Es reprèn la sessió. [[Interpel·lació al Govern sobre la política sanitària]] [[300-00053/11]] Interpel·lació al Govern sobre la política sanitària, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans, i per a exposar la interpel·lació té la paraula el senyor Jorge Soler.
Bé, bon dia. Gràcies, presidenta. Bon dia, diputades i diputats, avui vull parlar novament de la salut dels ciutadans i dels catalans incorporant un debat sobre un tema encara no tractat en el Ple. Parlaré d'una de les coses que més por fa a la gent, que és anar al dentista, com a símbol del que hem de fer a Catalunya per fer polítiques de prevenció. Avui vinc a interpel·lar per tres motius, tots imprescindibles per tal d'evitar passar per ells i, en cas d'haver-ho de fer, que sigui amb les màximes garanties sanitàries per als ciutadans. Saben vostès que la salut dels ciutadans és una prioritat per al nostre partit, i així ho és també tot allò relacionat amb el món de l'odontologia. És un tema que cal treballar aquí partint dels dos nuclis sanitaris indissolubles que són els pacients i els professionals. És per això que avui faré una interpel·lació estructurada en tres grans blocs: el primer, en relació amb els serveis odontològics en la sanitat pública; el segon, per protegir els usuaris i els treballadors, i el tercer, per garantir la millor formació odontològica i així tenir més garanties per a la ciutadania. Suposo, conseller, que coneix bé el tema de la cartera de serveis d'odontologia pública, i el preocupa, oi? Per això avui, diputades i diputats, els parlaré dels nens que tenen problemes de càries, de la gent que no té recursos per anar a l'odontòleg, de gent amb càncer bucal. I tot això ho faré per proposar mesures viables que puguin ser perfectament assumibles pel nostre Govern. Senyora presidenta, em plau donar les gràcies a l'il·lustre president del Col·legi Oficial d'Odontòlegs i Estomatòlegs de Catalunya, el professor doctor Antoni Gómez Jiménez. La seva ajuda i la del seu equip ha estat encomiable. Conseller, l'altre dia una pediatra m'explicava el cas d'un nen de Lleida, un nen de set anys, amb grans problemes de policàries, sense capacitat per pagar els tractaments. Coneix quin és el circuit? Miri, sap com es fan les extraccions de peces dentals a nens de set anys? Els darrers informes sobre la càries dental a Catalunya manifesten dades que estic segur que, diputades i diputats, els inquietaran. Solament tres dades: 250.000 nens i nenes catalans de menys de dotze anys tenen càries; 4 milions i mig de catalans de dotze anys o més tenen càries en dents permanents; a Catalunya hi ha més de cent mil catalans –més de cent mil catalans– majors de seixanta-cinc anys que no tenen cap dent a la boca. No ho veu molt preocupant això? Cal fer molt, oi? Així mateix, se sap que, amb el càncer oral a Catalunya, el 85 per cent dels casos es diagnostiquen en fase tardana, i la seva detecció precoç permetria reduir la mortalitat a la meitat. El 2016 es diagnosticaran 550 nous casos de càncer oral a Catalunya, i en el proper any moriran 165 catalans per càncer oral. Lamentable. Cal fer molt, oi? Per tot això, és necessari augmentar les prestacions públiques en odontologia a Catalunya. Actualment, hi ha una discriminació territorial; és a dir, segons el codi postal on s'hagi nascut es té dret a unes prestacions o a unes altres, i això és del tot inadmissible. Qui té diners està millor i qui no en té, doncs, ja han sentit les xifres. Lamentable, oi? Això succeeix aquí, a Catalunya, i això és totalment inadmissible. Doncs, fem coses, conseller; de fet, n'hi proposaré algunes. A Espanya la salut bucodental infantil té una cobertura millorable i, sobretot, té una oferta desigual entre territoris, malgrat els avanços i esforços realitzats en diferents serveis de salut. Això es tradueix en desigualtats en els nivells de salut bucodental infantil. Algunes comunitats –per exemple, País Basc, Múrcia, Andalusia, Navarra i Balears– han desenvolupat programes específics orientats a millorar la situació i, mitjançant l'aplicació d'aquests programes, s'està aconseguint incrementar la cobertura dels serveis de salut bucodental en la població infantil, la qual cosa s'està traduint en millores notables dels indicadors de salut dental. Prevenció: és la clau. Cal plantejar la implantació d'un programa d'atenció infantil a Catalunya més ambiciós que el que tenim. De fet, la incorporació d'aquests serveis d'atenció a la salut bucodental a la població infantil ha demostrat un important augment del nombre de nens lliures de càries, un dels objectius essencials de programes en salut d'aquest tipus. La cartera pública d'odontopediatria té problemes d'accessibilitat, d'equitat i de capacitat de resposta ben delimitats. En aquest moment, està establert que dóna resposta en casos greus, casos en què en el primer nivell assistencial no pot donar resposta per qüestions d'edat i d'especificitat, i cal derivar els nens a un centre especialitzat, que és Sant Joan de Déu de Barcelona. No parlem solament de qüestions d'edat, sinó del programa específic de les policàries, on la cartera pública establerta solament cobreix extraccions i no els tractaments terapèutics quan les dents són de llet, i tampoc els circuits són accessibles per a nens amb problemàtiques especials i dents definitives. Imagina, conseller, com ficar anestèsic a un nen amb una situació vital complexa? Els nens als quals ens referim són nens amb tantes càries que necessiten prendre antibiòtic de forma quasi continuada, ja que tenen un focus sèptic permanent i, amb freqüència, amb problemàtica social concomitant afegida. Li explico casos de nens, però també hi ha problemes en altres grups d'edat. Per exemple, ara penso en la gent hospitalitzada amb greus problemes de sèpsies d'origen dental, o en els ancians que no poden menjar sòlid perquè no tenen dents a la boca, més de cent mil a Catalunya. Cal, doncs, protegir els usuaris. Sap com de desprotegida està la població davant l'intrusisme o la mala praxi? Conseller, les denúncies i queixes sobre intrusisme i mala praxi en el camp de l'odontologia són molt freqüents. Per ficar números: el Col·legi Oficial d'Odontòlegs i Estomatòlegs de Catalunya ha rebut cinc-centes denúncies durant 2015, segurament la punteta de l'iceberg. Hi ha sovint queixes sobre franquícies mal gestionades, i publicitat enganyosa que s'allunya del que dicten les normatives. Qualsevol que segueixi l'actualitat sap bé de casos de tancaments sobtats de clíniques i casos d'un any de demora a obrir inspeccions a centres d'aquestes característiques. Està també acreditat que és freqüent la sobreindicació de tractaments que van totalment en contra dels codis d'ètica professional; un exemple són els implants dentals a pacients que, en ocasions, es veuen obligats a signar contractes de finançament de tractaments molt costosos abans, inclús, que aquests siguin realitzats. Unes pràctiques que deixen en situació de greu indefensió els usuaris d'aquests serveis i comprometen la reputació assistencial de la resta de professionals, que ho fan molt bé. No és indignant això també, conseller? Ahir m'explicaven, des del Col·legi d'Odontòlegs, un tema tractat a la comissió deontològica: és el cas de la senyora Pilar –el nom, evidentment, és ficcionat–, d'una ciutat catalana, una senyora de mitjana edat que va anar a un centre odontològic i li van diagnosticar quinze càries, de les quals, en onze peces, proposaven una reconstrucció dental. La sorpresa va ser quan va anar a un altre dentista i li va assegurar que cap d'aquelles peces requeria una reconstrucció i que eren dents perfectament sanes. Així ha quedat redactat l'informe pericial i així anirà al jutjat. El marc jurídic actual requereix canvis, però, sobretot, un desenvolupament i una aplicació més rigorosos de la legislació existent, com també d'un ús més efectiu de mecanismes que la regulació vigent posa a l'abast de les autoritats sanitàries competents. En el marc de les directives comunitàries, i seguint l'exemple dels nostres veïns, aquests canvis haurien de ser possibles, especialment, quan tinguin un únic objectiu, que és defensar la bona praxi i la salut bucodental dels ciutadans. Cal aconseguir crear un marc de defensa del pacient, dignificar la professió en matèria publicitària mitjançant una interpretació més professional, i cal regular una millor formació. Els nous dentistes catalans acumulen títols i formació de postgrau i, curiosament, la seva especialització no està ben reglada. I això provoca l'existència d'una pseudoespecialització no reconeguda legalment i emparada en un caos de màsters, diplomes i cursos d'experts. Cal instaurar la formació continuada obligatòria i reglada als odontòlegs, així com instaurar les especialitats en odontologia com a la resta de països de la Unió Europea. Així es fa amb molt èxit en la resta d'àmbits sanitaris –sé que ho coneixen molt bé. Conseller, presidenta, diputades i diputats, apostem per una millora social en la salut dental dels catalans. Fer-ho és possible, solament cal que novament hi fiquem voluntat. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. [[Alguns aplaudiments.]] Respon el conseller de Salut, senyor Toni Comín.
Gràcies, senyora presidenta. Senyor diputat, li agraeixo dues coses: el tema de la seva intervenció i el to, perquè sempre que l'oposició fa aportacions que des del Govern entenem que són constructives, doncs, efectivament, us ho volem agrair, perquè d'aquesta manera, junts, podem fer més millores que siguin en benefici dels ciutadans del nostre país, i, efectivament, en el tema de salut bucodental i d'odontologia, doncs, tenim camí a recórrer en aquest país, i tant si tenen camí a recórrer! Per tant, li ho agraeixo..., jo entenc perfectament que vostè ha fet una interpel·lació que té com a objectiu posar aquest tema a l'agenda amb una prioritat més gran de la que ha tingut fins ara, doncs, estic d'acord amb vostè: aquest tema mereix estar a l'agenda amb una prioritat potser encara més gran de la que hem tingut fins ara. A l'agenda del departament hi és, i molt, però cal que, a més d'estar a l'agenda del Govern, estigui a l'agenda de les institucions i que els ciutadans vegin que ens preocupem d'aquesta qüestió, no? Per tant, crec que és un encert haver parlat d'això, i el to, crec que ho han pogut veure tots els diputats d'aquesta cambra, és efectivament aquell to que tant ajuda que treballem junts, Govern i oposició. A vegades, ens pensem que l'únic que podem fer és tirar-nos els plats pel cap i moltes vegades el millor que podem fer és, doncs, com en aquest cas, que un grup de l'oposició agafi la iniciativa i que el Govern li agraeixi i en aquest sentit puguem anar de la mà. Tenim un repte en termes de cartera de serveis. I tant –i tant!–, si tenim un repte en termes de cartera de serveis! Ara faré un repàs ràpid d'on està avui la cartera de serveis en salut bucodental a Catalunya. Informació i educació per a la gent i la salut bucodental. Molt bé, això és bàsic, però, evidentment, amb això no n'hi prou. Per a adults? Tractaments a processos aguts només, eh?, processos infecciosos, inflamacions, traumatismes, ferides i lesions a la mucosa oral, patologia aguda de l'articulació temporomandibular... I tot això, evidentment, inclou quan en aquestes situacions agudes, doncs, consell, tractament farmacològic, exodòncies, exodòncies quirúrgiques, cirurgia menor de la cavitat oral, revisió oral per a la detecció precoç de lesions premalignes, biòpsia de lesions mucoses, etcètera. Jo, que passejo sovint pels centres de salut del nostre país..., i veus aquella sala amb tota la tecnologia que cal per fer tot el treball d'odontologia, parlo amb els metges i els dic: «I en odontologia?, i et miren volent dir: «Home, en odontologia, estem només salvant les situacions mínimes imprescindibles, però, evidentment, tenim una demanda no coberta molt gran, diguem-ne, no? Exploració preventiva de la cavitat oral a dones embarassades: també està a la cartera de serveis. I llavors hi ha el tema de salut bucodental infantil: mesures preventives i assistencials, obturacions, segellat de fissures... Hi ha un conveni que es va firmar el 20 de febrer d'aquest any entre la Generalitat i el Ministeri de Sanitat i Consum, que és un conveni d'ampliació de les prestacions d'atenció bucodental gratuïta a primària, per a nens i nenes del 2000-2001. Però no és suficient, i és per això que tenim després el repte de regular l'atenció bucodental que es fa, de manera privada, per mitjà d'aquestes clíniques que tenim en aquests moments el repte de regular millor, eh? Si la nostra cartera de serveis fos més àmplia, si la cartera de serveis del sistema públic fos més àmplia, el pes, evidentment, de les clíniques dentals privades, doncs, segurament seria més petit. El repte de regular-les correctament els seguiríem tenint, però és evident que en aquest moment el repte és més gran pel fet que el seu pes a l'atenció bucodental és molt gran..., i el seu pes a l'atenció bucodental és molt gran, perquè la cartera de serveis en el sistema d'atenció públic no és suficient, però no és suficient perquè això té un pes pressupostari molt gran. Al Ple sobre la situació d'emergència social, conegut com el «Ple de la pobresa, deuen recordar que es va aprovar una esmena que es va presentar en aquest hemicicle a proposta de la CUP –ara no recordo quins van ser els grups parlamentaris que hi van votar a favor; no recordo si el Grup de Ciutadans hi va votar a favor, crec recordar que sí; en tot cas, el Grup de Junts pel Sí hi va votar a favor– i els la llegiré. Aquella esmena deia: «El Parlament de Catalunya insta el Govern a incloure en la cartera bàsica de sanitat pública per als menors d'edat tots els elements necessaris per a l'exercici efectiu del dret a la salut, i, en particular, de tots els drets dels infants en general, de manera que inclogui, progressivament –perquè hi vam haver de posar aquest «progressivament– «entre d'altres, la garantia d'accés a tots els productes i tècniques de suport, com ara els serveis odontològics, els audiòfons i les ulleres. «Serveis odontològics. Ho vam aprovar perquè hi ha la voluntat d'ampliar la cartera de serveis en matèria d'odontologia, focalitzant-ho, d'entrada, en la població infantil. Ara bé, el cost aproximat d'aquesta esmena el vam analitzar abans de votar-hi a favor. El cost aproximat d'aquesta esmena està, aproximat, al voltant dels, podríem dir, 150 milions d'euros, dels quals en aquests moments no disposem. Serien 150 milions d'euros si no digués «progressivament. Per tal de ser responsables i no votar coses que després no podrem complir, hi vam posar «progressivament, i, efectivament, d'acord amb les disponibilitats pressupostàries, tal com deia la mateixa resolució aprovada, intentarem aplicar progressivament aquesta política d'ampliació de la cartera de serveis d'odontologia. Això, pel que fa a la cartera de serveis. Pel que fa a la regulació de les clíniques dentals existents avui, aquí també hi ha unes quantes millores a fer. I, si m'ho permet, en aquesta qüestió, com que quan jo vaig arribar, al cap de molt pocs dies, va... –anava a dir «explotar, no sé si és el verb més adequat–, va irrompre en els mitjans de comunicació el conegut com a «cas Funnydent, eh? Doncs nosaltres ens vam posar a treballar immediatament. I podria dir: «Arribar i moldre. Però, si m'ho permet, hi afegeixo: «Però fem feina i no fressa. Per tant, s'ha treballat i molt en la millora dels processos d'autorització, dels processos d'inspecció, dels processos de regulació, de les clíniques dentals privades, però no se n'ha fet explicació pública, perquè el que fem és feina. D'entrada, deu recordar, vostè, que es van tancar dues clíniques dentals al gener –la de Mataró i la de Sabadell de Funnydent–, i, a partir d'aquí, la Direcció General d'Ordenació del Departament de Salut va iniciar un procés de revisió de com tramitem els expedients, perquè sap que és una competència delegada. Ara no tinc temps, no hi entro en detall, però vostè coneix quin és el mecanisme d'autorització d'obertura de les clíniques dentals. En tot cas, és una competència delegada que té en aquests moments el Col·legi d'Odontòlegs, per cert, d'acord amb una resolució que en el seu moment va presentar el Partit Popular a la Comissió de Salut..., a millorar, i molt, el vincle entre la tramitació administrativa que fan aquestes clíniques davant dels ajuntaments i la tramitació sanitària que fan davant de la Direcció General d'Ordenació. Perquè és estrany, diguem-ne, se'ns fa estrany, pensar que aquestes clíniques tenen l'autorització per obrir per part de l'autoritat municipal sense disposar prèviament de l'autorització del Departament de Salut, emesa a instàncies del Col·legi d'Odontòlegs per part de la Direcció General d'Ordenació. En qualsevol cas, vam identificar millores, com, per exemple, al procés de tramitació, la seva durada en el temps. Hi ha un rang entre 2 i 442 dies. La mitjana és de 143 dies, potser és massa temps. Per aquesta raó s'ha iniciat un procés, per part de la DGORS, d'intensificació de les inspeccions. Trobem moltes clíniques amb irregularitats administratives –després, al final, en donaré les xifres–; en canvi, en trobem molt poques que tinguin problemes de tipus sanitari, eh?, la qual cosa no vol dir que les irregularitats administratives no s'hagin de solucionar. Intensificació de les inspeccions..., intensificar el seguiment per part de la Direcció General d'Ordenació de l'activitat que tenim delegada d'acord amb el conveni al Col·legi d'Odontòlegs... I per aquesta raó en aquests moments es fa des de, hi insisteixo, el mes de gener, una reunió mensual entre DGORS i Col·legi d'Odontòlegs per revisar el total d'expedients que es reben, el total d'expedients que es finalitzen... I és més: hem proposat una revisió des del Departament de Salut d'aquest conveni per tenir una efectivitat més alta, una eficàcia més alta, en l'objecte d'aquest conveni. I en aquests moments està en poder del Col·legi d'Odontòlegs, aquesta proposta de nou conveni, des del 18 de març i estem esperant resposta. Més. A part d'intensificar una inspecció per part de la DGORS, a part de fer un seguiment més estret de les actuacions del col·legi, a part de fer un nou conveni entre el departament i el col·legi, hem d'anar a la major, i treballem en aquest sentit. Què és, anar a la major? Fer un nou decret d'autorització. Però això són paraules majors, valgui la redundància. Fer un nou decret d'autorització dels centres sanitaris són paraules majors, perquè això ens ha de permetre resoldre, evitar, ser més preventius per evitar riscos com el que ens hem trobat en el cas de les clíniques dentals, però a ningú se li escapa –i vaig acabant, senyora presidenta, aquesta primera intervenció– que un decret d'autorització dels centres sanitaris no només afectarà les clíniques dentals, sinó que afectarà tots els centres sanitaris privats del nostre país, grans hospitals privats que tenim avui a Catalunya, a Barcelona. Per tant, hem de fer un senyor decret, que mereix un treball tècnic molt detallat, que mereix un diàleg amb el sector molt detallat, que mereix diferents capítols específics. Hi treballem, ho fem amb diàleg amb el sector, i, en algun moment dels propers mesos –i ho dic així de manera deliberada, «dels propers mesos– tindrem madur aquest nou decret d'autorització de centres, que, en qualsevol cas, ja els anuncio...
Conseller...
...que és un dels objectius d'aquesta legislatura per part del conseller.
Conseller, ha exhaurit el temps.
Gràcies, senyora presidenta.
Gràcies, conseller. A continuació, té la paraula el diputat.
Bé, gràcies de nou. Moltes gràcies també pel seu to. El meu ja sap que és l'habitual, sempre intento parlar així. Ja veu, conseller, que per Ciutadans la salut és una prioritat. I, en conseqüència, la salut bucodental, com hem constatat, de tots els catalans, també ho és. Coneixia clarament, i molt bé, i amb detall, no?, quina és la cartera de serveis que ens ha explicat. I per això el motiu, o una part del motiu, d'aquesta interpel·lació és..., fer-la. Aquesta legislatura insistiré en totes aquelles mesures que millorin el sistema sanitari en les moltes dimensions que té; no n'hem de descuidar cap, no ho faré. En matèria sanitària tindrem quatre anys de legislatura productiva, constructiva i realista. Avui porto propostes per tal de garantir que els ciutadans tinguin accés a bons serveis de prevenció odontològics i els millors serveis i garanties per aconseguir-los. El nostre sentit de vot a allò que vostè pregunta, doncs, no cal anar a mirar-lo, eh?, sempre és positiu. Sempre és positiu sempre que es parli dels dos nuclis essencials, que sap vostè que jo sempre, des d'aquesta tribuna, dic: professionals i ciutadans. I, per tant, tot el que vagi en aquesta sintonia..., no cal anar a l'hemeroteca. Ciutadans sempre vota «sí. No n'hi ha cap dubte, eh?, no cal mirar-ho. Sempre és «sí. Sap vostè que sovint nega algunes de les meves afirmacions, i el temps em dóna la raó. I llavors vostè fa els canvis que li proposo. Així, vostè va negar problemes en el SEM i setmanes després, doncs, ha fet canvis en les direccions. Ara falta que vostè faci els canvis en les ambulàncies que li vaig proposar i que aquest Parlament va aprovar per unanimitat. També, cal millorar el tracte cap als professionals, i sé que ho acabarà fent. Avui té una gran oportunitat per protegir i millorar la salut dels catalans. També, per cert, una gran ocasió, per què no?, per condemnar les agressions als professionals. Sempre és un bon moment per reconèixer el que li vaig dir des d'allà. Jo dic, alt i clar, que condemno qualsevol coacció contra els treballadors. Ho dic ben convençut. I dic també, molt convençut, que va ser lamentable que abans-d'ahir un grupet d'alumnes no respectessin la llibertat de càtedra i obliguessin els mossos a protegir una professora a la Universitat de Lleida que estava donant classe. [[Alguns aplaudiments]] . Ahir vam dir que els que defensem la democràcia no acceptem lliçons dels totalitaris. La dignitat de les societats lliures exigeix la condemna del terrorisme i la memòria de les víctimes exigeix reivindicar la seva dignitat. [[Alguns aplaudiments.]] I, així mateix, crec que hem de condemnar, i el condemno, l'atemptat d'ahir a un museu català, sí senyor: l'Espai Macià, a les Borges Blanques. La violència trenca ponts. I, per tant, condemnen tot el que sigui referent a actes violents –tots. I, per continuar amb la tranquil·litat i la normalitat que ha de tenir la nostra democràcia, cal que seguim treballant i apostant pels drets socials. I és per això que treballo i aposto per fer canvis en les polítiques preventives odontològiques. Ho dic també ben convençut. Per això, conseller, cal fer moltes coses. Cal reconèixer que cal potenciar la prevenció en la sanitat odontològica pública. No perquè ho digui la cartera de serveis que vostè ha llegit, sinó perquè cal fer-ho de veritat. Cal orientar la sanitat pública odontològica cap a un model de prevenció real i contundent. Cal tenir accés a atenció odontològica especialitzada davant de casos pediàtrics o en situacions odontològiques complexes en què l'anestèsia sigui complicada, com, per exemple, de vegades passa amb nens amb síndrome de Down, nens amb diversitat funcional... I cal, per això, ampliar la cartera de serveis odontològics dirigits a menors amb diversitat funcional, a nens tutelats, així com a nens en situació d'especial pobresa. Per tant, conseller, sí, quan pregunti, doncs, què ha votat Ciutadans? Ja ho sap: Ciutadans sempre estarà al costat de tot això, sí senyor. Aquestes són algunes de les coses que proposaré a la moció en les pròximes hores..., i que respondrà als tres eixos plantejats: una millora dels serveis odontològics a la sanitat pública, un marc que protegeixi els usuaris i canvis en la formació odontològica que tinguin com a estratègia final guanyar en garanties per a la ciutadania. La salut de les persones és un pilar bàsic irrenunciable amb el qual garantir una societat més justa i més unida. Prioritzem les necessitats comunes per davant dels interessos individuals. Moltes gràcies, presidenta; moltes gràcies, conseller; moltes gràcies, diputades i diputats. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el conseller de Salut, senyor Toni Comín.
Gràcies, senyora presidenta. Senyor diputat, insisteixo que li agreixo l'elegància del seu to, que només és comparable a l'elegància del traje que porta avui. [[Rialles.]] Ho dic totalment sincerament, ho sap. El que també crec que és important és que l'elegància vagi acompanyada de rigor. Perquè en això hem d'intentar ser una mica respectuosos amb el Reglament. El Reglament diu que les interpel·lacions han de versar sobre una qüestió específica, que, a més s'ha de detallar prèviament. I jo crec que és millor –no passa res, eh?– no ficar «cunyes sobre altres qüestions quan fem una interpel·lació molt ben construïda, monogràfica, sobre una qüestió com la salut dental. Dit això, puc compartir algunes..., vaja, no algunes de les condemnes, puc compartit totes i cadascuna de les condemnes que vostè ha fet. El que passa és que jo crec que aporten poc a aquesta interpel·lació, aquestes condemnes, que jo, hi insisteixo, subscric. [[Pausa.]] Em permeten? Dit això, només una petita rectificació, si m'ho permet, senyor diputat: no només no vaig negar els problemes del SEM, sinó que els vaig admetre. El que passa és que abans que vostè em fes una interpel·lació sobre aquesta qüestió va haver-hi una diputada, concretament de Catalunya Sí que es Pot, que em va fer una pregunta en el torn de control al Govern. I, efectivament, aquesta pregunta, està al diari de sessions, va començar amb la següent frase: «Senyor conseller –jo acabava d'arribar, feia una setmana– «vostè té un problema, i aquest problema és diu “ambulàncies”. I la meva resposta va començar exactament dient: «Senyora diputada, vostè té raó, tenim un problema, no jo, sinó tots. Per tant, si alguna cosa hem fet amb el SEM és admetre que hi havia un problema i actuar. Igual que en el cas de les clíniques dentals. Jo abans he dit: «Arribar i moldre. Són situacions no previstes quan vam planificar l'actuació que faríem durant el mandat en els dies previs a la presa de possessió, que quan vam arribar ens vam trobar, amb alguna mesura sobrevinguda, eh?, els problemes, les incidències, en relació amb les ambulàncies, i descobrir la situació d'irregularitat en què es trobaven moltes clíniques dentals al nostre país, i arribar i moldre, però arribar i moldre sense fressa. És a dir, jo crec que el que se'ns ha d'exigir com a Govern és que treballem i molt, i que expliquem les coses quan ja tenim les solucions a punt, i no anar radiant el procés de feina que estem fent constantment, perquè llavors potser no la farem tan ràpid ni tan bé, si gastem les energies. I, per tant, ara li explico una mica, en el tema de la regularització administrativa, des del punt de vista sanitari, de les clíniques dentals, quina és la feina que s'ha fet per part de la direcció general d'ordenació. Abans li he dit: «Li donaré les xifres. No m'ha donat temps; les hi dono ara. Li deia: «Hem intensificat la coordinació amb el col·legi. Això és molt important. Una d'aquestes coses ens ha permès..., el col·legi ens ha presentat via registre, eh?, oficialment, una relació de 300 clíniques dentals... –17 de febrer–, 300 clíniques dentals amb possible situació d'irregularitat administrativa. Com que d'aquestes 300 clíniques, 15 ja estaven sent investigades d'ofici per part de la DGORS, es van enviar cartes a 285 centres. Què ha passat? D'aquestes 285 clíniques que han rebut carta, 32 –32–, tot i haver estat notificades documentalment, no han fet cap tipus de notificació davant del Departament de Salut, no s'han manifestat, la qual cosa ha fet que, en aquests moments, els inspectors del departament, eh?, els inspectors de la subdirecció estiguin, en aquests moments, personant-se a les clíniques de les quals no hem rebut resposta. Seixanta-dues de les cartes han estat retornades pels serveis postals. Imaginem-nos quina era la situació d'irregularitat administrativa amb què em vaig trobar jo quan vaig arribar, perquè o l'adreça no era correcta o el destinatari era desconegut. Dotze d'aquestes 285 clíniques han acreditat que ja estaven autoritzades o en curs, i, per tant, es considera que l'enviament de la carta era innecessari; 191 han respost, 133 han demanat pròrroga, la qual cosa vol dir que la seva situació administrativa no és correcta i necessiten temps per regularitzar-la; 58, d'aquestes 133 clíniques, han demanat pròrroga i han al·legat, específicament, quina és la incidència, quina és la situació, quina és la irregularitat que han de resoldre, eh? El resum de tot això, al final, ha estat que hem fet 30 visites d'inspecció a centres no autoritzats, que en aquests moments hi ha 17 expedients sancionadors incoats per la direcció general d'ordenació, que són a aquelles clíniques –ja vaig acabant, senyora presidenta– que van obrir sense estar autoritzades, però que no tenen problemes sanitaris. Però, s'ha tancat una clínica dental, a part de les dues de Funnydent, a Badalona, perquè aquesta sí que ha presentat incompliments de tipus sanitari. Com que nosaltres, la nostra principal obligació és garantir la seguretat clínica dels pacients, hem tancat una clínica. I en aquests moments hi ha dos requeriments de cessament immediat d'activitat a Girona i a Tarragona. Aquesta és la feina –la feina– que hem estat fent sense fressa durant tot aquest temps. Insisteixo que això ha de culminar anant a la major, que és amb un nou decret d'autorització de centres sanitaris, però que només es farà, per la importància d'aquesta norma, quan estigui prou madura, i això serà en algun moment dels propers mesos. I espero que ho puguem treballar conjuntament amb els grups parlamentaris. I gràcies, senyor diputat, per al tema i per l'elegància, per les dues coses.
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre la política empresarial]] [[300-00054/11]] El tretzè punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre la política empresarial, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per a exposar-la, té la paraula el senyor Joan García.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades; conseller Baiget, jo no sé si podré parlar amb elegància... –ho sento–, milloraré... [[rialles]] , intentaré millorar el pròxim dia, sempre em guanyen... [[L'orador riu.]] Ens tornem a trobar avui, conseller, per una interpel·lació, i ho fem a primera hora del matí, com l'última vegada que vam intercanviar conversa sobre empreses, i parlarem avui d'empreses i, sobretot, de deslocalització d'empreses, per ser més específics. Però no es preocupi, conseller, la meva voluntat i la voluntat d'aquest diputat, de fet, és no entrar en un debat de xifres o, almenys, no més enllà de les necessàries, ja que pensem que, des d'aquest grup, estem vivint una evidència –i pensem des d'aquest grup que és un fet irrefutable–, un fenomen irrefutable, perquè és global, una globalitat que a Catalunya acaba tenint les seves pròpies conseqüències; en parlarem, d'això. Per tant, iniciem aquesta interpel·lació superant el debat de si hi ha o no hi ha deslocalitzacions i intentarem anar més enllà i parlar de les empreses i els treballadors que les estan sofrint. Nosaltres serem propositius, conseller, perquè creiem necessari aquest debat i perquè hi ha dubtes raonables sobre tot allò que s'ha fet en el passat o, almenys, nosaltres els tenim. Comencem per una pregunta: què ha fet el seu departament per evitar deslocalitzacions i pèrdua de coneixement a Catalunya? Nosaltres pensem que no han fet prou. Hem estat veient passar pel Parlament, els últims mesos, un bon conjunt d'empreses en situació crítica, per citar-ne algunes: Covestro, Solvay, Ercros, Bacardí, Delphi, General Electric, Alstom... Aquestes són evidències, per nosaltres irrefutables, que les deslocalitzacions existeixen i no paren, ni tan sols pensem que es tractin adequadament. De fet, faria meves les paraules del senyor Manuel Gómez Acosta, que en un article..., ell ha sigut director de relacions institucionals del Grup Alstom, i que escriu en un article, a Crónica Global, sobre la fugida de la indústria energètica a Catalunya: «La compra per part de General Electric ha suposat la pèrdua no només de la producció, sinó també de la tecnologia i del coneixement, i amb ell, amb tot això, tot un univers de possibilitats en un àmbit estratègic, segons RIS3CAT. Faig meva la seva reflexió. Quan sortirà, el seu departament, de la clandestinitat? Pel Parlament només hi passen un grup molt petit d'empreses del total de les que es troben en situació complicada. En el conjunt del teixit empresarial català, les empreses deslocalitzades són empreses molt arrelades al territori, que no només deslocalitzen llocs de treball o inversions, sinó que també deslocalitzen, com acabem de veure, coneixement i experiència. Aquestes deslocalitzacions arrosseguen petites empreses i autònoms que tanquen, que no acompanyen aquestes deslocalitzacions, i s'evapora de cop una experiència laboral que afecta també serveis relacionats, i, per tant, es degrada la cadena de valor de qualsevol producte i es degrada especialment la indústria. És greu veure com diferents sectors pateixen la mateixa situació, i un altre exemple, també, com hem vist, és la crisi del clor que afecta, especialment, Tarragona. Senyor Baiget, no podem substituir llocs de treball qualificats per no qualificats, i necessitem polítiques que puguin lluitar contra les deslocalitzacions. Què proposem, doncs? Pensem que l'ecosistema on habita el teixit empresarial està construït per diferents elements transversals; la fortalesa d'aquests és la fortalesa del sistema i és la fortalesa del sistema la que evitarà les deslocalitzacions. Li proposem actuar sobre aquests factors de l'ecosistema. Un primer àmbit: la indústria. Vostè mateix acceptava, fa uns dies, quan ens vam trobar en una jornada industrial a Sabadell, que hi havia índexs que demostraven certa desacceleració del creixement econòmic i, sobretot, són ingressos industrials. Primer missatge: no podem recordar la indústria només quan estem en crisi, perquè, precisament, haver desenvolupat una política industrial efectiva prèvia a una crisi ens fa més forts per resistir-nos-hi. És un bon senyal que sembli que n'hem après i que el territori estigui movent acords i principis, com l'acord que s'ha signat al Vallès Occidental i també, doncs, l'acord o el suport d'aquest Parlament a la proposta de resolució que es presentarà i que dóna suport al pacte «Més indústria. Vostès a l'estratègia RIS3CAT proposaven set àmbits estratègics d'actuació industrial amb l'objectiu d'arribar que Catalunya tingués un PIB industrial del 25 per cent. Avui dia, no només no ho hem aconseguit, sinó que estem paralitzats, estem al 20 per cent, com estàvem el 2015 i el 2014. O sigui, de fet, hem perdut capacitat industrial en els últims anys, estem estancats i creiem que la dubtosa millora no va cap a la indústria. Per tant, és inexplicable, doncs, que les empreses dels sectors que vostès tenen definits a l'àmbit estratègic de RIS3CAT estiguin també marxant d'aquesta comunitat autònoma. També ens agradaria conèixer, doncs, quina ha sigut la valoració, la seva valoració d'aquesta estratègia. No s'ha fet. Podrien o han fet pública la valoració de l'estratègia de RIS3CAT? Perquè, senyor conseller, el seu predecessor era especialista a desenvolupar anàlisis i diagnosis amb consultores, però intentar conèixer detalls sobre l'aplicació de les mesures proposades i el seu resultat és una quimera. Les polítiques industrials s'han d'auditar i hem de fer una valoració de la seva aplicació. Aquest és un bon camí pres pel compromís del pacte «Més indústria, com he dit abans. Pensem que el camí passa, precisament, per començar a treballar les mesures que la societat civil ens proposa en aquest pacte de forma transversal. Potser el camí passa per abandonar allò que la millor política industrial és la que no es fa, i admetre que Catalunya serà industrial o potser no serà. En aquesta línia què està fent el Govern per impulsar la denominada «indústria 4.0? Són molts els agents econòmics que reclamen que l'Administració sigui catalitzadora d'aquesta nova revolució industrial i que, com va passar amb la primera revolució, aquests canvis es traslladin a un nou marc econòmic i social. Ho podrem fer. Ho reclamem des d'aquest grup. Està el Govern preparat? Sé que vostès estan preparats per implementar molts temes, com per exemple, per implementar mesures que entenem tots que no poden ajudar gaire empreses i comerços, com són les multes lingüístiques. I així ho reconeix The Economist fa uns dies, que creu noticiable, per peculiar i per exòtic, l'aplicació d'un codi de consum que no existeix enlloc més d'Europa; un article on trobem dues figures clares: el comerciant multat per vostès i el denunciant patriòtic, un escenari grotesc si no fos perquè és real i trist. Parlava vostè també en una entrevista a El Periódico, al mes de març, que l'alta fiscalitat a Catalunya era una de les causes més importants de deslocalització d'empreses. Senyor Baiget, tot i que no està molt clar al seu Govern, però, apujarà, abaixarà o es mantindrà la fiscalitat sobre el nostre sistema o ecosistema empresarial? M'agradaria que em respongués a tot això. Un altre àmbit: Avançsa. Avançsa és i era l'eina que s'encarregava de finançar els processos de reindustrialització d'aquelles empreses que estaven en situació crítica; però estem convençuts que no funciona. Hem de deixar enrere un temps de sospites, amb una reforma estructural clara i un clar increment de la seva disponibilitat de recursos: 50 milions no són suficients per fer front a la realitat de la reindustrialització d'empreses en risc. Nosaltres proposem transformar Avançsa en un instrument de coinversió que actuï en una fase prèvia a situacions de tancament o deslocalitzacions com a eina d'expansió, que dobli el seu pressupost i desenvolupi part dels seus programes amb actuacions en pimes, i impliqui els processos de reindustrialització al teixit de centres de recerca i centres de transferència, és a dir, a la xarxa Cerca i Tecnio. Avançsa s'ha dedicat a donar respostes a grans projectes, però no arriba a les pimes, és a dir, al 99 per cent del teixit empresarial català. Aquests no coneixen Avançsa. I, òbviament, esperem que es desterrin situacions irregulars com la del procés de reindustrialització de Ficosa –suposo que se'n recorda–; com sabrà, allà, l'ombra del 3 per cent va aparèixer vinculada als intermediaris que van possibilitar el procés, intermediaris vinculats a la família Pujol. Espero que no tornarem a deixar els processos de reindustrialització en mans d'una família. I entenent que no, creuen vostès que Avançsa funciona? Com es plantegen el seu futur? Ha parlat vostè amb les pimes sobre quin és el paper que elles li donen o volen tenir d'Avançsa? Creiem en la importància també de vostè, conseller, com a actor actiu contra les deslocalitzacions, però pel que sabem, de moment, la seva actuació als processos oberts de grans empreses ha sigut insuficient. Pensem que el conseller ha de liderar i ho ha de fer parlant amb les empreses matriu, amb els treballadors i amb el Govern d'Espanya. Potser d'aquesta manera trobaríem a les actuacions d'Avançsa clàusules, com per exemple clàusules de garantia d'ocupació quan es tractés de grans empreses. Curiós que a Ficosa les úniques condicions que vau imposar eren part..., i per...
Senyor diputat...
...intermediaris...
...ha exhaurit el temps.
...–acabo, presidenta–, i en termes més sospitosos. Conseller, està introduint Avançsa clàusules de garantia d'ocupació a les seves actuacions? Conseller, com tinc una segona oportunitat de ser elegant i de parlar amb vostè, continuaré amb les meves propostes després de la seva...
Gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Baiget, conseller d'Empresa i Coneixement.
Gràcies, presidenta. Gràcies, senyor diputat. Jo..., miri, canviarem el tema, no parlarem d'elegància, tot i que vostè va molt elegant i molt casual, escolti, i jo em fixaré en els pentinats, que vostè i jo tenim uns pentinats absolutament a la moda... [[rialles]] ; entre altres coses, perquè tenim poques oportunitats per pentinar-nos d'una manera diferent, però..., per tant, escolti..., i entrant ja en el tema, també celebro el to, i celebro com les coses i les idees que ha dit i el to propositiu. Miri, tots tenim l'obligació d'intentar i de procurar que en aquest país, doncs, la gent hi pugui viure bé, i que pugui viure bé vol dir que tingui una feina, i que tingui una feina vol dir que hi hagi una activitat, i que hi hagi una activitat vol dir que hi hagi empreses que les facin i que siguin productives. I en això hi som. I les empreses tenen vida i tenen processos, i hi ha vegades que hi ha empreses que passen per dificultats, i aquí el Govern de la Generalitat hi és. Que no es facin públiques determinades actuacions no vol dir que no hi siguin. Per exemple, que vostè deia: «Amb Alstom, amb Alstom no hi som. Doncs, miri, abans-d'ahir estava reunit amb el comitè d'empresa d'Alstom; estava reunit amb el comitè d'empresa d'Alstom Wind i estava reunit amb el comitè d'empresa d'Alstom Hydro, i van venir tots i hi era aquest conseller, i també es reuniran amb la consellera de Treball. I això ho estem fent de manera permanent, I no era la primera vegada que ens reuníem amb ells, era la segona vegada, i ens vam reunir amb ells quan hi havia, també, un grup de tècnics que estaven..., com que el procés d'Alstom General Electric és un procés europeu, perquè afecta 6.500 persones a tot Europa, després de la compra d'Alstom per part de General Electric, doncs, nosaltres també vam estar amb l'empresa que feia els treballs i els informes tècnics amb el comitè d'empresa per la Unió Europea. I això..., i potser s'haurien de preguntar si les nostres opinions, els nostres posicionaments i la nostra fermesa diu: «Ens hem de veure amb les empreses i amb les seus de les empreses. Ens hi hem vist, és que ens hi hem vist, amb Alstom, ens hem reunit. I potser alguna de les actuacions que s'ha fet ha permès que es garanteixi la continuïtat d'Alstom Wind com a seu d'enginyeria aquí, a Catalunya, per tant, no es perdrà coneixement, no es perdrà experiència i que el procés, l'ERO, el procés de reducció de persones que abans s'havia anunciat en 320, ara estigui a 110-120 i continuem parlant, perquè no hi renunciem. És veritat que nosaltres el que volem és que un centre com aquest, un centre que és pioner, un centre que té la recerca, un centre que té els coneixements no se'n vagi d'aquest país. I això li podria dir de totes les altres empreses que vostè ha esmentat. Ha parlat de Covestro; també, també hi estem parlant. Ha parlat d'Ercros, també. Nosaltres no estem a les decisions... –ha parlat de Delphi–, nosaltres no estem a les decisions de les empreses. Si una empresa es vol deslocalitzar, malgrat els nostres intents i la nostra pressió, ho podrà fer? Sí, que és el que ha fet en el cas de Delphi, que ha marxat pagant unes grans indemnitzacions als treballadors. Nosaltres, la nostra feina és intentar que, a les instal·lacions on hi havia Delphi, allà hi puguin venir noves empreses. I això és el que s'està treballant. I, de vegades, hi ha negociacions que demanem discreció i jo no els diré com estan aquestes negociacions i si acabaran bé o malament, perquè..., però el cert és que les negociacions, en aquests moments, hi estan sent. Com hi estan sent amb Valeo, com hi estan sent amb altres plantes que vostè ha citat. Miri, perquè es vegi com s'actua per part de la Generalitat i per part del Govern, nosaltres, quan hi ha unes empreses que estan en situació complicada, les passem a allò que anomenem «mapa de riscos. Què és el mapa de riscos? Doncs, inclou el que són actuacions de seguiment d'empreses en risc, de seguiment de processos industrials i de línies de reactivació industrial. Des de l'inici de la seva activitat, que va ser el maig del 2012 i fins al 30 d'abril d'aquest any, s'ha fet un seguiment de 376 empreses –376 empreses–, que representaven 48.654 llocs de treball en risc. En aquest temps, 325 d'aquestes empreses s'han deixat de seguir perquè ha desaparegut la causa directa, perquè han tancat o perquè han pogut arribar a un acord, en aquest cas, positiu. Això suposava 39.000 llocs de treball, aproximadament; d'aquests 39.000 llocs de treball d'aquestes empreses que s'han deixat de seguir, se n'han mantingut 29.661, per tant, més de tres quartes parts. Miri, vostès valoraran si aquesta és una feina positiva o és una feina negativa del Govern, si podíem fer més. Nosaltres volíem arribar al cent per cent, no ho hem aconseguit, hem salvat el 75 per cent. Jo crec que aquestes actuacions, doncs, són francament positives. I abril..., a data d'avui tenim 51 empreses que estan actives en el mapa de risc al país, en tenim 51, i hi ha un total de 9.558 llocs de treball en situació de risc, i, creguin-me, estem fent tot el possible per minimitzar –minimitzar– aquesta situació. El mateix, una altra actuació, diu, ens ha demanat: «Què fem? Doncs, tenim un conveni amb els jutjats mercantils. I aquest conveni amb els jutjats mercantils és perquè quan hi ha empreses que estan en situació de concurs de creditors, en lloc que siguin tancades i s'acabi l'activitat industrial, nosaltres el que volem és que aquestes empreses, doncs, continuïn la seva activitat productiva i continuïn en funcionament. Doncs, des que hi ha aquest acord amb els jutjats mercantils, que és de l'any 2013, s'han adjudicat 190 activitats productives que estan en concurs de creditors –adjudicat, per tant, s'ho ha quedat una altra persona, una altra societat o els mateixos treballadors–, s'han aconseguit salvar 6.143 llocs de treball de 8.600 que estaven en risc –6.143 de 8.600 que estaven en risc. I quines han sigut les compradores d'aquestes empreses? Doncs, un 61 per cent de les empreses que han comprat empreses que estaven en situació de concurs de creditors, un 61 són empreses o indústries de l'Estat, un 11 per cent són de l'estranger, un 17 per cent són solucions que s'han trobat dins de la mateixa empresa i un 11 per cent han estat adquirides per un fons industrial o financer. Un dels últims exemples, per exemple, és d'Abantia. Tenim un llistat de totes aquestes empreses, de tot el que s'ha aconseguit, la col·laboració entre els jutjats, en aquest cas, els jutjats mercantils i el Govern, per evitar que situacions que podien haver tancat perquè estaven en risc de tancament, perquè estaven en concurs de creditors, doncs, puguin haver mantingut la seva activitat. Ens parlava..., vostè ha fet una pregunta directa sobre la fiscalitat i la fiscalitat empresarial i com afecta i si estem d'acord amb l'ecosistema fiscal que actua en les empreses. Doncs, miri, dins del Govern hi estem absolutament d'acord, i hi estem tan d'acord que per això volem gestionar els impostos que paguen les empreses, que són l'impost de societat. No tenim cap capacitat per fer-ho i voldríem tenir tota la capacitat per dissenyar el nostre sistema fiscal. Si em diu l'IRPF, si m'ho preguntava per això, les declaracions d'ahir del vicepresident i del president de la Generalitat ja van deixar clar que aquí no hi ha ni discrepàncies ni hi ha res. Per tant, escolti, les empreses i la fiscalitat empresarial, el que nosaltres volem és que estiguin en mans de la mateixa Generalitat i, per tant, en mans d'aquest Parlament, que és qui ha de tenir les competències per fer totes les normes i tota la fiscalitat. Parlava de deslocalització i de creixements.... Crec que tenim –crec que la tenim–, a data d'avui, una posició relativament positiva pel que fa als indicadors. Òbviament, els indicadors ja li vaig dir, hi ha indicadors al primer trimestre del 2016 que s'han desaccelerat respecte al que hi havia al final del 2015 o el global de 2015, però continuen creixent i continuen sent positius. I, de cara al futur –de cara al futur–, li he de dir que el 2016, en el primer trimestre, s'han creat 6.369 societats mercantils, que vol dir un 26 per cent i mig més que el mateix període de l'any passat, i és la xifra més alta en un primer trimestre des de l'inici de la crisi. I, a més a més, Catalunya lidera les constitucions de societats mercantils a l'Estat, eh?, en el primer trimestre, amb un 21,6 per cent de totes les que s'han fet. Per tant –per tant–, de cara al futur, creixements empresarials, creixements d'activitat mercantil, encara hi són. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. Té la paraula el diputat.
