U skladu sa dnevnim redom i obavijesti koje ste imali prilikom prestanka zasjedanja. Na dnevnom redu je - Konačni prijedlog Zakona o pučkom pravobranitelju, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 99. Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akata primili ste u pretince. U skladu sa člankom 159. Poslovnika Hrvatskog sabora, hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani na prijedlog zakona mogu se podnijeti do kraja rasprave u skladu sa člankom 164. Poslovnika Hrvatskog sabora. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina i Odbor za pravosuđe. Izvješća radnih tijela primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja odnosno Vlada Republike Hrvatske dati uvodno obrazloženje? Da. Zamjenica ministra Ministarstva pravosuđa Republike Hrvatske poštovana Sandra Artuković Kunšt. Izvolite.
… [[Govornik naknadno uključen.]] Ustavom i zakonima i međunarodnim pravnim aktima je značajno ojačana. Ustavom je određeno da svatko može podnijeti pritužbu pučkom pravobranitelju ako smatra da su uslijed nezakonitog ili nepravilnog rada državnih tijela povrijeđena njegova prava. Ujedno je određeno da pučkog pravobranitelja bira Hrvatski sabora na vrijeme od 8 godina i da je pučki pravobranitelj samostalan i neovisan u svom radu. Prema odredbi članka 4., stavka 4. članka 93. Ustava uvjeti za izbor i razrješenje pučkog pravobranitelja i njegovih zamjenika, te djelokrug i način rada uređuju se posebnim zakonom. I konačno prema Ustavu pučki pravobranitelj i njegovi opunomoćenici imaju imunitet kao zastupnici u Hrvatskom saboru. Ove sve izmjene Ustava rezultirale su prijedlogom za donošenje i donošenjem Zakona o pučkom pravobranitelju u Saboru u listopadu 2011. godine. I donošenje Zakona o pučkom pravobranitelju je bilo i predmet pregovora i konzultacija s Europskom komisijom koja je inzistirala da se donese zakon koji će biti usklađen sa proširenim ovlastima temeljem navedenih ustavnih odredbi. No, međutim zakon koji je donesen 21. listopada 2011. godine nije stupio na snagu, jer je u međuvremenu odlukom Ustavnog suda od 15. veljače 2012. godine Ustavni sud utvrdio da taj zakon nije donesen potrebnom većinom, odnosno kao organski zakon nije donesen propisanom većinom, većinom glasova zastupnika u Saboru. Dakle, ustavna odluka iz veljače 2012. godine određuje da zakon koji je prethodno u listopadu 2011. u Saboru donesen, ne može stupiti na snagu. I mi smo predložili sada donošenje novog Zakona o pučkom pravobranitelju gdje smo proveli sve one obaveze usklađivanja ustavnih, proširenja ustavnih ovlasti pučkog pravobranitelja i njegovog statusa, sa zakonom kako je predloženo. Pojačali smo i uskladili smo pro aktivnu ulogu pučkog pravobranitelja određenim odredbama i normama u smislu da je to samostalna i neovisna institucija koja promiče temeljna ljudska prava. Uređeni su uvjeti, postupka izbora pučkog pravobranitelja i njegovih zamjenika, njihove ovlasti i dužnosti. Prijedlog sadrži i procesne odredbe o načinu postupanja po pritužbama građana. Uređen je način pokretanja postupka temeljem pritužbi ili na vlastitu inicijativu pučkog pravobranitelja. U svom postupanju pučki pravobranitelj može provesti skraćeni postupak ili ispitni postupak ovisno o činjeničnom supstratu koji je naveden u tužbi i ima ovlasti u skladu sa zakonskim, odnosno ustavnim proširenjem njegove institucije. Ujedno je u ovom prijedlogu zakona, a u cilju jačanja promicateljske uloge predviđeno spajanje ustanove Centra za ljudska prava sa Uredom pučkog pravobranitelja. Uređeno je i osnivanje savjeta za ljudska prava i ono što je konačno najznačajnije, mi smo u ovom prijedlogu zakona pristupili koncepciji koja nije, koja ne predviđa spajanje Ureda posebnih pravobranitelja sa Uredom pučkog pravobranitelja. Ta odredba prethodnog zakona koji nije stupio na snagu je bila predmet mnogih diskusija i razmimoilaženja, a mi smo se priklonili polazišnoj točci koja je u ovom segmentu najvažnija. Dakle, u uređivanju sustavu pravobraniteljstva ne bi trebali biti prvenstveno organizacioni ili formalni razlozi rukovodeći, već bi se trebalo prvenstveno odlučivati temeljem interesa građana pojedinca i potrebe za zaštitom njegovih prava, odnosno mogućostima da ostvari ili štiti svoja prava na primjeren i dostupan način. Upravo je mogućnost zaštite temeljnih prava ugroženih skupine na primjeren i dostupan način putem rada posebnih pravobranitelja bila odlučujuća da koncept ovakvog ustroja pučkog pravobranitelj, odvojeno sa uredima posebnog pravobranitelja u zakonu zadržimo, odnosno predložimo uređenje kako smo ga predložili. Prigovori u smislu da je spajanje pučkih pravobranitelja možda ekonomski opravdano ili štedljiva kategorija ili slično, ne nalazimo opravdanima jer iz naših analiza koje smo izveli i samo spajanje zahtjeva određene troškove koji onda dovode u upitnost da se matematičkim spajanjem ostvaruju neke uštede. Znamo da to nije jednostavno tako i da taj proces spajanja s druge strane također iziskuje određene troškove. Prigovori na razini da se odluka o nespajanju pojedinačnih pravobranitelja donosi zato da se zaštite njihovi statusi ili možda njihove osobe je neprimjerena s obzirom na činjenicu da je rad pojedinačni pravobraniteljica apsolutno prepoznat ne samo u domaćim okvirima nego i u međunarodnima i kao takav pohvaljen i cijenjen. Osim toga u konzultacijama sa međunarodnim institucijama nisu stavljene nikakve posebne zamjerke ili upute glede organizacione strukture posebnih pravobraniteljau odnosu na Ured pučkog pravobranitelja. Naprotiv, razina koja je dosegnuta radom pojedinačnih pravobranitelja je ta koju treba održati u cilju zaštite prava pojedinaca, odnosno temeljnih ljudskih prava. Osim toga, nezavisnost ovih institucija je bitna kategorija koju svakako treba zadržati i ako je ona dostignuta svako nazadovanje, odnosno organizacione intervencije predstavljaju kategoriju koja u smislu zaštite ljudskih prava nije pozitivna nego naprotiv. Uvažavajući dugogodišnje uspješno djelovanje posebnih pravobranitelja, njihovu prepoznatljivost i vidljivost, uvažavajući i očitovanje takvih institucija i ostalih nevladinih institucija koji prepoznaju njihov rad zaključujemo da je opravdana odluka zadržavanja postojećeg zakonodavnog pravnog uređenja sustava sa pučkim pravobraniteljem i posebnim pravobraniteljicama za djecu za ravnopravnost spolova i za osobe sa invaliditetom odgovarajuća prvenstveno zbog potreba građana u odnosu na koje se uopće ustanova pravobraniteljstva i ustanovljava i djeluje. I stoga predloženi zakon stvara odgovarajući normativni okvir za dodatno jačanje sustava zaštite i promicanja temeljnih prava u Hrvatskoj s osobitim naglaskom na posebno osjetljive društvene skupine. Hvala lijepo.
Hvala lijepo zamjenice ministra Ministarstva pravosuđa. Da li predstavnici radnih tijela, odbora žele uzeti riječ? Izvolite. Poštovana zastupnica Ruža Tomašić u ime Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina Hrvatskog sabora razmotrio je na 9. sjednici održanoj 20. lipnja 2012. godine Prijedlog zakona o pučkom pravobranitelju s konačnim prijedlogom zakona koji je predsjedniku Hrvatskog sabora dostavila Vlada Republike Hrvatske aktom od 14. lipnja 2012. godine. Odbor je ovaj konačni prijedlog zakona razmatrao kao matično radno tijelo. Svoje mišljenje i prijedloge za izmjene i dopune teksta Konačnog prijedloga zakona dostavio je pučki pravobranitelj. Većina članova odbora u raspravi je podržala donošenje razmatranog Zakona o pučkom pravobranitelju pri čemu je dano nekoliko prijedloga za poboljšanje predloženog teksta zakona. Tako kada je u pitanju pravo pučkog pravobranitelja na pristup informacijama i uvid u podatke i dokumente tijela na čiji je rad podnijeta pritužba izraženo je mišljenje da je odredba koja to pravo regulira u konačnom prijedlogu zakona članak 9. restriktivnija od odredbi kojima je to pitanje uređeno u važećem Zakonu o pučkom pravobranitelju iz '92. godine kao i u Zakonu o pučkom pravobranitelju iz 2011. godine koji odlukom Ustavnog suda nije mogao stupiti na snagu prije nego se donese većinom glasova svih zastupnika. Što se tiče razrješenja pučkog pravobranitelja prije isteka vremena na koji je izabran upozoreno je da je konačnim prijedlogom zakona takva mogućnost predviđena članak 14. za slučaj da nastupe okolnosti prema kojima pučki pravobranitelj više ne ispunjava uvjete predviđene zakonom za njegov izbor, te za slučaj da je spriječen obavljati dužnost u razdoblju dužem od 6 mjeseci. Međutim, nije predviđena mogućnost da pučki pravobranitelj bude razriješen i u slučaju da svoju dužnost ne obavlja sukladno zakonu. Ocijenjeno je da bi trebalo propisati i takvu mogućnost pogotovo ako se ima uvid uz ostalo i to da mandat pučkog pravobranitelja traje 8 godina i da njegovo eventualno nesavjesno i nezakonito obavljanje dužnosti u tako dugom razdoblju može imati ozbiljne posljedice za promicanje i zaštitu ljudskih prava i sloboda zajamčenih Ustavom, zakonima i međunarodnim pravnim aktima o ljudskim pravima i slobodama koje je prihvatila Republika Hrvatska. Pri tome je naglašeno da bi se morala isključiti svaka mogućnost da pučki pravobranitelj bude razriješen dužnosti iz političkih razloga, odnosno zbog primjedbi na rad državnih i drugih tijela kojima upozorava na uzroke problema sa kojima se susreće promičući i štiteći ljudska prava i slobode. Dakle, da njegova samostalnost i neovisnost u radu koja mu se Ustavom i zakonom jamči ni na koji način ne smije biti dovedena u pitanje. S tim u vezi izneseno je i mišljenje da bi trebalo ispitati mogućnost da se zakonom utvrdi da je i za izbor i za eventualno razrješenje pučkog pravobranitelja potrebno umjesto obične većine kvalificirana većina. Dakle, većina glasova ukupnog broja zastupnika u Hrvatskom saboru što bi bila u nekoj mjeri zaštita od zlouporabe zakonske mogućnosti razrješenja prije isteka mandata. Nakon provedene rasprave Odbor je većinom glasova, 7 za i 1 suzdržanim odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o pučkom pravobranitelju uz sljedeće amandmane na tekst Konačnog prijedloga zakona. Amandman 1. u članku 14. stavak 2. brisati riječ „ili“, a na kraju teksta iza riječi „mjesec“ i dodati riječi „ili ako ne obavlja dužnosti sukladno ovom zakonu“. Obrazloženje je da je konačnim prijedlogom zakona predviđena mogućnost razrješenja pučkog pravobranitelja dužnosti prije isteka vremena na koji je izabran za slučaj da nastupe okolnosti prema kojima pučki pravobranitelj više ne ispunjava uvjete predviđene zakonom za njegov izbor te za slučaj da je spriječen obavljati dužnost u razdoblju dužem od 6 mjeseci. Međutim, nije predviđena mogućnost da pučki pravobranitelj bude razriješen i u slučaju da svoju dužnost ne obavlja sukladno ovom zakonu, pa se stoga amandmanom predlaže dopuna članka 14. stavak 2. konačnog prijedloga zakona. I amandman 2. u članku 26. stavku 4. iza riječi „pučki pravobranitelj“ brisati riječ „će“ i umjesto nje dodati riječ „može“. Obrazloženje. Kao nezavisno i samostalno tijelo pučki pravobranitelj treba imati slobodu procjene kada će pokretati kaznene prekršaje ili stegovne postupke. Ovisno o okolnostima slučaja moguće je procijeniti da pokretanje odgovarajućeg postupka ne bi bilo svrsishodno, a što je u dosadašnjoj praksi bio čest slučaj. Upravo specifična uloga pučkog pravobranitelja kao posrednika ukazuje na mogućnost rješavanja problema na alternativni način, pa nema potrebe nametati obvezu pokretanja postupka u svim slučajevima. Osim toga, navedena odredba članka 26. stavka 4. na izvjestan je način u kontradikciji sa odredbom članka 27. stavak 5. konačnog prijedloga zakona. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Da li predstavnici Odbora za zakonodavstvo? Ne. Odbora za pravosuđe? Ne. Otvaram raspravu. Idemo raspravu po klubovima. Prvi je klub Hrvatskih laburista i poštovani zastupnik Dragutin Lesara. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pučki pravobranitelj je opunomoćenik Hrvatskog sabora za promicanje i zaštitu ljudskih prava i sloboda utvrđenih Ustavom, zakonima i međunarodnim pravnim aktom. I o tome koje sve alate u njegovom radu ćemo kroz zakonodavni okvir dati u velikoj mjeri ovisi i njegova efikasnost. Položaj i ugleda pučkog pravobranitelja ne ovisi samo o njemu i njegovom radu nego i odnosu Hrvatskog sabora prema njemu jer ovim zakonom i izborom pučkog pravobranitelja Hrvatski sabor dio svojih ovlasti imenovanjem svog opunomoćenika daje mu izuzetno značajni dio posla. I ukoliko se mi prema toj instituciji ne odnosimo s dužnom pažnjom onda i oni koji bi trebali odgovarati na njegove zahtjeve imaju takav odnos. Dobro je da dobiva i ovlast pokretanja postupka ocjene suglasnosti zakona s Ustavom. I to smatramo dobrim iskorakom. U zakonu piše da je pučki pravobranitelj u svom radu samostalan i neovisan i da je zabranjen svaki oblik utjecaja na njegov rad. A ja vas podsjećam da je u raspravi o izvješću pučkog pravobranitelja klub HDZ-a izjavio da je to izvješće ideološki obojeno. Kakvu smo poruku poslali svima onima koji su u tom izvještaju bili nabrojeni da nisu odgovarali na zahtjeve i upite pučkog pravobranitelja koji u ime i za račun Hrvatskog sabora štiti i promiče ljudska prava i slobode građana? Ja želim vjerovati da se više nikada neće ponoviti takav pristup i da mi u Saboru koji biramo pučkog pravobranitelja koji donosimo zakon i određujemo njegove ovlasti i prava i propisujemo obavezu dijela vlasti i pravnih osoba s javnim ovlastima, nećemo slati poruku da je on tako i tako ideološki obojen pa nije bitno da li netko s njim surađuje. U zakonu piše i da pučki pravobranitelj potiče usklađivanje zakonodavstva s međunarodnim i europskim standardima. Koliko preporuka ili mišljenja navedenih u izvještajima pučkih pravobranitelja u proteklih 8 godina je Hrvatski sabor do sada stavio na dnevni red razmotrio i usvojio? Izaberemo pučkog pravobranitelja, on radi, dođe sa svojim izvještajem, da Hrvatskom saboru mišljenje i preporuke i onda ponekad je Hrvatski sabor njegovo izvješće primao k znanju, ma što to značilo, ponekad usvojio, zavisno tko je bio vladajuća većina. I nakon toga gotovo ništa se nije događalo. U članku 15. Ovog zakona propisano je da pučki pravobranitelj daje preporuke, mišljenja, prijedloge i upozorenja tijelima vlasti, dakle ne samo državno nego lokalnoj i regionalnoj i pravnim osobama s javnim ovlastima. To je proširenje ovlasti na lokalnu i regionalnu samoupravu što također jest dobar napredak. Nadalje, u članku 17. je propisano da "Pučki pravobranitelj može Hrvatskom saboru i Vladi ukazati na potrebu donošenje izmjena zakona usklađivanja", dakle prijedlog zakonodavne intervencije. Ja bi bio jako sretan da takvi prijedlozi pučkih pravobranitelja ne dolaze samo u godišnjim izvještajima nego odmah i uvijek kada pučki pravobranitelj ocijeni da bi trebalo intervenirati u bilo koji zakon i da takvi prijedlozi dolaze direktno prema Vladi ili Saboru bez obzira da li se razmatra o njegovom izvješću ili ne jer bi vjerojatno tada ozbiljnije razumjeli, shvatili ili prihvatili njegovo upozorenje. U zakonu postoji odredba da se pučki pravobranitelj u obradi predmeta da će zatražiti potrebne informacije, podatke, objašnjenja, akte, određuje rok u kojemu tijelo vlasti ili pravna osoba s javnim ovlastima mora odgovoriti i ako to ne dobije onda će obavijestiti tijelo za provođenje nadzora. I što onda? On će obavijestiti tijelo za provođenje nadzora. To je članak 24. Članak 25. "Tijela vlasti i pravne osobe s javnim ovlastima dužna su osigurati dostupnost podataka, informacija, akata i odgovora". U članku 26. pak je propisano da će "Pučki pravobranitelj predložiti pokretanje kaznenog, prekršajnog ili disciplinskog postupka ako utvrdi da su povrijeđena prava podnositelja pritužbe". To su kaznena, prekršajna i disciplinska odgovornost. Međutim, što je s političkom odgovornošću? Ako se sjećate popis institucija koje nisu odgovarale na zahtjev pučkog pravobranitelja ili su odgovarale tek nakon dvije, tri ili četiri požurnice, među prvih 12 bilo je 8 ministarstava. Zašto ako dajemo ovlast pučkom pravobranitelju da predlaže pokretanje kaznenog, prekršajnog ili disciplinskog postupka ne bi dali ovlast predlaganja postupka opoziva odnosno smjene čelnika tijela koji se oglušio na zahtjev pučkog pravobranitelja? Da, to je politička odgovornost onih koji kada dobiju zahtjev pučkog pravobranitelja odmahnu rukom. I zbog toga smo i ponudili amandman na prijedlog zakona koje bi pučki pravobranitelj imao pravo predlaganja takvog postupka. Dakle to se odnosi na tijela državne vlasti, lokalne i regionalne samouprave i pravnih osoba s javnim ovlastima. Da smo na tragu takvog promišljanja i predlagatelja govore članak 27. stavak 2. i 3. koji predviđa pravo pučkog pravobranitelja da čelniku odnosno to je članak 27. stavak 5. čelniku tijela predloži pokretanja postupka protiv odgovorne osobe službenika ili namještenika pretpostavljam. Dakle pravo predlaganja pokretanja postupka za neizvršavanje zadaća službenika, namještenika ili drugih osoba je predviđeno, ali čelnici tih tijela koji su se ogriješili nisu dirnuti. Posebice zabrinjava članak 27. stavak 2. i 3. koji veli otprilike ovako. Ako netko ogluši se na zahtjev pučkog pravobranitelja on će se obratiti tijelu nadzora koje je ovlašteno za nadzor, ako i ono šuti pučki pravobranitelj će obavijestiti o tome Vladu Republike Hrvatske. Ajmo sad simulirati situaciju da se recimo radi o gradonačelniku Grada Zagreba. Što će Vlada onda napraviti, tražiti pravorijek Gradske skupštine u Gradu Zagrebu? Ili da se recimo radi o Hrvatskoj gospodarskoj komori, što će Vlada nakon takve obavijesti napraviti? Ništa, jer nema nikakvih ovlasti, ingerencija da intervenira na bilo koji način. Tako da te odredbe članka 27. stavka 2. i 3. smatramo praktički neprovedivim, suvišnim, nepotrebnim jer one iza sebe ne nose ništa osim ako se radi o tijelu državne vlasti koje za svoj rad odgovaraju Vladi Republike Hrvatske i nikom drugom. Dakle, to dolazi u obzir samo kada se radi o tijelu vlasti koje za svoj rad ili instituciji koja za svoj rad odgovara Vladi Republike Hrvatske i ništa dalje. Želim vjerovati da će predlagatelj naš amandman pomno proučiti i shvatiti da pitanje političke odgovornosti čelnika mora biti jedan od načina kako pučki pravobranitelj može intervenirati. I naš drugi amandman odnosi se na novi članak 34., predlažemo dodatak zakonu u kojem bi se uvele prekršajne sankcije i to: a)protiv onih ili za one koji ne odgovaraju na upite pučkog pravobranitelja i njegove zahtjeve uvođenjem novčane kazne od 1000 do 5000 kuna i onima koji nekoga spriječe ili onemoguće da podnese prijavu pučkom pravobranitelju u iznosu od 2000 do 10000 kuna. Naime, pučki pravobranitelj je u svojem radu dosad imao mrkvu i samo mrkvu i to na dugom štapu. Mi smatramo da pučki pravobranitelj treba dobiti u ruke i batinu jer je mrkva pokazalo se nije dovoljna, a batina uvijek u kombinaciji sa mrkvom daje više rezultata. I želim vjerovati da i takav pristup će otkloniti svaku pomisao da bilo kad u izvještaju pučkog pravobranitelja raspravljamo u ideološkim bojama. Te dvije intervencije, ta dva amandmana na prijedlog zakona imaju samo jedan cilj, podsjetiti da se radi o opunomoćeniku Hrvatskog sabora kojega mi biramo, čiji djelokrug, način rada i ovlasti mi reguliramo, da se on bavi promicanjem i zaštitom ljudskih prava i sloboda građana. To je preozbiljna tema da pučki pravobranitelj ne bi imao i ovlasti batine. Možebitni odgovor da to nije učestala praksa u Europskoj uniji odmah kontra odgovor da, u nekim zakonima, u nekim državama ima prekršajnih, u nekima nema i tamo gdje ima pučki pravobranitelji rijetko to koriste jer u takvim situacijama, u takvim državama sama prijetnja kažnjavanja zakonom je ponekad dovoljna da do toga ne dođe. A s obzirom da mi svjedočimo takvoj praksi u Hrvatskoj smatramo da moramo biti u krugu onih zemalja koje u Zakonu o pučkom pravobranitelju daje u ruke osim mrkve i batinu. I završavam sljedeće, dobar iskorak je i mogućnost otvaranja područnog ureda pučkog pravobranitelja što samo po sebi međutim i ta odredba u ovom zakonu ne znači puno jer će ona operativnu vrijednost dobiti tek u proračunu, eventualnom rebalansu za ovu godinu ili proračunu za iduću godinu jer otvaranja područnih ureda znači povećanja proračuna pučkog pravobranitelja. Da li se dakle radi o ozbiljnoj namjeri da se pučkom pravobranitelju omogući otvaranje područnih ureda ne možemo do kraja ocijeniti dakle političku volju vladajuće koalicije samo ovim prijedlogom zakona nego ćemo to moći vidjeti ako u proračunu budu osigurana dopunska sredstva, veća sredstva, bez obzira da li se radilo o rebalansu za ovu, a posebice u proračunu za iduću godinu. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Sljedeći klub je klub SDSS-a i poštovani zastupnik Milorad Pupovac. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovane kolegice i kolege. Novi prijedlog Zakona o pučkom pravobranitelju što se tiče Kluba zastupnika SDSS-a predstavlja značajno poboljšanje u odnosu na ranije važeći zakon. On predstavlja značajno poboljšanje u dva smjera. Prvo, poboljšanje u pogledu ovlasti pučkog pravobranitelja kada su posrijedi međunarodni ugovori, odnosno međunarodne konvencije i međunarodni zakoni o kojima pučki pravobranitelj na temelju ovoga zakona ima obavezu, ima pravo da one konvencije i one ugovore koje je Republika Hrvatska potpisala i koji su postali sastavni dio našega zakonodavstva, našega pravnoga poretka također pomno prati u njihovoj primjeni i pomno nadzire njihovu primjenu. To kao što znamo do sada vrlo često nije bio slučaj, nije bio slučaj da su se konvencije i u pogledu manjinskih prava i u pogledu ljudskih prava i u pogledu nediskriminacije primjenjivale od strane izvršnih vlasti, bilo na državnom, bilo na lokalnom nivou. Mi smo ih vrlo često usvajali, donosili zato što se to od nas tražilo, ali namjeru da ih provedemo nažalost nismo imali. Pučki pravobranitelj na temelju ovakvih ovlasti koje je dobio sa ovim prijedlogom zakona moći će odlučnije, značajnije doprinositi tome da međunarodni akti, međunarodni dokumenti koji su postali sastavni dio našega pravnoga prometa doista funkcioniraju kao sastavni dio našega zakonodavstva. Druga stvar koja mi se čini i koja se nama u Klubu samostalne demokratske srpske stranke čini posebno važnim jesu ovlasti pučkog pravobranitelja u pogledu predlaganja, iniciranja pa i informiranja. Što se tiče predlaganja, dakle onih aspekata izmjena zakona i zakonodavnih inicijativa ili izmjena propisa koje pučki pravobranitelj s ovim zakonom dobiva, to je značajna novina. I mi vjerujemo da će pučki pravobranitelj u tom smislu pojačati svoju ustavnu ulogu, a istovremeno na taj način i pojačati ulogu Sabora čiji je zapravo zastupnik, čiji je zapravo predstavnik u pravnim pitanjima i u pitanjima zaštite prava građana, odnosno zaštite prava naroda. Posebno je značajna stvar predlaganje od strane pučkog pravobranitelja, odnosno mogućnost predlaganja bilo prekršajnih bilo kaznenih bilo disciplinskih postupaka za one koji se ogluše ili koji se sustavno oglušavaju o upozorenjima pučkoga pravobranitelja, odnosno Ureda pučkoga pravobranitelja. Mi znamo da je dosada to bilo više-manje trajno stanje, da su se ljudi, odnosno predstavnici državne vlasti recimo u područjima obnove obiteljskih kuća stradalih u ratu ili u programima stambenog zbrinjavanja ili u nekim drugim pitanjima redovito zapravo oglušivali na zahtjeve pučkoga pravobranitelja. I mi bismo, i pučki pravobranitelj sa ovim sada dobiva pravo da predloži kazneni postupak, predloži disciplinsku mjeru, predloži prekršajni postupak u svim onim slučajevima u kojima njegovi izvidi, odnosno izvidi njegovog ureda ustanovljuju da je riječ o ozbiljnom prekršaju kojeg nadležno tijelo državne uprave time ne smatra, odnosno ne smatra takvim, a pučki pravobranitelj na ovaj način to može konstatirati. Ne samo može konstatirati, i izvijestiti ovaj Sabor u svojim redovitim godišnjim izvještajima nego istovremeno može okrenuti. Drugim riječima pučkom pravobranitelju daju se ovlasti koje je on tražio svih ovih godina, a na koje se ovaj Sabor dosada oglušivao. Oglušivao se da može u pitanjima pravne naravi imati značajniju ulogu nego što ju je imao dosada. To nam se čini posebno značajnim zato što se broj oblika diskriminacije, broj oblika neravnopravnosti u Hrvatskoj povećava. Od onih koji su bili najprije etničke prirode, od onih koji su bili najprije spolne ili dobne prirode pa sve do onih koji se tiču socijalne prirode, socijalne nejednakosti posebno ljudi koji su bez posla i isto tako ljudi koji su zaposleni je sve veći. Broj oblika obespravljivanja i diskriminacije po tom osnovu se iz dana u dan povećava. I u tom smislu je važno da pučki pravobranitelj ima jače i pojačane ovlasti. E sad, pučki pravobranitelj, dobro je naravno i činjenica da je ovaj Sabor prekinuo praksu kao i ova Vlada da izvještaje pučkog pravobranitelja prima na znanje, a ne da ih prihvaća kao što je nažalost bio slučaj u proteklih nekoliko godina, odnosno u protekla dva mandata Vlade da Vlada unatoč zahtjevima iz klupa ovoga Sabora i od strane samog pučkog pravobranitelja nije htjela prihvatiti izvještaje pučkog pravobranitelja nego ih je primala na znanje. Primajući na znanje to znači da zapravo nije poštivala predstavnika Sabora, pravnoga zastupnika Sabora u pitanjima prava naroda, u pitanjima prava građana. I tom promjenom stekli su se uvjeti i za drugi doprinos, a to je da ovaj Sabor svojim radom, svojom boljom suradnjom sa Uredom pučkog pravobranitelja, odnosno sa samim pučkim pravobraniteljem ojača institut narodnog zastupništva ovdje, a istovremeno i narodnoga pravobraniteljstva koje predstavlja zapravo Ured pučkog pravobranitelja i sam pučki pravobranitelj. Jer to nam treba. Ovaj Sabor, možda nije prilika da se o tome govori, ali ću reći dvije riječi i sačekati neku drugu priliku da o tome kažemo nešto više, ovaj Sabor mora početi razmišljati o tome ima li on moć narodnoga predstavništva. Ovaj Sabor mora početi razmišljati baš na ovom mjestu i to treba početi govoriti na mjestu kada se raspravlja o Zakonu o pučkom pravobranitelju ima li ovaj Sabor volje da moć narodnoga predstavništva počne prakticirati i primjenjivati na valjan način ili će svugdje drugdje biti ta moć veća osim ovdje. Ili će u medijima ta moć biti veća ili će u izvršnoj vlasti ta moć biti veća ili će u financijskim i kapitalskim krugovima ta moć biti veća. A mi ćemo biti objekt za ismijavanje. Ako je tako onda to treba i ovdje povodom usvajanja ovoga važnoga zakona i ovog važnog instrumenta Hrvatskog sabora kao što je pučki pravobranitelj to onda treba reći. I vrijeme je da tako počnemo govoriti. U protivnom sve kritike koje idu prema nama su opravdane, u protivnom sve kritike uključujući i one nedobronamjerne su opravdane zato što mi podcjenjujemo moć koju imamo, koju moramo imati, koju po Ustavu, po izboru i po volji naroda zapravo trebamo prakticirati. I na ovom mjestu to spominjem zato što je pučki pravobranitelj jedan od takvih instrumenata te moći i te volje. I to kako? Tako što se naša moć, naša volja izabranih od naroda preko pučkog pravobranitelja vraća u našem neslaganju sa postupcima tijela državne vlasti, u našem postupku neslaganja sa tijelima predstavništva lokalne vlasti, a mi to dosad nismo radili. Mi takvu ulogu i takvo razumijevanje Ureda pučkog pravobranitelja i samoga pučkog pravobranitelja nismo imali u vidu. A da smo imali onda bismo i ovim zakonom, kolegice i kolege, pučkom pravobranitelju omogućili da ima barem još dva ili tri regionalna ureda. Da ima jedan u Dalmaciji, da ima jedan u Slavoniji i po mogućnosti da ima još negdje jedan kako bi ljudi, jer se može jasno vidjeti po distribuciji slučajeva gdje i kako ljudi najviše trpe kada je u pitanju funkcioniranje tijela državne vlasti i kada je u pitanju nepoštivanje njihovih prava. Ali to nismo uradili. Imamo naravno čitav niz ureda pravobranitelja za različite osnove kao što je to danas moderno i za djecu i za žene i za ravnopravnost spolova i za drugo, ali kad je u pitanju osnovni korpus ljudskih prava, onda tu još uvijek štedimo, onda tu još uvijek ne želimo snažnu i funkcionalnu ulogu onoga što nazivamo pučkom pravobraniteljem. U tom smislu klub SDSS želi sa ove govornice kazati jasno da Vlada treba omogućiti da pučko pravobranitelj ima urede u barem još 2 ili 3 regije. Jer mu je to potrebno, jer će na taj način osnažiti svoju ulogu i na taj način biti dostupniji ljudima koji sigurno iz Osijeka, ako već nemaju mogućnosti da se nose sa tijelima vlasti, ako su već nezaposleni, ako već nemaju mogućnosti da dobivaju puna penzijska prava i što već drugo im poslodavci uskraćuju, sasvim sigurno da neće imati ni za kartu da bi došao ovamo. I obrazložio svoj slučaj ili podnio adekvatno pismeno Uredu pučkoga pravobranitelja. Na kraju bih kolegice i kolege rekao još jednu stvar povodom ove izmjene Zakona o pučkom pravobranitelju. Znam da postoji određen rizik da budem krivo shvaćen, ali vjerujem ne prevelik. Kada se mijenjao temeljem odluke Ustavnoga suda Zakon o pučkom pravobranitelju zbog proceduralnih greški napravljenih prilikom njegovog usvajanja u Hrvatskom saboru i kada je već ovaj zakon obogaćen i osnažen novim člancima koji pučkom pravobranitelju daju značajniju ulogu, onda je kolegice i kolege po mojem mišljenju trebalo promijeniti i njegov naziv. I ovu stalešku logiku koju je netko u neka vremena ubacio u naše zakonodavstvo, zapravo treba izmijeniti. Ne radi se o pučanima, nego se radi o narodu. U Hrvatskoj više nema pučana, od ne znam kojega stoljeća. U Hrvatskoj postoji narod koji je suveren i kojemu je ovaj Sabor suvereno zastupničko tijelo. A zadržavati ovu logiku iz vremena staleških društvenih odnosa, pretpostavlja da zapravo pučki pravobranitelj unaprijed nema ono pravo koje bi trebao imati, a to je da njegova moć proizlazi iz volje naroda, odnosno iz volje narodnog predstavništva. I zato kolegice i kolege mi iz kluba SDSS-a, a prije svega ja osobno smatram da je ovo trebalo promijeniti. Ne mislim da se pritom imalo išta loše na pameti, ali to imenovanje nije pogodno, to imenovanje pučkom pravobranitelju već u imenu ne daje one ovlasti koje bi on trebao imati i koje sa ovim prijedlogom zakona i njegovim sadržajem već i konačno … [[Govornik se ne razumije.]] Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Idemo. Sljedeća rasprava je, rasprava u ime kluba SDP-a i poštovana zastupnica Vesna Fabijančić Križanić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, zamjenice ministra, kolegice i kolege. Institucija pučkog pravobranitelja ustavna je kategorija koja je protekla 2 desetljeća doživjela i proširenje nadležnosti i jačanje statusa. Već Ustavom iz 1990. u članku 93. definirana je uloga i zadaci pučkog pravobranitelja, ali je institucija počela s radom tek 2 godine kasnije, po donošenju Zakona o pučkom pravobranitelju 1992. godine. U demokratskim društvima široko prihvaćena ideja neovisne institucije parlamentarnog ombudsmana koja štiti prava građana usvojena je tako i u hrvatskom političkom sustavu. Neovisnost institucije naglašena je kroz odnos parlamentom kao principalom, utvrđen kroz proceduru izbora. S obzirom da i pučkog pravobranitelja i njegove zamjenike imenuje i razrješava Hrvatski sabor. Kroz obavezu izvještavanja pučkog pravobranitelja Hrvatskom saboru godišnje, te u posebnim slučajevima te podredno rješenjem da se i uvjeti za izbor i razrješenje pravobranitelja i zamjenika, kao i djelokrug i način rada institucije uređuju zakonom te Poslovnikom koji donosi, odnosno potvrđuje Parlament. Prva značajnija izmjena vezana uz ustavni okvir djelovanja pučkog pravobranitelja uvedena je Ustavom iz 2000. Godine. Kada je nadležnost pučkog pravobranitelja u skladu s općim, demokratskim promjenama i inicijativom za decentralizaciju, proširena i na zaštitu prava građana pred tijelima iz resora obrane i sigurnosti, te zaštitu pred tijelima lokalne i regionalne samouprave, ali i zaštite prava na lokalnu samoupravu pred tijelima državne vlasti. U svrhu usklađivanja hrvatskog zakonodavstva s europskim mjerilima prihvaćena je obaveza jačanja uloge pučkog pravobranitelja. Takav je zahtjev i definiran ustavnim zakonom za provedbu Ustava Republike Hrvatske kojim je određeno da se Zakon o pučkom pravobranitelju i čitav niz drugih propisa moraju uskladiti s Ustavom u roku od 6 mjeseci od stupanja na snagu Ustavnog zakona. Promjenom Ustava bitno su izmijenjene i ojačane ovlasti pučkog pravobranitelja, promjenom Ustava iz lipnja 2010. ta institucija funkcionalno i statusno ojačan. Jer je proširen opseg zaštite prava građana, osim Ustavom i zakonom zajamčenih prava i sloboda i na prava i slobode utvrđene međunarodnim pravnim aktima u ljudskih pravima i slobodama koje je Hrvatska prihvatila, a slična formulacija sadržana je i u članku 2. zakona. A u smislu okvira u kojem djeluje pravobranitelj. Uloga ombudsmana proširena je i na promicanje ljudskih prava i sloboda zajamčenih Ustavom, zakonom i međunarodnim pravnim aktima o ljudskim pravima i slobodama ljudskih prava. Nedvojbeno široko definiramo subjektivno pravo na pritužbu pravobranitelju čije se ostvarenje omogućuje svakome, dakle u svim pravnim subjektima. Predmet pritužbe također je određen ekstenzivno, nezakonit i nepravilan rad pred državnim tijelima, tijelima lokalne i regionalne samouprave te tijelima s javnim ovlastima. Dakle u svim situacijama u kojima djeluje država ili druga jedinica ili organizacija na temelju javne ovlasti. Proširena je i mogućnost reagiranja na povrede ustavnih prava i sloboda građana kroz instrumente koji se mogu propisati zakonom čime je otvorena mogućnost za jačanje i učinkovitost institucije. Zajamčena je i samostalnost, naravno i neovisnost pučkog pravobranitelja izričitom ustavnom formulacijom iako je do sada samostalnost i neovisnost bila definirana kao načelo u zakonu. Samostalnost i neovisnost je ojačana i podjeljivanjem imuniteta pučkom pravobranitelju i to je važeći ustavni okvir za djelovanje ombudsmana. Kao što znamo novi zakon, odnosno Zakon o pučkom pravobranitelju u studenom 2011. koji je Ustavni sud u veljači 2012. utvrdio da ne može stupiti na snagu jer nije donesen dovoljnim brojem glasova. Stoga smatramo da je doista potrebno što prije donijeti zakon o čemu smo raspravljali i prilikom rasprave o izvješću pučkog pravobranitelja za 2011. godinu. Tada smo ustvrdili svoja nadanja da će novi zakonski tekst brzo doći u saborsku proceduru ohrabreni najavom Vlade Republike Hrvatske prilikom davanja svojih mišljenja o izvješću pučkog pravobranitelja za 2011. da je već zadužila nadležna tijela da u okviru svog djelokruga poduzmu odgovarajuće mjere u tom pravcu. Zbog svega naravno podržavamo donošenje Zakona o pučkom pravobranitelju u hitnom postupku, jer uloga pučkog pravobranitelja izuzetno je važna u svakom uređenom društvu. Promjene Ustava iz 2010. proširile su ulogu pučkog pravobranitelja uz postojeću funkciju zaštite i na promicanju ljudskih prava i sloboda i u tom smislu neminovne su odgovarajuće promjene u zakonskoj i podzakonskoj regulaciji institucije ombudsmana i uspostavljanja odgovarajućih struktura i funkcija za ostvarenje ustavne zadaće. To se svakako postiže odredbama ovog prijedloga zakona. Prijedlog ovog zakona svojim odredbama uređuje i proaktivnu ulogu pučkog pravobranitelja kao promicatelja temeljnih ljudskih prava, te kao samostalne i neovisne institucije. Uređeni su uvjeti i postupak izbora pučkog pravobranitelja i njegovih zamjenika, te ovlasti i dužnosti. Prijedlog sadrži i procesne odredbe o načinu postupanja s pritužbama građana. U svom postupanju pučki pravobranitelj može provesti skraćeni postupak ili ispitni postupak. Pučki pravobranitelj može u svako doba izvršiti pregled svih mjesta na kojima se nalaze osobe. Podržavamo pripajanje Centra za ljudska prava u Uredu pučkog pravobranitelja, jer preuzimanje Centra za ljudska prava i nastavak njegove dosadašnje djelatnosti u promicanju ljudskih prava opravdan je potez kojim se osigurava ispunjenje institucionalne svrhe pučkog pravobranitelja, te nastavak kvalitetnog obavljanja navedene djelatnosti od strane centra. Spajanje ureda i Centra za ljudska prava jedna je od preporuka Izvješća o racionalizaciji sustava ljudskih prava u Republici Hrvatskoj. Na osnovi provedene analize konstatiran je zamjetan sinergijski potencijal tih dviju institucija. Dok centar već dugi niz godina razvija svoju istraživačku djelatnost kao i kapacitete za prikupljanje i istraživanje podataka, te ostvaruje konstinuiranu suradnju sa brojnim organizacijama civilnog društva u području ljudskih prava Ured pučkog pravobranitelja je u stupnju razvitka koji uvjetuje upravo investiranje u te djelatnosti. Stoga je pripajanje Centra za ljudska prava pučkom pravobranitelju preuzimanjem institucije opravdano iz više razloga. Prvo, promjene Ustava iz 2010. proširile su ulogu pučkog pravobranitelja uz postojeću funkciju zaštite i na promicanje ljudskih prava i sloboda. U tom smislu neminovne su odgovarajuće promjene i u zakonskoj regulaciji institucije ombudsmana i uspostavljanju odgovarajućih struktura i funkcija za ostvarenje ustavne zadaće. Drugo. Posebne preporuke pododbora za akreditacije i Međunarodnog koordinacijskog Odbora foruma nacionalnih institucija za ljudska prava iz travnja 2008. kao dio odluke o dodjeljivanju pučkom pravobranitelju Republike Hrvatske A statusa prema pariškim načelima ukazuje na potrebu proširenja funkcije, jačanja koordinacije, te općeg jačanja kapaciteta institucije ombudsmana. U tom smislu i tada posebno se preporučilo proširenje funkcije pučkog pravobranitelja za promicanje ljudskih prava, adekvatno financiranje kako bi se realizirao mandat institucije, te jačanje suradnje s međunarodnim sustavom zaštite ljudskih prava, promicanje pluralizma, te jačanje pristupačnosti institucije otvaranjem regionalnih ureda. Treće. Zahtjevi Europske unije u smislu jačanja institucionalnih kapaciteta i ostvarenja rezultata na području ljudskih prava Europska unija je izražavala potrebu jačanja institucije ombudsmana i time stvaranja dodatnih napora Republike Hrvatske u ispunjavanju uvjeta iz poglavlja 23. – Pravosuđe i ljudska prava koje je bilo jedno od najspornijih poglavlja pregovora. U svjetlu obveza Republike Hrvatske koja je preuzela ispunjavanje mjerila predstavlja naravno conditio sine qua non članstva u Europskoj uniji. Još u izvještaju o napretku Hrvatske u procesu pristupanja Europske unije kojeg je izradila Europska komisija i objavila još 2010. institucija ombudsmana spominjana je više puta posebno u smislu potrebe jačanja kapaciteta, pa je zamijećeno jačanje uloge efikasnosti pučkog pravobranitelja, ali s nedovoljnim ljudskim resursima. Priznato je vladino nastojanje da potakne promociju i zaštitu ljudskih prava, ali su istaknuti problemi u primjeni posebno duljina postupka, učinjeni pomaci u podizanju svijesti i javnosti o novom Zakonu o sprječavanju diskriminacije, ali da su i oni nedovoljni jer je znanje o tom zakonu ograničeno i među tijelima javne vlasti i među građanima s obzirom na mali broj pritužbi pa se kao razlog tome navodi se i ograničenje u resursima pučkog pravobranitelja za ostvarenje navedenih funkcija. Četvrto, ove institucije i njihovi zaposlenici pozdravili su prijedloge pripajanja institucije i pripajanje institucije i vide obostranu korist u zajedničkoj aktivnosti na području ljudskih prava. Podržavamo nadalje i zadržavanje i postojećeg uređenja s pučkim pravobraniteljem i posebnim pravobraniteljima. Posebna pravobraniteljstva svojim su dosadašnjim djelovanjima postigli jasnu vidljivost i prepoznatljivost. Tome smo svjedočili i ne tako davno raspravljajući o njihovim izvješćima o radu. Podržavajući postojeći sustav rukovodimo se prvenstveno zaštitom interesa pojedinca i mogućnošću da ostvari i zaštiti svoja prava na primjeren i dostupan način. Dosegnuta praksa u zastupanju interesa, posebnih skupina daje nam za to pravo. Uzmemo li u obzir na primjer da u područje zaštite prava djece u Europi dominiraju upravo samostalne institucije za dječja prava od 39 zemalja članica europske mreže pravobranitelja za djecu njih 22 imaju specijaliziranu instituciju za zaštitu dječjih prava parlamentarnog ili drugog tipa. Rijetki su slučajevi spajanje dječjeg pravobranitelja s pučkim. I zbog svega što sam navela klub SDP-a podržat će ovaj prijedlog zakona. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama poštovana zastupnice. Sljedeći je klub Hrvatske narodne stranke i poštovani zastupnik Boris Blažeković. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, zamjenice ministra gospođo Artuković-Kunšt, kolegice i kolege. Pred nama je prijedlog jednog od najvažnijih zakona za jedno društvo uopće. Zakon o pučkom pravobranitelju spada u tzv. organske zakone i treba se po mišljenju Ustavnog suda RH donijeti većinom glasova svih zastupnika čime pučki pravobranitelj dobiva još čvršći legitimitet. Kao što je već prije rečeno zakon se donosi nakon što je zakon donesen 2011. srušen na Ustavnom sudu zbog nedovoljnog broja glasova pri izglasavanju. Protekom vremena manjem od godinu dana navedeni ne donešeni zakon pretrpio je značajnije izmjene i to prvenstveno u dijelu koji se odnosi na objedinjavanje Ureda pučkog pravobranitelja s uredima ostalih posebnih pravobranitelja, a u cilju manje-više efikasnosti i racionalizacije poslovanja svih pravobranitelja. Mi u HNS-u mislimo da je praksa rada posebnih pravobranitelja pokazala i dokazala da oni stvarno trebaju ostati potpuno samostalni u svojem radu. Racionalizacija u slučaju ne znači da bi se povećala efikasnost, a uvjetovana nesamostalnost bi u stvarnoj praksi mogla dovesti do ometanja dobre prakse rada posebnih pravobranitelja. Ujedno mislimo da bi u budućnosti dodatnim financijskim ali zakonskim odredbama trebalo ojačati pozicije posebnih pravobranitelja. Posebnog smo uvjerenja da naša pažnja, pažnja Sabora mora biti puno značajnija u pogledu promocije rada i priznavanja rada posebnih pravobranitelja koji svakako trebaju i dalje aktivno surađivati s pučkim pravobraniteljem. Pučki pravobranitelj ima i treba imati ustavnu poziciju, pučki pravobranitelj je najviša institucija zaštita ljudskih prava u RH. Pučki pravobranitelj je opunomoćenik Hrvatskog sabora za promicanje, zaštitu ljudskih prava i sloboda utvrđenih ustavom, zakonima i međunarodnim pravnim aktima o ljudskim pravima i slobodama koje je prihvatila RH kao što to stoji u članku 2. predloženog zakona. To je svakako jedan od najvažnijih i najplemenitijih poslova uopće, ali to je ujedno jedan od najodgovornijih poslova uopće. Ovim prijedlogom zakona određuje se da pučki pravobranitelj ima najmanje tri zamjenika, najmanje tri zamjenika, čime se omogućava veća efikasnost rada pučkog pravobranitelja na cijelom teritoriju RH. Pučki pravobranitelj promiče i štiti ljudska prava i slobode te vladavinu prava, razmatrajući pritužbe o postojanju nezakonitosti i nepravilnosti u radu državnih tijela, tijela jedinica lokalne, područne (regionalne) samouprave, pravnih osoba s javnim ovlastima, a u skladu s posebnim zakonima i razmatra pritužbe koje se odnose na rad pravnih i fizičkih osoba. Nama se u HNS-u čini kako je prisutna nedovoljna informiranost građanki i građana o njihovim stvarnim pravima te o postojanju i opisu rada pučki pravobranitelja popularnog ombudsmana. Smatramo da je neophodno značajno poboljšati informiranje i obavješćivanje građana o djelatnostima pučkog pravobranitelja. To treba raditi sustavno, na svim razinama koristeći sva moguća raspoloživa sredstva, znanja i ljudstvo. Mislimo da za upoznavanje građana kao i na koji način mogu i trebaju zaštiti svoja prava ne smije biti nerazumnih ograničenja. Ponavljamo preporuku da se u ovoj godini na temelju iskustva osmisli snažna promidžbena kampanja koja bi se mogla realizirati u idućim godinama. Ovime pozivamo sve medije da se odmah uključe u pojačano informiranje građana o njihovih pravima posebice iz domene zaštite ljudskih prava i građanskih sloboda i da time ojačamo rad pučkog pravobranitelja. Važno je javnost upoznati s člankom 7.zakona koji kaže da pučki pravobranitelj u svom radu samostalan i neovisan, zabranjen je svaki oblik utjecaja na rad pučkog pravobranitelja. U obavljanju svojih ovlasti pučki pravobranitelj djeluje u skladu s ustavnim zakonskim odredbama te međunarodnim pravnim aktima o ljudskim pravima i slobodama koji su dio unutarnjeg pravog poretka RH. pučki pravobranitelj se u svom radu rukovodi načelom pravičnosti morala te postupa nepristrano i u skladu sa standardima dobrog upravljanja. U obavljanju poslova iz svog djelokruga pučki pravobranitelj surađuje s javnošću a posebno s udrugama koje promiču interese građana, akademskom zajednicom i medijima. U obavljanju poslova iz svog djelokruga pučki pravobranitelj može zatražiti pomoć znanstvenika, stručnjaka, ustanova i drugih institucija. I nadalje, svakako treba javnost upozoriti na članak 20. Prijedloga zakona koji kaže da svatko tko smatra da su nezakonitim ili nepravilnim radom tijela iz članka 4. ovog zakona ugrožena ili povrijeđena njegova ustavna ili zakonska prava i sloboda može podnijeti pritužbu pučkog pravobranitelju jer ako radi pokretanja postupka. pučki pravobranitelj može radi ispitivanja pojedinačnih ili učestalih istovrsnih povreda ustavnih ili zakonskih prava i sloboda pokrenuti postupak na vlastitu inicijativu. Ako pučki pravobranitelj namjerava pokrenuti postupak na vlastitu inicijativu ili na prijedlog osobe čija prava nisu povrijeđena za provođenje postupka potrebno je pribaviti suglasnost osobe koju su ustavna ili zakonska prava i slobode neposredno ugrožena ili povrijeđena osim ako je riječ o zaštiti dobrobiti djeteta, ako je o slučaju saznao putem medija ili ako se radi o hitnom slučaju. I na koncu, nitko ne smije biti stavljen u nepovoljniji položaj niti pozvan na odgovornost zbog obraćanja pučkom pravobranitelju. Pučki pravobranitelj svoju funkciju u načelu vrši preporukama mišljenjima upozorenjima tijelima javne vlasti i svim ostalima koje je moguće ili stvarno ugrožavaju nečija ljudska prava i građanske slobode. Zbog toga je javna podrška i priznanje djelatnosti rada pučkog pravobranitelja još i važnija. Mi u HNS-u Liberalnim demokratima smatramo da je tu uloga medija nasušna i da se nijedan odgovorni medij ne može oglušiti na rad, primjedbe, preporuke i probleme pučkog pravobranitelja. Hrvatski sabor i mediji moraju biti najbliži saveznici rada pučkog pravobranitelja. Važno je zbog javnosti reći i da se ovim prijedlogom zakona predviđa spajanje ustanove Centra za ljudska prava s Uredom pravobranitelja te da je predviđeno osnivanje savjeta za ljudska prava pučkog pravobranitelja. Ujedno prijedlogom zakona predviđa se da pučki pravobranitelj obavlja i poslove nacionalnog preventivnog mehanizma za sprečavanje mučenja i drugih okrutnih neljudskih i ponižavajućih postupaka ili kažnjavanja, a u skladu s propisanim fakultativnim protokolom. Gledajući stvarnom životu u oči bez zavaravanja bilo koga pa najmanje samih sebe treba na koncu reći da su građani i građanke RH u prošlom razdoblju bili sve samo ne slobodni te da su im permanentno bila ugrožena ljudska prava. Pravo na istinu, pravo na posao, pravo na slobodu izbora, pravo na pravednu zaštitu, pravo na jednakopravnost pred sudovima, pravo na informiranje, pravo na obrazovanje, pravo na slobodu kretanja, pravo na zdravlje, pravo na socijalnu sigurnost, pravo na osobnu privatnost, pravo na jednakopravnost u zapošljavanju i još brojna druga ljudska prava i građanske slobode. Posebno ugroženo pravo bilo je pravo na pošteno upravljanje državom. U proteklom razdoblju država u svojim institucijama naprosto nije izvršavala svoju funkciju, nije bila ni poštena ni pravedna. HNS će podržati donošenje ovog Zakona o pučkom pravobranitelju s uvjerenje da je hitan postupak neophodan jer je još uvijek u primjeni zakon iz 1992. godine. Ljudska prava i uvjeti života u Hrvatskoj su potpuno drugačiji nego što su bili prije 20 godina. U međuvremenu je završio rat, nekoliko je puta promijenjen Ustav Republike Hrvatske, Hrvatska je opljačkana te društveno i vrijednosno devastirana. Tada to nismo mogli ni sanjati, a danas smo na pragu ulaska u EU. Tada su ljudska prava bila skoncentrirana na obranu života građana Republike Hrvatske i na zaštitu prava nacionalnih manjina, a danas se borimo s ljudskim pravom, pravom na rad i vraćanjem civilizacijskih vrijednosti u javni život. U ono doba još je postojalo malo poduzetništvo i obrtništvo, velike tvornice su poklanjane su tajkunskom privatizacijom te su zbog neodgovornosti i neimanja osjećaja za tuđe, a ne svoje sustavno uništavane. Danas je malog poduzetništva sve manje, obrtništvo je na izdisaju, veliki sistemi su na koljenima. Gospodarstvo do potpune devastacije u proteklom razdoblju dotiče dno. Građanke i građani nisu sigurni u sutrašnjicu. Nova Vlada Kukuriku koalicije raznim zakonskim mjerama i poboljšanjima ipak dovodi u situaciju gospodarstvo do zaustavljanja negativnog trenda. S početkom realizacije velikih investicija preokrenuti će se i tako neophodan snažni razvoj gospodarstva. No društvo je devastirano do same supstance pa su dubinske promjene potrebne u svim segmentima ljudskog djelovanja pa tako posebno i najznačajnije u segmentu ljudskih prava. Svaka osoba se rađa sa garantiranim ljudskim pravima, pravom na život, pravom na slobodu, pravom na sigurnost i pravom na sreću i ta prava nitko nikom ne može i nema pravo oduzeti, a država je tu baš zato da ta prava štiti. Svojom voljom, nakon što nas upišu u matične knjige, postajemo i politička bića, građani i građanke, a s 18 godina postajemo punopravni građani i građanke i kao građani i građanke prenijeli smo dio svojih prava i sloboda na državu, no naše slobode su bezgranične do trenutka dok ne uđemo u prostor tuđih sloboda, a sloboda svakog ljudskog bića je nasušna. Bez slobode nijedna druga ljudska vrijednost ne može biti ostvarena. Svako ljudsko biće treba slobodu kako bi razvilo svoje talente i kako bi ostvarilo sebe u potpunosti. Bez slobode ljudskih duh kopni, kultura i znanost se zapuštaju, gospodarstvo ne napreduje, naš um treba slobodu kao što naše tijelo treba zrak za disanje. Svako ljudsko biće je jedinstvena pojava, pojedinac ili pojedinka sa svojim osobnim, jedinstvenim idejama, željama i potrebama. Istodobno, on ili ona je i društveno biće, ovisno o ostalim pojedincima i pojedinkama i s određenim obvezama spram njih. Prava i slobode pojedinca ili pojedinke ničim ne smiju ugroziti prava i slobode drugog pojedinca, odnosno pojedinke. Sloboda i odgovornost su nedjeljivi, zajedno određuju odnose između pojedinca i zajednice. Individualna prava su neophodna ukoliko pojedinac ili pojedinka želi slobodno raspolagati svojim osobnim životom. Zbog toga sloboda mišljenja i izražavanja nije samo snažan moralni zahtjev za toleranciju i vladavinom prava, to je ujedno i put prema razvoju ljudskog uma, put koji se temelji na natjecanju, slobodnim idejama, natjecanju znanjima. Pravo privatnog vlasništva također spada u ljudska prava. Bez priznavanja prava vlasništva mnoga druga prava ne mogu biti ostvarena. Suvremena politika potiče jednakost u početnim pozicijama svakog pojedinca, potiče natjecanje i pluralizam. Time se teži slobodnom pristupu tržištima za svakoga, slobodnom tržištu znanja, informacija, rada, roba, usluga, svim ostalim tržištima. Mi Liberali ujedno vjerujemo da je neophodno oslobađanje pojedinca ili pojedinke od prisile države i neimenovanih institucija kako bi pojedinac, odnosno pojedinka mogao odnosno mogla u potpunosti ostvariti svoju odgovornost u slobodi. Sloboda pojedinca uvjetovana je odgovornošću prema zajednici. Moderna država potiče povećanje sloboda građana, odnosno građanki u svim područjima života i nastoji smanjiti ulogu države do neophodnosti. To podrazumijeva sposobnost građana i građanki da se sami organiziraju. Suvremeno razumijevanje uloge države jest kroz zaštitu individualnih sloboda, zaštitu građana od nasilja iznutra i izvana te čuvanje Ustavom zajamčenih prava i određenja. Moderna država, politika osigurava da se određenja, prava i obveze primjenjuju na sve, ali ostavlja prostor slobodnog odlučivanja pojedincu ili pojedinkama. Mi Liberali smatramo da država mora koristit polazište ljudskih sloboda i odgovornosti u donošenju odluka o svim područjima djelovanja za sadašnjost, ali i za budućnost. Zbog toga, ako je poštena, ta politika odbija donositi rješenja za današnje probleme na račun budućih generacija zaduživanjem javnih financija ili nebrigom za okoliš. Zbog svega navedenog moderne demokratske države, uz razne druge moderne ustrojene institucije u smislu zaštite ljudskih prava u uspostavljanju i vrlo važnu neophodnu instituciju pučkog pravobranitelja ombudsmana i zato je ovaj prijedlog zakona tako važan. Vjerujem u sve nas u Saboru i u novu Vladu da ćemo se svi beskompromisno uhvatiti u koštac baš sa svim izazovima uspostavljanja najvećih mogućih standarda ljudskih prava i građanskih sloboda za naše građanke i građanke. Nadam se da nam nijedna promjena zakona i propisa neće biti dovoljno radikalna ako je vođena tim najvišim standardima. Mišljenja sam da naše ambicije moraju biti ogromne i bez limita. Sve što je poznato u vidu najviših dosega ljudskih sloboda i građanskih prava mora biti u najmanju ruku naš cilj, a u mnogim prilikama samo polazna točka jer za naše građane imamo i pravo i dužnost tražiti i realizirati apsolutno i samo ono najbolje. Hvala.
Hvala i vama. Sljedeći klub zastupnika u Hrvatskom saboru je klub HSU-a i poštovani zastupnik Željko Šemper. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala, gospodine potpredsjedniče Sabora. Zamjenice ministra, kolegice i kolege zastupnici. Institucija pučkog pravobranitelja ili tzv. ombudsmana kako ga zovu u Europi nastala je u Švedskoj 1809. godine. U većini demokratskih, europskih država institucija parlamentarnog povjerenika, medijatora, pučkog pravobranitelja osnovana s ciljem zaštite pojedinca od lošeg rada uprave, odnosno lošeg upravnog postupanja. Nacionalni ombudsmani i parlamentarni povjerenici za ljudska prava, medijatori i osobe koji obnašaju sličnu dužnost postoje u većini europskih država gdje nadgledaju rad državne uprave i ukazuju na pojave tzv. loše uprave kao što su npr. nemar, sporost, pogreške, propusti, pristranost, diskriminacija što može prouzročiti nepravdu ili čak veliku štetu pojedincu. Osnivanje pučkog pravobranitelja Hrvatskog nacionalnog ombudsmana bilo je predviđeno još 1990. godine pa je Ustav RH tadašnjim člankom 93. odredio da je pučki pravobranitelj opunomoćenik Sabora RH koji štite ustavna i zakonska prava građana u postupku pred državnom upravom i tijelima koja imaju javne ovlasti. Na temelju te ustavne odredbe donesen je Zakon o pučkom pravobranitelju 1992. godine prema danskom modelu. Zakonom je određeno da pučki pravobranitelj razmatra pojedinačne slučajeve ugroženosti prava građana koja su im prilikom izvršavanja poslova iz svoje nadležnosti pričinila tijela državne uprave, tijela sa javnim ovlastima ili djelatnici u tim tijelima. Osim razmatranja pojedinačnih slučajeva pučki pravobranitelj razmatra i druga pitanja koja su od interesa za zaštitu ustavnih i zakonskih prava, a odnose se na nepravilan rad upravnih tijela ili tijela sa javnim ovlastima. Zakon predviđa obvezu pučkog pravobranitelja da Hrvatskom saboru podnosi jednog godišnje izvješće o svome radu. U Godišnjem izvješću o radu prema dosadašnjoj praksi pučki pravobranitelj ne izvješćuje samo o svome radu nego objavljuje i podatke relevantne za ocjenu dosegnutog stanja poštivanja ustavnih i zakonskih prava građana. Zakon o pučkom pravobranitelju predviđa i pravo pučkog pravobranitelja da Hrvatskom saboru predlaže izmjene zakona ili donošenje novih zakona koji se odnose na zaštitu ustavnih i zakonskih prava građana, ali tu mogućnost nijedan od tri dosadašnja pravobranitelja nije iskoristio. Posebno tu mislim na neke problematične i štetne odredbe aktualnog Zakona o mirovinskom osiguranju. Za razdoblje 2004. – 2011. godina karakteristično je da se broj pritužbi pučkom pravobranitelju postupno povećao sa 1653 iz 2005. godine na 1900 iz 2011. godine. S time da se znatno povećao broj neosnovanih pritužbi kojih je u 2011. bilo čak dvije trećine od svih podnesenih. U cijelom promatranom razdoblju oko 25% pritužbi ostajalo je neriješenih, najčešće zbog šutnje državnih tijela. U više od 50% primljenih predmeta interveniralo se davanjem savjeta tužitelju, a u ostalima su prevladavale preporuke dok su se upozorenja rijetko izdavala. Nije nevažno istaknuti činjenicu da je u razdoblju mandata aktualnog pučkog pravobranitelja broj zaposlenih u njegovu uredu enormno povećan. U razdoblju '96. – 2004. u Uredu pučkog pravobranitelja prosječno je zaposleno 12 državnih službenika i 1 namještenik dok je početkom ove godine zaposleno 28 državnih službenika i 1 namještenik, a planira se zaposliti još 2 državna službenika. Prije ocjene tih podataka trebamo imati u vidu da se broj pritužbi u odnosu na prethodno razdoblje nije povećao više od 7 do 8%. Imajući u vidu broj predmeta u radu te brojnost zaposlenih rad, angažman i promicanje ljudskih prava od strane pučkog pravobranitelja i njegovih zamjenika ne bi se moglo ocijeniti boljim od zadovoljavajućeg. Osobno sam prije 10-ak godina pučkom pravobranitelju ukazao na neustavne odredbe aktualnog Zakona o mirovinskom osiguranju, ali nažalost nisam dobio nikakav odgovor. Na isti problem odgovor od Ustavnog suda dobio sam nakon 9 godina kad je već završilo prijelazno razdoblje, a problem djelomično riješen. Hrvatsko iskustvo zorno pokazuje da kod osnivanja institucije nacionalnog pravobranitelja posebnu pozornost treba posvetiti zakonskom uređenju djelokruga institucije, zajamčiti neovisnost institucije koja mora obuhvatiti i dostatna financijska sredstva te načinu izbora pravobranitelja. Kod definiranja djelokruga pravobranitelja trebalo bi poći od načela koja se odnose na status državnih ustanova za promicanje i zaštitu ljudskih prava tzv. "pariška načela" koju je usvojila Opća skupština UN-a Rezolucijom br. 48/134. 30. prosinca '93. godine. Osobitu pažnju valja posvetiti tome da nacionalna institucija pučkog pravobranitelja bude nedvojbeno institucija zadužena za promicanje i zaštitu individualnih ljudskih prava zajamčenih međunarodnim instrumentima i nacionalnim zakonodavstvom. Hrvatsko iskustvo pokazuje da mogućnost neposrednog kontakta građana sa pučkim pravobraniteljem znatno podiže efikasnost rada institucije, pridonosi promociji ideje o pravu na zaštitu idejnih prava i bitno olakšava pristup instituciji osobama koje se nalaze u nepovoljnom društveno-ekonomskom položaju. Hrvatsko iskustvo također pokazuje da kod zakonskog uređivanja izbora pravobranitelja posebnu pažnju treba posvetiti postupku utvrđivanja kandidata za tu dužnost te načinu samog njihovog izbora. Jedan od uvjeta je da to bude istaknuti stručnjak koji u javnosti uživa ugled koji se dokazao kao zaštitnik i promicatelj ljudskih prava i sloboda. Sva tri dosadašnja pučka pravobranitelja ispunjavali su samo kriterij formalne stručnosti, dakle 15 godina radnog iskustva u pravnoj struci, ali nijedan od njih nije bio u trenutku izbora osobito istaknuti pravnik niti u javnosti poznat u oblasti zaštite ljudskih prava na temelju svoga osobnog zalaganja. To znači da nijedno dosadašnje imenovanje nije jamčilo da će izabrana osoba biti neovisna i samostalna te da neće biti podložna bilo čijim uputama i nalozima ili vlastitim političkim ambicijama. Na samom kraju sumirajući iskustva institucije pučkog pravobranitelja može se zaključiti da u važećem hrvatskom zakonu postoji odgovarajuća osnova za djelovanje pučkog pravobranitelja u funkciji branitelja ljudskih prava, ali da tijekom 19 godina postojanja institucije nije postignut konsenzus političkih struktura u njegovom stvarnom djelovanju kao neovisnog zaštitnika ljudskih prava. Ipak, institucija pučkog pravobranitelja doprinijela je osobito u razdoblju '97. – 2001. godina napretku u prihvaćanju ideje vladavine prava i zaštiti ljudskih prava u RH. Hrvatski sabor je 15. lipnja ove godine prihvatio prijedlog za hitnim postupkom donošenja ovog zakona jer Zakon o pučkom pravobranitelju nije bio usklađen s ustavnim promjenama iz 2000. godine. Iako je hitnost donošenja tog zakona obrazložena potrebom usklađivanja s nastalim promjenama ustavno-pravnog položaja institucije pučkog pravobranitelja i opravdanog državnog razloga osiguranja odgovarajućeg sustava zaštite temeljnih prava građana zapravo se radi o potrebi pokretanja postupka izbora pučkog pravobranitelja i njegovih zamjenika. Ovaj prijedlog zakona je bolje koncipiran od sada važećega osobito njegova načela. Međutim, može se u članku 5. konačnog prijedloga zakona primijetiti da su u djelokrug pučkog pravobranitelja uključene i nove zadaće koje nisu karakteristične za europske ombudsmanske institucije, a to je istraživačko-analitička djelatnost, razvijanje i održavanje baza podataka i dokumentacija. Nesumnjivo je da analitički materijali i odgovarajuća baza podataka, ako su stručno izrađeni mogu znatno olakšati rad pučkog pravobranitelja. Međutim, pitanje je da li je vaš pučki pravobranitelj taj koji bi trebao izrađivat takve materijale ili bi to trebale raditi znanstvene i stručne institucije. Odgovor na pitanje zašto predlagatelj zakona u djelokrug pučkog pravobranitelja uključuje i zna da će neuobičajene za to instituciju, nalazi se u članku 36. konačnog prijedloga kojim se uređuje pripajanje centra za ljudska prava pučkom pravobranitelju. Prilikom donošenja zakona mi zastupnici trebamo ocijeniti svrsishodnost takvog rješenja osobito s aspekta učinkovitog obavljanja poslova pučkog pravobranitelja koji su karakteristični i za sve ombudsmanske europske institucije. Dobro je i rješenje ovoga prijedloga zakona izričito zakonsko propisivanje imuniteta pučkog pravobranitelja i njegovih zamjenika te nespojivost obavljanja i funkcija s bilo kojom javno ili profesionalnom dužnosti te članstvom u političkoj stranci. Dobro je uređen izbor pučkog pravobranitelja i njegovih zamjenika. HSU-a predložila je 4 amandmana, po članku 12. stavak 2. radi pojašnjena cijelog postupka kandidiranja predlažemo ubaciti rečenicu koja određuje rok za objavu javnog poziva koja glasi "Pučki pravobranitelj objavit će najkasnije u roku od 30 dana od dana izbora na tu dužnost, javni poziv za predlaganje kandidata za zamjenike pučkog pravobranitelja." U članku 34. stavak 2. predlažemo izmjenu riječi imenovan, sa riječi izabran s obzirom da je pučkog pravobranitelja bira Sabor, prema tome mijenjamo riječ imenovan u izabran. I u drugoj rečenici gdje kaže "U roku od 30 dana, mi ubacujemo najkasnije u roku od 30 dana.", radi ubrzavanja postupka. Ovlasti i dužnosti pučkog pravobranitelja dobro su definirane, također i postupanje pučkog pravobranitelja na njih kao i odredbe o Uredu pučkog pravobranitelja, HSU-a nema primjedbi. Prema članku 31. stavku 2. obveza pučkog pravobranitelja da osnuje savjet za ljudska prava pučkog pravobranitelja protivna je načelima koja se odnose na status državnih ustanova za promicanje i zaštitu ljudskih prava, tzv. Pariška načela. Koju je osvojila opća skupština UN-a prosinca 1993. godine,a upitna je i sa stanovišta članka 93. stavka 3. Ustava Republike Hrvatske koji jamči samostalnost i neovisnost pučkog pravobranitelja u njegovom radu. Zbog toga u stavku 1. članku 31. prije prve rečenice dodaje se rečenica koja glasi pučki pravobranitelj može osnovati savjet za ljudska prava pučkog pravobranitelja. Nadalje prema članku 32. stavku 1. zakonsko propisivanje obavezne suradnje pučkog pravobranitelja i specijaliziranih pravobranitelja iz članka 32. stavku 1. konačnog prijedloga. Protivno je također istim načelima, pa zbog toga predlažemo da se u stavku 1. članku 32. riječi dužni su zamjenjuje sa riječi mogu. Nadam se da će predlagač konačnog prijedloga zakona uvažit predložene amandmane, a klub zastupnika HSU-a će podržati ovaj Zakon o pučkom pravobranitelju. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Obavijest da je u skladu sa člankom 207. stavkom 2. Poslovnika Hrvatskog sabora u 10.46 isteklo vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Sljedeći klub zastupnika u Hrvatskom saboru i poštovani zastupnik Davorin Mladar i klub HDZ-a. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena kolegice i kolege. Danas je na dnevnom redu nešto što je vrlo zanimljivo. I ma da nisam mislio komentirat raspravu ostalih kolega koji su govorili u ime klubova vezano je uz ono što smo mi i do sada prigovarali, pa ću to i ovom prilikom spomenuti. Naime, bez iznimke svi koji su govorili o donošenju Zakona o pučkom pravobranitelju govorili su o jednoj osobito važnoj instituciji, o opunomoćeniku Hrvatskoga sabora, o službi koja je od posebnog značaja za državu jer štiti temeljne slobode i prava, ustavom garantirane slobode i prava građana. I nakon svih tih, rekao bih potrebnih i nužnih ocjena o značaju ovog zakona ponovno smo suočeni s činjenicom da ga donosimo u hitnom postupku. Prigovarali smo kod utvrđivanja dnevnog reda, prigovaramo i sada jer mislimo da je povrijeđeni Poslovnik Hrvatskoga sabora, jer svi argumenti koji su do sada izneseni nisu argumenti iz Poslovnika da bi se mogao uvrstiti u dnevni red ovaj zakon po hitnom postupku. A s obzirom na njegov značaj, s obzirom na činjenicu da su neki prigovarali da se postupa po zakonu koji je donesen još 1992. godine. Stvarno je pred svima nama pitanje čemu hitni postupak, zbog čega skraćujemo raspravu o tako važnim pitanjima i o institucijama koje će garantirati ljudska prava, slobode pojedinca, njegova prava u odnosu na postupanje tijela državne vlasti. Međutim, kao i uvijek do sada Vlada nije prihvatila argumente da dva čitanja zakona mogu i u odborima, a pogotovo ovdje na plenarnoj sjednici biti dobar način da se popravi sve ono što bi se eventualno u ovom tekstu zakona moglo, a ima toga što bi se moglo popraviti. Mi smo ovdje suočeni sa prijeporom o formi, a ne toliko o sadržaju zakona. Naime, razlog zašto ovaj zakon nije na snazi je broj potrebnih glasova ili kvalificirana većina kojom je trebao biti donesen a nije. Pa smo stoga ponovno u saborsku proceduru uputili taj zakon, međutim, izmijenjenog sadržaja, izmijenjenog sadržaja u jednom vrlo važnom dijelu, ali i u jedinom temeljnom pitanju rada pučkog pravobranitelja. A to je pitanje da li taj ured može poslovati samostalno kao i do sada i da li uz njega postoje specijalizirani posebni pravobranitelji za određene osjetljive skupine ili grupe građana ili to je prijedlog novog zakona, ili ono što je bio prijedlog dosadašnjega da ured pučkog pravobranitelja u sebi sadrži i ove specijalizirane urede, dakle pravobranitelje za ravnopravnost spolova, za prava djece i za osobe s invaliditetom. Kada govorimo o logici kojom se vodila i ranije Vlada jedan od argumenata zašto se spajalo posebne pravobranitelje u jedan jedinstven ured je i činjenica da su takva rješenja poznata u komparativnom zakonodavstvu europskih zemalja koje često uzimamo kao primjer kada govorimo o tome kako su pojedina pitanja te zemlje uredile. Pa s obzirom da je ovdje već bilo i rečeno ombudsman kao insitut je institut skandinavskog prava koje su kasnije preuzele većina zemalja europske, zapadnoeuropske civilizacije. I zbog toga je dužan sam reći i zbog naše javnosti kada gledate u komparativno zakonodavstvo prvo skandinavske zemlje Danska, Finska, Island, Norveška, Švedska imaju jednog jedinog pravobranitelja koji štiti ljudska prava i slobode i nemaju specijalizirane ustanove kako smo mi do sada imali rješenje. Isto tako i druge europske zemlje, jedan veliki dio zemalja koje bi nam mogle biti uzorom s obzirom ili na broj stanovnika ili na nekakav, visinu standarda življenja imaju isto takvo rješenje da postoji jedan ili eventualno dva pravobranitelja. Ali zbog načina izbora i imenovanja njihovog, dakle neke gdje postoje dva, jednog imenuje predsjednik države, a drugog bira Parlament. Ali ovo rješenje sa pojedinim specijaliziranim pravobraniteljima rekao bih da je u manjini u komparativnom zakonodavstvu i pitanje koliko je to rješenje dobro. Posebno treba istaknuti i stav sa sastanka pravobranitelja centralne istočne Europe i povjerenika za ljudska prava Vijeća Europe iz 2000 godine gdje je zaključeno da bi postojanje specijaliziranih pravobranitelja moglo oslabiti opće pravobranitelje, te izazvati zbunjenost javnosti. Također je uočeno da bi u razdoblju tranzicije i financijske nesigurnosti bilo racionalnije usmjeriti sva raspoloživa sredstva na ured postojećeg nacionalnog pravobranitelja, te u slučaju potrebe imenovati zamjenike za specifična pitanja. I to je upravo bilo dosadašnje rješenje koje zbog proceduralnih razloga sada ponovno upitno, odnosno mijenja se ovim prijedlogom koji je uputila Vlada. Dakle, prijedlog je bio da uz pučkog pravobranitelja postoje njegovi zamjenici koji su specijalizirani za određena područja ili za određene grupe ljude koje se smatra posebno osjetljivim skupinama i razlogom da se posebna pažnja posvećuje zaštiti upravo tih skupina. Još jedan argument u prilog teze da nam se čini da je bolje imati jedan ured pučkog pravobranitelja leži u činjenici da jedino pučki pravobranitelj ustavna kategorija, da ima poseban položaj određen hrvatskim ustavom i da bi u sklopu ureda kada bi imao i specijalizirane pravobranitelje za određena područja dao njima značaj i težinu koju oni do sada na temelju našeg postojećeg zakonodavstva nemaju. Međutim, sve te argumente predlagatelj je saslušao ali nije niti argumentirano odbacio, niti je odgovorio zbog čega je ovo rješenje bolje. Razlog ili argument da se nedovoljno štite ljudska prava i da će se bolje štititi sa specijaliziranim pravobraniteljima jednostavno ne stoji. To nije stvar da li postoji jedan ili pet ureda. To je više pitanje kako oni koji su za to zaduženi i ovlašteni svoj posao obavljaju i kako vrše svoje dužnosti. Da li se ta prava štite u dovoljnoj mjeri sigurno ne, jer sloboda nema cijenu, pa tako ni zaštita sloboda i prava ne može biti prepuštena slučaju ili povremenoj inspiraciji pojedinog ureda, nego treba biti zaštićena što je više moguće. Zbog toga smo vjerovali da je formiranje jednog jedinstvenog ureda pučkog pravobranitelja s posebnim ustavnim ovlastima, sa zamjenicima za određene kategorije zaštićenih ili posebno osjetljivih skupina bolje rješenje i samopodredno, ne kao prvi argument, ali argument koji se isto može upotrijebiti činjenica racionalizacije poslovanja, smanjivanja troškova svih institucija državne uprave ili onih koji su tome slični pa tako i opunomoćenika Hrvatskoga sabora. Sigurno da i ta racionalizacija bi bila bolje provedena kada bi umjesto tri ili četiri posebna ureda imali jedan jedinstveni Ured pučkog pravobranitelja sa zamjenicima za određena područja. Tada smo obrazlagali svoje stajalište na pojedinim odborima, ukazivali smo na sličnost rješenja i kod Državnog odvjetništva i smatramo da je takvo rješenje racionalno, da je takvo rješenje dobro. A u ovom slučaju s obzirom na poseban položaj u Ustavu mislimo da je čak i kvalitetnije rješenje zbog značaja ovih dužnosti koje postoje kod posebnih pravobranitelja. Na žalost naši argumenti do sada nisu prihvaćeni, pa je tako ponovo zakon se našao u hitnom postupku. Argumenti nisu prihvaćeni ni da ćemo time dodatno ojačati te službe jer nam se čini da je Uredu pučkog pravobranitelja spajanje Centra za ljudska prava bez uvrede ikome ipak najmanje bitna stvar za osnažiti jednu ovako posebnu službu. Naime, posebni pravobranitelji su ljudi koji su već stekli određeno iskustvo, koji imaju formalne pretpostavke za obavljanje tog posla, koji obavljaju posao najsličniji pravosudnim tijelima, pa na taj način vjerojatno bi bolje odgovorili i zahtjevima jednog jedinstvenog ureda i naravno da bi svojim profesionalnim radom i kapacitetom koji pojedini uredi imaju osnažili i Ured pučkog pravobranitelja. Rekao sam naši argumenti do sada nisu prihvaćeni, mada je u razgovorima bilo spomenuto kao argument da ne znači da u nekom budućem vremenu se neće prikloniti ideji osnivanja jednog jedinstvenog ureda. Ostaje naravno i prigovor da će se sutra pojaviti neka četvrta posebna skupina ljudi koja traži posebnu zaštitu, pa ćete morati osnivati i nove urede pravobranitelja recimo za osobe treće životne dobi ili nešto slično što je već u raspravama bilo spominjano jer će biti potrebe a neće biti moguće to riješiti u okviru jedne jedinstvene institucije. Dakle, i načelo racionalnosti i efikasnost govori u prilog tome da se uredi pravobranitelja spoje u jedan jedinstveni ured. Na žalost to do sada nije bilo prihvaćeno od strane predlagatelja. Klub HDZ-a ne dijeli ocjene izrečene ovdje da su tri dosadašnja pučka pravobranitelja zadovoljavajuće ili jedva zadovoljavajuće obavili svoje funkcije. Oni su stvarali jednu instituciju ispočetka bez ikakvog rekao bih iskustva u tim poslova uzimajući za uzor one razvijene zemlje koje su takve institucije osnovale prije stotinjak ili više godina i vjerujem da su svojim radom doprinijeli i shvaćanju potrebe postojanja takve institucije, da su svojim radom razvili i imaju zadaću i dalje razvijati funkcioniranje ureda bilo pučkog pravobranitelja, bilo ovih specijaliziranih i vjerujem da su oni i dodatno potaknuli svijest javnosti za potrebu zaštite pojedinih grupa stanovnika čija prava oni štite. A s obzirom da su uvijek negdje u procjepu ili u sukobu između tijela državne vlasti ili institucija s javnim ovlastima i očekivanja vlasti kako će se oni ponašati i kakve će zaključke donositi, uvjeren sam da je njihova uloga vrlo delikatna ali da je većina njih svoju funkciju obavila na zadovoljstvo onih koji su ih imenovali ili birali i da su svojim radom doprinijeli razvoju cijele institucije pučkog pravobranitelja, najbolji dokaz je ili posebnih pravobranitelja, najbolji dokaz je tome i ova rasprava gdje se govori o potrebama unapređenja ovog zakona i možda čak davanja drugačijih ovlasti kako bi mogli reagirati snažnije ili direktnije na očitovanje ili još bolje rečeno na ne očitovanje tijela državne vlasti kada su upozorena da svojim postupanjem krše ljudska prava. Nikada neće biti dovoljno zadovoljena potreba za njihovo djelovanje s obzirom na to da nužno tijela državne vlasti imaju za potrebu svojim postupanjem i ne namjerno kršiti ljudska prava i stoga se mi izuzetno brinemo o tome kako će ta institucija izgledati u budućnosti. Nažalost, čini nam se da naši argumenti nisu dovoljno prihvatljivi predlagatelju ali vjerujemo da će i praksa i rad ovako ako se ovakav zakon donese ubrzo zahtijevati promjene i nove izmjene ovoga zakona i da će i zbog principa racionalizacije, ali i zbog osnaživanja institucija kada se one sve ove pojedine službe grupiraju a ne razdvajaju biti uskoro na dnevnom redu ovog Parlamenta ponovo Zakona o pučkom pravobranitelju tada sa prijedlogom da se njegov rad s obzirom da su ljuska prava i sloboda jedinstveni i ne mogu se dijeliti po pojedinim kategorijama, vjerujemo da će naši argumenti biti uzeti u obzir i da ćemo mijenjati uskoro ovaj zakon. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. I kao osmi klub HDSSB-a i poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Konačni prijedlog Zakona o pučkom pravobranitelju. Već i same riječi pučki pravobranitelj donekle proizlazi njegova uloga i potreba u hrvatskom društvu za ulogom pučkog pravobranitelja u onom smislu u kojem netko reče kao što se radi u Skandinaviji i drugim zemljama, a u značenje ombudsmana. Bilo je ovdje rasprave o tome iako to kako bi jedan pisac rekao pučki pravobranitelj kako to gordo zvuči pučki pravobranitelj, bilo je ovdje rasprava o tome da se taj naziv promijeni u narodni pravobranitelj. E sada, dakle i to iz razloga što bi puk značio stalež, stalež koji su produkt, proizvod davnih vremena. Međutim, nisam htio tada ulaziti u ispravak netočnog navoda. Po tome bi valjda i Europska pučka stranka trebala nekakva također staleška stranka, što nije uopće točno. Prema tome, predlaganje zapravo mijenjanje našega jezika evo i ovdje s ove govornice pa čak i o pučkom pravobranitelju smo imali prijedlog da od govornika koji je govorio za ovom govornicom da se to već sami naziv pučki mijenja u narodni. Možda da bude pravobranitelj naroda i narodnosti. Ja ne znam koji je dalji korak i namjera predlagatelja koji je ovdje za ovom govornicom govorio tada nisam ulazio u ispravak, ali zaista neke stvari prelaze svaku mjeru. Što je pučki pravobranitelj u RH? Imali smo priliku vidjeti prilikom izvješća koje je pučki pravobranitelj podnosio ovdje Hrvatskom saboru i gdje se radilo koliko se ja sjećam o nekih dvjestotinjak slučajeva ili nešto više koji su bili rješavani tijekom jedne godine. U odredbama ovoga zakona se kaže da pučkog pravobranitelja bira Hrvatski sabor pa je on neovisan, nestranački i još niz drugih da kažem epiteta ima pučki pravobranitelj, bira se na 8 godina uz mogućnost ponovnog izbora. Koliko puta ponovni izbor, to ne piše, u članku 10.ne piše. Koliko puta netko može biti pučki pravobranitelj? Možda doživotni, ja ne zna ali iz ove neodređene definicije to mi ne možemo saznati. Nadalje, kaže da pučki pravobranitelj u članku 12.piše ima najmanje tri zamjenika. A koliko najviše, to ne piše. 15, 35, 99? Tri najmanje. Pa mi onda nije jasno da ako već postoji mogućnost broja zamjenika dakle umnažanja broja zamjenika da se onda u tom slučaju dakle s tim argumentom ne može govoriti i o onome što je govorio u ime Kluba zastupnika HDZ-a gospodin Mlakar dakle a u svrhu racionalizacije smanjene potrošnje u ovakvoj situaciji kada je država na koljenima gospodarsko ekonomski, u situaciji kada građani nemaju za kruh, a mi množimo i umnažamo pučke ili ostale pravobranitelje. Dobro je rekao prethodni govornik, možda će se javiti potreba ili netko će zahtijevati da se uvede pučki pravobranitelj za osobe treće životne dobi. Ali ja bih nešto drugo rekao, kolika je problematika u kršenju i ljudskih prava i zakona i rekao bih neočitovanja na neočitovanje npr. Ministarstva branitelja. Pa ja imam predstavki i pritužbi građana koji se masovno bune što se ministarstvo ne očituje na njihove zahtjeve, na njihovu dokumentaciju, na njihovu argumentaciju. Evo sad trenutno sam pisao, prije sam razgovarao, sad sam i pisao ministru branitelja u svezi gospodina Ante Oršolića koji potražuje osam godina da mu se prizna status hrvatskog dragovoljca. Je li to također predmet pučkog pravobranitelja, neodgovaranje ili neočitovanje pučkog pravobranitelja na neočitovanje jedne institucije kao što je ministarstvo. I prije vaše ministarstvo kada je HDZ bio na vlasti ovdje i njegovi koalicijski partneri, da ne kažem što drugo, također. Dakle čovjek vodi svoju borbu za svoje pravo osam, devet godina, a ima mirovinu od koje živi on, žena je invalid, 950 kuna u Vukovaru. U Vukovaru, dakle Oršolić Anto. Pa je onda gospodin Nikola Slobođan iz Sibinja kod Slavonskog Broda, pa Jurić Franjo iz Badljevine kod Pakraca, gore prema Lipiku i takvih ima niz. I oni saborske zastupnike mole i kume da interveniramo kod nadležnih institucija, nadležnih ministarstava, pa možda bi bilo dobro da razmislimo o pravobranitelju branitelja koji bi onda zastupao i branio, valjda su i oni puk, valjda su i oni pučani i pripadaju pučkog pravobranitelju. Ili će jedan od zamjenika, onih ne znam koliko, biti zadužen isključivo za zastupanje prava, dostojanstva branitelja. Kada je to pučki pravobranitelj kaže se da se on štiti i sprečava dakle radi na očuvanju ljudskih prava, protivi se ili procesuira, na svoj način vrši izvid kod okrutnih, neljudskih ili ponižavajućih postupaka koji se događaju u svim društvima. Kada se pučki pravobranitelj zauzeo za one žene u Vukovaru koje su silovane i koje su prijave USKOK-u i DORH-u svoje slučajeve imenom i prezimenom što nije lako. Jel ikada pučki pravobranitelj priupitao DORH što je s tim slučajem. Zalažemo se za njihova prava, za njihova ljudska i ženska prava, za njihovu čast. Ne, nikada. Ima li pučki pravobranitelj pravo samoinicijativno, bez prijave intervenirati? Ima, ali ne intervenira. Ovdje nisam došao zbog kritike pučkog pravobranitelja nego je ovo zakon o organizaciji i pučkog pravobranitelja i njegovog ureda, njegovih zamjenika i svega ostaloga, izvida i ono što kaže gospodin, jedan reče ovdje proširenih ovlasti. Dobro je i nadam se da će te proširene ovlasti kada pučki pravobranitelj može zatražiti pokretanje i prekršajnog i kaznenog postupka što je novost u ovoj legislativi, dakle taj dio je dobar i to je ono zbog čega bih ja osobno upravo zbog toga i nadam se da će zbog toga pučki pravobranitelj imati i više posla i više intervencija i više prijava građana. Ovako je on figurirao kao fikus, pravni fikus, a ja sam ga shvaćao i građani ga shvaćaju kao urez prava, pravde i pravednosti u Republici Hrvatskoj što nije isto pravo, pravda i pravednost. To već znamo iz izbora za predsjednika Republike. A zapravo niti je imao kakve ovlasti, hrvatski građani, porezni obveznici su debelo plaćali sve to skupa i još i ostali koliko ima pravobranitelja i koliko ima ureda, koliko ima službenika, koliko namještenika, koliko svega ostaloga pa se čovjek onda s pravom pita da li ili hoće li klub HDSSB-a na ovakav zakonski prijedlog i pristati. Kažem, samo formulacija u kojoj se kaže da pučki pravobranitelj napokon dobiva mogućnost, napokon dobiva mogućnost da može predložiti nakon svih svojih izvida i intervencija prema tijelima državne uprave, zatim lokalnih i regionalnih samouprava da može pokrenuti, odnosno predložiti pokretanja prekršajnoga pa čak i kaznenoga postupka. U samom dakle zakonskom prijedlogu, u tekstu zakonskog prijedloga o kojemu su više moji prethodnici govorili dakle kaže se u članku 5. da u području promicanja ljudskih prava i sloboda, nekada smo to označavali još i pridjevom osnovnih ljudskih prava i sloboda jer mi u Hrvatskoj sada imamo niz drugih pučkih pravobranitelja koji se bave pravima djeteta, žena itd., prema tome ovdje bi zapravo trebalo biti osnovnih ljudskih prava i sloboda. O članku 12. i ovoj formulaciji o najmanje tri zamjenika zaista je bespredmetno govoriti jer to otvara mogućnost da saborska većina, debela saborska većina izglasa pravobranitelja i ne znam koliko, jer ovdje ne piše koliko, tri najmanje, a koliko će ih biti to ne znamo i sve će to građani Republike Hrvatske sa svojim PDV-om od 25%, skupljom strujom, plinom, vodom i svim ostalim očito platiti. O nadzoru, dakle o izvidu onda o nadzoru koje obavlja tijelo a u članku 27. kaže ovako "ako tijelo koje obavlja nadzor u zato ostavljenom roku ne izvijesti o utvrđenim činjenicama i poduzetim mjerama pučki pravobranitelj će o tome obavijestiti Vladu RH". Je li Vlada Republike Hrvatske izvršna vlast ili pravosudna vlast? Ili pak možda se netko misli da evo premijer Milanović ulazi u ocjenu ove žalosne prometne nesreće u Mađarskoj da je to zapravo etički neutralno pa će Vlada tako valjda i kada pučki pravobranitelj podnese podnesak Vladi ocjenjivati je li nešto neutralno, je li nešto uredno ili je nešto neuredno. Pa je li Vlada pravosudna vlast? Ili je pravosudna vlast u RH nezavisna? Čemu Vladi kad postoje druge institucije pravosudne, Vlada nije pravosudna institucija. Prema tome, malo je ta formulacija ha blago rečeno žalosna, a da nije smiješna. O tome da treba obavijestiti Hrvatski sabor koji ga imenuje to je već druga stvar. On podnosi izvješće Hrvatskom saboru godišnje i Hrvatski sabor o tome može raspravljati. Dakle, pučki pravobranitelj podnosi izvješće Hrvatskom saboru. Evo i tako naši građani su recimo mahom uvrijeđeni kada netko kaže, a poglavito kada to kaže netko tko je na čelu Hrvatske vlade da je '45. godine su bila takva vremena da je bilo normalno da netko ima pravo ubiti stotine tisuća zarobljenih vojnika, civila, žena i djece. Je li tu povrijeđena, čitajte "Glas Slavonije" str. 5. od subote, jesu li tu povrijeđeni svi građani RH? Pa nitko ne intervenira pa ni pučki pravobranitelj. Ako treba dostavit ćemo mu citat koji je sada izrečen ovdje, a mogu i vama dostaviti iz kluba SDP-a. Donijet ću vam ja pa pročitajte. I povećat ću vam to da bolje vidite. I takvih stvari se događa u ovom društvu da građane zapravo se vrijeđa najblaže rečeno neopreznim, neodmjerenim i neodgovornim izjavama a da nitko ne reagira. Oni koji imaju moć, o kojima je netko ovdje govorio, a to su mediji, financijski magnati i ustanove njih to i ne zanima, takve stvari jer zna se da su u sprezi sa ovakvim, ali pučki pravobranitelj bi morao biti nezavisan i u ovakvim situacijama intervenirati. Mislim da će klub HDSSB-a biti suzdržan na kraju krajeva dok se još konzultiramo u svezi ovoga zakona. Hvala lijepo gospodine Leko, oprostite što sam prekršio 20 sekundi.
