. Prehajamo na obravnavo splošnega dela dopolnjenega dela proračuna. Želi kdo razpravljati? Nihče. Zaključujem razpravo. Glasovanje o splošnem delu dopolnjenega predloga proračuna bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili jutri v okviru glasovanj. Prehajamo na obravnavo posebnega dela dopolnjenega predloga proračuna za 2014. Ni želje po razpravi. Prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda z dne 3. decembra 2012. Najprej generalno sprašujem, če je želja po razpravi po kateremkoli amandmaju. Bo. Dobro, gremo po vrsti. Proračunski uporabnik 2130, Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k podprogramu Rudnik in sanacija rudarske škode. Gospod Samo Bevk, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Tako kot za leto 2013 je Poslanska skupina Socialnih demokratov tudi za leto 2014 vložila amandma na predlog državnega proračuna, in sicer da se pri uporabniku Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo poveča podprogram Rudnik in sanacija rudarske škode za 500 tisoč evrov. Sredstva, ki so po programu za obdobje 2013–2017, so s tema dvema proračuna bistveno znižana in če hočemo zadostiti vsem zakonskim normam na podlagi Zakona o rudarstvu in Zakona o preprečevanju posledic rudarjenja v rudniku živega srebra Idrija, potem je treba povečati sredstva za vzdrževalna dela, monitoring in za rudarsko škodo. Ker sem danes že kar nekajkrat o teh stvareh govoril, nisem pa povedal točno za kakšna dela gre, naj povem, da bo treba stalno vzdrževati vse poti do podzemnih vodnih virov v rudniku, skrbeti za ustrezne poti, za zračenje, za pohodne poti ter jamske objekte in naprave potrebne za vzdrževanje in prezračevanje rudnika. Prav tako je treba stalno vzdrževati pohodne poti do vseh sedemnajst geoloških profilov, ki so opredeljeni kot najpomembnejši deli naravnih vrednot državnega pomena, treba je skrbeti za Antonijev rov kot kulturni spomenik oziroma rudnik odprt za javnost. Skratka, da je treba na podlagi poznavanja jame rudnika živega srebra in geoloških oziroma geomehanskih razmer na posameznih delih prog, ki jih je treba tudi v bodoče vzdrževati planirati potrebna vzdrževalna dela tudi po posameznih obzorjih, kajti rudnik je zalit samo do četrtega obzorja in vse od četrtega obzorja do površine je še vedno odprt, še vedno je treba črpati vodo in tako dalje. Planirana so tudi vzdrževalna dela na številnih objektih na površini, ki ostajajo tudi v bodoče, vzdrževanje električnih instalacij in naprav ter tudi tistih delov rudišča, ki so zaščiteni kot naravna vrednota državnega pomena. Treba je stalno nadzirati in opravljati monitoring nad izvedenimi zapiralnimi deli, tu pa mislimo na vizualni monitoring, geodetski monitoring, geomehanski monitoring, monitoring podtalnice, okoljski monitoring in tako dalje, kajti ta program vzdrževanja nezalitega dela rudnika in vseh stvari, ki so s tem povezane, je zelo dolg, vključno z rudarsko škodo, ki je prav tako zakonska kategorija. Hvala lepa.
Isti amandma, gospod Janko Veber? Izvolite.
Hvala. Tudi sam bom ta amandma podprl, kajti vendarle je treba poudariti, da tudi ko prenehamo z rudarjenjem, je treba še vedno skrbeti za ta objekt, kajti posledice rudarjenja so trajne in če se to opusti, lahko pride do nesreč, lahko pride do ugrezov in to pozneje povzroči še večjo škodo in še večje stroške, če želimo te posledice sanirati. Kolega Samo Bevk je tudi že povedal, da so ti rudniški rovi samo deloma zaliti in do njih potem ne moreš dostopati, deloma pa je treba za njih skrbeti. Še posebej, ker je ta rudnik odprt za javnost v tem delu, je toliko pomembneje, da se tega zavedamo in preprečimo morebitne nesreče. Naj povem, da pri kočevskem rudniku, ki je zalit v celoti, kot je bil v obsegu zaprt, pač ta vzdrževanja niso potrebna. Je sicer kar nekaj posledic še vedno v okolici, pa vendar, v tem primeru, ko se srečujemo z uporabo in dostopnostjo javnosti, pa je ta objekt treba vzdrževati in ta sredstva so za to nujno potrebna, zato bom ta amandma podprl.
Gospod Srečko Meh, izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, gospe in gospodje! Kadar govorimo o takšnem primeru, kot je primer rudnika Idrija, je treba gledati vsaj dva elementa. Prvi je, da smo nekoč že sprejeli neko zakonsko osnovo, torej država, in je treba to izpolnjevati, to je treba izpolniti. Zato je treba zelo pazljivo ravnati s sklepi in odloki, kadar sprejemamo zakone, vendar govorimo o tem, da posegamo mnogo let naprej v prihodnost. To se je zgodilo ob zaprtju rudnika Idrija, in to se lahko zgodi še v kakšnem drugem rudarskem kraju. Ko smo govorili o poroštvu za blok 6 Termoelektrarne Šoštanj, smo govorili tudi o sanaciji premogovnika Velenje in sanaciji vsega, kar se okoli premogovnika dogaja, in se vam zahvaljujem za podporo. Takrat smo povedali, da je z blokom 6 zagotovljena tudi sanacija skoraj vseh ali vseh tistih dokončnih del po zaprtju oziroma po koncu odkopavanja, torej tudi po letu 2050. Zato je tako pomembno, da razumemo posamezne potrebe, ker če tega poroštva ne bi bilo, potem bi v Državnem zboru morali že letos ali pa v začetku prihodnjega leta govoriti o zakonu oziroma sprejemati zakon o zapiranju premogovnika Velenje, ker je tisto, kar je naredil premogovnik okolici, treba poravnati. Prebivalkam in prebivalcem poravnati v tolikšni meri, da se te posledice ne bodo čutile na področju življenja in dela v neki dolini, ki je lahko zaradi odkopavanja premoga in proizvodnje električne energije hendikepirana in ki misli, da lahko z nadaljevanjem proizvodnje sama reši problem. Zato je podpora temu amandmaju, podpora dolgoročni nameri te države, da bo tudi finančno znosno urejala tisto, kar smo v preteklosti že sprejeli, zato bom amandma seveda podprl. Hvala lepa.
Prehajamo k proračunskemu uporabniku 2431, Direkcija Republike Slovenije za ceste. V razpravo dajem štiri amandmaje Poslanske skupine Socialnih demokratov k podprogramu Investicijsko vzdrževanje in gradnja državnih cest. Gospod Janko Veber.
Hvala. Že pri letu 2013 sem poskušal obrazložiti, za kakšen razvojni program gre v tem primeru. Ta tretja A razvojna os do Kočevja je znotraj programa Pokolpja in nekako poskušamo, da bi razumeli, da je treba spoštovati sprejete obveze, da je treba poravnavati obveznosti do najetih kreditov, ker to je obveznost, in da je ne nazadnje treba poravnavati tudi obveznosti do evropskega proračuna. Želim vas spomniti, da je tukaj zaveza in obveza Vlade, da spoštuje sklep, da takšnim območjem omogoča razvoj z izgradnjo infrastrukture, s spodbudami za razvoj gospodarstva. V tem primeru gre za posodobitev ceste, torej za zelo majhna vlaganja, vendar izjemno pomembna. Upam, da boste ob teh razlogih, ko vas poskušam seznaniti s tem, da obstaja sklep Vlade, da obstaja zakonska podlaga v Zakonu o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ta program izvajali, ker gre za območje z največjo brezposelnostjo. Ena od prioritetnih nalog Vlade je, da z infrastrukturo pomaga odpraviti razvojne razlike. Torej, ne gre za to, da bi te amandmaje predlagal kar tako, ker je cesto treba posodobiti. Gre za obvezo, ki je sprejeta, in upam, da boste to obvezo spoštovali. Sredstva se prerazporejajo znotraj področja prometa, tako da ne posegamo v ovire, ki bi bile problematične. Želim vas pa spomniti, da prejšnja vlada ni ustavljala nobenega projekta na področju prometa, ki je bil v pripravi in v izvajanju še od prejšnje vlade. Upam, da boste tudi vi korektno ravnali in spoštovali zaveze, ki jih imate od prejšnje vlade in nadaljevali ta projekt. Hvala.
Gospod Samo Bevk, izvolite.
Prav na kratko, gospod predsednik. Hvala za besedo. Spoštovani zbor! Če podpremo ta amandma, sledimo dokumentu, ki ga je sprejela prva Janševa vlada leta 2006, in sicer v resoluciji o najpomembnejših nacionalnih projektih do obdobja 2023 na področju prometne infrastrukture, kjer so projekti v okviru 3, 3A in 4. razvojne osi. Če bomo zagotovili dodatna sredstva, bodo tudi ti programi uspešneje realizirani, zato bom podprl te amandmaje. Hvala lepa.
Prehajamo na razpravo k naslednjemu amandmaju, proračunski uporabnik 2611, Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k podprogramu Kreiranje delovnih mest. Ker nihče ne želi razpravljati, gremo na naslednji amandma. Proračunski uporabnik 3330, Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport, amandma Poslanske skupine Pozitivne Slovenije k podprogramu Raziskovalni programi in projekti. Mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik! Rekli ste, da gre za podprogram Raziskovalni programi in projekti. Tega amandmaja sicer ni vložila Poslanska skupina Socialnih demokratov, ampak podobno, kot smo obrazložili že pri proračunu za leto 2013, podpiramo njegovo vsebino, ker menimo, da je prihodnost v raziskavah in razvoju in da si ni mogoče predstavljati prihodnosti brez investicij v človeške vire, kot se grdo reče. Če bi pa gledali, kako se mladi izobraženi ljudje vključujejo v življenje tega sveta, pa moram reči, da sem ob posameznih primerih, ko jim lahko prisluhnem, naravnost fascinirana, koliko znajo ceniti znanje, ki so ga pridobili v našem visokošolskem sistemu in kako znajo to, kar so tu dobili, kombinirati z izkušnjami in priložnostmi velikega sveta, kot se reče. Ko govorimo o družbi znanja, o inovacijah in o vsem tistem, kar naj bi nam olajšalo in obogatilo življenje, kaže staviti ravno nanje, kajti če ne bomo ustvarjali prijaznega okolja za mlade raziskovalce, nam bodo pobegnili. Bi vam povedala samo s primerom raziskovalca v Mariboru. Maribor je na takšnem mestu, da marsikoga beli svet hitro premami, da odide, ampak enega najbolj opaznih osemnajstletnikov – se ga spomnite, ko je predlagal spremembo Ustave – je Maribor zadržal. Na fakulteti se je vključil v raziskovalne projekte, ampak če bomo delali tako, da ne bodo mogli ti raziskovalni projekti "out of box" delovati naprej, potem jih bomo izgubljali. Če ne bomo ustvarjali pogojev za raziskovalno dejavnost še naprej, jih bomo težko prepričali, da se spet vrnejo. Hvala.
Gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, dovolite mi, da se vam najprej iz srca zahvalim, ker ste z današnjim odtegljajem pri plači pomagali tistim, ki so utrpeli veliko škodo pri zadnjih letošnjih poplavah. Hvala tudi predsedniku in strokovnim službam, da so to realizirali! Pri podobnem amandmaju za leto 2013 sem se želel oglasiti, ampak sem se odločil, da se bom zdaj. Se opravičujem, ker bo moja razprava morda nekoliko daljša. Prva ugotovitev je ta, da sem izjemno zadovoljen. Posredoval vam bom sicer podatke za leto 2008, ko je bila Nova Slovenija v Vladi, ampak v redu. Takrat, če smo pogledali mlade ljudi v starostnem intervalu od 15 do 24 let, statistika kaže, da je bilo kar 71 % mladih v tem starostnem intervalu vključeno v eno izmed šolanj. Takrat smo bili na tem področju evropski rekorderji po deležu mladih v tej starostni skupini in po vpisu v nek šolski program. Kje smo danes? Moram reči, da ne vem, bilo bi mi dobro pri srcu, če bi ta evropski rekord obdržali. Ravno v tem pogledu verjamem, da smo si tu res enotni, da vsi želimo dati optimalna finančna sredstva za izobraževanje naših mladih, še posebej ko gre za raziskovalne programe in projekte. Na tem mestu želim opozoriti in apeliram na vlado – sem vesel, da se nam je pridružil minister dr. Janez Šušteršič –, saj ima vlada veliko pooblastil znotraj Zakona za izvrševanje proračuna, da lahko sredstva prerazporeja, razen če bi šlo za neke nove konte, ampak te potrebe ni, konti so odprti in verjamem, da se bo Vlada dogovorila in to transakcijo naredila, ne nazadnje smo o tej zadevi veliko razpravljali na koalicijskem usklajevanju. Še bolj bi pa želel poudariti in pohvaliti prizadevanja tistih univerz ali bolj točno fakultet, ki veliko denarja dobijo na trgu. Znotraj ljubljanske univerze je fakulteta, ki, tako njeni predstavniki, dobi okoli 55 % vseh finančnih sredstev na trgu, to je tudi fakulteta, ki ima znotraj ljubljanske univerze največ znanstvenih objav. Seveda vse niso in tudi ne morejo biti tako uspešne, ampak tiste, ki so nekako bolj povezane, vsaj to je moja razlaga, z gospodarstvom, imajo najbrž več priložnosti in mislim, da bi bilo tukaj treba z imeni in priimki posebej pohvaliti vodstva takšnih fakultet. Poglejte, te dni ko beremo in poslušamo o slabi volji na akademijah in univerzah, dobivamo poslanci – gotovo tudi vi, ne samo jaz – različna pisma, bi rekel "pro et contra". Nisem si pravzaprav nikoli znal natančno predstavljati, kaj pomeni avtonomija univerze. V finančnem smislu gotovo ta avtonomija funkcionira tako, da enostavno država iz proračuna vzame denar in ga da univerzi, univerza pa potem ta denar razdeli. Mi, parlament, nimamo prav nobenega vpliva na razdeljevanje sredstev. Zelo pomembno je, kdo kot dekan sedi v upravnem odboru te univerze. Tisti, ki ima nekoliko bolj zveneče ime, ki je bolj glasen, ki je boljši retorik, normalno dobi več denarja. Če je to prav ali ne, je pa vprašanje za razpravo, ki bi si najbrž zaslužila kakšno sejo Državnega zbora. Ker sem dobil kar nekaj pisem, mi dovolite, da par fragmentov teh pisem preberem, da bi morda bolje razumeli, kako univerze funkcionirajo. Leta 2002 je začel veljati zakon o financiranju visokošolskih zavodov tudi na osnovi števila vpisanih študentov in opravljenih diplom. Potrudil sem se in naj uvodoma povem, da sem izbrisal imena in nazive fakultet, ker ne želim prav nikogar izdati, ker to ni prijetno. Najbrž si s tem nastopom ne bom pridobil, prislužil kakšnih simpatij v univerzitetnih krogih. Že ob sprejetju zakona je bilo rečeno, da bo po dveh letih opravljena analiza delovanja in posledic tega zakona, kar pa se ni zgodilo. Čeprav je delitev sredstev veljala le do ravni visokošolskih zavodov, so univerze principe tega zakona prinašale tudi na članice, to je na fakultete, le-te pa žal naprej na oddelke; to velja za Univerzo v Ljubljani, Univerzo v Mariboru in tako naprej. Pri tem so bile najbolj prizadete nekatere smeri tehnike in naravoslovja, to me posebej boli in sem zaradi tega izjemno kritičen do razdeljevanja denarja. Tako so imeli nekateri oddelki, ki so pomembni za razvoj slovenskega proizvodnega gospodarstva, iz leta v leto manj sredstev. Primer, če si imel prvo leto 10 % manj študentov – interes med mladimi za ta področja žal še vedno ne narašča, se pravi za tehniko in naravoslovje – in si ostal na istem procentu manka tudi v naslednjih letih, so se ti sredstva vsako leto zmanjševala za enak procent, saj se je za izhodišče vselej jemalo prejšnje leto in ne leto 2002. Torej, v petih letih je aritmetika takšna: 0,9 krat 0,9 krat 0,9 krat 0,9 krat 0,9 oziroma 0,9 na peto je 0,59 %. Takšno stanje je potem zajelo glede na vpis deficitarne študijske smeri. Kljub opozorilom in takšnem zatečenem stanju so danes pri nasprotovanju vladi najbolj glasne ravno tiste članice univerz in njihovi predstavniki, ki so imeli od tega največ koristi. In to je problem, s katerim se je treba soočiti in ga razrešiti. Vmešavali so se v zadeve fakultete do te mere, da so preprečili delitev sredstev fakultete po oddelkih, ki bi zagotavljala kvalitetno izvajanje vseh pedagoških programov, in s silo prenesli ta sistem vse do oddelkov, kar je bilo v nasprotju s takrat veljavnim zakonom. Kratkovidnost vodstva univerz je šla tako daleč, da so Ministrstvu za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo, ki ga je takrat vodil dr. Jure Zupan, poslali predlog za odobritev razpisa za novo študijsko leto, ki za eno leto ne bi razpisal dveh programov, ki ju ne bom imenoval, ampak vitalnih programov. To bi pomenilo, da bi po tej logiki naslednje leto oddelek ostal brez sredstev, leto kasneje pa bi izhajal iz ničle in bi bil produkt ničle s še tako uspešnim vpisom in opravljenimi diplomami enak nič. Torej bi se na ta način ukinilo študijsko smer, kar se je tudi želelo, zelo pomembne industrijske in raziskovalne panoge v Sloveniji. Na srečo takratni minister Janševe vlade dr. Jure Zupan tega ni dovolil in je kljub vsemu razpisal te študijske programe. Ta gospod je večkrat opozarjal vodstvo univerze, še posebej gospo rektorico, da je treba podpirati vpis na smeri deficitarnih poklicev, pa je bila z odgovorom zelo kratka. Citiram gospo rektorico: "Pustite vendar mladini, da naj študirajo vsaj enkrat to, kar si želijo." Konec citata. "Vse to sem podrobneje zapisal zato," namreč, ta gospod z univerze, "da bi bilo jasno, kako si univerza predstavlja avtonomijo. Znotraj univerze je vsekakor ni in si je pri sedanji egoistični strukturi tudi ne zasluži. Smatram," ni slovenska beseda, ampak gospod je tako zapisal, "smatram, da mora vlada poleg zmanjševanja sredstev podati tudi navodila, na katerih študijskih smereh je treba zmanjševati vpis in kje ga povečati. S tem, ko je generacija rojenih isto leto vsako leto manjša, je razkorak v škodo programov, ki izobražujejo za proizvodne poklice, vedno večji. Javni uslužbenci na univerzi niso v stanju regulirati tega procesa. To se je še posebej izkazalo pri pretiravanju študijskih smeri na družboslovju z novimi bolonjskimi programi. V Nemčiji so ob zmanjševanju sredstev v 90. letih prejšnjega stoletja napravili rez tako, da so za mesta asistentov, ki so običajno omejena na 5 let, pri naslednjem razpisu čakali eno ali dve leti do ponovne zasedbe. Tako mora profesor dokazati, da je sposoben izvajati program tudi ob pomoči doktorantov, ki so plačani iz drugih virov. S tem se masa sredstev za pedagoške delavce zmanjša in se delovna mesta ne ukinejo. Naj navedem še, da je vlada Zvezne republike Nemčije pripravila ukrepe za večji vpis na tehniko in naravoslovje, in to kar s 25 na 33 %, in pri tem, začuda, uspeva. Mislim, da so na univerzi še rezerve in da bo treba poseči tudi v same habilitacijske pogoje, ki nikakor niso v čast univerzi, vsaj kar se tiče profesorjev, ki bi imeli ob izvolitvi mednarodne izkušnje na najboljših univerzah in inštitutih v svetu. Tu je veliko manipulacij in zavajanj, tudi z lažnimi potrdili, dobljenimi preko prijateljev v tujini. Univerza mora pogledati vase in rigorozno spoštovati mednarodne razpise ob iskanju profesorjev za nova ali izpraznjena mesta." In zaključujem še z zadnjim odstavkom: "Na primeru, ki sem ga navedel," torej ta gospod, " sem trdno prepričan, da je možno zmanjšati sredstva tistim fakultetam, ki so si v zadnjih letih neupravičeno pridobile velika sredstva na račun velikega vpisa, ki pa kot vemo, ni imel za posledico kontinuitete študija vse do uspešne diplome. Vemo vsi namreč, da imamo opraviti z velikim osipom. Zagotovo vem, je nekaterim fakultetam ostajal denar ob koncu leta, medtem ko so druge krpale pedagoški proces iz pridobljenih znanstveno-raziskovalnih projektov doma in v tujini. Ni vse tako odlično, kot se sliši iz hvalisanja, ki ga Univerza v Ljubljani širi po medijih. Predvsem je preveč prisklednikov, ki ne spadajo na univerzo in ki jim akademsko pravimo šleparji. Zato je potrebna skrbna analiza stanja. Ali je univerza sposobna to sama rešiti z njenim razumevanjem avtonomije, je vprašanje. Dvomim." Tako pravi ta gospod. Odločnost sedanjega ministra, dr. Žige Turka vsekakor podpiram, tega amandmaja pa žal ne podpiram. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi sta se javila gospod Bevk in mag. Potrata. Odpiram razpravo, če je več razpravljavcev. Nihče drug. Bi še kdo? Bom kar odprla razpravo. Odpiram prijavo na razpravo, podprogram Raziskovalni programi in projekti, amandma Pozitivne Slovenije. Dva razpravljavca. Mag. Majda Potrata imate besedo.
Hvala, gospa podpredsednica. Saj bom zelo kratka. Kar smo slišali, je bilo mnenje enega posameznika in ga bom tako tudi obravnavala. Verjamem kazalnikom, po katerih so ljubljanska univerza in drugi dve univerzi, uvrščene na različne mednarodne lestvice kakovosti. In to ni hvalisanje, to je uvrščanje po kazalnikih. Verjamem pa, da če nekdo operira s starimi načini financiranja visokega šolstva, zdaj so že malo drugačni, potem je veliko možnosti, da ni zadovoljen. Če bi pogledali – meni je žal, da se ne vidi, že prej sem citirala podatke –, je vsepovsod v Evropski uniji izkušnja enaka; dvakratnik vpisa v družboslovje, pravo in menedžment in na dnu so potem vpisi, ki sodijo v tehniko in naravoslovje. Nismo nič posebnega in hvala tistim, ki podpirajo samostojno odločitev za izbiro študija, zato ker je potem tudi uspešnost večja. Sicer je pa treba brati nove podatke in videti, kako se giblje vpis. Nekatere stvari, o katerih je bilo govora v tem pismu, so se že davno spremenile in mladi ljudje so vešči kariernega načrtovanja, znajo se zrelo odločati in znajo povezovati svoje želje z bodočim poklicem. Mislim, da bi morali kot družba podpirati svobodno izbiro. Sama sem za svobodo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Samo Bevk, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Podprl bom amandma Poslanske skupine Pozitivne Slovenije, ki pri uporabniku Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport povečuje sredstva za raziskovalne programe in projekte za 16 milijonov evrov. S tem, če bi sprejeli ta amandma, bi se ta vlada pridružila prejšnji, ki je zelo veliko vlagala v razvojno-raziskovalno dejavnost. Kot namreč navaja Statistični urad Republike Slovenije, je naše narodno gospodarstvo leta 2011 v raziskave in razvoj investiralo 894 milijonov evrov ali 2,47 % bruto družbenega proizvoda, kar nas uvršča takoj za najbolj razvojno intenzivne države v Evropski uniji. Kot je v enem izmed člankov zapisal nekdanji finančni minister, dr. Franc Križanič, povečana razvojna intenzivnost v Sloveniji ni nastopila sama od sebe, omogočili in spodbudili so jo številni ukrepi ekonomske politike, od davčnih olajšav za investicije v razvojno-raziskovalno dejavnost, razvojnih kreditov slovenske izvozne in razvojne družbe ter Evropske investicijske banke do nepovratnih državnih sredstev, vezanih pretežno na črpanje iz različnih skladov Evropske unije. Dr. Križanič je v tem članku navajal tudi podatke, da so se investicije v raziskave in razvoj od leta 2008 do leta 2011 v Sloveniji povečale za 277 milijonov evrov ali kar za 45 %. Pri tem so bile leta 2011 investicije poslovnega sektorja 37 %, države pa kar za 108 % večje kot leta 2008. Poleg tega je prejšnja vlada vlagala tudi znatna dodatna sredstva za terciarno izobraževanje, saj so se v prejšnjem mandatu za to področje sredstva povečala za 22 %. Ob podpori amandmaju Pozitivne Slovenije bi tako na tem področju, na področju raziskav in razvojev, sledili usmeritvi prejšnje vlade, ki je bila na tem področju nadpovprečno uspešna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Bi morebiti še kdo želel razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Nadaljujemo z razpravo pri proračunskem uporabniku 3330, Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k podprogramu Podporne dejavnosti na področju kulture. Prosim za prijavo. Zaenkrat samo mag. Majda Potrata. Izvolite, imate besedo.