Gràcies, presidenta. Això de parlar d'estètica em fa perdre temps i, per tant, no entraré en la nostra capacitat capil·lar. Senyor conseller, crec que potser no m'ha acabat d'entendre del tot. Vostè ha llançat, tot i el to, que és cordial, un cert missatge triomfalista, que és el que acaba sempre, doncs, llançant aquí. Crec que no es correspon amb la realitat. De fet, jo crec que ha obviat una mica el nucli de la meva intervenció: no ha acceptat, d'alguna forma, la realitat que tindria problemes per explicar, segurament, aquesta realitat, als treballadors d'aquestes empreses que marxen. Tot i que s'ha reunit –i ens alegrem molt que s'hi hagi reunit– amb Alstom i amb altres empreses, sembla que no està funcionant, almenys, l'acció que fa el seu departament. Ens alegraria molt, moltíssim, que fos així. També m'ha obviat, però imagino que això és normal, el que li he comentat sobre les multes lingüístiques, i ja en parlarem un altre dia –o ho té preparat pel final, m'imagino–, però que sí que ens agradaria que ens expliqués si aquesta és una mesura que ajuda, doncs, al creixement del teixit econòmic i empresarial de Catalunya. L'efecte de les deslocalitzacions es deixa sentir, sobretot, a les petites empreses, com ja li he dit i li he comentat: empreses subsidiàries de les grans empreses deslocalitzades i que acaben tancant. Darrere d'aquestes empreses hi han emprenedors i autònoms que tenen molt difícil tornar a llançar un nou projecte. Creiem..., i aquí vull llançar una proposta necessària al desenvolupament de mesures de segona oportunitat que permetin a un empresari, un cop fracassat el seu projecte, de bona fe, torni a emprendre i pugui incorporar-se a una empresa sense arrossegar tots els deutes anteriors o iniciar un nou projecte. Quines mesures creu que pot fer o podria fer el seu Govern en aquesta línia? S'ha plantejat, també, treballar –i continuo amb les meves propostes– perquè al final volia ser i volia fer una intervenció, doncs, propositiva. Ja li he dit que crec que al final les deslocalitzacions no són causa d'un sol element, sinó de diferents elements, i hi ha una sèrie de propostes que també portarem possiblement a la moció subsegüent, que creiem que poden sumar i millorar la situació i evitar moltes d'aquestes deslocalitzacions. S'ha plantejat vostè treballar per desenvolupar un programa d'orientació professional per als treballadors que es trobin en empreses en processos de reindustrialització, exactament? La formació és un altre factor d'enriquiment del nostre ecosistema industrial: com col·labora el seu departament amb el SOC per portar a terme aquestes formacions específiques? S'han proposat relacionar, implicar, els programes de reindustrialització amb programes de retorn de talent? Hi ha situacions de risc que es poden transformar, a vegades, en oportunitats. La deslocalització suposa fugida de coneixement i experiència, però una política de retorn adequada pot revertir aquesta situació. Creiem, també, que les oficines d'acció a l'estranger han de servir per treballar en el retorn de talent a Catalunya i ho han de fer en col·laboració amb l'Icex. L'ecosistema empresarial català no pot viure aïllat i requereix desenvolupament, un concepte que moltes vegades vostè..., o el desenvolupament d'un concepte que vostès a vegades defugen sistemàticament, que són les sinèrgies, les sinèrgies amb altres administracions i amb el Govern d'Espanya. Quines accions de sinèrgia estan portant a terme des que ha arribat vostè com a conseller? I ara li parlaré de tres propostes que creiem que podem o podríem sumar, com són altres factors, com són les infraestructures. I li llanço ara mateix..., necessitem que la Generalitat de Catalunya asseguri el desplegament de la xarxa de fibra òptica. Què està fent? Hi ha algun pla previst per desenvolupar un teixit de fibra òptica adequat? Hem de sumar a aquesta situació l'endarreriment en les obres del Corredor Mediterrani. Nosaltres ens hi sumarem; vostès s'hi sumaran i vindran i deixaran la inacció que han tingut fins ara i s'hi sumaran per acompanyar-nos a les Corts i demanar el Corredor Mediterrani? Ens acompanyaran també per exercir o canviar la política energètica que, fins ara, doncs, ha estat legislant el Partit Popular? Creiem que és positiu que s'afavoreixin els processos de cogeneració, propugnar la capacitat d'autogestió a la demanda d'energia de les empreses. Participarà el Govern de la Generalitat d'una estratègia comuna, per un nou sistema energètic espanyol dins el que esperem que sigui un nou marc europeu? [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Se m'acaba el temps, tal com li havia comentat, però és evident –és evident– que en molts dels aspectes que jo li he comentat ens podem –ens podem– entendre. Però també és evident que les polítiques realitzades fins ara deixen resultats molt clars de falta de capacitat per evitar les deslocalitzacions; és molt important que les parem, perquè deslocalitzem moltes vegades coneixement...
Senyor diputat...
...deslocalitzem –acabo, presidenta– experiència...
...és que ja fa estona que se li ha acabat el temps.
...i al final el que fem és importar treballs no qualificats a Catalunya. Per tant, treballem en aquesta línia...
Veig que això del minut de la puntualitat s'ho han pres seriosament, eh?
...i potser ens trobarà allà. Gràcies, presidenta. Acabo.
El tretzè punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre la política turística... [[Veus de fons.]] Ai, perdó –perdó. Conseller, eh?, ja el deixava sense parlar. Disculpi.
Sí, sí.
Sí, sí.
No pateixi, presidenta. [[Pausa.]] Gràcies, senyora presidenta. Senyor diputat, els resultats els hi he dit. Empreses..., mapa de riscos. Llocs de treball que estaven en risc a Catalunya en situacions de deslocalitzacions o tancaments empresarials, 39.000; salvats fins al moment: 30.000, 29.000, més del 75 per cent. Per tant, jo crec que aquesta és una actuació positiva per part de totes les administracions, i no només de les administracions, de les administracions, dels sindicats i de les empreses, i aquí hi som tots, i també de les forces polítiques, que també intervenen en aquests àmbits. Vostè em deia..., ha parlat a la primera intervenció, ha fet una referència a la indústria i a la política industrial, sí? Som un govern que volem..., hi volem apostar, per la indústria. I ho fem. En aquest sentit jo diria que som un govern pro indústria. I perquè..., no ens n'oblidem, i aquesta és una de les coses que..., aquí hi coincidim, coincidim amb vostè, perquè vostè deia: «La indústria és la gran oblidada quan..., o «les polítiques industrials són les grans oblidades quan les economies van bé. Doncs, sí, ho han estat, i així ha estat denunciat. I nosaltres creiem que s'ha de ser, en política industrial, actiu, i els governs han de tenir política industrial. Aquella política industrial que no hi és és un error; els governs han de tenir política industrial. Els governs no han de ser els executors de la política industrial, els executors de la política industrial són les mateixes empreses fent les decisions. Nosaltres hem de crear les condicions i hem de crear els climes. Quan hi ha un procés de deslocalització, com es treballa? Doncs, es treballa de manera conjunta, òbviament, no podia ser d'una altra manera, entre el Departament d'Empresa, per buscar possibilitats de reindustrialització, i el Departament de Treball, per minimitzar els efectes que té sobre els treballadors i després... [[veus de fons]] –sí, és veritat...–, i després per minimitzar els efectes sobre els treballadors i també per si aquests treballadors se'n van a l'atur, doncs, que hi hagi oportunitats de recol·locació. Sí que hi és, i amb el SOC ho fem. Em parlava que les oficines d'Acció també fossin proactives en captació de talent, que se n'ha anat. Bé, en captació de talent, en captació d'inversions i en captació també d'oportunitats de negoci. En aquests moments –en aquests moments– l'oficina de, diguem-ne, captació d'inversions d'Acció, Catalonia Trade & Investment, té una cartera de projectes vius d'estudi..., 277 projectes vius que poden venir aquí, a Catalunya –277. Si vinguessin tots –no sabem quan es concretaran–, si vinguessin tots, això suposaria 2.200 milions d'inversió i gairebé tretze mil llocs de treball creats. Per tant, aquesta és la feina que fem, i ho fem en col·laboració també amb totes les administracions. Ha parlat vostè de les multes lingüístiques. Miri, jo ja li ho vaig dir l'altra vegada, en la pregunta oral: nosaltres, la nostra opció no és fer multes lingüístiques. Vostè diu: «No hi ha cap país que ho exigeixi. No, no; perdoni, tots els països ho exigeixen, tots els països exigeixen que s'etiquetin en el seu idioma [[veus de fons]] , oh i tant –i tant–, tots. I nosaltres, la llei catalana diu «almenys en català –«almenys–, i la resta de països diuen «tots han d'estar etiquetats; nosaltres diem «almenys. Quan una persona..., no es posen multes lingüístiques la primera vegada que hi ha un inspector: s'hi va una vegada, se li diu; s'hi torna una segona vegada, i no és fins a la tercera vegada que es posen aquestes multes. Per tant, hi ha un procés primer de pedagogia i després hi ha el procés de multa, perquè si hi ha una sanció és que hi ha una llei que t'empara a fer aquesta actuació, i la llei l'ha aprovada el Parlament amb una majoria, i nosaltres aplicarem aquesta llei. En matèria..., deia, per ser propositiu, en matèria d'infraestructures? Escolti, xarxa de fibra òptica, sí; totes aquelles actuacions, tenim un programa per estendre'l i estem disposats a escoltar qualsevol iniciativa que estigui adreçada a afavorir la implantació de xarxes. Corredor Mediterrani? Bé, en tot cas, no nosaltres inacció; nosaltres hem sigut i hem liderat el procés de reclamació del Corredor Mediterrani des de fa molt temps. Escolti, benvinguts –benvinguts–, en tot cas, vostès, també, a aquest front comú, i a veure si una cosa que cau pel seu propi pes, que és d'una lògica aclaparadora, al final s'acaba fent aquesta realitat, però aquí totes les pressions i tots els fronts comuns seran benvinguts. I en matèria de política energètica, estem disposats a escoltar el seu projecte quin és, i si és un projecte que sigui absolutament diferent del que hi ha en aquests moments, del que s'està aplicant en aquests moments a l'Estat espanyol, aquí hi serem, perquè, com recordo, nosaltres ho hem recorregut tot, tenim més de dotze normes, lleis, decrets i ordres que ha fet el Govern de l'Estat en matèria de política energètica que els tenim impugnats als diferents àmbits institucionals, ja sigui al Tribunal Constitucional, al Tribunal Suprem o als contenciosos, perquè aquest és un model que no garanteix la competitivitat ni de les empreses, ni de les economies de les famílies. Gràcies.
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre la política turística]] [[300-00055/11]] El catorzè punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre la política turística, presentada pel Grup Parlamentari de Junts pel Sí. Per a exposar-la, té la paraula la senyora Montserrat Candini.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputades i diputats, certament avui, per mi, és una bona oportunitat poder interpel·lar el conseller Baiget pel que fa al tema de la política turística. Si bé tots en som prou conscients, que el turisme, més enllà de ser una indústria que genera el 12 per cent del nostre producte interior brut i de ser un element actiu d'equilibri territorial, el turisme també és el nostre primer canal de projecció exterior. Som una de les destinacions més diversificades d'Europa i per això, si bé no en liderem cap, som a les primeres posicions de tots els rànquings turístics europeus en turisme cultural, en turisme gastronòmic, en turisme litoral, en turisme de natura, en turisme de neu, de muntanya, de creuers, de reunions i congressos, també de càmping, en esportiu i en turisme rural. Aquesta diversitat és la que en realitat ens fa competitius i ens aporta solidesa com a destinació, però és la que especialment ens dóna força i equilibri com a marca internacional. El turisme és molt més important per al progrés del nostre país i per a la nostra projecció, i també un pol enorme d'atracció, com dic, internacional. L'estil de vida mediterrani, la nostra ubicació geogràfica privilegiada, el clima benigne, la qualitat de l'entorn, l'esperit acollidor de la nostra gent, l'excel·lència de la nostra gastronomia o la qualitat i la diversitat de les propostes culturals, tots ells són factors que ens fan líders com a destinació. Al mateix temps, també som atractius com a territori destinatari d'inversions, de talents, de projectes, i, en definitiva i al capdavall, tot això és progrés econòmic. És perfectament compatible la nostra competitivitat com a destinació turística amb la garantia de la qualitat de vida dels nostres conciutadans. Hem de minimitzar les externalitats negatives que pugui provocar –això sí– el turisme. Catalunya té una economia molt diversificada, on el turisme actua com un dels eixos tractors en la mesura que Catalunya segueix sent competitiva justament per aquest factor econòmic tan important. Quatre dades que sovint se'ns diuen, moltes vegades, a l'inici de la temporada o bé a la finalització de la temporada, però que no sé fins a quin punt en som plenament conscients, d'aquest impacte en positiu que té aquest factor que representa el turisme. I és que l'any 2015 han arribat, per exemple, a Catalunya més de 17.417.000 turistes de fora de l'Estat espanyol, un 3,7 per cent més que l'any anterior. Els ingressos generats pel turisme estranger han suposat més de 15.600 milions d'euros; en termes de despesa mitjana diària per turista ha crescut un 2,81 per cent, situant-se en 121 euros en el període gener-setembre. Per mercats, destacar el bon comportament dels dos principals mercats emissors de turistes, que són França i el Regne Unit, amb creixements, fins i tot, del 8,2 per cent i del 6,7 per cent; en el cas del Regne Unit, la despesa ha crescut gairebé un 10,4 per cent. Altres mercats que s'han comportat molt bé han estat el mercat dels Estats Units, amb un creixement del 25,9 per cent en nombre de turistes, i els mercats especialment emergents, com són el sud-est asiàtic i el Brasil. Precisament en aquests tres territoris s'han obert noves oficines de promoció turística. Els mercats emergents i llunyans suposen, per tant, el 25 per cent de la despesa total a Catalunya i el 13 per cent del nombre de turistes. Catalunya, doncs, es consolida com la primera destinació estatal d'arribada de turistes estrangers, amb un 25,6 per cent del total de turisme estranger de l'Estat espanyol. Per tant, el sector turístic català ha ocupat, durant els tres primers trimestres de l'any 2015, entre 360.000 i 406.000 persones, xifres que representen entre un 12 i un 13 per cent de l'ocupació total catalana. Dit això, si bé és cert, conseller..., li vull dir, en tot cas, si em permet, en la meva condició..., ara, lògicament, jo sóc diputada, però també en la meva condició d'alcaldessa de municipi turístic, que no podrem combatre, diguem-ne, allò que anomenem el «turisme de borratxera sense un compromís ferm per part de totes les administracions, tant, lògicament, per part dels ajuntaments, que configuren el conjunt del nostre país com també, lògicament, per part del Govern del nostre país, la Generalitat de Catalunya, i, lògicament, doncs, la conselleria que vostè dirigeix. Perquè, conseller, el que tenim clar els que som alcaldes, el que tenim clar, i crec que també per part del Govern, és que del turisme de l'incivisme no se'n pot fer negoci. Aquells empresaris que es pensin que de l'incivisme i del comportament de poder gestionar un nínxol de mercat que té a veure amb res més lluny, diguem-ne, del comportament cívic i, lògicament, doncs, madur de qualsevulla persona que visita una destinació, que és el bon comportament, que són les bones pràctiques, la bona ciutadania, en tant que d'alguna manera o altra al que es va és a conèixer un món, una cultura, un territori, un àmbit, a interactuar amb tot el que representen els valors del territori..., si algun empresari es pensa que de l'incivisme en pot fer negoci, jo demano, en tot cas, conseller, que el missatge, com hem fet alguns municipis, el missatge per part del Govern de la Generalitat sigui clar i nítid: de l'incivisme no se'n fa negoci. I el turisme de borratxera és un acte incívic; el turisme de borratxera és un acte neoliberal per part d'aquells empresaris que es pensen que faran duros a quatre pessetes, com es deia abans –no sé exactament com s'hauria de dir ara–; d'aquell empresari que es pensa que treballant tres mesos podrà viure dotze mesos; d'aquell empresari que es pensa que la seva destinació no va amb ell, només com una oportunitat per, d'alguna manera o altra, especular sobre el territori. Res més lluny de la realitat. Per tant, jo li puc explicar, en tot cas, en la meva condició d'alcaldessa, que malauradament hem tingut experiències petites darrerament, des de fa tres anys, des de fa molts anys..., que, lògicament, jo crec que el turisme de borratxera pràcticament ha quedat liquidat, però certament sempre hi pot haver, doncs, aquells conats d'intenció. I recordo, ara farà tres anys, en un pont del mes de maig, com, doncs, un..., diguem-ne, un empresari, concretament, va considerar que en aquell pont valia la pena que vingués, doncs, un conjunt de quatre-centes persones, de quatre-cents nois molt joves –molt joves– sota l'enunciat, sota la, diguem-ne, propaganda de: «Vine, beu al preu que vulguis, tot el dia, sexe, borratxera i llibertat total. Jo crec que això, a més a més que malmet tanta, i tanta –i tanta– bona oportunitat de tants empresaris, que, almenys, li ho puc dir, des del meu coneixement més directe, que és de, pràcticament, el 99 per cent dels empresaris que treballen, doncs, diguem-ne, tenint com un element condició sine qua non que la qualitat és l'important, però, enfront de la quantitat, jo crec que per a aquelles persones que encara no han entès que la cultura corporativa es basa, sobretot, en les bones pràctiques, és molt i molt important, doncs, que certament hi hagi un missatge claríssim. I, també, aquest missatge, aquesta necessitat, conseller, d'un treball coordinat des de tots els ajuntaments, especialment, lògicament, des dels municipis turístics, juntament amb el Govern de la Generalitat de Catalunya. Xarxa institucional, màxima coordinació. Màxima coordinació, també, des del punt de vista informatiu: tenir en el minut zero tota la informació, de la mateixa manera que ens comprometem per part de..., aquells que som, doncs, alcaldes i alcaldesses del conjunt dels municipis, lògicament, també, de traslladar i de treballar en aquest nivell de xarxa institucional. Però per tot això que ens neguiteja i ens preocupa, que sabem que les bones pràctiques turístiques del 99 per cent, doncs, dels empresaris, són els d'aquestes bones pràctiques, el de la qualitat, però, enfront de la quantitat, sí que, però, conseller, i li ho voldria dir, ja per acabar, que els que som municipis i que apostem, doncs, i que tenim aquesta, diguem-ne, gran preocupació, com està actuant el Govern per frenar-lo? Com aposta el Govern per la qualitat turística, doncs, del nostre país? Quines mesures està impulsant el Govern per aconseguir la qualitat en el turisme? I, sobretot, quines són aquelles mesures que, d'una manera clara, vinguin a... –no m'agrada utilitzar aquesta paraula, però a vegades només s'entén utilitzant aquestes paraules–, que és castigar claríssimament a aquells que utilitzen l'incivisme com un element de productivitat econòmica. Moltes gràcies, conseller; moltes gràcies, a tots.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Jordi Baiget, conseller d'Empresa i Coneixement.
Moltes gràcies, presidenta. Moltes gràcies, diputada, gràcies per la interpel·lació, diputada i també alcaldessa, com vostè ha dit, d'un municipi que va ser pioner al nostre país en matèria de turisme a la meitat del segle passat, i que s'ha sabut reconvertir i reinventar per continuar estant al capdavant dels municipis turístics del nostre país, que és el que s'ha de fer i que és la feina que han de fer no només les administracions, sinó també, principalment, els empresaris, els hotelers i tota la gent vinculada al sector turístic. Vostè hi ha fet esment en la seva intervenció: el turisme és important en la nostra economia, i ho és en termes quantitatius, vostè ho ha dit: 12 per cent del nostre PIB, 12 per cent de l'ocupació; però també ho és en termes qualitatius, perquè el turisme és un sector que acaba induint o sent tractor d'altres sectors econòmics, com poden ser els serveis, el comerç, el manteniment i els subministraments. I també el turisme és un factor de cohesió territorial, perquè permet el creixement i el progrés econòmic de parts del territori, que sense el turisme tindrien més dificultats. I, per tant, això està bé. El balanç, vostè l'ha fet. El balanç del 2015 és un any bo: més de 22 milions de turistes, un creixement del 5,4 per cent; d'aquests, 17 milions i mig turistes estrangers, 75 milions de pernoctacions i més de 15.000 milions de facturació feta i de despesa feta pels turistes estrangers. A més a més, el 26 per cent..., Catalunya és i atrau el 26 per cent dels turistes estrangers que arriben a l'Estat. Per tant, Catalunya és una destinació turística, vostè ho ha dit, una destinació turística important. Som una potència turística a la Mediterrània i som la segona destinació a Europa, després de París i Île de France. Per tant, això... Per tant, quan parlem de turisme no estem parlant d'un sector més, estem parlant d'un sector troncal a la nostra economia, com també ho és, i com estàvem parlant abans, la nostra indústria. A més, els primers resultats del 2016 ens indiquen que aquest any, doncs, continuarà sent un bon any. Pot ser, i es dirà: «Bé, perquè hi ha aspectes geopolítics i conflictes internacionals que poden beneficiar la vinguda de turistes al nostre país. Doncs, sí. Però seriem injustos –seriem injustos– si nom poséssim en valor la tasca que s'ha estat fent en els darrers anys per tal de posicionar Catalunya com a destinació turística de qualitat. I aquest és un esforç que s'ha d'agrair a molta gent, eh? S'ha d'agrair, especialment, del sector, a les administracions implicades i a tot l'ecosistema del sector turístic que hi ha a l'entorn del nostre país. Vostè deia: «Hem de fer una aposta per la qualitat. Sí, posicionar Catalunya com a destinació turística de qualitat vol dir que ens hem de preocupar més d'apostar més per la despesa que fan els turistes i quines activitats fan els turistes al nostre país, que no pas el nombre de turistes. Això és el que hem de procurar fer. Hem de fer..., i ho hem de fer en l'àmbit de les vacances de la costa i del mar i del sol i la platja, i també en els àmbits que poden complementar-se, com poden ser: l'àmbit cultural, l'àmbit patrimonial, l'àmbit gastronòmic, el turisme natural, el turisme esportiu. Cal avançar en uns tipus d'estada que combinin aquests elements i posicionin Catalunya com el que és: una destinació de destinacions. Catalunya és un país petit i tenim la sort que és un país divers, i, per tant, ho hem d'aprofitar. Hem d'aprofitar i hem d'adequar a la nostra oferta aquestes necessitats i aquestes voluntats de les persones que poden venir i que podem atraure al nostre país. Vostè deia: «Com ens diferenciem de les diferents zones turístiques? Com s'aposta per la qualitat turística i què és el que fa el Govern per evitar, doncs, que hi hagin activitats i ofertes que no volem? I vostè feia una referència al turisme que n'ha dit «de borratxera. [[Veus de fons.]] Sí, sí... Una de les actuacions que fem per l'aposta..., aquesta aposta per a la millora de la qualitat és la persecució, justament en l'àmbit del control de la publicitat. Fem un control de tota la publicitat que es fa i que pot malmetre la imatge del nostre país com a destinació turística de qualitat. I el departament s'ha situat, com a eix prioritari d'actuació, la persecució dels anomenats «productes de borratxera, que malmeten la nostra imatge, que incideixen negativament en termes de qualitat i competitivitat de la nostra destinació i que fomenten conductes de risc de salut per a les persones, i, precisament i majoritàriament, en segments d'edat susceptibles d'especial protecció, com poden ser els joves. I ho hem fet. I com ho controlem? Ho hem fet a partir d'actuacions institucionals inspectores de caràcter transversal, en què hi han diversos departaments: el Departament de Salut per a salut pública, el nostre departament, altres departaments, garantint..., i que han donat els seus fruits evitant –evitant–, per exemple, la celebració a Salou d'aquest esdeveniment que era el Caribbean Spring Break, eh?, que era un esdeveniment fet a França que anunciava sexe... [[veus de fons]] , sí: sexe il·limitat i orgies, i beguda i borratxeres lliures. Per tant, això..., hem fet aquesta pressió i ho hem aconseguit eliminar. I vostè deia, diu: «Què farem?, i què és el que se'ls imposarà? Miri, ens hem adreçat per carta, des del departament, a tots els establiments, i els hem dit que si descobrim un establiment que hi hagi..., que doni cobertura a un esdeveniment d'aquests, nosaltres expulsarem aquest establiment de tots els canals de promoció que té l'Administració, en aquests cas, de la Generalitat, l'Agència Catalana de Turisme. Això vol dir que no podrà participar ni directament, ni indirectament, ja sigui a través d'entitats de promoció territorial, d'associacions, de gremis o del que sigui, en accions de promoció, màrqueting i comercialització que s'hagin organitzat per l'Agència Catalana de Turisme. Els expulsarem i els impedirem..., i no els farem promoció. Igualment, els revocarem totes aquelles certificacions de qualitat, d'especialitat, segells, marques i distintius i categories autoritzades. És a dir, no hi pot haver un establiment que tingui un segell de turisme familiar, i que tingui la certificació de turisme familiar, i que després es presti a aquestes practiques. Aquí hi tenim el suport de la majoria, tenim aquesta sort: la majoria del sector i especialment les administracions locals estan lluitant i estan col·laborant de manera conjunta amb la Generalitat per eradicar això. I gràcies a aquesta unitat d'actuació hem pogut eradicar aquestes determinades activitats i hem pogut minimitzar, al mínim, determinades activitats que s'han fet, per exemple, a Salou i a Lloret. Però aquesta és la nostra determinació i amb això serem contundents: no ho permetrem, no participaran en les accions de promoció i se'ls trauran totes les certificacions de turisme de qualitat que puguin tenir. Què més fem? Doncs, estem treballant per la regularització de places d'establiments d'apartaments turístics, perquè en el pla estratègic es va estimar que a Catalunya hi havia unes 500.000 places d'establiments turístics en situació irregular o d'il·legalitat. Actualment, n'hem regularitzat 280.000, que suposaria, aproximadament, un 58 per cent de tota l'oferta o de tot l'habitatge que s'havia detectat. D'habitatges d'ús turístic, se n'han regularitzat, en aquest període, 49.876, que això significa 269.000 places, i, d'establiments d'apartaments turístics, hem aconseguit que 200 establiments s'inscriguessin al registre, que això vol dir més d'11.000 places que tenim. El mateix hem fet amb control a la nostra oferta a través de les inspeccions. Hem fet més d'11.300 actuacions inspectores, de les quals se n'han derivat 2.767 expedients que s'han transformat en 720 expedients sancionadors incoats, de moment, 543 resolucions sancionadores imposades i un total de 2.200.000 multes. Això és el que estem fent. També estem actuant contra aquelles plataformes i portals digitals d'intermediació que fan oferta d'apartaments i d'habitatges sense –sense– donar a l'habitatge..., sense nombre de registre. I hi ha onze empreses amb les quals hem pactat i a partir d'aquí ja fan una oferta i només presenten l'oferta d'apartaments i de places que són legals i que estan donades d'alta i estan inscrites, i contra aquelles empreses, en les quals hi ha Airbnb, que no hi han donat ens hem..., hem estat impulsant un procés judicial i un procés de reclamació. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre les inversions del Govern de l'Estat i la puntualitat dels trens]] [[300-00056/11]] El quinzè punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre les inversions del Govern de l'Estat i la puntualitat dels trens, presentada pel Grup Parlamentari de Junts pel Sí. Per a exposar-la, té la paraula el senyor Gerard Gómez del Moral, que parlant de puntualitat... [[Veus de fons.]]
Presidenta... Diputats, diputades, conseller, com veieu, un tema escaient, parlar de puntualitat, avui, diguéssim, parlant de la meva, que no he vingut en tren, però hem arribat justos per poder fer la interpel·lació al Govern sobre un tema que realment ens preocupa. Ens preocupa i ens ocupa i, de fet, preocupa també al conseller i al Govern de la Generalitat, perquè n'hem anat parlant i ho hem vist, no?, darrerament en dues rodes de premsa, però també amb dues reunions amb representants d'Adif, del ministeri, que sí que aprofito... –i ho faré més endavant–, però, també, preguntar-li com han anat, perquè, la veritat, és que estem acostumats que això, quan depèn de Madrid, doncs, les coses no acostumen a acabar funcionant gaire bé. Li deia: «Interpel·lació sobre les inversions de l'Estat i la puntualitat dels trens. Aquest era l'enunciat, aquesta era la qüestió que avui, des de Junts pel Sí, el nostre grup parlamentari, li volíem plantejar. Perquè la veritat és que la preocupació és molt gran, és enorme, i estem sovint davant d'unes dades que són... –sé que potser l'adjectiu pot sonar fort–, però, que són impresentables, perquè estem parlant d'un servei públic que dóna al final servei a gent..., a estudiants que van a les facultats o que van a estudiar, a treballadors i treballadores que van al seu lloc de feina, a la gent que es necessita moure i que té el servei públic de mobilitat com l'eina per poder-se desplaçar i que, per tant, que Renfe i el servei estatal ferroviari doni aquest servei absolutament impresentable en el nostre país és una qüestió que ens preocupa realment i molt. L'any 2014, i això ho dic per situar una mica les dades, segons l'Idescat, i les dades del mateix departament, Rodalies va tenir aproximadament una mica més de 100 milions de viatgers; 106, gairebé. I el servei de regionals va tenir, comptant només els que comencen i acaben a Catalunya, no els intercomunitaris, que hi han dades que ho agrupen, només comptant aquests, 8,6 milions de viatgers. Per tant, estem dient que és un servei que afecta molt i moltes persones: la seva mobilitat i el seu dia a dia. I que la deixadesa de l'Estat empitjora les condicions de molts ciutadans, que dia rere dia veuen com els deixen tirats en estacions, com el seu tren arriba permanentment tard i com, al final, la seva vida quotidiana es veu afectada per unes decisions o per la manca d'unes decisions i d'unes inversions per part de l'Estat que empitjoren la qualitat de vida de la nostra gent. I per nosaltres, que som un grup que estem intentant fer un nou país, que estem intentant mirar al futur, que estem intentant construir un model d'Estat diferent, la qüestió de les infraestructures, la qüestió dels ferrocarrils, en aquest cas concret, és una qüestió que realment ens importa i ens importa moltíssim. I, per tant, nosaltres podem avui expressar la nostra absoluta preocupació, i ho deia abans, preocupació per un servei que no va. Podem parlar dels regionals, que són –les últimes dades que deia, no?–, doncs, aquestes validacions, aquests més de 8 milions de validacions que tenen en un any. I deixi'm referir-me, en concret, al servei regional que hi ha a les Terres de l'Ebre. I la plataforma «Trens dignes..., que, per cert, jo ho sé, i ho van rebre de molt bon grat, no?, que el nou conseller i el nou departament de seguida s'hi va trobar i es va reunir i va intentar abordar una d'aquestes..., bé, diverses d'aquestes problemàtiques que hi ha en aquestes, sobretot, dues línies: R15... En el que va de legislatura catalana, que sovint diem que és breu, amb els divuit mesos, doncs, només amb el que portem de legislatura –desembre, gener, febrer...–: tres descarrilaments, tres descarrilaments per manca d'inversió i per mal estat, per no reparar talussos en què s'havien provocat despreniments des de l'any 2014, i estem al 2016. Per manca d'inversió, de manteniment mínim en les infraestructures, per exemple, de l'R15, que ha acumulat en un quadrimestre 177 incidents. O per què no parlar de l'R16?, que és la que acumula més incidències –245, em sembla– en el mateix període de temps; que els trens surten sabent que arribaran catorze minuts tard en el millor dels casos, i que, per tant, això afecta absolutament la mobilitat de tota la gent de les Terres de l'Ebre i de tota la gent que es mou en tren a les Terres de l'Ebre. L'R16 té una puntualitat del 28,31 per cent, és a dir, més del 70 per cent de les vegades la gent que puja en aquest tren sap que arribarà tard, i això és absolutament impresentable. I és absolutament impresentable que el Govern espanyol mantingui aquestes condicions precàries, tan precàries, i condemni la gent, en aquest cas de les Terres de l'Ebre, a un servei tan absolutament deficient, perquè en el global dels regionals la puntualitat és del 49, segons dades del mateix departament. I això, doncs, realment és una qüestió que absolutament preocupa. Però si anem a Rodalies la cosa millora una mica, però tampoc és per tirar coets. L'R3, que és la tercera línia més, diguéssim, damnificada, aquella que passa per Parets del Vallès –si no ho digués, el president del nostre grup segurament s'enfadaria–, que acumula 144 incidents en el mateix període de temps, i que arrossega mancances d'inversions sine die –sine die. I que afecta una zona poblacionalment importantíssima, que és l'eix entre Barcelona-Vic, però que passa, doncs, pels Vallesos, sobretot pel Vallès Oriental. O l'R4, que fins i tot es dóna el cas que no poden absorbir nou material per la manca d'equiparació d'andanes en aquest recorregut. I en el global de Rodalies, en el primer quadrimestre del 2016, la puntualitat també ha baixat. I vostè, conseller, de fet, s'hi va referir també fa una setmana justa, a aquesta qüestió, que ha baixat fins al 86 per cent de puntualitat –86–, quan, per cert, l'any 2008 el pla del Govern espanyol era que poguessin arribar al 99; doncs, estem al 86 i baixant, perquè al tancar l'any 2015 aquesta puntualitat encara era més alta. Per tant, i a la qüestió: Adif proposa ara, de cara al 12 de juny... –si no ho tinc mal entès i vostè tindrà ocasió ara de poder-m'ho confirmar–, proposa canviar unilateralment els horaris; proposa, de fet, cronificar la seva mala gestió. És a dir, sabent que no fan les inversions, sabent que presten un mal servei a Catalunya pel que fa al ferrocarril, el que plantegen no és arreglar-ho, sinó que és dir: «Escolta'm, sabem que anem, sabem que no hi invertim prou, sabem que prestem un mal servei; el que fem és modificar els horaris perquè tot allò que fem malament, doncs, quedi institucionalitzat. I, per tant, allà on sabem que nosaltres prestem un mal servei i que arribarem tard, doncs no, escolti, plantegem una altra cosa, que és: fem que arribin tard directament. Clar, això ens sembla absolutament impresentable, una altra vegada, perquè és esbandir les responsabilitats d'un prestador d'un servei públic com és el de la mobilitat per ferrocarril. Per tant, i potser després de la rèplica també podrem referir-nos-hi, no?, a aquests incompliments, però la conclusió és molt clara: l'Estat espanyol, pel que fa a les infraestructures ferroviàries, ens està condemnant a tenir un mal servei, però no al Govern de Catalunya, no a aquest Parlament, sinó a la ciutadania de Catalunya, a tota aquella gent que necessita el transport públic per moure's. I ara, tenint, si no m'equivoco... –i també vostè m'ho podrà aclarir–, afegeixen 126 limitacions temporals de velocitat, que 126..., per ser temporals, Déu n'hi do! Segurament indica que això potser no és prou temporal i això potser comporta que no s'ha fet la inversió que es contemplava fer. I l'Estat ni escolta les demandes de la Generalitat ni deixa fer. Perquè segurament a mi m'agradaria avui poder estar interpel·lant un conseller que pogués posar remei a això, però malauradament, aquest Parlament, encara avui autonòmic, doncs, l'únic que pot fer és la cançó del rondinaire, dir que això no va bé, i demanar, justament, que fem tota la pressió a l'Estat espanyol perquè això deixi de ser així i perquè puguem arreglar aquesta solució. Per tant, per tot això, li preguntem, i encarem un futur: hi ha novetats al respecte? Perquè les notícies que ens arriben són desoladores, i la poca capacitat d'empatia que té el Govern i d'escoltar i d'intentar resoldre són eixordadores, i, per tant, no sabem si això ha millorat en les últimes reunions que vostè ha pogut tenir amb responsables tant d'Adif com del ministeri. Per tant, també una mica en aquest pla de futur, no?, saber si això té previsió de poder millorar, però, sobretot, demanda també de fermesa –que sé que el conseller la té i que sé que el Govern té–, però, justament en aquests anhels de fer un nou país, la mobilitat de la gent és imprescindible, i, per tant, que el Govern espanyol s'esbandeixi les responsabilitats i faci que el servei de ferrocarril i, per tant, que el dia a dia de la nostra ciutadania sigui molt deficient, això no pot ser en cap dels casos. I per tant, la fermesa per millorar aquesta problemàtica. Gràcies, presidenta.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Josep Rull, conseller de Territori i Sostenibilitat.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyores, senyors diputats; senyor diputat, crec que ho ha explicat molt bé. Ha emmarcat perfectament quin és el tema i quin és el problema, i ho ha emmarcat allà on correspon. Aquí no estem parlant d'un problema de la Generalitat, sinó que estem parlant d'un problema de la gent, dels usuaris, dels ciutadans i les ciutadanes d'aquest país que estan sotmesos a un servei, doncs, que té unes mancances que són estridents. Això va en contra de la qualitat de vida de la nostra gent i va en contra de paràmetres essencials a l'economia. És a dir, el fet –i això encara no ho tenim quantificat– de les pèrdues que té l'economia catalana pel fet que un dels elements bàsics de la nostra mobilitat tingui aquests baixos nivells de fiabilitat, que és el sistema de rodalies i regionals. Les dades que vostè ha donat, que les vam explicar la setmana passada, són, simplement, inadmissibles, eh? Per tant, aquest és un primer element, i li agraeixo que vostè hagi situat exactament el centre de gravetat allà on correspon, que és en el conjunt de la ciutadania d'aquest país. Fixin-se que els tres, quatre últims plens hem estat parlant, i avui també en parlarem, de qualitat de l'aire, de lluita contra la contaminació atmosfèrica. És molt difícil de poder combatre aquesta contaminació atmosfèrica si una de les peces essencial, que seria la possibilitat de transformar el sistema de rodalies en un autèntic metro metropolità, ens falla i ens falla en allò que és més bàsic, que és la fiabilitat. Aquest és el problema i aquest és el problema de fons. Quan parlem del sistema de rodalies i regionals sovint es confonen les coses, eh? Molts dels nostres ciutadans parlen de Renfe com a categoria, com a concepte, però jo crec que val la pena d'aprofitar aquesta interpel·lació per explicar exactament què és el que va passar, quin va ser el traspàs que es va fer en el seu moment. És un traspàs incomplert i incomplet – incomplert i incomplet. Perquè es facin una idea aquí hi ha tres actors: Adif, l'empresa pública del Ministeri de Foment és la titular de la infraestructura, el gestor de la infraestructura, que són les vies, les catenàries, les estacions, això correspon a Adif. Per altra banda, hi ha Renfe que és l'operador; l'operador que el tria la Generalitat de Catalunya però en bona mesura la Generalitat és captiva, entre altres coses, perquè saben que en el sistema de rodalies i regionals s'opera amb ampli ibèric i, per tant, hi ha molts pocs operadors que tinguin els trens en aquests moments amb capacitat per poder transcorre per aquestes vies. I a la Generalitat de Catalunya en aquell traspàs li van quedar tres coses: fixar els horaris, fixar les tarifes i garantir la qualitat del servei. Per tant, permeti'm-ho dir en aquest termes: vam fer un traspàs sense trens, sense vies, sense estacions, i ens queda una certa capacitat de supervisió. Jo sovint he dit que quan es va fer aquell traspàs i va haver, diguem-ne, un element de bona fe per part dels que el van negociar, en el sentit de dir: «L'Estat espanyol farà la inversió que correspon, que són 4.000 milions d'euros, i posarà el sistema de rodalies i de regionals al dia. Quatre mil milions. Se'n recorden d'aquell pla que va presentar l'exministre José Blanco, que era un pla per al qual en el període 2008-2015 s'havien d'invertir 4.000 milions d'euros? Només s'han executat el 10 per cent d'aquestes actuacions. És a dir, en el segle XXI Catalunya té una línia i parcialment una altra en via única –en via única. Madrid té un sistema excel·lent de rodalies –excel·lent de rodalies. Tenen vuitanta quilòmetres de via quadruplicada, que vol dir que en aquestes línies en via quadruplicada hi poden circular trens semidirectes, hi poden circular trens que s'aturen a totes les estacions i serveis que prioritzen la velocitat comercial; aquest és el tema. Nosaltres tenim la línia 3, que avui encara és de via única. I entre Arenys de Mar i Blanes encara estem parlant també de via única. Aquest és el problema. I, per tant, hi ha un dèficit d'inversió que és un dèficit molt important. Però, a més a més, hi ha un problema de manteniment; no només és que no hàgim posat al dia la xarxa de rodalies i de regionals, sinó que tenim un problema de fiabilitat, que és un problema bàsic. Per què els trens arriben tard? Perquè hi ha un problema de fiabilitat de la línia que, vostè ho ha explicat molt bé, s'expressa, entre d'altres, amb una qüestió que són les limitacions temporals de velocitat. Arran de l'accident de Santiago de Compostel·la hi va haver un criteri de..., per un principi de precaució, allà on hi pot haver alguna incidència es decreten aquestes limitacions temporals de velocitat. I en bona mesura els trens arriben tard justament per això, per aquestes limitacions temporals de velocitat. Problemes de gàlib en els túnels, alguns temes de talussos... El problema que tenim, i vostè l'ha emfasitzat, és que la Generalitat de Catalunya no n'està informada: el titular del servei no està informat de quines limitacions temporals de velocitat hi ha. Estem parlant en un món d'una opacitat que és rotunda –rotunda–, de dir: nosaltres el que ens interessaria saber és on són aquestes limitacions perquè ens ho diguin formalment. En sabem un percentatge, sí, alt, però no sabem quina gestió concreta es vol fer. I se'n decreten més sense, justament al titular del servei, que és aquell que fixa els horaris..., sense dir-nos en quins termes i en quins terminis es plantegen. Ara..., i vostè ha explicat quina és, diguem-ne, la voluntat de resoldre aquesta qüestió per part de l'Administració General de l'Estat, per part d'Adif. És a dir, hi ha una manera molt simple que els trens no arribin tard, que és: incorporem els retards dins dels horaris. Aquesta és la base. Parèntesi: Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya, que operem, pràcticament, entre tres-cents i quatre-cents quilòmetres de via, nivell de puntualitat: 99 per cent –99 per cent. Rodalies de l'Estat, en aquest cas operades per Renfe, el nivell de puntualitat: 86 per cent; l'últim trimestre de l'any passat era 94 per cent, i en un quadrimestre hem passat del 94 al 86 per cent. I, regionals –vostè ha donat aquesta dada–, parlem d'una puntualitat del 49 per cent. Això és simplement inadmissible, però per això ho volem comparar amb Ferrocarrils de la Generalitat. Quan nosaltres tenim el control de les vies dels trens del conjunt del sistema, hem acreditat que podem gestionar adequadament bé un sistema ferroviari. Aquest és el tema. Fixin-se, l'últim servei massiu que l'Estat presta a Catalunya és el sistema de rodalies i regionals i el presta en unes condicions que són pèssimes. No ens volem resignar, ho volem canviar. Tanco parèntesi. Doncs, la idea és: incorporem aquests retards de manera estructural, els incorporem. Els trens no arribaran tard perquè els horaris decideixen incorporar totes les limitacions temporals de velocitat. Què diem des de la Generalitat de Catalunya? Que no acceptem aquests canvis unilaterals. Què hi correspon fer? Què hem proposat que s'hauria de fer? De dir: «Agafem i pactem un canvi d'horaris, sí, però amb una constància clara i expressa de quan comencen les obres per superar aquestes limitacions temporals de velocitat i quan s'acaben les obres. I que els ciutadans, els usuaris d'aquest sistema sàpiguen exactament que temporalment es modifiquen els horaris perquè hi ha una previsió d'actuació i d'inversió. Això seria el lògic, això seria el sensat, això seria el raonable. I la setmana passada vam tenir dues reunions, una amb Renfe i l'altra amb Adif, i aquestes reunions no van anar bé, no van anar gens bé, bàsicament perquè no ens van donar la informació que corresponia, no ens la van donar; i, per altra banda, perquè es va continuar en aquesta línia, amb aquest esquema de mantenir aquesta voluntat unilateral de canvi d'horaris. Deia «un traspàs incomplet i incomplert, perquè no s'han dut a terme les inversions que corresponien. Tanmateix, vostè em preguntava la novetat. Hi ha una novetat i és una novetat rellevant, des d'aquesta perspectiva. Després de reunions, que van anar malament, jo vaig tenir la possibilitat de parlar amb la ministra de Foment, personalment, per telèfon. Hi ha un compromís del Ministeri de Foment, de la ministra de Foment, de no modificar els horaris sense el vistiplau de la Generalitat de Catalunya, i, per tant, progressem des d'aquesta perspectiva. Però ara el que hem de mirar és com ho fem, com ho plantegem. Perquè el tema no són els horaris, el tema són les inversions. El que cal és que hi hagi inversions concretes i un paquet de mesures per resoldre aquesta circumstància, per atacar l'element bàsic, que són aquestes limitacions temporals de velocitat. I, per tant, jo el que li vaig traslladar a la ministra és: «D'acord. És sensat, no es poden modificar unilateralment, però el que necessitem és un paquet clar i explícit d'inversions. I, en el segon torn, el que m'agradaria és poder demanar un compromís del conjunt de grups parlamentaris de la cambra per això no fer-ho sols el Govern, sinó fer-ho conjuntament; perquè aquest és un problema que, com vostè deia, no afecta el Govern de Catalunya, afecta el conjunt d'usuaris d'aquest país. Gràcies, senyores i senyors diputats. Gràcies, senyora presidenta.
Gràcies, conseller. A continuació, té la paraula el diputat.