Hvala i vama, 43 sekunde. I deveti Klub zastupnika nezavisne liste i poštovani zastupnik Ivan Grubišić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, zamjenice pučkog pravobranitelja, kolegice i kolege. Prvi put kaže se da se mačićima bacaju stvari, a ja ću ipak neke stvari iznijeti pred ovim Domom kao svoja mišljenja u ime Saveza za građansku i etičku Hrvatsku preko koje smo liste nezavisne dvojica zastupnika ušla u Hrvatski sabor, a uz pomoć gospodina Šojata koji se priključio našem klubu osnovali smo i Klub nezavisnih zastupnika u ime kojega sada ću par riječi reći. Neke opaske koje sam osobno doživio i doživljavam kroz rad ovoga Sabora mislim da smo pošli jednim putem koji je dug i neće donijeti željene promjene i da često puta gubimo dragocjeno vrijeme jer život neće čekati ni ovaj Dom ni naše odluke, život piše povijest onako kako se ona svakoga dana događa. Mi smo se zalagali za korijenite promjene u hrvatskom društvu na tri sektora, korijenite promjene u vođenju politike, korijenite promjene u strukturiranju Hrvatske i korijenite promjene u duhu demokratske procedure i isluženih ili onih koji su slabo obavljali svoju zastupničku dužnost u ovom Saboru. Mi idemo na promjene i to se vidi na ovim zakonima prvog i drugog čitanja. Bolje uvijek dva čitanja nego jedno i po hitnom postupku, ali smo se odlučili po onoj priči kad je gospodar htio skratiti rep svome psu da je odlučio da će mu pomalo rezati rep da ga manje boli. A kad je on rezao rep svaki ga je put boljelo, a umjesto da je odrezao jedanput i bol bi bila prošla. To je metafora koja ima svoje prednosti i nedostatke, ali ja smatram da bez korjenitih promjena polako rezanjem repa i donošenjem nekih zakona, zakonskih propisa nećemo nadvladati krizu u kojoj se nalazimo. Ja sam u hrvatskoj javnosti poznat kao don Ivan, ali ovdje ne govorim kao don Ivan, ne govorim u ime institucije premda sam vjerno služio 50 godina, govorim kao narodni nezavisni zastupnik u Hrvatskom saboru. Volio bih, a to bi bilo i u duhu samog Ustava, a to sam rekao i na početku zasjedanja Sabora kada me je jedan kolega pitao kako se osjećam rekao sam da mi je drag ovaj plac na Tuškancu za parkiranje pa da bih volio da sabornici parkiraju svoju stranačku pripadnost na Tuškancu, a da dođu u Sabor kao saborski narodni zastupnici i da se toga držimo. Na ovom Saboru smatram i ovom zasjedanju, je velika odgovornost kakva će biti hrvatska budućnost. Nama je potreban ovako malo pomalo radimo, kažem više gubimo vrijeme nego dobivamo na kvaliteti. Premda su potrebne ove rasprave, pa i o pučkom pravobranitelju. Ali treba se prisjetiti da mi nismo počeli sa pravobraniteljstvima bilo kojih kategorija na početku nego smo imali Ustav kojega je trebalo poštivat. Ne funkcioniranjem ustavne odredbe da smo pred zakonom svi jednaki rađale su se ideje o osnivanjima pravobraniteljstava i možda bi se moglo taj broj multiplicirati, ali probleme nećemo riješiti dok se ne uspostavi pravna država jednaka za sve građane Republike Hrvatske. Što nam je potrebno i na što bi Sabor trebao preuzeti svoju odgovornost, mislim da radimo bez dugoročnog cilja razvoja, da Hrvatska nema nacionalni konsenzus o razvoju Hrvatske osim verbalno ali to nije dostatno. Potrebno je razraditi strategiju razvoja Hrvatske barem kroz 10, odnosno 20 godina da znamo što nam je raditi bez obzira koja će stranka doći na vlasti, ona mora poštivati ono što Hrvatski sabor donese kroz nacionalni konsenzus projekta razvoja Hrvatske kroz sljedećih 20 godina. Taj projekt mogao bi biti projekt Hrvatskog saveza, Hrvatskog sabora, a trebali bi to razraditi ljudi koji su najprije kompetentni u različitim područjima kao što su naša ministarstva. Da razrade taj projekt nacionalnog razvoja Hrvatske po segmentima, da to se na Saboru prihvati uz dužnu diskusiju koja je potrebna i da to bude obvezatan dokument za sve one Vlade koje će biti formirane tokom budućih vremena. To je potrebno jer ne možemo ni kuću graditi bez projekta, a ne možemo ni jedan narod usmjeravati bez strategije jednog projekta koji bi bio dugoročan. Mi možemo reći da imamo u našem Ustavu temeljne odrednice, ali ja upravo smatram da smo tu najslabiji jer te temeljne odrednice Ustava ne funkcioniraju na prepoznatljiv način i potrebno je početi od samih početaka. Oni koji će raditi na tom programu nacionalnog projekta razvoja smatram da bi trebale ispuniti, ti ljudi tri načela. Prvo načelo izvrsnosti, da poznaju materiju pojedinog područja života. Drugo, da to budu ljudi koji su prepoznati po svom poštenju i da budu osjetljivi za socijalne probleme. Ako bi takve ekipe sastavili da izrade nacionalni projekt razvoja Hrvatske, a ovaj Sabor nakon dužnih i potrebnih rasprava to prihvatio učinio bi ovaj Sabor povijesni iskorak prema boljoj budućnosti. Za prvi put ja bi se ograničio na ovo. Što se tiče samog Zakona o pučkom pravobranitelju smatram da ga treba dorađivati kao i nacionalni program ne bi trebao biti neki i dogmatski stav nego otvoren događajima koje društvo proživljava, a koje nas svakim danom događaji izazivaju. Tako i ovaj prijedlog što je rekla oporba, uvjetno rečeno oporba jer dolazi mi jedna misao, kad gledam iz zadnjeg reda sabornicu onda su mi s desne strane lijevi, a s lijeve strane desni. Kad sam ovdje onda desni su desno, lijevi su lijevo ali smatram da je ta podjela nepotrebna, da ima stručnih, poštenih, dobrih ljudi i s jedne i s druge strane i da bi trebala doći do izražaja nacionalni konsenzus u stvaranju nacionalnog projekta razvoja Hrvatske. Hvala vam lijepo na povjerenom vremenu.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Nismo puno čuli o prijedlogu zakona, ali smo čuli druge stvari pa ćemo za sada zahvalit se i objavit da smo iscrpili listu prijavljenih klubova zastupnika za raspravu o prijedlogu Zakona o pučkom pravobranitelju. Sada prelazimo na raspravu, pojedinačnu raspravu po zastupnicima u trajanju od 10 minuta. I prva za raspravu prijavila se poštovana zastupnica Sandra Petrović. Izvolite poštovana zastupnice.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče, poštovana predlagateljice zamjenice ministra pravosuđa sa suradnicom, poštovane kolegice i kolege. Evo dopustiti mi da s ove pozicije iz pojedinačne rasprave prokomentiram ovaj prijedlog Zakona o pučkom pravobranitelju koji konačno pred ovim Saborom imamo priliku raspraviti. Naime, važeći Zakon o pučkom pravobranitelju star je 20 godina, 20 godina da, od 1992. godine. Neuspjelim pokušajem donošenja novog Zakona o pučkom pravobranitelju prošle godine koji je nažalost objavljen u Narodnim novinama br. 125/11. a nikada nije stupio na snagu i tako je to utvrdio i Ustavni sud jer nije bio donesen potrebitom većinom u Hrvatskom saboru. Mi smo dobili priliku kao nova vlast da damo cjeloviti prijedlog Zakona o pučkom pravobranitelju i u Sabor nam je u proceduru uputilo Ministarstvo pravosuđa, Zakon o pučkom pravobranitelju. Smatram da je Zakon o pučkom pravobranitelju ovakav kakav je predložen bolji od onoga koji je donesen, odnosno nije donesen prošle godine. Upravo iz razloga što on ne predviđa spajanje pučkog pravobranitelja, Ureda pučkog pravobranitelja sa posebnim pravobraniteljstvima. Mi smo u izvješću, o raspravi o izvješću o radu pučkog pravobranitelja, a i ostalih pravobranitelja kao saborski zastupnici iz SDP-a ukazivali na činjenicu da bi spajanje posebnih pravobraniteljstava sa Uredom pučkog pravobranitelja u svakom slučaju moglo izazvati tzv. moje osobne pozicije, ja bih to nazvala utapanjem zaštite prava djece, prava osoba sa invaliditetom ili prava osoba kojima je povrijeđeno pravo, naravno pravo spolova. Gospodin Grubišić ispred kluba HDSSB-a je u svojoj raspravi rekao da postoje posebni pravobranitelji za djecu i žene. Dakle, ne postoji posebni pravobranitelj za žene. Postoji posebni pravobranitelj za ravnopravnost spolova kojem se može obratiti i on kao muškarac ako smatra da su mu prava kao muškarca odnosno prava na ravnopravnost spolova pred nekim tijelima povrijeđena. Smatram da je spajanje posebnih pravobranitelja – pravobranitelja za ravnopravnost spolova, osobe sa invaliditetom i djece u ovom trenutku nije oportuno. Mislilm da nije dobro raditi racionalizaciju radi racionalizacije same. Nikakve značajne uštede i nikakve značajne promjene neće se dogoditi ako, ne bi se dogodile spajanjem tih posebnih pravobraniteljstava. Možda bi eventualno unijelo nekoliko mjeseci nemira i poslagivanja sustava. U svakom slučaju mogle bi više biti oštećene osobe nego što bi im to benefita, odnosno koristi moglo donijeti. Kolega Mlakar ispred kluba HDZ-a spomenuo je zemlje koje imaju jedinstvene, odnosno pučke pravobranitelje odnosno zemlje koje nemaju predviđena posebna pravobraniteljstva. Spomenuo je jednu Finsku i jednu Dansku kao zemlje sa posebnim jedinstvenim ombudsmanom. Ja bih upozorila i skrenula pozornost na to da u Hrvatskoj prava i standard i stupanj svijesti o zaštiti prava i sloboda pojedinca nije toliko visok koliko u ovim visoko razvijenim demokratskim zemljama sa visokim standardom demokracije. Prema tome, dokle god se u tom segmentu ne budemo mogli uspoređivati sa Finskom i Danskom mislim da nije oportuno razmišljati o tome da se posebni pravobranitelji spajaju sa pučkim pravobraniteljem. Također želim pozdraviti i sa stanovišta socijaldemokratkinje, odnosno članice Socijaldemokratske partije Hrvatske ostavljanje vrijednosti koje su inkorporirane u program Socijaldemokratske partije Hrvatske su jednakost, socijalna pravda, slobode i vrijednosti demokratskog društva, međugeneracijske solidarnosti. Mislim da svakako u tom smjeru je ovaj Zakon o pučkom pravobranitelju i išao. Poštujući pučkog pravobranitelja kao opunomoćenika Hrvatskog sabora za promicanje i zaštitu ljudskih prava i sloboda utvrđenih Ustavom, zakonima i međunarodnim pravnim aktima o ljudskim pravima i slobodama ovaj zakon je svakako mislim da je poboljšao, odnosno uskladio sa promjenama Ustava koje su se u međuvremenu dogodile od stupanja na snagu zakona koji je danas na snazi od '92. godine sa nadolazećim, odnosno … [[Govornica isključena, ne čuje se.]] ojačavanjem ustavne pozicije pučkog pravobranitelja. Dopustite mi samo da još jednom samo da prokomentiram uvjete za izbor pučkog pravobranitelja koji su također inkorporirani u ovaj tekst konačnog prijedloga zakona. Naime, pučki pravobranitelj trebao bi biti pravne struke i smatram dobrim odredbu u članku 12. kojom se propisuje da jedan od zamjenika mora, najmanje jedan od zamjenika pučkog pravobranitelja mora imati završeni integrirani pred diplomski i diplomski sveučilišni studij pravne struke dok je za ostale zamjenike to nije striktno predviđeno. Dakle, oni mogu biti i nekih ostalih struka, a ne pravne. Mislim da je to za jednu određenu profesionalnost, odnosno mogućnost specijalizacije za određena područja rada pučkog pravobranitelja izuzetno važno. Što se tiče ostalih odredbi zakona one su prilično kvalitetne, kvalitetno su sastavljene. Ovdje nema nekakvih određenih primjedbi ili prijepora. Želim samo na kraju istaknuti, a to ćemo naravno imati prilike čuti i u izvješću o radu pučkog pravobranitelja da još uvijek u Hrvatskoj postoji veliki problem šutnje javnih vlasti i povrede prava građana pred institucijama javne vlasti i da su to problemi koji tište hrvatsko društvo od kad je zapravo i same države. I da su to problemi kojima se neće doskočiti na način da u ovom trenu barem, da pučki pravobranitelj podnosi kaznene prijave protiv čelnika institucija javne vlasti već se to mora raditi sustavno jačanjem svijesti građana o instituciji pučkog pravobranitelja, o osobi koja će voditi računa o njihovim pravima i jačanjem povjerenja u samu državu, odnosno u državnu upravu. Hvala vam lijepo.
Hvala. Sljedeći za raspravu Peđa Grbin, izvolite.
Zahvaljujem poštovani gospodine predsjedavajući, poštovane kolegice i kolege, poštovana zamjenice ministra. Pa evo, danas smo puno čuli o institutu pučkog pravobranitelja i o njegovoj važnosti za demokratski poredak u jednoj državi, za zaštitu ljudskih prava, prava građana i mislim da tu ne treba puno dodati. Smatram da su se pučki pravobranitelji bez obzira na to što je njihov rad bio reguliran jednim poprilično rudimentarnim zakonom u zadnjih 20 godina pokazali kao izuzetna brana prema povredi ljudskih prava i pokazali su se kao jedna od rijetkih svijetlih točki u hrvatskom političkom sustavu. I upravo zbog toga zakonu koji regulira rad pučkog pravobranitelja moramo posvetiti posebnu pažnju. Moje je mišljenje da ovaj zakon na vrlo dobar način u skladu sa Ustavom RH i izmjenama koje se toga tiču na dobar način regulira rad i položaj pučkog pravobranitelja te mu daje znatne mehanizme kojima se ojačava njegov položaj. Između ostalog imamo odredbe članka 24. i 25. Zakona koje reguliraju obveze radnih tijela da pučkom pravobranitelju dostavljaju podatke kao i mogućnosti koje pučki pravobranitelj ima u slučaju da ta tijela ne postupaju po zakonu. Međutim, ja bih ovdje zamolio kako pučkog pravobranitelja tako i nadležno ministarstvo da nakon stupanja na snagu ovog zakona posveti znatnu pozornost tome kako se javna tijela odnose prema radu pučkog pravobranitelja. Naime, kada smo raspravljali o izvješću o radu pučkog pravobranitelja uočili smo da i dalje postoje tijela koja se ne odazivaju, ne odgovaraju, ne dostavljaju informacije. U raspravi sam tada bio slobodan istaknuti takvo postupanje ali sada bih dodao još nešto. Mislim da moramo vidjeti ako se takvo postupanje nastavi da li je potrebno u ovaj zakon ugraditi i određene sankcije u vidu prekršajnih ili kaznenih odredaba kojima bi se sankcioniralo ponašanje ne samo službenika nego i čelnika određenog javnog tijela koji ne postupaju po nalogu pučkog pravobranitelja. Dakle, mi ovdje imamo situaciju da pučki pravobranitelj u osnovi samo traži očitovanje i dostavu podataka. Svako je javno tijelo to dužno učiniti i ako se primijeti da u provedbi zakona ne dostaje takvog postupanja, mislim da ćemo morati ozbiljno razmisliti o tome da u zakon dugoročno uvrstimo određene kaznene mjere kojima će se takvo ponašanje ispraviti. Ono o čemu je ovdje bilo najviše rasprave je pitanje da li je potrebno spajati institut pučkog pravobranitelja i specijalizirane pravobranitelje. Ja sam mišljenja da nije. Kolegica Petrović je prije mene istaknula primjer Danske i Finske koje imaju samo institut pučkog pravobranitelja i koje su razvijene demokracije sa velikim iskustvom u borbi za zaštitu ljudskih prava. S druge strane ja bih istaknuo primjer Švedske. Unatoč onome što smo imali prilike malo prije ovdje čuti Švedska ima specijalizirane pravobranitelje. Konkretno ima specijaliziranog pravobranitelja za diskriminaciju, ali ima i nešto o čemu bi mi isto tako mogli dugoročno razmišljati, a to je pravobranitelj za zaštitu prava potrošača. Dakle, Švedska zemlja iz koje je počeo institut pučkog pravobranitelja, zemlja koja se u cijelom svijetu doživljava kao država koja je primjer zaštite ljudskih prava svejedno smatra da je potrebno određenim segmentima društva pružiti dodatnu zaštitu pored one koja im se pruža kroz rad pučkog pravobranitelja. Mi u Hrvatskoj nažalost nismo ni blizu standarda kojeg ima u Švedskoj. Nažalost i određeni kolege zastupnici su u svojim raspravama kada smo raspravljali o izvještajima o radu specijaliziranih pravobranitelja pokazali da nisu svjesni problema koje imamo. Konkretno primjer toga je bila rasprava o ravnopravnosti spolova. I dok god u Hrvatskoj imamo takvih problema i u ovom najvišem Domu, mislim da ne smijemo niti razmišljati o tome da ukinemo institucije specijaliziranih pravobranitelja koji se moraju brinuti za prava onih osoba koje su u našem društvu i dan danas zapostavljene. Evo, s obzirom na rasprave kolega prije mene, dalje neću duljiti, samo ću ukazati na potrebu da se ipak malo izmjeni odredba o datuma stupanja na snagu jer s obzirom na termin kada se vodi ova rasprave bojim se da nam 30. lipnja nije moguć kao termin stupanja zakona na snagu. Hvala lijepo.
Hvala vama. Imamo jednu repliku, zastupnik Dražen Đurović. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedavajući. Mislim bilo bi krasno za nas da imamo još i 10 specijaliziranih pravobraniteljskih ureda za sve moguće društvene probleme, međutim mislim da bi tabalo malo sagledati i ukupnost hrvatskog stanja i hrvatskog gospodarstva i vidjeti što je za hrvatsko društvo uopće financijski više i održivo. Ljudska prava su svakako i u Hrvatskoj državi u današnjem trenutku na prihvatljivoj i na dobroj razini, međutim sada izvlačiti primjere Švedske, Danske, pa nemojmo stvarno pretjerivati. Pravobranitelj za prava potrošača? Pa gdje je pravobranitelj za prava nezaposlenih i za prava onih koji rade za 3 tisuće kuna? Mislim da bi trebalo staviti jednostavno na papir zaista koliko što košta i što Hrvatska država više može uopće isfinancirati. I u ovom prijedlogu zakona najmanje ti zamjenika. Koliko najviše zamjenik? 8, 10? Mislim da ćemo se negdje u nekom trenutku više morati zaustaviti. Mi možemo deklarativno htjet i deklarativno razvijati ali negdje ovo društvo i ovo još malo ljudi što radi neće moći to više isfinacirati sve naše lijepe želje. Prema tome, o našim lijepim željama ćemo se morati negdje konačno morati početi ograničiti našim financijskim mogućnostima. Onaj prethodni prijedlog je ipak išao prema nekoj racionalizaciji, a mogla se zadržati postojeća kvaliteta. Ovaj prijedlog ide dalje ka daljnjem povećavanju te državne administracije odnosno birokracije. Hvala.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, zastupnik Peđa Grbin. Izvolite.
Evo poštovani kolega, drago mi je da ste se vi upravo javili za repliku, jer je između ostalog i vaša diskusija kada smo raspravljali o ravnopravnosti spolova bila da, koja je ukazala na potrebu održavanja instituta pravobranitelja odnosno u konkretnom slučaju pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Poštovani kolega, i ova sadašnja vaša diskusija pokazuje vaše potpuno nerazumijevanje problema ljudskih prava i njihove zaštite. Po mojem sudu ako se mi pokazujemo nesposobnim štititi prava i drugih skupina građana ne samo ovih za koje smo osnovali posebne specijalizirane pučke pravobranitelje, onda moramo i za te skupine osnovati specijalizirane pravobranitelje jer se pokazujemo kao država koja se ne može brinuti o svojim građanima, ma koliko to koštalo da koštalo. Oprostite kolega, ali ljudska prava nemaju cijenu jer bez ljudskih prava bez obzira na to koliki su nam prihodi, mi postajemo barbarska zemlja. Hvala vam lijepa.
Imamo ispravak netočnog navoda. Izvolite.
Hvala. Ja bih ispravio navod, mislim da me je kolega pomiješao s nekim, ja se nisam javljao u okviru te rasprave. vjerojatno me pomiješao s nekim od kolega iz kluba. A ljudska prava nemaju cijenu, da.
Hvala lijepa. Imamo dalje. Za raspravu se prijavo zastupnik Domagoj Hajduković.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče Sabora. Zamjenice ministra sa suradnicom, kolegice i kolege. Ja bih se pridružio svojim kolegama u pozdravljanju ovoga zakona, prije svega što ovaj zakon doživljavam kao ojačavanje institucije pučkog pravobranitelja, a budući da su se moje kolegice i kolege prije već referirali na važnost institucije pučkog pravobranitelja ne bih predugo o tome. Također ovaj zakon, barem ja osobno i intimno doživljavam kao potvrdu opstanka, ja bih uvjetno nazvao partikularnih pravobranitelja. Zašto mislim da je to važno? Mislim da je to važno i ovo ću posebno elaborirati zbog rasprave koju smo imali priliku čuti prije, na taj način što određenim segmentima društva ili problemima s kojima se susrećemo u društvu možemo dati posebno na važnosti, odnosno možemo se posebno brinuti da bi se određeni problemi ili nazovimo ih uvjetno rizične skupine unutar društva mogle imati svoju vlastitu instituciju koja će naravno tada i stručnije i bolje o njima skrbiti. Pravobranitelj za djecu mislim da je to svima jasno, mislim da bi to posebno trebalo biti jasno svim kolegicama i kolegama koji su radili s djecom. Ja jesam i vidio sam koji su sve slučajevi zanemarivanja djece, kršenja dječjih prava, a složit ćete se sa mnom da su djeca najranjiviji segment našeg društva, da su djeca i naša budućnost i zato da ih trebamo zaštiti, da im trebamo na svaki način omogućiti konzumiranje njihovih prava, a jedno od tih prava je slobodno odrastanje, učenje itd. Osobe s invaliditetom, mislim da je to isto izuzetno bitno zbog toga što su osobe s invaliditetom osobe koje se u svakodnevnom životu susreću sa mnogim preprekama, mnogim preprekama koje mi zdrave osobe, dakle osobe koje nemamo invaliditet ne doživljavamo najčešće. Nama nekoliko stepenica nije veliki problem, ali nekoj osobi s invaliditetom to je gotovo nepremostivi problem s kojim se susreće svakoga dana. Da, mi smo donijeli različite zakonske regulative kojima smo nastojali olakšati svakodnevni život osobama s invaliditetom, ali ti se zakoni vrlo često krše. Imali smo dakle prilike čuti kada smo raspravljali o izvješću pravobraniteljice za osobe s invaliditetom kako se na nove zgrade postavljaju rampe dakle za nepokretne osobe ili teško pokretne osobe. Dok prođu postupak izdavanja uporabne dozvole nakon toga se rampa demontira i stavlja na drugi objekt da bi prošao taj isti proces. Dakle te rampe ne ostaju. To su recimo problemi na koje ukazuje pravobraniteljica u ovom slučaju i to su problemi zbog kojih ta institucija treba opstati. Složio bih se sa kolegom Grbinom da institut pravobraniteljice za ravnopravnost spolova je izuzetno bitna, posebno ako vidimo retoriku s kojom se u ovom Visokom domu raspravljalo o problemima koji su vezani za tu tematiku. No posebno bih se referirao na nešto drugo, to su također kolegice i kolege prije mene spominjali, a to je da je pučki pravobranitelj jedna ozbiljna institucija i da je nedopustivo da se određene državne institucije oglušuju na požurnice, dopise i zahtjeve od strane pučkog pravobranitelja. Kada smo raspravljali o izvješću koje nam je podnio pučki pravobranitelj tada je on sastavio listu ministarstava koje su ignorirale njegove dopise i općenito prepisku sa institucijom pučkog pravobranitelja. Također je spomenuo da to rade i mnoge jedinice lokalne samouprave i evo bilo je neke rasprave o tome da bi trebalo uvesti neke sankcije u vezi institucija koje ignoriraju pučkog pravobranitelja pa čak i pojedinaca. Moj prijedlog bi išao k tome da nam pučki pravobranitelj u sljedećem izvješću navede koje su sve institucije koje su ignorirale njegove dopise, njegove požurnice i slično te da na svojevrstan način tim, nazovimo to uvjetno tako, stupom srama pokušamo motivirati ljude, dakle ovo je prije svega moralna obveza da koje god određene resore ministarstva da u svakom slučaju ovu instituciju shvaćaju ozbiljno, jer ja je shvaćam ozbiljno i mislim da je vrlo bitna za naše društvo. Na kraju mi dozvolite da podržim ovaj zakon iz razloga koje sam naveo, dakle prije svega jačanje ove institucije jer pučki pravobranitelj je, ja bih to usudio se reći i posljednja crta obrane pa čak i jedina crta obrane za neke građane koji se u upravnim postupcima suočavaju sa nepremostivim preprekama, izuzetno dugim postupcima i drugim oblicima kršenja njihovog ljudskog prava. Kako su kolege prije mene ustvrdili, ljudska prava nemaju cijenu, a budući da ovaj zakon po mom mišljenju ide u smjeru jačanja ljudskih prava ja ću ovaj zakon svakako podržati. Hvala.
Hvala i vama. Imamo dvije replike. Prvi se javio zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite kolega.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Kolega Hajduković, ja se slažem s vama da određenim kategorijama treba dati posebnu pozornost i u tom dijelu ste govorili dakle o djeci, o pravima djece, nesporno i osoba s invaliditetom. To isto tako apsolutno držim važnim, ali vas želim podsjetiti na jednu stvar. Vi ste govorili o pristupačnosti, momentu pristupačnosti, apsolutno stoje te stvari. Ali znate koje su najveće u izvješću pravobraniteljice za osobe s invaliditetom u kom području su najveće primjedbe, u području socijalne zaštite dragi kolega. Naime, vi znate da je proračun u socijalnoj zaštiti smanjen, vi znate da zasigurno viši PDV, cijene energenata, cijene struje, plina i sve zasigurno ne doprinosi socijalnoj zaštiti osoba s invaliditetom, dodatno im dakle otežava. I zato vas pozivam da budete isto tako da pozdravljate i da budete isto tako aktivni kada se bude i u ovom dijelu raspravljalo jer zasigurno jedno djelo daleko više doprinosi nego stotinu riječi koje ćemo reći u prilog tih kategorija. Hvala lijepa.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, zastupnik Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala, potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa da kolega slažem se s vama, dakle jedna od najvećih prepreka zasigurno su socijalna prava, dakle to je i sama pravobraniteljica rekla između ostalog. No proračun se morao prilagoditi novonastaloj gospodarskoj situaciji tako da je i socijalna skrb tu morala taj dio da tako kažem prilagoditi se u okvire koji su nam zadani. Nažalost, na neke stvari ova Vlada ne može utjecati. To su cijene energenata jer su one diktirane na globalnom tržištu. Prema tome, u neku ruku dakle tu Vlada i nema puno manevarskog prostora, posebno s obzirom na gospodarske prilike. A vjerujem da će ova Vlada drugim zakonskim rješenjima, prije svega Zakonom o socijalnoj skrbi pokušati kvalitetnije riješiti prava osoba s invaliditetom dakle da one mogu na bolji način konzumirati svoja prava, da im se jasno definiraju prava i da nisu u nijednom slučaju zakinuti u svojim pravima prema dostupnim sredstvima. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Još jedna replika, zastupnica Ruža Tomašić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega, ja isto podržavam sve zakone i sve zakone o pravobraniteljima i držim da nam doista trebaju pravobranitelji, ali najveći problem je što se naši zakoni ne provode. Mi imamo u Hrvatskoj jako dobre zakone. Kada bi se, kad bi mi mogli dati jedan prijedlog zakona koji bi glasio da svak onaj koji prekrši nekakav zakon da se sam prijavi onda bi to bilo super. Ali nažalost mi dajemo i imamo nove prijedloge zakona, imamo izmjene od zakona, ali nikad ne nastojimo da se ti zakoni provode. Naši pravobranitelji nemaju tolike ovlasti. Naši pravobranitelji sada kako stvari stoje oni su jednostavno ljudima rame za plakanje jer kad pravobranitelji traže od države ili državnih tijela da im odgovore na nešto oni se ne oglase. Što oni? Pošalju dvije, tri, pet požurnica i na kraju ode u zastaru ili nitko više o tome ne razgovara. Dakle, idemo nastojati, idemo gurati da se ti zakoni provode inače su naši pravobranitelji čisto samo rame za plakanje. Hvala.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, zastupnik Domagoj Hajduković. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Da kolegice slažem se s vama pravobranitelji su uvijek zapravo jedan oblik usudio bih se reći prisiljavanja na poštivanje zakona. Ono što sam zaboravio reći u svojoj raspravi je zapravo da su nam pravobranitelji tu izuzetno korisni jer mogu utjecati na neke legislativne procese u ovom Parlamentu u smislu da daju preporuke na kraju dakle svakog izvješća. To mislim da je bitno zato što su to ljudi koji se često susreću sa zakonom u praksi. Dakle, koje su to zakonske odredbe koje se najčešće krše, koje su nedorečene, nejasne i slično i na taj način mogu davati smjernice ovom Domu prilikom donošenja izmjena i dopuna zakona koje ste spomenuli. A u svojoj raspravi sam dakle i spomenuo način na koji bi se eventualno dakle moglo razmotriti kako i na koji način poticati, odnosno kažnjavati ajde uvjetno tako rečeno institucije i pojedince koji se oglušuju o požurnice i dopise pravobranitelja. Slažem se s vama da je to ozbiljan problem. Hvala.