Hvala. S kolegom Matevžem Frangežem sva pri proračunu za leto 2013 povedala, kakšen je namen tega amandmaja in Poslanska skupina Socialnih demokratov naju v celoti podpira. Gre pa zato, da bi zagotovili s 500 tisoč evri nadaljevanje dela Maribor 2012 v okviru Evropske prestolnice kulture. Ker pa je bilo prej govora o trgu Leona Štuklja, bi rekla samo to, da smo Mariborčanke in Mariborčani na Leona Štuklja zelo ponosni. Malo manj smo zadovoljni s tistim, kar se je pletlo ob urejanju trga Leona Štuklja. Ne bom polemizirala o tem, ali je videz tega trga zdaj takšen, da je z njim vsak zadovoljen, je pa to ena tistih investicij, ob kateri se je zgodilo tudi kaj takega, kar je zbudilo nezadovoljstvo meščank in meščanov. Nima pa z Evropsko prestolnico kulture ta trg nič skupnega kot samo to, da se je otvoritveni del Evropske prestolnice kulture odvil na tem delu. To je investicija, ki je bila pripravljena iz drugih sredstev. Hvala.
Hvala lepa. Bi še kdo želel razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Nadaljujemo z razpravo pri proračunskemu uporabniku 3330, Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Pozitivna Slovenija in amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k podprogramu Prehrana študentov, dijakov in učencev. Prosim za prijavo, kdor bi želel razpravljati. Prijava poteka. Dr. Andreja Črnak Meglič, imate besedo.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Bom nadaljevala tam, kjer sem končala. Dejstvo je, da smo naredili radikalne reze na področju šolske prehrane, in podatki, ki se navajajo, se navajajo predvsem v povezavi s tistimi subvencijami šolske prehrane, ki so bile izvedene v celoti, to se pravi v povezavi s tistimi uporabniki, ki so socialno ogroženi. Mimogrede, to pomeni, da njihov prihodek na družinskega člana ne sme preseči 42 % povprečne plače, kar pomeni, da jo lahko dobijo zgolj tisti, katerih dohodek pri štiričlanski družini pomeni, da starša zaslužita manj kot 80 % povprečne plače. Toliko, da bomo imeli občutek, o čem se pogovarjamo. Druga stvar pa je povezana s tem, ko pravite, da socialne delavke niso dobro opravile dela in bi morale reagirati. Veste, revščina se med srednjim slojem danes skriva, kajti izkazovanje pomeni stigmatizacijo, zato se otroci zatekajo k izgovoru, da niso lačni, da gledajo na linijo in tako naprej. Zato res mislim, da bi morali najti sistemske rešitve v smeri tega, kot sem rekla, da rešimo tisto, kar so raziskave pokazale že v nekoliko boljših časih – da imamo resen problem z nižjim srednjim slojem, ki izpade iz vseh oblik subvencije. Dobrodelna socialna država. Mislim, da v naši državi nismo na tej stopnji in demanti tega, kar smo prej slišali, so točno pozivi civilne družbe, samoiniciativne akcije in tako naprej, da se zbirajo sredstva, da otroci ne bodo lačni. Mislim, da je to sramota za nas tukaj, za poslanke in poslance, da to prenašamo. Še enkrat, Ministrstvo za šolstvo, ki je zadolženo za program, tega problema ne bo moglo rešiti, če ne bo dobilo več denarja, kajti malha je velika samo toliko, kot je. Zato se dogovarjamo za to in upam, da v skladu s tem, kar mislite in kar je vaš sistem vrednot, podpremo prenašanje sredstev in jim omogočimo, da ustrezno skupaj z nami sistemsko korigirajo sedanji sistem. Mislim, da ne moremo tako naprej. Vem, da vse, kar prihaja iz opozicijskih vrst, ni dobro. Poglejte, včeraj smo vam pokazali, kako se da delati, kako lahko sodelujemo z roko v roki, če prepoznamo skupne cilje. Če otroci niso naši skupni cilji, potem pa res ne vem, kaj je. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Srečko Meh, izvolite.
V bistvu bi rekel tako: danes sem poslušal razne apele – pokažimo da smo enotni, pozicijski in opozicijski! Pokažite pozicijski, razpravljajte, dajte besedo, da boste pomagali otrokom, naredite! Če smo včeraj sprejeli pokojninsko, Andreja Meglič je to povedala, zakaj ne moremo proračuna? Zato, ker se ne pogovarjamo. Čim kaj rečemo, smo proti razvoju in če kaj predlagamo, potem je to blokada. Ja, kako je to blokada, če predlagamo, da bi otroci ne bili lačni? Je to blokada? Je to tisto, čemur vi pravite blokada? Mesec december je in rekli ste, da bo zakon o osebni asistenci decembra v Državnemu zboru, pa ni ga. Ni ga! Takrat ste gledali v oči meni in vsem tistim, ki so to potrebovali. Naj rečem še nekaj. Verjamem, da se vsi skupaj zavedamo, kakšno je danes stanje v Sloveniji, lahko tudi v svetu. Kaj delajo mirni protestniki, kaj hočejo? Pravno državo, hočejo spodobno živeti. In danes predlagamo, da jim omogočimo en obrok hrane, pa ga ne damo. Govorili ste, da si nekdo želi bolj pravno državo ali pa manj pravno državo [[...]]Ja, kdo si pa ne želi pravne države, v kateri ne bo lačen? Kdo si tega ne želi bolj kot tisti, ki so lačni? Govorili smo o javnih uslužbencih. Vsega so krivi javni uslužbenci. Štednja, vsem bomo zadrgnili pas in jih bomo zadrgnili do kraja. Govorili smo o izobraževanju, razvoju, o vsem tem, govorili smo o fakultetah, da jih ne potrebujemo, če lahko zelo poenostavim, da imajo nekatere fakultete veliko denarja, druge ga nimajo. S tem smo mešali tiste programe, umetniške in vse ostale, ki jih moramo imeti zato, ker smo država. Danes smo govorili tudi o tem, da bi dali 500 tisoč evrov za EPK, če sem prav razumel, 2013. Morda nam ne bo treba dati. Morda bo EPK to, kar se sedaj dogaja v protestih, če ne bomo nekaj naredili. Govorili ste, gospe in gospodje, da imajo amandmaji slabo lastnost, da ne povedo, kje vzeti. Saj bi bilo prav, da se dogovorimo, kaj bomo naredili in koliko bomo vzeli ljudem, da bodo lahko živeli. To bi bilo prav, da se dogovorimo. Če že nimamo kje vzeti, zakaj ne predlagamo, recimo cerkvenega davka, davka na cerkveno premoženje, na neko področje, v katerem brez kakršnekoli kontrole delajo z denarjem, kot da ne povem kaj! Zakaj tega ne naredimo? S slabo banko bomo slovenski cerkvi, mariborski škofiji, dali milijardo evrov. Lepo prosim, govorimo o amandmaju, ki lahko veliko pomeni, pomeni predvsem to, da čutimo in vemo, kaj se z ljudmi dogaja, ter da bi radi sistemsko pomagali, zato bom ta amandma podprl.
Mag. Dejan Židan bi želel razpravljati. Še kdo? Bi kar odprla prijavo. Vidim, da je še interes za razpravo. Mag. Dejan Židan ima besedo.
Spoštovana predsedujoča. Spoštovane poslanke in poslanci, predstavnik Vlade. Lep pozdrav! Glasoval bom za amandma, ki omogoči, da to, ali so otroci v osnovnih šolah, ali lačni, ni odvisno od dobrodelnih akcij, od botrstev in podobnih izumov, saj mora to področje dejansko pokriti socialna država. Tu bi še rad nekaj opozoril, spoštovane poslanke in poslanci. Otroci v osnovnih šolah, na žalost, v slovenski vladi nimajo otroške stranke. Upokojenci jo imajo, to je prav in zato so uspeli, poiskati dodatnih 50 milijonov, s čimer se strinjam, za upokojence. Zato ker v slovenski koaliciji, vladajoči koaliciji, ni stranke lačnih otrok v osnovnih šolah, vi ne smete pozabiti na njih. Veste, teh 9 milijonov je s stališča proračuna in napak, ki jih delate v proračunu, ki se merijo v stotinah milijonov, nepomemben denar s stališča pravne in socialne države. Pravne zato, ker imamo Ustavo, ki govori o socialni državi. 9 milijonov je razlika med tem, ali politiko razumemo moralno, ali politiko razumemo predvsem kot sledenje vrhovom strankarskih central. Ne dolgo nazaj se je zgodilo, da ste poslanke in poslanci, zato ker ste imeli navodila central, glasovali proti interesom regij pri zavodih za zdravstveno varstvo. Nobenega argumenta ni bilo. Pozivam vas, spoštovane poslanke in poslanci, da danes na tej točki, na točki lačnih otrok, pozabite, da imate takšna ali drugačna navodila s strani Vlade, ampak se obnašate v skladu s tistim, za kar ste izvoljeni, kot predstavniki in predstavnice državljank in državljanov in tudi lačnih otrok v osnovnih šolah. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Sonja Ramšak.
Hvala lepa za besedo. Mislila sem, da se danes ne bom več oglasila, vendar nas s tem trkanjem na duše prikazujete, koalicijske poslanke in poslance, kot da smo neobčutljivi na lakoto naših otrok. Spoštovani opozicijski poslanke in poslanci, temu ni tako, v Državnem zboru širite žal demagogijo. Če je kdo v vrtcu, v osnovni šoli, v srednji šoli lačen, je v prvi vrsti odgovoren tisti, ki bodisi vrtce, šolo ali srednjo šolo vodi. Zato ker glede na sistem, ki je, ni treba, da so otroci lačni. In tudi glede na socialno državo, ki še vedno deluje, ampak ste to socialno državo in državo v prejšnjem mandatu pripeljali z 10 milijardno zadolžitvijo na rob bankrota. Danes očitati, da nam ni mar za socialo, je res velika demagogija. Vedno sem mirna v Državnem zboru, zdaj pa moram reči, da mi prekipeva, ko nas hočete pred slovensko javnostjo pokazati, kot da ne spoštujemo socialne in pravne države, čeprav temu ni tako. Verjamem, da vam bodo na volitvah državljanke in državljani pokazali, kdo se zavzema za takšno državo. S tem, kar danes sprejemamo, s proračunom za leto 2013 in 2014 dokazujemo, da spoštujemo pravno in socialno državo. Kar počnete v Državnem zboru, res ni dostojno, in da nam očitate, čeprav ste vi zadolžili to državo. Če centri za socialno delo ne opravijo svojega dela, potem so mogoče kje lačni. Osebno me pa zanima, koliko otrokom in mladostnikom ste pomagali – sama sem marsikomu. Da meni danes v Državnem zboru očitate, da nimam socialnega čuta, je pa res demagogija, ki je ne morem več poslušati! Hvala.
Repliko imate mag. Potrata. Izvolite.
Hvala za besedo. Ker ste šli v direkten napad, bo direkten odgovor. Ste zadnja, ki nam lahko v tem parlamentu berete levite. To kar ste delali večkrat že kot predsednica Mandatno-volilne komisije in še kaj drugega bi vam lahko povedala, je dobra slika o vas, zato nam ne berite levit. Da pa greste v sistematično rušenje socialne države, v privatizacijo in zoper interese ljudi, je pa res.
Mag. Židan, repliko imate.
Spoštovani! Za razliko od vaše vlade smo začeli zaposlenost ponovno večati, v najtežjih razmerah smo uspeli priti do gospodarske rasti 0,6 %, kar ste učinkovito v nekaj mesecih spravili na -3,3. Edina država v Evropski uniji s tem smo po vaši krivdi. Tako da dajte se, prosim lepo, spoštovane gospe in gospodje, zamisliti. In kar se tiče socialne države. Priporočam vam, da naredite to, kar nam naš predsednik Državnega zbora kar naprej onemogoča. Ponedeljke izkoristite za druženje z volivkami in volivci in boste videli, kam ste jih v roku enega leta pripeljali. Hvala.
Replike na repliko ni. Zdaj odpiram možnost prijave na razpravo o dveh amandmajih. Spoštovani, odpiram prijavo. Prijava poteka. Prijavljeni so štirje razpravljavci. Prvi ima besedo gospod Franc Pukšič.
Žalostno, a resnično. Kolega Židan bili ste minister v Vladi, ki je v letih 2009, 2010 in 2011 pridelala minus bruto domačega produkta 35, 38,6 in 46,9 %, ali v milijardah 12,5 milijarde, 13,7 milijarde in 16 milijard 954 milijonov. To je bila vaša vlada, v kateri ste sedeli kot minister. Žalostno je, da v tem trenutku trkate na naša srca in duše lačnih otrok. Ne dovolim, da to delate. Verjetno v življenju niste bili nikoli lačni, sam sem pa bil. Ne delajte se norca iz tistih, ki v tem trenutku trpijo. Ni pošteno, kar delate. Državo ste zadolžili, v samo treh letih ste državo zadolžili za 8,7 milijarde evrov. Kam ste spravili ta denar? V katere žepe? Kam? V gospodarstvo? Kje je, kje so vaši rezultati? O čem govorite? Pred tremi leti, ko še vi vedeli niste, kaj je to biti poslanec, smo v Državnem zboru sprejemali proračune, ki so bili po 200 milijonov evrov za odplačevanje obresti, danes je skoraj 700 milijonov evrov za odplačevanje obresti. Mislim, res vas lepo prosim, spustite se malo na realna tla in povejte, da ste "mea maksima culpa" – tudi moji grehi pri tem so veliki –, da ste to naredili, da ste državo pripeljali do sem. Govorite o rasti – 20. julija leta 2011, ko ste sprejemali zadnji proračun, ste pa sedeli v tisti vladi, so bile številke naslednje: proračunski primanjkljaj bo z rebalansom večji, kam pa bo šel denar. Višina odplačila dolga se ne bo spreminjala, država bo odplačevala 919 milijonov evrov. Zanimivejše postavke so bile: več za plače v državni upravi, ker ste iz dneva v dan zaposlovali v državni upravi in na ta način držali socialni mir, vendar tega je konec. Tudi danes bi lahko 40 tisoč ljudi zaposlili v državni upravi in si zunaj izposojali denar, ampak to enkrat pomeni, da crkneš. Državo bi pripeljali na kant, vi ste jo že na rob. Drugič, manj za investicije, evropskega denarja pa niste izkoristili. In tretjič, manj za subvencije podjetij ter več za nezaposlene. Tako ste delali. Danes pa nam držite levite! Nimate prav in ni pošteno, kar delate. Ni korektno, predvsem pa ni korektno in pošteno do tistih 120 tisoč brezposelnih – preko 60 tisoč ste jih poslali na zavode za zaposlovanje, preko 60 tisoč ste jih poslali nazaj v druge države bivše republike Jugoslavije. In sedaj nam vi držite levite na lačnih otrocih? Ni pošteno, resnično ni pošteno in na takšen način se enostavno ne da delati.
Izvolite repliko, mag. Židan, 20 sekund je.
Spoštovani poslanec, ker je večina številk, ki jih navajate, povsem napačnih, sem pripravljen sprejeti težko delo. Prinesite prosim sem papir, jih popravim in jih skupaj prebereva, če želite. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Barbara Žgajner Tavš.
Res sem zgrožena, razočarana, če hočete. Upala sem, da smo pri amandmaju k proračunu za leto 2013 povedali dovolj. Nisem želela politizirati, nisem želela z velikimi političnimi besedami olepševati zadev, nisem želela, kolega Pukšič, ker verjamem, da ni prav zapenjati na temi šolska prehrana, da ne bom govorila o lakoti otrok. Kolegica Ramšak, še enkrat, ker očitno niste razumeli. Politiki smo poklicani zato, da sprejemamo sistemske rešitve. V preteklosti so bile v okviru dveh ključnih zakonov, socialno varstvenega zakona, ki je stopil v veljavo 1. januarja 2012, za tega ne nosite krivde vi, pa niti ni pomembno, kdo nosi krivdo v tem trenutku, in Zakona o uravnoteženju javnih financ. Zaradi teh dveh zakonov so bile – trdim! – narejene krivice marsikateri družini in te krivice so šle tudi v smeri odprave splošne subvencije za prehrano otrok. Ker ni več splošne subvencije, marsikdo izpade iz upravičenosti, da bi bila otroška prehrana v šoli plačana, subvencionirana, brezplačna. Ampak istočasno je treba pogledati, kaj vse so ti ukrepi prinesli v realnosti – ne samo ukinitve splošne subvencije za šolsko prehrano, istočasno so se nižale plače javnim uslužbencem, dodatno so se zaostrovali pogoji za pridobitev otroškega dodatka, marsikdo je zato izgubil pravico do otroškega dodatka, da ne naštevam naprej. Vsi statistični kazalci kažejo, da se je zaradi teh dveh ukrepov finančno, ekonomsko stanje in s tem socialno stanje poslabšalo v marsikateri slovenski družini. In ko ste upravičevali konkretno ZUJF, ste govorili, da ta zakon ne bo prizadel socialno najšibkejših. Ta zakon je prizadel najbolj najnižji srednji sloj – trdim! – in ta najnižji srednji sloj je bil potisnjen pod prag revščine in je postal danes socialno ogrožena kategorija. In ti ljudje, otroci teh družin, teh gospodinjstev, so izpadli zaradi nizkega cenzusa in vseh ukrepov, ki sem jih naštela, pa še drugih, ki jih ne bom omenjala, izpadli so iz upravičenosti do splošne subvencije za šolsko prehrano. Ker te subvencije ni, starši kličejo, prosijo, opozarjajo, naj jim prisluhnemo. Otroci so izgubili pravico do prehrane, ker je starši ne morejo plačati. To je problem. Če želimo uvesti nazaj to splošno subvencijo, da bodo vsi otroci, tudi tisti, ki morda za 10 centov presegajo cenzus, upravičeni do prehrane. Mislim, da je to prava pot, prava sistemska rešitev, ki smo jo dolžni sprejeti. Vaša kolegica je prej – mislim, da vas nisem videla v parlamentu, v tej dvorani – pogojevala tudi ta amandma zgolj z drugim kontom. Pozvala sem jo, da nam pomaga najti drug konto, iz katerega bomo črpali finančna sredstva za šolsko prehrano. Prosimo vas, podajamo vam roko. Ministru, ki je bil prej z nami in ga v tem trenutku ni, sem zelo jasno povedala in je prikimal, da ministrstvo proučuje, pripravlja neke ukrepe, ki bodo popravili napako, narejeno v preteklosti, dveh zakonov, za enega nosite odgovornost vi. Ampak ni pomembno.
Oprostite, mag. Žgajner Tavš. Vljudno prosim za mir v dvorani, da lahko slišimo razpravo mag. Barbare Žgajner Tavš.
Hvala lepa, predsedujoča. Naj nadaljujem. Minister je prikimal, da ministrstvo pripravlja neke rešitve. Kakšne bodo, ne vemo, tudi ministrstvo v tem trenutku še ne ve, kakšne rešitve bo pripravilo na tem področju. Ampak če bo ministrstvo pripravilo rešitve, je treba v ključnem dokumentu, proračunu za 2013 in 2014, zagotoviti možnost financiranja teh rešitev. O tem se danes pogovarjamo. Ne o tem, kaj je storila prejšnja vlada, kaj je storila vaša vlada v dosedanjem mandatu, ne o tem. V tem trenutku nosimo odgovornost vsi! Prej sem povedala dve konkretni zgodbi, tudi zato, ker ne želim, da bi moje besede izzvenele preveč populistično ali pa politično, tega nočem, ampak sem bila ob teh dveh zgodbah osebno resnično pretresena. Toliko, da sem si rekla, da sem politik in da je moja dolžnost, da ne sedim nemo, da ne gledam stran, da se ne izgovarjam na finančno krizo. Ni je, še enkrat pravim, finančne krize, ki bi dopuščala, da v moderni socialni državi govorimo o lakoti otrok v osnovnih šolah, ali pa da dopuščamo, da pa morda kdo nima, zaradi sistemske napake, prehrane v šoli. In o tem govorimo. Tu, na tej točki vas prosim, resnično prosim, ni pomembno, lahko se podpišete pod ta amandma, samo prižgite zeleno luč tudi za sistemske rešitve, ki jih bo pripravilo ministrstvo. Ampak zaenkrat v ključnih dokumentih ni finančne podlage za kakršnokoli izboljšavo v okviru zakonodaje. Mi vam to ponujamo in še enkrat vas prosim, pomagajte nam, če se ne strinjate s kontom, najti ustreznejši vir, iz katerega bom prerazporedili finančna sredstva za prehrano otrok.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Sonja Ramšak.
Hvala za besedo. Gospa Tavš, danes sem vas v Državnem zboru zelo pozorno poslušala, ker sem bila za razliko od koga drugega cel dan v tej dvorani. Če je en otrok lačen v kakšni šoli ali vrtcu, je to preveč, če je teh primerov več, je tudi preveč in je treba narediti vse, da tega ne bo. V svoji razpravi sem povedala, da je že sedanji sistem naravnan tako, da v Sloveniji nihče ne bi smel biti lačen, če se je [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Gospa Tavševa, beseda je moja – jaz vam nisem skakala v besedo in vas prosim, da pustite, da dokončam.
Gospa Ramšak, strinjam se z vami in prosim za red v dvorani.Izvolite.
Če je kdorkoli v šoli ali vrtcu danes lačen, pomeni, da službe v šoli ali vrtcu ne opravijo tistega, kar bi morale. Lahko mahate, ne govorim o tem, da je premalo denarja za šolsko prehrano, govorim pa o tem, da ima vsak vrtec ali vsaka ustanova socialnega delavca in ne vem, kaj ta socialni delavec dela, pa lahko negirate temo ali ne. Tudi tistim, ki pravijo, da je delo poslank in poslancev na terenu – ja, gospod Židan, imam štiri poslanske pisarne, sem mogoče ena tistih poslank, ki so največ prisotne na terenu. Zelo dobro poznam stiske ljudi, ker ravno takšni primeri prihajajo k meni, ampak nisem zganjala demagogije na ta račun in si nabijala poslanske točke, ne. Če pogledamo glede na leto 2002 in leto 2013, za socialno varnost namenjamo 70 % več denarja ,kot smo leta 2002. Se pravi 296 milijonov evrov v državnem proračunu je namenjenih samo za leto 2013 in enako tudi za leto 2014. Ko govorimo o tem, da se ne zavedamo, kaj pomeni, če nekdo nima za kruh, za hrano, če je brez službe – kje ste bili eno, dve leti nazaj, ko so na veliko odpuščali delavce v gospodarstvu? Ti delavci so bili v takšnih stiskah, da ni za govoriti. Jim je prejšnja vlada pomagala? Ni jim, ampak nas je dodatno zadolžila še za dve milijardi evrov. Danes želite, da v proračunu pokrijemo vse potrebe, ki so v državi. Verjamem, da je treba najprej poskrbeti za socialo, ampak ni od kod za vzeti, ker smo se zadolžili tako, da je groza. Lahko govorite in mahate, ampak žal dejstva so takšna. Prav je, da v tej državi enkrat povemo resnico, ne pa, da si mečemo pesek v oči. Lahko me oponirate in to, kar govorite, da počnem na Mandatno-volilni komisiji – ja, načelna sem, ker delam v skladu z zakonom in ker upoštevam tisto, o čemer zakonitosti in ustavnosti odločajo pri nas še vedno sodišča, in ne vi, gospa Potrata. Hvala.
Proceduralno, izvolita mag. Dejan Židan in mag. Barbara Žgajner Tavš.
Spoštovana predsedujoča! Strinjam se, da odpremo razpravo o tem, katera vlada je bolj zadolžila državo, bruto zadolžila. Strinjam se tudi o razpravi, pod katero vlado je Slovenija postala finančni suženj, ampak, spoštovana, dovolite, da to razpravo opravimo znotraj seje Državnega zbora, ker bomo lahko na neupravičene obtožbe in na nepoznavanje dejstevkaj se je dogajalo v obdobju 2004–2008, kaj se je dogajalo kasneje in kaj se dogaja sedaj, ko vladajoča koalicija brez potrebe maltretira državljanke in državljane, opravili kvalitetno razpravo. Verjamem, da bomo dobili vse glasove v Državnem zboru, da o tem opravimo razpravo. Način, da se obtožuje Socialne demokrate, ko veste, da nimamo več minut za odgovore, pa ni korektno. Hvala.