Gràcies, presidenta. Conseller, estem d'acord, suposo que no és novetat, som del mateix grup, però és..., i segurament a la gent de Catalunya Sí que es Pot li pugui sobtar..., però és així –és així–, perquè sobretot ens preocupa la qualitat del servei a la gent –a la gent–, no al Govern, no a l'embat a Madrid, no, no... El problema que ens preocupa és: la qualitat del servei a la gent que es mou amb tren. I per això entenc que ens preocupa igual, perquè som del mateix grup i ens preocupa igual, també, que a vostès, o això m'agradaria pensar. Però, justament, on sí que posem el focus, també, és en els incompliments. El conseller s'hi referia. I deixin-me, en aquest torn de rèplica, que m'hi pugui referir una miqueta més. Perquè, clar, és que hi ha hagut molts plans ja, des de Madrid, no?, i l'últim, el 2008, amb un ministre ara controvertit, com era Pepe Blanco, es va aprovar un pla on s'invertirien 4.000 milions d'euros per modernitzar... –perquè el mateix Estat deia que no era raonable el servei que estaven prestant i la infraestructura que hi havia a Catalunya–, per remodernitzar tota aquesta infraestructura, i, a dia d'avui, s'ha executat aproximadament un 10 per cent. Clar, és que els incompliments són continus: mal manteniment, i això ho hem pogut veure, malauradament, amb l'incendi que hi va haver a l'estació abandonada de..., passat el Clot, que va provocar un caos important. Hi va haver un altre incendi a Arc de Triomf, uns quants mesos abans. Per tant, mal manteniment de la seva pròpia infraestructura. La saturació per manca d'inversions sostingudes al llarg dels anys, no?, dels túnels de Barcelona i d'altres intercanviadors és ben coneguda per tothom. A nivell de seguretat... –i això també és una qüestió que el departament, en el seu dia, també va posar a sobre de la taula, no?–, que és, per exemple, el sistema ERTMS, que Barcelona, malgrat tenir un dels túnels més saturats de la xarxa ferroviària espanyola, no disposa del sistema, mentre que a les línies amb més saturació de Madrid des de l'any 2012 en gaudeixen. Clar, és que el problema és aquest, no?, és l'incompliment sistemàtic del Govern espanyol pel que fa a la xarxa de ferrocarril de Catalunya, i sobretot per la no-inversió en noves obres o en obres de millora necessàries per al servei. Vostè s'hi referia: tenim un dels trams més llargs de via única de la xarxa de ferrocarril. I jo, que ahir a la nit, no?, m'acabava de preparar una mica la intervenció..., clar, vaig trobar aquest retall de diari [[l'orador mostra un full a la cambra]] , i li diré la data, perquè òbviament des d'aquí no es pot veure, però és de bastant abans que jo nasqués, el 5 d'octubre de l'any 1980, que deia: «Renfe, probable doble via de Vic a Barcelona. Cinc d'octubre de 1980. Fa trenta-sis anys. De Montcada a Vic, òbviament, tothom ho sap, si és usuari del tren, que això no funciona. Uns dies més tard, la portada del diari Avui [[l'orador mostra un full a la cambra]] deia: «Pla d'urgència per a la Renfe, no? I deia: «El Pla general ferroviari 1981-1992 –perquè justament en aquell moment, octubre del 1980, s'estava impulsant– «és una mesura necessària, però fan falta les inversions actuals per renovar la xarxa, perquè d'aquí a dotze anys això sigui competitiu. Sembla raonable, però resulta urgent millorar-ho ara. I així podria anar seguint, traient-ne..., any 94, els alcaldes reclamen a Madrid la millora de la línia del tren de Puigcerdà, perquè no és només Barcelona-Vic, també és Ripoll-Puigcerdà; podria seguir amb l'any 97; podria seguir amb l'any 2000, 2005, 2008, on el mateix pla del 2008, del Ministeri de Foment, ja contemplava, per exemple, el desdoblament de l'R3 de Barcelona o de Montcada, vaja, fins a Vic. O al 2008 es contemplava també el desdoblament, en aquell mateix pla, hi insisteixo, no del Govern de la Generalitat, no del Parlament, no, no..., del Ministeri de Foment espanyol, per exemple, d'Arenys a Blanes. El problema, com vostè deia, són els incompliments. La preocupació és el servei de ferrocarril a la gent i el problema són els sistemàtics incompliments de l'Estat espanyol que fan que la ciutadania de Catalunya tingui un servei molt deficient pel que fa al transport públic. Per tant, nosaltres, hi insistim, conseller, i ens sumem a la seva crida que això no només ho fem nosaltres, sinó que ho fem tots, perquè, al final, el que ens preocupa... –i en aquest grup parlamentari en concret, que està treballant per fer un nou país i per fer una república millor–, el que ens preocupa, sobretot, és el servei que prestem a la ciutadania i és que la nostra gent pugui anar amb tren a la universitat, a treballar o a on li convingui, amb les garanties que es mereixen.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el conseller, senyor Josep Rull.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Senyor diputat, aquest és, bàsicament, l'esquema. Fixi's que nosaltres el que fem és un plantejament de llarg abast, el que diem és: «Ara cal actuar de manera concreta, però les haurem de canviar les coses. Nosaltres el que volem és gestionar-ho tot, i aquí ho hem dit moltes vegades; potser aquest, diguem-ne, seria el delenda est Carthago del nostre departament. Nosaltres no volem culpar Madrid. Això no serveix de res als usuaris del sistema de rodalies i regionals. El que volem és tenir la capacitat de prendre les nostres pròpies decisions. Nosaltres no volem ser responsables, no volem ser ostatges dels errors dels altres, sinó responsables, eventualment, dels nostres propis errors. Perquè, hi insisteixo, hem acreditat que podem gestionar bé un bon sistema de regionals, un bon sistema ferroviari, i Ferrocarrils de la Generalitat, en aquest sentit, ho expressa. I per això hem presentat, en aquest mateix Parlament, un paquet de propostes, un paquet de mesures, per tal que se'ns vagin transferint, gradualment, totes les línies interiors. Aquest és el tema. Quan al departament dèiem: quines línies volem prioritzar que ens traspassin? L'R3, les més difícils, les més complicades. Això és el que nosaltres volem fer. Però ara tenim aquesta qüestió, i l'esquema és molt simple, té tres parts diferents: Adif vol modificar unilateralment els horaris per integrar els retards, la ministra es compromet a aturar aquesta voluntat d'Adif, amb sentit comú i amb lògica. Però no en tenim prou, el que cal és el compromís de les inversions, de les inversions concretes. Aquest és el tema bàsic. Hi insisteixo, senyores i senyors diputats: el problema no són els horaris, el problema no és el canvi d'horaris, el tema és la inversió que cal en el nostre sistema, un paquet concret d'inversions que, d'entrada, ens permetin superar aquestes limitacions temporals de velocitat. Aquesta és la qüestió bàsica. I, per tant, el que els demanem, en la línia que apuntava –i que vostè, senyor diputat, també apuntava– és un compromís que podem concretar amb la moció subsegüent del conjunt de la cambra. Aquest és l'esquema: un plantejament amb un doble horitzó temporal, un primer amb caràcter immediat, de dir: «Agafem i volem la informació. Sense aquesta informació la Generalitat de Catalunya és simplement un convidat de pedra, i nosaltres no volem ser un convidat de pedra. Nosaltres volem decidir sobre tot allò que afecta en el dia a dia dels ciutadans de Catalunya, i el que volem és que hi hagi aquesta actuació clara i concreta. Hi ha algú que ens diu: «Home, esteu condemnant els ciutadans que no sàpiguen quan arribaran els trens. Canviem, canviem aquests horaris, però amb un compromís concret de les inversions. Clar, ens imaginem, diguem-ne, les taules horàries que tinguin els ciutadans, que diguin: «Escolti, temporalment a l'R3, o a l'R15, o a l'R16, hi haurà un increment del temps de trajecte per aquestes raons, que començarà tal dia i s'acabarà tal altre dia. Aquest és l'esquema bàsic de treball i aquest és l'esquema que jo li proposava a la ministra de Foment. No té lògica, no té sentit –i després de les dades aquestes, terribles, eh?, d'increment de la impuntualitat durant l'últim quadrimestre–, que no ens movem en aquest paràmetre. Per tant, posem-nos d'acord en aquest sentit i treballem plegats. No és el mateix que, jo mateix, com a conseller de Territori i Sostenibilitat, li faci un plantejament a la ministra de Foment, al Govern de l'Estat, que sigui un plantejament compartit àmpliament per aquesta cambra, perquè aquesta és una qüestió absolutament transversal, de qualitat de vida de la gent d'aquest país. I, segon, anem més enllà, i anem amb aquest esquema transitori de tenir més capacitat de decisió, de tenir el control ple d'aquest sistema de rodalies i regionals. I, en darrera instància, i aquí sí que hi haurà una part majoritària d'aquesta cambra que el que diu és que la manera de resoldre-ho definitivament és que nosaltres, doncs, puguem funcionar com un país normal, que té control ple de tot allò que afecta els seus ciutadans. I, des d'aquesta perspectiva, si hi ha algun àmbit, algun punt molt concret, que la sobirania és perfectament operativa, és justament en aquest camp específic. No parlem d'institució, parlem de gent, i per això els ciutadans el que ens requereixen és el màxim nivell de determinació i de compromís per resoldre un tema que té solució. I aquesta és la base del nostre esquema de treball. Gràcies, senyora presidenta, senyores i senyors diputats.
Moltes gràcies, conseller. [[Projecte de llei del Pla estadístic de Catalunya 2017-2020 i de modificació de la Llei 23/1998, del 30 de desembre, d'estadística de Catalunya (debat de totalitat)]] [[200-00005/11]] El següent punt de l'ordre del dia és: debat de totalitat sobre el Projecte de llei del Pla estadístic de Catalunya 2017-2020 i de modificació de la Llei 23/1998, del 30 de desembre, d'estadística de Catalunya. D'acord amb l'article 114.2 del Reglament, presenta la iniciativa, en nom del Govern de la Generalitat, el senyor Oriol Junqueras, vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda.
Bon dia a tothom. Gràcies, presidenta. Diputats i diputades, la paraula «estadística en totes les llengües neollatines està relacionada amb la paraula «estat; només en llengua catalana utilitzem «estadística en lloc d'«estatística, que probablement seria el que ens correspondria. Però, en tot cas, més enllà d'aquesta referència de caràcter etimològic, el que sí que és rellevant és que qualsevol administració pública necessita uns instrumentals, un instrumental estadístic per conèixer la realitat. És una manera d'endreçar, d'ordenar aquesta realitat i tenir capacitat per entendre-la i, també, a llarg termini, per modificar-la. De fet, la competència sobre estadística d'interès de la Generalitat de Catalunya correspon amb caràcter exclusiu a la mateixa Generalitat de Catalunya. Aquesta és una competència que inclou la planificació estadística, l'organització administrativa i la creació d'un sistema estadístic oficial propi. La Llei d'estadística de Catalunya desplega aquestes competències i estableix que el Pla estadístic de Catalunya, el PEC, que es defineix com l'instrument d'ordenació i planificació de l'estadística d'interès de la Generalitat, s'ha d'aprovar per llei del Parlament amb una periodicitat quadriennal. El desplegament del Pla estadístic s'ha de fer amb programes anuals d'actuació estadística que aprova el Govern a proposta del conseller o consellera del departament corresponent. Aquesta, doncs, serà la sisena llei del Pla estadístic que se sotmet al Parlament de Catalunya, després de les lleis del plans dels períodes 92-95, 97-2000, 2001-2004, 2006-2009, 2011-2014. Aquest nou pla, a més de respondre al mandat legal previst per la Llei d'estadística de Catalunya, presenta també canvis essencials de concepció. En aquest sentit, el pla vol donar resposta al canvi de model de producció de dades i de difusió de dades, de producció i de difusió estadística, que ja s'està produint en els països més desenvolupats del nostre entorn en dos àmbits fonamentals: un, millorar l'accés a la informació amb finalitats estadístiques, i, dos, potenciar els mecanismes de coordinació del sistema estadístic de Catalunya. Els objectius generals del Pla estadístic es podrien resumir, en conseqüència, en quatre grans punts: el primer, consolidar i ampliar la informació estadística disponible en el sistema estadístic de Catalunya; el segon, potenciar la integració de la informació estadística de Catalunya; el tercer, promoure l'augment de l'ús de la informació estadística amb finalitats de recerca científica i de recerca, també, i avaluació de les polítiques públiques, i, en quart lloc, millorar la coordinació del sistema estadístic de Catalunya, tant en la producció, dèiem, com en la difusió estadística, especialment atenent a la gestió de la qualitat dels processos i dels productes estadístics. L'estructura d'aquest projecte de llei es fa en dos grans títols: el títol primer, dedicat al Pla estadístic de Catalunya 2017-2020, s'ordena en sis capítols i vint-i-dos articles, i el segon, el segon títol, relatiu a la modificació de la Llei 23/1998, de 30 de desembre, d'estadística de Catalunya, conté quatre articles; s'incorpora també una disposició derogatòria de la Llei del Pla estadístic de Catalunya de l'any 2011-2014 i un annex amb la descripció ordenada d'àmbits d'activitat del pla. El projecte de llei canvia l'esquema de la Llei del Pla estadístic 2011-2014 en vuit àmbits. El primer, canvi de l'anterior planificació, que estava ordenada al voltant d'eixos estratègics, objectius generals i activitats; es canvia per uns nous objectius generals que es despleguen en àmbits d'activitat. El segon, adopció de la totalitat dels principis establerts pel Codi de bones pràctiques de les estadístiques europees –el pla anterior, el Pla 2011-2014, en recollia tres; aquest, la totalitat d'aquests principis establerts pel Codi de bones pràctiques europeu. El tercer punt, l'adaptació als diferents reglaments europeus relatius a l'estadística europea. El quart, la millor coordinació del sistema estadístic de Catalunya, a fi d'incrementar els estàndards de qualitat de les estadístiques. El cinquè, posar èmfasi en l'accés als arxius i registres administratius i estadístics en poder dels departaments, organismes, entitats del sector públic i empreses amb finalitats estadístiques en termes de màxima eficiència i eficàcia, i en la forma que reglamentàriament es determini. El sisè, millorar l'accessibilitat a la informació estadística amb fins d'investigació científica, recerca i avaluació de polítiques públiques, i el procediment d'accés, tal com sigui determinat pel decret del Govern. El setè, l'actualització dels continguts de la Llei d'estadística de Catalunya, mitjançant la inclusió d'un títol segon amb relació a la reutilització d'informació administrativa, reutilització de dades per a la recerca i independència i nomenament de l'autoritat estadística. I, en vuitè lloc, avenç en la millora de la informació estadística pública amb la creació del portal d'estadística pública de Catalunya, instrument que vol reunir en una sola plataforma tota la informació produïda pels òrgans i institucions del sistema estadístic de Catalunya, de manera estructurada, i que en faciliti, per tant, la reutilització per part dels usuaris estadístics. Amb la voluntat que aquest projecte de llei pugui ser aprovat abans que finalitzi aquest any i sigui d'aplicació el 2017, si així ho considera el Ple, el Govern ha sol·licitat la tramitació d'urgència. I per això i perquè creiem que cal posar al dia el Pla estadístic de Catalunya posem a la consideració dels grups parlamentaris la necessitat de continuar amb la tramitació d'aquest projecte de llei. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, vicepresident. A continuació, per a defensar l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot, té la paraula el senyor Joan Coscubiela.
Gràcies, senyora presidenta. Senyor vicepresident, Catalunya Sí que es Pot hem presentat l'esmena a la totalitat d'aquest projecte de llei conscients de les conseqüències que pot tenir l'acceptació en el Ple de la nostra esmena. En concret suposaria, i en som conscients, la paralització en aquesta fase del Pla estadístic, que hauria d'haver estat aprovat ja amb efectes d'1 de gener del 2015; és a dir, disset mesos. Som conscients que es tracta d'una llei que necessitem i que té una certa urgència; tanta urgència com la que es desprèn del fet que Catalunya porta sense pla estadístic actualitzat des de l'1 de gener de 2015 –ara el tenim prorrogat–, i tota la urgència que es desprèn del fet que fins ara, per l'anterior Govern i aquest, sembla que això no ha estat una prioritat ni una urgència. Si avui estem funcionant amb un pla estadístic prorrogat, que és una prolongació en el temps del Pla estadístic aprovat per al període 2011 i 2014, no és una maledicció bíblica, és com a conseqüència..., i tampoc serà conseqüència de la nostra esmena a la totalitat, és, molt probablement, per la importància que durant molt de temps s'ha donat al fet de tenir un pla estadístic vigent o no, i de tenir-nos en aquesta situació d'incertesa. Ha passat amb aquest tema el que ha passat amb moltes altres lleis. Ahir ho veiem amb la compareixença de la senyora Borràs, de la consellera Borràs, al voltant dels temes d'emergència habitacional. El desenvolupament lent d'algunes polítiques té molt a veure amb aquest interregne que va produir al nostre país el fet que algú va decidir posar-ho tot per darrere del seu interès partidari d'una dissolució anticipada del Parlament, i sis mesos abans i sis mesos després, doncs, la governança del país ha estat en una situació de forta precarietat. En definitiva, el bé de tenir un pla estadístic, com moltes altres coses, va cedir davant d'un suposat bé superior, que per a alguns significaven les eleccions anticipades i el camí que s'obria. Vull deixar ben clara aquesta qüestió perquè, sent conscients de les conseqüències que tindria l'admissió de la nostra esmena a la totalitat, de cap de les maneres crec que pugui ser de rebut que el Govern ens vingui ara dient que té urgència, perquè la urgència s'havia de demostrar en un altre moment. Estem acostumats a una gesticulació constant; tant, que una estructura d'estat, que vostès han convertit en una estructura de govern amb aquesta llei..., i li recordo que, si el concepte etimològic d'«estadística és «estat, el concepte etimològic de «govern és, sembla, el grec «cibernetes, que és alguna cosa semblant, no?: el timoner que portava l'embarcació, que donava ordres i uns altres remaven. I vostè és exactament el que fa amb aquest Pla estadístic. Després, li ho intentaré explicar. [[Remor de veus.]] Sí; amb àmfores, amb àmfores amb gripaus, que alguns menjaven oportunament quan tenien gana.
Si us plau...
Per alguns, una llei que aprovi un pla estadístic pot semblar una llei tècnica, sense contingut polític. Res més lluny de la realitat: aquesta és una llei de profunda càrrega política. Les estadístiques són potents armes polítiques –i vostè ho sap com a historiador i bon historiador que és–, i el seu control, encara més. Per tant, des d'aquest punt de vista, aquesta llei és expressió també d'una determinada concepció política que nosaltres no compartim, amb què discrepem. I són tres les raons que ens han portat a presentar aquesta esmena a la totalitat. He de dir que ens ha costat prendre aquesta decisió, perquè, a les primeres lectures del projecte de llei, quan ho vèiem, jo, que no sóc un expert en aquesta qüestió, dic: «Bé, si tot el que hi ha aquí és molt bonic, està bé. Però, clar, després resulta que els tècnics, gent que coneix des de dins el sistema estadístic de l'Idescat, ens diu: «Ui, que aquí hi ha una trampa molt grossa, molt grossa: t'estan demanant que aprovis una llei que acaba sent un xec en blanc, que el Parlament cedeix la seva sobirania per decidir el contingut del Pla estadístic, la cedeix al Govern, governamentalitza aquesta funció del Pla estadístic de Catalunya. Ah, aleshores va ser quan vam caure en la necessitat de sotmetre a la consideració d'aquest Ple aquesta qüestió. Son tres les raons que nosaltres tenim per presentar aquesta esmena a la totalitat. Aprofito per dir que són..., és una esmena que l'hem presentat perquè és difícil resoldre-ho per la via de les esmenes parcials –i ara intentaré explicar-ho. Primer, suposa un retrocés en les polítiques de transparència imprescindibles per al país, però especialment per al sistema estadístic de Catalunya. En segon lloc, ja li ho he dit, suposa un retrocés o, millor dit, un avanç, en aquest sentit; un retrocés en la transparència i un avanç en el procés de governamentalització del sistema estadístic de Catalunya. I, en tercer lloc, una cosa que a vostè igual li ha passat desapercebuda i és que, tal com està configurat, des d'aquesta perspectiva, aquest projecte de llei, tal com se'ns presenta, suposa clarament un oblit d'una de les preocupacions, la que hauria de ser possiblement la major preocupació del sistema estadístic de Catalunya, i és oferir dades, mecanismes, estadístiques suficients per analitzar en profunditat la situació de la cohesió social del nostre país, i, molt concretament, l'evolució del tema de les desigualtats, no només de renda i de patrimoni, que hauria de ser, sens dubte, un dels grans objectius de qualsevol projecte estadístic de qualsevol societat. Anem a pams. Per què diem que aquesta llei suposa un retrocés important en la necessària transparència del sistema estadístic de Catalunya? Doncs, perquè s'ignora, s'eludeix la concreció de les activitats estadístiques. Això no és la llei que fins ara havíem aprovat. Fins ara aprovàvem la llei, que quan el Parlament votava sabia exactament què és el que estava votant. Ara no crec que ningú d'aquesta cambra pugui dir exactament quin tipus de sistema d'estadística estem votant en aquest moment. I no ho diu, i ningú ho sap, i per això la imputació de manca de transparència, per explicar-ho... Per exemple, al Pla estadístic de Catalunya 2011-2014, que es va aprovar en el seu moment, amb una llei aprovada per aquest Parlament, que és el que actualment està vigent i prorrogat, s'hi especificaven 238 activitats estadístiques concretes, agrupades en vint-i-set objectius, que alhora desenvolupaven cinc grans eixos estratègics. El Parlament sabia, quan votava allò, exactament què estava votant. I ara vostès ens presenten un projecte de llei que fa desaparèixer tot això i és substituït per una relació genèrica d'objectius amb els quals és materialment impossible estar en desacord, perquè, com que no diuen res, no és possible estar en desacord amb alguna cosa que no diu res, que es limita a quatre objectius generals i a onze objectius específics. Des d'aquest punt de vista, està claríssim que hi ha una sobirania, una cessió de la sobirania política del Parlament al Govern que, en definitiva, comporta una pèrdua de transparència amb relació a un tema clau, que és el tema de què estem aprovant quan s'aprova el Pla estadístic de Catalunya. I això no es pot resoldre per la via de les esmenes parcials, perquè no se'ns pot..., bé, se'ns pot plantejar, se'ns pot demanar als grups que li fem la política fiscal del Govern, se'ns pot demanar que li fem les lleis de desconnexió, però demanar-nos també que li fem el contingut concret del Pla estadístic i que substituïm la iniciativa política del Govern..., doncs, aleshores és demanar-nos ja..., és demanar-nos massa. Per això la contrapartida seria dir: «Doncs, miri, sap què? Ho deixen estar i ho fem nosaltres. Des d'aquest punt de vista, no és la primera vegada que el Govern intenta això, eh? Vull recordar a aquesta cambra –jo no hi era però avui he tingut oportunitat de comprovar-ho– que això ja és un intent que fan, des de fa algun temps, alguns grups d'aquesta cambra, que intenten; per exemple, a l'Avantprojecte de llei de mesures fiscals de l'any 2015, tenim l'article 72, que preveia ja sostreure al Parlament el debat i l'aprovació concreta del Pla estadístic. Aquell article definitivament no es va aprovar, i ara vostès ens presenten exactament el mateix per segona vegada, perquè aquest projecte de llei és idèntic al que es va presentar a l'anterior legislatura –que, per cert, va ser objecte d'esmena a la totalitat per part del Grup Iniciativa per Catalunya Verds - Esquerra Unida i Alternativa, i també pel grup de la CUP - Crida Constituent, CUP en el seu moment–, que, des del punt de vista, no es va poder sotmetre a consideració per la dissolució anticipada d'aquesta cambra. Doncs, bé, ara vostès ens ho tornen a plantejar per tercera vegada i sembla que estan a punt d'aconseguir el seu objectiu si no ho evitem amb la nostra esmena a la totalitat, que, en definitiva, intenta aconseguir però per la porta de darrere, sense que pràcticament ningú se n'assabenti, que estem aprovant un pla estadístic que és un full en blanc, un xec en blanc, que el Govern decidirà en el seu moment omplir, i que el Parlament tindrà la funció de ser informat a posteriori de les decisions del Govern. I és aquí on entra el segon gran argument per part nostra, que és que aquest projecte de llei suposa un avanç en els processos de governamentalització del sistema estadístic de Catalunya perquè sostreu la seva aprovació. I, en aquest sentit, jo estic d'acord amb vostè: si hi ha alguna cosa –si hi ha alguna cosa– que tingui sentit, des del punt de vista d'un concepte d'estat, és un pla estadístic. És a dir, un estat, sigui quina sigui la seva configuració, necessita un pla estadístic, però l'Estat, no el Govern. És una qüestió d'estat, no de govern, i aquest és un dels problemes que té aquest projecte de llei. Si hi ha algun àmbit que no pot estar sotmès estrictament només al control governamental aquest és el del sistema estadístic d'un país. L'estadística juga un paper molt important a l'hora de construir marcs mentals, de construir mecanismes d'aproximació i d'interpretació de la realitat social. Ho veiem, per exemple, en el debat sobre la fiscalitat, no? És a dir..., bé, ho sabem. Els que tenim una certa edat sabem que cada vegada que el PP puja al Govern de l'Estat espanyol, doncs, resulta que aplica automàticament una apagada fiscal. Ho va fer al 96 i ho va tornar a fer quan ha passat el Rajoy. Per què? Perquè, en definitiva, l'apagada fiscal pressuposa que no hi han dades suficients per analitzar la realitat. Bé. Això no és exactament el mateix, però vostès ens diuen: «No, aquesta estadística la farà el Govern i us en informarem al Parlament. Una governamentalització que, a més, va acompanyada d'un tema important, que no és menor, que es confirma també a l'apartat del projecte de llei –al qual vostè no s'ha referit estrictament, però jo sí que vull referir-m'hi–, que és el tema de la modificació d'alguns aspectes importants a la Llei d'estadística de Catalunya; per exemple, la que té referència als seus òrgans de govern. No deixa de ser curiós que, en aquest projecte de llei, vostès no entrin a regular el que fa referència a l'òrgan més col·lectiu, que és el consell rector, i, en canvi, sí que entren a regular i modifiquen la figura del director de l'Idescat, les seves funcions, nomenament i la durada del càrrec. I, torno a insistir-hi, necessitem un sistema d'estadística al servei del país, no al servei del Govern. I això comporta, entre altres coses, uns mecanismes d'elecció i de duració dels càrrecs de l'òrgan –en aquest cas, del director de l'Idescat– que donin garantia de la independència màxima d'aquest organisme. El nomenament del director de l'Idescat hauria de ser una cosa en què l'última paraula la tingués el Parlament de Catalunya, com passa amb altres organismes i institucions dels quals es vol preservar la seva independència. I la durada del seu mandat ha de ser suficientment àmplia com per permetre executar projectes com aquests, que requereixen temps, però, alhora, no pot estar sotmesa a processos de renovació. Per què? Perquè tots sabem que quan algú té el seu càrrec sotmès a processos de renovació, que, a més a més, depenen del Govern, un cert risc i una certa temptació de no molestar el Govern amb la seva actuació existeix. I no estic prejutjant res i menys a l'actual direcció de l'Idescat. Però aquesta existeix, objectivament, és una tendència natural dels sers humans. Com s'evita? S'evita plantejant un altre sistema de nomenament del director, que, evidentment, nosaltres en el moment oportú li ho plantejarem, que consisteix fonamentalment en..., el que hem fet en altres institucions, que és tenir una durada de mandat suficientment ampli però que no estigui sotmesa a renovació perquè així es donen les garanties suficients que no hi ha subalternitat de l'Idescat al Govern del país, sigui el que sigui aquest Govern. Hi ha un tercer factor que és important. Jo sé que vostè a això li prestarà atenció, perquè vostè és una persona sensible amb els temes socials, especialment quan utilitza aquesta funció pedagògica de professor que ens il·lustra sobre aquests aspectes, i d'historiador, i així... Aleshores, clar..., però hi ha una mancança molt important, en aquesta llei, i és el que fa referència als grans objectius de la cohesió social queden devaluats significativament. Ja queden devaluats perquè no es concreten, i, per tant, queden a la lliure discrecionalitat –arbitrarietat, depèn de com s'utilitzin– del Govern de torn. Però, des d'aquesta perspectiva, amb el Pla 2009-2014 hi havia sobre cohesió social catorze operacions estadístiques que estaven vinculades a un objectiu concret, i en aquest cas, en el cas del pla que vostè ens presenta avui amb aquesta llei, això desapareix. Això pot tenir algunes conseqüències greus. En aquest país tothom sap que les coses que no existeixen, que no emergeixen, són coses que no tenen valor polític. Durant molt de temps ha passat i continua passant amb tot el tema de les discriminacions de gènere, amb els abusos constants, passa amb els temes de prevenció de riscos laborals: si no es conceben que existeixen, difícilment es pot actuar. Doncs bé, tenim en el nostre país un drama, que compartim amb altres països, que és el tema de l'evolució de les desigualtats, no sols de renda ni de patrimoni. Suposo que tindrem oportunitat, també, de discutir-ho aviat amb vostès quan presentem la nostra proposta d'impost de successions, que, per al que he vist, també té una esmena a la totalitat de Junts pel Sí i el Partit Popular. A poc a poc s'està configurant una nova majoria, discreta però contundent, sobre els temes socials en aquest Parlament de la qual ningú parla, però que està fent la seva feina; ahir la vam veure en dues ocasions, i, pel que estic veient també en matèria fiscal vostès estan configurant..., no sé si serà la nova majoria a què vostè es referia ahir, de manera una mica irònica a la pregunta que li feia; espero que no, espero que no sigui aquesta en què vostè estigui pensant. Doncs, bé, el tema de la igualtat, el tema de les desigualtats de renda i de patrimoni són tremendament importants, i el sistema estadístic de Catalunya, l'Idescat, no pot situar-se d'esquena a aquesta qüestió. Acabo, senyora presidenta. Senyor conseller, senyor vicepresident, nosaltres valorem algunes novetats positives d'aquest projecte de llei, com, per exemple, facilitar que els arxius i els registres administratius es posin al servei de l'Idescat. Valorem alguna altra cosa més, des del punt de vista... Però, aquests tres aspectes que li hem plantejat ens semblen suficientment greus i importants per plantejar aquesta esmena a la totalitat; no poden ser resolts per esmenes parcials, i espero haver convençut la resta de grups de la cambra –evidentment, no el que dóna suport al conseller, suposo– que aquesta esmena a la totalitat és susceptible de ser votada. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, per a fixar la seva posició, té la paraula el senyor Alfonso Sánchez, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, presidenta. Conseller, diputados y diputadas, nosotros nos encontramos ante un nuevo proyecto de ley del Plan estadístico de Cataluña, una renovación dentro de esta competencia autonómica de la cual disponemos por un periodo de cuatro años. En este caso se nos presenta para el periodo 2017-2020, conjuntamente con la modificación de Ley 23/1998, del 30 de diciembre, de estadística de Cataluña. Este es el sexto plan que se presenta en este Parlament des de 1992, y llega muy tarde. Venimos de un plan prorrogado desde hace varios años, ya que la prioridad del Govern ha sido focalizar sus esfuerzos en la confrontación y en la división de la sociedad, en vez de hacerlo por las tareas propias de este Parlament. El plan que se nos presenta pretende obtener el máximo de datos posibles de una manera ágil y efectiva para poder elaborar estadísticas de acceso público con las que conocer mejor el mundo que nos rodea y obtener una fotografía de la realidad de todos los ámbitos de Cataluña. Estamos convencidos de que muchos de estos datos serán muy útiles para la futura actividad parlamentaria de este Parlamento autonómico, por supuesto. Pero también serán útiles para aquellos quienes generan estas estadísticas, los ciudadanos. Nos permitirán conocer, por ejemplo, los ámbitos de consumo, las migraciones internas, el consumo energético por habitante y, también, por ejemplo, cuantas empresas se marchan de Cataluña, cuantos pacientes siguen en listas de espera, cuales son las condiciones laborales de los trabajadores o la sanidad bucodental. Es decir, el día a día de Cataluña. Este plan será el encargado de establecer los métodos y su normalización, los ámbitos, los sectores de aplicación, los territorios implicados, etcétera. Y por supuesto se debe encargar de su difusión y por lo tanto puesta de conocimiento por parte de toda la sociedad –al respecto me referiré más tarde. Ha habido varios cambios respecto al anterior plan, pero, claro, nosotros pensamos que es mejor hacer un cambio que no romperlo, por eso más adelante me posicionaré respecto de la enmienda a la totalidad. Se mantiene la incorporación del Código de buenas prácticas estadísticas europeas, que busca aprovechar de una manera más eficiente los datos disponibles con los que se cuenten; de esta manera, obtener una reducción de costes, un mejor aprovechamiento del tiempo y un proceso transparente de cara al ciudadano. También se mantiene una enmienda realizada por Ciutadans en el anterior plan, cuando estábamos en el Grupo Mixto con tres diputados en 2010, donde recogimos la necesidad de elaborar estadísticas según la realidad lingüística, añadiendo conjuntamente el catalán, el castellano y el resto de lenguas usadas en otros ámbitos. La novedad más destacada es la edición del nuevo artículo 11, donde vemos que se amplía el origen de la obtención de datos para elaborar las estadísticas. Al respecto, entendemos y esperamos que la Generalitat use correctamente los datos acorde a la legislación vigente en materia de protección de datos. Ciutadans, como líderes de la oposición y grupo parlamentario responsable que es, seguirá de cerca el curso parlamentario de este plan y la respectiva modificación de la ley para que se asegure el correcto uso de los datos sensibles de millones de catalanes. Respecto a la autoridad del plan, me gustaría poner el foco en el ámbito estadístico de condiciones de vida y protección social, a modo de ejemplo. Y es que gracias al plan de estadística podremos conocer el alcance de trabajo parlamentario al respecto. Hemos impulsado muchísimas medidas, en el Pleno contra la pobreza, en la Ley de dependencia, en la reducción de la brecha salarial, en el aumento de la inversión en infancia, donde este Plan de estadística de Cataluña nos aportará de manera rigurosa como está influyendo la aplicación de estas medidas en el bienestar de los ciudadanos y la buena acogida de estas en la sociedad. Volviendo a la difusión de los proyectos estadísticos. Hacer mención al portal web de Idescat, muy completo, donde podemos suscribirnos a las listas de difusión, consultar todo tipo de estadísticas, datos, gráficas, normativas, convenios, calendarios, memorias... A pesar de ello, echamos en falta algunas estadísticas que sí están en el Instituto Nacional de Estadística pero no en Idescat, a pesar de que la fuente de datos es la misma. Hablo de mortalidad global en el sistema sanitario, o de corrupción, por ejemplo. ¿Habrá estadísticas sobre corrupción en Cataluña? Esperamos que sí. Nuestro grupo dará viabilidad a seguir la tramitación de este proyecto de ley. Creemos que este plan no se puede retrasar más aun en el tiempo. Esto no quiere decir que estemos de acuerdo al cien por cien con el proyecto de ley: dialogaremos, buscaremos el consenso con el resto de grupos y presentaremos enmiendas si son necesarias. Desde Ciutadans esperamos que se elabore un plan estadístico de Cataluña sensato, que cuente con todos los catalanes, despolitizado, fiable, de calidad y conforme a la legislación vigente. Asimismo, que se apoye en todo lo necesario en el Instituto Nacional de Estadística para trabajar juntos en la misma dirección. En definitiva, queremos que los datos sean usados para elaborar estadísticas sobre los problemas reales de todos los catalanes, contando con todos y hechas para todos. Muchas gracias, diputadas, diputados, honorable conseller, presidenta.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Òscar Ordeig, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Bon dia, diputades i diputats, vicepresident, director de l'Idescat, membres del Govern..., bé, en primer lloc, reivindicar, evidentment, la importància..., qualsevol societat que s'apreciï, s'estimi i vulgui anar endavant ha de tenir un sistema públic estadístic modern, eficient i transparent que et permeti, evidentment, avaluar les polítiques públiques, que sigui un complement per a les investigacions científiques i que pugui analitzar d'on venim, on som i, sobretot, fer projeccions acurades de cap on anem. La posició del Grup Parlamentari Socialista sobre la tramitació parlamentària del Projecte de llei del Pla estadístic 2017-2020 i de la modificació de la llei del 98 és favorable –és favorable– a la seva tramitació. I, d'aquesta manera, en coherència..., tot i que farem algunes esmenes a l'articulat perquè creiem que cal modificar alguns aspectes, votarem en contra de l'esmena a la totalitat. Amb Catalunya Sí que es Pot, que compartim algunes reflexions que es fan més en àmbit genèric..., però en aquest cas concret no entenem massa bé el motiu de l'esmena a la totalitat, tot i..., i ens ha fet comparar el pla quadriennal i la modificació de la llei respecte a la modificació que vam fer el 2010. Comparant-ho pràcticament són molt semblants, també les argumentacions són molt similars i les modificacions en els annexos segurament no aporten un valor qualitatiu important que calgui donar-hi tanta rellevància com per presentar una esmena a la totalitat. En tot cas, cadascú ha de fer la seva reflexió. L'Estatut d'autonomia ens dóna competències exclusives en matèria d'estadística, i així ho hem de fer... Compromís amb un sistema estadístic per a Catalunya que organitzi i que analitzi, en aquest moment de tanta generació de tantes i tantes dades i del gran potencial del seu tractament a través de les noves tecnologies, bases de dades de diferents administracions públiques i organismes col·laboradors, de manera que les tractem de manera fiable i accessible i que serveixin, com deia abans, d'una manera decidida a la investigació científica i a l'avaluació de les polítiques públiques que fem. Tothom parla, tothom opina, d'una manera subjectiva, i així ha de ser, però, segurament, l'estadística ens permet tenir avaluacions objectives sobre si el que fem avui aquí funcionarà demà, sobre si el que es va fer els darrers anys ha donat els seus resultats en l'àmbit de la població, dels moviments migratoris, en l'àmbit dels canvis econòmics, demogràfics, culturals, tecnològics i socials. I, evidentment, respectant la Llei de protecció de dades. Evidentment, fent-ne un tractament responsable, complint la llei. I, per tant, alguns dubtes que aquí poden sorgir..., doncs, home!, jo crec que no podem posar la bena abans de la ferida, sinó esperar que tothom actuï d'una manera responsable, com ha de ser, i confiant, evidentment, en la independència de l'Idescat, dels seus treballadors, de la seva feina, i, evidentment, fer-ne un control parlamentari acurat, anual –anual–, perquè la llei del 2010 deia que s'han de fer uns plans quadriennals, que és el que avui aprovem aquí..., per decret –per decret– es faran uns plans anuals de què es donarà compte al Parlament, i per decret es farà una valoració d'aquests plans anuals, que s'aprovaran..., també se'n donarà compte al Parlament. Deia el 2010, diu el mateix la modificació que avui fem. Per tant, hi ha moments per seguir aquesta execució d'aquests plans, hi ha moments per fer una fiscalització que realment es respecti..., que hi hagi un bon pla estadístic i que es respecti la protecció de dades i que realment es faci tot en base al que avui aprovem. Per fer-ho, canvis en la metodologia, en el tractament de dades, en la seva obtenció, la coordinació... Cal millorar la coordinació amb les entitats col·laboradores, a través de convenis, d'acords. També haurem de vetllar, vejam, aquests convenis, aquests acords, en base a quins criteris es fan. Però de la gran quantitat de dades que es fan..., moltes vegades no ens cal fer més producció de dades, sinó millorar la seva coordinació, la seva col·laboració, el seu tractament i la seva unificació. Els registres estadístics, l'estadística territorial –importantíssim, l'àmbit territorial català–, indicadors fiables i la difusió. I l'altre dia ho parlàvem amb el seu director: potser no funcionem prou bé, i esperem aquí que el portal estadístic ajudi en això..., a fer difusió del portal estadístic, de les dades estadístiques, de la informació que se'n pot treure entre la població perquè sigui una eina utilitzada..., el processament de la seva informació que sigui el més clar possible i el més entenedor possible per a ciutadans, per a polítics, eh?, per a tots plegats. I aquí és on també ens hauríem de plantejar una cosa. Més enllà de discursos jurídics, també fer un discurs de model estadístic català. Jo crec que no enganyem a ningú si veiem que les modificacions que fem segueixen bastant els plans quadriennals que fem des del 92. Potser, en comptes d'anar fent petites modificacions i anar-nos adaptant al codi de bones pràctiques d'Europa, que està bé –que està bé– i que ho hem de fer, això no es tria, sinó que s'ha de fer, i a les legislacions canviants, hauríem de definir quin ha de ser el model de referència en el qual ens hem d'emmirallar, quin ha de ser el sistema públic estadístic de Catalunya emmirallant-nos en altres països d'Europa, en altres països del món, per veure, ja que tenim competències exclusives, aquí sí que ja les tenim, si necessita més recursos, si necessita més transparència, si necessita complementar-lo..., diferent, si necessita el portal estadístic que proposem i que hi estem d'acord... Veure allà on funciona bé; veure allà quins recursos s'hi destinen, si és un problema de recursos; veure quines col·laboracions amb altres entitats que també produeixen dades es porten a terme, i copiar-ho, eh?, allò tan vell i tan savi que és copiar, adaptar a la nostra realitat altres sistemes estadístics públics que funcionin. Perquè això llavors també ens permetrà que els que estem aquí, que parlem molt i decidim coses..., doncs veure si allò funciona, realment. I veure si les dades, que a vegades també ho dèiem, que potser apliquem..., l'actualització de les dades, potser, de vegades és una mica..., arriba molt diferida en el temps. Doncs potser també hauríem de veure si amb més recursos, potser, podem actualitzar determinades dades més ràpidament. Per tant, codi de bones pràctiques, ens sembla bé; canvis tecnològics, adaptar-los, i aprofitar-los i esprémer-los al màxim; col·laboració entre entitats; el nomenament dels seu director de manera independent; capacitat professional, evidentment, i també veure el funcionament de l'Idescat per millorar-lo, entre d'altres. El Pla estadístic s'ha de presentar cada quatre anys. L'últim va ser el 2014. S'ha de fer sí o sí. Per tant, jo entenc que hi pot haver diferències en el redactat, però ens cal, anem amb dos anys de retard i això s'ha de tramitar –això s'ha de tramitar. Per tant, no toca, al nostre entendre, una esmena a la totalitat. Tenim cinc plans quadriennals des del 92. No s'entendria que seguíssim una nova legislatura sense un nou pla. La tramitació, com he dit..., el nostre vot serà de «no a l'esmena a la totalitat, serà de «sí a esmenes a l'articulat. I, llavors, com ja he comentat, per acabar, alguns aspectes que nosaltres creiem que cal reforçar, alguns aspectes que nosaltres creiem que cal millorar. Com he dit, millorar la difusió. Esperem que això es pugui fer a través del portal d'estadística. I si hi ha altres maneres o s'hi han de destinar altres recursos, també, dintre del pressupost 2016 perquè hi hagi millora en la difusió, doncs també valorar-ho. Millorar la coordinació entre les entitats. Moltes vegades no és generar més, sinó organitzar millor i ordenar millor les dades que es generen. Recursos necessaris per tirar-ho endavant, per tirar endavant els projectes que parlem. I millora del funcionament de l'Idescat. Copiar els sistemes d'altres llocs de referència que funcionin. Sistema nacional, modern i eficaç, com comentava. I, evidentment, control de dades; protecció de dades, però també un control responsable sempre –sempre– de les dades que es generen, eh?, perquè són dades molt i molt sensibles que han de fer-se servir amb les finalitats per a les quals es van crear. En definitiva, vicepresident, diputades, diputats, Catalunya Sí que es Pot, que ha presentat l'esmena a la totalitat, nosaltres votarem en contra de l'esmena a la totalitat, a favor de la tramitació. Evidentment, crec que podem fer de més i de menys, perquè als annexos, si cal detallar una miqueta més, que no sé si aportarà molt valor afegit a la llei..., ho podem fer. Però, en tot cas, nosaltres creiem que això ha d'anar endavant per tenir un sistema públic nacional de qualitat, eficaç, transparent i modern perquè ens asseguri un futur millor per a tots i totes. Moltes gràcies, presidenta, diputades i diputats.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Juan Milián, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Diputats, senyor conseller, vicepresident, professor Udina, director de l'Idescat, és evident que el Projecte de llei del Pla estadístic de Catalunya no serà el tema més polèmic de la setmana, tot i que a aquest ritme encara acabarà sent la reforma legal més important d'aquesta legislatura. Això si s'aprova definitivament, perquè, com saben, aquest és un projecte aprovat dues vegades pel Govern de la Generalitat, ja que el primer cop que es va aprovar va decaure al quedar dissolta aquesta cambra, i seria interessant que això no tornés a passar. El tema que ens ocupa, el Pla estadístic 2017-2020, és de caràcter aparentment tècnic, tot i que aquest tret no li treu importància política. El senyor Coscubiela deia abans que l'estadística serveix per donar forma als marcs mentals, eh? A vegades, les dades reboten, no?, contra els marcs mentals d'algunes persones. Hi ha gent que creu que el que està malament és la realitat i no pas les seues teories. Però més enllà d'això, l'estadística és important, perquè ens permet fer política. Política en minúscula, no? A vegades es parla molt de política en majúscula, amb grandiloqüència, però molt sovint és una manera d'evitar la complexitat de la política, d'aquella política que de debò serveix per a millorar les condicions de vida dels ciutadans. En aquest sentit, darrere de les estadístiques, de la fredor dels números, hi ha persones, i se'ns mostra una realitat social i econòmica de Catalunya que és plural i canviant, cada cop més canviant, i és una realitat que s'ha de conèixer per a fer bé la nostra feina i no legislar o impulsar polítiques basant-nos en prejudicis. No podem estar més d'acord, per tant, que un dels objectius generals del pla sigui el de promoure l'augment de l'ús de la informació estadística amb finalitats d'investigació científica, recerca i avaluació de polítiques públiques. Cada cop les dades estadístiques són més importants a l'hora de definir les polítiques públiques, també per a iniciatives privades, òbviament. I, per tant, és important que aquestes dades reflecteixin, al més fidelment possible, la realitat. Jo, com a usuari de l'Institut d'Estadística de Catalunya, de l'Idescat, doncs, sé que aquesta és una font que funciona raonablement bé, i que, de fet, ens és útil a l'hora d'analitzar i plantejar propostes polítiques. Una altra cosa són les propostes que pugui fer el Govern de la Generalitat basades o no en aquestes dades, i tamisades, com és lògic i democràtic, per la seva ideologia, o per les seves ideologies. Ja saben que en aquest sentit el nostre grup parlamentari discrepa profundament de les prioritats del Govern de la Generalitat respecte a les polítiques públiques, perquè, utilitzant una expressió que ha fet fortuna en el món estadístic més divulgatiu, creiem que el Govern a vegades es perd en el soroll i no sap veure, o no vol veure, els senyals. Però això ja seria un altre debat. Però perquè hi hagi bons senyals és necessària certa continuïtat. El fort component de continuïtat d'aquests plans, que en principi s'aproven cada quatre anys, ha estat i és una virtut, ja que així les dades ens permeten no només fer la fotografia de la realitat social, sinó també veure'n la pel·lícula, l'evolució socioeconòmica amb dades comparables any rere any. En aquesta mateixa línia, les estadístiques han de ser comparables a les que es publiquen a altres autonomies, a l'Estat i a altres instituts europeus. Els darrers plans anaven en aquesta línia. Ara potser falta una mica més de concreció i de transparència, com deia el senyor Coscubiela, i potser falten també algunes dades, com deia el diputat de Ciutadans, però en tot cas creiem que podem utilitzar el procediment legislatiu per acabar d'arrodonir tot allò que no acabi d'encaixar en el nostre context. En general, estem d'acord, des del Partit Popular, que aquest projecte tiri endavant. I, per tant, votarem en contra de l'esmena a la totalitat. Creiem que aquest pla ja va amb prou retard, va amb massa retard. No obstant, nosaltres, el Partit Popular, ens reservem el dret a presentar-hi esmenes i a treballar en la ponència per a millorar tot allò que creiem que és millorable. Finalment, agrair un cop més al senyor Frederic Udina, el director de l'Idescat, que es posés a disposició de tots els grups per explicar-nos les modificacions del pla i per respondre totes aquelles preguntes que teníem. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Eulàlia Reguant, del Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Bon dia. Gràcies, presidenta. Primer de tot, volia fer una prèvia en nom de tot el meu grup parlamentari, ja que tornem a estar avui al matí en un debat a la totalitat d'un projecte de llei, i, per tant, volem tornar a manifestar el nostre malestar perquè ahir es bandegés un debat iniciat al carrer i un projecte de llei començat al carrer pels col·lectius en defensa de l'educació pública. Perquè nosaltres entenem que..., i ho hem procurat fer en tots els debats a la totalitat aquí, hem procurat entendre que cal avançar i que cal acceptar l'entrada a tràmit dels projectes de llei per treballar-los col·lectivament aquí, al Parlament. I, per tant, normalment, no donem suport ni presentem pràcticament mai esmenes a la totalitat, perquè entenem que cal fer el debat aquí. Per tant, avui, per això, tampoc donarem suport a l'esmena a la totalitat presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot. Però entenem que això també ha de formar part de la coherència i del treball que fem aquí i que les esmenes a la totalitat no poden ser utilitzades políticament si el que volem és fer debats aquí i treballar aquí. Un cop dit això, i manifestat el malestar del grup parlamentari i dels col·lectius que ahir presentaven la ILP aquí, fer una sèrie de reflexions o de consideracions; és a dir, no donem suport a aquesta esmena a la totalitat, malgrat compartir moltíssimes de les crítiques; malgrat entendre que cal treballar aquí per modificar, millorar, adaptar aquest projecte de llei; malgrat que cal garantir la independència política; malgrat que cal vetllar perquè el Pla estadístic reculli realment totes les dades de les que necessitem, no només aquí, sinó que necessita la ciutadania per conèixer la realitat del país; malgrat que calgui vetllar, també, per com s'escullen els directors, etcètera. Malgrat tot això, nosaltres entenem que no cal donar suport a l'esmena a la totalitat, però que cal que aquí totes ens posem a treballar i a millorar el text. Un cop dit això, no?, entenem que cal fer reflexions, també, al voltant de la importància que donem o no donem a aquestes dades i l'ús que en fem. Perquè sovint parlem de les dades de l'Idescat, però després les utilitzem com ens sembla i com ens dóna la gana. Perquè, si mirem l'Idescat i mirem el llindar de risc de pobresa que estableix l'Idescat, que parla de famílies o d'unitats familiars de dos adults i dos infants i estableix aquest risc en 20.511,5 euros anuals, en canvi, tenim que el 2014 el Govern va modificar els llindars per rebre les beques menjador i establia que les unitats amb set membres, o sigui, a les unitats familiars amb set membres, el llindar estava –per rebre les beques menjador– en 20.951 euros, i les unitats familiars amb quatre membres, en 16.451. És a dir, en què quedem? El llindar de la pobresa és el de l'Idescat, per tant, li donem la importància que li correspon, o el llindar de la pobresa és el que ens interessa en un determinat moment per quadrar les xifres i els números que tenim? De la mateixa manera, segona xifra que utilitzem com ens interessa: ara s'ha posat de moda defensar la pobra gent que només cobra 90.000 euros bruts anuals. Però, en canvi, si mirem l'Idescat, ens adonem que el salari brut anual mitjà a Catalunya està en 24.253,73 euros. No entrem ja en la diferència entre homes i dones, perquè llavors encara seria pitjor, però la mitjana del salari brut anual a Catalunya és de 24.253. Per tant, si mirem això hauríem de vigilar quan parlem de classes mitjanes, no? És a dir, l'Idescat és l'espai que utilitzem, que li donem credibilitat i validesa per les xifres, sí o no? Perquè, si ho és, vol dir que la resta de criteris que fem servir quan ens interessa políticament per defensar una sèrie de gent no són els que corresponen i són interessos polítics que hi ha al darrere, de defensar unes persones concretes, uns col·lectius concrets, que res tenen a veure amb la defensa dels drets de les classes mitjanes, si és que encara existeixen després de la crisi, o de les classes baixes o les classes populars. Finalment, un altre criteri o unes altres dades que hauríem de mirar. Si mirem, també l'Idescat, l'enquesta d'usos lingüístics, ens adonarem que l'ús del castellà és sempre superior a l'ús del català exceptuant a les administracions locals i la Generalitat. Per tant, aquells que fan bandera que el castellà està perseguit, minoritzat, crec que avui que han parlat de l'Idescat i han dit que no donaran suport a l'esmena a la totalitat, entenc que li donen credibilitat a l'Idescat i haurien de plantejar-se quin ús fan de les dades. A més a més, i ja per anar acabant, i amb relació a això que estava dient, perquè aquí molt probablement, llavors, em surt la vena de deformació professional, i em sap greu si a algú no li agrada el que diré, però, l'estadística no és una ciència exacta, per tant, evidentment, és molt difícil o és molt agosarat dir que n'extraiem valoracions objectives. És més –i aquí és la última reflexió que volia fer i que crec que és important que tinguem en compte–: l'estadística no és neutra, podem trobar situacions on ens adonem que en funció del que preguntem traiem uns resultats o en traiem uns altres. Una persona amb un treball temporal precari, en un determinat moment constarà com a població activa a l'enquesta de població activa; per tant, tindrem una enquesta de població activa no diré falsejada, però sí, en certa manera, que oculta una realitat molt més profunda, perquè el mes de gener aquesta persona constarà com a població activa, però en condicions laborals precàries molt probablement el mes de febrer hi constaria com a no activa. Per tant, aquests elements també, per exemple... –que és l'exemple que estàvem posant de l'enquesta de població activa–, són elements que s'haurien de tenir en compte i ampliar el ventall i posar-hi molts més matisos, perquè, realment, les dades de l'Idescat, les dades de l'estadística fossin molt més un reflex de la realitat i no les utilitzéssim per al reflex que volem donar. Amb això el que nosaltres volem dir és que donarem suport que aquesta llei entri a tràmit, però que entenem que l'estadística s'utilitza, també, políticament i que, per tant, caldrà que, en el marc del debat que fem aquí, establim criteris de manera que garantim la independència de totes les enquestes que es facin a través de l'Idescat, de manera que siguin el màxim d'objectives sense ser mai objectives les dades que es donin. Amb tot això, aquí ho deixo. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Oriol Amat, del Grup Parlamentari de Junts pel Sí.