Hvala. Dalje za raspravu zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Na samom početku rasprave želim reći da ću podržati ovaj prijedlog Zakona o pučkom pravobranitelju i izuzetno me veseli što se sa ovim zakonom zadržava postojeći sustav koji osim pučkog pravobranitelja ima i specijalizirane pravobranitelje, odnosno pravobraniteljice za osobe s invaliditetom, za djecu i za ravnopravnost spolova. Smatram da se to u dosadašnjoj praksi pokazalo izuzetno dobrim i na neki način je posebnu pozornost javnosti skretalo upravo na probleme sa kojima se susreću ove izrazito ranjive društvene skupine. Htjela bih se osvrnuti na neke izjave koje su rečene danas tijekom ove rasprave, a odnose se na to da u svijetu prevladava praksa nekakvih općih pravobranitelja koji su ustvari zaduženi da se brinu o svim aspektima ljudskih prava. Smatram da nije to baš tako i u tom smislu ću spomenuti i nedavno održanu UN-ovu konferenciju o održivom razvoju RIO PLUS 20 koja se održala u Rio de Janeiru i gdje se također razmatralo o mogućnosti da se na razini UN-a pokrene posebna institucija pravobranitelja za zaštitu okoliša i u sklopu toga naravno da se program UN-a za zaštitu okoliša preokrene, odnosno da preraste u UN-ovu organizaciju za zaštitu okoliša, znači iz UNEP-a u UNEO. Dakle i na razini UN-a i u velikom broju drugih država u svijetu postoji praksa da se formiraju specijalni, specijalizirani pravobranitelji, odnosno pravobraniteljice za različita pitanja, odnosno problematiku ljudskih prava, a tu bih htjela naglasiti isto da je i zaštita okoliša danas svrstana u posebnu, odnosno četvrtu generaciju ljudskih prava. Sve to naravno pred izuzetno velike izazove dovlači ne samo pravobranitelje ili pravobraniteljice u RH nego i u cijelom svijetu. Njima se poslovi povećavaju, donose se nove konvencije vezane uz ljudska prava, nadograđuju se poslovi i zadaci koje oni moraju obavljati i zbog toga mislim da tu postoje dva ključna problema. Jedan od problema je naravno ona sredstva materijalna sa kojima raspolažu uredi pravobranitelja, odnosno pravobraniteljica i koji su temelj za kvalitetno obnašanje bilo kojeg posla pa tako i posla pučkog pravobranitelja, odnosno specijaliziranih pravobraniteljica. I druga stvar koja je jako važna u cijeloj ovoj priči jest također i koji su stvarni mehanizmi koji stoje na raspolaganju pučkom pravobranitelju, odnosno specijaliziranim pravobraniteljima ili pravobraniteljicama kako bi natjerala tijela javne vlasti koja ne poštuju zakone i međunarodne propise da ih se pridržavaju i da doista nešto naprave u tom pogledu. Prema ovom prijedlogu zakona čini mi se da je najjači instrument koji pučki pravobranitelj može napraviti jest da se obavijesti Hrvatski sabor i javnost i da se pokrene odgovarajući postupak protiv, znači čelniku tijela da se predloži pokretanje odgovarajućeg postupka protiv osobe koja je nesavjesnim postupanjem prouzročila povredu ustavnih i zakonskih prava. Nekako mi se čini da to nije dovoljno jaki instrument kojim bi pučki pravobranitelj mogao doista i osigurati poštivanje zakona, a nažalost imali smo priliku vidjeti iz dosadašnje prakse i na temelju Izvješća pučkog pravobranitelja dosada da ima jako puno propusta od strane tijela javnih vlasti i da tijela javne vlasti i nisu baš pretjerano kooperativna u smislu postupanja i onih preporuka koje im daje pučki pravobranitelj. Imam još jednu ovako malu dvojbu vezanu uz ovaj prijedlog zakona pa bih molila gospođu zamjenicu ministra pravosuđa da možda se referira u svojoj završnoj riječi u vezi članka 9., a koji se tiče pristupa informacijama i obaveza čuvanja tajne gdje se kaže da pučki pravobranitelj ima pravo dobiti informacije bez obzira na to što se kasnije u članku 25. u obvezi suradnje i pružanja pomoći govori o tome da su tijela javne vlasti dužna osigurati dostupnost informacija i dostaviti sve podatke, akte i drugu dokumentaciju vezanu za podnesenu pritužbu mislim da bi i članak 9. možda trebalo na neki način ojačati u tom dijelu pa reći da tijela javne vlasti imaju obavezu dostaviti informacije, a ne samo da pučki pravobranitelj ima pravo na to. U članku 22. također se govori da pučki pravobranitelj ne postupa u slučajevima u kojima se vodi sudski postupak osim ako se radi o nepotrebnom odugovlačenju postupka ili očitoj zloupotrebi ovlasti. Međutim, ne navodi se na koji način se utvrđuje da li se radi o nepotrebnom odugovlačenju postupka ili očitoj zloupotrebi ovlasti, a s obzirom da su u članku 22. kasnije ne detaljizira na koji način se to utvrđuje, bila bih zahvalna predlagateljici da malo to objasni, sve u svemu. Dakle, smatram da je ovaj zakon jedan dobar korak unaprijed i veseli me, evo ga što je Kukuriku koalicija, odnosno vladajuća koalicija održala obećanje koje je dala tijekom kampanje i ostavila specijalizirane urede pravobraniteljica. Zato što smatram da će na taj način ipak biti bolje organiziran sustav, nego da se sve to svelo pod znači pučkog pravobranitelja. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sljedeći za raspravu Draženko Pandek. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana zamjenice sa suradnicom, kolegice i kolege. Pučki pravobranitelj je ustavna kategorija, a njegova je funkcija dodatno osnažena posljednjim izmjenama Ustava, po kojima je pučki pravobranitelj dobio imunitet kao i saborski zastupnici, a na ustavnoj se razini priznaje samostalnost i neovisnost u radu. Stoga je jasno valjalo izmijeniti, odnosno donijeti potpuno novi zakonski tekst kojim se izmjenjuje zakon iz 1992. u skladu sa izmjenama Ustava, razvojem institucije, te uočavanjem potrebe za poboljšanje. Kao što je rečeno institucija ombudsmana nastala je u Švedskoj, postoji već više od 2. stoljeća i kroz ta 2. stoljeća rada ta institucija je značajno evaluirala i od tamo je prihvaćena u brojnim zemljama svijeta. Te stoga smatram da s pravom možemo tamošnji model gledati kao na svojevrsni uzor. Zato mislim da donekle ne stoje prigovori da ne bi trebali gledati kako je sada to uređeno u Švedskoj, Danskoj ili ostalim razvijenim zemljama jer ako prihvatimo do kraja taj argument tada ne bi trebali ni voditi ovu instituciju jer je ona dakle sama svoje izvorište ima u tim državama, dakle već preko 2. stoljeća. I nisu sigurno te zemlje postale takve kakve jesu zbog toga jer su pazile samo na načelo efikasnosti, dakle da ne potroše koju kunu. Jer prije 2. stoljeća Švedska možda i nije bila bogatija nego što je Hrvatska sada, ali očito da razvoj tih društvenih institucija utječe na to da i razvoj društva u cjelini se održi na jednoj naprednijoj razini. Tako u Švedskoj se tamošnja izvješća ombudsmana s velikom pažnjom čitaju, proučavaju i u tamošnjem Parlamentu Rizla i u drugim državnim organima kao i zainteresiranoj javnosti. Kroz godine svog postojanja očito je da je ta institucija dakle pomogla kao što sam rekao da i Švedska postane zemlja visokog poštivanja ljudskih i građanskih prava i društvenim uređenjem koje mnoge zemlje uzimaju za uzor. Stoga treba pozdraviti odredbe koje omogućavaju evoluiranje te institucije kod nas te proširuju ovlasti pučkog pravobranitelja na promicanje i štićenje ljudskih prava i sloboda te vladavine prava prilikom razmatranja pritužbi o postojanju nezakonitosti i nepravilnosti te proširuju nadležnost na razmatranje pritužbi na rad pravnih i fizičkih osoba. Uloga pučkog pravobranitelja nije dakle u sprečavanju onih grubih kršenja pravih građana, za takve zadaće je djelotvorniji sud. On dakle ima jednu suptilniju zadaću, on djeluje kod onih manjih, lukavijih povreda prava i sloboda građana od strane tijela javne vlasti kada ni sud ni drugi organi kontrole više ne mogu učinkovito djelovati. Radi toga pozdravljam i unošenje odredbe kojom se pučkom pravobranitelju daje jasnija ovlast da postupa čak i u slučajevima koji se vodi sudski postupak. Ako se radi dakle o nepotrebnom odugovlačenju postupka ili očitoj zloupotrebi vlasti, u tom slučaju može postupati u upravnom postupku. Eksplicitno davanje takvih ovlasti predstavlja značajno poboljšanje u odnosu za zakonski … [[Govornik se ne razumije.]] Usmjereno je na izvršenje zadaće ombudsmana koju sam prethodno spomenuo jer je odugovlačenje postupka i prečesto bilo upravo instrument povrede ustavnih ili zakonskih prava stranaka u postupku. I sam sam svojedobno imao prigode osjetiti što znači odugovlačenje s postupkom, konkretno u jednom postupku pred upravnim sudom u sporu s Ministarstvom pravosuđa gdje je pravorijek došao tek nakon 4 godine, očito prekasno za bilo kakvu efikasnu pravnu zaštitu. Tu čak svojedobno i tužba Upravnom sudu u to vrijeme nije mogla pomoći da bi zaštiti pravo na efikasnu sudsku zaštitu kod povrede prava. I ovaj zakon daje mogućnosti i neposrednog postupanja, … [[Govornik se ne razumije.]] a tu postoji mogućnost i za daljnji razvoj u budućnosti. U korist uvođenja odredbe po kojoj se po prijedlogu zakona može iznimno postupiti … [[Govornik se ne razumije.]] stvarima govori činjenica o stalnom rastu pritužaba u pravosuđu. Od 2007. do 2011. sa 276 na 397, premda pučki pravobranitelj do sad nije imao izričite nadležnosti na postupanje u svezi prigovora protiv postupanja pravosudnih tijela. Očito je, dakle da za iznimnim postupanjem u toj sferi postoji, jer ovoliki broj pritužbi na rad pravosuđa prema pučkom pravobranitelju je svojevrsni vapaj građana za zaštitu i u tim postupcima. Švedski pedant također ima mogućnost postupanja u sudskim postupcima, čak štoviše u prošlosti njegov rad je bio usmjeren u velikoj mjeri na pravosuđe i rezultati njegovog rada su bili dobri. Dakle, međunarodna praksa opravdava takvu evoluciju, po mom mišljenju i Hrvatskog ombudsmana. Iz izvješća pučkog pravobranitelja koje smo imali prilike razmatrati u ovom Saboru prije nekog vremena vidljivo je da brojna državna tijela i tijela s javnim ovlastima, kao što je već više kolega spomenuo, ne daju odgovore pučkom pravobranitelju. Tako se u izvješću navode da je čest slučaj da problem ostane neriješen pa u 173 predmeta bilo je potrebno uputiti od 1 do 5 požurnica, u čak 60 predmeta pučki pravobranitelj nije dobio odgovor niti nakon više požurnica. Stoga je dobro rješenje da je izrijekom propisano da se ovaj put čelniku tijela iz članka 4. zakona može predložiti pokretanje odgovarajućih postupaka protiv osobe koja nije poduzela odgovarajuće mjere kao i ispostavljanje obaveze izrijekom čelnika tijela o izvješćivanju pučkog pravobranitelja o pokretanju postupka zbog povrede službene dužnosti. I prije je pučki pravobranitelj mogao davati preporuke za pokretanje postupka zbog povrede službene dužnosti, ali postupak koji bi slijedio nakon ogluhe na zahtjev pučkog pravobranitelja nije bio tako detaljno propisan niti je bilo propisano sam postupak, da bi se o tome moglo izvijestiti tijelo koje dakle obavlja nadzor ili sama vlada. Bilo je isto više prijedloga usmjerenih prema, rekao bih procesnoj disciplini upravnih tijela i tijela s javnim ovlastima. Po mom mišljenju jedna od mogućnosti za to bi mogla biti izrijekom propisivanje da je, dakle oglušivanje o upit pučkog pravobranitelja teška povreda službene dužnosti, bilo u nekom Zakonu o pravima i dužnostima državnih dužnosnika, odnosno lokalnih dužnosnika, bilo u možda čak i u posebnom zakonu. U izvješću pravobranitelja za prošlu godinu nisam uspio pronaći podatak da li uopće i u koliko slučajeva je dan prijedlog za pokretanje odgovarajućeg postupka, pa iz tog zaključujem da ta aktivnost očito nije bila značajnije zastupljena što po mom mišljenju nije dobro. Stoga se nadam da će uvođenjem ovih odredbi ta aktivnost pučkog pravobranitelja biti značajnije zastupljena što ocjenjujem nužno potrebnim. Osobno volio bih vidjeti jače ovlasti pučkog pravobranitelja primjerice u izričitijem i jasnijem davanju ovlasti vršenja inspekcijskih poslova pogotovo kod slučajeva opstrukcije rada pučkog pravobranitelja od strane državnih tijela s javnim ovlastima. U švedskoj praksi primjerice ombudsman provodi 50 do 60 dana godišnje u inspekciji vlasti različitih vrsta, dakle ne samo zatvorskog sustava nego i drugih vrsta vlasti. Pozdravljam i odredbu koja pojačava i obveze pučkog pravobranitelja koja propisuje sadržaj izvješća. Kada sam svojedobno sam uputio pritužbu pučkom pravobranitelju dobio sam uljudan odgovor koji mi nije značio baš puno, jer sam bio samo izvješten da je moj prigovor proslijeđen, izviješten sam o odgovoru tijela, a bez ocjene da li je povrijeđeno moje pravo i bez ikakvog u biti drugog učinka. Sada će se pučki pravobranitelj morati jasno očitovati o povredi prava što će ga u slučaju da konstatira da je pravo povrijeđeno obvezivati na daljnje postupanje pogotovo na poštivanje odredbe članka 26. stavka 4. koji ga obvezuje da predloži pokretanje kaznenog, prekršajnog ili disciplinskog postupka ako utvrdi dakle da postoje elementi kaznenog djela prekršaja ili povreda radne discipline. Sa aspekta opreza u vezi mogućnosti ponovnog podnošenja zahtjeva za ocjenom ustavnosti ovog zakona što je bilo istaknuto i na sjednici Odbora za zakonodavstvo mislim da treba razmotriti točku 7. stavka 1. članka 11. zakona kojim se propisuje da pučki pravobranitelj ne može biti osoba koja nije obavljala javnu, političku funkciju u predstavničkim tijelima ili tijelima izvršne vlasti u posljednjih pet godina od dana obavljanja javnog poziva. Naime, svaki državljanin Republike Hrvatske ima pravo pod jednakim uvjetima sudjelovati u obavljanju javnih poslova i biti primljeni u javnu službu, a slobode i prava se mogu ograničiti samo zakonom da bi se zaštitila sloboda i prava drugih ljudi, te pravni poredak, javni moral i zdravlje. Ovdje čini mi se za izbor pučkog pravobranitelja je uzet vrlo strog kriterij koji ne postoji nigdje u usporednoj praksi, te svakako preporučujem da tu odredbu još jednom razmotrimo. Zaključno, mislim da ovaj zakon predstavlja značajnu evoluciju u odnosu na zakonski tekst iz početka devedesetih, osnažuje položaj i mogućnosti rada pučkog pravobranitelja i predstavlja dobar temelj za veći ugled i značaj institucije koju i dalje treba naravno jačati i podupirati. Zahvaljujem.
Hvala. Na naše izlaganje imamo repliku, zastupnik Dražen Đurović. Izvolite.
Pa evo zastupniče i u vašoj se raspravi provlačila teza o tome kako će sustav bolje funkcionirati ako ostane na ovaj način organiziran, dakle ako ne dolazi do ujedinjenja, ako ostanu ovi specijalizirani pučki pravobranitelji. Pitanje je zašto će taj sustav bolje funkcionirati? Zašto taj sustav ne bi bolje funkcionirao da se ti uredi spoje? Mislim da je u prvom redu za samu kvalitetu ovisi o tome koliko ti ljudi kvalitetno rade svoj posao i koliko se u tom svom radu trude. A ove stalne paralelne o Švedskoj, Danskoj, Finskoj pa mislim zašto te paralele ne povlačimo kad su ekonomska pitanja posrijedi. Pa idemo onda kad spuštamo cijene, kad raste PDV, kad uspoređujemo životni standard s troškovima života pa onda povlačimo te paralele. Pa nemojmo ih samo izvlačiti onda kada nama to odgovara, kad govorimo o nekakvim najvišim demokratskim standardima. Pa ako hoćemo biti predvodnici pa hajmo osnovati onda još deset specijaliziranih ureda pa ćemo biti predvodnici u Europi, pa ćemo deklarativno onda biti najbolji u Europi u zaštiti ljudskih prava. Mislim da se ne može i ne smije zaboraviti zašto trebamo imati ta četiri ureda, a svaki ured svoja četiri računovodstva, svaki svoje tajnice, svaki svoje djelatnike. Mislim nije to pitanje koliko toga ima već koliko kvalitetno ljudi rade svoj posao. Prema tome, i taj ured kao i mi, kao i svi ostali moramo dijeliti sudbinu trenutnog stanja ovog društva i države. Sve se mora racionalizirati pa i taj ured se mora racionalizirati što ne znači nužno da njegova kvaliteta će biti lošija. Ne mora značiti. Ali ovaj prijedlog ide zapravo daljnjem povećavanju ukupno te administracije. Hvala.
Hvala. Imamo odgovor na repliku Dražen Kopandek, izvolite.