Hvala lepa. Replika, mag. Barbara Žgajner Tavš.
Kolegica Ramšak, še enkrat, ker res želim, da poskušate razumeti, četudi nočete in ne boste razumeli, samo poskušajte razumeti drugo plat zgodbe. Sistem v naši državi danes dopušča, da vsi otroci nimajo subvencionirane prehrane, ker starši zaradi situacije, v kakršni so se znašle družine, tudi zaradi preteklih slabih zakonskih rešitev, ne morejo plačevati šolske prehrane. Povedala sem vam prej en primer, ene mame. Dovolite, da ponovim samo en njen stavek, ki mi je izzvenel v ušesih. 4 mladoletne otroke ima. Ena izmed največjih želja je ta, da bi imeli njeni otroci vsaj en zdrav topel obrok hrane v šoli. Pa ga nimajo, ker je sistem slab. Tudi minister, minister vaše vlade, gospod Turk, je ugotovil, da so bile storjene napake v zakonih. Te napake poskuša ministrstvo odpraviti in jih bo, ker se je zavezalo. Danes dajemo samo podlago za to, da se bodo na sistemski ravni zgodile spremembe. Saj veste, za spremembe je potreben vir financiranja. In danes odpiramo možnost, da se zagotovijo finančna sredstva. Z ukinitvijo splošne subvencije za prehrano je prišlo do tega, da danes vsi otroci nimajo prehrane v šolah. To je bila napaka politike, ki to je ukinila zaradi kvazi varčevalnih ukrepov. Sem si dovolila reči kvazi varčevalnih ukrepov, ker stojim za tem in res verjamem v to, da je ni krize, ki bi morala varčevati na področju prehrane otrok. Otroci so naše največje bogastvo, to ničkolikokrat slišimo, pa tudi sami to radi izrekamo – dajmo to pokazati tudi na zakonodajni ravni, kjer imamo moč, da stojimo za temi besedami. Samo še en podatek ene izmed slovenskih osnovnih šol: septembra je bilo 58 % teh položnic za prehrano neplačanih oziroma samo 38 jih je bilo oktobra plačanih. To so, verjamem, zelo zgovorne številke, ki orisujejo situacijo na terenu. Verjamem, da se vi, tudi jaz se, dnevno srečujete s takšnimi primeri, problemi. Prihajam iz kraja, ki je ekonomsko, bom rekla izjemno slabo stoječe mesto. Posledično so socialne stiske ljudi toliko večje. Verjemite, ko grem pred ljudi, ko vidim njihove obraze in prošnje, me res stiska pri srcu in ne morem reči, da je prav, da varčujemo pri takih zadevah. Ni prav. Zato sem danes toliko bolj razočarana, ker zapenjamo na točki šolska prehrana otrok. Res razočarana.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Mislim, da se ta razprava o amandmajih pelje v smer, ki tistim, ki to tako solzavo zagovarjate, ni v čast. Mi smo oziroma vi ste, gospodje poslanci SD in nekateri iz Pozitivne Slovenije, v prejšnjem mandatu sprejeli Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Takrat so gospa Majda Potrata, Andreja Črnak Meglič in tudi gospod Frangež, ki ima veliko poučnih zadev, govorili, da je to zakon, ki prinaša večjo pravičnost pri porazdelitvi socialnih prejemkov in ki je bolj prijazen za pomoč in učinkovit dostop do socialnih pomoči. S tem zakonom ste odrezali del tistih od upravičenj do prejemanja socialnih pomoči, tudi pri prehrani, pri štipendijah, pri otroških dodatkih, pri marsikaterih drugih pravicah iz javnih sredstev. Takrat ste vsi tako izjemno vehementno zagovarjali, zakaj je ta zakon, ki sta ga predlagala gospod Svetlik in Pahorjeva vlada, tako dober. Posledice tega zakona pa so te, o katerih zdaj govorite. Pri nekaterih poslancih se je zgodila strahotna preobrazba pri isti materiji, pri isti vsebini. Strahotna preobrazba! Da nekdo, ki se je pohvalil s tem, da se je celo življenje ukvarjal s socialo, s problemi socialne države, z revščino, lahko naredi takšno katastrofalno napako, dvomim, da mu lahko damo zraven neko besedico, ki se ji reče strokovnjak. Težko, težko. Spomnim se primera, ko sem predlagal zakon o dijaški prehrani – bil sem predlagatelj zakona, napisal sem ga, dobil sem še sopodpise. Mnogi od tistih, ki so na nasprotni strani, so govorili, da je to bombonček, pa se je s tem zakonom prvič uvedel topel obrok v srednjih šolah, prvič v zgodovini Slovenije! To je bil bonbonček. Gospodje, to je bil bonbonček, pa je bilo to takrat, ko je bila država še v odlični kondiciji. To je bil bombonček. Zdaj ko ste zavozili projekt socialne države, pa poslušamo neke čisto druge zgodbe. Še nekaj kolegi – vsi tisti, ki očitno ne poznate logike delovanja proračuna in aktov, ki jih pri proračunu sprejemamo –, sredstva za izvrševanje te postavke so ta trenutek zadostna, lahko tudi za celo leto, vendar ima, gospod minister, bivši minister in še kdo, Zakon o izvrševanju proračuna, ki ga bomo sprejemali, šest členov ZIPro, s katerimi omogočamo vladi, ministru, da prerazporeja sredstva in to v zajetnih številkah. Tudi vi ste imeli to možnost, ko ste bili minister. Tako da vse te razprave o tem, kako kdo ne bo, ali ne bo mogel dobiti, ne držijo. Vlada lahko prerazporeja, če boste pogledali 21. člen, izredno velike zneske celo med politikami, med glavnimi programi posameznega ali različnih predlagateljev, in to v višini 20 % postavke. In tukaj ne bo ostalo nič, spoštovana gospa ali kolegi na drugi strani iz SD, kar se ne bo dalo urediti. Nič. Popolnoma nič. Če se je kdo v zadnjih nekaj letih izkazal za socialnega, smo bili na tej strani prav poslanci Slovenske demokratske stranke, ki smo predlagali socialne zakone, Zakon o subvencioniranju prevozov vajencev, dijakov in študentov – tudi tega sem sam predlagal, sem bil prvopodpisani –, Zakon o uvedbi dijaške prehrane in še kakšnega. Tudi brezplačen vrtec za drugega otroka smo uvedli, v mandatu tiste vlade. Vse to ste uspeli v času Pahorjeve vlade izničiti, pa se imate in ste se predstavljali kot najbolj socialni tudi v razpravah pri zakonih, ko ste ljudem neposredno jemali. To pa je vrhunsko sprenevedanje, ki ga od resne politične stranke v tem Državnem zboru ne bi pričakoval. Tudi od resnih poslancev ne. Če drugega ne, bi lahko vsaj preverili, kaj ste izjavili takrat, ko ste sprejemali Zakon o uravnoteženju javnih financ in ko smo sprejemali Zakon o toplem obroku za dijake in ko smo uvajali brezplačen vrtec za drugega otroka in tako naprej. Vsaj to poglejte in naštelajte razprave v to smer. Ampak očitno so interesi drugi, populizem je zelo cenena stvar in temu se podreja vse. Če ne veste, kako deluje proračun – tisti, ki še niste bili župani in ki niste bili še ministri –, potem najbrž veliko stvari ne veste. Vlada ima s tem zakonom pooblastila, tudi prejšnja jih je imela. Tudi prejšnja je v času izvrševanja proračuna opravljala tekoče prerazporeditve med posameznimi postavkami, zato ker so se v času izvajanja proračuna pokazala določena navzkrižja, nekje se je potrebovalo več, drugje je zmanjkovalo. Tudi v tem mandatu se bo to zgodilo. Ni nobena posebnost. Če bo potreba večja, bomo pa pripravili, kot se je v letošnjem letu že pripravil, rebalans proračuna. Naj vas ne skrbi, da bi karkoli ključnega ostalo, da bi kaj neurejenega na tem področju zavestno prezrli. Do sedaj nismo nikoli, pa tudi sedaj ne bomo, v nasprotju z nekaterimi, ki ste najprej pokrtačili socialne pravice. Hvala lepa.
Hvala lepa. Proceduralno, gospod Janko Veber, dr. Andreja Črnak Meglič, gospod Matevž Frangež.
Hvala za besedo. Proceduralno predlagam, predsedujoča, da govornika opozorite, da imensko ne poimenuje mojih kolegov in kolegic ob vedenju, da smo čas za razpravo že porabili in da nihče od nas ne more podati pojasnila na navedbe, ki ste jih navajali. Imate uro in 40 minut za razpravo, ker o proračunih niste razpravljali prav nič. Po proceduralnem predlogu vam predlagam, da ne čakate na Vlado. Državni zbor se lahko odloči, če bo dal denar za otroško prehrano. Državni zbor se lahko odloči, če bo dal denar za univerze. Ne rabimo se izgovarjati na Vlado. To je naša pristojnost. Proceduralno, dragi moji, se odločimo in pokažimo, da smo parlament, ne pa nek servis Vlade, ki potem naredi, kar naredi. Rebalansa po Zakonu o izvrševanju proračuna ne bo, ker bo imela Vlada takšne pristojnosti, da bo sama kreirala proračun 2013 in 2014, kar je seveda narobe, ni prav. Državni zbor naj odloči. Državni zbor je tisti, ki ga spremlja javnost in pričakuje, da smo daleč bolj odgovorni kot kakšen uradnik v ministrstvu, ki bo, ali pa ne bo zaznal, da so problemi pri zagotavljanju prehrane otrok. Govorilo se je o tem, da se uveljavlja topel obrok. Danes govorimo o tem, da želimo zagotoviti minimalni obrok, za to gre. Proceduralno predlagam, da podprete te amandmaje. Ne čakajte na Vlado! Res pa predlagam, da ne izkoriščate tega, da ne moremo odgovarjati na navedbe, ki niso točne, ker nimamo več časa. Prosim, predsedujoča, da govornike sproti opozarjate, da ne prihaja do teh nepotrebnih polemik. Hvala.
Gospod Veber, sprejemam vaš proceduralni predlog. Izvolite, dr. Andreja Črnak Meglič.
Hvala lepa. No, gospod Tanko zelo grdo ste zlorabili svojo razpravo. V uvodni obrazložitvi sem zelo natančno povedala, kako je prišlo do stanja, v katerem se nahajamo danes. Poleg tega ne vemo natančno, kakšne so direktne posledice socialne zakonodaje, zato je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve naročilo evalvacijo, ki bo naredila analizo. Vemo pa, kaj je posledica ZUJF in ukinjanja splošne subvencije o šolski prehrani. To sem zelo natančno pojasnila. In še nekaj, gospod Tanko [[...]]
Proceduralno!
Ponašam se z nazivom doktorica in z nekaj raziskavami s tega področja, zato me vi, ki to niste, ne boste diskvalificirali. Hvala.
Dr. Črnak Meglič, torej vaš proceduralni predlog je bil, da se vas kot doktorico znanosti ne diskvalificira? V redu. Izvolite, gospod Frangež.
Spoštovane in spoštovani, ta situacija ni prav nič smešna. Gospod Tanko je mojster svoje obrti in kot ponavadi je gledal na terminal in ugotovil, da Socialni demokrati nimamo več možnosti reakcije na njegove razprave. Njegove razprave zahtevajo ostro reakcijo Socialnih demokratov. Če bi imel zdaj možnost replike, bi mu povedal, kako se je pridelalo 8 milijard evrov javnega dolga v mandatu Pahorjeve vlade. Recimo, tudi tako, da se je vsako leto pokrivalo milijardo 200 izpada proračunskih prihodkov ali povečanja odhodkov na račun njihove zakonodaje, tistega dela zakonodaje, ki ga skušamo zdaj, ker je predstavljal dobro za ljudi, ščititi Socialni demokrati s svojimi amandmaji. Če bi imel možnost replike, bi mu verjetno tudi povedal, da so dovolj časa že na Vladi, da pridejo s predlogom sprememb socialne zakonodaje. Zdaj ni več časa, da se sklicujete na prejšnjo Vlado. Vemo, kakšni so učinki, takrat nismo vedeli in zato priznamo svojo napako. Na vas pa je zdaj odgovornost, da pridete s konkretnimi zakonskimi rešitvami in predlagate spremembe, zato da popravimo napake preteklosti – na vas je ta odgovornost! In, gospa podpredsednica, prehajam na proceduralni predlog. Vljudno prosim, da naslednjič strogo opomnite govornika, ki tako grobo zlorablja svojo razpravo za obračun s tistimi, ki mu ne morejo odgovarjati, ker jim je potekel čas. Zato se moramo potem zateči k takšnim iznajdbam, da izkoriščamo proceduralni predlog za to, da odgovorimo na neresnice v razpravi. Še več, na neresnice, laži in diskvalifikacije.
Hvala lepa. Upoštevam vaš proceduralni predlog. Mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Moj postopkovni predlog je grajen na tistem, kar je povedal že kolega Frangež. Erozija ugleda Državnega zbora je velika zaradi tistih, ki ne plačujejo položnic, zaradi tistih, ki prepisujejo, zaradi tistih, ki se kitijo z akademskimi naslovi, pa jih ne bi smeli imeti, in še bi lahko naštevala. Zato mislim, da ne morete v največji poslanski skupini svoje slabe vesti oprati tako, da jemljete ugled in izrekate diskvalifikacijo o akademskem naslovu tistega, ki je v skladu z vsemi pravili svoj akademski naslov dobil na ustrezni instituciji. Gospa podpredsednica, mislim, da je sicer v zakonodajnem postopku kar nekaj takih primerov, s katerimi se skuša zniževati izobrazbeni standard, ampak tisto, česar pa zakonodajni postopek ne more storiti, pa je to, da ne more nikomur odvzeti diplome, znanja in časti. Sram vas je lahko, da to delate, ker samo dokazujete tisto, kar je bilo v razpravi danes že povedano in ste vi opozorili, da so samo tisti, ki imajo člansko izkaznico SDS, pa mogoče diplomo na kakšni zasebni fakulteti, po vaše strokovnjaki, vsi drugi pa ne. Zelo slab zgled smo za državljanke in državljane in mislim, da take osebne diskvalifikacije ne bi smele biti predmet v proceduri. Hvala.
Hvala lepa. Imate tudi vi postopkovni predlog, gospod Tanko? Gospod Tanko, dobili boste besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, predlagam, da se držimo časovnega razporeda – gospod Tanko bo zdaj podal proceduralni predlog – in da se prijavljate tisti, ki imate še razpoložljiv čas, ker sicer res ne bomo mogli zadeve peljati tako, kot je treba. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana predsedujoča, niti eden od teh predlogov nima statusa proceduralnega predloga. To je ugotovitev in tu se najbrž lahko strinjava. Poslanci, ki so govorili, so uporabili in zlorabili postopkovni predlog za obračun z drugim poslancem, niso pa predlagali ničesar konkretnega. Predlagam vam, spoštovana predsedujoča, da če se lotite vodenja seje, jo vodite v skladu s pravili, ki veljajo v tej hiši. Poslancu, ki ne govori o tem, lahko vzamete besedo in tega se poslužite. Drugi problem je v tem, da če je poslanska skupina narobe najavila čas za razpravo, ali pa ga porabila za neke brezvezne razprave, to ne pomeni, da jih ne sme nihče pogledati ali pa še več, da jih nihče ne sme imenovati. Zdaj smo prišli, gospa, v tisto obdobje teme in ven so prišli anonimni in vi ste se zdaj dali med anonimne, ki jih sploh ne bi smeli videti in omenjati pri naših razpravah. Gospa in gospodje, gospod Veber in ostali, če imamo čas za razpravo, potem lahko razpravljamo o tem, o vsebinah, ki so na dnevnem redu. Naj uporabim citat dr. Svetlika iz njegove razprave, ki je dejal, da Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev išče oziroma ima cilj oblikovanja bolj pravične in bolj dolgoročno vzdržne socialne države. In potem to floskulo ponavljajo dr. Andreja Črnak Meglič, Matevž Frangež, Mirko Brulc, Renata Brunskole, Majda Potrata – najbrž ste imeli zadevo razdelano in piarovsko naštudirano in zdaj hočete vse tisto, kar ste zamočili na vsak način podtakniti nam in nas razglasiti za tiste, ki nimamo odnosa do bolj socialne in bolj pravične države. Prej sem vam naštel vsaj tri zakone, dvakrat sem jih sam predlagal, ki so šli prav v nasprotno smer od tega, vi ste pa to izničili. Predlagam, da zdržite tisto uro, ki jo imamo še na razpolago za našo razpravo, in jo spremljate tako, kot je bilo marsikdaj na naši strani, ko nam je slučajno zmanjkalo časa. Predvsem pa predlagam, da se vodenja seje lotite bolj resno in ne na način, da se seka enkrat levo, enkrat desno [[...]] [[znak za konec razprave]]
Hvala lepa. Sejo vodim po poslovniku. Da sem dopustila proceduralni predlog, dopušča 77. člen, zadnji del odstavka; opomin se lahko izreče poslancu ali drugemu udeležencu na seji, če govori, čeprav mu predsedujoči ni dal besede, če sega sogovornik v besedo – oziroma ta del, zato to sem dovolila –, če govori o vprašanju, ki ni na dnevnem redu ali če na kak drug način krši red na seji in določbe tega poslovnika. Zato, spoštovane kolegice in kolegi, nadaljujemo. Odpiram možnost prijave za razpravo. Želi še kdo razpravljati? Mislim, da ja. Odpiram prijavo. Gospa Alenka Jeraj ima besedo.
Lep pozdrav vsem! Noben otrok v Sloveniji ne bi smel biti lačen, ampak danes je tukaj veliko pretiravanja, ko vsi zelo dobro vemo, da je to, kar se dogaja, povzročil zakon, ki je stopil v veljavo 1. januarja 2012 – Zakon o uravnoteženju javnih financ. Kolegi iz Socialne demokracije ste bili že takrat opozorjeni, da bo cenzus problem, da je prenizek, pa tega niste hoteli slišati. Opozarjali so vas strokovnjaki in opozarjali smo vas tudi mi. Ne glede na vse povedano, ne morem drugače, kot da preberem nekaj stvari z magnetogramov, ker to kar nam podtikate, boste najprej vzeli na svoja pleča. To da gospa Potrata govori, kdo pere slabo vest – se bo točno videlo, kdo jo pere, ko boste tole slišali. Gospa Majda Potrata je rekla: "Moje osebno stališče do tega zakona izhaja predvsem iz zapisanega cilja, da naj bi zakon oblikoval pravičnejšo in bolj dolgoročno vzdržno socialno državo." Gospod Mirko Brulc: "Zato sem z velikim zadovoljstvom prebral to gradivo, ki govori o tem, da bo Slovenija še naprej socialna država, vsaj toliko, kolikor se da v teh razmerah, ki so, zato je tisto, kar je gospod minister že na začetku omenil, pravičnost pri delitvi te socialne pomoči, zdaj pa mislim na vse kategorije, izjemno pomembna." Gospa Renata Brunskole: "Res pa je [[...]]
Spoštovana gospa Jeraj, ni problema, da govorite v mojemu imenu, ampak predlagam, da se držimo, tudi sama kot predsedujoča, proceduralnega predloga gospoda Janka Vebra, vodje Poslanske skupine Socialnih demokratov, da smo tolerantni drug do drugega v primeru, da ni časa. Prosim.
Gospa podpredsednica, do nas ni nihče toleranten, ko nas žali, in v poslovniku nikjer ne piše, da ne smeš nekoga omenjati, če nima časa. Mi imamo čas in lahko razpravljamo in govorimo o tem, kar govorimo, in lahko tudi citiramo magnetogram. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, odnos je pomemben. Gospa Renata Brunskole je rekla: "Res pa je, da se v tem predlogu zakona vzpostavlja sistem pravičnosti razdelitve sredstev." Gospod Matevž Frangež: "Danes s sprejemom in obravnavo Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev na pomemben način določamo enega od ključnih stebrov te socialne države. Na učinkovit način, predvsem z boljšim ciljanjem pomoči, kar bo podprto z enotno vstopno točko in enotno evidenco prejemkov, ki jih prejme posameznik, in preglednejšim sistemom upravljanja teh pravic, takšne možnosti izkoriščanja sistema radikalno zamejili, ne da bi pri tem odtegnili pomoč tistim, ki jo zares potrebujejo. Skratka, zakon podpiram, ker v njim vidim obet, da bomo zagotovili pravično družbo, zagotovili učinkovito pomoč vsem tistim, ki jo v naši skupnosti potrebujejo, hkrati pa na učinkovit način tudi preprečevali morebitne zlorabe tega sistema, ki kot rečeno v temelju rušijo solidarno naravo naše skupnosti. In to moramo preprečiti zato, da ohranimo socialno državo." Gospa Andreja Črnak Meglič: "Zakon – njegov ključni cilj je, da oblikuje bolj pravično in bolj dolgoročno vzdržnost socialne države. To je izhodišče zakona in temu so nekako potrjeni tudi sami členi, ki naj bi do tega pripeljali. In tisti, ki smo se nekoliko bolj poglabljali v ta zakon, točno vidimo, da je temu tako. Podatki kažejo, da bodo tisti upravičenci, ki se nahajajo v najslabšem socialno ekonomskem položaju, z novim sistemom dobili več. Dobili bodo več." Gospod minister je pa povedal tisto, kar je citiral že kolega Tanko, da je to oblikovanje bolj pravične in bolj dolgoročne vzdržne socialne države preglednejši in enostavnejši sistem in tako naprej. Ker se je zgodilo, kar se je zgodilo, sta se obe ministrstvi, Ministrstvo za izobraževanje, visoko šolstvo, kulturo in šport in Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve pogovarjali o tem, kaj bomo naredili, da bomo odpravili slabe rešitve iz vašega zakona. Praktično enako število otrok prejema malice, kot jo je prej, manj otrok pa prejema subvencionirano kosilo zaradi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Že danes lahko socialni delavec na šoli predlaga, če oceni, da nekdo od otrok presega cenzus in zato ni dobil subvencionirane malice, da jo dobi. Ministrstvo zbira podatke in odzivi so zelo skromni, zelo malo šol je to naredilo. Ali niso zaznali problema, ali pa ne vem, kaj delajo socialni delavci na šolah. Nekateri še nimajo odločb. Res je, zakaj jih nimajo? Naj vas spomnim še na to, da bi Zakon o uravnoteženju javnih financ uveljavili pol leta prej, če ne bi bilo opozicije. Povedali smo vam, da ne boste mogli uveljaviti zakona pred 1. januarjem in še takrat smo ga zelo težko – ni delal informacijski sistem, cel kup stvari je šlo narobe. Kljub temu da smo za to zapravili čuda denarja in kljub temu da smo ljudi na centrih izobraževali, so totalno kolapsirali, zato ker ste vi postavili tako dober sistem. Za starše, ki ne plačajo malice ali kosila na šolah, obstajajo šolski skladi, obstaja tudi pomoč občin. Vprašajte občine, koliko namenjajo za socialno pomoč otrokom. Tudi za malico ali če nekdo presega cenzus, lahko občina, če se nanjo obrnejo, takšno pomoč odobri. Delala sem na občini in vem, da se to dogaja, tako da lahko tudi to preverite. Gospa Žgajner in tudi vsi ostali, 20. novembra 2012 ste vložili spremembo Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, vložili ste spremembo Zakona o socialno varstvenih prejemkih, zaradi tega kar se dogaja. Pred 14 dnevi ste zahtevali izredno sejo na temo nove socialne zakonodaje, kaj se dogaja, kar pomeni, da ste zelo jasno ugotovili posledice in veste, kje je problem, zakaj smo do tega prišli in kaj se je zgodilo. Predlagam pa še, da si preberete članek, ki je objavljen na mednarodni dan boja proti revščini. Zakaj zaviranje reform povečuje revščino? Iz Financ, preberite si ga, pa vam bo marsikaj jasno, kar vam mogoče do zdaj ni bilo. Amandmaja ne bom podprla in rešitve so takšne, kot so. Počakali bomo na odločitev za tisto, kar ne funkcionira, da na ministrstvu pripravijo spremembo zakona. Sicer pa bo Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev tako ali tako deležen sprememb takoj, ko bo Inštitut za socialno varstvo pripravil analizo. Mimogrede, tudi takrat je svetoval ministrstvu, ko se je to zakonodajo pripravljalo, ampak upajmo, da bodo zdaj spoznali, pri katerih stvareh so se motili, in bodo predlagali popravke.