Gràcies, senyora presidenta. Honorable conseller d'economia, consellera, diputats i diputades –i aprofito per saludar, també, el doctor Frederic Codina, director de l'Idescat i company a la UPF–, parlaré de quatre temes. El primer és la importància de les dades avui dia –s'hi han referit alguns dels diputats que m'han precedit. Les dades, sens dubte, avui dia són un tema cabdal. Si el segle XIX va ser un segle on la revolució la va fer el vapor i les empreses més potents eren els ferrocarrils, empreses similars, al segle XX ha estat la informàtica i la gran revolució la van fer empreses com IBM, etcètera; al segle XXI són les dades, eh? Si mirem el darrer any, l'empresa de tot el món que més ha incrementat la capitalització a borsa és l'empresa Google, una empresa que, bàsicament, el que fa és viure i generar valor a partir de les dades; per tant, clarament, les dades són una font de riquesa. A més, avui dia hi ha una gran demanda de transparència. Ahir mateix el diputat Benet Salellas, si no ho recordo malament, doncs, es va referir al tema de la demanda de transparència en la rendició de comptes. Doncs això té a veure amb dades, eh? Com es diu sovint, el que no és mesura no existeix. Recordo fa uns anys una carretera que s'havia de desdoblar cap a Lleida i que semblava que hi havia el pressupost, però no es posaven d'acord el ministeri, no es posava d'acord amb els hotelers, en fi, amb les administracions locals, etcètera, els ecologistes... Doncs va haver-hi un periodista que es va dedicar a recollir les persones que morien en accidents en un tram concret d'aquesta carretera, i va publicar un article que es deia «I ja van cent, perquè havia arribat a cent persones –a cent persones– que s'havien mort en aquell tram de carretera que no es desdoblava. Bé, doncs, un tema que no es desencallava durant vint-i-cinc anys, de cop i volta, en poques setmanes es va desencallar i al cap de dos anys es va inaugurar aquella autovia. Les dades són fonamentals. Els donaré una altra dada. El Parlament, en aquests moments, doncs, està molt capficat i tenim el tema de la millora dels horaris, de fer-los compatibles amb la vida de les persones, familiar, etcètera. Bé, doncs, una dada interessant és que els plens, en aquest Parlament, duren entre catorze i setze hores, i això suposa unes 620 hores a l'any, i el que he fet és anar a la pàgina web del Parlament britànic i veure quant duren els plens; duren unes sis hores –en lloc d'entre catorze i setze hores duren sis hores– i en total a l'any, mentre nosaltres estem asseguts en aquesta sala unes 620 hores, al Parlament britànic, que segurament té alguna competència més que nosaltres, de moment, doncs, estan asseguts..., en lloc de sis-centes vint hores, estan asseguts 429 hores. Per tant, nosaltres estem asseguts en el nostre Parlament, al saló de plenaris, un 44 per cent més d'hores que els parlamentaris britànics. Bé, aquesta és una dada que si tinc oportunitat en els propers mesos, doncs, l'aniré recordant per si podem gestionar d'una altra manera la gestió dels temps. Són dades..., les dades ajuden a prendre decisions. Aleshores, els donaré una altra dada. Aquesta està treta de l'Idescat, eh? A la universitat som usuaris de les dades de l'Idescat, per descomptat, i com algun diputat ja ha manifestat, doncs, estem molt contents i molt satisfets i creiem... –parlo, en aquest cas, per opinió personal–, creiem que el nivell que té l'Idescat per les dades que subministra, doncs, és un nivell molt bo i homologable, similar a països als quals ens voldríem assemblar, sobretot països nòrdics, països del centre d'Europa, Canadà, etcètera. Bé, doncs, els donaré una dada, també, de l'Idescat. Sovint es diu que estem en un país de pimes. Bé, anem a veure si això és veritat. A Catalunya tenim 594.498 empreses –594.498 empreses–; d'aquestes empreses, el 99,7 per cent, segons l'Idescat –el 99,7 per cent–, són empreses de menys de dos-cents treballadors. Per tant, les empreses de més de dos-cents treballadors són el 0,3. O sigui, teníem: el 99,7 per cent d'empreses són de menys de dos-cents treballadors, el 0,3 té més de dos-cents treballadors. Anem a veure si som un país de pimes: si ens comparem, per exemple, amb Holanda... –que Holanda es diu que sí que no té una estructura com nosaltres–, Holanda, en lloc de tindre el 99,7 per cent de pimes, en té el 99,2. El que passa, que, en lloc de tindre un 0,3 d'empreses més grans de dos-cents empleats, com tenim nosaltres –en lloc de tindre un 0,3–, ells tenen un 0,8. Per tant, això que som un país de pimes es podria llegir d'una altra manera, que és que: més que ser un país de pimes, el que som és un país que té poques empreses grans, que és una manera diferent d'interpretar aquestes dades de l'Idescat. Una altra dada que els dono de l'Idescat: l'any passat va ser un bon any per al teixit empresarial, comparat amb anys anteriors. Les empreses que tenim a Catalunya van augmentar en 8.055. Tenim 8.055 més empreses el 2015 que el 2014. Això està molt bé, però hi ha una altra dada, que és molt interessant: a Catalunya, l'any 2015 es van crear 104.492 empreses –104.492–, però en van tancar 96.437; el saldo són 8.055. El saldo està molt bé, però el que fa pensar és com pot ser que hagin tancat 96.437 empreses. Bé, passo al segon punt. El primer era per donar relleu a la importància d'aquesta llei que avui estem intentant aprovar, doncs, que tiri cap endavant. Al projecte de llei..., ja s'hi ha referit el vicepresident, d'Economia, del Govern de la Generalitat. Si fem aquest pla, aquesta llei, és perquè hi estem obligats per la Llei d'estadística; és el sisè pla; és una llei que tracta informació i competències que són competències exclusives de l'Estatut d'autonomia. És un pla que millorarà la fiabilitat de les dades; la diputada Reguant s'hi ha referit, eh?: hi ha qui diu que l'estadística és l'art de mentir amb precisió –segur que el professor Udina no ho compartirà–, eh? L'estadística és l'art de mentir amb precisió. I la diputada Reguant deia que l'estadística no és una ciència exacta, eh?, potser el que..., una valoració personal seria: l'estadística sí que és una ciència exacta, el que ja no és exacte és quan agafem les dades i les interpretem. Aquest pla que es vol tirar endavant és un pla que permetrà accedir a dades confidencials i permetrà als investigadors accedir a aquestes dades, sobretot permetrà a entitats que avaluen polítiques públiques poder utilitzar les dades per avaluar polítiques públiques. Això és molt important. I, lògicament, tal com ja preveu el pla, es preveu fer-ho, és a dir, utilitzar dades confidencials, però garantint, doncs, totes les proteccions que demana també la carta europea d'estadística en relació amb aquest punt. S'han referit els diputats que m'han precedit al tema del nomenament de l'Idescat, del director de l'Idescat. Ja ho diu el projecte de llei: ha de ser nomenat amb criteris tècnics, per quatre anys, renovable per un cop. He mirat, en aquest punt, com que abans el diputat Coscubiela s'hi ha referit, al tipus de nomenament que es proposa en aquesta llei, he mirat en altres comunitats autònomes, inclusiu en alguna on el seu partit o algun dels partits que componen la coalició ha governat durant bastants anys, per exemple, Andalusia, i he vist que el tipus de nomenament que té el director de l'institut d'estadístic d'allà, doncs, és com el que volem mantindré i proposa aquest projecte de llei. És a dir que em sorprèn que aquest sigui un tema tan cabdal quan on s'ha governat no s'ha fet aquest sistema diferent que vostè proposava. Passo al tercer punt, concretant una mica més el tema de l'esmena a la totalitat. Jo sé que el diputat Coscubiela i el seu grup tenen una trajectòria pacifista fora de tot dubte, com la resta de grups que estem en aquest Parlament, però em passa el mateix que a altres diputats que m'han precedit, que no entenem aquesta esmena a la totalitat. Perquè això, com es diu sovint, és matar mosques a canonades, eh?, matar mosques a canonades. La llei clau que tenim d'estadística a Catalunya no es modifica, els temes claus a què vostè s'ha referit no es modifiquen, amb relació a la llei que tenim aprovada des de l'any 98, i el que fem és millorar punts –que vostè no s'hi ha referit, als punts que millorem. L'Idescat, quan fa un pla anual –que l'ha de fer cada any–, aquest pla el proposa, l'exposa el Consell Català de l'Estadística, que fa recomanacions i també un dictamen previ; aquest pla és presentat a la conselleria d'Economia; el Govern l'ha d'aprovar, però el Govern, d'acord amb l'article 10 i l'article 43 de la Llei 23/1998, doncs, ha de donar compte d'aquest pla, i també de la finalització del pla, eh? Ha parlat de «cessió de sobirania; jo, com altres diputats, doncs, aquest punt no l'entenc. Acabo. Per acabar, simplement, volia posar en valor la labor de l'Idescat. Tenia fa uns anys un pressupost de 8 milions, ara el té de 5,8; són setanta-cinc cèntims per habitant/any. L'Institut Basc d'Estadística té cent cinquanta empleats, l'Idescat en té cent cinc; en lloc de 154 en tenim cent cinc. I volia posar en valor també la bona feina que ha fet en els darrers anys d'integració de base de dades, i incidir que tenim reptes importants per als propers anys, que són utilitzar bé aquesta informació i sobretot integrar en el futur en paquets estadístics que permetin tractaments més fàcils la informació. Moltes gràcies, senyora presidenta; gràcies, diputats, diputades.
Moltes gràcies, diputat. [[Alguns aplaudiments.]] Acabat el debat, procedirem ara a cridar a votació. [[Pausa llarga.]] Procedirem a la votació de l'esmena a la totalitat, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot. Comença la votació. L'esmena ha quedat rebutjada per 11 vots a favor, 122 en contra i cap abstenció. Per tant, aquesta iniciativa continuarà la seva tramitació. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques de salut laboral]] [[302-00038/11]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia. El setzè punt és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques de salut laboral, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya Sí que es Pot. Per a exposar-la, té la paraula el senyor Marc Vidal. [[Remor de veus.]] I demano, si us plau, als diputats i diputades que surtin en silenci de la cambra, perquè puguem continuar la sessió. [[Pausa llarga i remor de veus.]] Si us plau... [[Pausa.]] Gràcies –gràcies. [[Pausa.]] Diputat Vidal, quan vulgui.
Moltes gràcies, presidenta. Bé, crec que hauré de començar demanant disculpes perquè, més que una moció, el que els he presentat és un llençol. Però, mirin, toquem tan poques vegades el tema de la salut laboral que estem acumulant quantitat de feina, i, per tant, aquesta feina ens surt propositiva, ens surt per fer propostes, i això és el que els hem presentat. Però ja els adverteixo que queden temes –queden temes– en el calaix, malgrat que avui aprovarem –ho espero així– un conjunt de mesures importants per començar a revertir la situació de desemparament que viuen des de fa anys la salut i la seguretat dels treballadors i les treballadores en els seus entorns de treball. Voldria començar agraint la participació i la bona voluntat negociadora dels grups que han presentat esmenes, que segur que acabaran enriquint el text final. I vull fer-ho especialment, perquè això em permetrà també criticar-los descarnadament quan toqui sense problemes de consciència, al grup que dóna suport al Govern, perquè ha presentat moltes esmenes i ha tingut la voluntat de transaccionar per arribar a acords col·lectius. Després en parlarem, però quan toca és de justícia dir-ho. Ara bé, sàpiguen que li estan posant molts de deures i li ho estan posant molt més difícil al seu Govern, perquè li estan donant moltes i molt completes obligacions, que nosaltres estarem amatents perquè aquestes obligacions es compleixin acuradament. Així, doncs –i parlem de la moció–, aquesta moció pretenia tocar i fer propostes a l'entorn de tres grans grups de temes amb relació a la salut laboral. El primer, el control de la sinistralitat i la integració de la prevenció a partir de recuperar elements que ja estan legislats, elements que ja estan acordats però que no es compleixen prou. El segon gran grup eren mecanismes per evitar la infradeclaració de malalties d'origen laboral, que generen una despesa econòmica no justificable per part de la sanitat pública, quan hauria d'estar coberta per les mútues, i que resten drets laborals als treballadors i les treballadores en ser considerades com a contingències comunes allò que haurien de ser contingències professionals. I el tercer gran grup, el control, l'avaluació, la prevenció de nous riscos concrets, específics, de naturalesa laboral, quan se n'està detectant una alta incidència i una alta prevalença amb relació a la poca prevenció i al poc reconeixement que se'n fa. En el primer dels tres aspectes, no demanàvem fer complir la llei i ja està, perquè això ja ho fem moltes vegades i no serveix per res, no vol dir res, sinó que demanàvem incidència en temps concrets –temps concrets– i en aspectes concrets: en tres mesos, calendari, selecció de mesures en temes que ja tenim acordats –el Pla de seguretat i salut laboral, el Marc estratègic de seguretat i salut–, calendari i selecció. I, en segon lloc, control i inspecció en aspectes específics que sabem que estan fallant: els plans de prevenció i l'aplicació de les mesures de prevenció, la revisió dels contractes dels serveis de prevenció aliens i el compliment de l'activitat formativa. Si som capaços d'incidir en el control d'aquests tres aspectes, estem convençuts que notarem els resultats d'una manera ràpida. En el segon apartat, proposem mecanismes concrets per fer aflorar les declaracions de danys a la salut en els entorns de treball, que no estan prou declarades o que no estan gens declarades. Primer, un informe de la despesa sanitària pública per abordar el tema del pagament per part de les mútues del que haurien de ser contingències professionals; però immediatament el disseny i la implementació de protocols per facilitar la comunicació de sospita per part dels serveis de prevenció; la inversió de la càrrega de la prova de manera que hagin de ser les mútues qui demostrin que no és dany professional, i no a la inversa com ara; un sistema d'alertes de l'atenció primària de l'àmbit sanitari davant la sospita de dany professional, i un programa de reforçament de les unitats de salut laboral centrant-nos en els aspectes de suport, seguiment i diagnosi que facilitarien aquest aflorament de danys d'origen professional. I, al tercer apartat, davant de l'aparició de nous riscos professionals, reclamem un pacte català per encarar-los i establir mesures, però també un programa d'actuació específic sobre malalties que se n'ha observat una alta incidència i una alta prevalença; parlem sobretot de les musculoesquelètiques –recordem Las Kellys–, també de les que produeixen càncer –recordem els silestones, els formaldehids, per exemple–; resoldre el tema de l'amiant, en el mateix sentit d'invertir la càrrega de la prova i donar suport per part de l'Administració, que és un tema que ve de molt lluny, que té molts afectats i que no està ben resolt. I, per últim, el tema de la fibromiàlgia, on allò que demanem és ben senzill, que és que tornem a aprovar i a donar validesa a una resolució molt completa que ja va aprovar aquest Parlament, però va ser a la passada legislatura, cap als finals, i va caducar en acabar la legislatura. En resum, doncs, aquesta és la moció, llarga –cert–, llençol. Després parlarem de les esmenes, que, com tots vostès saben, també han estat llargues i molt productives. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per a defensar les esmenes presentades, té la paraula la senyora Mireia Vehí, del Grup Parlamentari Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Jo, de moment, no faré gaires comentaris sobre pentinats i roba; jo ja veuen que normalment vaig despentinada, però el que sí que volia explicar-los és que avui porto una samarreta de les Quatre Roses de Can Vies que fa referència a quatre persones detingudes durant els fets de Can Vies, una de les quals tenia la síndrome de Tourette i el tracte que va rebre va ser més que qüestionable. Dita la prèvia, comencem amb la moció. Nosaltres ja li hem manifestat al senyor Vidal: votarem a tot a favor. Ens sembla correcte, necessari; ens sembla que és una moció bastant de consens. Gràcies per acceptar-nos l'esmena sobre l'ICAM, que ja li vam fer també al senyor Gibert al Ple passat. El que passa..., i amb tota la humilitat i el respecte, ens sentim una mica com en el dia de la marmota; és a dir, van passant mocions sobre temes laborals que van posant «tirites, que fan referència a coses molt necessàries, però que tenen..., com ho diria, poca capacitat transformadora de la realitat laboral que tenim. Llavors, jo no voldria repetir el discurs de la setmana passada, perquè la consellera ja..., suposo que ja es va anotar tots els temes. El que sí que..., volíem centrar el discurs una mica en reflexions de fons. Sobretot en tres idees clares que són elements centrals o vectors d'opressió centrals que generen marges, que generen marges de drets i que entenem que des d'aquest Parlament és on s'ha d'incidir per garantir drets laborals. Recordem que el treball és la palanca d'accés a drets, a molts drets, entre els quals, els de ciutadania, i que, per tant, si parlem de mercat laboral i si parlem de drets laborals, hem de centrar-nos, sobretot, en allò que genera marges i en aquests marges per fer una societat més justa. Quan parlem de marges parlem de ciutadania, de gènere i de classe. Genera marges la manca de drets de ciutadania; genera marges que hi hagi gent que no té dret al treball –i això ho hem de resoldre–; genera marges, en termes de gènere, la invisibilitat i l'explotació de la manca de reconeixement dels treballs domèstics i de cura; genera marges que la cura familiar no cotitzi, que hàgim de cuidar les nostres famílies com puguem, fent equilibris, i que l'Estat no en reconegui que és una aportació imprescindible perquè la vida necessita de la cura, i, si no hi ha cura, no hi ha vida; genera marges, en termes de gènere, també, que els treballs en termes de cura que sí que són reconeguts –treballadores domèstiques, el senyor Vidal parlava de Las Kellys, treballs de neteja i altres– que siguin sota unes condicions d'explotació intolerables; genera marges i necessitem, com a mínim, ratificar el conveni de l'OIT, com a mínim, i després necessitem lluitar perquè les persones que fan treballs de cura remunerats ho puguin fer en unes condicions dignes. Genera marges que a les treballadores sexuals no se'ls reconeguin els drets. Ja no parlo d'obrir el debat sobre si el treball sexual és un treball recognoscible o no, el debat és que tenim moltes dones que exerceixen el treball sexual i que necessiten que se'ls reconeguin els drets laborals. Genera marges, en termes de classe, la persecució que suposa la manca de reconeixement de l'economia popular que aguanta la crisi a casa nostra. Podem parlar de manters, de venda ambulant, però també podem parlar de moltes altres feines que no poden inserir-se en l'economia formal i que, per tant, han de fer-ho en termes d'economia informal o popular, i que se les, diguéssim..., no només no se les reconeix, sinó en molts aspectes se les persegueix. Tots aquests marges, tot això, té molt a veure amb la salut laboral, sobretot té a veure amb la concepció del treball. Com deia, el treball és la palanca d'accés a drets i el que no pot passar és que els vectors d'opressió –el gènere, la classe i l'origen– siguin constantment elements que fan del treball i de la ciutadania un privilegi i no un dret. Deia Maria Mercè Marçal..., o parlava del «tèrbol atzur de ser tres voltes rebel. Senyor Vidal, el convidem a treballar per un marc de relacions laborals català, per un estatut dels treballadors a Catalunya i per fer la república catalana justa, rebel tantes vegades com calgui i la república on tots i totes hi tinguem drets. Gràcies.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Pol Gibert, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Doncs, aquest migdia tenim a debat una nova moció sobre salut laboral, una més després de la que vam poder debatre fa quinze dies en aquest Ple. Ens agrada veure que aquest Parlament, doncs, s'agafa amb seriositat el tema que és la xacra que vivim amb les malalties professionals i els accidents laborals. Tot i que reiterem un tema que vam debatre fa molt pocs dies, creiem que mai és sobrer, i aquesta proposta de Catalunya Sí que es Pot és benvinguda per posar sobre la taula encara més elements per defensar la situació que pateixen els treballadors en el seu lloc de treball diàriament. En els darrers mesos veiem com la relació entre la devaluació de condicions de treball, per una banda, i accidents laborals, per l'altra, és evident i salta a la vista, i la moció que se'ns presenta té un caràcter evidentment tècnic, profund, com ja s'ha dit, «un llençol, com ens ha dit el seu propi proponent, i que nosaltres volíem comentar alguns aspectes que ens semblen importants. Primer de tot, un tema de fons: nosaltres considerem que fer servir el terme «sinistralitat , doncs, no és del tot correcte, perquè el que fem és assimilar un concepte propi de les mútues i de les asseguradores quan hauríem de parlar d'accidentalitat i malalties professionals. Més que re, perquè, tot i que pot semblar un concepte superficial, creiem que és important assentar la paraula que és adequada i no fer servir paraules pròpies del llenguatge dels negocis. I així hem pogut al final trobar, d'acord amb el ponent també, algun terme intermedi que fes una mica d'encaix al text final. En segon lloc, també volíem fer especial esment al que són els serveis de prevenció mancomunats. I és que el nostre grup creu important fer-hi una referència, perquè són un lloc on generalment trobem el gran focus d'irregularitats en aquest aspecte. I creiem que una revisió del que serien els informes anuals que fan aquest tipus de serveis mancomunats, seria un bon pas per tenir un major control sobre aquests. No ha estat possible i ho lamentem, i creiem que hauria sigut una bona aportació en aquest text final. Pel que fa a la resta de la moció, evidentment nosaltres la compartim i esperem que també ho faci així la resta de la cambra. Creiem que és un impuls a l'acció de govern en matèria de salut laboral, que és molt necessari. El nostre grup considera, i així ho ha dit altres vegades en aquest faristol, important posar en marxa mesures necessàries per adequar la prevenció de riscos laborals a la realitat laboral actual, molt crua, a la vegada que ataquem, i no ens n'oblidem, dels efectes que produeix la precarietat laboral i els seus orígens, el pecat original de com ens trobem avui en dia. Aquests dos elements, la precarietat i la valoració de condicions laborals, ens porten a on estem en aquests moments, ens porten a un increment evident d'accidents de treball i de malalties professionals. I ho fem, i ho volem fer, volem posar sobre la taula una bateria d'actuacions que van des l'actuació inspectora, com no pot ser d'una altra manera, fins a l'increment, per part de les empreses, de la inversió en prevenció de riscos laborals. Però, sobretot –i aquí contradiré el proponent, el company Marc Vidal–, ens hem d'assegurar que la llei es compleix. No podem pujar aquí i dir que no ens..., diem que ens és un aspecte secundari. Si la llei es complís no estaríem avui aquí defensant aquesta moció. Perquè, en resum, només estem demanant això: estem demanant actuacions per reforçar que la llei es compleixi. I un compliment efectiu de la norma vigent seria la solució perfecta a la situació actual. Només així tindrem garanties de millorar la situació en què ens trobem, i evitarem que milers i milers de treballadors segueixin deixant-se la salut diàriament en el seu lloc de treball. Gràcies, presidenta, i el nostre grup votarà a favor de la moció.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Martín Barra, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, señora presidenta. Diputados, diputadas, Catalunya Sí que es Pot nos presenta una moción sobre lo que no solamente es un mandato legal, sino también ético y social, como es la lucha contra los riesgos para la salud derivados de la actividad laboral. Y esta moción, como ya se ha comentado, incluye una gran cantidad de puntos agrupados en tres epígrafes concretos. El primero hace referencia a la disminución de los daños derivados del trabajo y a su prevención. Ahora mismo en Cataluña tenemos en esto momentos el tercer Pla de govern de seguretat i salut laboral, 2015-2020, que, por cierto, conseller, espero que como estos días se habla mucho de presupuestos, que si se asume unas cosas, que si otras…, espero que esta partida presupuestaria que está prevista en este plan sí se incluya en los presupuestos; no se olvide de ello, por favor. En este plan se afirma: «Per a la definició d'aquest tercer pla de govern s'han tingut també en compte l'experiència obtinguda de l'aplicació de plans de govern, acords i estratègies anteriors, que han aportat, a banda de resultats molt positius, coneixements i... Resultats molt positius? ¿De los planes anteriores? El plan anterior, el segundo plan de gobierno estaba previsto para el período 2009-2012 y se prolongó hasta 2014, pero su evaluación se hizo antes de que finalizara el plan. En esa valoración se incluyó, por ejemplo, el índice de accidentes laborales con baja laboral, pero solo hasta 2013, que, por cierto, había subido. Por cierto, también subió en el 2014 y siguió subiendo en el 2015. Cerrar la evaluación antes de tiempo tapaba la realidad y permitía afirmar que se habían obtenido resultados muy positivos. Un solo dato: el número de accidentes laborales graves en trabajadores con contrato fijo ha crecido en el 2015 un 28 por ciento, y había crecido en el 2014 un 18 por ciento. Obviamente, esta cifra no hay que echarle la culpa al plan del govern. La gravísima crisis, de la que aún no hemos salido, puede tener una parte de responsabilidad porque incluso los trabajadores con contrato fijo pueden tener miedo a perderlo, asumir más riesgos en su trabajo, frecuencias, ritmos exagerados e, incluso, las empresas, para su subsistencia, pueden haber hecho reducciones en sus gastos de inversión o en su inversión para prevención, pero no podemos hablar de resultados «molt positius. Además, se omitió las cifras de los accidentes laborales que no ocasionan bajas y que también habían aumentado. Y estos accidentes, aunque sean más leves, ya son un reflejo de que algo falla en la prevención y son el preludio de accidentes más graves. En resumen, en salud –en salud– sabemos que con un diagnóstico erróneo no se puede plantear un tratamiento eficaz. Por tanto, cuando en esta primera parte de la moción se pide que en el plazo de tres meses se presente un plan específico para reducir la siniestralidad, solo podemos decir que es absolutamente necesario. El segundo grupo de propuestas de la moción hace referencia a la infradeclaración de enfermedades profesionales y se pide que se informe del coste que hemos pagado, desde la sanidad pública, para cubrir atención que correspondería a mutuas patronales. La casuística que yo podría contarles sería inmensa pero solamente me referiré a un caso: un paciente que yo atendía, un señor que colocando puertas, que era su trabajo, se le cayó una en el pie y la mutua no lo atendió, dijo que eso correspondía a la Seguridad Social, que no era un accidente de trabajo. Porque resultó que, posteriormente, le hicieron una prueba de imagen en la que apareció un hallazgo casual que nada tenía que ver con su clínica, pero hemos pagado, entre todos, esa atención. Es evidente que hace falta mejorar los procedimientos de detección de estos procesos para que las mutuas no carguen a la sanidad pública costes que les corresponden a ellas. El tercer grupo de propuestas de la moción hacen referencia al reto que suponen los nuevos riesgos de naturaleza laboral, para los cuales no tenemos, en estos momentos, planes eficientes, por lo que se pide análisis, investigación, prevención, etcétera. En este apartado, agradecemos que se haya incorporado una de las enmiendas que proponía nuestro grupo. Y, finalmente, también vemos que se ha incluido un nuevo punto, un punto que no estaba en el texto original, a instancias de las CUP. Como ya ha comentado otro que me ha antecedido, hace quince días en el Pleno también tratábamos estos temas, y es que este punto ya estaba allí. Bueno, lo votaremos dos veces, tampoco es que pase gran cosa, pero si la CUP tenía, no sé, algún recelo de que el Gobierno no lo iba a cumplir, pues tienen, ustedes, más medios que otros grupos para insistirles, tienen, ustedes, más acceso, creo, tienen más posibilidades de influencia. En Ciutadans, votaremos a favor de todo el contenido de esta moción. Prevenir en todo lo que sea posible los accidentes y enfermedades relacionados con el trabajo, además de ser una exigencia, desde el punto de vista de la salud de los trabajadores, va a repercutir también de forma muy positiva en la economía y en la competitividad de las empresas. Muchas gracias.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Bernat Solé, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Moltes gràcies, presidenta. Diputats, diputades, consellera, conseller, permetin-me començar llegint, textualment, el següent: «El treball esdevé una eina fonamental a la construcció de l'autonomia de les persones i en la definició dels projectes vitals d'aquestes, per això la crisi i un marc de relacions laborals poc adequat han coartat aquests elements de llibertat personal; cal aprofundir, doncs, en un nou model productiu i propi que defineixi un mercat de treball competitiu i socialment avançat, amb mesures com ara el desplegament del tercer Pla de govern de seguretat i salut laboral 2015-2020. Si he citat concretament aquest text és, precisament, senyora Vehí, que no posarem tiretes, sinó que farem una sanació total en la mesura del possible, i, senyor Vidal, els deures que ens encomanen estem disposats a fer-los, perquè els podem fer. Certament, encara avui tenim 90 persones que han perdut la vida en el seu lloc de treball i 753 que han patit accidents greus durant l'any 2015. Permeti'm també expressar el nostre record per a elles i transmetre el suport a les famílies. I és precisament per aquest motiu que té sentit aquesta moció i qualsevol política dirigida a reduir aquestes dades. La política ha d'estar al servei de les persones i és en mocions com la d'avui que pren totalment el seu sentit. Per això, des del Grup Parlamentari de Junts pel Sí trasllado al grup proposant de la moció el nostre compromís i suport amb el seu contingut, i celebro, també, l'intens treball que ens ha fet arribar a aquest consens, i no li negaré aquest treball d'enginyeria parlamentària que ens ha permès arribar a aquests consens. En tot cas, i abans d'entrar en el contingut de la proposta, crec necessari i important fer la següent reflexió: vostès han plantejat una sèrie d'acords i mesures basades en una realitat ingent, és cert, i això ens aboca a millorar en termes de prevenció i en termes de detecció, és cert, no ho poso en dubte. Però, tampoc poso en dubte totes aquelles empreses, tots aquells treballadors i tots aquells autònoms que estan fent bé les coses, que fa temps que tenen la sensibilitat per incorporar aquelles mesures de prevenció i de seguretat en les seves activitats. I crec que això cal posar-ho en valor, no ho hem d'oblidar: hi han moltes empreses, molts treballadors que estan fent bé les coses. Fruit d'aquest consens disposem d'una eina molt valuosa com és el Pla de seguretat –com he citat– i salut laboral 2015-2020, que ens ha de portar a la reducció d'aquestes dades; un pla de seguretat amb un calendari concret i que està vetllant, dia rere dia, pel compliment de la legislació vigent i de totes les mesures que s'incorporen en aquesta moció. Precisament, la consellera Bassa, fa pocs dies, anunciava en aquest mateix hemicicle un important increment de tècnics habilitats per dur a terme el control de les mesures de seguretat i salut que prenen les empreses del nostre país amb l'objectiu de reduir la sinistralitat laboral de Catalunya i vetllar, d'aquesta manera, per la salut dels treballadors i treballadores. No oblidem que una part d'aquesta competència correspon a l'Estat, i, en aquest sentit, voldríem disposar de les eines pròpies i necessàries per apropar-nos als nivells de sinistralitat de molts països europeus. També és cert, i no menys important, el procés a seguir per a la detecció i declaració de danys relacionats amb el treball, i és evident que la gestió dels recursos que disposa el Govern de la Generalitat ha de ser eficient. I, en aquest sentit, hem de detectar aquells casos que en aquests moments estan incorporats a la sanitat pública i que haurien de derivar-se on els correspon: a les mútues concertades i pagades per les mateixes empreses. Finalment, i si el temps m'ho permet, posar en valor aquest marc estratègic; un marc que ens ha de permetre incloure la participació de les administracions laborals, dels agents sanitaris, agents econòmics, agents socials implicats per dur a terme, d'una forma eficient i efectiva, aqueta detecció. I, al mateix temps, i tal com està previst en el Pla de govern, presentar en els propers mesos, i dins del Pla director de salut laboral, un programa d'actuació específic davant l'aparició d'afectacions de tipus laboral, com també la detecció i reconeixement d'afectacions existents. Des de Junts pel Sí traslladem a aquest Parlament el nostre compromís i responsabilitat per treballar en aquest sentit, per implementar aquest Pla director de salut laboral; però, sobretot, el nostre màxim compromís i responsabilitat per fer del treball un espai digne de desenvolupament personal i professional, on els nostres treballadors i les nostres empreses se sentin segurs i acompanyats, on el treball de qualitat estigui per sobre de la precarietat, on treballar sigui allò que ens fa dignes i sobirans. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. [[Alguns aplaudiments.]] A continuació, té la paraula el senyor Fernando Sánchez, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. «El trabajo, dicen los economistas, es la fuente de la riqueza. Pero es mucho más todavía: es la condición fundamental primera de toda vida humana, y lo es hasta tal punto que, en cierto sentido, hemos de decir: “El trabajo crea al hombre.” Este párrafo de Friedrich Engels es unilateral, es..., pero yo creo que tiene una intuición profunda –una intuición profunda–, y esta intuición es que en cada golpe de martillo, en cada pan amasado, en cada discurso pronunciado, en cada artículo escrito hacemos el mundo y nos hacemos a nosotros mismos. Y, por tanto, esta intuición profunda, que en el fondo es muy aristotélica, de decir que en el trabajo hacemos y nos hacemos, y que apunta a que el trabajo es mucho más que un intercambio de tiempo a cambio de dinero, que el trabajo es mucho más que un engranaje en una gran cadena de producción, que el trabajo es mucho más que una ocupación o un puesto, como sabe la consellera, que por eso le ha cambiado el nombre a la conselleria. Porque el trabajo es eso: la transformación del mundo a través de la cual nos configuramos a nosotros mismos, delineamos nuestra personalidad, damos sentido a nuestro itinerario vital, nos encontramos con los demás y podemos contribuir al avance social. Y por eso el paro es una maldición; pero no es una maldición bíblica, es una maldición antropológica. Y para que esto sea así, para que estas palabras de Engels, que tienen cierto sentido, sean realidad, tienen que darse dos condiciones: una, que haya trabajo, y dos, que sea de calidad. En la primera, que haya trabajo, creo que vamos en la buena dirección. Hemos creado 1 millón de trabajos en dos años. En la segunda –en la segunda–, tenemos camino por recorrer, y ahora el portavoz que me escucha no me podrá pegar bronca por citar a Engels, pero, en cualquier caso, esta moción va en la buena dirección; va en la dirección de crear condiciones laborales positivas para que el trabajo sea este ámbito de realización. Y yo creo que hay un consenso claro en Cataluña; hay un consenso claro que es que tenemos una buena legislación de seguridad y de salud laboral, lo que pasa es que está mal aplicada y tenemos un índice de siniestralidad altísimo –altísimo–, ochenta mil accidentes en un año, más de sesenta muertos en un año es muchísimo. Y por tanto, hay que hacer frente aquí, y para solucionar, dos decretos. Dos decretos aprobados, como usted decía, señor Vidal, en su anterior comparecencia, en su interpelación. Un decreto es el que aprobó José Luis Rodríguez Zapatero y que daba la ventaja a las mutuas. Y aquí se cumple una vez más eso que ya he denunciado más de una vez desde esta tribuna: la izquierda catalana y española muy valiente y muy atrevida en lo cultural y rendida y cobarde ante el capital. Esto lo hace la señora Colau, el señor Rodríguez Zapatero y cuando la CUP gobierne hará lo mismo. Y, por otro lado, la decisión del señor Boi Ruiz –y, por otro lado, la decisión del señor Boi Ruiz– de eliminar el decreto y la Instrucción 1/2007, que, bueno, también ha vuelto a dar y ha vuelto a dejar a los trabajadores más indefensos, ¿no? Y nosotros pedimos que las mutuas asuman su responsabilidad, ni más ni menos, ni más de la que tienen que asumir pero tampoco menos; es decir, la que corresponde. Y yo me alegro de que el señor Vidal, precisamente, citara el Real decreto 624 del 2014, del Partido Popular, oiga. El primer paso para el diálogo y el acuerdo es dejar de presentar como el mal absoluto al otro. Entonces, usted ha dado un paso importante, que es decir: «El decreto del Partido Popular es mejor que el que había del Partido Socialista. Nosotros, hay un punto..., nosotros votaremos a favor del conjunto de la moción excepto de un punto. Hay alguna cuestión que nos genera alguna duda, pero la votaremos a favor siempre y cuando se entienda en el marco de la legislación, de la Ley de mutuas que aprobó el Congreso de los Diputados y del real decreto que usted citaba. Yo entiendo que es así y, por tanto, la votaremos a favor. En cualquier caso nosotros celebramos el espíritu y el contenido de esta moción, que creemos que es un avance y que puede contribuir, precisamente, a un mejor trabajo, y para que realmente el trabajo sea para todos los catalanes y catalanas, un ámbito de realización personal y social. Gracias, presidenta, señoras y señores diputados.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el senyor Marc Vidal.
Gràcies, presidenta. Abans d'entrar en les esmenes, alguns breus comentaris. Senyora Vehí, estic d'acord amb vostè, el dia de la marmota és molt freqüent, passa quan els governs no compleixen allò que se'ls demana. Jo espero que amb aquesta moció, com que vostès estan donant suport al Govern, ens ajudin que sortim del dia de la marmota i la compleixin estrictament. I efectivament, en la invitació també..., li recullo la invitació, nosaltres ja hem començat, vam aprovar el marc de relacions laborals català en una moció que va presentar humilment aquest grup l'última vegada i ho vam aprovar. Respecte al senyor Gibert: cert, la sinistralitat és un concepte tècnic, el que passa és que aquest concepte tècnic diu dues coses: malalties i accidentalitat, i aleshores he preferit acabar amb els temes tècnics. En qualsevol cas, jo no he dit que la llei no s'hagi de complir, no, no. El que dic és que si nosaltres només diem que la llei es compleixi i no posem dates i no posem concrecions, difícilment, aleshores, serveix per a res. Senyor Martín Barra, agrair-li el suport. Cap contradicció. Senyor Solé, cert, els que fan bé les coses mai són notícia, i precisament pels que fan bé les coses, tant si són empresaris, com si són treballadors, com si és l'Administració, precisament per aquests cal perseguir els que ho fan malament i assegurar que deixin de fer-ho. I senyor Fernando Sánchez, doncs, agraeixo sincerament el discurs filosòfic, fins i tot el d'Engels; em sorprèn amb aquest discurs, de vegades, que estigui al PP, o no sé si m'he equivocat en alguna cosa a la moció. En qualsevol cas, agrair-li el discurs. Com que em queden trenta segons, només dir que les xifres indiquen el que havíem dit abans: s'han presentat vint-i-nou esmenes, cap de substancial en el sentit de canviar el sentit de la moció inicial; tampoc les del partit del Govern; la majoria eren tècniques; d'aquestes, n'hem acceptat set; hem fet tretze transaccions entre diverses d'aquestes i, com a conseqüència, n'hem rebutjat nou, però, bàsicament, no perquè expressessin un sentit diferent, sinó per acabar de donar coherència al text final. Fins i tot, n'hi han hagut un parell que no eren del tema central que hem acceptat igualment, inclús el de l'Institut Català d'Avaluacions Mèdiques, que entenem que és un element que haurem de desenvolupar en futures iniciatives a fons, perquè és una situació que genera greus problemes als usuaris i a les usuàries. Per tant, aprovarem una bona eina de treball per començar a fer front a la situació alarmant de la seguretat i salut en el treball del nostre país, una bona eina de treball per assegurar que les mútues i les empreses que les paguen assumeixin la seva responsabilitat...
Ha exhaurit el temps, senyor Vidal...
...a prevenir les malalties i les morts dels seus treballadors i no carreguen sobre els diners del sistema públic. Moltes gràcies a tothom i benvinguts al Ple. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Cridem a votació. [[Veus de fons.]] Senyor Rodríguez, per què em demana la paraula?
Per a la votació separada de l'apartat 3.4.3.
Gràcies. [[Veus de fons.]] Senyora Rovira, per què em demana la paraula?
Per demanar votació separada del 5.4.
Se'ns ha demanat votació separada dels punts 3.4.3 i 5.4. Per tant, procedirem a la votació. Primer, votarem aquests dos punts –primer el 3.4.3 i després el 5.4–, i, a continuació, votarem la resta de la moció. D'acord? [[Pausa.]] Per tant, votem el punt 3.4.3. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 120 vots a favor, cap en contra i 9 abstencions. A continuació, votarem el punt 5.4. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 67 vots a favor, 2 en contra i 60 abstencions. A continuació, votarem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques d'atenció a la infància i l'adolescència]] [[302-00041/11]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques d'atenció a la infància i l'adolescència, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per a exposar-la, té la paraula la senyora Laura Vílchez. [[Remor de veus.]] I demanaria, com és habitual, als diputats i diputades que surtin de la sala en silenci i de pressa per poder continuar amb la sessió. [[Pausa.]] Moltes gràcies.
Gràcies, presidenta.
Diputada, quan vulgui.