Pa zastupniče slažem se da treba racionalizirati gdje god možemo, ali ne na uštrb onih nekih osnovnih stvari koje želimo zaštititi. Racionalizacija je moguća dakako i kroz neke druge administrativne mjere, a ne samo dakle spajanjem tih svih institucija pučkog pravobranitelja u jednu. Na ovaj način mislim da ovi pučki pravobranitelji specijalizirani zadržavaju svoj ugled, zadržavaju svoju mogućnost samostalnog nastupa čime osnažujemo njihov položaj. Mislim da se ne može reći da na ovaj način njihov položaj nije snažniji nego u slučaju kad bi bili uklopljeni u jednu instituciju. Slažem se da treba povlačiti paralele čim više između razvijenih zemalja sa Hrvatskom ne samo o ovom pitanju. Ni jednom svojom riječju nisam rekao da bi samo u ovom slučaju trebalo povući paralelu. U ovom slučaju razgovaramo o pučkom pravobranitelju. I ponovno ponavljam svoju tezu da je i razvoj građanskih civilnih pravnih institucija u tim zemljama utjecao na to da te zemlje dostignu taj stupanj razvoj na kojem su danas. Zatomljivanje tih institucija prije 200 godina vjerojatno bi otežalo i razvoj tih zemalja premda bi vjerojatno i dalje bile na većem stupnju nekakvog demokratskog društvenog razvoja od nas. Ali mislim da samo inzistirati na načelu štednje u ovom slučaju kad se govori o ljudskim pravima i zaštiti određenih kategorija osoba nije argument već naprotiv mislim da taj, štićenje i tih segmenata ljudskih prava može pridonijeti općenito društvenom pa i ekonomskom razvoju. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Dalje za raspravu Branko Vukšić, izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege evo ja ću se na prijedlog kolege Đurovića vratiti u Hrvatski sabor i govoriti iz perspektive hrvatskoga društva i Hrvatskoga parlamenta. Veliki dio svih dosadašnjih rasprava posvećen je jednoj sasvim sigurno jednom problemu koji je spajati ili ne spajati urede pravobranitelja. Da li sve staviti pod isti krov, pod istu kapu ili ne. Mislim da je osnovno pitanje imamo li uopće strategiju o tome što je zaštita ljudskih prava, što želimo s ljudskim pravima, kako branimo ljudska prava. I ono što je prije kolega Đurović govorio prvo neka temeljna prava u Hrvatskoj su ugrožena i ta temeljna prava izazivaju i prava djece, prava osoba sa invaliditetom. Imamo velikih problema u ravnopravnosti spolova, pa sasvim sigurno da imamo velikih problema u funkcioniranju Ureda pučkog pravobranitelja. Što mi danas zapravo ovim zakonom donosimo? Jeli pučki pravobranitelj moćan? Ima li on kakvu moć? To je osnovno pitanje. Sasvim je svejedno kako će to biti napisano. Mi imamo sijaset zakona koja lijepo zvuče na papiru međutim ima u svakom po neki feler. To mi govorimo rupe u zakonu, koji taj zakon pretvaraju u ništavni. Recimo, imamo Zakon o HRT-u koji se mijenja samo zbog toga da bi se mogla uprava smijeniti. Zakon je loš. Ni u završnim odredbama ni u bilo kojem drugom članu nema nikakvih sankcija ako uprava rada loše što s tom upravom ako uredništvo radi loše, što može Hrvatski sabor učiniti prema toj upravi i prema tom uredništvu? Tako i sa Uredom pučkog pravobranitelja. Što Sabor radi sada i što radio prilikom izvješća pučkog pravobranitelja? Pučki pravobranitelj dođe u Sabor jednom godišnje se obrati, Sabor ili prima na znanje ili prihvaća ono što pučki pravobranitelj kaže. I što se onda događa? Ništa. Baš ništa. Čekamo iduće izvješće, čekamo iduću godinu i uvijek isto govorimo što bi trebalo mijenjati i na koji način. I sada kada mijenjamo sada ne mijenjamo dobro. pučki pravobranitelj jest rame za plakanje, pučki pravobranitelj se tretira kao u ovom Saboru ne kao svoje vlastito tijelo nego kao strano tijelo, kao nedobrodošlo tijelo. Zapravo moć pučkog pravobranitelja izvire iz Sabora. Treba se pitati ima li Sabor moć ili je Sabor ono što mi Hrvatski laburisti često tvrdimo samo tijelo koje podiže ruke nije i glava, nego tijelo koje podiže ruke. Teško je ovdje, kolege su često u replikama nisu znale odgovarati, teško je braniti zakon kada ti ga netko nametne, propiše, a kada se s njime ne slažete i to neslaganje morate nekako uklopiti u svoju raspravu da koliko toliko imate mirnu savjest a opet morate taj zakon podržati. To je stvarno nemoguće, to je vrlo teško napraviti. Prije svega problem je u tome u Hrvatskom saboru je moć pravobranitelja izvire iz moći Hrvatskoga sabora. Ako Hrvatski sabor nema moć ako je sve u Vladi ako svu moć imamo kao što kaže prije desetak dana ovdje u hrvatskoj sabornici predsjednik Vlade gospodin Milanović, da on jest polukancelar, da u Hrvatskoj vlada polukancelarski sustav. To što je gospodin Milanović povrijedio Ustav RH čak nije nikog zabrinulo, čak nije bilo ni komentara, čak nije nitko ustao protiv toga. To je sasvim normalno da se Ustav ne poštuje, kako bi se onda poštovalo ono što pučki pravobranitelj mora ili može napraviti. Osnovno što su Hrvatski laburisti napravili dali su amandmane na ovaj zakon. Amandmani su vrlo jednostavni. Oni koji se oglušuju na zahtjev pučkog pravobranitelja trebaju snositi sankcije. Koje sankcije? Treba ih se moći smijeniti. Ako toga nema, ako nema novčanih kazni i ako nema mogućnosti smjenjivanja, taj zakon je mrtvo slovo na papiru. Nemojmo ga ni donijeti. On ništa ne znači. Kao što ste se uvjerili koliko je pučki pravobranitelj pisao tijelima uprave i samouprave i što je dobio? Ništa. Što se dogodilo tim ljudima? Ništa. I kome će se sada žaliti, tijelu koje isto tako se ponaša prema pučkom pravobranitelju kao i ona tijela koje bi on trebao kazniti. Vladi RH. Znači bez mogućnosti da ljudi koji ne poštuju upite pučkog pravobranitelja koji ne odgovaraju da snose odgovornosti ovaj zakon ne znači ništa. Sada je pitanje da se vratim na početak rasprave, treba li objediniti pod jedan krov pučko braniteljstvo, braniteljstvo općenito? Sasvim sigurno da treba. Treba racionalizirati, treba biti efikasniji pa prije svega bit će jeftinije ali bit će efikasnije. Valjda će se ti pravobranitelji dogovarati, valjda će ti pravobranitelji razgovarati o tome kako da postanu jači, kako da postanu efikasniji, kako da se obraćaju Saboru, kako da mi saborski zastupnici štitimo njihova prava i obveze ovdje u Saboru. Međutim, svodi se sve ipak čini mi se i na urede i na tajnice i na automobile i na neka posebna prava i na neke ovlasti koje se ne tiču prava onih koja bi pravobraniteljstvo trebalo braniti. Da, sasvim sigurno zašto ne bi imali i pomoćnika pučkog pravobranitelja za branitelje i za potrošače, ali to neka budu pomoćnici i odredimo koliko pomoćnika može biti. Ovaj zakon nema svrhe ako nismo napravili strategiju, a strategiju nemamo u mnogo čemu, pa tako nemamo ni strategiju o ljudskim pravima koja je osnovno temeljno pravo. Zato apeliram što znam da je samo apel, žao mi je što je ovaj zakon po hitnom postupku jer ne vidim razlog za hitnost, jer se ništa neće poslije te hitnosti dogoditi osim što ćemo opet donijeti još jedno slovo koje je mrtvo, koje je samo na papiru i za godinu dana ili možda malo prije, opet ćemo govoriti o tome kako pučki pravobranitelj nema ovlasti, kako pučkog pravobranitelja zanemaruju tijela uprave i lokalne samouprave i kako pučki pravobranitelj zapravo je rame za plakanje. A što to znači? Pa nije riječ o pučkom pravobranitelju. Riječ je o ljudima čija prava on treba štititi, riječ je o građanima RH koje ovdje u Hrvatskom saboru kažemo ne, mi ćemo donijeti jedan formalistički zakon i mi smo svoju obvezu ispunili. E pa nismo je ispunili. Dizanjem ruku u petak vi ćete ponovno se nasmijati zapravo cerekati javnosti u lice i reći, da, donijeli smo jedan zakon koji ništa ne znači. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo repliku na vaše izlaganje. Zastupnica Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Vukšiću ja se slažem s vama poglavito o hitnoj proceduri. Dakle da ovako važan zakon, zakon koji nije stupio na snagu jer je Ustavni sud rekao da nema dovoljnu većinu glasova, dakle toliko važan organski zakon, da ga sada nakon toga donosimo u hitnoj proceduru ali o tom po tom. Drugo s čime bih se složila s vašim predloženim amandmanom, svakako da treba predvidjet sankcije ukoliko hoćemo da postupanje pučkog pravobranitelja kao opunomoćenika Hrvatskog sabora ima neku težinu. A vidi se da je trebalo pustit ovaj zakon u redovitu proceduru, prije svega zato što imamo tu i niz amandmana iz samog kluba SDP-a i zastupnika SDP-a, ali i amandmana koji svakako ne idu u dobrom smjeru i koji nikako ne bi smjeli biti prihvaćeni jer svi se slažemo da pučki pravobranitelj mora biti politički sasvim neovisan od bilo koje političke opcije i samostalan u svom radu. Pa onda ovaj prijedlog zakona je određivao da kandidat za pučkog pravobranitelja ne smije biti član političke stranke i da ne smije obavljati javnu političku funkciju u predsjedničkim tijelima i tijelima izvršne vlasti u posljednjih pet godina. Klub SDP-a i zastupnici SDP-a predlažu da se ovaj stavak 7. briše, dakle da ostane da samo netko kandidat za pučkog pravobranitelja ne smije biti član političke stranke. Ako se sjećate u prethodnom zakonu je bilo predviđeno da ne smije biti član političke stranke unatrag nekoliko godina čime se potpuno politički neovisnu osobu željelo birati. Šta se ovim amandmanom omogućava, omogućava se da netko istupi iz političke stranke u kojoj je do jučer bio izuzetno politički aktivan bilo u predsjedničkom, bilo u izvršnom tijelu, da istupi iz političke stranke onog trenutka kad se kandidira za pučkog pravobranitelja ili zamjenika pučkog pravobranitelja što svakako ne bi bilo dobro i politički nepristrano.
Hvala. Imamo odgovor na vašu repliku. Zastupnik Branko Vukšić, izvolite.
Kolegice Lovrin, slažemo se u gotovo svemu. Da, najveća pogreška je ove Vlade, vlasti, Kukuriku koalicije što sve ono što i treba i što ne treba, a ima na to pravo, šalje po hitnom postupku ovdje u Sabor i što nemamo prilike, pa čak nemaju prilike ni kolege iz Kukuriku koalicije reagirati, razgovarati, nego jednostavno moraju se povinovati stranačkoj stezi. Hitni postupak je, pokazalo se, na ovom zakonu velika pogreška. I nešto ste govorili o samostalnosti pučkog pravobranitelja. Kako može pučki pravobranitelj biti samostalan ako nema nikakvu moć. On je zapravo formalno postavljena osoba, eto Švedska ima i mi imamo, mi smo odmah bok uz Švedsku. Znači mi imamo pučkog pravobranitelja. Što znači p pučki pravobranitelj kad mu se može smijati u brk načelnik općine, što znači pučki pravobranitelj. Što znači pučki pravobranitelj kad svaki načelnik bilo kojega ureda u općini, svaki činovnik u ministarstvu ne treba odgovarati na upite, ne treba slati informacije koje traži pučki pravobranitelj, ništa. Ali ako može biti smijenjen, ako može biti novčano kažnjen znači da će to napraviti jer nitko ne želi ostati bez posla i nitko ne želi uskratu na svojoj i tako maloj plaći. Ne usvoji li Vlada ove naše amandmane to samo znači ono što sam i prije rekao, da joj se fućka za pučkog pravobranitelja. Hvala.
Hvala. Nastavljamo s raspravom. Zastupnik Mladen Novak.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Uvažena zamjenice sa suradnicom, kolege zastupnici. Imao sam namjeru počet svoju pojedinačnu raspravu upravo sa ovim o čemu su pričali moje dvoje prethodnika, a to je i prije toga ustvari predstavnik Kluba zastupnika HDZ-a, potreba za hitnim postupkom. Ne vidim svrhu s obzirom da su svi, ali bukvalno svi, ne vjerujem da sam nekog propustio, sve i jedan govornik koji je danas govorio dal u ime kluba, dal u svoje ime u pojedinačnim raspravama svi su naglašavali važnost ove institucije, ustavnu kategoriju, koliko je to bitno za građane Republike Hrvatske, koji standard želimo postići i na kraju sve skupa mora ići u hitnu proceduru. To stvarno jedno s drugim nije spojivo i definitivno mislim da u krivom pravcu se krenulo. Ne vidim zbog čega neke stvari se moraju lomit preko koljena samo zato da bi se dokazalo da vladajuća koalicija ima apsolutnu većinu i da može napravit što hoće. Svjesni smo toga svi, svjesni su toga i građani, ali nije bit svega, možda ima neki pametan prijedlog čuti i s ove druge strane bez obzira što je opozicija, pa nemojte sve baš na tako nakaradan način radit. Ono što se dosta provlačilo kroz sve ove rasprave su pripajanja, pripajanja specijaliziranih pravobranitelja sa pučkim pravobraniteljem. Čisto kao napomena, pučki pravobranitelj je ustavna kategorija, ovi pravobranitelji su zakonska kategorija. Samim tim mislim da se diže i njihov nivo kategorije, odnosno njihova kategorija i oni snose dio toga i zašto ne bi i oni postali zamjenici pravobranitelja po ovim resorima koje saa pokrivaju, odnosno po ovim specijalnostima koje sada pokrivaju. Osim što je kolega napomenuo i apsolutno se slažem s tim, sam organizacijski oblik nije presudan za kvalitetu rada. To su najobičnije floskule. Netko je tu izjavio da ljudska prava nemaju cijenu, ma nemaju cijenu ali nemojte brkat to jedno s drugim nema veze. Nisu u pitanju način organiziranja, način rada, kvaliteta rada, nema veze u ovom slučaju sa ljudski pravima. To se samo eto sad kao floskula ubacuje u priču, a uopće nema mjesta u toj priči. Kolegica Tomašić, gospođa Tomašić je izjavila baš zgodno da bi trebalo uvrstit jedan zakon koji bi obvezivao sve nas da prijavimo sami sebe ako kršimo neki zakon. To je budimo realni malo utopistički. Ali ono što je realno, ako želimo da pučki pravobranitelj i svi ostali pravobranitelji da imaju težinu, da imaju neku snagu, da imaju moć, onda prihvatimo ona dva amandmana koja je predložio klub Laburista, a u rasprava kolege iz SDP-a su upravo išli u tom pravcu da je to nužno da bi mu se omogućio kvalitetan rad. Što vrijedi ako ministarstvo bez obzira koje uskrati informaciju pučkom pravobranitelju i on dostavlja mišljenje Vladi da eto ministar koji sjedi u toj istoj Vladi nije postupio po onome što je njegova zakonska obaveza. Točno kadija te tuži, kadija ti sudi i nema od toga koristi. Prije nekoliko mjeseci ovdje je uvaženi kolega Stazić u jednoj dosta žučnoj raspravi rekao prošla su vremena koja je nametnuo, odnosno način rada koji je nametnuo HDZ, mi sad preuzimamo političku odgovornost i imat ćemo političku odgovornost i ministar koji je nešto krivo napravio, odnosno njegov čovjek kojega on imenuje ako nešto krivo napravi političku odgovornost će snositi i ministar. Ajmo uvrstiti u ovu kategoriju sad i političku odgovornost. Pa zašto ne bi netko tko je uskratio dva puta informaciju pučkom pravobranitelju, a koja je, što mu je dužnost, zbog čega ne bi, normalno na intervenciju pučkog pravobranitelja, zbog čega se ne bi pokrenuo opoziv tog ministra, tog načelnika općine i nije bitno, gradonačelnika, svakog onog koji krši to? Da bi pučki pravobranitelj mogao raditi mora mu na ovim nivoima kao što su spominjane Švedska, Danska, Finska i sve ostale skandinavske zemlje treba mu dati i instrument da to može raditi, treba mu dati alat. Mi imamo sad priliku da mu damo alat da uvrstimo ova dva amandmana i samim tim ja mislim da sasvim drugačije bi se postupalo i svi odnosili prema tome. Kolega Grubišić je spomenuo i sporni detalj oko broja zamjenika, najmanje tri. Pa neću biti zločest pa reći da se tu ostavlja mogućnost za smanjenje broja nezaposlenih, ali stvarno neozbiljna konstatacija najmanje tri. Pa valjda se nešto ograničava na najviše, a ne najmanje. Najmanje 3 i sad da li će to biti ono imam ja svog kuma, imam nekog rođaka pa ajmo ga ubaciti. Ima adekvatnu stručnu spremu pa ćemo proširiti jer mi nitko nije limitirao. Malo, ako ništa drugo, barem je neozbiljno. I što se tiče još opet uvažena zastupnica Tomašić je konstatirala da je pučki pravobranitelj ustvari samo rame za plakanje građanima. Međutim, ja sam stekao dojam i da je ovaj Sabor njemu isto tako rame za plakanje jer se svelo to da smo ovdje čuli i pet preporuka, sto jadikovki i nit mi što možemo napraviti po tome nit on što može napraviti po tome jer jednostavno nije Sabor taj koji odlučuje, odlučuje Vlada. Vlada može predložiti određene stvari i onda vidimo da dobivamo tu i izmjene, odnosno prijedloge amandmana iz ove strukture pa čisto sumnjam da će nešto biti prihvaćeno. Ali malo ozbiljnosti možda ne bi škodilo i u tom dijelu. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Na vaše izlaganje imamo 5 replika. Prvi se javio zastupnik Branko Vukšić. Izvolite.
Evo poštovani kolega Novak da pravobraniteljstvo bi bilo jače da je ujedinjeno, recimo da ima zajedničku stručnu službu, da ima zajednički tim pravnika, znači da rade zajedno, da imaju zajedničku strategiju. Prije vas je rekla kolegica Holy da bi dugoročno trebalo razmisliti o sankcijama i još nekoliko kolega iz kukuriku koalicije je reklo da bi trebalo razmisliti o sankcijama. Zašto razmišljati o sankcijama kad imate papir na stolu? Samo ga pročitajte, taj papir, i dignite ruke za jer je upravo, Hrvatski laburisti su predložili ono što ste vi govorili. I ovo o čemu ste i vi govorili o najmanje tri pomoćnika zamjenika pučkog pravobranitelja. U ovakvom sustavu s ovakvim ovlastima i s ovakvim utjecajem u društvu ne treba nijedan. Ali porazmislite o tome da povučete zakon iz procedure, da ga ne izglasamo i da ga ispravite, nadopunite i da napravimo jedan ozbiljan zakon koji će stvarno biti ne zbog pučkog pravobranitelja nego zbog građana RH. Hvala.
Hvala. Imamo dalje repliku, zastupnik Dražen Đurović. Izvolite.
Hvala. Evo ja se nisam stigao zapravo javiti i zastupniku Vukšiću za repliku pa evo javljam se i Novaku, podržao bih zapravo rasprave i jednoga i drugoga i moja su razmišljanja u sličnom zapravo smjeru. Dakle, sama kvaliteta i ovlasti pučkog pravobranitelja ni na koji način se ne promiču s ovim prijedlogom zakona, ali se zapravo dodatno promiče i povećava taj administrativni državni neučinkoviti aparat. I sigurno da bi taj ured da je objedinjen, da su mu dane ovlasti i da se bavi svim segmentima što su danas specijalizirani pravobranitelji bio učinkovitiji i jači i praktički na bolji način mogao stati nasuprot svim onima koji krše ljudska prava neovisno o čemu se tu radilo. A s druge pak strane gotovo je smiješno u obrazloženju prijedloga zakona da se navodi kako predstavnici specijaliziranih ovih pravobraniteljstava smatraju da je bolje da oni ostanu. Pa naravno da je bolje da oni ostanu kad mislim da oni u dobroj mjeri zapravo više razmišljaju o svojoj poziciji kao osoba koja je svakako bolja tako nego kad bi bili pridodani jednom uredu. Ali taj bi ured mogao biti i bolji i uspješniji i učinkovitiji i funkcionalniji i kada bi se dodale još ove određene stegovne odredbe za prekršitelje mjera koje propisuje pučki pravobranitelj tada bi konačno taj pučki pravobranitelj mogao biti učinkovitiji u svom radu, odnosno ukupno bi taj ured mogao biti učinkovitiji. I ponovno se vraćam na ekonomsko pitanje – zašto? Pa zbog toga što netko je spominjao opet se vraćam na Švedsku i na Dansku i na te države pa sve one na neki način prikazuju financijske učinke neke mjere. Pa možda bi i naši zakonodavci također trebali prikazivati financijske učinke određenih mjera ili kako bi te mjere izgledale u nekom drugom obliku. Hvala.
Hvala. Imamo odgovor, zastupnik Mladen Novak. Izvolite.
Hvala lijepo. Iskreno rečeno javio sam se za odgovor na osnovu vašeg početka kad ste rekli da je organizacijski oblik nije bitan, odnosno nije presudan za kvalitetu rada što pučkog pravobranitelja što ovih specijaliziranih pravobranitelja. Htio sam napomenuti da u suštini postoji onaj instrument koji smo mi predložili, a to su i kaznena i politička odgovornost koja bi dodatno, ne dodatno nego ustvari to je jedini instrumenat koji garantira da će kvaliteta tog rada imati neki povratni efekat. Hvala lijepa.
Hvala. Dalje za repliku zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Poštovani kolega Novak dobro ste zamijetili da pučki pravobranitelj u određenim okolnostima bi trebao reagirati i u smislu određenih da kažem ekscesa ili izjava ili radnji koje struktura vlasti može izreći ili učiniti i izvršiti. Evo primjera, samo da budem egzaktan. Naime, recite mi da li bi pučki pravobranitelj trebao reagirati na izjavu da su seljaci paraziti? Koja je javno izrečena, nadalje, pitanje evo druge izjave, etička neutralnost kod smrti dvoje ljudi, da bi trebala biti etički neutralan. Dakle, to je ono što ste vi govorili o nekakvoj političkoj odgovornosti i političkom, dakle radi, sve se tiče politike pa i pučki pravobranitelj. Da ne bi ovakvi she happens ispadali malo, malo iz vladajući struktura i onih koji vode i ovu državu ali i tijela lokalne i regionalne samouprave. I još nešto, kad ste govorili o ono najmanje 3, to sam ja prvi potegnu za govornicom, najmanje 3 zamjenika. Pitam se i pitate se očito i vi, neće li to biti po onom Vinkovićevom "Kume jel ti mali završio pravo, imam mjesto zamjenika pučkog pravobranitelja, pa neka dođe." Hvala lijepo.
Hvala. Imamo odgovor, zastupnik Mladen Novak. Izvolite.
Hvala lijepo. S obzirom da mi je postavljeno pitanje dal bi pučki pravobranitelj trebao reagirati u sad ste naveli nekoliko slučajeva gdje je, gdje su povrijeđena prava građana, odnosno čak što više ovo je čisto omalovažavanje. Pa sad bi ja, ma da znam da mi ne možete odgovoriti, a sad bi ja vas pitao a ima li svrhe da on reagira kad ne može ništa napravit, kad nema nikakvog efekta, kad nikakve reakcije neće ishodit koja bi stvarne pomake neke omogućila. Sve će se svest na to da će on konstatirati da na žalost ga ignorira premijer koji je upotrijebio jednu od tih izjava i kome će se žalit, Vladi? Mislim, ili određeni ministar ako se žali, onda se žali Vladi u kojoj sjedi taj isti ministar. Nikakve ne postoje ni kaznene ni političke odgovornosti. Prema tome nisam baš siguran dal ima i svrhe da netko nešto poduzima po sadašnjem zakonu, a i po prijedlogu ovog novog ako se ne usvoje ovi naši amandmani. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Sljedeći za repliku zastupnik Draženko Pandek. Izvolite.
Zahvaljujem. Osvrnuo bi se na ove učestale kritike o određivanju tri ili više pomoćnika pučkog pravobranitelja. Naime, koliko sam ja bio prisutan na Odboru za zakonodavstvo, prilikom produženja je rečeno da je upravo iz ureda pučkog pravobranitelja dana sugestija da se ne ograničava broj jer institucija pučkog pravobranitelja evoluira ona se razvija. A vidjeli smo i kroz povijesni razvoj u dva stoljeća ona je, od onog početka 1809. u Švedskoj značajno evoluirala, značajno se mijenjala. Tako i ovdje u skladu sad s novim zakonom pučki pravobranitelj će moć ipak, bez obzira što vi tvrdite suprotno, imat ojačane ovlasti, odgovornost čelnika tijela je jača, pojačana, jače je utvrđena. U daljnjoj evoluciji možda bude i postrožena, ovisi. U Švedskoj recimo gotovo da nema nekog, neke velike sankcije, nisu propisani čak ni uvjeti da se osvrne na ono što je gospođa Lovrin govorila. Nisu propisani ni uvjeti koje mora ispunjavati pučki pravobranitelj za izbor u smislu da mora biti, da mora biti diplomirani pravnik jer je tamo uobičajeno u praksi da bude to jedan od čelnika, nekadašnjih čelnika nekog visokog sudskog tijela. S tim u vezi iskoristio bi priliku da se osvrnem i na ovo od gospođe Lovrin, koja je u svojoj replici iskoristila za raspravu i osvrnula se na to da, pa i vi ste se također osvrnuli na to u smislu toga da je…
Kolega replicirate zastupniku Novaku.
Točno, repliciram, ali se nadovezujem i na ono što je prije rečeno…
Ne možete se nadovezivati, kršite Poslovnik. Molim vas koncentrirajte se na repliku gospodinu Novaku.
Dakle, htio bi istaknuti u svrhu pobijanja navoda da je i ova odredba kojoj je amandman upućen, da je u svrhu politizacije da se omogući bivšim članovima političkih stranaka, ili političkih tijela, dakle da oni, da oni mogu doći na položaj pučkog pravobranitelja. Jer sam upravo, to je bio moj jedan inicijativa i prijedlog na Odbor za zakonodavstvo, na aspekte ustavne dakle odredbe da je svaki javni položaj i svaka javna funkcija dostojna svim građanima Republike Hrvatske pod jednakim uvjetima, postajala opasnost dakle da se to na Ustavnom sudu pobija.
Vrijeme, kolega. Hvala kolega. Imamo slijedeći, imamo odgovor na repliku. Zastupnik Mladen Novak. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega ja nemam ništa protiv toga da se osnaži pozicija pučkog pravobranitelja, ali to nema veza sa brojem zamjenika. To jedno s drugim nema nikakve veze, to ima samo veze sad malo s ironijom. Ima veze sa nastupom kolege Vinkovića, kad je zvao kuma. Čim nemate preciziranu nikakvu granicu, čim je to u nedogled onda mislim da nema veze baš s ničim i da je, budimo iskreni pa recimo, šta ja znam ima nekoliko segmenata pa ok, ima 5, 5 određenih zamjenika i pokrivat će 5 područja i to je to. Al sad ovo ima samo ograničenje s donje strane, a s gornje nema, samo nebo granica, to stvarno nema smisla. Hvala.
I još jedna replika, zastupnik Željko Kolar. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Novak je u svom izlaganju rekao i ponovio što su još mnogi drugi kolege rekli da zapravo sustav i organizacija nije bitna, mi mislimo samo suprotno da je vrlo bitna i da je zapravo ključ. I ako stvorimo dobar sustav, to znači da će se poštivati Ustav i zakoni Republike Hrvatske. Bez obzira o kojem segmentu se radi, sustav je vrlo bitan, Iako imate dobro posložen sustav, zapravo je i nebitno tko obavlja posao, koja je stranka na vlasti, sasvim je nebitno jer sustav funkcionira. Mi moram težiti tome da u Republici Hrvatskoj sustav funkcionira da zakone koje donosi Sabor Republike Hrvatske da se oni provode i takvu poruku mi iz sabornice moramo slati. Zakoni koje mi donosimo moraju se provoditi, to je jedna stvar, a druga stvar pozivati se na to da ako čelnik jedinice lokalne samouprave ili regionalne ne odgovori pučkom pravobranitelju pa će biti sankcija zbog toga da će se on smijeniti. Jer … [[Govornik se ne razumije.]] znate kakav mi imamo zakon na koji način su čelnici jedinice lokalne samouprave birani i da je prema sadašnjem zakonu su praktički gradonačelnici i načelnici nesmjenjivi. I da smo govorili da taj odnos zakonodavnog tijela, znači općinskog vijeća, ili gradskog vijeća sa načelnikom i gradonačelnikom nije dobro uređen i da ga jedino možemo birati referendumom. Znači nije to dobro. Hvala lijepa.