Mag. Lejla Hercegovac, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci! Danes razpravljamo o amandmajih in o Zakonu za uravnoteženje javnih financ, o proračunu za leti 2013 in 2014, o ZUJF in z drugimi besedami – o vsem drugem več kot o tem. Moram povedati, da se danes počutim, kot da sem v sodni dvorani. Poslušam eno, drugo ali tretjo stran, ki podaja svoja mnenja in pričakuje, da ljudje, ki gledajo televizijo, sodijo o tem, kar smo povedali. Res predlagam, da ukinemo televizijski prenos iz Državnega zbora, ker menim, da se bomo potem lažje pogovarjali. Izkoriščamo čas za televizijske nastope, za obtoževanje enih ali drugih, in to je absurd. Torej, proračun za 2013 in 2014 ni dober. Ni dober za šolstvo, ni dober za zdravstvo. Tudi vsi, spoštovane poslanke in poslanci, ki sedimo tukaj, če bomo dela nadaljevali na tak način, bomo zaradi stresa zboleli. Vam zagotavljam, da boste takrat videli, koliko denarja je na primarnem nivoju zdravstva in kaj vse je tam treba popraviti in narediti. Lepo prosim – Sokrat je rekel, da besede odpirajo dušo –, da se z argumenti in spoštljivo pogovarjamo o proračunu 2013 in 2014. Ne bom ga podprla, zato ker je v zdravstveni blagajni zelo malo denarja in vse to, kar je namenjeno za investicije, 50 milijonov ne zadostuje za vse, kar potrebuje zdravstvo v eni državi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vidim še interes za razpravo. Odpiram prijavo na razpravo. Prijava poteka. Prijavljen je gospod Jurša, mag. Barbara Žgajner Tavš ste se želeli prijaviti. Se boste potem ponovno? V redu.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica! Na začetku moram povedati, da ne bom razpravljal, bom pa postavil eno vprašanje. Glede na to, da med nami, poslankami in poslanci, sedi kar nekaj učiteljev, profesorjev iz osnovne šole, nekdanjih ravnateljev, profesorjev in ravnateljev iz srednjih šol, če imam dobre podatke, mi bo mogoče kdo, ali pa tudi tisti, ki so delali raziskave, vedel odgovoriti na zastavljeno vprašanje. Blazno me zanima, koliko otrok v osnovni šoli in od katerega razreda nosi mobilni telefon in koliko sredstev mesečno porabi za telefoniranje?
Hvala lepa. To je sicer v kontekstu vaše razprave in lahko dopuščam, vam potem odgovorijo izven dvorane. Zdaj pa ponovno odpiram prijavo, če želi kdo razpravljati, ali samo mag. Barbara Žgajner Tavš. Vi želite, še kdo? Ne vidim. Izvolite, mag. Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa še enkrat, predsedujoča. No, na to, kar je kolega pred menoj dejal, se res niti ne splača odzivati, ker je nepomembno. Ne bom o tem. Gospod Tanko. Upam, da me sliši kje, ker ga ta trenutek ni v dvorani. Rada bi verjela, da ne bo ostalo nič tako, da se ne bi dalo spremeniti, pa vendar ne verjamem. Ne verjamem, prej sem dala primer. Poslušali smo opravičila, da je treba ZUJF sprejeti zaradi varčevalnih ukrepov in da ZUJF ne bo prizadel socialno najšibkejših, pa temu ni tako. Če je bila narejena napaka in sama sem povedala, da je čutiti negativne posledice socialnovarstvene zakonodaje, ki jo je sprejela prejšnja vlada, to v tem trenutku ni pomembno, ni pomembno. Čutiti je tudi posledice ZUJF, ki jih je sprejela ta vlada, ampak to v tem trenutku na tej točki ni pomembno. Soočeni smo z negativnimi posledicami slabe zakonodaje, katerekoli vlade. Naša dolžnost je, in to je v tem trenutku pomembno, da te slabe posledice odpravimo. Mi vam ponujamo možnost. Kolegica Jeraj je prej povedala, da smo predlagali sklic nujne seje. Res je, sklic skupne nujne seje dveh delovnih teles, povabili smo cel kup strokovnjakov, ki bi dali relevantne podatke s terena, kakšne so posledice socialno varstvene zakonodaje, sprememb socialno varstvene zakonodaje, pa sta se z gospodom predsednikom, ki prihaja iz iste stranke, malce pošalila, ker sta skupno sejo sklicala ločeno, ob istem času, istem terminu na dveh ločenih lokacijah. To pomeni, da je fizično nemogoče, da bi bil predlagatelj sklica nujne seje ob istem času na dveh različnih mestih in da tudi vabljeni ne morejo biti ob istem času na dveh različnih mestih. Mi smo želeli dobiti podatke, realne podatke, ki jih danes v številkah ni, kakšne so posledice sprememb na področju socialno varstvene zakonodaje, tudi ZUJF. Minister Vizjak na seji ni znal odgovoriti – na eni od sej, do te seje ni prišlo –,ker se še pripravljajo analize. Imamo pa jasna opozorila s strani nevladnih organizacij, tudi ravnateljev slovenskih osnovnih šol, da se zaradi sprememb zakonodaje [[...]]
Mag. Barbara Žgajner Tavš, prosim, če se v čim večji meri opredelite v povezavi z razpravo na vloženi amandma.
Absolutno, spoštovana predsedujoča, prihajam do konkretne zadeve in naredila sem uvod, da ravnatelji osnovnih šol, nevladne organizacije, zelo jasno opozarjajo, da se zaradi sprememb na področju socialnovarstvene zakonodaje, sem štejem tudi ZUJF, danes soočajo s problemi v tem smislu, da vsi otroci nimajo šolske prehrane. Je sicer res, da načeloma starši prijavljajo otroke k prehrani oziroma naročijo hrano za otroke v šoli, je pa tudi res, da ostajajo položnice iz meseca v mesec v večjem številu neplačane. Je tudi res, da dostikrat tu vskočijo lokalne skupnosti, ki v svojih letnih proračunih namenjajo finančna sredstva tudi za reševanje socialnih stisk. Namenjajo šolam! Vam bom dala primer, in to sem tudi prej povedala, da so proračuni za 2013, 2014 za področje lokalnih skupnosti narejeni izrazito varčevalno. Občine dobivajo manj denarja, v občinah pa so iz leta v leto socialne in ekonomske stiske večje, zato je večji pritisk na lokalne skupnosti. Preprosto teh potreb, ki se iz leta v leto povečujejo, tudi lokalne skupnosti ne morejo več reševati na tak način. Mi imamo možnost in zato smo poklicani, da sprejemamo sistemske odločitve. Še enkrat, prosim, slišite. Ni smešno! Ko je gospod Tanko govoril, kako so konec prejšnjega njihovega mandata prišli s pozitivno zakonodajo, ki je dala brezplačno prehrano vsem otrokom, ki je dala topel obrok dijakom v srednjih šolah – takrat so bili ti predlogi podprti s strani takratne opozicije. Tudi danes si marsikdo, ki je takrat sedel v opoziciji, upa na glas povedati, da so bili ti predlogi pozitivno naravnani. Prav je, da je do teh predlogov prišlo, ampak ne vem zakaj danes, ko je situacija obrnjena naokrog, ko opozicija predlaga pozitiven ukrep, temu ukrepu oporekate oziroma nasprotujete. Kolega Tanko je dejal, da je mogoče v okviru ZIPro spreminjati finančna sredstva znotraj posameznih področij. Tudi prav, ampak zakaj zelo jasno ne povemo, da je ena od prioritet te vlade, da v proračunu za 2013 zagotovi ustrezna finančna sredstva za šolsko prehrano otrok. Ali se je treba izgovarjati na ZIPro, na možnost, da se bo nekaj spremenilo, če se slučajno bo? Iz proračuna se vidi vladna vizija, vladne prioritete. Ne vem, zakaj ste a priori proti dobrim predlogom.
Hvala lepa. Gospa Alenka Jeraj, replika.
Hvala lepa za besedo, še enkrat. Predsednik odbora odloči, kdaj bo sklical sejo. Mislim, da ni nobenih težav. Člani Odbora za delo so ponavadi drugi kot člani Odbora za izobraževanje, šolstvo, kulturo in šport, razen če je v Pozitivni Sloveniji samo ena govornica, ki lahko na to temo nastopa. Zahtevo ste potem preklicali, ne zaradi naju s kolegom Grimsom, ampak ker se je nekaterim vašim poslancem mudilo na volitve za Državni svet in vas tisti trenutek lačni otroci niso več zanimali. Sklep Odbora za delo je, da se takoj, ko bo analiza narejena, sestanemo na to temo in pogovorimo o rešitvah. Obe ministrstvi sta nas pa tudi seznanili, da že pripravljata rešitev in da jo bosta v najkrajšem času predstavili na našem Odboru za delo, družino in socialne zadeve.
Želi se kdo razpravljati? Mag. Barbara Žgajner Tavš.
Zadnjič danes se oglašam, res zadnjič, ker takšna aroganca, ki vlada na vaši strani [[...]]Takšna aroganca! Ali vam lahko pojasnim? Predlagatelj sklica te seje je bil isti in ga je fizično nemogoče raztrgati na dva dela. Vabljene osebe, strokovnjaki so bili isti in jih je fizično nemogoče v istem času strpati v dve različni dvorani. Ne zavajati. Ne bom več, res ne bom več, ker vidim, da bi se stena prej uklonila kot vaša trda srca in glave, oprostite. Sedaj odreagiram čustveno, nisem želela iti tako daleč. Želela sem brez razprave, brez polemike, brez metanj polen pod noge in to smo v osnovi, mislim, zelo dobro speljali, dokler se ni začelo potem odvijati v smer, v katero nisem želela, da bi šlo. Samo opozoriti na eno dejstvo in to dejstvo je, da je treba popraviti napake slabe zakonodaje na področju sociale. Če nas opozarjajo, še enkrat, nevladne organizacije, da imamo danes v Sloveniji nekaj, česar včasih ni bilo, da se soočamo z lakoto v slovenskih šolah med osnovnošolci, dijaki, potem ne vem, ali smo res tako trdi, da si bomo zapirali oči pred tem, ali pa smo poklicani zato, da storimo spremembo v okviru zakonodaje, če jo lahko.
Hvala lepa. Izvolite, gospa Alenka Jeraj.
Želela bi povedati samo to, da smo tudi v mandatu 2004–2008 dnevno poslušali o revščini in o lakoti, zraven pa o tem, da se malice mečejo stran. Danes vsi v osnovnih in srednjih šolah pritrjujejo, da se malice ne mečejo več stran, da so posebni kotički, kjer ostane, kar je ostalo od malice, in si lahko otroci, ki so lačni, to vzamejo. Še enkrat. Zahtevo za sklic izredne seje ste preklicali oziroma umaknili, zato smatram, da je vaša skrb bolj na papirju, kot pa za res.
Hvala lepa. Vidim, da ni več želje po razpravi. Ali je želja? Odpiram prijavo na razpravo. Mag. Lejla Hercegovac, izvolite.
Ponovno prosim, da smo spoštljivi, ko se pogovarjamo med seboj, in da smo posebej spoštljivi, ko se pogovarjamo o otrocih. Spoštovane poslanke in poslanci, pri otrocih se začne in konča življenje, država, demokracija, kultura in vse ostalo. Lepo prosim, prav je, da imajo otroci obrok, zdravstveno zavarovanje, da imajo zgled odraslih in kulturo in to se začne pri nas. Lepo prosim, ena spoštljivost do otrok. Hvala.
Hvala lepa. Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Glasovanje o amandmajih in o posebnem delu dopolnjenega predloga proračuna bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili v okviru glasovanj, predvidoma v četrtek, 6. decembra 2012, petnajst minut po prekinjeni 8. točki dnevnega reda. Prehajamo na obravnavo načrta razvojnih programov. Želi kdo razpravljati pri tem delu? Ker ne vidim, da bi bila želja po razpravi, zaključujem razpravo. Glasovanje o načrtu razvojnih programov bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili v okviru glasovanj, predvidoma v četrtek, 6. decembra 2012, petnajst minut po prekinjeni 8. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O IZVRŠEVANJU PRORAČUNOV REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETI 2013 IN 2014, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku vlade, dr. Janezu Šušteršiču, ministru za finance.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani poslanci in poslanke! Dovolite, da na kratko predstavim Predlog zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leto 2013 in 2014. Poleg tistih stvari, ki jih običajno takšni zakoni urejajo in so nujni za to, da lahko sploh izvršujemo proračun – brez takšne zakonske podlage ni mogoče izvrševati proračuna, tudi če bi številčni del proračuna sprejeli –, je v tem zakonu še nekaj pomembnih določb, ki morda niso običajne, ali pa se jih ne sprejema vsako leto, in na te bi rad posebej opozoril. Najprej gre za omejitev prenosa tako imenovanih namenskih prihodkov med leti na višino treh dvanajstin oziroma potem v letu 2014 dveh dvanajstin prihodkov, ki se natečejo v enem letu. S tem želimo spodbuditi porabo namenskih sredstev, ne pa da se prenašajo v naslednje leto, kajti namenska sredstva so posebnost v proračunu, po Zakonu o javnih financah bi jih moralo biti čim manj zaradi načela integralnega proračuna in želimo, da se tekoče porabljajo za namene, za katere so namenjeni. Z Zakonom o izvrševanju proračunov urejamo način, kako bo prišlo do doseganja ciljev na področju zniževanja mase stroškov, mase izdatkov za plače in za druge stroške dela, in sicer pooblaščamo ministre in predstojnike organov oziroma zavodov v javnemu sektorju, da izvedejo vse potrebno za to, da izvedejo svoje finančne načrte v okviru sredstev, ki so predvidena. Pri neposrednih proračunskih uporabnikih oziroma pri ministrstvih to pomeni, da bomo ministri morali in s tem smo že začeli, izvesti ustrezne ukrepe reorganizacije, zato da bomo zagotovili, da ne bomo porabili več stroškov za plače, kot je predvidenih. Na področju zavodov oziroma drugega javnega sektorja, kjer ministri nimajo neposrednega nadzora, pa to pomeni, da bodo morali sprejeti, podati izhodišča za oblikovanje finančnih načrtov, s katerimi bodo zagotovili, da bodo zavodi ostali v okviru sredstev, ki so predvidena v proračunih za transfere zavodom na posameznih področij in bodo za to, da bi takšne finančne načrte lahko pripravili, morali pripraviti tudi ustrezne prilagoditvene ukrepe na področju plač oziroma mase plač. Ker je pri izvajanju proračunov zlasti v zavodih oziroma v širšem javnem sektorju vedno težava, da vlada težko zagotavlja spoštovanje svojih usmeritev – to smo letos že videli, recimo na področju izplačevanja regresov v nekateri zavodih, na področju zaposlovanja, kjer v javni upravi ne zaposlujemo ali praktično ne, medtem ko se v širšem javnem sektorju še vedno kljub vsem proračunskim omejitvam dogaja –, smo v tem zakonu predlagali določbe, ki predstojnikom zavodov in drugih podobnih institucij v javnemu sektorju nalagajo obveznost, da če ugotovijo, da ne bodo mogli poslovati v okviru sredstev, ki so predvidena s proračuni oziroma s transferi za zavode in njihovimi finančnimi načrti, pripravijo ustrezen sanacijski načrt in ga predložijo v roku, ki so z zakonom določeni. Za to so osebno odgovorni, tako s svojim položajem, kot z globo, ki je predvidena v zakonu. Zakon prav tako predvideva, da do takrat, ko bodo izvedeni vsi ti ukrepi, ki bodo zagotovili, da se ne preseže masa, ki je določena oziroma sredstva, ki so določena za izplačilo plač in stroškov dela, ni možno izplačevanje delovne uspešnosti, zato da zagotovimo tovrstne prihranke in spodbudo, da se naredijo čim prej. Še zadnja stvar, ki je pomembna, je določilo, ki omogoča vladi oziroma ki daje možnost transferja dodatnih sredstev iz kapitalske družbe v proračun, če prispevkov in sredstvom, ki so predvidena v proračunu, ne bi bilo možno zagotoviti dovolj sredstev za izplačilo pokojnin. Gre predvsem za varnostni ukrep, če na primer učinki pokojninske reforme ne bi dosegli tistih, ki so za naslednje leto predvideni. Hkrati je bilo določeno podobno, kot je bilo določeno v Predlogu zakona o holdingu, da se 10 % morebitnih kupnin državnega premoženja nakaže na Kad, tako da se ohranja dolgoročna stabilnost te družbe. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo članu, mag. Marku Pogačniku.
Predsedujoča, hvala za dano besedo. Odbor za finance in monetarno politiko je na 39. nujni seji, 1. decembra, kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2013 in 2014, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada Republike Slovenije. Odbor je sprejel naslednje dodatno gradivo: mnenja Zakonodajno-pravne službe, stališče interesne skupine negospodarskih dejavnosti Državnega sveta z dne 9. november. Poleg navedenega je odbor prejel pripombe oziroma predloge za amandmaje različnih institucij in zainteresiranih pravnih subjektov. Na sejo odbora so bili vabljeni oziroma na seji so sodelovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance kot predstavniki predlagatelja, predstavnica Zakonodajno-pravne službe, predstavnik Konfederacije sindikatov javnega sektorja in predstavnik Konfederacije sindikatov Pergam. Državni sekretar s finančnega ministrstva je v dopolnitvi, obrazložitvi členov povedal, da gre za zakon, ki omogoča izvrševanje proračunov za navedeni leti. Ob tem je poudaril, da je varčevalno naravnano besedilo zakona, hkrati z najnujnejšimi ukrepi za povečanje prihodkov proračuna države, odnosno potrebno zmanjšanje odhodkov proračunov na vseh ravneh, določa sestavo s posebnimi izvrševanji proračuna, obseg zadolževanja in poroštva države, višino povprečnine, ki pripada občinam, ter način prevzemanja obveznosti. Poudaril je, da so vsebinska določila samega zakona strošek od sedanje ureditve. Predlog zakona zahteva natančno spremljanje izdatkov iz proračuna ob hkratnem nadzoru. V razpravi so bili s strani opozicijskih strank predstavljena stališča in mnenja, izraženi določeni pomisleki in postavljena določena vprašanja, kot neustrezno urejeno je bilo izpostavljeno financiranje odpravnin, stroškov dela v času odpovednega roka in nadomestil za brezposelne v prvih treh mesecih po prekinitvi delovnega razmerja iz poslovnih razlogov, kjer bi bilo po izraženem mnenju treba oblikovati zadostno proračunsko rezervacijo oziroma posebno proračunsko postavko. Odboru so bila predstavljena tudi stališča in mnenja prisotnih predstavnikov sindikatov, iz katerih v splošnem delu izhaja, da jim s tehničnim zakonom in drugim zakonom pravic ne gre spreminjati. Razprava se je odprla še ob vrsti določil, kjer so predstavnice in predstavniki Vlade odboru posredovali dodatna pojasnila. Poleg navedenega je predstavnik Vlade v vrsti odgovorov na vprašanja, ki so se nanašala na ustreznost predloga kot celoto, med ostalimi pojasnil, da ZUJF v določenem delu sicer ureja pravico do delovne uspešnosti za zaposlene v javnem sektorju s tem, da zakon ureja možnost oziroma omejuje plačila delovne uspešnosti glede na razpoložljiva sredstva posameznega proračunskega uporabnika. Na opisani način se ureditev lahko enači z ureditvijo pri jubilejnih nagradah, ki je bila izvedena na podlagi dogovora s sindikati javnega sektorja, zaradi mnogokrat napačne interpretacije tovrstnega določila sedanjega ZUJF v praksi. Predstavljen je bil spekter uporabljivih možnosti za namen znižanja stroškov dela, od reorganizacije dela, bolj ekonomičnega izplačevanja nadur in delovne uspešnosti do upokojevanja, tako po izraženi oceni, uvajanje odpuščanja kot edine uporabljive možnosti za namen znižanja stroškov – niti ni na enem mestu. V zaključku je bilo poudarjeno, da se priprava proračunov dosledno izvaja na medresorski ravni s pogovori o tem, kje in na katerih področjih so potrebna sredstva, na katerih področjih so možne racionalizacije oziroma katera so tista področja, kjer je mogoče sredstva znižati. Na obravnavi je odbor sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, odbor pa ni sprejel amandmajev opozicijskih poslanskih skupin. V nadaljevanju je odbor v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem so sprejeti amandmaji vključeni. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije, gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! Državljani imamo vso pravico zahtevati, da bo denar, ki ga prispevamo s plačevanjem davkov, uporabljen vestno in skrbno. Varčnost, ki nam veliko pomeni v našem zasebnem življenju, mora biti izhodišče tudi za porabo denarja v javnem sektorju. Javni dolg združuje možnost delovanja države in prelaga breme na prihodnje rodove. Temeljno načelo za vzdržno proračunsko politiko mora biti gospodarna poraba proračunskih sredstev. Namesto iskanja novih in novih davčnih virov, ki bi dodatno obremenjevali revnejše sloje prebivalstva, si moramo v tem trenutku prizadevati za omejevanje javnih izdatkov. V Novi Sloveniji se zavedamo, da ne moremo porabiti več, kot ustvarimo, zato je treba konsolidirati javne finance z zmanjšanjem javne porabe. Ob normalnih gospodarskih razmerah vsi odhodki države za financiranje javne porabe po standardu ESA 95 lahko znašajo največ 45 % bruto domačega proizvoda. Rešitev je podlaga za bolj predvidljive razmere za podjetništvo in signalizira javnemu sektorju, da bo v dobrem in v slabem delil usodo gospodarstva. Uveljavitev tega zakona je nujni in neposredni pogoj za uveljavitev proračuna in s tem za njegovo izvrševanje. Osnovni cilj zakona je urediti pravne podlage za rešitve, ki bodo omogočale tekoče in nemoteno izvrševanje sprejetega proračuna. Zakon o izvrševanju proračuna Republike Slovenije v veliki meri sledi načelom in rešitvam, ki so uzakonjene v Zakonu o javnih financah, s tem da v veliki meri omejuje posamezne izdatke, določa obseg zadolževanja javnega sektorja na ravni države v posameznem letu in definira dovoljena poroštva, definira tudi dodatna pooblastila Vladi. Naj navedem le nekaj rešitev, ki jih prinaša predlog zakona. Za hitrejše in učinkovitejše črpanje evropskih sredstev in odpravljanje likvidnostnih težav izvajalcev, se dviguje višina predplačil iz 20 % na 30 %. Predplačila so po novem dovoljena tudi za javne sklade in prejemnike oseb zasebnega in javnega prava, ki izvajajo javna pooblastila ali javno službo po zakonu, ki ureja socialno varnost. Ta rešitev se nam v Novi Sloveniji zdi izjemno pomembna. Predstojnikom neposrednih proračunskih uporabnikov se nalaga obveznost zagotovitve znižanja stroškov dela tako, da ne presežejo skupnega letnega obsega sredstev. Javnim uslužbencem in funkcionarjem se za leti 2013 in 2014 ne izplačuje dela plače za delovno uspešnost. Znižuje se RTV prispevek za fizične in pravne osebe. Davek na nepremično premoženje večjih vrednosti se za leti 2013 in 2014 odmerja, kadar nepremičnina pripada istemu lastniku in njihova skupna vrednost znaša najmanj 500 tisoč evrov, kar pa ne velja za poslovne in industrijske nepremičnine ter nepremičnine za javni namen. Predlog zakona o izvrševanju proračuna Republike Slovenije Vladi tudi omogoča prerazporejanje sredstev v znatnih zneskih, zato verjamem, da bo Vlada našla rešitev za eventuelno prerazporeditev finančnih sredstev za uporabnika Ministrstvo za izobraževanje, znanost, kulturo in šport. Poslanska skupina Nove Slovenije zakon podpira. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti, dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani gospod minister! Sprejem zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leto 2013 in 2014 bi bila v normalnih okoliščinah zgolj rutinska naloga. Danes je stanje vse prej kot optimalno, zato je tudi ta zakon deležen posebne pozornosti, ker so njegove določbe nadvse pomembne. Glede na povedano ter predvsem na realno stanje, v katerem se nahajamo, je razumljivo, da so vsebinske določbe zakona nekoliko strožje kot dosedanje. Sprejemljivo je tudi, da obravnavani zakon zahteva zelo natančno, od sedanje oblike bolj konkretno spremljanje in nadzor proračunskih izdatkov. Tudi z večino ostalih določb in načelnih opredelitev zakona je mogoče soglašati. Je pa nekaj vprašanj, ki so kljub vsemu tudi po prepričanju v naši poslanski skupini upravičena ali pa manj upravičena. V okviru našega stališča bom omenil zgolj eno problematiko, in sicer problematiko RTV prispevka, kar praktično niti ni neposredna proračunska postavka. Sicer gre za javni denar oziroma prispevek davkoplačevalcev na osnovi zakona, vendar v današnjem ozračju se spremembe na tem področju morda ne bi bilo treba lotiti. Menimo torej, da načrtovano zmanjšanje RTV prispevka v danih okoliščinah ni najbolj primerna poteza, čeprav manevrski prostor Vlada za tako odločitev nedvomno ima v Zakonu o RTV dejavnosti. Res je sicer, da sleherni cent danes lahko nekaj pomeni socialno najbolj ogroženim družinam. Verjetno se zelo razhajajo mnenja tudi o tem, ali sta delovanje in trenutna organiziranost javnega zavoda RTV primerni in ali morebitne težave upravičujejo predlagano zmanjšanje RTV prispevka. Sam bi se o splošnem stanju v RTV zavodu težko opredelil. Kar se pa tiče vpliva morebitnega zmanjšanja prispevka na delovanje izvajalskih enot narodnostnih RTV programov, pa lahko z gotovostjo trdim, da na omenjenem področju ni nikakršnih rezerv. Vsako krčenje pomeni neposredno zmanjšanje programov. Ob tem je treba iskreno povedati, da je Vlada proračunski del obveznosti zelo korektno in v celoti izpolnila. Sicer se precej razlikuje tudi razvoj RTV programov dveh narodnih skupnosti, kar so seveda pogojevale različne zgodovinske okoliščine in politične ter druge odločitve v preteklosti. Je pa dejstvo, da je bilo z velikimi napori in ob konstruktivnem sodelovanju vseh kompetentnih subjektov v Republiki Sloveniji narejeno na tem področju tudi v zadnjih dveh desetletjih veliko. Tako danes razpolagamo z dokaj primernimi narodnostnimi radijskimi in TV programi tudi v okviru madžarske narodnosti. Kot sem že omenil, omenjeni ustanovi v Lendavi in Kopru brez pretiravanja ne preneseta organizacijskega in kadrovskega krčenja, če želimo ohranjati programe na sedanji ravni. V zavedanju tega smo se zaradi nedvomno visoke stopnje ranljivosti narodnih skupnosti tudi skupaj z Vlado zavzeli za ohranjanje narodnostnih programov na vseh področjih, vključno z informiranjem. Jasno je, da pa to ni samo naloga Vlade, temveč tudi slehernega vodstva javnega zavoda RTV. Naj zaključim. Če pride do krčenja RTV prispevka, bo to lahko imelo posledice tudi na narodnostne programe, kljub dejstvu, da je bil prvotni predlog krčenja na matičnem odboru prepolovljen na 5 %. S tem v naši poslanski skupini ne moremo soglašati, torej s krčenjem nasploh, zato bomo amandma, ki preprečuje zmanjšanje RTV prispevka v primerjavi s sedanjim stanjem, podprli. V primeru, da amandma ne bo sprejet, žal, Zakona o izvrševanju proračuna ne moreva oziroma ne bom mogel podpreti.