Sí, gràcies. Diputats, diputades, consellera, durant les dues setmanes que han passat des que vaig interpel·lar la consellera Bassa per temes d'infància, l'actualitat ha continuat donant-nos la raó, exemples que ens confirmen que el nostre grup parlamentari va pel bon camí i que la moció subsegüent era necessària. La moció que avui els presento respon al fil d'aquella interpel·lació, que va néixer amb la intenció de deixar en evidència que el sistema de protecció a la infància a Catalunya falla abans, durant i després de l'aplicació d'una mesura protectora a infants i joves en situacions de risc o desemparament, sigui quina sigui aquesta mesura. Com vaig comentar a l'anterior Ple, si l'Administració té la tutela d'aquests infants l'ha d'exercir. Tots els que som pares o mares, i qui no ho sigui s'ho pot imaginar, sabem que posaríem tot el que tenim al nostre abast perquè els nostres fills creixin acompanyats i treballem perquè tinguin un futur esperançador. Això, precisament, és el que ha de fer l'Administració mentre tingui aquests nens i joves al seu càrrec. Però avui no parlem dels nostres fills. Avui parlem de quasi set mil fills i filles que han estat apartats de les seves famílies per garantir-los, en teoria, una protecció. La Generalitat ha de garantir la protecció de tots els infants i adolescents catalans, però especialment dels seus tutelats, potser el col·lectiu més vulnerable de la nostra societat i no ho fa, no a tots. I tots els que som aquí en tenim part de responsabilitat, a la vora de set mil grans responsabilitats. Aquestes propostes suposen una primera pedra, propostes que, per alegria o pena per a aquest Govern, no necessiten diners en molts casos, sinó optimitzar i prioritzar els recursos que ja tenim a l'abast, propostes que posen, com no pot ser d'una altra manera, l'accent en la prevenció i en el seguiment. Per facilitar la prevenció creiem important poder rebaixar la sobrecàrrega de feina que les retallades van portar als equips d'atenció a la infància i l'adolescència; facilitar la feina a qui ha de respondre amb el màxim rigor, de forma àgil, segura i efectiva a un menor en risc. Un cop immersos al sistema de protecció, quan la protecció consisteix en l'ingrés en un centre, considerem de sentit comú impulsar un protocol de mínims per als centres residencials d'acció educativa o d'educació intensiva. Sabem que hi ha manuals de bones pràctiques que s'hi acosten, a la intenció d'aquest protocol, però que no garanteixen, i així ho diuen els informes que any rere any publica el Síndic de Greuges, ni els drets molt fonamentals, ni afavoreixen gens la transparència en la gestió d'aquests centres. Conscients que alguns centres realitzen una tasca responsable, però també que d'altres no tant, pensem que és important que la DGAIA elabori aquest protocol que sigui capaç d'homogeneïtzar la qualitat de les condicions dignes exigibles a tots els centres que acullen menors desemparats i que reben subvencions públiques per desenvolupar aquest servei. I per garantir el seu compliment demanem que estigui subjecte a una acurada supervisió, inspecció que faci garantir uns drets bàsics que a dia d'avui no tots tenen coberts. Però, a més d'aquesta enumeració d'obvietats, denunciem que no pot ser que hi hagi llistes d'espera per ser protegit, no pot ser que els deixem fracassar a l'escola, no pot ser que peces del sistema siguin objecte d'informes molt negres i no pot ser que el departament no digui la veritat en les seves compareixences. Perquè no ens agrada demanar més places a centres, però, com tots bé saben, ens veiem en l'obligació de demanar-ne, i volem compromisos i volem un calendari. És inadmissible que hi hagi nens que s'esperen a casa, en situació de risc, a tenir una plaça, tot i tenir un informe favorable, perquè se'ls protegeixi. Nosaltres, però, volem que aquests infants visquin en família, que l'acollida en família sigui el recurs absolutament prioritari per al Govern, sense deixar de banda l'educació dels infants en risc o desemparats. Necessitem que es reforci aquesta educació, amb empatia, amb pedagogia, buscant que el tràngol emocional tingui el menor impacte en el seu camí acadèmic. No volem oblidar-nos tampoc dels joves que surten dels sistema, els joves extutelats, que troben un camí ple de dificultats per fer una transició cap a la seva vida adulta, un camí que hem d'aplanar dotant-los de recursos, dels seus recursos, orientació i acompanyament. I tampoc ens oblidem dels pares biològics. Trobem imprescindible que el sistema treballi també de forma empàtica perquè les famílies que ho necessitin tinguin els recursos econòmics necessaris per dur a terme les seves funcions com a pares. En definitiva, espero que amb aquestes pinzellades ara sàpiguen en quin punt estem, tot el que queda per fer i el compromís del meu grup amb la infància. Agilitat, eficiència i igualtat d'oportunitats. Nada más y nada menos. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, per defensar les esmenes presentades, té la paraula el senyor Raúl Moreno, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Diputats, diputades, consellera, sovint es diu que la infància i l'adolescència és el nostre futur, el futur del país, i, possiblement, el que seria més correcte és dir que són la realitat d'avui i que, en funció del que fem avui, així, tindran aquest futur els adolescents i infants de Catalunya. Ho dic perquè sovint ens omplim la boca de parlar de drets dels infants, i, de fet, a Catalunya tenim la Llei 14/2010 encara en fase de desplegament molt inicial i sense consignació econòmica i un pacte per a la infància de l'any 2014 de què dos anys després tenim poc més que el desplegament de les taules territorials. Tenim les lleis, tenim el marc, però sembla que no existeix la voluntat política de portar-les a terme, encara més si parlem dels infants i joves del país. La moció que ens presenta Ciutadans de la mà de la seva diputada la Laura Vílchez, a qui vull agrair la seva disponibilitat a negociar les llargues esmenes que ha fet el nostre grup parlamentari, ens ofereix la possibilitat d'analitzar una part de l'actual sistema de protecció d'infància i adolescència a Catalunya. Hem fet esmenes que van en la línia de reconèixer la tasca dels professionals i d'introduir elements per fer-la més eficient, per dotar-la de recursos i fer-la més transparent. A Catalunya existeixen, segons dades de la mateixa conselleria, 79 centres residencials d'acció educativa: 11 amb gestió delegada, 9 amb gestió directa i 59 de concertats, alguns d'ells amb pressupostos que superen els 1,8 milions d'euros; tots ells amb diferents equipaments, amb recursos..., i amb diferents gestions. I, davant aquesta diversitat, el que demanem és un protocol d'actuació d'obligatori compliment que inclogui, entre d'altres, qüestions tan òbvies com la delimitació de les responsabilitats dels professionals, la titulació requerida i la necessària posada en marxa d'un sistema de formació continuada; que es facin públics els seus comptes, és a dir que hi hagi transparència en la gestió; que els centres tinguin unes condicions acceptables de climatització i ventilació, uns metres quadrats mínims i uns estris personals d'ús individual per als infants, o que les visites es puguin realitzar en cap de setmana per no fer perdre hores de classe als infants ni fer perdre hores laborals a les famílies. Però no volia concloure aquesta intervenció sense destacar alguns aspectes que considerem preocupants. El Síndic de Greuges, en l'informe del 2015 sobre els drets de l'infant, fa referència a una realitat que exemplifica les possibles deficiències a la gestió de la DGAIA, fruit de les retallades i també de la manca de places de CRAE i de CREI. Denuncia que avui dia hi ha nois i noies que, tot i tenir una proposta d'ingrés en un centre residencial, a causa de situacions de negligència o maltractament, estan esperant en la família on s'han pogut produir aquests fets per manca de places residencials. En la compareixença a la Comissió d'Infància, el director general de la DGAIA va negar aquest extrem. Però a la compareixença d'aquest mateix dimarts, l'adjunta al síndic, la senyora Larios, confirma que existeixen a Catalunya cent infants que romanen al nucli familiar on s'ha pogut produir algun tipus de negligència o maltractament a l'espera que la DGAIA els doni el recurs residencial que ja tenen reconegut. Si es confirma aquesta situació, estaríem davant d'una vulneració flagrant del dret de l'infant a ser protegit davant possibles situacions de maltractament i d'una irresponsabilitat per part de la DGAIA que pot esdevenir en situació de gran risc per als infants, que tenen, a més a més, com saben, dret a protecció especial. I posa en relleu, per tant, la necessària ampliació de les places dels centres residencials a Catalunya. A l'esmena que presentem en aquesta moció no demanem més que allò a què la DGAIA s'ha compromès a la compareixença: ampliar..., que són tres-centes places. Però les volem amb un calendari i les volem amb urgència, perquè no podem permetre que hi hagin infants i joves que es trobin en aquesta situació de vulnerabilitat. I, més enllà d'aquesta moció, necessitem una revisió del nostre sistema de protecció. No és normal tampoc que s'assumeixi que alguns infants i joves s'escapoleixin dels centres amb l'argument que els CRAE no són una presó. No ho són i no ho han de ser, efectivament. Però quelcom més hauríem de fer per evitar trobar-nos els menors inhalant cola en alguns barris de Barcelona. El recurs residencial és el complement a la prioritària recerca d'altres recursos socioeducatius que promoguin el desenvolupament dels infants i dels joves. I, en aquest sentit, demanem a la moció una revisió del protocol existent entre la Fiscalia de Menors, els Mossos d'Esquadra i la DGAIA i que es facilitin, també, els canals de trasllat d'un CRAE a un CREI en els casos més complicats. Senyores i senyors diputats, els infants i els joves formen part de la nostra realitat. Quan legislem cal posar-los als centres de les polítiques i cal que la protecció dels infants i joves, en tant que present i futur, esdevingui un element clau basat en l'acord, i també en la millor de les gestions possibles. I és el millor favor que ens podem fer tots plegats com a societat. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Gabriela Serra, de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Hola. Bon dia. Aniré ràpid perquè hi ha massa coses a dir i poc temps. Ja s'ha dit, l'article 5 de la Llei 14/2010, del 27 de maig, del dret i les oportunitats en la infància i l'adolescència, especifica que l'interès superior de l'infant o de l'adolescent ha de ser el principal inspirador i fonamentador de les actuacions públiques. Ara bé, també s'ha dit, la situació de la infància i adolescència tutelada a Catalunya fa temps que manifesta greus dèficits i mancances. Les disfuncions del mateix sistema provoquen col·lapses alarmants que fan que massa sovint, per exemple, es derivin infants i adolescents a centres no adequats a les seves necessitats o que en força ocasions hagin de tutelar nens, nenes o adolescents que no ho requereixen. És en aquest context que considerem important el debat que avui, gràcies a la moció presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans i gràcies a la dedicació que hi ha posat la Laura, puguem discutir aquest tema en seu parlamentària. Ara bé, tot i valorar molt positivament, tal com ho hem fet saber, la iniciativa, sens dubte necessària, i que creiem i que penso compartim que, més que la moció d'avui, obrim un camí de debat que haurem d'entomar des de la Comissió d'Infància, hem d'esmentar que en més d'un punt el redactat de la moció ens sembla confús i ens sembla que no queda prou clar quin és l'objectiu que es pretén assolir. Per això lamentem, per exemple, que en el punt 5 no s'hagi acceptat la nostra esmena, precisament perquè crèiem que el redactat que nosaltres proposàvem, quant a dotar tots els infants i adolescents tutelats que presentin qualsevol dificultat d'aprenentatge de suports psicopedagògics adequats a les seves necessitats que ajudin a pal·liar i a prevenir les situacions de fracàs escolar, era molt més clar i precís que el que se'ns planteja. Per això, en aquest punt –ja ho sap la companya– ens abstindrem. Tanmateix, creiem que es barregen en alguns apartats conceptes, i que altres, sota el nostre punt de vista, no estan correctament emprats. Per exemple, quan s'assenyala en el punt 1 que s'han de separar els SIFE dels EAIA. Aquí creiem justament el contrari, que el SIFE ha de dependre de l'EAIA. I, precisament, havíem aportat una esmena amb què ens semblava que quedava molt més clara aquesta dependència en el sentit de l'assignació a cada equip d'EAIA d'un equip SIFE del qual depengui orgànicament i que realitzi el seguiment de la mesura protectora d'acolliment de la família extensa. Per tant, també en el punt 1 votarem en contra. Tanmateix, el text planteja temes que l'actual marc legal ja estipula –ho hem comentat, eh?–; són qüestions que ja estan concretades amb diverses normatives; són aspectes importants, com la definició, els perfils, les responsabilitats de les diverses persones professionals que treballen en un centre, les funcions específiques de cadascuna, així com l'organització i el funcionament d'aquests. Això està ja estipulat, ja hi ha mesures; una altra cosa molt diferent és quin és el seguiment, quin és el nivell de compliment i quin és, per tant, el nivell de valoració dels programes. Per tant, també en aquest punt nosaltres ens abstindrem... Votarem «no, perdoneu. S'ha parlat de l'Informe sobre els drets de la infància elaborat pel Síndic de Greuges de Catalunya i que s'ha fet públic recentment. Hi trobem una detallada llista, un llistat ampli de recomanacions ben actuals i necessàries, particularment pel que fa a la suficiència i adequació dels recursos. D'entre aquests, nosaltres compartim mesures que caldria implementar amb urgència; mesures com el compliment efectiu i immediat de les ràtios de professionals als serveis especialitzats d'atenció a la infància i adolescència..., que es presta des dels EAIA –són difícils de pronunciar, aquesta sigla–; equips distribuïts territorialment i que estan establerts en una o un professional per cada quaranta infants o adolescents atesos. O reduir el temps d'espera existent des que un equip tècnic fa..., des de la proposta d'acolliment residencial o d'acolliment en família aliena fins que se li assigna una plaça en un centre o una família. O resoldre amb caràcter d'urgència la situació dels infants i adolescents tutelats que resideixen en centres que no són adequats a les seves necessitats; com també atendre eficaçment les necessitats dels infants i adolescents tutelats que presenten greus trastorns de conducta i emocionals, i crear programes de suport i recursos específics per atendre adolescents amb conductes d'alt risc, i que contemplin també les necessitats de les seves famílies. I, també, naturalment, el fet d'ampliar les places necessàries d'acollida, aquestes tres-centes places que vostès plantegen en el punt 9. Val a dir que compartim la necessitat i la preocupació per aquestes tres-centes places –per les que escaiguin–, però creiem que això avui..., no voldria dir que és un gest d'electoralisme, no voldria dir que és un gest de voler pressionar allò que se sap que en un any no serà possible aconseguir. I, per tant, compartint la preocupació que vostès plantegen, que és nostra, també...
Diputada, ha exhaurit el temps; em sap greu.
Bien. [[Rialles.]] Només vull dir una cosa, si em permet, ràpidament. Només una darrera qüestió. Pensem –és un suggeriment per a tots nosaltres– que no és correcte emprar la paraula «menor quan es parla de polítiques d'atenció a la infància i adolescència. Aquest terme, «menor, que figura escrit en diversos apartats és un terme jurídic...
Em sap greu, però no li puc donar més temps, perquè ja passa un minut.
Algun dia, n'aprendré, eh? [[Veus de fons.]] Algun dia, finalment, ho faré. Gràcies.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula la senyora Montserrat Vilella, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats i diputades, per posicionar-nos quant a aquesta moció, primer voldria agrair al Grup de Ciutadans, i en concret a la diputada, la senyora Vilches, portar-nos aquest tema avui a debat, perquè compartim que el fet de parlar sobre infància en aquest plenari, doncs, realment és necessari i cal que trobem acords, perquè evidentment la infància d'aquest país, més enllà del fet que un grup o un partit vagi pel bon camí, el que necessita és que arribem a acords per poder portar al Govern que atengui les necessitats a què està compromès. Per tant, agrair que porti aquesta moció, agrair també les aportacions del diputat Moreno, del Partit dels Socialistes, i de la diputada Gabriela Serra, de la CUP, perquè, doncs, hem intentat entre tots plegats millorar aquest text. Nosaltres també hem presentat esmenes, algunes han estat acceptades i algunes altres no, però, en tot cas, doncs, aquest treball continua, com deia la diputada Vilches. Abans d'entrar en el contingut concret, el que sí que m'agradaria és posar en valor el sistema d'atenció i protecció que té el nostre país quant a la infància: és un molt bon sistema, tenim molt bon model, tenim uns excel·lents professionals, i els hem d'agrair la feina que fan al dia a dia, tota l'aportació professional, i també que s'hi deixen la pell i que esgoten totes les capacitats, empàtiques i relacionals, per estar al costat d'aquells infants i joves que no han tingut la sort de poder rebre de qui pertocava, els seus pares, aquestes atencions. Per tant, vaig per endavant el nostre agraïment a aquests professionals, i que les decisions que puguem prendre aquí siguin per afavorir l'atenció als infants, però també per fer la feina més fàcil a aquests professionals. També, agrair l'aportació, la tasca que fan les famílies acollidores, en aquest sistema, tant siguin famílies extenses, com famílies professionalitzades, com famílies alienes. Entenem que disposar d'aquest recurs en el sistema públic, doncs, ens fa millors com a societat. Deia, doncs, que és un sistema bo, però evidentment estem d'acord, i compartim, el grup que dóna suport al Govern, perquè entenem que el Govern també ho ha compartit i ho ha dit d'aquesta manera en seu parlamentària, que és un sistema que necessita millora, i que necessita que fem aportacions, i necessita que puguem arribar a acords per poder ser molt millor. Entrant ja, en concret, en les esmenes, el que diria és que nosaltres hem aportat esmena en el punt 2 bis, que l'hem separat del 10 perquè no anava en el bloc correcte, perquè vostès feien referència que es necessitava un equip especialitzat d'atenció vint-i-quatre hores el dia, 365 dies l'any, per a les famílies acollidores –i en general– que es poguessin trobar amb algun problema. Nosaltres entenem que no cal crear un equip de nou, sinó que el telèfon de la infància el que hem de garantir és que sigui capaç de coordinar aquestes peticions de les famílies acollidores, que hi pugui donar resposta posant en contacte amb el servei pertinent, i també que tingui la formació suficient perquè això es pugui donar. Per tant, amb l'esmena aprovada, hi donarem suport. També en el punt tercer hem presentat esmena, perquè hi havia la preocupació que les famílies acollidores a vegades començaven l'acolliment començat el curs i això els podia portar problemes a l'hora de trobar una plaça en el sistema públic d'educació, i també a l'hora de poder sol·licitar ajuts de menjador. Hem arribat a un acord de text, en què garantim, doncs, el fet que tinguin aquesta plaça d'escolarització, però també que es pugui, en el Pla de suport a les famílies, poder estudiar el fet que sigui la mateixa prestació el que es pugui augmentar i no canviar la baremació de les ajudes. Veig que em queda poc temps. Als punts que no hi donarem suport no es tant perquè no hi estiguem d'acord sinó perquè entenem que això ja es fa i que potser no es tracta de canviar la norma sinó d'assegurar que es pugui dur a terme. I el que ens sap molt de greu és que en l'últim punt hagin posat el termini d'un any, perquè entenem que el Govern s'ha compromès a disposar d'aquestes places, però que en el termini d'un any no ho podem fer. Vam aprovar fa molt poc, en el Ple d'emergència, aquí, en aquest mateix plenari, vam aprovar unes mesures que parlaven de dues-centes places; ha passat molt poc temps i ara ens en demanen tres-centes. Entenem que aquest no és el ritme, no és el tarannà que hauríem de dur a l'hora d'arribar a consensos. Si arribem a un consens, hem de poder fer la feina per dur-la, a terme; però anar demanant una carrera sense final al Govern no creiem que sigui la fórmula de poder arribar a aquests consensos i de poder millorar el servei. Tenim la llei, tenim el pacte d'infància, tenim les mesures del Ple d'emergència, tenim un pla de govern compromès a poder fer això; ara el que necessitem...
Em sap greu, però ha exhaurit el temps...
Sí, gràcies. El que necessitem és la Llei de pressupostos per poder fer que aquest país vagi pel bon camí de poder atendre els infants que els seus pares, doncs, no ho han pogut fer. Gràcies.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula la senyora Gemma Lienas, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot. [[Pausa.]] Quan vulgui –quan vulgui–, diputada.
Gràcies, presidenta. Jo, d'ençà que he entrat en aquest Parlament, tinc la impressió, diria que gairebé la certesa, que tant el Govern com el grup que li dóna suport s'omplen sovint la boca que la infància és una prioritat per a ells, però a mi em sembla que ni menors ni joves no ho són en absolut, una prioritat, perquè, si ho fossin, no tindríem, per exemple, el que va dir Idescat el 2013, que hi havia un 26,4 per cent de catalans menors de setze anys en risc de pobresa, que vol dir un de cada quatre, i que significava un 8,8 per cent de punts més que el 2008; si ho fossin, en les jornades del 2015 titulades «La pobresa infantil a Catalunya no s'hauria conclòs que les principals víctimes de la pobresa a Catalunya són els menors; si ho fossin, l'Informe del Síndic de 2015 no hauria advertit que Catalunya és un dels països de la Unió Europea on la taxa de risc de pobresa és més elevada, i, a més a més, afecta el 29,9 per cent de menors de divuit anys, i, si ho fossin, Fedaia no hauria dit en el seu informe de 2015 que uns cent mil infants estan en risc d'exclusió. Si de debò la infància fos una prioritat, el síndic no ens hauria clavat una allisada fa dos dies per haver-lo citat amb tant de retard perquè expliquessin el seu informe del 2015, i no hauria avisat el partit que dóna suport al Govern dient-li que, per favor, que avisés el Govern que es posés les piles, perquè feia molt de temps –anys– que avisava dels mateixos problemes. Si de debò la infància fos una prioritat, no hauríem estat marejant la perdiu amb les beques menjador, la prestació universal de criança o el tancament de línies de zero a tres anys. Una altra impressió que tinc –i aquí sí que dic que és una impressió perquè no en tinc la certesa– és que sovint la resposta a les preguntes, a les interpel·lacions és: «Tot va bé. Per exemple, la Laura Vílchez deia l'altre dia que el síndic deia, en el seu informe, que hi havien menors que tenien por mentre esperaven a ser recollits després de les activitats extraescolars, i que el departament havia dit que no es detectaven irregularitats. Jo mateixa, a la compareixença del síndic, vaig fer unes preguntes a l'adjunt del síndic; eren unes preguntes referides a CRAE que m'havien fet treballadors i treballadores dels CRAE, i la resposta que vaig obtenir de l'adjunt del síndic va ser més o menys la mateixa. La consellera Bassa va respondre a la diputada Vílchez que som un referent a la Unió Europea pel que fa al servei de joves extutelats i, com acaba de dir la diputada Vilella, també anava per aquí, «tot va bé, o «tot va més o menys bé. Però la veritat és que els informes el que diuen no és que la infància a casa nostra és una bassa d'oli, com semblen indicar aquestes respostes. I jo de vegades tinc la sensació que aquestes respostes són respostes defensives, i jo, la veritat, quan faig preguntes no les faig per posar-li el dit a l'ull a ningú, més aviat les faig per intentar resoldre els problemes. Per tant, nosaltres votarem favorablement la moció de Ciutadans, que és una moció que focalitza, bàsicament, els problemes dels menors declarats en desemparament. Compartim la seva inquietud i, de fet, fa temps que ja hi estem treballant també. I hi votarem a favor perquè la trobem correcta. Però la trobem excessivament centrada en qüestions puntuals, que ens semblen molt importants, sí, però que aborden el problema d'una manera parcial. Nosaltres creiem que el problema és més estructural, per això nosaltres ens preguntem si per... [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Ja se m'està acabant el temps? Ui, si em queda molt per dir; vaig de pressa. Ens preguntem com és que no hi ha dades, perquè malgrat que DGAIA diu que sí que n'hi ha, trobem que són mínimes. Per exemple: 70 per cent dels nens i nenes declarats en desemparament ho són per negligències; un percentatge molt alt per a un concepte molt poc precís. En canvi, un 1,3 per cent de menors desemparats ho són per abusos sexuals, quan, segons les estadístiques europees, ho són..., hi ha un 15 per cent de nens i un 20 per cent de nenes que pateixen abusos sexuals. Per tant, aquí hi ha un decalatge que és incomprensible. Nosaltres pensem que falten moltes dades; ho ratifica el síndic, ho ratifiquen també experts en infància, i pensem, nosaltres, per tant, que és imprescindible saber què volem estudiar, buscar les dades –que no les tenim, hi insisteixo–, analitzar-les i trobar les solucions. Nosaltres continuarem treballant en aquest sentit. I acabo, molt breument, recomanant-los una lectura. Ja sé que no és habitual en aquesta cambra, potser, però atesa la meva condició d'escriptora i, sobretot, de lectora voraç vull dir-los que no es perdin La llei del menor, una novel·la de McEwan, que com totes les seves és molt intel·ligent i que tracta justament dels menors i l'Administració, i ho fa a través d'una jutgessa que té sensibilitat, que escolta totes les parts i que busca realment el bé del menor. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Fernando Sánchez, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. La senyora Lienas, que és educada, podria..., cita McEwan, però podria citar les seves novel·les, perquè també ella ha publicat diverses novel·les sobre els menors i la situació, però, bé, té aquesta discreció de citar l'altre. Tenim aquesta setmana..., no sé si és coincidència, causalidad –casualidad–, jo diria que és més casualitat, no?, dues temàtiques sobre infància: hem tingut la compareixença del síndic i avui la moció de Ciutadans, que precisament va dirigida a pal·liar i a intentar arreglar allò que el síndic denunciava en la seva compareixença l'altre dia. I arreglar aquells àmbits que tenien un aspecte més ombrívol. La veritat és que va ser una mica ombrívola la compareixença del síndic, perquè, així com Convergència ens ho pinta com si tot anés fantàstic, amb el síndic semblava que estàvem en una situació..., bé, el que semblava era que la DGAIA estava clarament desbordada, la DGAIA absolutament desbordada, és a dir, que intentaven posar pedaços, pegats però, en el fons, havien aconseguit contenir l'allau, però s'escapava aigua per tot arreu. Ens advertia, el síndic, d'un cert buit normatiu que desemparava els drets dels infants, ens parlava de ràtios insuficients, insistia –i aquí que està la consellera, perquè el Govern ho ha negat i el síndic ho ha repetit després que hi hagués el Govern– que hi ha infants, que hi ha menors, que haurien de ser sostrets de les seves famílies per protegir els seus drets i que, tanmateix, segueixen en el seu nucli familiar originari. Això, el síndic insisteix que és així i es recull en aquesta moció. Ens parlava del suport insuficient que reben les famílies d'acollida; ens assenyalava –i això és greu– el dèficit d'atenció en la inspecció de la DGAIA en els centres públics i concertats, i podríem seguir, no? I jo crec que aquesta moció és una bona moció, com han fet els altres grups, jo també vull agrair a la diputada de Ciutadans, doncs, el seu tarannà i que hagi volgut també seure amb cadascú i explicar-nos, exactament, què volia dir amb cada punt, etcètera. I, per tant, li ho agraïm. A mi em sembla que el punt 2 és una mica, excessivament, profús; és a dir, clar, això, al final, els metres quadrats que necessita cada infant ha d'anar per reglament i no per moció parlamentària, perquè, bé, al final, aquí determinarem exactament..., i podríem fer mocions de quaranta pàgines sobre tot, no? Celebro, també –i em sembla que és una incorporació de Junts pel Sí–, el telèfon d'atenció permanent. Jo crec que és una molt bona mesura perquè si precisament les famílies necessiten acompanyament i suport, doncs, el fet de poder tenir sempre algú a l'altra banda del telèfon que els escolta i que els dóna les solucions cal celebrar-ho. Jo estic..., la diputada de la CUP deia que ella no veia la distinció entre els EAIA i els SIFE i..., bé, tota aquesta nomenclatura que té aquest àmbit de la infància que és..., fins que un l'aprèn... Nosaltres pensem que per evitar la saturació, precisament, i per atendre millor els infants, és bona aquesta distinció. Celebrem també el tutor acadèmic i celebrem també un aspecte que ningú n'ha parlat, que és el tema que col·laborar i demanar a la fiscalia que agilitzi els expedients que tenen a veure amb menors. No se n'ha parlat, però és veritat que s'ha de procurar sempre el dret de l'infant, sobretot. Però ahir va sortir a La Vanguardia, avui l'han entrevistat a RAC1, una mare a qui li van treure el seu infant del pit, el primer dia després de néixer i, al cap de dos anys, els tribunals li van donar la raó i li han dit que no li haurien d'haver tret aquell infant, no? I, per tant, com que encara no tenim fills en comú, com deia l'espot d'aquella coneguda entrevista, encara hem de reconèixer que el primer és el dret de l'infant; però també hem de ser molt curosos amb la pàtria potestat de les famílies, i primer hem d'atendre el dret de l'infant, però hem d'agilitzar, precisament, els tràmits, perquè si una família creu que se li ha sostret –no sé si és la paraula tècnica que s'utilitza– el seu infant, per vetllar pel seus drets, i ha de recórrer, doncs, que tingui les garanties processals ràpides perquè es pugui prendre una decisió adequada ràpidament. Acabem. El PSC ha presentat algunes esmenes, avançant Ciutadans, pressionant més al Govern. I ho celebrem, per aquestes mesures concretes, urgents, aquestes tres-centes noves places... El CRAE i CREI, que la CUP ens deia, això que tants cops havien criticat que deien els altres que és que «no hi ha partida pressupostària, doncs ara ho diuen ells. Però, al final, hem de prioritzar, i això és una necessitat per als infants menors tutelats i en famílies d'acollida de Catalunya. Moltes gràcies, presidenta, senyores i senyors diputats.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora Laura Vílchez.
Gràcies, presidenta. Primer de tot, vull donar les gràcies a tots els grups que han realitzat esmenes a la nostra moció, per l'esperit de col·laboració i la voluntat de millorar el text que han demostrat. Al diputat Raúl Moreno, del Grup Socialista, vull agrair la generositat, felicitar-lo també per la seva implicació, que compartim, amb infància a Catalunya. Les esmenes han contribuït, com deia el senyor Sánchez, a filar més prim i a concretar de forma més acurada alguns objectius inicials. Gràcies, llavors, al senyor Moreno per la feina. Amb Junts pel Sí, i concretament amb la diputada Montserrat Vilella, hem pogut trobar un tema en què reconèixer mancances, en què poder treballar plegats; agrair, doncs, a la diputada la tasca que ha fet per mitjançar amb el Govern perquè aquesta moció surti, en part, endavant. Sap que hem intentat trobar punts de consens que hem aconseguit, però també sap que el que no podem..., l'esmena que no podíem acceptar era el punt 9, que és quasi una transcripció literal de les paraules que el secretari d'Afers Socials ens va dirigir a la Comissió d'Infància. No hem sigut nosaltres qui demana tres-centes places, van ser paraules d'ell. Comentar que a l'anterior Ple –també per un comentari que ha fet– ja vaig agrair la feina que fan els professionals, i segurament si el sistema de protecció funciona una mica millor és gràcies a ells, tot i les dificultats. Amb la diputada Gabriela Serra no hem pogut parlar gaire, pels temps, tot i que també li agraeixo les esmenes que ens han fet arribar, de les quals n'hem acceptat algunes. La número 8 no la hi hem acceptat pel tema dels joves extutelats, però no perquè no hi estiguem d'acord, sinó perquè hem considerat que serà un tema que mereix una proposta monotema per estudiar-la de forma rigorosa i que segurament ens trobarem. També li he de confessar a la Gabriela que l'esmena que ens ha presentat de supressió total del punt 2 ens va sorprendre, com a mínim. Jo li recomano que vingui a les comissions d'infància, eh?, perquè si hi hagués vingut, en lloc d'anar a la del Procés Constituent, hauria vist que el síndic de greuges abans-d'ahir, precisament, ens va dir que era del tot necessari aquest tipus de protocol. [[Alguns aplaudiments.]] La resta de grups, tot i que no han presentat esmenes, com el Partit Popular o Catalunya Sí que es Pot...
Ha exhaurit el temps. Em sap greu, eh?
...sí que m'han comentat el vot favorable, així que gràcies a tots. «Merci. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. Estem cridant a votació. [[Pausa llarga.]] Senyora Vilella, per què em demana la paraula?
Gràcies, presidenta. Per demanar votació separada de l'1, del 2, entenent que el 2 bis queda separat del 2... Per tant, votació separada de l'1, del 2 i del 9.
Gràcies. [[Gabriela Serra Frediani demana per parlar.]] Senyora Serra, per...
Per demanar votació separada del 5 també, si us plau.
Cinc?
Sí...
Ens han demanat votació separada dels punts 1, 2, 5 i 9, de manera que començarem votant el número 1, el 2, el 5 i el 9, i al final votarem la resta de la moció. D'acord? [[Pausa.]] Per tant, ara comencem la votació votant el punt número 1. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 60 vots a favor, 71 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt número 2. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 60 vots a favor, 72 en contra i cap abstenció. A continuació votarem el punt número 5. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 123 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. A continuació votarem el punt número 9. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 62 vots a favor, 2 en contra i 69 abstencions. A continuació votarem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 133 vots a favor [[aplaudiments]] , cap en contra i cap abstenció. Es suspèn la sessió fins a les tres de la tarda; moltes gràcies.
Reprenem la sessió. [[Veus de fons.]] Sí, d'acord. Els de Ciutadans ja em van demanar un minut més de temps als puntuals. [[Veus de fons.]] Molt bé. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la qualitat de l'aire]] [[302-00039/11]] El divuitè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la qualitat de l'aire, presentada pel Grup Parlamentari Socialista. Per a exposar-la, té la paraula el senyor Jordi Terrades.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputades, diputats, malgrat que encara som poquets a l'hemicicle, aquest és un tema important, des del nostre punt de vista. Mirin, en parlàvem fa quinze dies, la crisi econòmica va tenir uns efectes sobre la disminució de la pol·lució a l'àrea de Barcelona i, malgrat això, els dos plans de qualitat de l'aire que va formular i presentar el Govern de la Generalitat, a parer de la Unió Europea, no van ser suficients o no són suficients per acabar amb un problema que tenim, que és un problema persistent i continuat. Ara, amb l'arribada dels primer símptomes de recuperació i, per tant, d'increment de la mobilitat –sobretot la mobilitat, el trànsit privat–, hem vist que l'any 2015 hi ha hagut ja un repunt de la pol·lució. De fet, de la trentena d'estacions de control que tenim a Barcelona, al Baix Llobregat, als Vallesos i a Barcelona, dotze van incomplir la Directiva europea pel que fa a diversos contaminants, bàsicament d'òxids de nitrogen i de partícules. És un problema per a la salut pública, i aquest problema no són només els pics que es donen en moments, en dies concrets al llarg de l'any. El problema, des del nostre punt de vista, és que en conjunt i anualment, pràcticament cada dia, estem en una mitjana alta d'aquests nivells de contaminació. Tots sabem quins són els focus principals d'emissions, tant pel que fa als òxids com pel que fa a les partícules: una mica més del 50 per cent prové del transport terrestre, un 19 per cent de la indústria i aproximadament un 20 per cent de l'activitat al port de Barcelona. Jo crec que tots coincidim en el diagnòstic –tots hi coincidim, espero, eh? –, que tots coincidim que cal plantar cara a la contaminació, perquè aquest és un dels principals reptes de les administracions, no només a Catalunya, jo diria que a la resta del món. Hi tornem a insistir: no es pot fiar tot, la solució d'aquest problema, als acords voluntaris. Un dels objectius d'aquesta moció, doncs, és justament, a través de les taules que ja s'han començat a constituir entre el Govern i l'Administració local, fixar un termini temporal per revisar el Pla de qualitat de l'aire i acordar noves propostes, algunes d'elles d'obligat compliment. No..., hi torno a insistir, no només de caràcter voluntari, sinó d'obligat compliment També instem el Govern, en la línia del que va anunciar el conseller, a presentar un pla de reducció progressiva del trànsit de vehicles privats a l'entorn de l'àrea de Barcelona. També ha de limitar i de planificar conjuntament amb els ajuntaments les zones de baixa emissió, i per això és fonamental entrar en l'etiquetatge de vehicles, eh?, no en la línia del que s'està fent en aquests moments, que és lloable, però, és clar, s'ha començat pels més senzills, que són els més eficients, els més ecològics. El que hem de començar és també a etiquetar aquells que provoquen el problema, que són els més antics o els més contaminants, que és el que ens haurà de permetre activar aquestes zones de baixa emissió. Aprovar, també, en un termini de sis mesos, un pla per la substitució de vehicles al servei de l'Administració per tal de l'adquisició de vehicles elèctrics i sostenibles, perquè és l'Administració qui ha de començar a donar exemple. També volem instar l'autoritat portuària a establir un pla per reduir les emissions en aquesta gran infraestructura de país, amb la utilització de combustibles de menor impacte ambiental i, sobretot, anar establint un pla progressiu d'electrificació del port per la connexió de creuers i vaixells. Tots sabem, també, que els motors amb combustible dièsel són un factor d'increment dels òxids de nitrogen i cal exigir als fabricants, cal exigir que compleixin les seves obligacions amb relació a la veracitat de les emissions. En definitiva, diputades, diputats, des del nostre punt de vista –i aquest és el sentit, també, de la moció–, el que cal és mantenir i intensificar la conscienciació i la informació sobre les conseqüències negatives de la pol·lució, que la tenen sobre l'activitat econòmica del país, sobre el medi ambient i, sobretot, sobre la salut pública. Gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Marisa Xandri, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputats, diputades, efectivament, tenim problemes de contaminació en algunes àrees de Catalunya, és evident i tots hi estem d'acord. Els contaminants més rellevants, que també són aquests per als quals la Comissió Europea té oberts expedients d'infracció, es podrien resumir en les PM10, i concretament aquí, a la plana de Vic, amb millors registres els de 2015 amb relació al 2014; a l'àrea del Vallès, on les dades empitjoren amb relació al 2014, i a la zona de l'Ebre, però en aquest cas molt associat a una activitat industrial molt concreta. I també tenim, doncs, un altre contaminant rellevant, que són els diòxids de nitrogen, fonamentalment a l'àrea de Barcelona i del Vallès, en nivells semblants als del 2014. Estem d'acord que la forma més important, que genera aquests contaminants en aquestes zones, és l'ús de vehicles privats, i, en aquest sentit, estem també en el fet que cal, no?, per un lloc, doncs, valorar l'eficiència de les mesures adoptades i corregir les que siguin necessàries, impulsar noves mesures que permetin la substitució del vehicle privat pel transport públic –tots crec que ho compartim–, i, en tercer lloc, impulsar les mesures necessàries per facilitar l'adopció de tecnologies més netes i menys contaminants. Però no podem ignorar la realitat, i quan diem això diem «no podem fer que d'avui per demà desapareguin tots els vehicles dièsel. Vull dir, això és impossible i crec que tots ho tenim clar, també, no? Mirin, compartim les polítiques de sostenibilitat, però sostenibilitat no és només un concepte ambiental, sinó que és transversal, i també és un concepte econòmic i social. Avui les vendes de vehicles dièsel representen a Espanya un 65 per cent del total de les vendes, perquè pretendre que desapareguin no és sostenible des del punt de vista econòmic, tant d'empreses com de particulars. Però, a més, el 80 per cent de la producció catalana de vehicles és dièsel, i aquestes reflexió ens la feien aquí mateix, al Parlament, només fa uns quants dies, els sindicats d'UGT i de Comissions Obreres, a la comissió d'estudi del sector de l'automoció, que deien que seria un error destinar polítiques que anessin en contra d'allò que produïm. I, per tant, aquestes mesures també entenem que no serien sostenibles des del punt de vista social. Per tant, nosaltres..., bé, hem presentat algunes esmenes, però donarem suport a pràcticament tota la moció, excepte, doncs, en aquells punts que considerem que requereixen mesures menys arrauxades i més meditades. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula la senyora Marina Bravo, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, presidenta. Diputadas, diputados, conseller, hace un mes hablábamos aquí sobre este mismo tema. En nuestro caso era una propuesta muy concreta, hoy se han incluido unas cuantas cosas, es un poquito más general; se repiten algunos de los puntos de la Moción 72 de la desena legislatura –no tenemos nada que decir, nos parece bien que se vuelvan a poner sobre la mesa– y se añaden algunos nuevos, que comentaremos a continuación. Sí queremos manifestar que que se vuelva a poner este tema sobre la mesa pone de manifiesto, al menos, dos cosas: una, que hay una concienciación creciente en este Parlamento por el tema de la contaminación ambiental, y, dos, que hay muy buenas intenciones, pero que la materialización es poca. Si no, de esta moción que tanto hemos hablado, de la 72, hace ya más de dos años y ya estaríamos empezando a ver resultados. También parece que estamos bastante de acuerdo en cuál es el problema. Tenemos claro que la mayor parte de la contaminación ambiental en el área metropolitana viene del uso del vehículo privado. Lo dicen todos los estudios y no se puede negar. Sabemos que la única forma de reducir entonces la contaminación es: o bien reduciendo las emisiones o bien reduciendo el número de vehículos. Toda la moción va en esa línea. La reducción de las emisiones está en los puntos 4, 5, 6, 7 y 19, y de disminuir la circulación en los puntos 8, 9 10, 11, 15 y 18. Es prácticamente toda. Estamos de acuerdo con todos ellos y, por supuesto, votaremos a favor. Sobre concretar, seguimos en la misma línea que teníamos nosotros y en la línea que iba nuestra moción; reducir el número de vehículos, pues nos parece algo que todos vamos a votar a favor, pero queremos empezar a concretar. Nuestra enmienda en esa línea propone una sola cosita, una muy concreta: que se haga un estudio de factibilidad a escala supramunicipal, que no se deje a nivel de cada uno de los municipios, de la reducción del uso de vehículo privado. Que se analicen qué medidas son viables y no perjudican a la movilidad; qué medidas perjudicarían a la movilidad y, por lo tanto, hay que tomar alguna actuación previa o posterior o complementaria; qué resultados cabe esperar para que se pueda hacer un seguimiento, si van a ser efectivos, si no, si vale la pena tomarlos, si no. Si no se hacen estos estudios nos quedamos siempre en el clásico debate de que hay mucha contaminación, que es un tema muy complicado y que vamos haciendo cosas, pero los resultados es difícil conseguirlos. Por aclarar un poco el sentido del voto en relación a lo que ha comentado Marisa, diremos que el tema de las bonificaciones a los vehículos diésel, que nosotros, en principio, votaremos a favor, es porque entendemos que las bonificaciones que hay aquí a nivel autonómico son por uso de este vehículo y que desde que surgieron las últimas dudas sobre la fiabilidad del nivel de las emisiones de estos vehículos se están ya retirando por parte del Gobierno, cosa que nos parece totalmente razonable. También sobre el tema del etiquetaje entendemos que cuando se dice que –ahora no recuerdo el texto exactamente– se invertirán las prioridades actuales del tema del etiquetaje porque el Gobierno del Estado de España está etiquetando primero los menos contaminantes para bonificar, entendemos que esta parte no la desechamos, sino que en el trabajo que se haga a partir de ahora tenemos que pensar también en los más contaminantes por si hay que establecer algunas restricciones. En ese sentido, también estamos de acuerdo, era únicamente por aclararlo. Se hacen cosas, no decimos que no, pero tenemos que empezar a ofrecer resultados a los ciudadanos. Creo que empezamos a estar en la línea y desde nuestro grupo, desde luego, vamos a continuar trabajando en ello. Gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula la senyora Hortènsia Grau, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Conseller, diputades, diputats, presidenta..., bé, gràcies al Jordi Terrades per aquesta nova moció, però que hem de dir que no aporta massa novetats. És una moció que vindria a completar, com deia la senyora Bravo, la Moció 72 i la Moció 18/XI, que vam aprovar fa un mes. Hem pogut transaccionar alguns punts, qüestió que jo agraeixo al diputat Terrades, però hi ha altres qüestions en les quals no hem pogut arribar a un acord, i és en aquelles que concreten. A veure..., i ai, las!, d'això es tracta, de concretar i, sobretot, del model. I jo crec que aquesta moció no aborda el model. Va o passa una mica de puntetes. Perquè al final, quan parlem de qualitat de l'aire també estem parlant d'un model de mobilitat, perquè, al final, els problemes que tenim de qualitat de l'aire a l'àrea metropolitana són derivats bàsicament de la mobilitat. Una part petita a emissions industrials i una gran part a mobilitat. I crec que aquí és on la moció no aborda mesures concretes. Per què? Perquè això vol dir enfrontar-se al model i enfrontar-se a un lobby molt poderós o no enfrontar-se, vull dir, posicionar-se davant d'un lobby molt poderós, que és el lobby del motor, que és veritat, genera molts llocs de treball i amb el qual s'haurà de treballar per canviar tot això. I això vol dir canviar de soca-rel el model, i creiem que aquí el PSC, doncs, almenys en aquesta moció no ha volgut anar tan lluny. I ho veiem perquè..., bé, per diversos aspectes que desgranaré i les esmenes que no ens ha volgut aprovar. És clar, mobilitat i qualitat de l'aire. Està molt bé la transacció que hem fet del punt 8, no?, de les zones de baixa emissió, que hem fet una transacció en fer l'estudi i tal, però, a veure, jo ho vull aclarir. Quan parlem de zones de baixa emissió o de zones urbanes d'atmosfera protegida, estem parlant del mateix que fan a Berlín, a Londres, a setanta ciutats d'Alemanya, que és reduir el trànsit rodat en el centre de les ciutats i, per tant, poder aplicar mesures de qualitat o estem parlant del que diu el Pla de qualitat de l'aire, que són dues mesuretes –dues mesuretes–, conseller, molt light? Una és: quan hi hagin obres, quan hi hagin temes de qualitat de l'aire, reduirem al costat de les escoles, als trenta metres, i posarem mesures pel tema de l'aparcament en zona blava i zona verda; que està molt bé, però que això no va a l'arrel del problema, que és que en el centre hem de reduir el volum de trànsit, ens agradi o no ens agradi. I això ja sabem que té conseqüències. Per això, bé, com a mínim, acceptar el que deia la senyora Bravo, l'estudi aquest, que ens dirà com ho hem de fer. I això, de què estem parlant quan parlem de zones ZUAP o de zones de baixa emissió?, que a mi m'és igual, el concepte, el que vull és que es faci. Aquí, a Barcelona, ho hauríem de poder fer, perquè tenim les rondes, eh?, que ens ho podrien facilitar. Clar, per fer això cal anar a una altra arrel..., per poder-ho facilitar, és el tema de l'etiquetatge. Aquí, nosaltres ja havíem fet una esmena bastant detallada i potent, que eren els temes de com canviem l'etiquetatge, d'etiqueta vermella a etiqueta groga, perquè, clar, aquí dir que els que contaminen són els més antics és una mica de trampeta, perquè n'hi pot haver de nous, que siguin injecció a motor o depèn el tipus de combustible, que contaminin també molt. Per tant, això de dir «els antics, perquè així donem aire a la indústria de l'automòbil i fem més plans Renove, no. El tema de l'etiquetatge ha de venir pel tema del combustible, pel tema del tipus de motor, si és d'injecció o no, pel tema del tonatge. I aquí nosaltres fem una proposta que no ha estat acceptada. També ho sentim. El tema del dièsel, de dir-li a la indústria que compleixi. A veure, li ho diem amb una suavitat...; li està dient el senyor Terrades a la indústria que..., li requereix al sector de l'automòbil que compleixi. A veure, després del que ha passat amb això del dièsel, home, jo aquí demanaria una mica més de contundència, que era el que dèiem nosaltres a l'esmena. És a dir, aquí havíem de posar-nos a investigar què ha passat amb aquest frau del dièsel aplicant el principi de la Unió Europea de qui contamina paga, hauríem de reclamar al Grup Volkswagen i als altres fabricants que han comès fraus que retornessin les diverses bonificacions, etcètera. Però per aquí sobre hi hem passat de puntetes. L'altre tema que no ens han acceptat, i que és important per nosaltres, és el dels megatrucks. Clar, si estem parlant de model de mobilitat, d'un model de mobilitat no contaminant, els megatrucks són un element, per nosaltres, perillós. El conseller em fa que no amb el cap, però, bé, tenim una comissió de seguretat viària que ho podrem debatre. Per nosaltres, sí, perquè les mercaderies s'han d'electrificar i han d'anar per ferrocarril, i perquè les nostres carreteres, conseller, no estan habilitades per tenir camions d'aquest tonatge, però és un tema que ja discutirem. En resum, perquè ja acabo... I no res de..., tampoc no ens han acceptat res del tema dels plans de mobilitat a les empreses, que aquí la Generalitat en pot donar exemple. En resum, que no cal que legislem tant, que el que hem de fer és complir el que aprovem, complir allò que es legisla. I sabem que és difícil, però és que hi han interessos de salut, perquè tots tenim dret a un aire potable, per tema de canvi climàtic, i, al final, també per un tema econòmic. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Carles Prats, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputats, diputades, il·lustre senyor Terrades, el Grup Parlamentari de Junts pel Sí està decidit a impulsar la millora de la qualitat de l'aire a Catalunya. A Barcelona són molt poc habituals els episodis ambientals de contaminació atmosfèrica; el conseller Rull reconeixia durant la interpel·lació del passat Ple que a la conurbació de Barcelona hi ha un problema amb les mitjanes anuals de diòxids de nitrogen i partícules en suspensió. A Catalunya disposem del Pla de millora de la qualitat de l'aire i de les taules de qualitat de l'aire a la conurbació de Barcelona i de Tarragona. El Govern té clar quines són les mesures concretes que cal aplicar per reduir la contaminació atmosfèrica: més transport públic, implementació de la T-Mobilitat, reducció de vehicles, que els que circulin siguin més nets, implementar l'etiquetatge de vehicles, crear les zones urbanes protegides, foment de l'ús de la bicicleta i aplicació de protocols d'actuació quan es declarin els episodis ambientals; millora dels sistemes de distribució de mercaderies, etcètera. Aquestes actuacions requereixen temps per al seu disseny, consens, i la implementació supera de molt el mes transcorregut, per exemple, des de la darrera moció presentada pel Grup de Ciutadans. Pensem que cal fer confiança i donar temps suficient al Govern perquè les impulsi. Tot i que l'aplicació d'aquestes mesures no depèn exclusivament d'una única administració, el Govern de Catalunya està decidit a liderar-ne la seva implementació; seria convenient que des de la resta d'administracions i també des d'aquesta cambra es col·labori amb la mateixa voluntat de treball en equip i màxim rigor tècnic i científic. Senyor Terrades, no coincidim cent per cent en l'anàlisi ni en les solucions de la moció presentada pel seu grup, però entenem el sentit d'aquesta. Recolzarem les mesures proposades, perquè, o bé el Govern ja les està duent a terme, o bé perquè van en línia del que està planificat, però considerem que la moció s'oblida de la resta del territori de Catalunya i sobretot s'oblida de la mesura que tindria més impacte sobre la reducció de la contaminació atmosfèrica derivada del transport terrestre, causant del 50 per cent de totes les emissions, i aquesta mesura es diu «servei ferroviari de rodalies, regionals i trens de mercaderies. Com que l'Estat espanyol ha demostrat durant els darrers quaranta anys que no ha tingut ni té cap interès a millorar la xarxa de trens de rodalies i regionals, des de Junts pel Sí ens agradaria que recolzin el traspàs total a Catalunya de la infraestructura de trens de rodalies i regionals amb el pressupost corresponent. No volem més promeses de plans de xoc ferroviari per part de l'Estat espanyol, volem fets. En els propers anys haurem de demanar als ciutadans d'aquest país la implicació en l'aplicació de mesures de mitigació de la contaminació i alhora els haurem d'oferir alternatives reals al transport privat, i això passa prioritàriament perquè s'ampliï i millori la xarxa ferroviària. Des de Junts pel Sí creiem que la millor mesura de reducció de la contaminació atmosfèrica i millora de la mobilitat dels ciutadans és el traspàs total i immediat de la xarxa ferroviària de trens regionals i de rodalies a la Generalitat de Catalunya. Gracies, presidenta; gràcies, senyores i senyors diputats. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Mireia Boya, del Grup Parlamentari Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Conselhèr, deputats, deputades, ben, Catalonha continue incomplint era normativa europèa sus contaminacion der aire, segontes eth darrèr informe deth sòn Departament de Territori i Sostenibilitat. Es zònes mès afectades son er àrea de Barcelona, Vallès, Baix Llobregat, Plana de Vic, que concentren 60 per cent dera poblacion catalana. Dilhèu, açò explique ua segona mocion damb punts repetidi, que ja votèrem hè un mes, perque i a partits que son en precampanha electorau. Rebrembar, tanben, qu'era Generalitat a dubèrtes dues sancions dera Comision Europèa: era prumèra deth 2005, per dioxid de nitrogèn, e era segona, 2010, per sobrepassar es limits annaus de particules en suspension. Era Union Europèa a refusat es prorrògues qu'eth Govèrn demanèc entath compliment d'aguestes dues sancions. Per tant, era qualitat der aire ei un tèma, urgent non, molt urgent. Nosati consideram qu'aguest informe deth sòn departament amague de bèra manèra era gravetat dera contaminacion der aire e dera situacion qu'auem. De hèt, era sua conselhèria, en declaracions, comparaue..., ben, hège eth simil en tot díder que Barcelona non ei Pequín, que non auem aquera bòira que non mos dèishe veir, e que tanpòc ei Londres o París, qu'an aguesti pics importants de contaminacion, mès çò que non ditz ei qu'era mejana annau en Barcelona ei molt mès nauta qu'en París, qu'en Pequín e qu'en Londres, e, per tant, ei un problèma molt grèu e molt urgent. Aguesta mocion tòque molti aspèctes que ja se parlèren, que ja s'aprovèren, e que tornaram a votar, mès non va ara arraïtz, ara base deth problèma, e nosati pensam que non se darà ua milhora dera qualitat der aire se non i a ua reduccion progressiva deth transit de veïculs privats ena Àrea Metropolitana de Barcelona, ua reduccion progressiva e drastica, damb es zònes de baisha emission a escala supramunicipau; non se darà se non i a ua restriccion deth transit enes centres des ciutats, damb un etiquetatge, coma se propòse ena mocion, mès tanben damb era planificacion d'un modèl de mobilitat mès sostenible. Ací parlam molt de coches, mès non parlam ne des pedanhs, ne des bicicletes, ne deth transpòrt public, e açò ei çò qu'estan hènt totes es grans ciutats a nivèu mondiau. Alavetz, mos calerie méter es piles tà non quedar-mos darrèr. Tanpòc se darà aguesta milhora dera qualitat der aire se continuam finançant era compra de veïculs privats. De hèt, nosati consideram qu'es dinèrs publics s'an de destinar a servicis publics e non a bens d'us privat. De hèt, es politiques d'ajudes ara compra deth veïcul privat son politiques de subvencion indirècta ara indústria deth motor, e non an cap de tipus de justificacion ne sociau, ne economica, ne ambientau; ei jogar damb eth miei ambient e ei jogar damb era praubesa dera gent. Tanpòc se darà aguesta milhora dera qualitat der aire s'era conselhèria..., çò qu'ei continuat damb era construccion e ampliacion d'infraestructures viàries. O sigue, coma volem reduir eth transit s'estam parlant d'ampliar era ronda litorau, era autovia de Sant Andreu - Sagrega, era ampliacion dera C-58, eth carril laterau dera C-16...? A jo me semble qu'açò non va a reduir eth transit e que, atau, damb mès coches, non milhoraram era qualitat der aire en àrea metropolitana. Aprovant plans directors urbanistics coma eth deth circuit Barcelona Catalonha, coneishut coma er Espai Motor, que se constriurà enes municipis de Granollers, Montmeló e Parets, e que provocarà un increment des emissions ena zòna mès conflictiva der àrea metropolitana, tanpòc ajude bric. De hèt, ei un PDU a on er estudi ambientau estrategic non estúdie, non avalue er impacte dera pròpria activitat generada, ne sus era qualitat der aire, ne sus eth cambi climatic; ei un PDU a mesura perque respon as interèssi deth RACC. Non parlam dera proibicion de circulacion de camions de gran tonnatge, non parlam deth plan de barrament progressiu de plantes incineradores, e, en definitiva, mos quedam ena superfícia, non? E, tot e açò, nosati non auem hèt esmendes tà denonciar que non vam ara arraïtz deth problèma, mès votaram a favor ena practica totalitat, sonque mos abstieram en aqueri punts que demanen causes ar Estat espanhòu, perque nosati ja non demanam arren ar Estat espanhòu. Gràcies.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el senyor Jordi Terrades.
Quina és l'arrel del problema? L'arrel del problema és que aquí aprovem mocions, les setanta-quatre de l'anterior legislatura, que com tots els diputats i diputades saben, com que la legislatura va decaure, la moció també va decaure, eh? I, per tant, la nostra intenció ha estat portar aquest tema aquí una altra vegada per adoptar mesures i per fer un tema, des del nostre punt de vista, qualitatiu respecte a anteriors proposicions que es feien, que és que aquesta taula de concertació que li demanem al conseller Rull que lideri, que també hi han d'haver les administracions locals, Àrea Metropolitana de Barcelona i Ajuntament de Barcelona, en el termini d'un any presenti mesures d'obligat compliment. Entre altres coses perquè l'actual Govern de Barcelona..., senyora Grau, jo tampoc he vist la senyora Colau proposar zones de baixa emissió. Resulta que quan es tracta de parlar de temes, aquestes coses, doncs, deuen tenir la seva complicació. Què diem al Govern i a les administracions locals de l'àrea metropolitana, de la regió metropolitana en sentit ampli? S'asseguin i prenguin mesures, i adoptin mesures al voltant d'aquest tema, eh? Aquest és el sentit final d'aquesta moció. I, finalment, el que no pot ser, senyora Xandri, és que aquí anem al revés, que el seu Govern vagi –el d'Espanya– al revés del que està fent la Unió Europea. Ahir algú ho deia, no? El senyor Rajoy no és igual que la senyora Merkel, i tant que no! Sap què va fer ahir el Govern d'Alemanya? Ahir el Govern d'Alemanya va aprovar una partida pressupostària de 1.000 milions d'euros justament per ajudar a subvencionar l'adquisició de vehicles nets, de vehicles elèctrics, amb l'objectiu que, a Alemanya, l'any 2020, puguin circular ja 1 milió d'aquest tipus de vehicles. Aquesta és l'aposta estratègica per a la indústria també del sector de l'automoció en el nostre país. Gràcies.
Moltes gràcies, diputat. Cridem a votació. [[Mireia Boya e Busquet demana per parlar.]] Senyora Boya.
Sí, presidenta. Demano votació separada dels 16 i 17. [[Carles Prats i Cot demana per parlar.]]
Senyor Prats.
Senyora presidenta, volíem demanar també votació separada per al punt 18.a.
18...?
a. [[Pausa. Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]]
Senyor Rodríguez.
Per demanar votació separada, d'un costat del punt 2, i de l'altre, dels punts 6, 9 i 16.a.
Senyor Rodríguez, no hi ha punt 2, perquè el punt 2 i el punt 3 s'han inclòs en el punt 1. Perdoni. Si us plau.
Disculpi un moment, però tinc una versió anterior del text definitiu de la moció.
No passa res. El llegeixo i ens diu el què. [[Pausa llarga. Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]] Sí, digui... –digui.
Són els punts 4, per un costat, i, per l'altre, 8, 11 i 18.a.
I 21.a? [[Veus de fons.]] El 18.a, ja l'havien demanat. Bé, sí. Per tant, de moment tenim que ens han demanat votació separada dels punts 4, 8, 9, 11, 16, 17 i 18.a. [[Mireia Boya e Busquet demana per parlar.]] Senyora Boya.
Crec que no m'ha arribat la darrera versió, perquè jo no tinc un punt 18.
Doncs, existeix –existeix. Em sap greu, eh?, però haurem d'esperar. [[Veus de fons.]] Sí, sí.
Doncs, rectifico la votació separada: són el 18 i el 19, els dos últims.
I quina voldria separada? El 18.a i el 19?
El 18, sencer, i el 19, sencer.
Per tant, ho repeteixo, han demanat votació separada dels punts 4, 8, 9, 11, 16, 17, 18 i 19. Correcte? [[Pausa.]] Doncs, començarem a votar pel 4, els votarem tots, i, al final, la resta de la moció, com fem sempre. D'acord? [[Pausa.]] Doncs, vinga. Votem el punt número 4. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 120 vots a favor, 7 en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt número 8. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 122 vots a favor, cap en contra i 7 abstencions. A continuació, votarem el punt 9. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt 11. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 122 vots a favor, cap en contra i 7 abstencions. A continuació, votarem el punt número 16. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt número 17. [[Pausa.]] Comença la votació –perdó. [[Veus de fons.]] Ha quedat aprovat per 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt número 18. Comença la votació. [[Veus de fons.]] Parem la votació –parem la votació. [[Veus de fons.]] 18.a. Doncs, tornem a començar la votació. Anem a votar el punt 18.a. Votem el punt 18.a. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 52 vots a favor, cap en contra i 77 abstencions. A continuació, votarem el punt número 19 –19. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 119 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. [[Mireia Boya e Busquet demana per parlar.]] Senyora Boya.
Falta la resta del 18; el b i el c també els volíem votar separadament, nosaltres. Gràcies.
Doncs, ara els votem separadament. No ho tenia apuntat, eh? El b i el c els podem votar junts, senyora Boya?
Sí.
Sí? Doncs, en tot cas, ara fem la votació dels punts 18.b i 18.c. Comença la votació. Han quedat aprovats per 119 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. I ara sí que passem al dinovè punt de l'ordre del dia... [[El vicepresident primer diu: «Falta la resta de la moció.]] L'hem votada abans, no? [[Veus de fons.]] No. Doncs, votem. Votem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la seguretat ambiental]] [[302-00040/11]] I ara passem, ara sí, al dinovè punt de l'ordre del dia, que és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la seguretat ambiental, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per a exposar-la, té la paraula el senyor Francisco Javier Domínguez. [[Pausa i veus de fons.]] Sí, sí, diputat; quan vulgui.
Bona tarda. Primer, gràcies al cos que sembla que ha vingut sencer gairebé; gràcies per venir i per estar interessats. Aquesta moció de seguretat mediambiental, encara que al final s'ha quedat només «ambiental..., quiero empezar mi intervención yéndome al siglo XIX, que, bueno, un ingeniero de montes de Tarragona, Rafael Puig i Valls, que es el que instauró el día del árbol, dijo que el grado de civilización de un país se mide por el estado de sus bosques. Bueno, esto es una parte solamente de lo que se trata en esta moción, pero es una parte bastante importante. Dicho esto, quiero decir que estoy muy contento, por la moción en sí misma, por la expectación y el interés que ha despertado en todos los diputados y también fuera de este ámbito del hemiciclo, pero además es que pocos días después de hacer la interpelación sobre este tema, justo en los diarios locales de Tarragona, en el Més Tarragona i en el Diari, justo a los tres o cuatro días, salen dos noticias en las que salen nombrados los agentes rurales. Y me hizo mucha gracia porque no me acuerdo cuánto tiempo hacía que no salía un agent rural en el diario de mi ciudad. O sea que no sé si es casualidad, pero al menos yo quiero pensar que sí; es una gotita en el buen camino. Y salió, pues, precisamente con uno de los temas más importantes, que es la investigación de incendios forestales, de las causas. Y la otra noticia es la recogida de una especie exótica de un patio de una casa. Dos ejemplos totalmente diferentes que muestran un poco la variabilidad de trabajo que desarrolla este cuerpo. Pero esta..., quiero decir que esta moción, aunque pueda parecer que va sobre dar soluciones a unas reivindicaciones de un colectivo concreto, quiero explicar que las mejoras de este colectivo es un efecto colateral; en este caso, positivo. O sea, naturalmente que hay que alegrarse y hay que luchar por las ventajas de un colectivo, pero sobre todo cuando en el punto número 1 de esta moción pone «potenciar el Cos d'Agents Rurals, naturalmente los agentes, como trabajadores, se van a beneficiar, pero se van a beneficiar de hacer su trabajo en mejores condiciones; se van a beneficiar de que su trabajo sea más eficiente, y de unos protocolos que les permitan coordinarse con otros servicios; se van a beneficiar de mejorar su formación, de ir con un vehículo mejor equipado y de formar parte..., o de formar una estructura más completa, con el apoyo técnico y administrativo que requiere su trabajo. Esto son mejoras, pero naturalmente estas mejoras no solamente son para los trabajadores, son para el resultado de estos trabajadores. Yo, personalmente, me he involucrado mucho porque yo he vivido, he sufrido o me ha tocado sufrir una situación en la que tienes muchas ganas, pero pocos recursos; en la que tienes un alto grado de exigencia, pero una mala organización, y sé que eso genera frustración en los trabajadores y un gran riesgo de no cubrir con el servicio y con el objetivo que tienes marcado. Sin un cuerpo de agents rurals correctamente dimensionado y equipado no es posible atender simultáneamente la vigilancia de la puesta de unes aves en el Parc Natural del Delta y, a la vez, las exigencias de la prevención de incendios en el parc natural de al lado, que es el Parc Natural dels Ports, y a la vez supervisar la aparición de un delfín cerca de la costa. Es decir, si queremos una sociedad sostenible y cada vez, como sociedad, valoramos más la calidad medioambiental de nuestro entorno, tenemos que garantizar la seguridad ambiental, que es como se vela por el cumplimiento de la normativa, y para eso tenemos que garantizar un cuerpo de agentes rurales bien organizado y con el prestigio que le corresponde. Y luego en la réplica ya hablaremos de las enmiendas. Gracias.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, per a defensar les esmenes presentades, té la paraula la senyora Marisa Xandri, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Consellera..., saludar, en primer lloc, els representants de l'Asparc que avui ens acompanyen. I bé, la meva intervenció la vull iniciar de la mateixa manera que ho va fer la consellera quan va ser interpel·lada, que és agraint al diputat que va interpel·lar la consellera i que avui presenta la moció, agraint al diputat, no?, que presentés aquesta moció, perquè aborda una realitat, una realitat que poques vegades s'aborda en aquest Parlament, i que és la del Cos dels Agents Rurals. Si he de ser sincera, també li he de dir que m'esperava que sota aquest títol de «seguretat ambiental fes referència a d'altres qüestions, però crec que és molt encertat, com ja he dit, dedicar un temps al Parlament als agents que vetllen perquè la gestió del nostre medi sigui l'adequada, tot i els entrebancs que es troben en el camí. Per tant, i tenint en compte el paper rellevant dels agents i del seu sindicat, Asparc, des del Partit Popular hem aprofitat aquesta moció per aportar tot allò que se'ns ha fet arribar. Perquè, en definitiva, qui coneix de veritat les mancances del CAR són ells, i per això nosaltres ens hem limitat a fer de portaveus, a través de les esmenes presentades fruit de les seves demandes. Més que ningú els efectius coneixen quina és la seva realitat, amb què es troben cada dia, no?, i si volem que continuïn exercint la gestió del medi des d'un punt de vista de protecció i prevenció, el Govern s'haurà de comprometre a prendre una sèrie de mesures i a donar compliment a una sèrie de mocions que, com recordava el mateix diputat Domínguez, ja han estat aprovades en altres legislatures. No fa massa dies ens reuníem amb representants de l'Asparc i ens traslladaven el seu malestar davant el poc suport que tenen per part de la conselleria pel que fa al tema de personal, una qüestió tractada a bastament en aquesta moció i que quedarà enriquida si s'accepten les esmenes que hem presentat, que penso que sí –al final no són més que un reclam dels efectius. Destacar el desplegament al llarg dels tres propers anys de les categories professionals establertes per la Llei 17/2003, del CAR, fins a arribar als cent seixanta agents majors de les diferents especialitats i als cent vint oficials previstos en l'Acord de condicions de treball del CAR 2007-2010, d'aquesta manera es podran garantir les funcions especialitzades, així com la direcció i coordinació operatives dels equips de treball, grups de suport i grups especials. No es demana res de l'altre món, senzillament el que demanem és que es compleixi la llei. I en aquesta línia també reivindiquen quelcom que no succeeix en la majoria de llocs de l'Administració, i que és el fet de cobrir amb personal interí les baixes que queden temporalment no operatives, doncs, per raó de baixa laboral, d'excedència, etcètera. També incorporem al punt de la moció sobre reforçar l'estructura del CAR amb administratius, informàtics, assessors jurídics, un servei de recursos humans que permeti completar el desplegament del cos. Altres qüestions que preocupen aquest col·lectiu: tot allò que fa referència a la coordinació de la unitat de formació del CAR amb l'Institut de Seguretat Pública de Catalunya, on reclamen determinar amb més concreció la necessitat de la formació amb què l'ISPC ha de proveir els agents rurals. I per això veiem adequada la modificació del punt 1.12, que es refereix a les funcions dels agents, «en exercici –obro cometes– «de les seves funcions coercitives com a policia administrativa especial i policia judicial mediambiental. I si parlem de coordinació, cal incidir en la necessitat d'establir protocols; protocols que s'afegeixen a la llista de convenis que actualment ja tenen en d'altres cossos i serveis. Una altra qüestió important i que hem presentat com a esmena és la de crear una oficina de comunicació pròpia que es dediqui a informar en temps real de les incidències de seguretat mediambiental en les quals intervinguin els agents rurals. D'aquesta forma es podrà donar major transparència i visibilitat immediata a les dades obtingudes pels agents en les seves actuacions pel que fa a emergències ambientals i actuacions destacades. Tema de instal·lacions. Cal implementar noves seus d'àrees bàsiques, i per això, tal com demana el mateix cos, instem el Govern a aprovar un calendari d'implantació, arrencant així un compromís d'actuació, millorant les prestacions de seguretat dels emplaçaments actuals. I com que no tinc gaire més temps, només, per acabar, vull agrair al diputat que ha proposat aquesta moció, doncs, que hagi acceptat la majoria d'esmenes que ha presentat el Partit Popular. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula la senyora Montserrat Fornells, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Moltes gràcies, senyora presidenta. Honorable consellera, senyors i senyores diputats i diputades, directora general de Forests, que també està per aquí a l'hemicicle, representants del Cos d'Agents Rurals i d'Asparc, presents també avui aquí, molt bona tarda a tothom. Estem aquí per debatre una moció de Ciutadans sobre seguretat ambiental, sobre el Cos dels Agents Rurals. Des del Grup de Junts pel Sí, creiem que el Cos d'Agents Rurals, el CAR, és una estructura fonamental per al país, una estructura d'estat. El CAR, el Cos d'Agents Rurals, té quatre àmbits de treball: la protecció de la fauna, la prevenció i investigació d'incendis, la protecció de recursos forestals i la protecció dels espais naturals. A més a més, fan tota una tasca d'educació ambiental, que duen a terme tant en xerrades escolars com a agricultors, i també la col·laboració amb emergències, a través dels diferents plans d'actuació, i en la seguretat en el món rural, en col·laboració amb els Mossos d'Esquadra. La mateixa consellera, en aquest hemicicle, va deixar clara la postura del departament sobre el CAR –sobre el CAR–, que és una estructura bàsica del nostre país, que calia un enfortiment i reestructuració del cos com a prioritat per a aquesta legislatura, que es convocarien nous llocs de treball que estan vacants, que es durien a terme plans de formació, més transparència. En definitiva, que, després d'anys, calia reestructurar a fons i enfortir bé el cos, per donar el servei públic que tant els professionals com els ciutadans d'aquest país ens mereixem. No obstant això, com molt bé saben tots i totes els companys d'aquest hemicicle, moltes de les propostes que tant el departament, el Govern, com també aquest Parlament, volem desenvolupar i dur a terme –i que aprovarem avui en alguns punts d'aquesta moció–, per tal de poder-los dur a terme i fer-los efectius, i de veure'n el resultat i el seu funcionament, cal que hi hagi un nou pressupost. És a dir, cal incorporar i incrementar les partides pressupostàries oportunes per així disposar dels recursos bàsics per implementar els acords assolits. Perquè, si no, estem fent volar coloms i generant falses expectatives tant al Cos d'Agents Rurals com a la població. Volia agrair des d'aquí al diputat de Ciutadans, al senyor Domínguez, la voluntat de diàleg i d'arribar a acords acceptant algunes de les esmenes del nostre grup, i també transaccionant esmenes d'altres grups. És complicat, amb el temps que tenim, d'entrar al detall, punt per punt, de la nostra posició vers els diferents punts d'aquesta moció. En faré, però, esment d'alguns. Creiem que és bàsic i necessari fer el Pla estratègic del cos i també elaborar un estudi de dimensionament. Amb això es veurà el que realment necessitem. Es pot dir a la babalà que hem de cobrir cent seixanta places? Per això nosaltres rebutgem el punt 1.3; fem primer l'estudi i dimensionem bé i correctament el que ens fa falta. De fet, el secretari general ja ha negociat i ha aconseguit aprovar la convocatòria de quinze places dotades amb 500.000 euros; cent seixanta places suposarien més de 5 milions d'euros. No és tan senzill. Tots volem..., tots estem d'acord, tots volem tenir més efectius, però cal ser conscient dels recursos que tenim i del que podem fer amb aquests. Des del 2007 està encallat tot el tema del Cos dels Agents Rurals. En nou anys no s'ha fet gairebé res. El departament ara ja ha començat a treballar i posar-hi remei. Fa només quatre mesos que han pres possessió del càrrec, però com a estructura clau que és s'hi destinaran molts esforços per a millorar-ne la situació. Cal fer els plans i estudis necessaris, i ja s'ha començat a treballar per acabar amb aquesta situació anòmala. Referent al punt 1.4, no hi estem d'acord perquè la llei no permet cobrir amb personal interí la plantilla del Cos d'Agents Rurals; tal com diu l'article 9, cal que els membres del cos siguin funcionaris de carrera. Pel que fa al punt 2.2, tampoc no hi estem d'acord perquè aquesta feina ja es dóna i es du a terme des de les mateixes oficines del DARP. Per tant, no cal crear més duplicitats i generar despeses innecessàries. Referent als punts 3 i 4, tampoc no hi estem d'acord, perquè, de fet, ja està previst i s'està treballant per elaborar aquest reglament d'ús de les armes. És un dels objectius d'aquesta legislatura, però és inviable tenir-ho fet per a aquest 2016. Pel que fa al punt 7, tampoc no hi estem del tot d'acord, perquè és d'un calat que s'escapa del Cos dels Agents Rurals i va més enllà d'aquesta moció. Per tot l'exposat, la posició del Grup de Junts pel Sí en aquesta moció és aprovar-ne la majoria dels punts, i en alguns dels que no hi estem d'acord o ens abstindrem o hi votarem en contra. Per finalitzar la meva intervenció, voldria agrair la tasca que estan duent a terme tots els cossos d'agents rurals, i amb el desig d'encarar un futur millor pel cos, solucionant algunes de les mancances que tenen. Moltes gràcies a tots i bona tarda. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Òscar Ordeig, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputades, diputats..., una salutació molt especial a tot el col·lectiu d'agents rurals que ens acompanyeu, a l'associació professional, als sindicats. Jo crec que, evidentment, em sumo a la resta de companys a dir que és important que el Ple, de tant en tant, faci un repàs de com està el Cos d'Agents Rurals, si s'han complert els compromisos anteriors adquirits en d'altres monogràfics, plenaris, comissions, i fer un debat sobre l'estat de la qüestió, i tornar-nos a emplaçar a resoldre aquests temes que encara estan sobre la taula i que estan pendents. Per tant, en tenim uns quants; aquesta moció ho ha demostrat. I nosaltres el que sí que demanaríem, aprofitant, evidentment, que hi ha aquí la consellera, els diferents grups parlamentaris..., que ens ho creguem; que ens ho creguem, perquè fa molts dies que fem debat, fem reflexió sobre quin respecte hem de tenir pel medi ambient, quina ha de ser la infraestructura material, personal que han de tenir els agents rurals, de la importància per al nostre país, de la gran quantitat de quilòmetres quadrats de massa forestal que tenim, i que cal gestionar-los, i que per això necessitem els agents rurals amb tots els recursos necessaris, però llavors no acabem d'implementar les mesures que tots plegats acordem, per pressupostos, perquè a vegades es queden a dintre el calaix les mesures que impulsem. Per tant, de dir: «Escolta, creguem-nos-ho i intentem... Jo crec que, a més a més, hi ha un col·lectiu molt raonable en les seves demandes, amb els quals nosaltres podem..., allarguem la mà al Govern per dir: «Escolta, programem aquelles mesures que no es puguin fer immediatament i les anem fent progressivament. Però sí que jo crec que tots coincidim bastant en la major part de les mesures que cal tirar endavant. Diuen: «Enfortiment del cos. Jo crec que el que caldria, sobretot, és deixar de debilitar el cos, perquè és dels pocs col·lectius als quals..., la crisi ha afectat tothom, però un col·lectiu de 495 agents rurals en aquests moments, i baixant –i baixant. Per tant, tot Catalunya es pot cobrir..., que hi ha molta massa forestal, que hi ha molt territori, i en aquest moment, a més a més, que hi ha moviments migratoris i que tothom s'està anant a viure cap a les àrees metropolitanes, doncs, més problemes per gestionar el territori. Doncs, són els agents rurals els que ens han d'ajudar. Com també, evidentment, l'abandonament de terres, de petites explotacions, que també gestionen el territori. Qui controlarà això? Com també, evidentment, la prevenció d'incendis, i aquest projecte de gestió de la massa forestal i de la biomassa, que no acabem de veure com s'enlaira, eh?, el projecte, i l'aprofitament forestal. Doncs, home, això vol dir que hi ha molta i molta massa forestal que es queda al nostre territori, i, per tant, que podem tenir problemes amb els accessos, evidentment, i amb tota la seva gestió. Per tant, molt bona feina dels agents rurals, dels col·lectius que els representen; molt bé de portar-ho aquí, de Ciutadans. Cal..., moltes de les propostes que estan aquí ja les havíem aprovat al monogràfic d'agricultura, del món rural, que vam fer. I, per tant, nosaltres el que diem és que donarem suport a la majoria dels punts, pràcticament a tots els punts que es presenten. Creiem..., no entenem com és que no se'ns han acceptat dues propostes que nosaltres dèiem que eren de sentit comú, que també ajuden a la feina dels agents rurals, que són, recordàvem, allò de la llei de caça, que també tots hi coincidim, en parlem molt, un tema també espinós, és complicat per fer lligar les diferents sensibilitats, però que l'hem de tirar endavant. No tenim llei de caça, la regulació actual és del 1970. I també dèiem de fer un replantejament, que ho havíem aprovat, del sistema actual en l'acompanyament a les reserves nacionals de caça. Tampoc s'ha acceptat, en tot cas, recuperar places perdudes, desplegament de les categories professionals, plans de carrera, millorar la coordinació amb els cossos de seguretat, els procediments sancionadors... No ens hem d'enganyar, a vegades ha sigut realment incòmode que els agents rurals tinguessin capacitat sancionadora i, potser per això, moltes vegades no se'ls ha donat l'interès que requerien. Per tant, la feina es fa, es fa bé, les directrius han de ser clares i llavors, si tothom sap quina competència té, si el Govern i el Parlament fan la pedagogia que toca, quan s'ha d'aplicar una sanció s'aplica i ningú ha de tenir cap dubte que s'estan fent les coses bé. Organització territorial; les àrees bàsiques i territorials, una estructura dimensionada, descentralitzada i que funcioni amb els recursos necessaris. Per tant, des del Grup Socialista, evidentment, com hem dit, hi donarem suport. Lamentem que no se'ns hagin acceptat algunes de les propostes que nosaltres creiem que són importants i que són urgents i, evidentment, emplacem el Govern que, aquesta vegada sí, duri el que duri la legislatura, puguem donar els recursos materials i els recursos humans necessaris perquè els agents rurals puguin fer la seva feina, i això vol dir que puguem gestionar molt millor el nostre territori. Gràcies, consellera, presidenta, diputades i diputats.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Hortènsia Grau, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Consellera..., saludar els agents rurals, tant la gent de l'associació professional com la gent de comissions i dels altres sindicats, i els agents que ens acompanyeu. Bé, avui, aquesta moció té un nom, però s'hauria de dir que és una moció sobre els agents rurals, i a mi m'agradaria dir que és una moció sobre els agents rurals i sobre el medi natural, perquè al final del que parlem és de la protecció del medi natural. I m'ha fet gràcia... Bé, primer, agrair també al senyor Domínguez, que ha elaborat..., al diputat Domínguez, perquè hem pogut transaccionar gairebé la majoria d'esmenes que nosaltres li presentàvem, però, dit això, m'ha fet gràcia perquè he retornat, no?, al debat de quan es va fer la Llei d'agents rurals, que, a més, el nostre grup, llavors el diputat Rafael Ribó, nosaltres no érem favorables que es creés un cos d'agents rurals, perquè pensàvem, crèiem en un model de policia integral de Catalunya i que en aquest model de policia integral havia de ser dins del Cos de Mossos, doncs, un cos especialitzat en delictes mediambientals i en tota la qüestió de cura del medi natural i medi ambient, però en el seu dia, bé, es va fer aquest model. Doncs ara que el tenim l'hem de defensar, però, curiosament, allò per què no estàvem d'acord i que deia el senyor Ribó en la sessió, és el que hem anat veient que ha anat passant. Es deia que hi hauria un problema, que s'havien de dotar més recursos, es deia que hi hauria un problema de coordinació amb els altres cossos, es deia que si no hi havia un departament fort de medi ambient, algú que tingués clares les competències de medi natural, tindríem un problema per tal de veure de qui era la responsabilitat, i és el que desgraciadament, aquella profecia, no?, que s'ha complert i que hem anat veient que al llarg dels anys ha anat passant. Hem vist que medi natural ha anat saltant d'un departament a l'altre, bé, ara inclús, no?, consellera, vostè en té una part, però hi ha una part que la tenim a Territori i Sostenibilitat, i, per tant, caldrà aclarir, en temes de fauna, de protecció de fauna, de protecció de flora, dels catàlegs..., bé, caldrà aclarir qui té la responsabilitat de què i, per tant, sobretot per al cos, perquè ells s'aclareixin. En aquest sentit, nosaltres creiem que cal fer desenvolupar tot el que diu la moció, però sobretot creiem que el que cal és deixar enrere –deixar enrere– l'etapa nefasta que el cos ha hagut de viure, va haver de viure des del 2010 al 2015 amb enfrontaments amb els seus, diguem-ne, comanaments polítics, en què ells feien la seva feina de denúncia i tenien en contra el mateix departament. I, bé, no queda molt lluny quan hi va haver tot el tema que es va haver de ficar el fiscal, en què ells denunciaven temes urbanístics, fraus urbanístics..., i, bé, vam tenir en aquest Parlament, doncs, un debat molt seriós perquè se'ls deia que no podien denunciar. O altres qüestions, quan s'han oposat en temes de caça, o s'han oposat en temes de protecció de fauna i flora, o en temes d'agricultura, abocaments de purins, etcètera, i que no van tenir la comprensió, en aquell moment, diguem-ne, del departament. Per tant, aquí la reflexió que hem de fer és que ells són la policia de medi ambient, qui vetlla pel control del medi natural, i, en aquest sentit, ha de tenir tot el suport, independentment de qui estigui al front, perquè hi ha una llei que ens ho marca molt clarament. Sobre les qüestions que m'agradaria destacar de la moció, que no sé si podrem aprovar o no, molt important, crec, que s'hagi acceptat el tema del grup marí, perquè sovint el tema marí és el tema que tenim més abandonat. Tenim molt clar la protecció en parcs naturals, en zones PEIN, etcètera; tenim molt clar el tema forestal pel que fa a la prevenció, però el tema de la protecció marina, que tenim, a més, poques zones protegides –s'han d'ampliar els ZEPIM–, doncs, és un tema que sempre ens queda molt, molt curt. Per tant, aquí, en aquest sentit, poder donar aquest suport al grup de protecció marina. També un tema que considero bàsic és el fet que ells puguin tenir retorn, per part de tots els serveis jurídics de la Generalitat, de totes aquelles denúncies perquè, és clar, ha de ser molt frustrant que tu faci's una denúncia dins del que és la teva funció i que no rebis el retorn de saber què ha passat amb allò, si s'ha incoat expedient, com ha acabat l'expedient, etcètera. També trobo molt important la part de reforçar l'estructura, del cos. Avui dia, el cos és un cos amb pocs agents, un cos que comença a estar envellit i, sobretot, un cos on falten altres professionals, altres tècnics, si ens creiem que ells també tenen funció, a part de policia del medi ambient, de fer pedagogia. I, és clar, tenim molt de territori, hem de canviar moltes qüestions, com l'accés motoritzat al medi natural, i ells han de fer molta pedagogia amb els pagesos, amb els ramaders, amb els excursionistes, amb els que van a fer motocròs per camins que no s'hi pot fer motocròs. I per fer tot això necessitem una estructura. Per tant, jo espero que puguem aprovar tots aquest punts i que encetem una nova etapa, consellera, en què deixem enrere tot el que havia passat fins ara. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Sergi Saladié, del Grup Parlamentari Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Molt bé; gracies, presidenta. Bona tarda a tothom. Primer de tot, sobre aquesta moció, dir que és una moció que mos sembla molt oportuna per corregir un dèficit i un greuge històric, tant amb lo Cos d'Agents Rurals com amb lo que seria la protecció del medi ambient, tot i que nosaltres, des del nostre punt de vista, des de la CUP, pensem que d'agents rurals no n'hauria de quedar cap i, per tant, treballarem amb tota la nostra força perquè, al final, diguem-ne, no tingueu gens de feina, d'acord? L'ideal seria això, no us espanteu, perquè això voldria dir que, efectivament, la societat hem arribat a un grau de maduresa i d'intel·ligència col·lectiva, de respecte cap a la natura, cap al medi ambient i no caldria que vosaltres tinguéssiu feina i us poguéssiu dedicar a una altra cosa. Però com que malauradament això no és així i tampoc tenim unes polítiques preventives sobre la protecció del medi ambient, la feina que es fa des del Cos d'Agents Rurals mos sembla que, actualment i amb les condicions actuals, és absolutament imprescindible i bàsica. I, per tant, hem de treballar –i entenem que aquesta moció posa els punts sobre les is– per emmarcar un autèntic marc laboral, un autèntic marc professional per a tots aquests treballadors i treballadores públics que vetllen per la preservació del nostre entorn. De fet, quan llegim aquesta moció, diríem que els agents rurals sembla que vagin amb una sabata i una espardenya per aquests mons de Déu, i ben bé no és així, tampoc, eh? –ben bé no és així. Lo que passa que sí que treballen en unes condicions bastant precàries –bastant precàries–, és una qüestió que, evidentment, no és qüestió dels últims mesos, diguem-ne, consellera, és una cosa que no va per vostè, sinó que és una qüestió històrica, és un cos que, podríem dir, ha estat bandejat dins de l'Administració pública, ha estat marginat, ha estat, de fet, a tres departaments diferents al llarg de la seua història: ha estat a Agricultura, ha estat a Interior, ha estat a Medi Ambient i ha tornat a Agricultura, i sempre, diguem-ne, una mica, allò, arraconats. Per tant, aquesta moció, entenem que el que pretén és fer una mica de justícia, també, en lo reconeixement de la feina d'aquests i aquestes professionals. De fet, nosaltres pensem que això és per una manca de voluntat política dels diferents governs que han tingut responsabilitats en aquest cos, llevat d'algunes excepcions puntuals, no? A vegades són coses molt personals, un conseller o consellera que, doncs, bé, se capfica en una cosa i tira endavant una sèrie de polítiques, però no ha format mai part del cos orgànic de les diferents polítiques de preservació del medi tindre un bon cos d'agents rurals. Podria ser per això, no?, o per aquella qüestió, diguem-ne, tan nostrada, tan catalana, de ser un país –que sempre ho vaig repetint i ho continuaré repetint– que legislem molt, gestionem poc i avaluem res. I tenim moltes lleis de caràcter mediambiental que són pioneres –quasi sempre som los primers a fer legislació ambiental o de preservació del medi–, però, en canvi –i hi afegiria: i bones lleis, tot i que millorables, segurament, algunes d'elles–, però en acabat, a l'hora d'aplicar-les, ne fem de més i de menys, i al final tampoc avaluem res. Aquest és un dels dèficits greus de les administracions públiques, de tota política pública, perquè al final no sabem ben bé si tot allò que anem fent serveix per a alguna o no serveix per a alguna cosa, no? Tot són intuïcions, tot «sembla que; per tant, no tenim uns mecanismes d'autoavaluació d'aquestes polítiques públiques. Hi ha un tema que nosaltres hem fet una esmena i que més o menys s'ha recollit, no?, o, en tot cas, hi aprofundirem en un futur, que és lo tema de les denúncies. Quan se denuncia, als agents rurals ni se'ls comunica l'estat de tramitació en què es troben aquelles denúncies, no? Molt mos temem que moltes d'aquestes denúncies se vagin apilant allà al departament i no es tramitin. Això genera també una frustració professional i personal en les feines de cadascú, quan veus que la teva feina –i en molts casos aquesta gent donen la cara, eh?, i es parteixen la cara per aquests territoris– no es veu reconeguda, ni tan sols se'ls fa un retorn de com està aquesta feina que ells han fet, no? Per tant, aquesta qüestió que nosaltres a més tenim registrada una pregunta en aquest sentit, per conèixer l'estat en què se troben tot aquest plec de denúncies que ells tramiten, i veure quines s'han tramitat efectivament i quines s'han acabat, diguem-ne, executant, d'aquestes denúncies. Dit això, felicitar el diputat Francisco Domínguez, tant pel fons com per la forma en què s'ha portat aquesta moció. Suposo que, com que són nous, diguem-ne, intentem millorar, no?, aquests procediments una miqueta viciats d'aquesta casa. Divendres ja vam començar a parlar d'aquesta qüestió; dilluns pràcticament ja teníem tancades, doncs, quines esmenes mos acceptaríeu i quines no. Estem prou contents de totes les esmenes que se mos han acceptat; n'hi ha una que no, al final, que és, doncs... –i m'estranya que des de Ciutadans no se'ns hagi acceptat–, que és la d'intentar optimitzar i posar més eficiència a l'Administració pública, i aquí tenim una sèrie de cossos policials, entre els quals encara hi ha la Guàrdia Civil a través del Seprona, de dir: «Bé, aquests, doncs, ja poden anar marxant, diguem-ne, no? I ja mos dediquem... És clar, i nosaltres a més ho voldríem més que vosaltres, segur, no?, però vull dir que, al final, doncs, se tracta ja d'optimitzar això. Però, bé, en qualsevol cas, de setze esmenes, mos han acceptat vuit; la resta, doncs, són compartides amb la resta dels grups. La consellera, diguem-ne..., ara teniu una feina important, perquè diguem que jo crec que aquesta moció assenta aquestes bases per reconfigurar i apostar pel que nosaltres entenem que és una autèntica estructura d'estat, transitòriament, perquè nosaltres hem dit: «Desitgem que no existeixi aquest Cos d'Agents Rurals. Teniu feina i, en tot cas, ho creiem, no?, la intuïció mos diu que s'obre una nova etapa, que us portareu bé entre els agents, els diferents equips de la conselleria, per tirar endavant la majoria d'aquestes propostes. Almenys així ho desitgem des del nostre grup.
Senyor Saladié, ha exhaurit el temps.
Gràcies. Perdó.
Gràcies. Bé, a continuació, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el senyor Francisco Javier Domínguez.
Bueno, finalmente la moción parece que ha quedado muy completa, muy mejorada con las aportaciones de todos los grupos, pero antes de decir lo que yo ya tenía escrito, quería decir que por mucho que se repitan las diferencias que hay entre unos grupos y otros y se haga hincapié precisamente en lo que tenemos de diferente, yo espero que el resultado del trabajo que estamos haciendo estos días con el Cos d'Agents Rurals y el confluir entre varios grupos nos sirva un poco para pensar que tenemos muchísimas cosas en común, muchas cosas por las que trabajar en la misma dirección. Entonces, yo, antes de empezar a hablar de nada, quería ponerlo como ejemplo de que hay mucho trabajo pendiente en el que estamos de acuerdo, y que vale la pena hacer un esfuerzo, sentarse e ir buscando, con retoques aquí, retoques allá, e ir arreglando problemas, porque la gente lo que quiere es que se le solucionen los problemas. Y dejar, un poco, estar las diferencias y, bueno, ya hablaremos mañana de las diferencias y vamos a hablar hoy de lo que estamos en común y de lo que podemos arreglar. [[Alguns aplaudiments.]] Yo, aparte, quería dar las gracias, bueno, a las palabras de agradecimiento de los diputados que me han agradecido mi trabajo, pero quiero, sobre todo remarcar una frase. Hay una frase que me ha gustado de Òscar, que es: «Tenemos que creérnoslo. La apoyo totalmente, nos lo tenemos que creer. Y en cuanto a que no se han aceptado dos de las propuestas de la Ley de caza y tal, más que por estar en desacuerdo es porque quizás se salía un poco del tema de la moción, porque quizás sí que hace falta, más que una ley de caza, una ley de regulación de la fauna. Después, el histórico de la señora Grau también me ha gustado bastante, y veo que el enfoque ha sido a mejor, el enfoque actual. O sea que muchas gracias. Y las palabras de Sergi..., también muchas gracias, porque ha sido un gustazo hacer este trabajo con todos vosotros. Y me falta ya..., bueno, lo único que quería comentar es..., hacer un esfuerzo para solucionar los problemas de cada día de las personas que vivimos en este territorio. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. Cridem a votació. [[Marisa Xandri Pujol demana per parlar.]] Senyora Xandri.
Sí, presidenta, breument. Només per contradiccions. A la diputada de Junts pel Sí, dir-li que la proposta de 160 agents majors suposa especialitzar 60 agents més, perquè actualment ja n'hi ha 100, i que l'increment pressupostari total seria de 36.000 euros anuals aproximadament, i no pas 5 milions, com vostè ha dit. Moltes gràcies. [[Sergi Saladié Gil demana per parlar.]]
Senyor Saladié.
Sí, voldríem demanar votació separada dels punts 1.15 i 3.
1.15 i 3.
1.15 i 3. [[Montserrat Fornells i Solé demana per parlar.]]
Senyora Fornells.
Sí, voldríem demanar votació separada dels punts 1.3, 1.4, 1.19, 2.2, 3, 4, 7 i 8.
1.3...
1.4...
...1.4...
...1.19...
Sí.
...2.2...
Sí.
...el 3, el 4, el 7 i el 8.
I tots aquests es poden votar junts o no? Pregunto. [[Pausa.]] Senyora Fornells, tots aquests es poden votar junts? [[Veus de fons.]] No? [[Pausa.]] A veure, ens han demanat votació separada dels punts 1.3, 1.4, 1.15, 1.19, 2.2, el 3, el 4, el 7 i el 8. És correcte? [[Pausa. Montserrat Fornells i Solé demana per parlar.]] Senyora Fornells.
Podríem agrupar la votació de l'1.3, l'1.4 i el 2.2, i la resta, agrupar-los, també.
Un moment.
Fer dos votacions, diguem-ne, separades.
1.3, 1.4...
I 2.2.
I 2.2.
Aquests, fer-los junts, i l'1.19, el 3, el 4, el 7 i el 8, fer-los junts.
I la resta també, eh? És a dir, serien dues votacions. [[Pausa. Veus de fons.]] D'acord, doncs. Doncs començarem la votació, i votarem junts l'1.3, l'1.4 i el 2.2. D'acord? [[Pausa.]] Vinga, doncs. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 70 vots a favor, 61 en contra i cap abstenció. Ara, a continuació, votarem la resta de punts, és a dir, l'1.19, el 3, el 4, el 7 i el 8. [[Veus de fons.]] No, l'1.15 i el 3 els votarem després. Vostè ha demanat votació separada d'aquests dos, no? [[Pausa.]] Però ara fem aquesta votació junta, encara que hi va el 3 inclòs perquè així ens estalviem... [[Veus de fons.]] No? Doncs d'acord, molt bé. [[Veus de fons.]] D'acord, doncs, no posem el 3 en el paquet. Votem l'1.19, el 4, el 7 i el 8. Els va bé? [[Pausa.]] D'acord, doncs. Vinga, votem l'1.19, el 4, el 7 i el 8. Comença la votació. Han quedat aprovats per 71 vots a favor, cap en contra i 60 abstencions. Ara votarem el punt 1.15. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 122 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. Ara votarem el punt 3. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 61 vots a favor, cap en contra i 71 abstencions. I ara votarem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments forts i perllongats.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques d'agricultura, ramaderia i pesca]] [[302-00042/11]] El següent punt de l'ordre del dia és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques d'agricultura, ramaderia i pesca, presentada pel Grup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Per a exposar-la, té la paraula la senyora Marisa Xandri. [[Pausa.]] Diputada, quan vulgui.