Hvala lepa. Poslanska skupina Pozitivne Slovenije, mag. Alenka Bratušek.
Zakon o izvrševanju proračuna bi moral biti tehnični zakon, ki omogoča izvršitev proračuna. Gre za letni zakon, ki podrobneje ureja vprašanja, ki jih sistemsko sicer ureja Zakon o javnih financah. Roko na srce, v navadi je, da vsebuje tudi druge rešitve, ki so povezane s proračunom. Zakon o izvrševanju proračuna pogosto ureja vprašanja, ki bi morala biti urejena v drugih zakonih, vendar je bolj enostavno kar v ta zakon določiti nove ali dopolnjene rešitve. Tako ravnanje je vedno jezilo tako pozicijske in opozicijske koalicije. Na njihovo spornost je opozarjala tudi Zakonodajno-pravna služba in tako dela še danes. Moj bivši minister, žal že pokojni dr. Andrej Bajuk, je kot predsednik Komisije za nadzor proračuna pretirana pooblastila Vlade pri posegih v proračun označil za zmanjšanje vloge parlamenta, in še kako prav je imel. Zakon, ki ga imamo danes pred seboj, se od preteklih zakonov o izvrševanju proračuna razlikuje po tem, da daje Vladi bistveno večja pooblastila, kot jih je imela do sedaj. Posega se v razmerje zakonodajne in izvršilne veje oblasti. Namesto konkretnih ukrepov za zmanjšanje mase plač posegate v samostojnost in avtonomijo javnih zavodov. Pokojninsko blagajno rešujete z izčrpavanjem kapitalske družbe. Obseg zadolževanja je določen v višini štiri milijarde evrov. Kje so zdaj vaša dejanja, ne samo besede, ampak dejanja o koncu zadolževanja? Država bo po zaključku vašega mandata zadolžena z 70 % BDP. 70 %! Ko ste si vzeli vlado v roke, je bila naša država zadolžena za 46,9 %, v štirih letih boste to povečali za 50 %, govorili pa ste o tem, da bo zadolževanja konec. Zakon o izvrševanju proračuna posega v številne zakone, z nekaterimi je celo v nasprotju, posega celo v ZUJF, ki že spreminja 39 drugih zakonov. "Čas je, da se vprašamo, kaj vse je dovoljeno v imenu reševanja krize." je zapisala moja bivša državna sekretarka gospa Kamnar v svojem članku. In še kako prav ima! Čas je, da se vprašamo, kaj vse je dovoljeno v imenu reševanja krize.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, mag. Andrej Šircelj.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani minister, kolegi in kolegice! Zakon o izvrševanju proračunov dejansko omogoča, da se bosta proračuna za leti 2013 in 2014 lahko izvršila. V tem zakonu gre za varčevalno naravnano besedilo in zakon določa najnujnejše ukrepe na področju prihodkov, da se povečajo prihodki države oziroma da se na drugi strani omejujejo odhodki proračunov, in sicer na vseh ravneh; na ravni države in na ravni občin. Določa tudi sestavo s posebnostmi izvrševanja proračuna, obseg zadolževanja in poroštvo države, višino povprečnine, ki pripada občinam, ter način prevzemanja obveznosti. Vsebinska določila so strožja od sedanje ureditve, ta zakon zahteva natančno spremljanje izdatkov iz proračuna ob hkratnem nadzoru. Na novo so urejeni tudi investicijski transferji. Predlog zavezuje vse uporabnike proračunov na državni, občinski ravni, tudi ZPIZ in zdravstveno blagajno, k obveznemu zmanjševanju stroškov za plače javnih uslužbencev, po drugi strani pa omogoča hitrejše in učinkovitejše pridobivanje evropskih sredstev. Ta zakon, ker je omejevalen, prepoveduje izplačevanje delovne uspešnosti, dokler sprejeti letni obseg sredstev za stroške dela v finančnem načrtu porabnika proračuna ob upoštevanju ocene obveznosti do konca tekočega leta ne izkaže razpoložljivih sredstev. Nova je tudi ureditev, ki določa obvezno pripravo polletnega poročila oziroma sanacijskega načrta. Kot sem že omenil posega na nekatera druga področja in uvaja določene davke na nepremičnine, ureja jubilejne nagrade in posega na ostale odhodke državnega proračuna. Strinjam se, to je moje osebno mnenje, da bi bilo dobro, če bi zakon posegal v druge zakone v čim manjšem obsegu oziroma čim manjkrat, zato da bi bila zakonodaja bolj transparentna. Slovenska demokratska stranka bo podprla zakon v celoti, glede posameznih amandmajev in posameznih rešitev pa se bo posebej odločalo ob predložitvi teh amandmajev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanska skupina Socialnih demokratov, gospod Matevž Frangež.
Dober večer. Prej smo opravili bogato razpravo o proračunu za leti 2013 in za leto 2014, zdaj pa obravnavamo Zakon o izvrševanju proračunov. Prva ugotovitev Socialnih demokratov je, da glede na določila Zakona o izvrševanju proračuna prejšnjih dveh dokumentov, torej proračuna, sploh ne potrebujemo, ker z Zakonom o izvrševanju proračuna pravzaprav suspendiramo proračun in dajemo Vladi izjemno velika pooblastila za prerazporeditve. Naj omenim, da je v zadnjih 10 letih tekel proces povečevanja vpliva parlamenta na sprejemanje proračuna in zmanjševanja vpliva vlade na prerazporeditve v izključni pristojnosti vlade. Z uvajanjem programskega proračuna se, recimo v letih 2010 in 2011, vladi ni dalo pooblastil za spreminjanje glavnih programov in politik, na ravni podprogramov pa je bil obseg možnih prerazporeditev v pristojnosti vlade zgolj 10 %. Zdaj vidimo bistveno drugačen proces, ko ima vlada na tem področju bistveno širša pooblastila in lahko prerazporeja na ravni podprogramov, programov, tudi politik. V tem pogledu se postavlja vprašanje, ali proračun sploh še potrebujemo, če ima vlada tako obsežna pooblastila. V vsakem primeru pa bi se veljalo vprašati, ali je smiselno, da ga sprejema Državni zbor. Ker gre za ključne dokumente države menimo, da je nujno, da ga sprejema Državni zbor in da Državni zbor natančno bdi nad izvrševanjem proračunov in takrat, ko vlada oceni, da so potrebne obsežnejše prerazporeditve, naj vlada pripravi rebalans in ga ponovno predstavi v Državnem zboru. Zato v tem delu Zakonu o izvrševanju proračuna Socialni demokrati zanesljivo ne moremo podpreti. Drugič; javni zavodi izgubljajo še tisti del samostojnosti, ki so ga po veljavni zakonodaji imeli, in to je pri pripravi in sprejemu zaključnega računa. Namesto povečanja avtonomije se povečuje administrativno upravljanje financerjev. Sveti zavodov izgubljajo pomen, ki se nanaša na finančno poslovanje. Določbe zakona zanemarjajo dejstvo, da se del dejavnosti zavodov financira tudi iz tržnih prihodkov. Potrebno zmanjšanje sredstev za plače, kot ga predvidevata oba proračuna, bo mogoče doseči z različnimi ukrepi, ki bodo zanesljivo vplivali na obseg in kakovost javne službe na posameznem področju, z zmanjšanjem kakovosti. Glede na določbe Zakona o sistemu plač in Zakona o uravnoteženju javnih financ je pričakovati, da bo to na nekaterih področjih mogoče doseči le z bistvenim znižanjem normativom. Kazenske določbe so v primerjavi s tistimi, ki se nanašajo na neposredne uporabnike proračuna, bistveno ostrejše, za kar ni videti razloga. Namesto da bi sledili procesu povečevanja avtonomije, delamo obratni proces. Zadolževanje v prihodnjih dveh letih je predvideno v višini 9, 1 milijarde evrov, kar je za eno milijardo več kot v letih 2010 in 2011. Kje so zaveze o zmanjševanju dolga? Kje so zaveze o koncu zadolževanja, o katerih je govoril finančni minister? V povezavi s tem se včeraj ponovno predstavljena ideja o fiskalnem pravilu zdi naravnost smešna, ker očitno volje in mehanizmov za to, da uravnotežimo javne finance v srednjeročnem obdobju ni. Še več, v zakon se sistemsko vgrajuje ukinitev kapitalske družbe. V slovenskem državnem holdingu so nekateri v koaliciji unovčili pomembno zmago in ohranili kapitalsko družbo znotraj slovenskega državnega holdinga. Kaj pa se dogaja zdaj? Z obveznostjo za dofinanciranje proračuna s strani kapitalske družbe se kapitalsko družbo sili v razprodajo njenega premoženja, deležev v Krki, Gorenju, Petrolu, Hitu in drugih pomembnih družbah v Republiki Sloveniji. Ne uničimo tega premoženja! Ohranimo samo tisti del, ki je za kapitalsko družbo vzdržen, na ravni 50 milijonov evrov letno. Socialni demokrati bomo zaradi vsega naštetega nasprotovali sprejemu zakona.
V imenu Poslanske skupine Državljanske liste gospa Polonca Komar.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegi, kolegice! Pod finančnim ministrom Državljanske liste in s podporo koalicijskih partnerjev je slovenski vladi prvič v štirih letih uspelo zmanjšati primanjkljaj in omejiti zadolževanje države. Obljubili smo znanje, kompetentnost in rezultate. Obljubo smo skupaj s koalicijskimi partnerji držali. Trend želimo nadaljevati tudi v prihodnje. Kot smo obljubili našim volivkam in volivcem, v letu 2013 bi radi primanjkljaj spraviti pod 3 % BDP. Do konca mandata želimo proračunski primanjkljaj izničiti, torej v praksi uveljaviti načelo, da lahko porabimo le toliko, kot ustvarimo. Od vsega začetka se trudimo nadzorovati potrošnjo in zaposlovanje v javnem sektorju. V ožji javni upravi smo pri tem bolj uspešni kot v avtonomni sferi. Tudi zato proračun prinaša uveljavljanje odgovornosti predstojnikov za njegovo izvajanje. S tem uresničujemo predvolilne obljube v večji odgovornosti menedžmenta v javnem sektorju. Proračun temelji na treh predpostavkah: povečanju prihodkov, kjer prispevajo tisti, ki lahko, znižanju odhodkov na način, da se čim manj prizadene gospodarstvo in čim bolj spodbuja rast, ter na strukturnih reformah. Za njegovo uspešno izvajanje potrebujemo vse troje. Za nemoteno izvrševanje sprejetega proračuna je potreben Zakon o izvrševanju proračuna Republike Slovenije. Predlog zakona, ki je pred nami, sledi Zakonu o javnih financah in njegovim načelom. Z uveljavitvijo tega zakona bo uveljavljen državni proračun za leti 2013 in 2014. V Državljanski listi smo prisluhnili nevladnim organizacijam in se zavzeli za spremembo dikcije prvotnega 26. člena. Prvotni predlog zakona je namreč dopuščal izplačilo predplačil nepridobitnim osebam javnega in zasebnega prava le v primerih, ko je šlo za namenska sredstva EU ali drugih finančnih mehanizmov in s slovensko udeležbo. Višina je bila omejena na 20 % skupne vrednosti predvidenih izplačil. Izkušnje nevladnih organizacij pa kažejo, da 20 % predplačila pogosto ne zadostuje za uspešen zagon projektov in da se prejemnice zato ukvarjajo s precejšnjimi likvidnostnimi težavami, zato smo ta predplačila povečali na 30 % skupne vrednosti predvidenih izplačil. Prav tako smo z amandmaji razširili krog subjektov, ki ta predplačila lahko prejemajo. V Državljanski listi se od vsega začetka zavzemamo tudi za nemoteno in kakovostno opravljanje dejavnosti RTV Slovenija, zato smo predlagali spremembo prvotnega določila 55. člena tega zakona. Najprej smo vztrajali pri ohranitvi RTV prispevka na sedanji ravni, kasneje pa smo v dogovoru z ostalimi koalicijskimi partnerji sklenili, da bo tudi z znižanjem RTV prispevka za 5 % RTV Slovenija kot ustanova sorazmerno udeležena v varčevalnih ukrepih, hkrati pa ji bo omogočeno nemoteno opravljanje javne službe na področju radijske in televizijske dejavnosti določene z Zakonom o RTV Slovenija. Prisluhnili smo tudi pripombam glede 64. in 65. člena predloga zakona. Stališče Državljanske liste je, da se odgovornim osebam neposrednih in posrednih proračunskih uporabnikov ne grozi z visoko kaznijo in celo z razrešitvijo, temveč je naš namen le opozoriti na resnost razmer, v katerih se nahajamo in ki se jih morajo zavedati tudi odgovorne osebe. Zato smo z amandmajem prvotno predvideno globo za prekršek odgovorne osebe znižali z 10 na 2 tisoč 500 evrov, kar je tudi v skladu z Zakonom o prekrških, jasneje pa smo določili tudi kršitve. Za konec bi želela poudariti še naslednje. Vlada ne varčuje, saj kdor varčuje, ima na koncu kaj privarčevanega. Mi pa še vedno porabimo precej več, kot ustvarimo. Vlada le omejuje obseg zadolževanja in manj naših bremen prelaga na bodoče rodove. Kdor govori o varčevanju, ta ne razume najbolje financ. Spodbujati rast pomeni sprejeti strukturne reforme, ki gospodarstvu to omogočajo. Velike državne investicije v majhnem in odprtem gospodarstvu nikoli niso bile učinkovite in tudi nikoli ne bodo. Namesto tega je treba predvsem krepiti konkurenčnost in inovativnost, to je edina pot. Mi smo izvozno-uvozno gospodarstvo in naše edino upanje sta odprtost in tekmovanje na svetovnih trgih. V Državljanski listi bomo Zakon o izvrševanju proračuna podprli. Hvala.
V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, gospod Janez Ribič.
Gospod predsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Spoštovani gospod minister za finance, poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo podprli Zakon o izvrševanju proračuna za naslednji dve leti. Določila zakona so nekoliko strožja in bolj natančna, kot je bilo to do sedaj v navadi, a zavedati se moramo, da so na področju javnih financ pred nami zelo zahtevne razmere. Zakon zahteva zelo natančno spremljanje izdatkov proračuna ob hkratnem še večjem nadzoru. Besedilo med drugim uvaja davek na nepremičnine, vredne nad pol milijona evrov. Zelo pomembna se nam zdi tudi ureditev, s katero se določa obvezna priprava polletnega poročila za proračunske uporabnike in obvezna priprava sanacijskega načrta, če se ugotovi presežek odhodkov nad prihodki iz naslova izvajanja javne službe. Ob tem velja omeniti nekaj določil, ki smo jih naknadno uskladili. Tako smo za določene osebe javnega ali zasebnega prava omogočili do 30 % predplačila in na ta način poskušali omogočiti čim širše sodelovanje teh družb na različnih razpisih. Res je, uvajamo tudi kazenske sankcije oziroma denarne kazni za odgovorne osebe neposrednega ali posrednega uporabnika proračuna, države ali občine, in sicer če ne delajo v skladu s predhodno določenimi izhodišči, ne pripravijo zahtevnega sanacijskega načrta ali ustvarijo primanjkljaj na plačnih kontih. Pri najhujših kršitvah lahko pride tudi do razrešitve odgovorne osebe. Tu je še zloglasni 55. člen, ki opredeljuje višino prispevka za programe Radiotelevizije Slovenija. V Slovenski ljudski stranki smo upravičeno izkazali bojazen, da bi znižanje prispevka pomenilo prevelik začetni šok za ta javni zavod, še posebej zato, ker mu zakonskih obveznosti nismo zmanjšali. Po drugi strani pa, in to je za nas še pomembneje, se kažejo pozitivni premiki pri poslovanju zavoda. Tako je evidentno, da so na Radioteleviziji Slovenija začeli reorganizacijo in racionalizacijo poslovanja, začeli so odpravljati nepravilnosti in očitno je, da se tudi v njihovi logiki nekaj premika. Tako je koalicija sklenila kompromisni predlog, ki znižuje RTV prispevek za 5 %. Na ta način tudi naša javna televizija sodeluje pri reševanju kriznih razmer, hkrati pa je ta poseg v njeno financiranje še dovolj zmeren, da ne bo potrebnih večjih posegov v pripravo vsebin. Zakon o izvrševanju proračuna je dobra podpora proračunoma za naslednji dve leti. Je pomemben del pri uvajanju odgovornejšega ravnanja z javnimi sredstvi in temelj za izvedbo javnofinančne konsolidacije v naslednjih letih. Tako ima vso podporo poslancev Slovenske ljudske stranke. Hvala.
Še v imenu Poslanske skupine DeSUS, gospa Marija Plevčak.