Gràcies, presidenta. Consellera, diputats, diputades, a l'inici de la meva interpel·lació ja vaig dir a la consellera que el que buscava amb aquella interpel·lació i amb aquesta moció que avui votarem era el màxim de consens entre els diferents grups parlamentaris davant les problemàtiques actuals dels diferents sectors que toca la moció. Pretén ser quelcom constructiu i que d'una manera o d'una altra doni resposta a les demandes dels diferents col·lectius, que en general no passen pels millors moments. Certament, aquesta és una moció que dóna cobertura a bastament a les polítiques en matèria ramadera, sobretot, agrícola i part de la pesca. Com he dit, el que pretenc és incidir en allò que actualment..., el que avui preocupa els diferents sectors, i al final serà la conselleria qui acabarà donant-hi o no resposta. Dit això, vull donar les gràcies a tots els grups que han presentar esmenes, així com agrair la seva voluntat per arribar a acords. Entenc que aquesta és la manera d'aportar el nostre petit granet de sorra per millorar qüestions concretes que afecten el dia a dia dels nostres ramaders i agricultors, responsables de tirar endavant la nostra indústria agroalimentària, sens dubte un dels principals motors de la nostra economia. Però, malauradament, aquesta conselleria acumula un descens pressupostari de gairebé un 40 per cent durant els darrers cinc anys, i amb una evolució de la renda dels nostres pagesos que continua acumulant una disminució del 30 per cent. Amb aquestes dades, la veritat és que el futur no es presenta massa esperançador. I a això s'hi ha d'afegir la manca d'estabilitat ocasionada per les diferents maneres de gestionar per part dels tres consellers i no sé quants directors generals que han anat desfilant al llarg d'aquests cinc anys. Estabilitat i una mica més de pressupost. Aquestes han de ser les prioritats del departament. A grans trets, resumiria la moció en tres blocs. En primer lloc, aquells punts que fan referència a una de les grans inquietuds en què es troben molts ramaders, i és que què en fem, de l'extensa cabanya que tenim actualment a Catalunya? Alguns opten per reduir-la, per reduir aquesta cabanya. Però no, crec que aquesta no és la solució. Per què? Doncs perquè cada cop s'exporta més, i, a part de promocionar l'exportació, el que hem de fer aquí és promocionar la nostra carn, que és de molta qualitat. I, per tant, s'ha de promocionar internament. Per tant, si no volem posar límits a la nostra producció cal prendre mesures ja. I com ho fem? Com prenem aquestes mesures? Doncs, en primer lloc, s'han de donar facilitats a les granges, que necessiten ampliar les seves instal·lacions, millorant els plans d'ajut i agilitzant els tràmits administratius que es demanen per fer els permisos d'ampliació. I en segon lloc s'ha de tenir clar què fem amb la quantitat de dejeccions que genera aquest bestiar, davant la manca de terres i la manca de solucions. L'objectiu crec que el tenim tots clar: que s'han de crear els mecanismes adequats per tal que els productors puguin aconseguir el màxim de rendiment. Tema de la vacunació de la llengua blava. Sabem que no és el mateix parlar de ramaderia intensiva que de ramaderia extensiva, i en aquesta moció posem de manifest les demandes de la Cecoc, i espero que tinguin el vistiplau de la majoria dels grups parlamentaris. Un altre bloc important: el tema dels atacs als cultius i ramats fruit de la fauna salvatge i de plagues com els conills i els senglars. En aquest sentit, demanem reforçar el grup de gestió de fauna salvatge del CAR, que es garanteixin les indemnitzacions per compensar els danys produïts –i aquí també vull recordar que els ramaders de muntanya encara esperen cobrar el 48 per cent de l'IMC del 2014– i que es mantinguin les batudes d'emergència. I un tercer bloc que és importantíssim, que és tot allò que fa referència als pagaments dels ajuts i de subvencions als agricultors, ramaders i a les entitats d'aquest sector. I, per això, a banda de demanar que aquests pagaments es facin quan toca, és a dir, segons els calendaris previstos, fem una altra petició al Govern, i és que elabori en el termini d'un mes un informe sobre el deute que té pendent amb aquests sectors. Ara mateix desconeixem quin és exactament el deute que es té. I, per tant, també, un calendari de pagament. I, per acabar, vull fer un esment dels punts que fan referència a la pesca recreativa, on demanem al Govern que d'una vegada per totes desplegui el reglament de la Llei 22/2009 i que faci les actuacions necessàries per tal que els pescadors catalans puguin disposar de la llicència interautonòmica, amb l'objectiu, entre d'altres, d'atreure el turisme basat en aquesta pràctica esportiva. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. A continuació, per defensar les esmenes presentades, té la paraula el senyor Òscar Ordeig, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. «Aquesta gent humil i sàvia que tenia raó. Hi havia una generació incompresa, que havia perdut la batalla del discurs. Se la ignorava, eren gent antiga, artesana, no entenien el món ni el progrés. Algú els hauria de reconèixer, deu anys després i una crisi galopant després, que tenien raó. Somriuen per sota el nas quan algú els vol vendre la moda del producte de proximitat. Hi ha una saviesa de poble, de camp, ridiculitzada o ignorada, que convindria deixar gravada perquè el futur que hem de construir mantingui part de sentit comú. Són un oasi enmig del desert d'una societat addicta a més i més, necessitada d'etiquetes i diagnòstics, ansiosa, impacient, queixosa. Carles Capdevila, publicat a un diari del país. Per reivindicar el món agrari, per tocar de peus a terra, i després de tot el que ha passat, saber que cal un sector agrari, un món rural competitiu... I en aquests moments jo crec que tenim un sector agrari, un sector primari, en perill d'extinció, amb una baixada de la renda agrària del 39 per cent. Busqueu un sector econòmic del nostre país que hagi baixat la seva renda agrària un 39 per cent. Amb una baixada del nombre d'agricultors del 50 per cent, del nombre total d'agricultors, del 50 per cent els darrers anys. Principals problemes del sector que viu al nostre país, el sector primari, agrari, agroalimentari: falta d'inversió pública en infraestructures. Volem un sector competitiu, i les caigudes en inversió pública d'aquí i d'allà afecten d'una manera important, perquè hi ha menys infraestructura tecnològica, menys infraestructura viària, menys infraestructura de modernització, i això afecta la competitivitat del sector. No ha de ser un sector subvencionat, ha de ser un sector competitiu. I si no tenim diners per invertir, per la crisi econòmica, el que hauríem de fer és garantir que com a mínim la regulació en la venda, la crisi de preus..., doncs, que realment hi hagués una acció decidida amb sancions per evitar la venda sota preu; la crisi de preus de la fruita, de la carn, del conill, dels vedells, de les hortalisses, dels fruits secs, de l'oli, etcètera. Perquè els abusos i l'augment de les desigualtats que es poden viure amb aquell que té més i aquell que té menys, doncs, també es viu en aquells territoris que tenen més, en aquells territoris que tenen menys, i en aquells agricultors i ramaders que tenen més o són grans grups empresarials respecte als petits productors. I això no ens ho podem permetre. Per tant, tenim una regulació actual aprovada que ens permet posar sancions quan no hi ha competència efectiva, quan hi ha morositat o quan hi ha dúmping per tal d'enfonsar la competència. I això és el que volem, nosaltres, que el departament ajudi els petits agricultors i ramaders, que són els que tenen més implantació territorial, que són els que creen més ocupació, més estable, i, per tant, que són els que pitjor ho estan passant. Recuperar el pressupost perdut, al voltant del 40 per cent dels darrers anys; invertir en foment de les tecnologies de la informació i la comunicació, com hem dit, per tenir un sector competitiu, que no subvencionat: competitivitat. Llei de caça. Jo, a la meva, eh? Ho he dit abans, no m'ho han acceptat; aquesta vegada, sí. Agrair a la Marisa que m'hagi acceptat aquesta esmena. I, evidentment, consum de carn, més enllà del consum de carn, no, no; fomentar els hàbits saludables a través de la nostra dieta mediterrània, acreditada científicament com una de les dietes que fa que tinguem una esperança de vida de les més altes del món. I en aquest consum de dieta mediterrània, consum de carn; carn de qualitat en la seva justa mesura. I, per tant, no diguem que a partir d'ara no es consumeixin determinats productes, sinó que el que hem de dir: consum de productes de qualitat de manera responsable. Flexibilitat amb la llengua blava; veure els efectes que està tenint la vacuna. Fauna salvatge: el control de la fauna salvatge ens sembla bé. Consum de proximitat, a través del Decret de la venda de proximitat; crec que en aquest sentit ja s'estava tirant en aquesta línia. Pagaments pendents; crec que ahir ens va arribar, precisament, el control de compliment perquè aquesta proposta ja s'havia aprovat..., i, per tant, de publicar un calendari dels pagaments pendents, per la qual cosa felicito el departament, perquè jo crec que, des de que vaig arribar aquí, va ser una de les reivindicacions que fèiem sempre, i, al final, dèiem: «Home, busquem la fórmula, no? Per tant, hem actualitzat una part dels pagaments, per la millora de la tresoreria, i llavors, a més a més, hem presentat un calendari de quan podríem fer el que queda pendent. Per tant, agraïment al PP per la proposta, per fer un debat d'agricultura al Parlament, de posar sobre la taula les assignatures pendents, d'acceptar-nos les esmenes, i agrair també, evidentment, que les hagi tingut en consideració. I només una última frase, per acabar. Dir-los, consellera, diputades, diputats, com diu aquella cançó..., diu «tenim tantes coses per fer, i, com diuen vostès, «ens queda tan poc temps per fer-les, que hauríem de, sobretot, posar-nos-hi, dedicar-hi els recursos necessaris, i la primera oportunitat la tindrem amb el pressupost 2016. Gràcies, diputades, diputats.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Hortènsia Grau, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Consellera... Bé, hem pogut arreglar aquesta moció, que també he de dir que quan ens va arribar ens vam espantar una mica, per algun dels punts. Jo crec que, al final, entre tots hem pogut arreglar-la. Hi ha alguns punts, bastants, que nosaltres no hi votarem a favor. Agraeixo a la senyora Xandri totes les transaccions de punts a què hem pogut arribar. I per què a alguns punts no hi votarem favor? Perquè en el fons hi ha un tema de model molt diferent. Nosaltres entenem que s'ha de defensar el sector, que s'ha de defensar el sector ramader, però, en els models, quan parlem d'un model d'indústria –a més, d'«indústria, que a nosaltres ja no ens agrada, no?–, d'indústria de la carn, de molta concentració de grans granges, amb un model que és molt intensiu en l'ús dels recursos naturals, que, a més, pot generar o a vegades ha generat externalitzacions ambientals, que sabem que ho tenim, que tenim aquest problema..., creiem que hem d'anar cap a un altre model. Clar, en tot el primer paquet, diguéssim, dels purins, pel que fa a les dejeccions ramaderes, doncs, nosaltres no hi podem estar d'acord, perquè el nostre model és un altre. Nosaltres creiem, primer... Clar, senyora Xandri, una mica el «marron que tenim amb el tema de les dejeccions ve per part del seu Govern, quan va fer l'ordre ministerial del 2014 que treia els paràmetres retributius que donava a les plantes que tractaven els purins i feien biogàs. Per tant, una part s'haurà d'arreglar, l'haurem d'arreglar, ara quan surti el nou Govern. Esperem que es pugui arreglar, perquè ens va produir un incendi. Bé, a part d'arreglar tot el tema de reforma elèctrica, que va ser un fiasco. Però, clar, hi ha un tema: en algun moment ens haurem de plantejar si podem continuar augmentant, augmentant, augmentant la cabana porcina en granges d'engreix, que, a més, les granges d'engreix ens deixen aquí el que deia, els purins, però no els beneficis del valor afegit, o si hem d'anar a racionalitzar aquesta cabana porcina. Per tant, a tots aquests punts, nosaltres hi vam fer diverses esmenes de model, diverses esmenes, i no hi estarem d'acord. Pel que fa al tema de la fauna salvatge, aquí tenim un altre problema. Clar, ja ho deia l'Òscar, no?; estem amb una llei del 1970. Aquí hi ha tot el tema del control cinegètic. Una llei que avui dia no s'adapta per a re a la realitat i, per tant, hem de veure què fem amb aquelles plagues, no només de conills: conills, cabirols, porcs senglars, visó americà o inclús... I si parlem ja de rius, que és l'altra part de la seva moció, i que tampoc aquí estem d'acord amb algun dels punts... Clar, tenim totes les espècies al·lòctones que estan acabant amb la nostra fauna autòctona: silurs, un tipus de carpa, la truita irisada americana, etcètera. Per tant, aquí s'ha de mirar..., el grup de justament d'agents rurals de fauna salvatge, a veure com posem..., quines mesures, no només de caça, sinó de caça control. I també, a veure què fem amb aquesta llei de control cinegètic. Pel que fa al tema de rius. Pel que fa al tema de rius, hi havia un esborrany de decret que desenvolupava la llei de pesca continental. Bé, es va quedar al calaix. Jo crec que és molt important desenvolupar-lo, perquè, a més, les lleis òmnibus el 2012 van entrar uns mecanismes, que nosaltres no hi vam estar d'acord, en què es donava tota la gestió de les llicències de les quotes a les associacions, als clubs, i, una mica, externalitzava aquesta gestió deixant al departament, que és qui ha de ser responsable d'això, com traient-li responsabilitats. Creiem que això s'ha de modificar, i més, quan hi ha hagut irregularitats. Hi ha un deute pendent, que algun dia sortirà, d'aquestes comunitats. A veure, senyora Xandri, jo voldria que m'entengués. Demanar que es canviï la Llei de biodiversitat per demanar això de la pesca sense mort no pot ser; o sigui, no pot ser. No pot ser que, si pesquem, si en l'Aiguabarreig, si a Mequinensa, s'agafen silurs, es tornin vius, perquè no són autòctons, els silurs; els silurs vénen de l'Europa del Nord, i si tenim silurs no tindrem fauna autòctona. Per tant, ha de ser pesca amb mort, perquè les espècies al·lòctones no les podem tenir en els nostres rius, o acabaran amb les espècies pròpies. Per tant, aquí, nosaltres hi estàvem en contra. Una qüestió important que li agraeixo és haver aprovat l'esmena aquesta de poder fer un conveni amb l'Aragó i que, ja li ho he dit, li agraeixo perquè crec que és molt important tant pel Noguera Ribagorçana com per a l'Ebre, com la zona d'aiguabarreig, en què necessitem establir un conveni amb l'Aragó, perquè els pescadors, quan tiren l'ham, no saben si aquella part de riu és de Catalunya o és de l'Aragó. I per tant, cal unificar criteris. També creiem que caldrà anar endavant amb el tema de les llicències i les diferències aquestes dels clubs i els pescadors riberencs, perquè el sistema, el sistema de fiscalitat, ha de ser igual per a tothom. I, per tant, aquest és un tema en què caldrà avançar. Per tant, votarem a favor d'uns punts, en contra d'uns altres, però crec que, entre tots, hem pogut millorar aquesta moció. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Javier Rivas, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Senyora presidenta, consellera, diputats..., bona tarde a toti. Hay puntos de esta moción en los que estamos de acuerdo y otros en los que no podemos estar de acuerdo, pero más bien diría que por un tema de forma que de fondo. Lo que sí que puedo decir es que hemos analizado y aportado todo lo que hemos podido porque, aunque sea una gota de agua en el océano de la problemática del mundo rural, cualquier acción siempre será bienvenida, ¿no? El mundo rural tiene problemas, serios problemas; problemas de viabilidad, de infraestructuras, de servicio, y uno nuevo y muy grave, que es la brecha tecnológica, el acceso a la sociedad de la información mediante la banda ancha, que se devendrá como un problema molt greu en el siglo XXI, que ya estamos. Pero la problemática del mundo rural y la montaña no es tan solo un listado de asignaturas pendientes, va mucho más allá, ¿no? La reflexión, creo yo, la importante es: cuál es el modelo de territorio que pretendemos. Hace cincuenta años, el 50 por ciento de la población vivía en el mundo rural; hoy el 80 por ciento de la población se concentra en el 20 por ciento del territorio, básicamente en las ciudades. El campo y la montaña, en contrapartida, se están viendo despoblados, y ya no es preocupante solamente la cifra, sino que lo que es más preocupante es que esto es una tendencia y que no tiene visos de cambiar. La población rural envejece, los jóvenes emigran y los antiguos pueblos acabaran por desaparecer. La supervivencia de los usos tradicionales, los pueblos y sus gentes pasa por la viabilidad de un modelo en dificultades al que hay que apoyar sin ninguna fisura. Pero vamos al detalle de la moción. Hay una serie de puntos que reclaman en diversos sentidos que la Administración cumpla con sus compromisos, y en eso estamos, lógicamente, totalmente de acuerdo; que las líneas de subvención para la modernización se agilicen y optimicen, también estamos totalmente de acuerdo; que se proteja la ganadería extensiva del acoso del oso y las nuevas especies que se pueden implementar. De hecho, el programa Life ya lo preveía; otra cosa es si lo estamos gestionando de una manera suficientemente adecuada desde el punto de vista administrativo, no el territorial. Otro tema es el de las licencias de pesca. Lo de las licencias de pesca es un poco curioso y puede ser un poco un aviso a navegantes de la gente que le gusta pensar en pequeño y pensar en poner vallas al campo, ¿no? Lo que ha devenido es un problema, pues, para la gente que tiene afición a la pesca, a la pesca deportiva, para ir a pescar a otros sitios que no sean exclusivamente Cataluña, ¿no? Se propone que se hagan convenios con otras comunidades, y nos parece lo más correcto. El tema de los precios. En el tema de los precios hay que hacer una reflexión más que seria, porque los payeses no venden a un precio, al final les acaban comprando a un precio, ¿no? Normalmente, los precios son de ruina, y como desde la Administración hay consciencia de ello, lo que se está haciendo es subvencionarlos. Pero la reflexión, un poco más allá y abstrayéndonos, es a quién estamos subvencionando, si a los payeses, propiamente, o a los grandes lobbys alimentarios o las grandes superficies, ¿no? El tema de no comer carne los lunes. Bueno, esto es más viejo que ir a pie; de moderno no tiene absolutamente nada, mi abuela ya lo hacía, lo que pasa es que los viernes, porque era lo que mandataba la Santa Madre Iglesia, ¿no? Yo creo que hay que hacer campañas fomentando el consumo de fruta, porque obtendremos beneficios sectoriales y sanitarios, pero no creemos nuevas iglesias, dejemos que la gente piense, que la gente decida y que la gente viva en libertad. En resumen, que la gente de montaña, como yo, o del campo, queremos seguir viviendo en el parque Yellowstone, pero no como el Oso Yogui. Aspiramos a ser ciudadanos con derechos y obligaciones, y a mantener una tierra antigua que tiene que echar raíces en el siglo XXI. Decía un antiguo jefe indio, Seattle –tiene una ciudad en Estados Unidos–, que no hemos heredado la tierra de nuestros abuelos, que en realidad la tenemos prestada por nuestros nietos, ¿no? Y creo que todos debemos trabajar en esa línea, ¿no?, para que en la montaña y en la zona rural quepa todo el Arca de Noé, incluidos también todos los seres humanos. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Albert Batalla, del Grup Parlamentari Junts pel Sí.
Gràcies, presidenta. Consellera... Bona tarda a tothom. Bé, evidentment, agrair la moció presentada per la diputada Marisa Xandri, però amb tot el bon rotllo que ens tenim des de fa molt de temps, dir-li que a nosaltres ens ha semblat una moció més situada en la perdigonada, no? Agafem el que està de moda en els diaris aquests dies sobre el que d'una forma o altra, doncs, el sector pot reivindicar de cara al departament, i construïm una interpel·lació i després una moció, i ho convertim en una mena de minidebat monogràfic d'agricultura que hem de despatxar cadascú en cinc minuts i, per tant, fem un debat superficial. Tot és legítim, però em sembla que acaba sent poc pràctic per allò que li interessa al sector. A més a més, dins de les propostes que es plantegen hi ha dos grans tipus de propostes, majoritàriament. Un són propostes que el departament ja està tirant endavant. Per exemple, la gestió sobre l'amenaça de la llengua blava; el departament ja hi treballa. La promoció de la fruita; evidentment, el departament ja hi treballa. El Pla d'ajuts per a productors i ramaders; ja es fa. La feina per resoldre la crisi dels purins; ja es fa. Els pagament en termini dels ajuts; ja es fa. O bé les batudes especials de conills o senglars que afecten els conreus. Tot això són exemples que estan a la seva moció i que ja són coses que el departament, en aquests moments, està tirant endavant. Tot és millorable, sense cap mena de dubte, però es plantegen coses que el departament ja està fent. I, per altra banda, el segon gran grup de propostes són coses que cal resoldre perquè abans les ha espatllat el Govern del Partit Popular a l'Estat. Per exemple, el tema dels purins és una qüestió que en aquests moments la Generalitat hi està treballant intensament, però perquè hi ha una decisió prèvia per part de l'Estat d'espatllar-ho d'una forma important. La crisi dels purins a Catalunya i a altres racons de l'Estat és per una decisió clara del Govern del Partit Popular. O, per exemple, el tema de la pesca sense mort de carpes, carpins i silurs. Això ja té, fins i tot, encara una mica més de fil, per entendre'ns, no?, perquè el Govern del Partit Popular aprova una legislació a l'Estat i vostès aquí demanen que el Parlament de Catalunya es posicioni per tal de corregir l'Estat en aquesta legislació que ha fet. Cap problema, però és una mica estrany, tot això. Per tant, coses que s'estan fent, coses que cal resoldre perquè abans s'han espatllat per part del Govern de l'Estat. Per tant, quan analitzem quin és l'objectiu de la moció pot haver-hi dos objectius: un, ajudar el sector, que no ho neguem, segurament aquí hi ha una part de voluntat d'ajudar el sector; però també l'altre és mirar de buscar munició, perquè a ningú se li escapa que estem a les portes d'una campanya electoral, i amb tot el bon rotllo, evidentment, nosaltres entenem que aquesta és una moció que té un punt d'oportunista. Per finalitzar, volia comentar dos o tres punts concrets de la moció, que realment crec que són significatius i que és bo que el sector conegui. Sobre el tema de la llengua blava, dir-los clarament que el departament, aplicant el criteri de prevenció i de seguretat, està realitzant, conjuntament amb el sector, el pla de vacunació amb bons resultats; per tant, tranquil·litat per a tothom, el sector està fent la feina, els veterinaris l'estan controlant i el departament, evidentment, hi està a sobre, bàsicament per a prevenir i per a evitar que aquesta malaltia s'estengui des de França cap al nostre país. Pel que fa als pagaments; els pagaments..., com vostès saben, el dia 17 de maig va entrar en aquest Parlament una resposta per part de la conselleria a tots els grups on es deia clarament quin calendari de pagaments hi havia. I s'especifica d'una forma molt clara que el primer pilar, el pagament de la PAC, està en el 95 per cent pagat i el 5 per cent restant es farà durant aquest mes de maig; que el segon pilar es pagarà entre juny i juliol del 16, la majoria de programes, i d'altres que formen part de línies plurianuals, doncs, quan correspongui, en els pressupostos de cada any que correspongui, i per altra banda, alguns pagaments, val a dir que estem esperant que l'Estat faci l'ingrés pertinent al departament perquè puguin ser directament abonats als ramaders i als pagesos. I, pel que fa al cànon de l'aigua, que és una de les esmenes que hem acceptat d'un altre dels grups parlamentaris, simplement dir-los que el cànon de l'aigua per a les explotacions ramaderes no serà a la llei d'acompanyament de pressupostos, i, per tant, és un anunci que ja els podem fer, tot i que segurament vostès ho saben, perquè, si han seguit l'actualitat política d'aquests últims dies, deuen haver vist que el Govern no té la intenció de presentar en els pressupostos cap variació des del punt de vista impositiu. Per tant, en tot cas, crec que, amb les esmenes que hem fet, hem pogut, entre tots –i agraeixo també, en aquest cas, doncs, la bona predisposició a pactar acords amb tots els grups, i especialment amb el grup proposant i la senyora Marisa Xandri–, hem pogut fer una moció un punt més útil del que es preveia, i, per altra banda, hi insisteixo, penso que aquests tipus de debats de tanta perdigonada són poc útils si el que volem en realitat és ajudar el sector productiu, el sector ramader i el sector agrari del nostre país; no ho podem despatxar en cinc minuts. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Sergi Saladié, del Grup Parlamentari Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Bones tardes, una altra vegada. Ja s'ha dit: quan vam rebre aquesta moció, no sabíem com entendre-la. Semblava com si hagués agafat lo Segre o La Mañana i hagués començat a veure tots los greuges territorials que hi ha, i anar fent un llistat, no?, per veure totes aquestes problemàtiques sense anar a veure si, realment, doncs, estaven en camí de solució o no, o què és lo que estava passant. Llavors, clar, aquí mos hem trobat «javalins, mos hem trobat conills, mos hem trobat peixets, mos hem trobat de tot. Clar, dius: «Hòstia, a veure, això com ho agafem? [[Veus de fons.]] Clar, és així. I espera't. [[L'orador riu.]] Clar, llavors per nosaltres ha sigut difícil d'interpretar, és a dir, què és lo que es buscava, no? I per no ser malpensats i no entrar tampoc aquí en una batalla d'intentar una qüestió d'acostament entre dos posicions, que ideològicament estem molt separats, doncs, hem decidit no presentar esmenes i anar votant punt per punt què és lo que pensem de cada cosa. Clar, hi ha coses de sentit comú, o prou sensates, que dius: «Ostres, se't fa difícil votar-hi en contra. Hi ha coses que incorporen aspectes aparentment contradictoris o que hi ha casos que són flagrantment contradictoris, que, doncs, bé, no saps què fer, i t'abstens. I hi ha qüestions, doncs, que directament hi votem en contra. De fet, són una part important, perquè entenem que, a banda d'aquesta broma que feia del Segre i La Mañana al començament, lo que destil·la aquesta moció és un plantejament de continuïtat amb un model amb lo qual nosaltres no hi estem d'acord..., i que és completament diferent del que defenseu lo Partit Popular. Bàsicament perquè és un model, aquest que vosaltres plantegeu aquí..., i que no és que vulgueu continuar amb aquest model, sinó que lo voleu intensificar encara liberalitzant més, o fent més grans les granges, o permetent majors graus de generació de residus d'aquestes granges, o qualsevol qüestió que vagi en lo camí de la liberalització d'aquest medi natural, o de l'impacte que genera l'agricultura i la ramaderia en aquest medi natural. I nosaltres hi estem en contra, ja dic, perquè és un model que entenem que és contaminant, és a dir, només cal veure com tenim los aqüífers al Principat de Catalunya; és un model que precaritza laboralment, amb una alta temporalitat, doncs, amb totes les campanyes de recollida de les diferents fruites, sobretot a la zona de Lleida, i, en definitiva, genera un sistema d'oligopoli, sobretot a les cadenes de distribució, i això al final lo que comporta és un fracàs d'aquest model, que és lo seu model, que no és lo nostre. Sí; és un model que nosaltres diem que està absolutament fracassat. I ho diem bàsicament..., i no només per aquestes qüestions ambientals, de contaminació d'aqüífers, d'altres impactes que té sobre la qüestió laboral, sinó que és un model fracassat des del mateix model de benefici d'aquests productors. En lo cas, per exemple, de la fruita dolça, s'està comprant aquesta fruita a 0,25 euros lo quilo, quan lo cost de producció és de 0,30; és a dir, los pagesos estan rebent unes quantitats inferiors al que els costa produir aquesta fruita. I això és un fracàs del model, i és lo seu model. Per tant, aquest model l'hem de revertir de dalt a baix; per tant, lo nostre plantejament és votar en contra de totes aquelles qüestions que van, des del seu punt de vista, a afavorir aquesta continuïtat del model aquest intensiu d'especialització en uns determinats conreus, de grans granges productores –especialment en lo cas de Catalunya, una problemàtica gran que tenim és amb lo porcí. Per tant, nosaltres defensem un model de sobirania alimentària; actualment al Principat només som sobirans en un 30 per cent dels aliments que necessitem, la resta es dedica tota a exportació. Això et genera una inseguretat al sistema alimentari. Jo sempre poso aquest exemple –aquí ja l'he dit una vegada, a la Comissió d'Agricultura també– de la vaga de transportistes de l'any 2008, que van desabastir els mercats per culpa del preu del petroli, que era elevat en aquell moment, i durant una setmana, quinze dies, no es van abastir els mercats de menjar, i vam veure, per primera vegada a la història un telenotícies de TV3 obrint amb estanteries de supermercat buides. I allò va durar quinze dies, i la cosa no va anar a més. Clar, si aquí no som capaços de pensar que primer necessitem generar los aliments que necessitem per menjar i, a partir d'aquí, podem intensificar, segons lo vostre model, o no tant, segons lo nostre, doncs, aquestos excedents, podem comercialitzar amb ells. Però primer mirem de garantir aquest model d'autosuficiència. I aquí hi continua havent un negoci, des del seu punt de vista. És a dir, el pagès, segurament, en aquest model que nosaltres plantegem acabarà venent en circuits curts, per tant, amb un menor impacte ambiental, amb uns preus molts més justos, tant per al productor com per al consumidor, per a l'usuari d'aquestos aliments, i d'aquestes carns, eh?, perquè parlem de ramaderia també. I, per tant, nosaltres continuarem apostant per aquesta via. Llavors, en aquells punts de la moció que mos sembla que el que fan és d'alguna manera reparar alguns greuges que té aquest sector hi donarem suport; en d'altres que mos sembla que poden apuntar alguna base de canvi de model o que són neutres, en podríem dir, i a nosaltres ens sembla oportú de votar-hi a favor, també els els votarem a favor; però en aquells que el que fan és intensificar aquest model contaminant, fracassat des del seu punt de vista –els pagesos ho estan veient, que no se'ls paga bé la fruita–, en aquests hi votarem en contra, perquè el que hem de fer és a tot això donar-hi la volta, a aquest mitjó, construir un sistema que primer de tot sigui sobirà i que després, amb aquests excedents, ja decidim a veure que és lo que fem. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora Marisa Xandri, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Consellers... Bé, entomo les crítiques rebudes per part de la majoria de grups parlamentaris, però, bé, reitero el meu agraïment a tots vosaltres que heu presentat esmenes i que jo crec que la majoria d'elles, doncs, hem pogut transaccionar o senzillament he acceptat, no? En tres minuts crec que és impossible..., en dos minuts crec que és impossible poder explicar quines esmenes s'han aprovat, quines no, a quines transaccions hem arribat, però sí que vull mostrar la meva satisfacció de com ha quedat el primer punt, no?, fruit de la incorporació de les esmenes de Junts pel Sí, de Ciutadans, del PSC i de Catalunya Sí que es Pot en aquest punt. El que volia era deixar clar el suport de tota la cambra o almenys de la majoria cap als ramaders i els productors dels sectors de la carn després de veure com des de l'Ajuntament de Barcelona, i per iniciativa d'Esquerra Republicana de Catalunya, es posava en entredit amb una proposta molt desafortunada. Bé, jo li voldria dir al diputat Batalla, no?, i també al diputat Saladié..., a veure, jo crec que aquesta moció no és fruit d'una perdigonada, ni de llegir el Segre o La Mañana, o potser sí, potser sí que també ha sortit al Segre o La Mañana, però al cap i a la fi són qüestions que preocupen ara, avui –avui–, i, per tant, d'actualitat; són qüestions d'actualitat que preocupen el sector, i que evidentment he parlat amb aquests sectors, no?, per tal de poder tractar aquests temes, i d'aquí, aquesta moció. Per tant, si vostès pensen que és una perdigonada o que és un acte electoral el que estic fent aquí, doncs, ja li dic jo que no. Quant a la gestió de purins, senyor Batalla, de qui és la competència de la gestió dels purins? Em pot dir de qui és la gestió? Que sàpiga del Govern de Catalunya; per tant, ha de ser el Govern de Catalunya el que entomi aquesta qüestió. Per tant, no ho sé, que s'ho facin mirar; no voleu tanta independència?, doncs, comenceu per aquí. I, finalment, crec, en definitiva, no?, jo crec que ha quedat una bona moció, que espero que rebi el màxim de suport, perquè, com ja he dit, no?, l'objectiu al final és facilitar la vida dels nostres agricultors i ramaders, encara que molts de vostès ho posin en dubte, i possibilitar als pescadors que puguin exercir aquesta activitat al marge de condicionants polítics, que també hi són. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputada. Cridem a votació. [[Sergi Saladié Gil demana per parlar.]] Senyor Saladié. [[Pausa i remor de veus.]] Senyor Saladié.
Sí, demanaríem votació separada de tots los punts, directament.
De tots els punts?
Sí, perquè és que...
Em sembla que aleshores ja no hi ha res més a demanar, no? [[Remor de veus i pausa.]] Senyor Saladié, s'entén que «de tots els punts vol dir, no 1, 2, 3, sinó 1, 2.a, 2.b, 2.c, 2.d? Ho pregunto.
Li ho podria simplificar. Però, bé..., després, també hi ha altres grups que suposo que voldran més punts, i, jo dic, directament ja ho demano tot i així ja... Però, dic lo meu?
Sí, sí.
D'acord.
Sí, sí. Home, si ho podem simplificar, simplifiquem-ho, sinó votem tots per separat.
Doncs, d'acord. Vinga, doncs. D'acord. Votació separada de l'1...
Un moment... –un moment.
D'acord.
La farem. Va, 1.
D'acord, 1, del 2.a...
2.a...
...2.g...
...2.g...
...2.h...
...2.h...
...2.j...
...2.j...
...2.k...
...2.k...
...2.l...
...2.l...
...2.n...
...2.n... [[Veus de fons.]] Ena
...2.o...
...2.o...
...2.b, 2.c...
...2.b, 2.c... [[Veus de fons.]]
...4, 7 i 8.
...4, 7 i 8. [[Hortènsia Grau Juan demana per parlar.]] Senyora..., senyora Grau... [[Veus de fons.]]
Tots? Jo també he de demanar votació separada d'alguns...
Doncs, potser que ho votem tot separat. [[Remor de veus.]] Sí? [[Pausa.]] Potser que ho votem tot separat, perquè ja veig... –ja veig–, no? [[Pausa.]] Doncs, som-hi... –doncs, som-hi. Comencem votant el punt 1. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 122 vots a favor, 0 en contra i 10 abstencions. A continuació, votarem el punt 2.a. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 46 vots a favor, 86 en contra i 0 abstencions. A continuació, votarem el 2.b. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 35 vots a favor, 97 en contra i 0 abstencions. A continuació, votarem el 2.c. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 111 vots a favor, 11 en contra i 10 abstencions. A continuació, votarem el 2.d. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 34 vots a favor, 81 en contra i 16 abstencions. A continuació, votarem el 2.e. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 26 vots a favor, 106 en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el 2.f. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 50 vots a favor, 70 en contra i 11 abstencions. A continuació, votarem el 2.g. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 122 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. A continuació, votarem el 2.h. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 122 vots a favor, cap en contra i 10 abstencions. A continuació, votarem el 2.j. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el 2.k. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el 2.l. [[Veus de fons.]] Ela –ela–, sí, de Lleida. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 46 vots a favor, 76 en contra i 10 abstencions. A continuació, votarem el 2.m. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 86 vots a favor, 46 en contra. A continuació, votarem el 2.n. Comença la votació. [[Veus de fons.]] Ena, 2.n. Ha quedat aprovat per 131 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el 2.o. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt 3... –el punt 3. Comença la votació. [[Remor de veus.]] Un moment, no... [[Veus de fons.]] Què? [[Veus de fons.]] Paro la votació... –paro la votació. [[Veus de fons.]] Ah!, sí, m'havia fet il·lusions, perdoneu. Sí, sí..., també l'hem de votar separat, sí. [[Remor de veus.]] Sí, sí... Doncs, votarem el 3.a. [[Veus de fons.]] Sí, sí..., el 3.a. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 50 vots a favor, 82 en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el 3.b. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 61 vots a favor, cap en contra i 71 abstencions. A continuació, votarem el 3.c. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 14 vots a favor, 81 en contra i 37 abstencions. A continuació, votarem el punt 4. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 50 vots a favor, 61 en contra i 20 abstencions. A continuació, votarem el punt 5. [[Veus de fons.]] Sí, el 5..., el 5 va junt –el punt 5. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt 6. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 111 vots a favor, 18 en contra i 1 abstenció. A continuació, votarem el punt 7. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 71 vots a favor, cap en contra i 61 abstencions. I, a continuació, votarem el punt 8. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. El següent punt de l'ordre del dia... [[Hortènsia Grau Juan demana per parlar.]] Senyora Grau...
Demano la paraula per contradiccions, perquè em penso que hi ha hagut un problema..., un error amb les votacions. En el punt ena, quan el representant de Junts pel Sí ha estat al faristol, ha estat dient el perjudici que significava aprovar el que acabem d'aprovar. El que hem aprovat és que hi hagi la pesca sense mort de les especies autòctones, és a dir que tornin a tirar als rius les carpes, els carpins i els silurs, just en el sentit contrari del que ha explicat el senyor Batalla. Llavors, simplement, vull que quedi constància del que ha aprovat aquest Parlament, ho dic per si un dia van a banyar-se al riu i un silur els hi mossega alguna cosa. [[Fortes rialles.]] Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Si us plau... –si us plau. Senyora Rovira... [[Veus de fons.]] Senyor Batalla, perdó.
Sí. Entenc que els vots s'han d'explicar en el faristol, i nosaltres hem explicat la contradicció que suposava que el Partit Popular portés aquí una cosa que va espatllar a Madrid i demanés al Parlament que demanés a Madrid que la corregís. [[Remor de veus.]] Aquesta era l'explicació que nosaltres hem fet al faristol. Qualsevol altra interpretació –i ja no entro, evidentment, en les mossegades– forma part del que ha entès la senyora Hortènsia Grau.
D'acord. La votació és correcta, doncs.
La votació és correcta, evidentment.
D'acord. [[Remor de veus.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la judicialització de la política]] [[302-00043/11]] Passem al següent punt de l'ordre del dia. El vint-i-unè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la judicialització de la política, presentada pel Grup Parlamentari de Junts pel Sí. Per a exposar-la, té la paraula el senyor Roger Torrent. [[Remor de veus.]] I, com sempre, els prego, diputats i diputades, que surtin ràpidament i en silenci per poder continuar la sessió. [[Pausa.]] Gràcies; quan vulgui.
Gràcies, presidenta. Conseller, consellera, diputats, diputades..., bé, aquesta moció va de la dignitat..., de la dignitat d'aquest Parlament com a, evidentment, cambra legislativa, com a, sobretot, cambra de representants i, per tant, com a cambra que representa la voluntat popular del poble de Catalunya. Aquesta moció, per tant, va de defensar la dignitat d'aquest Parlament, de defensar la seva capacitat de decidir –és a dir, la seva capacitat de legislar–; va, en definitiva, de defensar els ciutadans de Catalunya a través d'aquests 135 escons que representen aquesta cambra. Però va, també, sobretot, de la dignitat de les persones, de la dignitat dels ciutadans i ciutadanes d'aquest país, perquè, al capdavall, el que fem en aquest Parlament, el que fem aquests diputats i diputades és construir eines, és fabricar instruments per ajudar la gent d'aquest país. Per tant, d'això també va aquesta moció, de la dignitat de la gent d'aquest país. Per això defensem la sobirania d'aquest Parlament, i la defensem a capa i espasa. Amb aquesta moció defensem la dignitat i la sobirania d'aquest Parlament. Sobirania, entre d'altres coses, per protegir la gent, perquè no els facin fora de casa seva, perquè no els desnonin; sobirania per evitar que els tallin la llum o que els tallin els subministraments en ple hivern; sobirania, també, per poder gravar els pisos buits; sobirania, també, per exemple, per poder gravar aquells que contaminen amb impostos verds, i sobirania, també –i aquesta ja és gairebé paradoxal–, per defensar la igualtat entre homes i dones. Sobirania, per tant, per defensar la gent d'aquest país. Per això volem la sobirania, nomes per això volem la sobirania d'aquest Parlament: per protegir, per defensar, per ajudar la gent del nostre país. I per això la volem plena, la sobirania. I potser per això, de fet, allò que representa aquesta reivindicació, per exemple l'estelada, la prohibeixen als camps de futbol. Com si això, la sobirania, això que defensem aquí, tingués a veure amb banderes. No té a veure amb banderes, no té a veure amb banderes que s'ensenyin, que es mostrin, que es defensin en un camp de futbol, en qualsevol espai públic; té a veure amb ajudar la nostra gent, la sobirania d'aquest Parlament té a veure amb ajudar els nostres conciutadans. Per això, avui defensem que l'Estat mai més torni a instrumentalitzar els tribunals, torni a fer servir els tribunals, torni a fer servir el Tribunal Constitucional, precisament, per anar en contra de tots aquests instruments que anem creant en aquest Parlament. Fent-ho, anant contra les lleis que aprovem aquí, no va en contra d'aquest Parlament, no va en contra de les institucions catalanes; va en contra de la seva gent, va en contra de la gent d'aquest país. Totes i cadascuna de les vegades que es tomben les lleis que tots vostès, que tots nosaltres aprovem, no es trepitja només la tasca, la feina que fem aquí, es trepitgen drets dels ciutadans i les ciutadanes d'aquest país. I n'estem cansats, estem farts que una vegada darrera l'altra, el Govern de l'Estat a través dels tribunals intenti resoldre qüestions que són estrictament polítiques, per la via dels tribunals, per la via dels jutges. Per això, amb aquesta moció, diguem prou, que n'estem cansats, que el que defensem aquí, que el que defensarem, fins ara i sobretot a partir d'ara, és la sobirania d'aquest Parlament com a expressió de la voluntat popular d'aquest poble. Per tant, el que fem amb aquesta moció és defensar la feina que fem aquests diputats. I vostès, tots 135 diputats i diputades, si el que volen és defensar la feina que fan, si es creuen que veritablement són representants del poble de Catalunya i, sobretot, si el que volen és defensar els drets socials que, de mica en mica, anem conquerint amb les lleis que aprovem en aquest Parlament, han de votar a favor d'aquesta moció. Perquè aquesta moció, hi insisteixo, és la defensa de la sobirania, és la defensa dels ciutadans i les ciutadanes d'aquest país. Moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputat. [[Aplaudiments.]] A continuació, per defensar les esmenes presentades, té la paraula el senyor Benet Salellas, del Grup Parlamentari Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent.
Gràcies, presidenta. Bona tarda, diputades i diputats. Nosaltres estem d'acord amb la moció, estem d'acord amb la crítica que es fa, òbviament, al Tribunal Constitucional. De fet, una campanya que hem fet darrerament, la nostra campanya «Sense por, la de les samarretes de color xiclet, partia, precisament, entre d'altres temes, d'aquesta posició, no? Ara bé, sí que jo vull justificar, d'alguna manera, el plantejament de la nostra esmena, perquè nosaltres teníem ganes d'anar una mica més enllà de l'esperit que nosaltres deduïm que té la moció, i que, bé, a la vista també de les esmenes presentades per altres grups, doncs, pensem que es desvia una mica del que hauria de ser l'eix central, no?, i és que és focalitza exclusivament en el Govern del PP i en qui es troba o no en el Govern central de Madrid. És veritat que el Govern del PP és un estendard d'autoritarisme i de demofòbia, però nosaltres pensem que aquest tribunal està conformat per onze persones, en aquests moments, per onze magistrats que han estat triats pel conjunt dels grups polítics. I per tant, això ens porta, d'entrada, a dues conclusions inicials. Primera, la responsabilitat del que passa amb el Tribunal Constitucional és de tots els partits del 78; una. I, dues, la responsabilitat també és de les onze persones que ocupen en aquests moments el seu lloc com a magistrades del Tribunal Constitucional. Vull dir que, d'alguna manera, no és només el culpa del PP i del Govern de Madrid, sinó que aquests onze magistrats han acceptat el rol que li ha demanat aquest Govern central. Són aquests onze magistrats els que han cavat una trinxera contra la sobirania de Catalunya, perquè són aquests onze magistrats els que firmen les sentències i les interlocutòries que anul·len i que suspenen lleis d'aquest Parlament. O és que aquests magistrats i magistrades no podrien dictar unes altres sentències? O és que no podrien dictar unes altres resolucions i aixecar les suspensions que han acordat inicialment? Per tant, nosaltres demanen, d'alguna manera, una certa honestedat a tots plegats i que identifiquem tots els responsables d'aquesta situació. És a dir, o bé aquests magistrats són titelles d'un govern –i, per tant, no mereixen el qualificatiu de magistrats– o bé és que són mera solució de continuïtat de la taula del Consell de Ministres de cada divendres i llavors no són tribunal de justícia. Però, es miri com es miri, hi ha onze persones, onze responsables del que alguns hem començat a denominar ja aquest estat autoritari de dret que cada setmana ataca la sobirania d'aquest Parlament. Per tant, hi ha responsabilitat, també de Francisco Pérez de los Cobos, d'Adela Asúa, d'Encarna Roca, d'Andrés Ollero, de Fernando Valdés, de Juan José González, Santiago Martínez Vares, Juan Antonio Xiol, Pedro José González-Trevijano, Ricardo Enríquez i Antonio Narváez. Perquè no és un tema de qui governa o qui no governa a Madrid, és un tema d'estructura d'estat. És un tema d'estructura d'imperi, de mentalitat colonial, d'estructura autoritària més o menys disfressada, perquè aquesta és la història de l'Estat espanyol i del Regne d'Espanya. Aquests dies, amb la Llei 24/15, moltes persones han recordat un altre fet històric relativament llunyà, però que d'alguna manera demostra la continuïtat imperial espanyola. I és el que va passar l'any 34 amb el Projecte de llei, amb la Llei de contractes de conreu elaborada pel Govern Companys, aprovada per aquest Parlament per protegir els interessos de la pagesia i tombada pel Tribunal de Garanties Constitucionals. Com va reaccionar, llavors, aquest Parlament de Catalunya? Doncs, tornant a aprovar aquella llei de contractes i reafirmant la sobirania i la dignitat d'aquest Parlament. Espero que estiguem a l'altura, també, a l'hora de defensar la 24/15. I jo penso que ens marca, d'alguna manera, que hem de deixar un cert discurs victimista, un cert discurs de ploricó i afrontar aquest tribunal autoritari constitucional somrients, però fermament convençuts de quina és la nostra posició. El problema, doncs, no és qui governa a Madrid, perquè, ho repeteixo, en aquest Tribunal Constitucional hi ha magistrats escollits pel PP, però hi ha magistrats escollits pel PSOE, i fins i tot hi ha una magistrada escollida per Convergència i Unió. El problema és el Regne d'Espanya i el seu caràcter antidemocràtic, perquè el seu imperialisme forma part del seu ADN, es digui Tribunal Constitucional, es digui Moncloa, es digui com es digui. Per tant, davant del Tribunal Constitucional només hi ha una posició possible: la desobediència i caminar sense por, sense atendre els seus mandats, com deia la declaració del 9-N, una declaració que nosaltres reivindiquem a cada moment, que entenem vigent i que esperem que tots aquells que hi van votar a favor, doncs, la defensin també. Acabaré amb les paraules amb què l'alcaldessa de Berga tancava la campanya del «Sense por, ara fa uns dies, no?, uns versos de Margarit que diuen que «La llibertat és un viatge estrany. / Les paraules República i Civil. / Un rei sortint en tren cap a l'exili. / La llibertat és una llibreria. / Anar indocumentat. / La llibertat és una forma d'amor..., la llibertat. Doncs, des de la llibertat diguem-li al Tribunal Constitucional l'única cosa que li hem de dir: que som lliures, que som sobirans i que cap tribunal s'interposarà en el nostre camí. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Inés Arrimadas, del Grup Parlamentari del Ciutadans.