Hvala za besedo. Še enkrat, lep dober večer! Zunaj je že tema, kajne. Pred nami je tehnični zakon, ki je spremlja proračun za naslednji dve leti. Njegov namen je uzakoniti rešitve za tekoče, nemoteno izvajanje proračuna. Slednji je v prihodnjih dveh letih naravnan tako – še enkrat poudarjam –, da se proračunski primanjkljaj poskuša znižati pod 3 % bruto domačega proizvoda. Za leto 2013 je predvideno znižanje proračunskega primanjkljaja na 2,8 %, v letu 2014 pa na 2,5 %. Za potrebe izvrševanja proračuna se bo Slovenija lahko zadolžila največ za 3,1 milijarde evrov. Ta zakon vladi daje jasna pooblastila glede možnosti upravljanja z državnim proračunom in zadolževanjem. Ureja namenske prihodke in odhodke. Zakon posega na marsikatero področje družbenega življenja. Znižuje povprečnine, ki iz izbrane dohodnine pripadajo občinam. Mejo za obdavčitev s kriznim davkom na nepremičnine niža na pol milijona vrednosti. Znižuje RTV prispevek, zdaj samo polovično od prejšnjega predloga. Proračunske uporabnike zavezuje k nižanju stroškov za plače in jim prepoveduje izplačevanje dodatkov za delovno uspešnost, posega pa tudi v pokojnine in ureja nov oziroma dodatni vir za kritje minusa v pokojninski blagajni. Namen zakona, ki je pred nami, skupaj z obravnavanima proračunoma, je, da se skuša uravnati odhodkovna stran proračuna s prihodkovno. Vemo pa, kakšno je danes razmerje med njima. V Poslanski skupini DeSUS se zavedamo, da je gospodarska, finančna kriza storila svoje in popolnoma ohromila glavnega financerja proračuna, to je naše gospodarstvo. Poleg tega si ne smemo zatiskati oči in zanikati dejstva, da je poraba države na vseh segmentih javnofinančnih sredstev prekomerna. V sled tega so potrebni rezi v javnofinančne izdatke na vseh področjih vse dotlej, dokler kriza ne mine, dokler ne dobimo ponovne pozitivne gospodarske rasti. Do takrat, pa sam bog ve kdaj, pa bi moralo biti jasno prav vsem, da nam ne preostane nič drugega kot varčevanje in pametno gospodarjenje s tem, kar trenutno imamo. Kar se tiče posegov v pokojnine, ki jih predvideva ta zakon, pa naj povem sledeče. V osnovnem predlogu tega zakona je Vlada predlagala popolno zamrznitev v naslednjih letih. Koalicijska pogodba ne predvideva te zamrznitve, saj določa usklajevanje pokojnin že v naslednjem letu. Ker je usklajevanje pokojnin delno zamrznjeno že dve leti, zadnje leto pa se pokojnine sploh niso usklajevale in ker se v DeSUS zavedamo, da je splošno družbeno gospodarsko finančno stanje v državi izjemno kritično, smo pristali na kompromisno rešitev, ki pa je – to moram izrecno poudariti – vsekakor boljša kot letošnje nično usklajevanje. V tem zakonu je usklajevanje pokojnin v naslednjih dveh letih vezano na sistemski zakon, to je Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju-2, ki ga sprejemamo oziroma smo ga sprejeli včeraj. Slednji določa, da se pokojnine usklajujejo enkrat letno s formulo, ki ustreza sledenju plač v 60 % in sledenju življenjskih stroškov, višanju življenjskih stroškov v 40 %. Predvidena je varovalka, da se v nobenem primeru pokojnine ne morejo uskladiti za manj kot za polovično rast plač. Glede na javnofinančno stanje za leto 2013 je usklajevanje sicer predvideno, vendar ne tako, kot je določeno v osnovnem členu, pač pa z rastjo plač in v maksimalni višini 50 milijonov. To je tudi znesek, katerega ne prispeva proračun, pač pa ga zagotavlja proračun. Usklajevanje pokojnin v naslednjih letih je pogojeno s sprejetjem in uveljavitvijo novega pokojninskega zakona, ki smo ga že sprejeli. Pokojnine se v prihodnje na podlagi sprejetega zakona in pokojninskega zakona lahko usklajujejo, zato bo ta akt Poslanska skupina DeSUS podprla.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in o vloženih amandmajih. V razpravo dajem 26. člen in amandma poslanskih skupin koalicije k 26. členu. Želi kdo razpravljati? Nihče. Amandma k 48. členu, to je amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov. Ni želje za razpravo. Je? Gospod Janko Veber. Kdo drug? Ne. Potem pa amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k 51. členu. Želite? Ne. Amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k 55. členu. K 55. členu imamo dva amandmaja. Razpravljali bomo o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov in o amandmaju Poslanske skupine Pozitivne Slovenije. Gospa mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Se opravičujem zaradi zapletanja pri prejšnjih amandmajih. 55. člen se dotika višine prispevka za programe RTV Slovenija. To je eden tistih členov, ki pravzaprav v ZIPro ne sodi, ker bi po Zakonu o RTV moral višino prispevka določati Zakon o RTV. Napaka ali pa dejstvo je, da je višina RTV prispevka v ZIPro iz časov, ko je bil Zakon o RTV na referendumu zavrnjen, bilo je pa premalo časa zato, da bi bila višina RTV prispevka popravljena in uvrščena v Zakon o RTV. Zato je prišlo do kratkotrajnega izpada, potem smo pa RTV prispevek uvrstili v ZIPro. S 55. členom se to nedopustno stanje nadaljuje. Ni bilo nobenega razloga za to, da ne bi mogli v predpisanem času določiti višine RTV prispevka in popraviti zakona. Ves čas odkar je v vlado nastopila ekipa Ivana Janše, je bilo govora o popravku Zakona o RTV, pa se to ni zgodilo. In sedaj dobimo popravek predpisanega ali zapovedanega prispevka za fizične in pravne osebe, ki je po mojem mnenju hotel kaznovati javni zavod RTV in je znižal RTV prispevek. Posebej poudarjam, da je to RTV prispevek, ki ga plačujejo gospodinjstva iz lastnih sredstev. To niso sredstva iz državnega proračuna in to je bistveno. Če bi nam bilo kaj mar za javni servis v obsegu in vsaj v takšnii kakovosti kot sedaj, potem tega predloga koalicija ne bi sprejela. Želje po znižanju RTV prispevka ne vidim drugače kot želje po discipliniranju, zastraševanju in kaznovanju. Gre namreč za to, da je res poročilo Računskega sodišča tako, da javnemu zavodu nalaga nekatere popravke, ampak kar se je dogajalo v tem mandatu z RTV, je na meji neverjetnega, od nedopustne razrešitve nadzornega sveta do tega zadnjega dejanja. S prepolovljeno napovedano namero znižati RTV prispevek je koalicija naredila javnemu zavodu prav tako škodo, res nekolika manjšo, ki se lahko skrije za popularnimi 5 %, ker 5 % je nekaj, kar je pavšalnega in je bilo vsem vzetega, čeprav vemo, da 5 % pri plačah ni vedno 5 % in da je 5 % pri zniževanju sredstev lahko 16 % ali pa 20 %. Po pritiskih javnosti, po pozivih naj vendarle ne rušimo in ne uničujemo javnega zavoda RTV, po nepripravljenosti za razpravo o tem, kakšen servis državljanske in državljani Slovenije pričakujemo, po nepripravljenosti prisluhniti poprej, je zdaj izbruhnil amandma, ki je bil vložen na Zakon o izvrševanju proračuna in smo bili v neki absurdni situaciji. Ali zvišujemo ali znižujemo? Ker z 31. decembrom bo RTV prispevek v takšni višini, kot je določen zdaj, v višini 12,75, za veliko večino gospodinjstev ugasnil. Če RTV prispevek ne bo določen z ZIPro, potem bo zazijala praznina in bo RTV še v hujši zadregi kot z znižanim RTV prispevkom. ZIPro je na novo določil, ker je to ZIPro za leto 2013 in za 2014, in predlagatelj RTV prispevka ni bil zavezan nikakršni višini. Vprašanje je, če je hotel ali ni, zadržati stanje, kakršno je obstajalo. Zato se amandma Socialnih demokratov vrača k prvotni različici predlaganega zakona RTV, ki vse kategorije določanja RTV prispevka zadržuje v tisti višini, kakršno je sprejela danes tolikokrat napadena vlada Boruta Pahorja, ki si je upala dvigniti RTV prispevek v času, ko je imel glavno besedo na RTV še prejšnji generalni direktor in ko je celo kdo od članov programskega sveta, ki je blizu vladni koaliciji, izrekel javno zahvalo Vladi, da je prisluhnila potrebam javnega zavoda in RTV prispevek zvišala. Razumem, da je SDS v veliki stiski, zato ker so prvi tako imenovani Grimsov zakon o RTV uveljavljali z geslom o znižanem RTV prispevku, razumem to zadrego, ampak vsaj kdaj bi pa pričakovali, da bi avtor tega zakona v svoji poslanski skupini prepričal svoje kolegice in kolegice o ustavni pravici do obveščenosti, na katero se tako rad sklicuje. In prva naloga Javnega zavoda RTV je ravno ta, da zagotavlja kakovosten informativni program. Poleg tega se nenehno ob javnem zavodu RTV ukvarjamo z mislijo, ali je lahko gledanost posamičnih oddaj res edino merilo, ki odloča o tem, če so neke oddaje še vredne investiranja, pripravljanja ali ne. Opozorim naj, da ima zakon jasna določila, zakaj vse mora poskrbeti, poleg tega pa mora po novem poskrbeti še za delež financiranja slovenskega filmskega centra. Tudi ta dajatev zmanjšuje prispevke RTV. Ustavno sodišče se je pa že izreklo v preteklosti o tem, da se v sredstva za uresničevanje z zakonom predpisanih nalog ne sme posegati. Mislim, da je bilo velikokrat že govora o tem, da bi nam prav prišla poglobljena razprava o tem, kakšen naj bi bil obseg javne službe, hkrati pa bi morali zagotavljati kakovost. RTV Slovenija se kot največji kulturni zavod financira iz treh virov. Prvič, iz proračuna. O tem je govoril dr. Göncz v stališču Poslanske skupine Narodnih skupnosti in je odlično prikazal, da nima smisla, o tem še kaj govoriti. Hočem samo povedati, da podpiram njegova stališča, ker imamo zakonske, ustavne obveznosti do tega. Na poslansko vprašanje sem dobila odgovor, da sredstev v proračunu za ta del dejavnosti ne bo v enaki višini, ampak da bodo sredstva znižana. Torej, tu je prvo znižanje. Drugo znižanje je iz tržne dejavnosti. Velik del sredstev iz tržne dejavnosti se pridobiva od reklamnih sporočil. Po volji Državnega zbora je bil čas za reklame na programsko uro skrajšan z devetih minut na sedem minut, komercialka ima pravico do dvanajstih minut, pa naj vas znova opozorim, da evropska direktiva ne zahteva ločevanja med komercialno in nacionalno avdiovizualno dejavnostjo. Ampak to je bila naša odločitev in smo s svojo odločitvijo zmanjšali prilive iz tržne dejavnosti. In tretji vir je RTV naročnina. Zdaj, kolikor spremljam razprave v Državnemu zboru, je RTV naročnina vedno kamen spotike. To pa zato, ker se iz prispevka posameznika zatečemo k interpretaciji kumulativnega podatka ali pa višino prispevka primerjamo s kakšno drugo državo, ki ima dosti večji trg in dosti več vplačnikov v proračun, s službo BBC recimo ali pa z italijansko televizijo. Zdi se mi neodgovorno, da hkrati od televizije zahtevamo, da opravlja vse naloge, ki jih po zakonu mora opravljati, in da imamo nenehno pripombe na to, kakšna je kakovost pripravljenega, hkrati pa režemo sredstva! Zdi se mi, da je najboljši izhod iz te zadrege, da sprejmete amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov ali pa Pozitivne Slovenije, ki v besedilu ZIPro vrača takšno višino prispevka za posamične kategorije, kot je bila v letu 2012. Ne gremo nižje, niti višje – ohranjamo stanje, kakršno je. Ne delamo proti gledalkam in gledalcem, poslušalkam in poslušalcem zato, ker smo jim kot zakonodajalci v celi vrsti stvari jemali, tu jim pa ne jemljemo. Menimo, da je ob vsem varčevanju, ob vsem zmanjševanju prihodkov kakovosten javni servis res zelo pomemben. Seveda so pa individualne predstave o tem, kakšno naj bo kakovostno novinarstvo, verjetno res različne in to lahko znova postane predmet obkladanja, kot je bilo to pri prejšnji točki dnevnega reda, kjer je koalicija menila, da opozicija ne sme vlagati amandmajev, da ne sme drugače misliti, kot misli koalicija. Samo sprašujem se, kje je potem novi čas, ki je nastopil, čas medsebojnega razumevanja in sodelovanja, ko si bomo prisluhnili in ko bomo razumeli sodelovanje. Ne pa, da bo tisti drugi, ki je manjši, ki je opozicija, samo tiho pristal na vse, kar reče veliki, ampak da bo veliki priznal ali pokazal velikodušnost za ideje majhnega in bo sprejel njegov amandma. Kličem torej k razumevanju zadrege, v kakršni se je znašel javni zavod RTV, ker posledice bomo čutili vsi, potem bomo pa rekli, zakaj ni tega in tega. Ali se spomnite morebiti zadreg, ki smo jim bili priča po tisti določbi ZUJF, ko se v javnih zavodih ni smelo sklepati pogodb? Potem bomo pa rekli, zakaj bodo pa črtali ravno mojo oddajo, zakaj pa ne one druge. Navsezadnje si je programski svet pustil še nekaj časa za to, da bo odločil, kje bodo rezali, če bomo znižali RTV prispevek na predlagano višino, kot je zdaj zapisana v ZIPro, to je 12,11. Predlagam, da omogočimo programskemu svetu, da ob varnem in skrbnem pregledu dejanskih stroškov pri odločnem odpravljanju slabosti, ki jih je ugotovilo Računsko sodišče, in hkrati ob spoštovanju zakonskih določb, opravijo svoje delo tako, da bo lahko nadzorni odbor v novi sestavi, ker to bo pa zdaj vaš nadzorni odbor, ugotovil, da javni zavod posluje dobro in odgovorno. Še enkrat, pričakujem podporo temu amandmaju. Hvala.
Mag. Branko Grims.
Hvala. Prav lepo je bilo tole poslušati, samo v izhodišču je bila ena napaka. Amnezija je zmeraj velik problem, namreč v ZIPro se višina RTV prispevka ni znašla zato, ker je bil širši Zakon o RTV zavrnjen na referendumu, ampak je bil tam že leto dni pred tem. To je bila suverena odločitev takratne koalicije na predlog ministrice Majde Širca in ne boste verjeli, to nesistemsko rešitev, to napako, kot je danes gospa Potrata sama dejala, je takrat ista gospa Potrata zagovarjala s strastjo ognjevitega dekleta. Glede na večer, ki je danes, to je Miklavžev večer, je to tako značilno: če dekle v ognju strasti preveč greši, se na današnji večer kesa.
Mag. Majda Potrata, razprava.
Hvala za ta izlet. Bi vrnila z nekim naslovom literarnega besedila: Pridna dekleta pridejo v nebesa, poredna pa povsod. Bodimo zdaj resni in se lotimo teme, ker tema je resna in nima nič opraviti s kesanjem, z mrakom, z večerom in ne vem, s čim še vse. Govorimo o resnih stvareh in skušamo problem minimalizirati tako, da se spotikamo v osebne lastnosti neke druge osebe. Kaj je bilo kdaj predlagano, ali ni bilo predlagano, je meni jasno, ampak gospod Grims, takrat sem bila predsednica odbora z malo drugačnim imenom, kot je vaše, in je bilo treba poskrbeti za to, da je imel javni zavod zagotovljene finance. Nikoli nismo skrivali, da to ne sodi v ZIPro, in če bi bili korektni, potem bi povedali, da niste hoteli sklicati nujne seje Odbora za izobraževanje, znanost, kulturo, šport in mladino, kot smo vam predlagali, da bi obravnavali predlog za sklic nujne seje pred obravnavo ZIPro in bi lahko sprejeli dva zelo pomembna sklepa, ki bi olajševala. Prvi bi bil ta, da mora biti v prihodnje RTV prispevek določen v zakonu, in drugi sklep, da ostane RTV prispevek v višini, o kakršni smo govorili. Vi pa ste raje sklicali nujno sejo o grehih, ki se dogajajo na RTV, in ste v zahtevi startali samo na RTV in na obveščanje. Hvala bogu ste potem sklenili tisto sejo umakniti, škodo ste pa tako ali tako že naredili, če sva že ravno pri tem. Če ste mislili, da boste sejo lahko briskirali tako, da jo za jutrišnji dan znova postavljate v položaj, da bodo morali vabljeni verjetno čakati v visokem startu, da bodo pritekli na sejo – ker sem že nekaj takšnih stvari pri vas doživela, da ste prestavljali in potem vabljeni niso bili pravočasno obveščeni, kdaj naj pridejo na sejo, in smo sejo o problemih, ki se jih zadevajo, začeli brez njih. Jutri se nam utegne natanko to zgoditi. Gospod Grims, ne kažem nobenega kesanja, kažem samo veliko pripravljenost urediti neko vprašanje, ki je slabo urejeno. To pa res! Hvala.
Dobro, če ni več želje po razpravi o amandmajih k 55. členu. Prehajamo na razpravo o amandmaju Poslanskih skupin Pozitivne Slovenije in Državljanske liste k 59. členu. Gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo, spoštovani kolegi. Tu gre za amandma, ki koalicijsko ni usklajen. Moram reči, da smo nekatere stvari danes zelo intenzivno obravnavali in tega predloga, ki je zdaj vložen, ni nihče od koalicijskih partnerjev sprožil takrat, ko smo obravnavali predloge amandmajev k Zakonu za izvrševanje proračuna. Drugo, kar se tukaj postavlja, je tudi procesno vprašanje. Imamo 117. člen Poslovnika ki natančno ureja vrstni red obravnave predlogov zakonov, kadar so vloženi. Glede na to, da imamo v postopku zakon, ki ureja isto družbeno razmerje kot predlagani amandma in je bil vložen prej, mislim, da bi moral predsednik Državnega zbora ta predlog amandmaja zavrniti, dokler se ne zaključi glasovanje o Zakonu o uravnoteženju javnih financ. To mislim, da bi bila normalna dolžnost. To je enako, kot če bi zakon, ki ureja isto družbeno razmerje in ki ima končano drugo obravnavo, prehiteli z neko rešitvijo, z nekim zakonom, ki je prišel v postopek naknadno. To govorim tudi zato, ker je bil popolnoma identičen amandma, ki ste ga vložili k Zakonu o izvrševanju proračuna, zavrnjen na razpravi na delovnem telesu, ko se je obravnaval Zakon o uravnoteženju javnih financ. Glede na to, da bi moral predsednik Državnega zbora skrbeti predvsem za to, da vse stvari potekajo skladno s Poslovnikom, skladno s pravili, ki jih imamo v Državnem zboru, in da je sam med akterji oziroma njegova poslanska skupina pri vložitviji tega zakona, ki posega v enako družbeno razmerje, kot zakon, ki je že v postopku v Državnem zboru in to z že zaključeno drugo obravnavo na delovnem telesu, je po mojem mnenju precej sporno iz vsebinskih in morda še kakšnih drugih razlogov. Prav tako bi rad opozoril še na pripombe Zakonodajno-pravne službe. Dr. Samo Divjak, ki ga imamo v Državnem zboru, ki ste ga določili v Državnem zboru, v službah Državnega zbora za tistega pravnega strokovnjaka, ki je zadolžen za ta zakon, je na seji delovnega telesa posebej opozoril, in to s poudarkom, da se ne opredeljuje do vsebine tega amandmaja in do njegovega namena, ker to ni v njegovi pristojnosti, da je ta ureditev, ki ste jo predlagali in tudi zdaj velja, neurejena in opozoril je na čisto retroaktivnost tega zakona, s katerim bi posegli na 40 tisoč novih, ki bi jim odvzeli oziroma znižali pokojnine. Tako že z vidika spoštovanja služb Državnega zbora, na kar se zelo velikokrat sklicujete, spoštovani predsednik Državnega zbora, bi bilo mogoče dobro, da bi prebrali tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe o točno tej ureditvi, ki jo zdaj predlagate. Ne nazadnje moram opozoriti tudi na to, da zakon razširja breme na novih okoli 40 tisoč upokojencev, ki se jim bo poseglo v te pravice. Zdaj bodo tisti upokojenci, ki imajo pokojnine nekaj nad 622 evrov, prisiljeni izravnati pokojnine tistim, ki imajo tisoč 200 ali tisoč 500 evrov pokojnine. Če je to predlog, ki sledi načelu pravičnosti, potem je to čudna razlaga pravičnosti. Pri tem moram reči, da v naši poslanski skupini tega predloga amandmaja zagotovo ne bomo podprli, ker posega v pravice tistih, ki imajo nižje pokojnine, ker širi krog tistih, ki se jih bo prizadelo s tem zakonom, in to za trikrat, in ker tudi ni skladen s pravičnostjo, ki jo tako radi zagovarjate. Predvsem pa tudi zato ne, ker je Zakonodajno-pravna služba opozorila, da ta predlog povzroča čisto retroaktivnost, ne pravo, ampak čisto retroaktivnost, zato ker niso urejene določene prehodne zadeve v predlogu. Hvala lepa.
Pred razpravo mag. Alenke Bratušek bi odreagiral samo na ta procesni del. Naročil sem že, da se pri Zakonodajno-pravni službi preveri, kako je s procesno korektnostjo tega amandmaja. Najbrž se s tem strinjajo tudi predlagatelji, glede na to, da to isto vprašanje ureja tudi novela ZUJF, ki jo imamo v proceduri. Bomo dobili stališče in se bom potem na tej podlagi odločil. Besedo ima mag. Alenka Bratušek.
Na žalost ne ureja iste materije, sicer je ne bi bilo tukaj, ker so jo vaši koalicijski kolegi z veliko vnemo na sobotnem odboru zavrnili, na žalost. Vesela sem pa enega dela izvajanja gospoda Tanka, in to je mnenje Zakonodajno-pravne službe. Ker zdaj pa verjamem, da od danes naprej ničesar več, kar bo Zakonodajno-pravna služba zavrnila kot sporno, protiustavno in tako naprej, ne boste sprejemali. Gospod Tanko, prosim, da si preberete mnenje Zakonodajno-pravne službe o osnovnem ZUJF, ki je naredil to, kar danes popravljamo. Mislim, da je bilo več kot 20 strani pripomb, pa niste imeli nobenega problema, vse je bilo lepo in prav. Ničesar niste rekli! Zakonodajno-pravna služba je rekla, da ni v redu. Lepo! Če smo že do danes delali mimo Zakonodajno-pravne službe oziroma ste delali, potem od danes naprej veljajo novi standardi in merila in nič, čemur Zakonodajno-pravna služba nasprotuje, ne bo sprejeto, če sem pravilno razumela vaše izvajanje. In o tem se danes sploh ne bi pogovarjali, če ne bi naredili takšnih razlik, kot ste jih naredili – upokojence ločite na tiste vaše in naše, in to je problem. Sama bi si želela – tudi za nas je ta amandma kompromis –, želeli smo si priti v prvotno stanje. Ampak ker, če verjamete ali ne, vemo, da javnofinančno stanje v Sloveniji ni v najboljši kondiciji, smo bili pripravljeni pristati na ta kompromis. Kolikokrat ste nas prosili, da stopimo skupaj in da skupaj poiščemo rešitve. Kolikokrat! Ampak stopiti skupaj ne pomeni stati na enem koncu, mi na drugem, in zdaj bomo čakali, da pride nekdo čisto do tja – treba se je najti nekje na sredini. Gospod Tanko, to pa ni sredina. Lahko spremenimo tudi tako, da vrnemo vse tja, kjer je bilo. To je bil naš osnovni predlog. Prosim vas tudi, da ne zavajamo ljudi, sami sebe, da posegamo sedaj v retroaktivnost in v ne vem, kaj še vse. Vemo, kdaj Zakon o izvrševanju proračuna stopi v veljavo. Berete mnenje Zakonodajno-pravne službe, kjer to pri ZUJF ni bilo tako natančno določeno. Pri Zakonu o izvrševanju proračuna je pa zelo natančno določeno, kdaj stopi v veljavo. Tako da tisto mnenje ne more biti popolnoma enako. Prosim vas, kolegice in kolegi, da ta amandma podprete.
Dobro. Kot rečeno, Zakonodajno-pravni službi sem že naročil, da pripravi mnenje glede procesnega vprašanja, predlagatelji, če lahko o tem amandmaju glasujemo glede na 116., 117. člen Poslovnika. Kot običajno se bom tega pač držal. Besedo ima mag. Kristina Valenčič, potem gospod Jože Tanko.
Hvala za besedo. Glede na to, da sem bila sama vključena v ta proces in tudi Državljanska lista, mi dovolite še kratko razlago ali obrazložitev z naše strani. Ne morem se strinjati, da ta amandma ni bil koalicijsko usklajevan. Veliko energije smo vložili v to, da bi se koalicija glede tega amandmaja uskladila, pa nam to ni uspelo. Zato smo s svojim amandmajem poskušali v soboto na Odboru za finance in tudi tam nismo bili uspešni. Ker se nam je danes ponudila še zadnja priložnost, smo to priložnost izkoristili, zato ker trdno verjamemo, da s tem odpravljamo krivičen ali neenakomeren poseg v pravice. Res je, drži, povečali bomo krog upravičencev, v katere posegamo, ampak bodo ta bremena enakomerneje porazdeljena. In zato res z vsem srcem verjamemo v ta amandma in zato ga tudi sama podpiram.
Gospod Jože Tanko.
Hvala lepa. Kar zadeva rešitev 143. člena ZUJF, lahko vsi tisti, ki imate voljo, pogledate in preberete ustavne pritožbe, ki so bile izvedene. Ustavno sodišče je vse dosedanje pritožbe na Predlog zakona o uravnoteženju javnih financ zavrglo. Do zdaj se še ni pojavil upravičenec, ki bi uspel določbo razveljaviti na Ustavnem sodišču, še nobeden. Opozorilo ZPS – pa se lahko predsednik Državnega zbora še tako nasmeška –, je na tem mestu korektno, ker je ta predstavnik opozoril v tem konkretnem primeru vloženega amandmaja, zato ker nekaterih drugih stvari ne ureja, na čisto retroaktivnost. Tudi to imate v magnetogramu zapisano. Besedilo tega amandmaja se v ničemer, niti s črko, ne razlikuje od tistega, kar je bilo vloženo na matično delovno telo, in tam pač amandma ni dobil zadostne podpore. Predlagam, gospod predsednik, preden sploh nadaljujemo z razpravo o tem, da bi morda le prekinili sejo in dobili mnenje Zakonodajno-pravne službe. Mislim, da bi bilo dobro, da bi vi za to poskrbeli, še posebej, ker ste pravnik in najbrž berete stvari in Zakonodajno-pravna služba, če spoštujete njeno mnenje, vam je to napisala že v soboto, ko je bilo to obravnavano, je bilo znano. To ni od danes, to ni prišlo naknadno, ampak to je že znano od takrat. Me prav čudi, da ste vložili amandma, ki posega, ki povzroča čisto retroaktivnost. Pri zakonu o poslancih smo se ukvarjali z nepravo retroaktivnostjo in tisto je bil nekako razumljiv poseg. Tu pa se po mnenju Zakonodajno-pravne službe ukvarjamo s čisto retroaktivnostjo in s posegom v pravice dodatnih 40 ali več tisoč oseb. Velika večina med njimi je tistih, ki je nekaj nad pragom 622 evrov in ti bodo, zaradi volje nekaterih, plačali svoj prispevek tistim, ki imajo tisoč, tisoč 200, tisoč 500 evrov pokojnine. Hvala lepa.
Kot rečeno, gospod Tanko, bom ta predlog upošteval in preden bom dal amandma na glasovanje – za to imam pa še kar nekaj časa –, bomo mnenje pridobili in ga bom upošteval, ker sem za to, da se stvari rešujejo skladno s Poslovnikom. Je pa treba biti natančen. Pri svojih procesnih odločitvah se vedno držim mnenja Zakonodajno-pravne službe, ki se nanašajo na procesna vprašanja, ko gre pa za vsebinske pripombe ZPS na različne predloge, pa prepuščam poslankam in poslancem, da presodite, ali so te pripombe take, da vas prepričajo ali ne preprečijo. Pri procesnih vprašanjih je pa predsedujoči tisti, ki odloča. Gremo naprej. K besedi se je javil gospod Matjaž Han, potem mag. Alenka Bratušek.
Hvala lepa. Naprej, glasoval bom proti temu amandmaju, čeprav cenim napor Pozitivne Slovenije in Državljanske liste, da bi na nek način sanirali škodo, ki jo je naredila Janševa koalicija v tem mandatu, ki je 27 tisoč ljudem, upokojencem, vzela dobršen del pokojnin. Ne morem se znebiti, da je bilo to na osnovi ideologije. Če smo 27 tisoč ljudem naredili krivico in je naša poslanska skupina Socialnih demokratov dvakrat vložila zakon, ki bi te krivice popravil, ne morem sprejeti dejstva, da bomo zaradi kompromisov, za moje pojme nepravih, naredili krivico še 40 tisoč upokojencem. Najbolj modro bi bilo, da bi vsem 27 tisoč upokojencem, ki ste jim z osnovnim ZUJF vzeli pokojnine, vrnili te pokojnine in upam, da bo ustavno sodišče tako določilo in da bomo morali upokojencem vrniti pokojnine. Zato tega amandmaja, ki bi 40 tisoč upokojencem, ki niso nič krivi, še dodatno znižal 5 % pri pokojnini, ne morem podpreti. In bi tako vas, spoštovani predsednik, kot gospoda Tanka, ki se zdaj sklicujete na Zakonodajno-pravno službo, enkrat tako, enkrat drugače, spomnil, da je dobro, če venomer, kadar sprejemamo zakone, upoštevate Zakonodajno-pravno službo. Hvala lepa. Glasoval bom proti temu amandmaju.