Gracias, señora presidenta. Señor conseller, señores diputados, señoras diputadas, Junts pel Sí presenta una moción que tiene por nombre «la judicialización de la política y que hace referencia, realmente, a una situación que existe y que los ciudadanos ven cada día en las televisiones y en las radios, y es el conflicto permanente entre el Gobierno de Cataluña y el Gobierno de España. Y es verdad, y es así, porque todo el mundo tiene la sensación de que ustedes hablan más en los tribunales con el Gobierno de España, que por teléfono o en los despachos, cosa que afecta realmente no al Gobierno de España, no al Gobierno de Cataluña, sino a los ciudadanos que cada día sufren las consecuencias de dos administraciones obligadas a entenderse pero voluntariamente que ni siquiera se atreven a habar entre sí. Y a nosotros, evidentemente, nos encontrarán a la hora de defender como normativas que se han aprobado en este Parlament se puedan defender política y jurídicamente cuando creemos que pueden ser aplicables no solo en Cataluña sino en el conjunto de España, pero en lo que jamás nos van a encontrar es para utilizar esa judicialización de la política, como hacen ustedes, como estrategia perfecta para tapar sus problemas de gestión, su falta de sensibilidad social o su absoluta dedicación a declarar la independencia y a nada más. Porque es realmente indignante –indignante– que ustedes utilicen el dolor de la gente, el dolor de no poder pagar la luz a final de mes, el dolor de no tener una vivienda digna, para tapar sus problemas de gestión. Porque ustedes hacen referencia a una cosa que es cierta, y es verdad que el Tribunal Constitucional ha suspendido diversos artículos de leyes importantes, como la de la pobreza energética o como la de la vivienda, pero lo que ustedes no dicen es que muchas de las cosas que no se han suspendido, el Gobierno de la Generalitat no las ha llevado a cabo porque simplemente no ha querido dedicarse a ello. Por ejemplo, no hay ningún tribunal constitucional que les haya impedido a ustedes gastarse el cien por cien del fondo de ayuda para las personas que no podían pagar la luz y el agua. Ustedes han gastado únicamente el 20 por ciento. ¿Por qué? Problemas de gestión, aducen. No hay ningún tribunal que les obligue a ustedes a no gastarse un 80 por ciento de los recursos para lo que realmente importa, que es para la gente necesitada. Otro ejemplo: no hay ningún tribunal constitucional que a ustedes les haya impedido firmar los convenios entre el Gobierno de la Generalitat y las entidades suministradoras de luz y de agua. No hay ningún tribunal constitucional que se lo haya impedido, y ustedes no lo han hecho. ¿Por qué? Pues porque prefieren, como todo el mundo sabe, destinar su dinero y su tiempo de trabajo a crear esas estructuras de estado para este país maravilloso donde no habrá ningún problema. Pero eso es un tremendo error y una tremenda irresponsabilidad, y además podemos compartir determinadas críticas, porqué nosotros no compartimos que el Gobierno de España esté en muchos casos sin regular a nivel nacional determinadas medidas y luego no deje a las comunidades autónomas regularlo cuando se ponen. Es un error, es un error que afecta a la gente, y nosotros no estamos de acuerdo tampoco en que el Tribunal Constitucional sea un órgano que evidentemente está politizado. Y aquí voy a coincidir con el portavoz de las CUP –no pasa nada por coincidir alguna vez con ustedes–: no se puede quejar Convergència de la politización del Tribunal Constitucional cuando ha favorecido y se ha beneficiado toda la democracia de esta politización del Tribunal Constitucional. ¿Qué ha hecho Convergència en el Congreso de los Diputados para despolitizar el Tribunal Constitucional? ¿Qué pasa, que las sentencias que firma la magistrada puesta a dedo por Convergència valen menos que las sentencias que firmen otros magistrados puestos a dedo por otros partidos? No podemos utilizar el dolor de la gente para tapar lo que ha sido una politización de la justicia consentida, promovida y mantenida también por partidos que integran hoy el Gobierno de la Generalitat. Nosotros, ¿qué apostamos? Apostamos por cambiar el Gobierno de España, por tener, por fin, un gobierno de España que sepa hacer política y que salga de una vez, digamos, de intentar resolver todos los problemas en los tribunales; un gobierno de España que tenga más sensibilidad social; un gobierno de España que dialogue con las comunidades autónomas; un gobierno de España que reforme este país de arriba abajo. Pero también apostamos por cambiar el Gobierno de la Generalitat. Un gobierno de la Generalitat que no tenga como excusa el «España malvada, el «España nos roba; un gobierno que asuma sus competencias, que son muchas y que son muy importantes, y un gobierno que presente soluciones reales. Nosotros hemos presentado, por ejemplo, dos proposiciones de ley sobre pobreza energética y sobre medidas para incentivar el alquiler social, que están dentro de la legalidad y que pueden responder, como se está haciendo en otras comunidades autónomas, a necesidades sociales. Nos parece que hay mucho margen en Cataluña para proteger a la gente desfavorecida, y nosotros lo vamos a seguir haciendo, con el cambio en el Gobierno de España y con el cambio en el Gobierno de la Generalitat. Porque lo que no vamos a hacer es lo que hacen ustedes: la estrategia del victimismo, la estrategia del todo vale, de la excusa para todo y la estrategia de utilizar a la gente que lo pasa mal para tapar sus propias vergüenzas. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Ferran Pedret, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Conseller, diputades, diputats..., bé, s'han dit moltes coses en el debat públic i també aquesta tarda, al voltant de l'afer de la judicialització de la política. I se sap, a més, que el Grup Parlamentari Socialista, i el Partit dels Socialistes de Catalunya, ha lamentat, no només ara, en els darrers anys en què aquest fenomen s'ha intensificat, potser, sinó que ha lamentat sempre que es pretenguin resoldre qüestions que s'haurien de poder resoldre en l'àmbit polític i en el diàleg entre administracions i entre governs per la via judicial. Tanmateix, nosaltres havíem presentat algunes esmenes que el Grup de Junts pel Sí ha decidit no assumir, ni tampoc negociar, en què bàsicament constatàvem l'existència d'una mena de desfici del Govern central que es traduïa en un acarnissament impugnador per una sèrie de normes amb rang legal, que emeten, doncs, als parlaments autonòmics i molt específicament al Parlament de Catalunya. I ho fèiem en uns termes que considerem més objectius que els que es contenen en el relat de la redacció dels dos primers punts, bàsicament, de la seva moció. Nosaltres ens neguem a comprar un relat, a adherir-nos a un determinat relat, que és necessàriament parcial. Perquè vostès plantegen, únicament i exclusivament, la responsabilitat, no diria tant del Govern com del Tribunal Constitucional, en la situació en la qual ens trobem. I nosaltres, tot i que a moltes de les normes, de les lleis a les quals aquí es fa referència, i hi hem donat suport i que considerem que en molts aspectes seria discutible la decisió que ha fet el Tribunal Constitucional, el que també constatem és que existeix, de fa temps, en aquesta cambra –i per part d'alguns grups parlamentaris i d'alguns partits polítics–, una estratègia de xoc de legitimitats que no només, diguem-ne, busca una determinada dinàmica d'acció i reacció, des del punt de vista de les reaccions polítiques i socials, sinó que busca, en moltes ocasions, que passin coses com aquestes. Mirin, quan vostès parlen que ja han desconnectat..., alguns diuen «a l'Estat espanyol ja no li demanem res, segur que no hi ha govern que no agraeixi que no se li demani res; però, altres diuen també: «No, és que, a més a més, nosaltres aquí legislem com si ja fóssim un estat plenament sobirà i, per tant, tirem pel dret i a les lleis que fem, a vegades, hi aboquem coses que sabem que, com a mínim, seran discutibles, des del punt de vista de les competències. En tenim algun exemple en la legislatura anterior, com, per exemple, la Llei de consultes, però, vaja... Per tant, el relat és parcial. Nosaltres el que sí que farem és votar a favor del punt tercer, que entenem que, a més, amb l'esmena que s'ha assumit de Catalunya Sí que es Pot, doncs, queda més complet, i reivindica, a més, la Llei del dret a l'habitatge 2007, cosa que em sembla molt bé, perquè alguna responsabilitat també hi vam tenir. Ens abstindrem en el punt 4, perquè també hi ha tota aquesta retòrica, diguem-ne, en clau de bravata, que s'acaba de culminar amb el darrer dels punts que han inclòs en transacció amb la CUP, no?, que no deixa de ser això, doncs, francament una bravata. Mirin, ens preocupa –ens preocupa– que estiguem en temes tan seriosos com aquests que ens ocupen, amb necessitats tan urgents, amb tanta gent que està esperant de nosaltres solucions..., ens preocupa que es pugui fer un ús fins a cert punt mesquí d'aquestes qüestions que, al final, en molts dels temes que puguin estar suspesos per decisions del Tribunal Constitucional, dependrien, únicament i exclusivament, de la voluntat política del Govern de voler fer allò que, per exemple, molts municipis estan fent i que no es fa. I, per últim, ja que estem citant èpoques passades, la Llei de contractes de conreu va ser portada davant de l'òrgan constitucional de la República per la Lliga i el cercle català de Sant Isidre, és a dir que la qüestió de la mentalitat imperial en aquell cas no jugava, i, en tot cas, esperem que rememorem aquelles èpoques per no reproduir molts dels errors que en aquell moment es van cometre, perquè de cap de les maneres voldríem que això acabés com va acabar allò. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, té la paraula el senyor Albano Dante Fachin, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, presidenta. Avui Junts pel Sí ens presenta una moció sobre la judicialització de la política, que és una moció crítica amb com «el Partit Popular –i així és com està escrit– «utilitza el Tribunal Constitucional per tombar lleis fetes per aquest Parlament. I nosaltres compartim aquesta preocupació, perquè és un tema molt seriós, però justament perquè és un tema molt seriós, cal parlar seriosament. Nosaltres estem d'acord amb el que es diu en aquesta moció, no amb tots els seus punts, però hi estem d'acord; però, amb el que no estem d'acord, perquè és un debat molt seriós, és que s'utilitzi propagandísticament per Junts pel Sí aquesta situació: una utilització propagandística que al final es podria resumir en: «Junts pel Sí vol defensar la seva gent, però Espanya no li ho permet. Però aquí falta una mica d'informació, en aquesta propaganda, perquè, en primer lloc, vull recordar, com abans se recordava, que Convergència Democràtica de Catalunya, que és una important part de Junts pel Sí, ha estat un actor imprescindible en la construcció d'aquest estat judicialitzador. I, fins i tot, nomena jutges. En segon lloc, Junts pel Sí presenta una moció per protegir la sobirania d'aquest Parlament, mentre que la meitat dels seus integrants recolzen el TTIP, que és l'atac contra la sobirania d'aquest Parlament més gran des de la dictadura franquista. I això és així. I, per últim, vull recordar, per si algú té curta memòria, que ahir qui va tombar la sobirania de 95.000 persones que es van mobilitzar en aquest país..., no ha estat el Tribunal Constitucional, ha estat Junts pel Sí amb l'ajuda del Partit Popular, per si algú se n'havia oblidat. I, malgrat això, la propaganda de Junts pel Sí, quan marxem d'aquí, és: «L'única manera de protegir els ciutadans que tenim és marxar d'Espanya. Però, clar, com dèiem, el problema és molt greu i cal actuar ràpidament. I, clar, és que com que no us poseu d'acord en això de com s'ha de marxar d'Espanya, perquè això dels divuit mesos, em sembla que aquí no queda ningú que encara s'ho cregui, doncs, hem de donar alguna alternativa. I, per això, nosaltres hem presentat diverses esmenes, però en vull remarcar dues. Una, que s'ha acceptat, i és: aquest Parlament es pot posar mans a l'obra ara mateix. No cal esperar permís d'Espanya ni del Tribunal Constitucional per fer valdre la Llei de dret a l'habitatge del 2007, no cal esperar el Tribunal Constitucional per fer servir la part que queda vigent de la Llei 24/2015, i, per tant, agraïm que hàgiu acceptat aquesta esmena. Després, n'hi ha una altra, que per nosaltres també era molt important, que no l'heu acceptat, i no heu acceptat un fet que moltes vegades queda amagat per la propaganda, perquè és veritat que el Partit Popular fa servir el Tribunal Constitucional contra lleis sorgides d'aquest Parlament, però també actua contra lleis sorgides d'altres parlaments autonòmics. El Tribunal Constitucional va suspendre la llei catalana contra el fracking, però també va actuar contra lleis similars a Cantàbria, a La Rioja, a Balears... És veritat que el Tribunal Constitucional ataca la Llei 24/2015, però també ataca la llei antidesnonaments d'Andalusia, i també és veritat que el Tribunal Constitucional ataca lleis arreu de les autonomies, i crec que és important recordar això, perquè mentre alguns volen vendre aquesta causa com si fos una batalla Espanya contra Catalunya, nosaltres sabem que estem davant una batalla del Partit Popular contra les classes populars: les classes populars catalanes, les classes populars de La Rioja, de Balears i d'Andalusia. I, per això, la nostra segona esmena demanava al Govern de la Generalitat que treballi per coordinar-se amb la resta de parlaments autonòmics que pateixen aquesta mateixa judicialització que dieu que voleu denunciar: fer front comú –fer front comú– per defensar això que diu que vol defensar aquesta moció. I la resposta ha estat que no. No sé si és massa autonomisme buscar –buscar– complicitats i construir aliances per lluitar contra la injustícia, perquè, si no s'accepta això, en realitat el que estem fent és aprofitant, fent confrontació i fent propaganda. Catalunya i les seves classes populars històricament han estat un motor de canvi a l'Estat i arreu d'Europa; podíem triar, com a Parlament, replegar-nos, o podíem lluitar junts amb la resta dels pobles de l'Estat. No s'ha volgut així –i acabo–, és una pena que Junts pel Sí hagi triat la primera opció, perquè renuncia a unes aliances que, sens dubte, també són imprescindibles perquè aquest Parlament assoleixi una sobirania plena. No ha estat així, i ho lamentem. Gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Andrea Levy, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Señor Torrent: Fondo estatal para el empleo y la sostenibilidad local; Ley de economía sostenible; medidas urgentes para garantizar la sostenibilidad del sistema nacional de salud y mejorar la calidad de seguridad de sus prestaciones; presupuestos generales del Estado 2012-2013; medidas de apoyo al emprendedor y estímulo de creación para el empleo; medidas para rehabilitación y regeneración y renovaciones urbanas; mejora del funcionamiento de la cadena alimentaria; fomento de integración de cooperativas y entidades asociativas de carácter agroalimentario; protección de los trabajadores a tiempo parcial y otras medidas urgentes en el orden económico; prevención de los riesgos laborales; garantía de la unidad de mercado; medidas urgentes para el crecimiento, la competitividad y la eficiencia; funcionamiento de los nuevos servicios públicos; racionalización del servicio público y otras medidas; defensa de la calidad alimentaria; Plan sanitario equino; Fondo de carbono; calidad del aire; Plan de impulso del medio ambiente... Así hasta cincuenta y dos –hasta cincuenta y dos. Son las leyes recurridas por el Gobierno de la Generalitat. Veintiocho, ha recurrido el Gobierno de España. Por lo tanto, entiendo que si usted no quiere judicializar la política, votará en contra de esta moción teniendo en cuenta que el Gobierno de la Generalitat ha recurrido casi el doble de veces al Tribunal Constitucional leyes que considera que deben ser recurridas. Porque esa es, y esas son, las reglas del juego. Porque ¿sabe lo que pasa?, que no es arbitrario quien no le da la razón, lo que es arbitrario es pensarse uno que siempre tiene la razón, aunque sea de verdad o aunque no lo sea. Y estoy de acuerdo con usted –estoy de acuerdo con usted– en que estamos cansados. Mire, no sabe lo cansados que estamos; lo cansados que estamos de su matraca; lo cansados que estamos de que siempre vengan aquí a quejarse, de que siempre vengan aquí con el victimismo, de que siempre vengan aquí a decir que «pobrecitos los catalanes que no tenemos medidas y que no tenemos forma de ejercer nuestro autogobierno. Sí que lo tienen, claro que tenían medidas para evitar que a las personas en riesgo no les cortaran la luz, no pasaran frío. Claro que tenían medidas. Pero es que ustedes practican una cosa, que es la dejación de funciones y la vagancia, porque si ejercieran sus funciones –si ejercieran sus funciones–, pues seguramente medidas adoptadas, que podían haber adoptado, en el fondo carácter de servicios sociales, podía haberse atendido esa emergencia social. Lo que pasa es que ustedes prefieren muchísimo más quejarse, quejarse y quejarse porque han aprendido a hacer política con la gestión de los sentimientos, han aprendido a hacer política con el relato del victimismo, y así ustedes no rinden cuentas de su gestión. Porque han aprendido que lo mejor en política..., es mucho más fácil llevar a cabo un relato pasional que no rendir cuentas de resultados por la gestión de su Gobierno. Y mire, estoy de acuerdo en una cosa: en el estado autonómico seguro que hemos de mejorar muchísimo, y a nivel competencial, muchísimo, porque es cierto que la Constitución del 78 no podía prever el nivel de competencias que conseguirían, que aceptarían las comunidades autónomas. Y hay que revisar muchísimas cosas, especialmente en el ámbito de los servicios sociales –especialmente–, y especialmente en el modelo de financiación, para asegurar que esas competencias se puedan llevar a cabo de manera efectiva; estoy de acuerdo. Pero, desde luego, la mejor manera de hacerlo no es criticando, la mejor manera de hacerlo no es diciendo que qué malos que son los del Gobierno de España. Porque el Consell de Garantías Estatutarias, ¿también es un órgano politizado? No sé, digo yo que a lo mejor se elige de otra manera. Pero claro, es que ustedes..., el problema es que siempre quieren tener razón en todo, y cuando no la tienen, pues entonces empiezan a agitar la bandera y el sentimiento. Y, mire, me queda poco tiempo. Señor Salellas –para una vez que puedo hablar después de usted, me lo va a permitir–, no sé, yo supongo que usted y yo somos de tribus diferentes. No sé, yo voy por la calle y no me latiguean; yo voy por la calle y me dejan respirar; y no sé, en mi casa me dejan comer postre, no sé en la suya. Entre otras cosas, porque si fuéramos lo que usted dice: un imperio, una colonia o una dictadura, ni usted ni yo estaríamos aquí. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Roger Torrent.
Gràcies de nou, presidenta. Ja té nassos que segons qui parli de vagància –ja té nassos. Quan han anunciat que per part del PP qui es posicionaria respecte a la moció era la senyora Levy he pensat: «Mira, ara escoltarem la diputada del Parlament defensar, efectivament, la tasca del Parlament; parlar d'allò que aprovem al Parlament, dels debats que tenim aquí, del que volem resoldre aquí. I m'ha sorprès –m'ha sorprès– perquè ha sortit..., la delegada del Gobierno del Estado [[rialles]] , ha sortit la representant del Govern de l'Estat a defensar tot el que ha fet el Govern de l'Estat, i jo de vostè no trauria gaire pit, i menys aquí, de totes... [[Veus de fons.]] Esperi's, senyora Levy, esperi's, ara em toca a mi.
Si us plau... –si us plau–, silenci.
Jo no trauria pit, senyora Levy, de tots i cadascun dels exercicis de recentralització que ha fet el seu Govern de l'Estat. I si el Govern de la Generalitat es defensa és, precisament, per defensar les seves competències i defensar que aquesta recentralització no vulgui dir menystenir la sobirania d'aquest Parlament. Pel que fa a les esmenes, bé, hi ha moltes esmenes que no els les podem acceptar, i no els les podem acceptar perquè darrere segur que hi ha una bona fe, però ens sembla que és una etapa superada, que allò que comporten, allò que podem llegir a les esmenes, sigui més explícitament o implícitament, és una etapa superada. Pensar que això només és culpa del Govern del PP és no tenir en compte totes les dècades anteriors en les quals sistemàticament hem anat topant contra el Tribunal Constitucional i contra les institucions de l'Estat. Escolti'm, si nosaltres som on som, i som aquí i avui defensem el que defensem, és precisament perquè sabem que això no és una qüestió conjuntural d'un govern, sinó que és una qüestió estructural del Govern de l'Estat espanyol, és una qüestió estructural del mateix Estat i estem convençuts que l'única manera de superar-ho és precisament tenint l'estat propi. Però està bé que hi hagin altres plantejaments, està bé que es parli de canviar governs de l'Estat espanyol, però ens permetran que nosaltres no hi participem perquè estem en una altra fase. Acabo parlant de les esmenes. Hem acceptat, evidentment, una de les esmenes de Catalunya Sí que es Pot i hem transaccionat una esmena amb el grup de la CUP. I acabo insistint en el que deia abans: si es tracta de defensar la sobirania i la feina que fan tots vostès en aquest Parlament, el que haurien de votar és afirmativament a aquesta moció. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Estem cridant a votació. [[Ferran Pedret i Santos demana per parlar.]] Senyor Pedret.
Per demanar votació separada.
En quin punt?
Del punt tercer i el quart, però també separats entre ells. [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]]
Senyor Carrizosa.
Si es pot, demanar votació separada dels dos paràgrafs del punt 3.
[[Veus de fons.]] Això ho ha de decidir el senyor Roger Torrent, que és qui ha...
Sí; que, si es pot, demanar votació separada dels dos paràgrafs del punt 3.
Ara. Sí, presidenta. No sé si em pertoca a mi decidir-ho o no, però, en tot cas, a mi em sembla que això assentaria un precedent que podem anar extrapolant a altres mocions; si anem votant per paràgrafs, faríem votacions i estaríem moltes més hores de les que deia aquest matí el nostre company Oriol Amat. Per tant, a nosaltres ens sembla que no procedeix votar per paràgrafs. Gràcies.
D'acord. Senyor Carrizosa, no. [[Albano Dante Fachin Pozzi demana per parlar.]] Senyor Albano Dante Fachin.
Demano la votació separada del punt 5.
Cinc? Ens han demanat votació separada dels punts 3, 4 i 5. Correcte? [[Pausa.]] Doncs, començarem votant els punts 3, 4 i 5, i després votarem la resta, eh? Primer, comencem votant el punt número 3. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 98 vots a favor, 9 en contra i 25 abstencions. A continuació, votarem el punt número 4. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 82 vots a favor, 34 en contra i 16 abstencions. A continuació, votarem el punt número 5. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 71 vots a favor, 50 en contra i 11 abstencions. A continuació, votem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 82 vots a favor, 50 en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el deute de la Generalitat]] [[302-00044/11]] El vint-i-dosè punt de l'ordre del dia és: Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el deute de la Generalitat, presentada pel Grup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Per a exposar-la, té la paraula la senyora Eulàlia Reguant. [[Remor de veus.]] I ja ho saben, el que els demano sempre, sortir ràpid i en silenci, si us plau, perquè puguem continuar amb la sessió.
Bona tarda; gracies, presidenta. Estem tots ja una mica cansats i cansades. Avui podria començar perfectament dient: venim a presentar una proposta per demanar una auditoria del deute de la Generalitat. Volem deixar clar, en primer terme, que el concepte «auditoria del deute ha estat promogut i és propietat dels moviments socials de bona part dels països afectats pel deute; que és un moviment social que reclama transparència en aquesta informació i, per tant, un seguiment i una anàlisi del deute per part de la ciutadania i per part dels moviments socials. Això va ser dit aquí mateix l'abril del 2013, pel nostre company Quim Arrufat; l'abril del 2013 això no es va aprovar. Avui, tres anys més tard, sembla que finalment ens n'adonem i constatem el que representa la bola de neu del deute, el que representa treballar en pro de la transparència i la necessitat de dirimir d'on prové aquest deute, d'on prové i d'on provenen aquestes, en el fons, també, retallades, i d'on prové aquesta conselleria a l'ombra, la conselleria del deute a l'ombra. Però, en el fons, hi ha una paraula que provoca terror en aquest Parlament, que és la paraula «il·legítim. Aquesta paraula s'ha constatat que a tothom li genera por i que cal eliminar-la del diccionari, sembla. Però no cal que ens n'anem als moviments socials dels països del sud, dels països empobrits, per veure o per trobar aquesta paraula. Ens en podem anar a l'informe de l'expert de Nacions Unides sobre les Conseqüències del deute extern i de les obligacions financeres internacionals dels estats pel ple gaudi dels drets humans, sobretot els drets econòmics, socials i culturals. Aquest informe –que poden trobar perfectament, els recomano que el llegeixin– és un informe que recull les diferents definicions que s'han anat elaborant al llarg del temps sobre el deute il·legítim, i, que, en el fons, el que ve a dir és que cal abordar el que és la legitimitat d'un deute, i que per abordar-la cal tenir en compte les activitats que han de finançar-se, la negociació del préstec, les condicions del contracte i l'autorització del préstec conforme les disposicions contractuals. Això és el que una auditoria ciutadana i popular del deute ha de fer, i esperem que faci, aquí a Catalunya. Per tant, no tinguem a vegades tanta por de les paraules perquè ni són noves ni se les han inventat els anticapitalistes amb cua de dimoni de la CUP, ni provenen de tribus ni catalanes ni del sud, són paraules que provenen de Nacions Unides, d'un organisme que sovint ha estat criticat per totes nosaltres, però que aquí tothom s'hi agafa quan li interessa. Per tant, si s'agafa com a referent per a moltes de les coses que aquí s'acaben discutint, en aquest cas també ho hauríem d'agafar com a referent. I després ja contestaré sobre moltes de les esmenes. És evident que nosaltres mateixos, que criticàvem les mocions llençol, davant la complexitat del que és el sistema del deute, les seves conseqüències i com abordar-lo, hem acabat generant una moció llençol. Però crèiem necessari poder abordar tots aquests punts, perquè quedés clar, també, el posicionament del Parlament i a què instàvem el Govern de la Generalitat. I, per acabar aquesta primera intervenció també, ja que parlem de deute, d'auditoria ciutadana del deute, m'agradaria recuperar paraules d'un referent dels moviments socials que al llarg dels anys, i de la història d'aquests darrers vint anys, han reclamat les auditories del deute, han reclamat dirimir responsabilitats. I un referent que aquí, també fa tres anys, es va posar sobre la taula i que, malauradament, l'aleshores conseller d'Economia no va tractar excessivament bé, em refereixo a Thomas Sankara, president de Burkina Faso, assassinat l'any 87. I en un discurs davant de les Nacions Unides –poc abans de ser assassinat– va dir: «Aquests creditors ens van ser aconsellats, recomanats, ens van presentar dossiers financers fantàstics, ens vam endeutar per cinquanta, seixanta anys i encara més. És a dir, ens han portat a comprometre els nostres pobles durant cinquanta anys o més. Exactament igual que aquí. Per tant, avui, si aprovem que impulsarem i que treballarem en una auditoria ciutadana del deute, podem estar contentes, i vol dir que seguim avançant per dirimir responsabilitats i poder deixar enrere la xacra del deute. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Joan Coscubiela, del Grup Parlamentari Catalunya Sí que es Pot.
Gràcies, senyora presidenta. El primer que vull fer és agrair sincerament al Grup de la CUP - Crida Constituent que ens porti a aquest Ple aquest debat, un debat sobre el deute que, sens dubte, és, jo diria, el tema econòmic i polític més transcendent que té aquest país i que tenen tots els països, almenys d'una bona part del sud del Mediterrani. Que és tan transcendent ho posen de manifest les dades que apareixen –72.000 milions de deute, 81.000 seran a final de l'any, dels quals, a més, 51.000 tenen com a creditor l'Estat espanyol– i ho posa de manifest el fet que en aquestes darreres setmanes l'activitat més important del vicepresident del Govern català és tot el procés de negociació amb el senyor De Guindos, la qual cosa deu ser significativa de la importància aquesta. És, en aquest sentit, que ho agraïm i volem valorar-ho. Els he de dir, i ja li ho he dit a la companya Eulàlia Reguant, que en la primera lectura de la seva proposta de moció vam tenir alguns dubtes, perquè, sobretot, dit des de la prudència més absoluta, ens va semblar que al començament l'anàlisi que es feia al voltant de les causes de l'origen del deute era, per dir-ho d'alguna manera, una anàlisi ideològicament feble, perquè és veritat que una causa important és la situació brutal que tenim amb relació a l'Estat espanyol, però aquesta no és l'única causa, perquè, si fos així, seriem l'únic país que té un deute acumulat com el que tenim, i no és aquest. Tenim problemes greus, i crec que és molt important que analitzem l'origen i les causes d'aquest deute, perquè molt probablement sigui el debat més important de tot el segle XXI, a Europa, almenys. Té causes molt clares: un sistema fiscal absolutament cadavèric, insuficient, que, a més a més, ha estat construït en molts casos des de la complicitat de les elits econòmiques i polítiques de Catalunya; unes polítiques d'estabilitat, mal anomenades «d'estabilitat, que a la Unió Europea han estat votades pels tres grans grups –popular, socialista i lliberal–; que a l'Estat espanyol estan votades pel PP i Convergència i Unió, i que a Catalunya han estat desenvolupades pel Govern Mas durant molt de temps. I crec que és oportú deixar-ho ben clar, perquè només veient-ho serem capaços de donar-hi respostes en aquest sentit. Per això –per això– una part de les nostres esmenes anaven adreçades en aquest sentit. I l'altre, en el qual la nostra opinió era que la moció que es plantejava era una moció poc ambiciosa, que crec que ha quedat resolta amb els temes que s'han plantejat, és el tema de no abordar només el tema de l'auditoria. Jo crec que l'auditoria té un valor per si mateixa, està claríssim; el fet de l'auditoria té un concepte a darrere, que, en definitiva, és l'exercici de la sobirania ciutadana davant d'una barbaritat com és la que està sotmetent els pobles de molts països del món, el brutal pes del deute públic. Però s'ha d'anar a alguna cosa més, i aquesta cosa més és la que hem volgut presentar amb la nostra esmena: hem d'anar clarament a encarar un procés de reestructuració d'aquests deutes que incorpori claríssimament elements de quitança d'aquest deute i elements de mora d'aquest deute. No hi ha una altra solució. I no ho diem nosaltres; ho diu gent de totes les ideologies en aquest moment. Totes les crisis financeres d'aquesta naturalesa –totes, totes, totes– s'han resolt sempre amb un acord entre creditors i deutors que ha suposat una quitança important del deute. Perquè no hi ha manera de pagar això, no n'hi ha, excepte que no ens condemnem nosaltres mateixos, i tot el poble català, i el poble espanyol, i el poble grec, i el poble italià, i molts altres, a estar treballant durant cinc dècades amb l'objectiu fonamental i prioritari d'estar pagant els interessos d'aquest deute. Crec que fóra bo que aquest Parlament prengués consciència d'aquesta qüestió. Hem de ser capaços de generar un potent moviment ciutadà i polític que situï com a gran objectiu el tema de la reestructuració i el debat de la quitança significativa d'aquests deutes, on podria entrar el concepte de determinats deutes il·legítims des d'aquest punt de vista. Quan abans ho fem, abans deixarem de patir. Ja sé que és una cosa relativament complicada, però s'ha de generar aquest ambient, s'ha de generar aquest bloc, perquè, a més, ho hem de fer a Catalunya, s'ha de fer a nivell de l'Estat espanyol, i sens dubte en el marc europeu és absolutament important. És aquest el sentit fonamental de les nostres esmenes, que modestament intentaven complementar i, al nostre entendre, millorar la moció inicialment presentada per la CUP - Crida Constituent. I és en aquest sentit que vull agrair-li a la companya Eulalia Reguant l'esforç i la sensibilitat a l'hora d'acceptar aquestes esmenes nostres. Desconec en aquests moments què farà el Grup de Junts pel Sí al voltant d'un tema tan important com és el tema de la reestructuració amb quitança i mora. Jo els demano que s'hi incorporin, perquè entre la desconnexió unilateral, per un costat, i la negociació, tot el dia, de la submissió amb el senyor De Guindos, potser podem trobar un equilibri, i aquest equilibri és el que els proposem: reestructuració, quitança i mora del deute; és l'única solució per no treballar esclaus les properes generacions només al servei dels creditors. Espero que ens facin cas. Gràcies.
Moltes gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Alícia Romero, del Grup Parlamentari Socialista.
Gràcies, presidenta. Bona tarda. Doncs, en primer lloc, nosaltres també voldríem agrair a la CUP i a la diputada Reguant el to i la predisposició a cercar acords en aquesta moció, perquè és veritat que ens ha acceptat algunes esmenes, i importants, i les d'altres grups, com deia el diputat Coscubiela, que han fet que aquesta moció sigui més completa i, penso, que tingui un valor si finalment aconseguim que s'aprovi. Algunes consideracions amb relació, per això, a la moció, i per justificar, doncs, les nostres esmenes, no? Primer, una anotació que m'agradaria fer, i ja sé que és difícil en aquest context d'un alarmant deute de la Generalitat, i en general dels estats, però el deute en si mateix no té per què ser dolent, no és dolent, no?; al final si ens endeutem per finançar escoles, centres d'atenció primària, hospitals o infraestructures de mobilitat que permetin ser més competitius, doncs, això no té per què ser dolent. El problema és quan es fan inversions que no són tan necessàries, no? I aquí, doncs, segurament lligaria amb aquest concepte d'il·legitimitat a què la CUP constantment fa referència, no? Per tant, el deute en si no és dolent, tot i que és cert que en els nivells que estem en aquests moments a Catalunya, doncs, és molt preocupant. Sobretot perquè hem passat en cinc anys de 32.000 milions d'euros a 72.000-73.000; arribarem a 81.000 a finals d'any, sense que en aquests cinc anys hi hagin hagut inversions rellevants, no? En anys anteriors n'hi havien hagut moltes, ara no, i, per tant, vol dir que l'augment del deute ha servit per finançar el deute. I això sí que realment és preocupant. I la cara del vicepresident, doncs, reflecteix això, no?, la preocupació d'un deute que augmenta no perquè fem infraestructures o inversions necessàries, sinó perquè necessitem refinançar el mateix deute. Hi ha alguna visió de la CUP amb relació als elements que determinen el deute que compartim, però altres creiem que no són compartides o, fins i tot, que hi falten, a la moció, i, aquí, doncs, les nostres esmenes, no? Primer, perquè és cert que alguns elements, com la política d'austeritat marcada per la Unió Europea, la reforma del 135 –que nosaltres no ens cansem de dir, doncs, que probablement va ser un error i, de fet, ja diem que ens agradaria reformar-lo–, la Llei d'estabilitat pressupostària que es va aprovar al Congrés dels Diputats, l'aplicació aquí, tot això evidentment ha fet que això determini d'alguna manera el nostre deute, no? Però també cal recordar que un dels problemes també que tenim aquí i que té l'Estat espanyol és el dèficit tan important que tenim, no?, els nivells de dèficit. Som l'Estat, Espanya és l'Estat que té el dèficit més alt de tota la Unió Europea; Itàlia té més deute que nosaltres, però com que té molt menys dèficit i el compleix, doncs, té una situació econòmica millor. És a dir que aquí també hauríem de mirar què passa, què està passant a l'Estat, i també què passa a Catalunya. I aquí és on tenim algunes divergències amb la CUP, en el sentit que ells, d'alguna manera, ho fien tot a tenir una hisenda pròpia per resoldre, en part, el problema del deute, i nosaltres creiem que, probablement, si la tinguéssim, viuríem millor, però sense tenir-la també podríem estar en una altra situació. I, en aquest sentit, des del 2010, amb governs de Convergència i Unió recolzats pel Partit Popular primer i després per Esquerra Republicana, no hem vist una reforma fiscal en alguns impostos que ens hauria comportat més ingressos. I no ho diu només el PSC –que ho diu i ho ha repetit–, sinó que ho ha dit la plataforma per una fiscalitat més justa o ho ha dit Intermón Oxfam. És a dir, podríem estar modificant impostos per tenir més ingressos, no? Amb la hisenda pròpia això seria molt millor, però en tot cas avui podríem estar assolint més ingressos. Veurem què passa amb els pressupostos que ens presenti el Govern i veurem si això, doncs, canvia, no? Per tant, nosaltres creiem que hi ha hagut una falta de voluntat política, que hi és en aquests moments, i això, doncs, podria canviar. Un altre element no compartit i que va lligat a això és que dóna la sensació, diputada Reguant, que el Govern ha hagut de fer privatitzacions, venda de patrimoni, retallades, per fer front al deute. I nosaltres creiem que no és tan així; ho han utilitzat d'excusa, però no, no creiem que les privatitzacions, la venda del patrimoni o les retallades que s'han fet, doncs, hagin tingut només com a raó –com a raó– el deute. Podrien haver fet altres coses: aconseguir més ingressos, per exemple, amb una certa reforma fiscal, no? Per tant, en aquest sentit, aquesta esmena no s'ha aprovat i a nosaltres ens semblava, doncs, que era important. I, per últim, estem d'acord amb els diputats que ens han precedit, és important poder fer aquesta auditoria, creiem, doncs, que cal analitzar-lo, aquest deute que tenim, veure si hi ha irregularitats, i, per tant, aquí, doncs, actuar judicialment i administrativament com pertoqui, i, sobretot, és veritat, buscar aquestes solucions –donarem suport a aquestes propostes de Catalunya Sí que es Pot–, aquestes solucions que crec que d'alguna manera el vicepresident ha començat a treballar, que és obrir el diàleg amb l'Estat, que recordem que portem cinc anys, estava tancat, per renegociar..., no per renegociar el deute..., sí, però sí, en part per reestructurar el deute, en part per finançar-nos millor. Això, potser, si ho haguéssim començat a fer des del 2010 o des del 2012, no estaríem en aquesta situació, estaríem en una situació una mica millor, no? Per tant, benvinguda aquesta nova línia, i, probablement, si féssim moltes més coses de les que ens tocaria o de les que hem fet fins ara, doncs, estaríem en una situació una mica –una mica– millor; no dic que ho resoldríem tot, però sí que probablement estaríem en una altra situació. Gràcies. I esperem, bé, que es puguin aprovar, doncs, alguns elements interessants d'aquesta moció.
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Santi Rodríguez, del Grup Parlamentari Popular de Catalunya.
Gràcies, presidenta. Senyores i senyors, diputats, per posicionar-nos amb relació a aquesta moció; moció que nosaltres entenem que hagi presentat el Grup Parlamentari de la CUP, però, francament, no entenem que els grups que m'han precedit..., el senyor Coscubiela..., miri que tenen una coalició, ja podria haver sortit qualsevol altre diputat que no fos d'Iniciativa, i, per tant, no fos hereu també d'un govern tripartit en què participava Iniciativa, i el Grup Socialista, que, home, en gran part són responsables de la situació del deute que tenim ara en aquest moment. Ho entenc de la CUP, no ho entenc ni d'Iniciativa ni del Grup Socialista en aquest cas. Nosaltres, d'entrada, compartim una preocupació, una, només una, amb el Grup de la CUP, que ha presentat aquesta moció, que és la preocupació pel deute. Nosaltres també estem preocupats pel deute, pel volum que suposa aquest deute i per les despeses financeres que generen aquest deute; certament, això és força preocupant. Ara, no compartim absolutament res més del seu discurs i del seu relat entorn del deute. El deute no es genera per caprici de les entitats financeres, el deute es genera per voluntat dels governs; voluntats a vegades més accentuades, a vegades menys accentuades, però voluntat dels governs, voluntat dels governants –per cert, governants que han estat escollits lliurement i democràticament pels ciutadans, no són governants que han aparegut del no-res. I el problema de fons és que l'elasticitat dels ingressos públics és molt més gran que l'elasticitat de la despesa pública: quan hi han molts ingressos els governs tendeixen a gastar molt, però quan els ingressos cauen de cop els governs tenen moltes dificultats per adaptar la despesa al nou nivell d'ingressos. I això el que provoca és que es gasti més que el que s'ingressa, i això el que provoca és que es generin dèficits que s'acaben finançant amb deute. Per tant, l'origen del deute no pot ser cap altre, no té cap altra lectura que el fet de gastar més d'allò que realment s'ingressa. I això té dues solucions, fonamentalment: una, incrementar els ingressos públics, és a dir, fregir els ciutadans a impostos per poder pagar els deutes [[veus de fons]] ; dos... –deixi'm parlar a mi, senyor Albano–, dos, intentar reduir la despesa pública. I evidentment, entre el blanc i el negre, hi ha tota una gamma de grisos on es poden fer combinacions. I segurament en l'equilibri trobarien la solució..., trobaríem la solució òptima. Ara bé, el discurs que per culpa del deute no es poden fer polítiques socials, coneixent una mica quina és l'estructura econòmica i financera dels pressupostos i de les liquidacions del Govern de la Generalitat, de tota la Generalitat, és una afirmació que no es pot aguantar. Per què? Fem l'exercici de suprimir de les despeses totes les despeses financeres, amortitzacions i interessos; els suprimim i analitzem què ens queda, quins recursos ens queden entre els ingressos ordinaris i les despeses ordinàries, al marge de les financeres. No ens queda re, al contrari, continuem gastant més del que s'ingressa, al marge de les despeses financeres. I això significa dues coses: una, que encara que no paguéssim el deute, res de deute –res, ni amortitzacions ni interessos–, encara que no paguéssim res, ens continuaríem endeutant –ens continuaríem endeutant–, perquè continuem gastant més d'allò que realment s'ingressa. Aquesta situació el que acaba provocant –ha provocat– és que els mercats financers difícilment financin ningú. I aquesta ha estat la situació de la Generalitat de Catalunya. I per això ha aparegut aquest dimoni que veuen tots vostès –molts de vostès–, aquest dimoni amb banyes que es diu FLA, Fons de liquiditat autonòmic, que ens recentralitza, que ens controla no sé què per suplir el tancament dels mercats financers a finançar la Generalitat de Catalunya. I és el Fons de liquiditat autonòmic el que ha permès finançar el pagament del deute i els dèficits del Govern de la Generalitat. La moció continua... –per cert, el FLA el que permet és que els serveis públics es continuïn prestant, per cert, i els proveïdors, cobrant–. I acabo. Demanen informació; nosaltres creiem que, d'informació, n'hi ha i molta; no obstant, votarem favorablement totes aquelles propostes que fan relació a la informació. Creiem que fa falta més informació, certament, sobre els finançaments estructurats i donarem suport a tots aquells aspectes que fan referència a l'auditoria ciutadana, però permetin-me que els ho recordi: els que estem aquí no som marcians, som ciutadans, i la nostra feina, entre d'altres coses, consisteix també a fer auditories. Gràcies, senyora presidenta.
Gràcies, diputat. A continuació, té la paraula la senyora Carmina Castellví, del Grup Parlamentari Junts pel Sí. [[Remor de veus.]] Silenci, si us plau –silenci, si us plau.
Gràcies, presidenta. Diputades, diputats, bona tarda a tothom. Senyora Reguant, estic completament d'acord amb la diagnosi que ha fet en el seu primer punt de la moció: és inacceptable el nivell de deute públic que ara com ara suporta la Generalitat. Necessitem mitjans per revertir aquesta situació, un dels quals és una hisenda pública pròpia que permeti recaptar i gestionar els nostres impostos. Avui, l'Estat espanyol recapta el 95 per cent dels impostos que paguem els catalans, i l'altre 5 per cent són impostos propis o cedits. I això no és el pitjor: de tot el que es recapta, Catalunya només obté un 60 per cent de retorn; l'Estat espanyol se'ns en queda un 40 per cent, dels impostos que paguem a Catalunya, i això no passa enlloc més del món. Si no tinguéssim aquest dèficit fiscal, com li'n diuen alguns, o no patíssim aquest espoli, com li'n diem uns altres, no acumularíem més deute i podríem començar a reduir-lo. I el que és més surrealista del tot: el FLA. Explicat clarament: els diners dels nostres impostos els recapta l'Estat, els gestiona com vol i quan resulta que ens quedem sense liquiditat per pagar els proveïdors, ens en retorna una part ínfima, com si fos una bestreta, i a més a més ens cobra interessos per tornar-nos els nostres propis diners. Quin és el resultat de tot plegat? Ara per ara, la Generalitat només es pot finançar a través del FLA. L'Estat fa un bon negoci a costa de l'estat del benestar i la Generalitat es veu obligada a incórrer en dèficit si vol seguir mantenint els serveis bàsics. I ja tan sols faltava la modificació de l'article 135 de la Constitució espanyola, que prioritza el pagament del deute i dels interessos associats davant qualsevol altra despesa, encara que sigui una emergència social, la qual cosa és una autèntica immoralitat. Davant una situació en la qual tots els recursos públics no són suficients per cobrir les necessitats socials, qui té prioritat?: qui té gana?, qui té fred?, els nens i els joves que s'han d'educar?, els malalts que es volen guarir? Doncs, no. [[Veus de fons.]] No! [[Forta remor de veus.]]
Si us plau, demano respecte.
D'acord amb la sacrosanta Constitució espanyola, qui primer ha de cobrar és el creditor del deute i si després que ell cobri no n'hi ha per cap altre, doncs, mala sort; un altre dia ja menjaràs, un altre dia ja t'escalfaràs, ja rebràs la formació que necessitis o ja tindràs l'atenció sanitària que reclames, però avui li toca cobrar al banquer. «La Constitució espanyola –ens diuen– «no es pot tocar. No es pot interpretar per encabir-hi el dret a decidir de les nacions, ni per garantir l'efectivitat dels dret socials fonamentals, però sí que es pot modificar una nit fosca, per la porta de darrere, per tal que el tenidor del deute dormi tranquil. Una auditoria ciutadana per posar negre sobre blanc el deute? Per respondre la pregunta de per què ens hem endeutat? Per fer una anàlisi integral d'aquest deute des de totes les perspectives? Evidentment que sí. Estem construint un país nou, estem a les portes d'un procés constituent, hem d'obrir les finestres, que entri l'aire i ventilar-ho tot. I gràcies a aquesta auditoria podrem avançar cap a un model de transparència financera i pressupostària que tots volem per a la nova república catalana. Si del resultat d'aquesta auditoria ciutadana, del coneixement de la gènesi del deute, de la seva estructura i condicions, s'identifiquen possibles irregularitats, llavors podrem determinar quines actuacions administratives i judicials cal emprendre. I em sembla que en això hi coincidim tots. Cal tenir en compte, però, que el deute s'ha de pagar. Està en joc la confiança que ha de permetre a la Catalunya independent accedir al crèdit. Tan sols, senyora Reguant, ens cal concretar el com tirem endavant aquesta auditoria: ho fem dins del grup de treball sobre el deute? Amb una comissió d'estudi? Posem-nos d'acord, nosaltres hi estem disposats. I, per acabar, volia donar les gràcies al grup proposant de la moció per haver acceptat i transaccionat les nostres esmenes, que creiem que enriqueixen el text, perquè si parlem de transparència, d'implementar bones pràctiques per fer-la possible, de bon govern, el nostre grup parlamentari hi serà. Malauradament, en altres punts de la moció votarem que no, ja que entenem que sense el pas previ d'aquesta auditoria no podem avançar-nos i desqualificar el deute de forma gratuïta, sense tenir en compte les fatals conseqüències que això pot tenir per a la viabilitat de les nostres finances públiques. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputada. A continuació, té la paraula el senyor Antonio Espinosa, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, señora presidenta. El Grupo Parlamentario de las CUP - Crida Constituent nos ha traído una moción con la que solo coincidimos en la constatación de que la deuda pública ha tenido un crecimiento excesivo desde el 2007 y en la voluntad de establecer mecanismos de transparencia, participación y rendición de cuentas ante la ciudadanía. Nada más, en ninguna cosa más coincidimos y, por eso, naturalmente, votaremos en contra de prácticamente toda la moción. Pero nuestra discrepancia es mayúscula y total cuando se nos proponen desobediencias, insumisiones e incumplimientos frente a los acreedores, ya sean estos el Estado, las entidades financieras o los mercados financieros. Un país es serio y se le reconoce internacionalmente su seriedad cuando hace de la seguridad jurídica una cuestión básica y fundamental. Y ustedes, con su moción, pretenden hacer saltar por los aires, hacer añicos, la seguridad jurídica. Miren, a Ciudadanos también le preocupa el déficit y la deuda, porque sabemos que son un lastre para las políticas sociales y también para el crecimiento económico. Sabemos también que parte de la deuda estructurada se debe a esa política de capitalismo de amiguetes que, en muchas ocasiones, lo que hacen es privatizar los beneficios y socializar las pérdidas, y, en ello, Ciudadanos estamos radicalmente en contra. Sabemos que hay contratos celebrados entre los diferentes gobiernos y algunas empresas que garantizan el beneficio de esas empresas, con independencia de sus resultados. Y como os decía, eso no puede ser, no podemos consentirlo. Pero ante esos hechos, que son evidentes, la solución no es trasladar la responsabilidad de la deuda a los acreedores, como se transpira en toda la moción; ni el camino es la insumisión, el incumplimiento o declarar nula la deuda. El camino es actuar políticamente, administrativamente o judicialmente, según convenga. El camino es reforzar el estado de derecho y no saltárselo, como ustedes pretenden. En realidad, creo sinceramente, que hay un acto de cierta inconsciencia porque si lo que queremos es saltarnos el estado de derecho, quien realmente va a salir perjudicado vamos a ser la mayoría de los ciudadanos, sobre todo, si es en temas de deuda porque: ¿es que no somos conscientes de la necesidad que tenemos de seguir necesitando dinero y que nos lo presten? ¿Es que no somos conscientes de esto? Naturalmente, si entramos en el camino de los incumplimientos, se nos cerrará el grifo, y eso, las consecuencias, quien las pagará, nuevamente será la ciudadanía, la mayoría de la gente, la mayoría de los catalanes. Y eso, ¿por qué? Pues, porque el primer efecto de tal circunstancia sería aumentar los intereses del dinero y tendríamos, además, que..., como consecuencia de ello, menos capacidad para atender las políticas públicas y políticas sociales que necesitamos. Mire, nosotros creemos que hay que negociar; que hay que negociar, incluso, el déficit público. Sí, hay que ser capaz de dulcificar los objetivos de déficit. Pero eso lo tenemos que hacer, precisamente, desde..., dando garantías de cumplimiento y dando garantías de que vamos a hacer reformas necesarias también para ser capaces de coger la senda del crecimiento económico y la generación de riqueza. Señorías y, especialmente, señorías de la CUP, sepan que este es el camino, el de la negociación, que no habrá más recortes si somos capaces de convencer y negociar, que el camino, precisamente, del incumplimiento que hace el PP, o de la amenaza de incumplimiento que hacen las CUP no nos llevarán nada más que a un mayor empobrecimiento. Sean ustedes razonables, cambien su posicionamiento, el posicionamiento que, en realidad, perjudica a los catalanes. Abandónenlo y abracen posiciones más realistas. Muchas gracias. [[Alguns aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. A continuació, per a pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora Eulàlia Reguant.
Gràcies, moltes gràcies. Començaré pel final, perquè, en el fons, no hi ha res sorprenent i no..., vull dir, no m'esperava res diferent, només li diria que no hi ha res més perjudicial per als catalans que defensar els interessos de l'IBEX 35, i amb això ja està tot dit. [[Alguns aplaudiments.]] Anant a la resta de grups parlamentaris, jo diria que les causes del deute, és evident que no estaven totes especificades en la moció, però són molt més profundes que els plans d'ajust o el que marca la Unió Europea; jo diria que les causes de la magnitud del deute es basen en un sistema col·lapsat i depredador que es diu «capitalisme. I aquí és on hi ha les causes del deute. I, evidentment, el deute en si mateix i el dèficit no són dolents, el problema és quan es converteixen en boles de neu i el que fan és convertir-se en prioritats per davant de qualsevol altra cosa. I, per tant, és evident que és necessari fer reestructuracions i mores, sí, però que també és evident i necessari que cal plantar-se en algun moment, i més quan ja tenim un històric considerable, un històric que em sorprèn que hi hagi grups parlamentaris aquí que es neguin sistemàticament a posar-hi la data on toca, que és el 2007. Del 2007 al 2010 el deute es triplica; del 2007 al 2010 hi ha una reforma impositiva a la baixa; del 2007 al 2010 comencen les retallades. Continua després, però hi ha noms i cognoms. El 2007 té noms i cognoms, i es diu «tripartit, i del 2010 al 2015 té noms i cognoms, i es diu «Convergència i Unió. Per tant, aquí no espolsem les responsabilitats. [[Alguns aplaudiments.]] Agraeixo les esmenes de tothom, que han servit per enriquir el redactat, per millorar-lo, per aprofundir-lo i per generar encara més consens. I, fins i tot, agraeixo les esmenes del Partit Popular, que, sabent directament que no les acceptaríem, les ha presentat, perquè aquest..., també forma part del debat parlamentari, malgrat que no entenguem de la mateixa manera la política, perquè jo sí que, a vegades, tinc la sensació que aquí som més cíborgs que ciutadans i ciutadanes que ens preocupem per la majoria de coses que passen a fora d'aquest mur o d'aquestes parets de marbre. Amb tot això, moltes gràcies.
Moltes gràcies, diputada. Cridem a votació. [[Eva Granados Galiano demana per parlar.]] Senyora Granados.
Per a votació separada, presidenta.
De quins punts?
Miri, per una banda, podríem fer una votació conjunta dels punts 1.b...
Un moment, si us plau.
Perdó.
Una votació conjunta dels punts... És que hem de mirar si també els altres hi coincideixen, no?
A veure si quadra, sí, exacte.
En tot cas, doncs, que els portaveus estiguin atents, perquè, si no, és una moció bastant..., bé, bastant complicada, no?, en aquest sentit. Vinga, votació conjunta dels punts...?
1.b...
1.b...
...4.d...
...4.d...
...5.a...
...5.a...
...i 5.b.
...i 5.b.
Aquests per una banda, i, per una altra, el punt 2.a...
2.a...
...i el punt 3.
3.
Gràcies. [[Carmina Castellví i Vallverdú demana per parlar.]]
Senyora Castellví.
Gràcies. Era per demanar el vot separat dels punts 1.c, 2.a bis, 3, 4.b bis i 5. [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]]
Senyor Carrizosa.
Sí. Per demanar votació separada dels punts 1.a, 2.b, 4.a, 4.b i 4.c. Podríem agrupar l'1.a, 2.b, 4.b i 4.c. Podríem agrupar-los.
Molt bé. Se'ns ha demanat la votació conjunta de l'1.b, 4.d, 5.a, 5.b, 2.a i 3. [[Veus de fons.]] Ah!, perdó: 1.b, 4.d, 5.a, 5.b. Aquesta votació conjunta els està bé? [[Pausa.]] No. [[Veus de fons.]] Se'ns ha demanat la votació conjunta dels punts 1.b, 4.d, 5.a i 5.b. Pregunto si a la resta de grups... [[Veus de fons.]] No. Doncs no. Per tant, aquests s'hauran de votar un per un. Doncs potser que voten tots els altres també un per un. Després s'ha demanat la votació de l'1.c, 2.a bis, 3, 4.b bis i 5. [[Veus de fons.]] Aquesta tampoc, fantàstic. [[La presidenta riu. Veus de fons.]] I 1.a i 2.b junts? [[Pausa. Veus de fons.]] 1.a i 2.b junts? [[Pausa. Veus de fons.]] Tampoc, fantàstic. [[Veus de fons.]] Senyor Rodríguez, vostè em demanava la paraula?
Però si està temptada de votar punt per punt, me l'estalvio.
No, punt per punt, no. Tots aquests que ens han demanat.
Doncs, afegiré complicació al tema.
Què m'hi afegirà?
2.b, 4.a i b i 4.c. [[Veus de fons.]]
Ja estaven demanats, sí. Bé, doncs, votarem aquests –votarem aquests– i després votarem la resta de la moció. D'acord? [[Pausa. Veus de fons.]] Començarem la votació pel punt 1.a. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 126 vots a favor, 5 en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt 1.b. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 81 vots a favor, 50 en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt 1.c. Comença la votació. [[Veus de fons.]] 1.c. Ha quedat rebutjat per 35 vots a favor, 95 en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt 2.a. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 81 vots a favor, 33 en contra i 17 abstencions. A continuació, votarem el 2.a bis. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 36 vots a favor, 95 en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el 2.b. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 131 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt 3. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 21 vots a favor, 94 en contra i 16 abstencions. A continuació, votarem el punt 4.a. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 106 vots a favor, cap en contra i 25 abstencions. A continuació, votarem el punt 4.b. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 131 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt 4.b bis. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 36 vots a favor, 95 en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt 4.c. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 131 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt 4.d. Comença la votació. Ha quedat aprovat per 80 vots a favor, 49 en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt 5.a. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 21 vots a favor, 110 en contra i cap abstenció. A continuació, votarem el punt 5.b. Comença la votació. Ha quedat rebutjat per 20 vots a favor, 111 en contra i cap abstenció. A continuació, votarem la resta de la moció. Comença la votació. Ha quedat aprovada per 97 vots a favor, 34 en contra i cap abstenció. Moltíssimes gràcies. I s'aixeca la sessió.