Mag. Alenka Bratušek, izvolite.
Gospod Han, kaj pa je krivih teh 27 tisoč, če ostali 40 tisoč [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, mi smo vložili amandmaje, ampak na žalost pri tej koaliciji ne gre. Še vedno pa je 5 % bistveno manj kot 25 ali pa še več, in to je edini razlog, da smo se pod ta amandma podpisali. Zdaj pa samo še enkrat o teh učinkih za nazaj. Zakon o izvrševanju proračuna začne veljati 1. januarja, gospod Tanko, 1. januarja leta 2013. Kako lahko deluje za nazaj, ne vem in ne razumem, kakšna retroaktivnost. Od 1. januarja naprej bo tako, kot piše v tem amandmaju, če ga bomo sprejeli. Nobenih poračunov ni predvidenih in tako naprej, da nebi bilo dvoma. In še enkrat. Mnenje Zakonodajno-pravne službe berete takrat, ko je bil ta člen v predlogu ZUJF. Tam ni bilo natančno določeno, kdaj tisti zakon stopi v veljavo. Za Zakon o izvrševanju proračuna je popolnoma jasno, da stopi v veljavo oziroma se začne uporabljati 1. januarja 2013. Tako da glede tega ni problema. Še enkrat, z velikim veseljem podprem to – in tak je bil tudi naš amandma v soboto –, da se vrne vsem tistim, ki po moji oceni prav tako niso bili nič krivi, ali pa so bili takrat na napačni strani po oceni nekaterih. Zato se mi ne zdi prav in zato podpiramo ta amandma, da bo vsaj večji del, govorim zneskovno, teh krivic odpravil.
Gospod Jerko Čehovin, potem gospod Frangež in gospod Han.
Hvala za besedo.
Pardon, proceduralno. Gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala, predsednik. Poglejte, glede na to, da 73. člen zelo jasno določa: če Državni zbor odloči, da je treba pridobiti mnenje delovnih teles, Zakonodajno-pravne službe ali vlade, predsedujoči prekine obravnavo točke dnevnega reda. Če sem prav razumel, Državni zbor sicer še ni odločil o tem, da bi pridobili mnenje Zakonodajno-pravne službe, je pa stališče predsednika, da to stališče pridobimo. Zato proceduralno predlagam, da Državni zbor odloči, da pridobimo mnenje Zakonodajno-pravne službe in prekinete to točko, dokler mnenja ne dobimo. Hvala.
Glejte, mislim, da to ni potrebno, zato ker bomo mnenje Zakonodajno-pravne službe pridobili pravočasno, do glasovanja. Saj to je bistveno. Proceduralno, mag. Majda Potrata.
Gospod predsednik, nekaj časa se nam že dogaja, da sprejmemo dnevni red, da sprejmemo časovni razpored, ga določi kolegij, ga potrdimo, potem pa kar nekaj improviziramo. Bilo bi dobro, če bi kdaj svoje delo toliko uredili, da bi imelo vsaj toliko stabilnosti, da bi natanko vedeli, kaj nas čaka. Potem smo pa pod pritiskom, kar se zdaj govori, da bi še nocoj – pa je gospod Grims govoril o Miklavževem večeru – glasovali in potem bi morali na silo glasovati in verjetno bi bil vsak, ki bi hotel obrazložiti glas, deležen milih pogledov nasprotne strani. Zato predlagam, da bi se vendarle ravnali tako, kot je bilo določeno in napovedano, da so glasovanja jutri. Potem res ni nobene zadrege ob desetih zvečer prekiniti sejo in obravnavo te točke, ker je tako napovedano za jutri zjutraj ob 9. Ne vem, kje so razlogi, da tega ne bi mogli narediti. Vam bom, gospod predsednik, še z enim argumentom to utemeljila. Mediji so domnevali, da petkovega odločanja po časovnem razporedu nismo imeli zato, ker smo se menda bali. Ni dobro, da spreminjamo napovedane odločitve, navsezadnje nas nekateri spremljajo in temu tudi prilagajajo svoje delo. Hvala.
Hvala. No, saj o tem se bomo pogovorili, dogovorili, ko bomo zaključili razprave. Na glasovanje bom zaporedno dal dva sklepa. Prvi sklep bo, da pridobimo mnenje Zakonodajno-pravne službe o tem, ali so izpolnjene procesne predpostavke za vloženi amandma, in drugi predlog sklepa bo, da se seja prekine. Moje stališče je, da je prvi sklep logičen, torej da bomo pridobili mnenje in glede drugega pa mislim, da ni potreben, ker lahko Zakonodajno-pravna služba pripravlja to mnenje v času, ki je potreben za odločanje. Torej, najprej dajem na glasovanje predlog sklepa, da pridobimo mnenje Zakonodajno-pravne službe o izpolnjenosti procesnih pogojev za amandma k 59. členu. Prosim, če pogledate, če vaše glasovalne naprave delujejo oziroma vstavite kartice. Glasujemo o predlogu. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 64, proti nihče. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Sklep je sprejet. In zdaj glasujemo še o predlogu, da zaradi tega prekinemo sejo. Glasujemo. Navzočih 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 38. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 38.]] Torej sejo nadaljujemo, mnenje se bo pa pripravilo. Še je želja po razpravi. Gospod Jerko Čehovin, izvolite.
Hvala. Kar se tiče tega 143. člena ZUJF – mislim, da je v tej državi naredil več škode kot pa koristi. Namreč, ne moremo se izogniti vtisu, da gre pri tej nacionalizaciji dela pokojnin določenim skupinam, za svojevrsten etnocid. Tukaj smo prišli do tega, da iz meseca v mesec krajšamo te vrste in na koncu se bo pokazalo, da gre samo za neke skupine upokojencev, ki nekomu pač niso všeč. Zato se mi zdi tak predlog, ki je bil pripravljen, na nek način res kompromis, za tiste ljudi, ki so prikrajšani, pa to pomeni, da vsaj nekaj od tega dobijo. Ne vem, zakaj takšno veselje, če nekoga prikrajšamo, če nekomu kaj vzamemo – tukaj ne govorimo o retrogradnosti. Kršimo celo ustavo in ustavni zakon. K ustavnem zakonu smo sprejeli določene [[nerazumljivo]] 14. in 18. člen ustavnega zakona, kar pomeni, da smo neverodostojna država ali pa poslanci, če namerno kršimo ustavo. Ti ljudje so upravičeno prizadeti. Mislim, da ste vsi tukaj prisotni dobili kakšna ogorčena pisma, pa tudi obiske, če jih sploh sprejemate. In zato na nek način, bom rekel, podpiram. Gospod Tanko pa, moram reči, da je doktor sprenevedanja. Ko govori o Ustavnem sodišču, je povedal samo del resnice. Ustavno sodišče po vsebini ni obravnavalo še nobenega teh predlogov, ampak je zavrnilo samo zadržanje ukrepov vseh predlagateljev. Torej, govorjenje o tem, da je Ustavno sodišče zavrnilo pobude, ni resnica. Mislim, da na tak način ne moremo delati in si nekaj izmišljati, kadar vam paše – govorimo tisto, kar nam paše. Kadar želimo koga prizadeti, ga z veseljem prizadenemo, in to z nekim preglasovanjem. Pri takih stvareh, kot so prikrajšane človekove pravice, mislim, da mora biti v Državnem zboru dosežen maksimalen konsenz. Iz tega vidika se zahvaljujem Državljanski listi, da je kot liberalna stranka spoznala to napako in da poskuša vsaj delno omiliti posledice. Ustavno sodišče bo tako in tako še vedno o tem lahko razpravljalo. Mislim pa, da so nekateri ljudje ali pa nekatere kategorije ljudi, ki so v tem zajeti, ne bodo niti dočakale, da se bo kdaj gospodarska rast v Sloveniji dvignila za 2,5 %. Večina teh ljudi bo že pokojnin, ko se bo gospodarska rast dvignila. Danes je angleški minister za finance Osborne povedal, da se bo pri njih šele leta 2018. Mi pa še vedno trdimo in govorimo, da bomo čez dve, tri leta imeli odlične razmere in da bo gospodarska rast taka, da bo omogočila, da bodo ta krivična določila ZUJF odpravljena. V tem primeru ZUJF ni interventni zakon. ZUJF je dejansko sistemski zakon, po katerem so dosti ljudem narejene krivice v tej državi. In zato se mi zdi, da je škoda iskati neke procesne in ne vem, drugačne pomanjkljivosti, ker gre za, še enkrat, za odpravo, vsaj delno odpravo sramotnega 143. člena.
Gospod Matevž Frangež, izvolite.
Sem eden tistih, ki sem v soboto na Odboru za finance ta amandma podprl. Priznam pa, da mi danes sproža vrsto pomislekov. Dejstvo je, da je najbolj celovita in najbolj dosledna rešitev tista, ki je naše skupno pričakovanje od Ustavnega sodišča. To je, da Ustavno sodišče, tako sem prepričan, presodi, da je bil poseg v pridobljene pravice upravičencev iz 143. člena Zakona o uravnoteženju javnih financ protiustaven poseg v njihov položaj. Spomnil bi, da imamo pred glasovanjem še drug amandma, amandma, ki ga je predlagala Pozitivna Slovenija in ki bo deležen podpore Socialnih demokratov. To je amandma, da zagotovimo dodatnih 80 milijonov evrov sredstev v državnem proračunu, zato da imamo finančno podlago za to, da lahko sporni 143. člen Zakona o uravnoteženju javnih financ črtamo in na ta način najučinkoviteje odpravimo krivice. V dani situaciji sem vesel, da je bil sprejet sklep o tem, da pridobimo mnenje Zakonodajno-pravne službe. Sam ne bi želel sodelovati pri morebitnem protiustavnem ravnanju. Seveda pa protiustavna posledica nastane ne glede na to, ali predstavlja 5 evrov posega v premoženje nekoga ali 100 evrov. Protiustavna posledica obstaja v vsakem primeru in v tem pogledu se mi zdi bistveno varneje ostati pri pričakovanju, da Ustavno sodišče presodi po svojih najboljših močeh, in da se na drugi strani opozicija vedno znova trudi z nadaljnjimi predlogi sprememb ZUJF zato, da končno dosežemo črtanje 143. člena. Torej, pred nadaljnjimi opredelitvami bom – Alenka, upam, da to razumeš – počakal na mnenje Zakonodajno-pravne službe in takrat bomo presodili o tem, na kakšen način se je treba opredeljevati o tem amandmaju. Nedvomno pa je, naj bo krivica večja ali manjša, vedno ostane krivica in to nam mora biti vodilo. In Državni zbor pri potencialno protiustavnih posledicah ne more sodelovati.
Gospod Matjaž Han, potem gospa Maša Kociper. [[oglašanje iz dvorane]] Gospa Maša Kociper, potem mag. Dejan Židan.
Zelo kratko bom razpravljala. Žal sem zamudila del razprave gospoda Tanka o retroaktivnosti. Ne bom se mešala v ta del procesnih rešitev – ali kako ste rekli, predsedujoči –, o katerih se bo izjasnila Zakonodajno-pravna služba, ampak samo, kar se tiče tega amandmaja. Sama pri pripravi tega amandmaja nisem sodelovala, toda pri pregledu tega amandmaja, to si lahko tudi vsak sam pogleda, ne vidim prav nikakršnega problema z retroaktivnostjo. Amandma, tako kot je treba, govori o uveljavitvi zakona in veže neke pravice na dan pred uveljavitvijo tega zakona, ki prinaša to spremembo, oziroma ob uveljavitvi pravic, kar se nanaša na primer, da do uveljavitve pravic pride po uveljavitvi tega zakona. Zato že nek tak pregled – ne upam 1000 % tega trditi – kaže, da ne moremo govoriti o kakršnikoli retroaktivnosti pri tem amandmaju. Hvala lepa.
Mag. Dejan Židan, izvolite.
Hvala, predsednik. Glasoval bom proti amandmaju. Moram reči, da je ta amandma podobno dvoličen, kakor je dvolično vodenje Državnega zbora. Javno govorite o spoštovanju pravnega reda, sami ga pa kršite. Pri tem amandmaju – to je vaš zakon, Virantove stranke, kajne – ste naredili krivico 26 tisoč ljudem. Verjetno jo bodo ti ljudje lahko ustavno iztožili ali pa kako drugače. Zdaj pa želite to svojo napako popravljati na način, da s pomočjo opozicije dodatno oškodujete 40 tisoč slovenskih upokojencev. Ali vas ni sram? Hvala.
Še kdo o tem amandmaju? Gospod Matjaž Han, izvolite.
Samo še en dodatek. Tri dni nazaj, ko smo sprejemali pokojninsko reformo, se je v nočnih urah našel amandma in denar za usklajevanje pokojnin, 50 milijonov na letni ravni. Če bi samo polovico tega denarja zmanjšali, bi tem 29 tisoč ljudem, ki smo jim krivico naredili, lahko to popravili. Ampak ker je stranka DeSUS hotela svoj politični prestiž, se je za to našel denar, za 27 tisoč ljudi, ki smo jim pa naredili krivico in ki bodo preko Ustavnega sodišča – in ne vem, kaj Ustavno sodišče že pol leta dela –, stožili našo državo, pa se ne najdejo sredstva. Danes bi pa delali krivico še dodatnim 40 tisočim ljudem in jim vzeli še tistih nekaj evrov iz denarnice, da bodo vsak dan še bolj gledali na svoje težave. Hvala lepa.
Gospa Maša Kociper, izvolite.
Ja, vezano na zadnji dve razpravi. Kolegi iz SD moram reči, da sem presenečena nad vašim ravnanjem. Redkokdaj se katera od strank koalicije opogumi in podpre kakšno od pobud opozicije, zelo redko se nam to zgodi v Državnemu zboru, in pričakovala bi, da v takšnem primeru pogum stranke podpremo vsi, ki smo v opoziciji. In da nismo drobnjakarski pri tem, ali je rešitev polovična ali ne. Zagotavljam vam, da bi Pozitivna Slovenija v takšnem primeru ravnala drugače in bi pogum stranke, ki predira to razdeljenost na opozicijo in koalicijo, podprla. Ne morem si pomagati, da ne bi tega rekla.
Dr. Andreja Črnak Meglič, potem mag. Dejan Židan.
Hvala lepa. No, morda sem se bolj kot kakšen drug poslanec ukvarjala s tem vprašanjem in moram priznati, da sem imela sama v sebi velike dileme, ampak spoštovana kolegica, bivši ustavni sodnik je napisal, da je ta zakon dvojno protiustaven; prvič zato, ker dela razlike med enimi in drugimi upokojenci, to se pravi med upokojenci in upokojenci po 232. členu, in drugič je protiustaven zato, ker deli upokojence iz 232. člena znotraj sebe. To je naš odgovor, zakaj tega amandmaja ne moremo podpreti. Zato pravimo, posujmo se s pepelom in recimo, da je bila tukaj narejena kardinalna napaka, ki je razdelila slovenski narod popolnoma po nepotrebnem, še en konflikt ki ga ne potrebujemo. Napraskajmo še tistih 18 milijonov evrov pa rešimo problem in recimo mea culpa, dosti je. Hvala.
Mag. Dejan Židan, izvolite.
Res je, da obstaja razlika. Razlika je pa med tem, ali nekdo želi trgovati, prekupčevati na računu 40 tisoč nedolžnih upokojencev. To ste vi, mi pa tega ne želimo. Hvala.
Mag. Alenka Bratušek, izvolite.
Zelo sem razočarana, da imamo danes najbolj žolčne razprave takrat, ko govorimo o lačnih otrocih in o upokojencih. Res mi je žal, da se niti v teh dveh stvareh ne moremo in ne znamo poenotiti. Konec koncev, še vedno lahko poskušamo s spremembo ZUJF vedno in vedno znova, ampak na žalost nas ne poslušajo, nas ne slišijo in ne dobimo dovolj glasov. Ne vem, ali se naj začnemo zažigati pred parlamentom, da bodo slišali, da obstajajo tudi drugačne rešitve. Še enkrat, samo zato je ta kompromis; poglejte tistih 26 tisoč, ki imajo danes – koliko manj, koliko procentov manj? Ne bom vas več prepričevala. Res sem pa razočarana, da se o teh dveh kategorijah, o upokojencih, pogovarjamo, kot da trgujemo malo sem, malo tja, malo gor, malo dol. Vse, ki spadajo v tisti člen, bi uredili na enak način, to je dejstvo. To je dejstvo zato, ker so eni prizadeti z več kot 25 % – ampak bistveno, bistveno manj [[...]]Ampak ne bom vas več prepričevala. Glede valorizacije pokojnin pa samo nekaj – niti en evro, spoštovane kolegice in kolegi iz DeSUS, v proračunu ni zagotovljen za valorizacijo pokojnin, da ne bo pomote. Proračun na tem segmentu je popolnoma enak, kot je bil prvi, ki smo ga dobili, preden ste se začeli kakorkoli koalicijsko usklajevati. Da ne bi mislili, da imate zagotovljenih 50 milijonov evrov za valorizacijo, razen če obstaja kakšen račun, ki gre mimo proračuna. Tako da tudi za valorizacijo, kolega Matjaž, ni zagotovljeno. Mogoče je brez veze, ker so verjetno tisti, o katerih danes govorimo, žalostni, da se o njih pogovarjamo na tak način. Na začetku pa sem povedala, da je razdelil Slovenijo in je razdelil upokojence na vaše in naše – se strinjam, ampak ali imate kakšno drugo rešitev, ali čakati pet let, da Ustavno sodišče pove, ali je, ali ni.
Mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala za besedo. Mislim, da je dosežen namen, da sprejmemo vse povprek, zato bi vljudno prosila zlasti tiste, ki ste po svoji stroki pravniki, da skušate razumeti, da ravno takšne razprave in polovične rešitve ne utrjujejo zaupanja v pravo. Gre preprosto za to, da je bila storjena napaka. Koalicija je noče priznati, kot opozicijska stranka pa smo dvakrat storili tisto, kar smo menili, da je treba narediti, to pomeni, krivično določbo črtati. Če gledam z nekega takega zelo preprostega razloga, ker ljudje so prizadeti; če me nekdo udari, lahko me udari močno ali pa malo manj močno, ampak bolelo bo še vseeno, ker na simbolni ravni še bolj boli. Ampak če me udari, zakaj bi morala potem sprejeti neko odločitev, da bo poleg mene udaril še koga drugega. Spoštovana poslanska kolegica, vem, da ni lepo, kadar čutiš, da si v parlamentu sam in da tvoja rešitev, ki je dobro mišljena, ne bo dobila podpore, ampak kot poslanka opozicijske stranke z desetimi poslanci se pogosto počutim tako, ko vidim samo osem ali deset glasov proti – odvisno od tega, koliko nas je –, ampak se zaradi tega na nikogar ne jezim, ker je to svobodna volja in odločitev. Meni je bilo v soboto na Odboru za finance dvakrat hudo. Že zaradi tega, ker sem bila na Odboru za finance, in drugič, ker so nekateri mojo odločitev, da ne podprem tega amandmaja, pospremili z velikim nerazumevanjem. Morala sem se zelo intenzivno pogovarjati sama s seboj, da sem razčistila, ali bom sploh sposobna prenesti domnevno prizadetost in jezo tistih, ki bi bili zadovoljni s sprejemom tega amandmaja, ali bom raje vztrajala pri tistem, kar mislim, da je prav – pri čisti rešitvi. Odločila sem se za čisto rešitev, kar pomeni, da je zame sprejemljivo samo, če odpravimo izvorno krivico. Hvala.
Lahko preidemo na razpravo o 62. členu in amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov, amandmaju Poslanske skupine Pozitivna Slovenija in amandmaju poslanskih skupin koalicije k 62. členu. Želi kdo razpravljati? Gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala. Ta 62. člen Zakona o izvrševanju proračuna je resnično izjemno zanimiv. V osnovi je bilo predvideno, da se proda za 3,4 milijarde evrov premoženja za to, da bi lahko zagotovili 120 milijonov v enem letu in v naslednjem 120 milijonov evrov za Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, s tem pa tudi sredstva za pokojnine. Amandmaji, ki jih imamo na mizi, spreminjajo potek na način, zaradi katerega predvidevam, da ne bo sprejet naš amandma, ki govori o tem, da se ta člen črta in da ne počnemo tega, da ne prodajamo premoženja takrat, ko je najmanj vredno, ker ga bomo potrebovali jutri in pojutrišnjem še bolj, če bomo želeli dvigniti bruto domači proizvod. Danes smo že govorili o proračunu. Bruto domači proizvod nam pada, brezposelnost se povečuje, vi pa še vedno mirno vztrajate pri tem, da je treba državno premoženje razprodati in napolniti, zato ker bodo to zelo nizke cene, ko se bo prodajalo, predvsem privatne žepe. S tem amandmajem, ki ga predlaga koalicija, ne boste šli v uničenje Kapitalske družbe, ker bi po prvotnem načrtu morala Kapitalska družba prodati vse svoje premoženje. Odločili ste se, da Kapitalska družba ne proda tega premoženja, ampak da razprodate Energetiko. Torej, najbolj donosno panogo v Sloveniji, ki je v veliki lasti države, boste razprodali z 62. členom Zakona o izvrševanju proračuna v letih 2013, 2014. Ali smo res tako željni privatizacije Energetike, da nam ni mar, kaj bo jutri? Ali smo res tako željni razprodati po najnižji vrednosti najdragocenejše premoženje? Energetika je tista, ki prinaša dobičke. Te dobičke je možno vlagati naprej v investicije, te investicije so hidroelektrarne, konkretno na Savi, veriga hidroelektrarn. To pomeni, da bi spodbudili investicije in da bi s tem spodbudili tudi bruto domači proizvod. S sredstvi Energetike bi lahko iz evropskih bank dobili ugodna posojila za to, da spodbudimo gospodarsko rast v Sloveniji preko investicij v Energetiki. Vi pa se mirno odločite, da boste Energetiko razprodali. Še enkrat lahko mirno utemeljim, da je predsedniku Vlade ta hip prioriteta neka sprememba političnega sistema, želi zamegliti dogajanje v Sloveniji in tukaj se ponovno odkriva, kaj želite početi. V tem konkretnem primeru razprodati Energetiko. Kje je zdravorazumski razlog, da Energetiko prodaš takrat, ko je na trgu najmanj vredna? Zavestno se odpovedujete investicijam, ki resnično dvigujejo bruto domači proizvod, gospodarsko rast, več prihodkov v proračun, potem imamo manj težav, ali bo nekdo lačen, manj težav imamo s tem, koliko denarja bomo dali v spodbujanje za razvoj gospodarstva, manj težav je s tem, koliko infrastrukture bomo zgradili. Še enkrat dokazujete, da vam razvoj Slovenije ni v interesu, ampak izključno dokončna privatizacija državnega premoženja. Polnjenje privatnih žepov je edina prioriteta, ki jo imate pred saboj in ne vidite niti metra levo in desno, ampak doseči cilj za vsako ceno. Pri tem mirno izkoriščate pokojninski sistem, ki vam bo nasedel, da boste v teh letih zagotovili denar, ki manjka v proračunih 2013 in 2014. Premoženja ni več, ko ga enkrat prodaš. Ga ni več! Res bi rad dobil odgovor, kako boste dvigovali gospodarsko rast, kako boste zagotovili višji bruto domači proizvod in s tem posledično višje proračune, ki jih nujno potrebujemo za to, da zagotovimo primerno socialno raven, primerni socialni status prav vseh v Sloveniji, predvsem pa tudi nova delovna mesta. Prav vseeno vam je, če ogrozite najkvalitetnejša delovna mesta. Namreč ko privatiziraš Energetiko, Energetika ne bo imela interesa, da vlaga v potrebe, ki jih izkažemo kot država, ki rešuje svoje potrebe, ampak bo ta privatni interes najprej poskrbel zase. Poskušal bo dobiti še večji profit, to pa lahko dobi samo na način, da se vsem zaposlenim v Energetiki znižajo plače. Če to ne bo dovolj, se bo določeno število ljudi seveda odpustilo zgolj z razlogom, da bo profit bistveno večji – povsem netransparenten način upravljanja državnega premoženja. Agencija za upravljanje kapitalskih naložb je v razsulu. Nimate vodstva, odstopili so člani sveta agencije in vi se pogovarjate o tem, kako boste nekaj razprodali. Pred tem ste mirno zamenjali nadzorne svete s kadri, ki prihajajo striktno iz SDS, mogoče še iz kakšne druge koalicijske stranke, ampak praviloma iz najmočnejše stranke. Kakšna politika je to? Kakšna politika je to, ko kadrujete z ljudmi zgolj zato, da izpolnite strankarski interes? Kje je interes po gospodarski rasti? Kje je interes, ki ga narekuje ne nazadnje tudi OECD? Smejete se temu, zato ker je tudi OECD prav vseeno, saj ko enkrat razprodaš državno premoženje, se s tem tudi OECD ne bo več ukvarjal. Kdo pa bi se še ukvarjal s Slovenijo, ki ima takšno politiko, ki ima takšno koalicijo, ki brez sramu razproda najdragocenejše premoženje? Ne bom podprl tega amandmaja. In če je kaj razsodnosti, podprite amandma Socialnih demokratov, da prekinemo neumnosti, ki se dogajajo v Sloveniji. Hvala.
Gospod Srečko Meh? [[Ne.]] Gospod Matevž Frangež, potem mag. Dejan Židan.
Člen Zakona o izvrševanju proračuna je škodljiv. Utegne povzročiti to, da bomo pravzaprav sistemsko vgradili potrebo po privatizaciji na dveh straneh. Najprej z obvezo kapitalske družbe, da pokriva razliko med prihodki in odhodki za izravnavo finančnega načrta Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje do višine 120 milijonov evrov letno. Na drugi strani pa bomo ta sredstva vračali iz razprodaje državnega premoženja. Če bo Kad želel to realizirati, bo moral odprodati svoje naložbe v najkakovostnejših slovenskih podjetih: Krka, Petrol, Gorenje, Hit in še kakšno drugo. Na drugi strani pa bo država, da vrne dolg do Kada, ki bo vmes postal insolventen in se bo izčrpala njegova kapitalska baza, razprodala državno premoženje zato, da bo vrnila dolg do kapitalske družbe. Oprostite, na dveh mestih ste vgradili sistemsko nujo po privatizaciji državnega premoženja. To ni potrebno. Še enkrat vas pozivam k temu, da premislite o amandmaju Socialnih demokratov, da ta škodljivi člen črtamo. Tukaj se obračam najbolj na predstavnike Demokratične stranke upokojencev. Zakaj? Zato ker so pred kakšnim mesecem ali dvema unovčili pomembno zmago, da so sploh ohranili kapitalsko družbo kot samostojno družbo v okviru slovenskega državnega holdinga. Sedaj pa bodo s sprejemom Zakona o izvrševanju proračuna, če ne bo sprejet naš amandma, povzročili to, da bomo kapitalsko družbo izpraznili. Pomembno je spregovoriti o tem, zakaj je kapitalska družba nastala. Kapitalska družba je nastala v okviru lastninskega preoblikovanja podjetij zato, da del nekdanje družbene lastnine ohranimo kot trajno premoženjsko bazo za financiranje pokojninske blagajne. Ne uničimo tega v enem, v dveh letih. Toliko v razpravi. Mimogrede, Franc Kangler je najavil, da bo jutri odstopil.
Dobra novica. Mag. Dejan Židan, izvolite.
Hvala, predsednik. Sedaj pa poslanke in poslance prosim za malo pozornosti, tudi za kakšno gledalko in gledalca, če gleda, je dobro, da sliši te podatke, da bodo slišali, koliko vode držijo vaše besede, kako bo to, če je tuje, lepo, veselo in bo sploh sreča prisotna povsod. Krka in Lek leta 2002; Krka 360 milijonov evrov letne realizacije, Lek približno isto. Leta 2002; Krka 46 milijonov evrov čistega dobička, Lek 55 milijonov. Spoštovane poslanke in poslanci, ki ste zaljubljeni v privatizacijo in velike besede tujcev, ki jih tako radi poslušate, kaj je leta 2011? Krka se je približala milijardi evrov letne realizacije, Lek že skoraj za polovico zaostaja, 645 milijonov. Krka leta 2011; po dobičku, od katerega prihaja tisti procent, ki bi ga radi zmanjšali in ste ga že, v državni proračun 150 milijonov evrov. Lek; privatiziran, velika tuja firma, svet je v zgled verjetno ministru, ki ga več ni – tam je –, in vsem ostalim, 73 milijonov evrov dobička. To je vaš veliki uspeh privatizacije, ki jo s svojo liberalno agendo preko tega zakona, ki ga obravnavamo, silite še naprej, škodovali pa boste Slovenkam in Slovencem in slovenski državi. Ne ostati pri floskulah, spoštovane poslanke in poslanci, preberite izračune ter uporabljajte številke. Hvala.
Če ni več želje za razpravo, dajem v razpravo 64. člen in amandmaje k temu členu. Gre za amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov, amandma Poslanske skupine Pozitivna Slovenija in amandma poslanskih skupin koalicije. Še je želja za razpravo. . Gospod Veber in mag. Dejan Židan.
64. člen govori o sankcijah za prekrške, govorimo pa o globi 2 tisoč 500 evrov, s katero se kaznuje odgovorna oseba neposrednega ali posrednega uporabnika proračuna države ali občine. Po domače povedano, šole, vrtci in podobni zavodi, če ne bodo spoštovali tistega, kar jim bo dodelila država, če ne bodo spoštovali, koliko sredstev jim bo dodelila občina, bodo kaznovani. Nihče pa se ne vpraša, ali bo lahko posamezen javni zavod opravljal tiste naloge, zaradi katere je ustanovljen s strani države ali občine. Nihče se ne vpraša, koliko vzgojiteljic je treba imeti zato, da lahko izvajaš program v vrtcu, nihče se ne vpraša, koliko učiteljev moraš imeti zato, da lahko izvajaš program v šoli in tako naprej. Če se bo tisti, ki je odgovoren za vodenje tega zavoda, teh zavodov, želel izogniti kazni zato, ker mu je država dala manj sredstev, ne da bi premislila, kaj to pomeni – in v podobno se sili tudi občine – bo primoran odpustiti ljudi ali pa jim drastično zmanjšati plače, zato da bo lahko izpolnil ta, oprostite izrazu, nesramen pogoj vlade, ki nekritično zmanjšuje sredstva, ne da bi se vprašala, kaj to pomeni za tiste, ki opravljajo naloge, za katere smo jih po zakonu ustanovili zato, da zagotavljamo javne službe, ki jih nujno potrebujemo, tako od tistih najmlajših, do najstarejših, ko govorimo o domovih starejših občanov. Takšen način delovanja Vlade, ki enostavno zmanjša sredstva in reče, da zdaj pa, če ne boste tega spoštovali, bo moral direktor ali ravnatelj plačati kazen, je povsem nesprejemljiva politika, če se blago izrazim in resnično ne prispeva prav k temu, da stvari v Sloveniji uredimo. Pripeljalo bo do tega, da boste sesuli javni sektor. In potem bo prišla ideja, da ker javni sektor ne funkcionira, ga moramo privatizirati, in zopet bo enaka slika. Privatizirali bomo javni sektor, iz državnega proračuna pa bomo potem spet zagotavljali denar, da bo privatna združba za zagotavljanje javnih potreb lahko živela. Zopet čisto sprenevedanje te države in neodgovorno ravnanje koalicije, zato tega člena ne podpiramo in predlagamo z našim amandmajem, da se ta člen črta. Hvala.
Mag. Dejan Židan, izvolite.
Hvala, predsednik. S tem členom ste naredili lustracijski zakon. Tisti, ki ste kdaj delali v realnem življenju, veste, kaj naredite, če imate zavode, ki imajo 80 ali 85 % stroškov s stroški dela in jim odvzamete 8, 10 ali pa 12 % tega, kar jim transferirate, ob tem, da jim z zakonom ne omogočite, da pride do znižanja plač na način, da je to pokrito z zakonom. Nekatere zavode boste prisilili v to, da sploh ne bo pomembno, ali opravljajo manj pomembne, srednje pomembne ali za državo nujne in zelo pomembne naloge. Prisilili jih boste, da zmanjšujejo hitro in strahovito število zaposlenih. Ker pa temu sledijo tudi odpravnine, vnaprej veste, da je nemogoče da bi poslovali pozitivno. Odprli ste fronto javnih zavodov z zelo jasnim namenom, d strankarsko kadrujete kadre, torej da počnete ravno to – zakaj ljudje, ko demonstrirajo, pravijo, preženite lumpe? –, česar ljudje ne želijo. Na široko boste odprli vrata svojim strankarskim kolegicam in kolegom, da bodo zasedli delovna mesta, ki so za to državo pomembna. Odprli ste lustracijo, saj ta zakon pelje točno v to smer. Hvala.
Gospod Darko Jazbec, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Tudi v Pozitivni Sloveniji se strinjamo, da je treba 64. in 65. člen črtati, pa bom razložil to anomalijo na področju zdravstva. Vsi že vemo, da so bolnišnice v izgubi, okoli 26 milijonov so pridelale letos. Tukaj je še akumulativna izguba okoli 81 milijonov in če gremo na zdravstvene domove, ki do sedaj niso bili v izgubi, letos je že ena tretjina, lahko vidimo trend, kam gre zadeva. Koliko je pa denarja v zdravstveni blagajni, pa tako vsi vemo. Ni več nobenega manevrskega prostora, direktorji nimajo nobenih orodij, z ZUJF ne morejo fleksibilno zaposlovati, imajo fiksne pogodbe do Zavoda za zdravstveno zavarovanje in so vezani na plače v javnem sektorju. Torej, nobene avtonomije odločanja. Takšen člen je za javne zavode že sam po sebi nesmiseln in praktično se z njim nihče ne strinja, kolikor smo se v razpravi že prej pogovarjali, tudi minister za zdravje je v raznih intervjujih dejal, da se s tem ne strinja – ne vem, kako je bilo to potem na Vladi usklajeno. Glede na to, da se je v zadnjih treh letih bolnišnicam že vzelo 10 %, naslednje leto pa še 3 %, potem niti teoretično ni možno poslovati brez izgube. Gre za sistemski problem in je malo čudno, da bi zakon kaznoval enega direktorja, ker ni problem v zavodu, ampak gre za sistemski problem. Razen če želite imeti to notri v enem zakonu, bom rekel za vsak slučaj, če bi hoteli kje narediti kakšno zamenjavo. Ampak potem je to že vprašanje pravne države. Direktor vseh zdravstvenih zavodov je na to temo dejal: "Če bodo sprejeli zakon, ki predvideva, da bo direktor ob izgubi lahko razrešen in kaznovan z denarno kaznijo, se bolnikom res slabo piše. Direktor, ki bo hotel bolnišnico rešiti izgube bo to lahko storil le na škodo bolnikov." S tema dvema členoma praktično uzakonite prepoved krize, kar je res malo smešno ali nesprejemljivo. Gre za vprašanje pravne države, za kolizije s številnimi drugimi zakoni. Dr. Pirnat je dejal, da je to protiustavno. Čudno je tudi, da se zdravstveni zavodi ne financirajo iz proračuna, ampak iz zdravstvene blagajne, pa jih vseeno ta člen zakona tangira, če bi ostal v njem. Navsezadnje bi bil direktor odstavljen iz krivdnega razloga, torej brez nekega sodnega postopka. V tem primeru se vlada postavlja na mesto sodnika, tožnika in eksekutorja, vse tri v enem. To je res tudi s pravnega stališča, če smo že govorili o teh zakonih na tak način, nesprejemljivo. V Pozitivni Sloveniji predlagamo, da se ta dva člena črtata. Hvala.
Hvala. Še gospod Jerko Čehovin, nato mag. Katarina Hočevar.
Hvala. Moram reči, da sploh ne vem, zakaj smo danes cel dan zapravili tukaj, ker imamo ta zakon, ki je v bistvu neka bianko menica Vladi in se sploh ne bi bilo treba veliko ukvarjati z amandmaji, proračuni in tako naprej. Tako ali tako so tu možnosti prerazporejanja tudi do ene tretjine s pozicije na opozicijo. Zakon je poln neke navlake, ki sploh ne sodi v Zakon o izvrševanju proračuna, od nekih čudaških rešitev glede višine RTV prispevka pa do tega famoznega 64. člena, ki je, moram reči, oprostite izrazu, bebav, ampak samo na prvi pogled. V resnici pa pomeni transfer, prenašanje odgovornosti in predvsem kreganje z nivoja Državnega zbora na vse nižje nivoje. Med sabo bo skregal zaposlene, uprave, svete zavodov in še vse ostale, tako da bodo potem ugotavljali, kdo ima kakšne kompetence, kdo je za kaj kriv, kdo je kaj naredil. Seveda se bo posledično povečalo delo na sodiščih, ker bodo sodišča dobila na podlagi teh kvirolantskih členov dodatno delo in bomo spet zasipali sodišča s tem. Mislim, da vsak vsaj malo razume, za kaj gre. Gre enostavno za to, da se pripravlja prevzem zavodov, kajti končuje se privatizacija gospodarstva in naslednja tarča bodo zavodi. Najprej tisti zavodi, ki so finančno dobro stoječi, lekarne pa nekatere zdravstvene ustanove, zlasti manjše bolnišnice in tako dalje. Ampak da do tega pride, je treba najprej pokazati, kako je vse dosedanje vodstvo, od svetov zavodov do uprav teh zavodov, nesposobno in ne more izpeljati določil, ki jih s tako imenovanim ZUJF-2 postavljamo na nižje nivoje. Mislim, da to določilo ni dostojno neke pravno urejene države. Če imamo svete zavodov, če imamo zakon o zavodih, vsi ti ljudje določene kompetence in če nekdo ne dela tako, kot je treba, potem so drugi vzvodi, da se to zadevo razreši. Tako bomo pa samo dokazali, kako jih bomo še penalizirali za to. Saj morda boste rekli, da smo znižali za tri četrtine. Že samo barantanje od 10 tisoč na 2 tisoč 500 vzbuja neke nelagodne občutke. In tu res ne vidim nobene pravne,ekonomske, predvsem pa ne socialne vloge takšne zakonodaje. Razen če se res pripravlja, kar je bilo že danes rečeno, teren za namestitev še preostalih političnih prisklednikov, ki podpirajo to koalicijo. Druge logike ne vidim. Zato bom tudi sam glasoval proti temu zakonu. Mislim pa, da bi bilo dostojno, da se umakne tak člen, ker res ne sodi v Zakon o izvrševanju proračuna.
Mag. Katarina Hočevar, izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni še enkrat! Sama bom podprla amandma koalicije k 64. členu in ga ne razumem kot preganjanje javnih uslužbencev, ampak da s tem členom vzpostavljamo določeno mero odgovornosti. Tudi v javni upravi moramo počasi sprejeti določene kriterije, merila in pa zavedanje, da imamo opravka z javnim denarjem in praktično se s to tako imenovano globo omogoča določena stopnja odgovornosti za tiste, ki so plačani z javnim denarjem, to se pravi z denarjem vseh državljanov. Nekateri moji predhodniki ste rekli. da ni mogoče poslovati brez izgube. Ravno zato imamo problem v javnem sektorju, ker je preveč te miselnosti. V preteklosti smo preveč delovali na način, da nas je proračunsko financiranje spodbujalo k trošenju, saj dobro vemo, če nismo potrošili na postavkah, so bila potem drugo leto sredstva na nek način odvzeta. Ko govorimo o tem, da se nič ne da – sama trdim, da se da in da ni nujno, da strašimo z velikim odpuščanjem v javnem sektorju. Tukaj imamo na razpolago vrsto institutov, od racionalizacij poslovanja do združevanja služb, predvsem tistih, ki skrbijo za logistiko in pa za tako imenovane vzporedne dejavnosti, lahko posežemo v neizplačevanje delovne uspešnosti, lahko omejimo izplačevanje nadurnega dela, smo mogoče bolj racionalni pri odreditvi stalne pripravljenosti in pa tudi samo nadomeščanje – če gre višja svetovalka na porodniško, ni nujno, da se nadomesti enako delovno mesto, ampak se lahko delo prerazporedi in zaposlimo pripravnika ter s tem omogočamo mladim začetek kariere. Vse se da, če se hoče. Sama bom podprla amandma koalicije k 64. členu. Hvala.
Gospod Jožef Kavtičnik, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani. To mi je všeč: vse se da, če se hoče. Zgleda, da se nas noče poslušati. 33 let sem delal v javnih zavodih, se srečeval z ljudmi in moram vam povedati, da sem imel morda srečo, da sem delal z odgovornimi ljudmi, da jih ni bilo treba strašiti, da jih bomo kaznovali, odpuščali, da jim bomo dajali takšne in drugačne globe, da bodo delali pošteno, da bodo delali v prid otrok, da ne bodo kradli, da ne bodo lagali, da ne bodo vzgajali klientelizma in tako dalje. Poglejte, kar poskušate narediti v 64. in 65. členu, je nič drugega kot ustrahovanje, discipliniranje in nekako postavljanje ljudi v vrsto. To, kar pač znate. Takrat, ko smo ustoličevali predsednika Vlade, sem rekel, da kar se Janezek nauči, to Janez zna, in točno to delate. Delate točno po njegovi metodi in ustrahujete ter disciplinirate ljudi. Vam povem, da to ni dobro, predvsem v luči tega, kar želimo oziroma kar želite delati z javnimi zavodi. Kot sem dejal, v javnih zavodih, govorimo o šoli, so [[...]]
Malo miru in koncentracije bi prosil, če lahko kolega poslušate.
To razumem, 14 ur smo že tukaj. 14 ur smo že tukaj in sem prepričan, da je koalicija že odločena, kako bo glasovala, kaj bo naredila, in danes govorimo predvsem zato, da si malo izpraznimo našo dušo. Saj ne gre za nič drugega, kot da povemo tisto, kar nam leži na duši, kajti koalicija se je že odločila, ob 9. uri je že vedela, kako bo glasovala in kako bo potem negirala vse to, kar bomo mi danes povedali, zato me kolegi ne motijo. Na področju šolstva povem, 90 % sredstev v šolo pride iz državnega proračuna in to gre za plače. 10% je potem tistega denarja, ki ga imajo za vzdrževanje, za fiksne materialne stroške, in to dobijo od občin. Morda gre za 2, 3 % gor ali dol, nekaj še pride na račun prehrane. O tem denarju se pogovarjamo. In če država zamudi s plačili oziroma dotacijo, če občina zamudi z dotacijo, če zmanjša dotacijo, potem je v škripcih javni zavod, potem je v škripcih ravnatelj, direktor zavoda in tako naprej. Tukaj je možno manipulirati, tukaj je možno narediti vse. Če se občina oziroma če se župan želi znebiti kakšnega ravnatelja, pač tisti mesec, dva, tri mesece ne bo dal dotacije. Če bo ministrstvo želelo drugače, bo tako naredilo in ravnatelj bo v škripcih, in to tisti ravnatelj, ki ne bo ubogljiv. Če bo preveč ustvarjalen, bo lahko tudi ustrezno sankcioniran. Zato vam predlagam, da ne podprete tega člena in podprete amandmaje. Hvala.
Mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala. Podpiram črtanje obeh členov. Rada bi opozorila na to, da bi bil v 65. členu predstojnik posrednega uporabnika proračuna razrešen iz krivdnega razloga. Saj to je zelo enostavno, kajne. Tisti, ki je odvisen od proračuna kot pravite, mora biti odgovoren, ampak če je pa to na ravni države, se gre pa malo zadolžiti. Neposredni proračunski uporabnik, njegov predstojnik, pa ni odgovoren in krivdno razrešen. Veste, to je pa že malo preveč lahkotno vzeto, da se v šoli vse da, če se hoče. Niti v šoli se ne da vse, če se hoče, niti v gledališču, niti v zdravstvenem zavodu. So standardi, so normativi, so predpisi in doktrina stroke, ki mora biti opravljena, in v razredu lahko stoji samo usposobljen človek, ki lahko delo opravlja. Zaradi takšnih določil, kot je ta tukaj, jih bomo izgubljali. Pri tem pa – prosim! – združujemo zavode, pa sploh ne vemo, bodo kakšni stroški. Porabljali bomo za materialne stroške, ker bo treba spreminjati glave dopisov. Državna sekretarka govori, da bo združitev treh šol v Mariboru za dijake prinesla velike prednosti, ker bodo dobili veliko knjižnico, pa sploh ne ve, da so te šole na treh različnih lokacijah. Kje bo tista skupna knjižnica? Razdruževati gre v Kranju, ker je to treba, ker so si tako izmislili. Ob tem ko ukinjamo nekatere institucije, na novo ustanavljamo spet nekatere, ustanavljamo jih z zakoni. Oprostite, to je tako, kot se komu kaj pripelje, kot si nekaj zamisli, da mora biti. Ustanavljamo probacijski svet, pa sploh še nimamo tega določenega. Ni strokovnih podlag za uveljavitev, tako da prosim, malo manj takšnega lahkotnega pristopanja k stvarem. To nam hočejo ljudje razložiti, da nekatere stvari delamo iz entuziazma, da zadaj nimamo nobenih stvarnih analiz, ne vemo, kam nas bodo ukrepi pripeljali. Dajmo prisluhniti! Od tukaj je vse videti zelo dobro, ker me ne zebe in ker nisem lačna. Vsi pa te sreče nimajo. Hvala.
Gospod Darko Jazbec, izvolite.
Mene pa je ta debata danes vseeno precej potolažila. Moram reči, da direktor Zdravstvene zavarovalnice Slovenije ne ve, kako bi šli iz te finančne krize, tudi minister Gantar ima polno skrbi in nima pravih rešitev, gospa Katarina Hočevar pa to ve. Tako da mi je to, kar sem danes slišal, v veliko veselje in tolažbo in bi predlagal, da gre za svetovalko na Ministrstvo za zdravje, ker jo tam nujno, nujno potrebujejo. Hvala.
Smo rekli, da ne bomo cinični in takšni drug do drugega. Želi kdo razpravljati o 65. členu in amandmajih k 65. členu? Oziroma pri 67. členu vas moram obvestiti, da me je v kontekstu tega proučevanja skladnosti amandmajev s Poslovnikom Zakonodajno-pravna služba opozorila, da amandma k temu členu ni dopusten, ker je amandmiran člen, ki ni bil odprt na matičnem delovnem telesu. To bom dobil tudi pisno, tako da tega člena niti ne dajem v razpravo. Proceduralno, gospod Tanko, ampak se ne bom pustil prepričati, ker je zanesljiva zadeva. Ker nihče več ne želi razpravljati zaključujem razpravo. Gospod Tanko, proceduralno.
Hvala lepa za besedo. Drži, kar ste rekli, da člen v postopku ni bil amandmiran. Vendar drugi odstavek 132. člena pa tako amandmiranje dopušča. In ta amandma je vložen točno v skladu z drugim odstavkom 132. člena in točno k določbam, kjer je to dopustno. Zadeva je korektno vložena.
Saj veste, da ni. 132. člen se nanaša na novele zakonov, to pa ni novela, ampak je cel zakon. Tako da tega ne dajem v razpravo. Gospod Srečko Meh, proceduralno.
Gospod Tanko, čestitam! Takole po 14 urah ste pa perpetuum mobile izumili. Tik pred tem ste zahtevali,da Zakonodajno-pravna služba pove, ali je tisto v skladu z zakonom, ali ni. In sedaj vam ne paše, kar je Zakonodajno-pravna služba naredila. Predlagam, da odstopite kot vodja poslanske skupine in greste za vodjo Zakonodajno-pravne službe, ker boste tako odlično opravili delo.
Zaključujem razpravo. Glede na to, da je bilo izraženo kar nekaj interesa v več poslanskih skupinah [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Če prav razumem, obe poslanski skupini opozicije nasprotujeta temu, da bi danes opravili glasovanje? Dobro, potem ne bom niti skliceval posveta. Glede na to, da smo imeli v časovnici zelo jasno napisano, da bomo danes zaključili ob 23. uri, bomo zaključili. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Predlagam, da daste na glasovanje postopkovni predlog, da se glasovanje o vseh predlogih, ki smo jih obravnavali v sklopu proračuna in Zakona o izvrševanju proračuna, opravi danes takoj po zaključeni razpravi. Prosim, da daste to na glasovanje.
Poglejte, o tem odloča predsedujoči. Mi je zelo žal, tudi sam bi rajši glasoval danes in zaključil, vendar glede na to, da smo imeli v časovnici jasno določeno, da zaključimo ob 23. uri, in jasno napisano, da bo glasovanje jutri, in če ni soglasja za drugačno rešitev, sejo prekinjam in nadaljujemo jutri ob 9. uri z glasovanjem.