Hvala. Možda samo jedno pojašnjenje uputio bi vezano za pučko pravobraniteljstvo, pučkog u zakon, članak Ustava, članak 93. Sve je jasno. Hvala. Nastavljamo s raspravom. Zastupnik Ante Babić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana zamjenice ministra, kolegice i kolege. Opće poznata je činjenica da je Zakon o pučkom pravobranitelju na dnevnom redu Hrvatskog sabora samo zbog toga što je prošle godine donijet sa nedovoljnom većinom glasova saborskih zastupnika, te je odlukom Ustavnog suda utvrđeno da isti ne može stupiti na snagu prije nego se donese većinom glasova zastupnika u Hrvatskom saboru s obzirom da se radi o organskom zakonu. Krajnji rok donošenja ovog zakona je 30.6. ove godine. Znači u subotu, u petak bi ga trebali izglasati. Kao što je poznato taj zakon je predviđao sveobuhvatno preustrojstvo pučkog pravobraniteljstva u Republici Hrvatskoj tako da bi i postojeća posebna pravobraniteljstva za djecu, ravnopravnost spolova i za osobe sa invaliditetom bile u nadležnosti pučkog pravobranitelja. Smisao i razlog takvog rješenja proizlazio je iz potrebe ne samo racionalizacije, nego i jačanja opće društvene prepoznatljivosti institucije pučkog pravobraniteljstva, a isto je bilo na tragu pariških načela koja su donesena još 1991. godine na Prvoj međunarodnoj konferenciji nacionalnih institucija za promicanje i zaštitu temeljnih prava. Osim toga, za jedinstvenu instituciju pučkog pravobranitelja zalagali su se i pravobranitelji centralne i istočne Europe i povjerenik za ljudska prava u Vijeću Europe još 2000. godine držeći da bi postojanje specijaliziranih pravobranitelja moglo oslabiti opće pravobranitelje, te izazvati zbunjenost javnosti, a što je upravo slučaj kao što smo čuli u današnjim raspravama u Republici Hrvatskoj. Isto tako, rečeno je da bi u razdoblju tranzicije i financijske nesigurnosti bilo racionalno usmjeriti sva raspoloživa sredstva na Ured postojećeg nacionalnog pravobranitelja, te imenovati zamjenike za specifična pitanja. Kada govorimo o razlozima financijske nesigurnosti i potreba racionalizacije ne moram posebno isticati da su ti razlozi prisutniji danas nego što su bili 2000. godine s obzirom na gospodarsku situaciju. A da je institucija pučkog pravobranitelja još uvijek neprepoznatljiva kao središnje tijelo nadležno za suzbijanje diskriminacije po bilo kojoj osnovi pokazuje i recentno istraživanje javnog mišljenja koji je proveo Ured pučkog pravobranitelja upravo na stranicama ombudsmana.hr u ispitivanjima javnoga mnijenja iz koga proizlazi da je još uvijek prevelik broj građana koji u pučkom pravobranitelju zapravo ne prepoznaju instituciju kome bi se obratili u slučaju diskriminacije. Ovaj Zakon po svemu sudeći neće bitno promijeniti postojeće stanje niti će biti korak ili bolje rečeno koračić u racionalizaciji institucija državne uprave. Dapače, ovaj zakon otvara mogućnost gomilanja zamjenika pučkog pravobranitelja, jer svojim člankom 12. stavak 1. utvrđuje da pučki pravobranitelj ima najmanje tri zamjenika, dok je važećim zakonom utvrđeno da pučki pravobranitelj ima tri zamjenika. Što znači ovo najmanje tri? Znači li da ćemo sutra imati pet, šest ili ne znam koliko zamjenika pučkog pravobranitelja. Znajući da je ovo Konačni prijedlog zakona o pučkom pravobranitelju i da je saborska većina po svemu sudeći se odlučila za ovakav način organiziranja institucije pučkog pravobraniteljstva u Republici Hrvatskoj, da se zapravo događa promjena tek radi promjene, a da se suštinski i bitno ništa ne mijenja. To predlažem da se barem broj zamjenika pučkog pravobranitelja zadrži na sadašnjem broju da ne bi institucije zamjenika pučkog pravobranitelja bile način i mjesto za zbrinjavanje zaslužnih stranačkih kadrova. Zahvaljujem.
Hvala i vama. Imamo repliku, zastupnik Boro Grubišić, izvolite.
Lijepo ste to izrekli. Naime, rekli ste ovako uloga pučkog pravobranitelja do sada je zapravo bila neprepoznatljiva, citiram. Dakle, što je tome dojmu građana doprinijelo? Doprinijelo je to da krajnji rezultat, dakle učinkovitost izvida i ostalih mjera pučkog pravobranitelja nisu dovela do očekivanih rezultata onih koji su se obratili pučkom pravobranitelju, pa onda imamo rezultate da je godišnje 430 ljudi se obratilo pučkom ili osoba obratilo pučkom pravobranitelju, a to na 4 milijuna i 300000 stanovnika je nula cijelih nula ne znam koliko jedan posto. Za očekivati je u državi u kojoj još uvijek vlada nepotizam, klijentelizam, korupcija i svi ostali oblici da kažem kršenja tih građanskih i ljudskih prava da taj broj bude daleko veći. Ali na žalost pučki pravobranitelj sa svojim pomoćnicima ili zamjenicima koji će biti ne znam koliko bit će po Vinkovićevom poučku halo kume će i dalje ostati najvjerojatnije na nekoliko stotina prijava, podnesaka pučkom pravobranitelju pa se onda pitamo čemu zapravo ako je to neučinkovito čemu uopće služi državi Hrvatskoj. Rekao sam jedanput ovdje da je to zapravo jedan pravni fikus. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Nemamo odgovora. Sljedeći zastupnik Deneš Šoja. Nema ga, gubi pravo na raspravu. S time smo završili. Molio bih zamjenicu ministra Sandru Artuković-Kunšt. Izvolite.
Hvala vam lijepo. Poštovane zastupnice i zastupnici, hvala lijepo za raspravu. Ukratko ću se osvrnuti na ovo što ste rekli, a prije toga naglasiti svoj osobni utisak i stav. Dakle, meni je bilo iznimno zadovoljstvo raditi na prijedlogu ovoga zakona jer je on posljedica aktivnosti, dobre prakse rada. Osporit ću ovu tvrdnju i prepoznatljivosti rada pučkog pravobranitelja i ne samo njega nego i posebnih pravobraniteljica. Dakle, u odnosu na zakon koji je na snazi iz '92. mi donosimo, odnosno predlažemo ovaj zakon na temelju činjenice da pučki pravobranitelj radi svoj posao. Ovaj zakon se ne donosi da bi mi unaprijed nešto uredili, nego da bi njegovu praksu normativno, okvirno stavili u određene okvire i da bi pružili uređeni sustav kao što je rečeno za daljnje postupanje. I upravo je rad pučkog pravobranitelja i posebnih pravobranitelja dokaz da uz normativni okvir treba pružiti i određenu aktivnosti, angažman, energiju i rad i zalaganje, a teško ćete osporiti činjenicu da i posebna pravobraniteljica i pučki pravobranitelj to čine. Oni to svakako čine. U odnosu na ovo pitanje koje se ponavlja glede odluke da li spojiti ili ne spojiti, ja ću dodati još tri razloga koja nisu spominjali, ja mislim da su jako važna. Dakle, onaj tko se poziva na racionalizaciju s tvrdnjom da bi spajanje pravobranitelja dovelo do određene uštede bi u vezi toga trebao podnijeti određeni izračune i analize. Takvih analiza nismo vidjeli niti u prethodnom prijedlogu iz 2011. niti sada. Dakle, samo normativno određivanje da će se nešto spojiti ne znači da će se automatski izvršiti uštede. Drugi razlog koji je izuzetno važan, mislim da je čak i najvažniji, mi prava građana i prava ugroženih skupina ne smatramo instrumentom koji se postiže kojim smo se služili da bi zatvorili neka poglavlja i da bi završili pregovore. Kada smo imali pregovore imali smo određene preporuke što treba učiniti, kako treba određene institucije osnažiti. Pa smo tako imali preporuku za osnaživanje Ureda za ravnopravnost spolova glede prava žena u odnosu na rad i u odnosu na poglavlje 19. To poglavlje smo zatvorili, tu obvezu smo prihvatili a sada smo na ideji da posebnu pravobraniteljicu za ravnopravnost spolova spajamo sa pučkim pravobraniteljem. Mislim da to nije ono čemu smo težili u pregovorima i da to dokazuje da naša ozbiljnost u pristupnim pregovorima nije do kraja provedena. Treći razlog koji smo djelomično spomenuli, a jako je važan tiče se ekonomske krize i tiče se činjenice da upravo ove kategorije stanovništva koje imaju sada posebne pravobranitelje, dakle invalidi, osobe u odnosu na spol bez obzir gdje su i djeca u kriznim situacijama postaju prve žrtve diskriminacije ili nepravednog postupanja. I upravo zato što su sada ovakva stanja krizna pred nama njihova zaštita smatra se nužnom. Hitnost postupka je nešto na čemu inzistiramo upravo zbog vaših zadataka. Dakle, mandat pučkom pravobranitelju ističe u studenom ove godine, Sabor je već sada trebao pokrenuti postupak za izbor novog pravobranitelja. Napomenut ću u primjeni je zakon iz '92. Ako želimo osnažiti njegovu funkciju onda bi bilo dobro da i izbor i da novoizabarani pravobranitelj djeluje po zakonu koji je usklađen sa Ustavom. I to je po meni osnovni razlog hitnosti, a tiče se onog z+što smo obrazložili zaštite ljudskih prava u punom smislu onako kako Ustav nalaže. Bilo je pitanja oko sankcioniranja na neodgovaranje na pritužbe pučkog pravobranitelja. Da, tijekom rada radne grupe izradili smo i varijantu koja je uključivala prekršajne odredbe i koja je u tom smisli sankcioniranja nosila određene novote dakle mogućnost da se na taj način regulira odnos javnopravnih tijela prema pučkom pravobranitelju. No, međutim na kraju je prevladao stav da još uvijek ima prostora za osvješćivanje svih građana pa i naravno djelatnika javnopravnih tijela o značaju zaštite ljudskih prava i o funkciji pučkog pravobranitelja. Svjedoci smo i to nerijetko da i sama sankcija prekršajna neće dovesti do onoga što se zove svijest o potrebi za zaštitu ljudskih prava. Dakle, netko će možda u tišini platiti prekršajnu kaznu i nastavit će po starom. I to nije rijetki slučaj. Dakle, ovdje smo htjeli doći do one razine koja u vezi te često spominjane Švedske postoji, dakle da imamo vlastitu odgovornost bez sankcije dakle da iz samih sebe izvučemo obvezu da poštujemo ono što se zahtjeva u odnosu na zaštitu ljudskih prava dakle da na našu obvezu da se očitujemo i da pučkom pravobranitelju pružimo sve ono što treba da bi obavio posao do kraja u zaštiti ljudskih prava. Dakle, postoji ona zadnja kategorija obraćanje Vladi i politička odgovornost, da, prava politička odgovornost s kojom tek sada pomalo stječemo iskustva. Do sada je nismo realno imali u našem političkom životu ali ja vjerujem da ćemo ju imati i politička odgovornost će uistinu pokazati u kojem smjeru zapravo želimo ići. Mi ćemo se u odnosu na amandmane kojih ima dosta i to uopće ne smatram nikakvom zaprekom, dapače drago mi je da smo izazvali reakciju i da imamo toliko amandmana koje ćemo razmotriti, sada već vidim neke ćemo prihvatiti neke nećemo ali u svakom slučaju o tome ćemo se detaljno očitovati u petak. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. Zaključno nitko. Time zaključujem raspravu, glasovat ćemo kada se stvore uvjeti.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče.
Ja ću vam govoriti. Prvo je Klub zastupnika SDP-a na članak 7. stavak3. iza riječi pravičnosti dodaje se zarez i riječi jednakosti.
Predlagatelj prihvaća ovaj amandman.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio prijedloga. Drugi amandman zastupnice Ingrid Antičević-Marinović, povučen. Hvala lijepa. Treći amandman je zastupnika Furia Radina na članak 9.stavak 1.
Predlagatelj ovaj amandman ne prihvaća, pa ako dozvolite ja bih sada iznijela obrazloženje.
Izvolite.
Odredba članka 9. Konačnog prijedloga zakona usklađena je sa odredbama zakona koje uređuje pravo na pristup informacijama i na tajnost podataka i to sa odredbama članka 8. stavka 1. Zakona o pravu na pristup informacijama i članka 18. stavka 1. i članaka 20. Zakona o tajnosti podataka. Ovi zakoni su u odnosu na predloženi Zakon o pučkom pravobranitelju tzv. lex specialis. Predložena odredba ne ograničava pravo pučkom pravobranitelju na pribavljanje informacija bilo koje vrste i stupnja tajnosti zaštite budući da je pučki pravobranitelj ovlašten to pravo ostvariti sukladno odredbi članka 18. Zakona o tajnosti podataka, a za neograničeno pravo pristupa pučkog pravobranitelja klasificiranim podacima potreba bi bila intervencija u članak 20. Zakona o tajnosti podataka kako bi se izbjegao sukob važenja različitih pravnih pravila koja uređuju isto pravo i u trenutku toga sukoba prevladao bi lex specialis pa bi se onda taj trebao mijenjati a ne Zakon o pučkom pravobranitelju.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Furio Radin.
cijelo ovo obrazloženje bi držalo vodu ako ta odredba koju ja sada predlažem kao amandman ne bi bila sadržana u prošlom zakonu 2011.godine. znači ona je bila sadržana u Zakonu o pučkom pravobranitelju iz 2011.godine. Od tada nije puno toga promijenjeno. Ja mislim da ovoj Vladi i ovom Saboru nije u interesu da činimo korake natrag u radu pravobranitelja pučkog. I molim glasanje.
Hvala lijepa. Možemo se izjasniti dizanjem ruke. Tko je za amandman zastupnika Furia Radina kojeg Vlada ne prihvaća? Hvala lijepa. Konstatiram da nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 4 Kluba zastupnika SDP-a na članak 11.?
Predlagatelj prihvaća.
Hvala lijepa. Amandman broj 5 je povučen. Idemo na amandman broj 6 Kluba zastupnika HSU-a stavak 2.na članak 12.?
Predlagatelj ovaj amandman ne prihvaća sa sljedećim obrazloženjem. Predloženim amandmanom želi se otkloniti navodna nejasnoća jeli kandidat za pučkog pravobranitelja dužan u roku od 30 dana od isteka roka za prijavu na javni poziv za izbor pučkog pravobranitelja predložiti zamjenike. Dakle i onda kada još pučki pravobranitelj nije izabran ili je pučki pravobranitelj dužan uputiti javni poziv za prijavu kandidata za zamjenike pučkog pravobranitelja. I tek istekom 30 dana od roka za prijavu na javni poziv za zamjenike pučkog pravobranitelja predložiti Saboru osobu za funkcije zamjenika. Obzirom da iz članka 12. stavak 2. Konačnog prijedloga zakona jasno proizlazi da će pučki pravobranitelj predložiti Hrvatskom saboru kandidate za zamjenike pučkog pravobranitelja u roku od 30 dana od isteka roka za javni poziv nikako se ne može tumačiti da će kandidati za pučkog pravobranitelja predložiti zamjenike niti se rok od 30 od isteka roka za javni poziv može povezivati sa rokom za prijavu na javni poziv za izbor pučkog pravobranitelja.
Hvala lijepa. Predstavnik kluba, poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Uvažena zamjenice, ja bih htio vjerovat da ovo što ste rekli je istina i to je ako pogledate članak 12. zasebno i članak 34. zasebno. On svaki zasebno je vrlo jasan, međutim ako ih stavite u suodnos ta jasnoća prestaje, ako stavite ta dva članka u suodnos. Dakle naša namjera je bila ne da bi pojedinačni članak pojašnjavali nego da bi u tumačenju suodnosa članka 12. i članka 34. cijela slika bila jasna, a inače ne dvojimo da je članak posebno 12. i članak posebno 34. poprilično precizan, međutim kad ih stavite skupa ne klapaju. Međutim gledajte, ja neću tražit preglasavanje, ako je vama dobro i meni će biti, samo bojim se da imam jednu načelnu primjedbu da gledajte, ovlašteniku Hrvatskog sabora predlagač je Ministarstvo pravosuđa. Meni bi ipak bilo logičnije da je Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav ovdje predlagač zakona. To ne ide vama nego cijelom našem sustavu jer je on doista ovlaštenik Hrvatskog sabora i mislim da mu okvire ne bi trebala davati izvršna vlast. Hvala lijepa. Odustajem od ovog amandmana.
Hvala lijepa. Idemo na amandman broj 7 Kluba zastupnika SDP-a na članak 12.
Predlagatelj prihvaća ovaj amandman.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio. Amandman broj 8 je povučen. Amandman broj 9 je povučen. Amandman broj 10 Kluba zastupnika SDP-a na članak 14.
Predlagatelj prihvaća ovaj amandman.
Hvala lijepa. Amandman broj 11 Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina na članak 14.
Predlagatelj prihvaća ovaj amandman.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio prijedloga. Amandman broj 12 Kluba zastupnika Hrvatskih laburista-stranke rada.
Predlagatelj ne prihvaća ovaj amandman. Obrazloženje je sljedeće. Odredbom članka 24. predloženog zakona dana je ovlast pučkom pravobranitelju da izvijesti tijelo nadležno za provođenje nadzora nad tijelima iz članka 4. u slučaju da ista tijela ne osiguraju dostupnost informacije ili ne dostave tražene podatke, akte i drugu dokumentaciju u za to ostavljenom roku. Dakle, tijelo koje je nadležno za nadzor nad ovim tijelima biti će od strane pučkog pravobranitelja izvješteno o tome da nisu izvršeni traženi zadaci. Daljnja mjera je predviđena i to je izvješćivanje Hrvatskog sabora, izvješćivanje javnosti. Ove obje ovlasti pučkog pravobranitelja sadržajno obuhvaćaju amandmanom predloženu mjeru pokretanja postupka, smjenjivanja čelnika predmetnog tijela. Radi se o tome da li bi ga trebao smjenjivati pučki pravobranitelj ili nadzorno tijelo. Mi mislimo da ovlast nadzornom tijelu podrazumijeva mogućnost da nadzorno tijelo pokrene postupak smjenjivanja čelnika tijela ili onoga tko nije odgovorio na traženje pučkog pravobranitelja. Ova je ovlast u nadležnosti za provođenje nadzora, a i mjera upoznavanja javnosti je onda i sadržana u toj ovlasti da pučki pravobranitelj izvješćuje Sabor i javnost.
Hvala lijepa. Predstavnik Kluba zastupnika Hrvatskih laburista poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Da nisam čuo obrazloženje razloga odbijanja amandmana bilo bi mi lakše. Prvo, nije točno da smo predložili da pučki pravobranitelj pokreće postupak nego da ima pravo predložiti pokretanje postupka protiv čelnika. A u članku 34., 35. vi ste upisali predlaganja pokretanja postupka protiv svih osim čelnika tijela koje se ogriješilo na zahtjev pučkog pravobranitelja. To već u zakonu vi imate za službenike i namještenike. Mi smo intervenirali amandmanom gdje pučkom pravobranitelju dajemo alat predlaganje postupka kada je čelnik tijela u pitanju. Sad dal doista niste razumjeli što predlažemo ili ste ovlaš pročitali. Ako smatrate da pučki pravobranitelj ne može imati pravo predlaganja pokretanja postupka protiv čelnika kako ste mu onda dali to isto pravo uz ovakvo obrazloženje za sve one koji su ispod čelnika tijela koje se ogriješilo na poziv. Dali ste mu pravo i predlaganje kaznenog, prekršajnog i disciplinskog postupka, opet ne čelnika nego svih ispod njih. Dakle, tražim glasanje o ovom amandmanu jer obrazloženje je groznije od činjenice da to pravo pučkom pravobranitelju ne želite dati.
Hvala lijepa. Predlažem da se dizanjem ruke izjasnimo za amandman Kluba zastupnika Hrvatskih laburista kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Tko je protiv? Dobro, hvala. Ne treba glasati, nije dobio potrebnu većinu. 13, amandman zastupnika Furia Radina na članak 26.
Predlagatelj ovaj amandman ne prihvaća. Dakle, radi se o tome da se amandmanom predlaže obvezati odnosno osloboditi pučkog pravobranitelja da sastavlja izvješće o onim situacijama u kojima nije utvrdio povredu prava, dakle ako nije utvrdio povredu prava da onda ne treba sastavljati izvješće. Prijedlog se ne prihvaća jer bi se dodavanjem riječi "u kojem je utvrdio povredu prava u stavku 1." ovaj članak našao u suprotnosti s odredbom stavka 2. istog članka koji glasi: "Izvješće o sadržaju sadrži opis činjenice i okolnosti razmatranog slučaja, ocjenu o tome jesu li ugrožena ili povrijeđena ustavna ili zakonska prava podnositelja te na koji način je ugrožavanje ili povreda prava učinjena. Iz navedene odredbe ne proizlazi obveza pučkog pravobranitelja da sastavlja neka opsežna izvješća i u slučaju u kojem nije utvrdio povredu prava niti mu se nameću neki dodatni administrativni poslovi. Dakle on izvješće svakako mora sastaviti, a opseg izvješća je naravno njegova nadležnost. Amandman se neosnovano obrazlaže takvim razlozima, stoga izvješće o utvrđenju da nije ostvarena povreda prava građana su zapravo dio nadležnosti pučkog pravobranitelja i oni se ne mogu smatrati manje važnim poslovima. Dakle ako nije utvrđena povreda prava to je pitanje koje se tiče svih nas, odnosno tiče se nadležnosti pučkog pravobranitelja.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Furio Radin.
Zapravo ovim amandmanom koji je i predložen od samog sadašnjeg pučkog pravobranitelja htjeli smo pomoći pučkom pravobranitelju da se snalazi u mnoštvu pritužbi i da naravno počne raditi dubinski samo na one koji se pokazuju kao osnovane. Prihvaćam međutim vaše obrazloženje pa povlačim ovaj amandman.
Hvala lijepa. Idemo na amandman broj 14 Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina na članak 26.
Predlagatelj prihvaća navedeni amandman.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio prijedloga. Amandman br. 15., poštovanog zastupnika Furia Radina.
Predlagatelj ne prihvaća ove amandmane koji se odnose na dodavanje novih zakonskih odredbi za poništavanje i ukidanje rješenja o upravnom postupku. Naime, polazeći od objave članka 15. konačnog prijedloga zakona po kojoj pučki pravobranitelj u okviru svojih ovlasti daje preporuke, mišljenja, prijedloge i upozorenja tijelima iz članka 4. zakona smatramo da davanje ovlasti pučkom pravobranitelju da podnosi prijedloge za poništenje ili ukidanje rješenja o upravnom postupku, odnosno za obnovu upravnog postupka ne doprinosi ostvarenju prava stranke u postupku. Pučki pravobranitelj bio bi ovlašten podnijeti ove prijedloge pod jednakim uvjetima kao i stranka, a prema svojim procesnim ovlastima on je istodobno ovlašten nastupiti i kao umješač uz nedvojbeno aktivno legitimiranu stranku o čijim pravima se radi pa stoga smatramo da samo njegovo miješanje uz stranku koja ostvaruje poništenje, ukidanje ili obnovu postupku predstavlja dovoljnu garanciju da će miješajući se uz nju ostvariti svoju zadaću zaštite ljudskih prava.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Furio Radin.
E ovdje se radi opet o jednom važnom amandmanu. Opet se vraćamo na Zakon iz 2011. godine koji je ovaj Sabor izglasao, ali međutim Ustavni sud je osporio samo zbog toga što nije bilo dovoljno glasova, falio je jedan glas, to je bio razlog. A inače ovo o čemu sad govorim bilo je sadržano u onome zakonu. Dakle, Zakonom o pučkom pravobranitelju iz 2011. godine bila je dana ovlast pučkom pravobranitelju da podnosi prijedloge za poništenje ili ukidanje rješenja u upravnom postupku i nakon isteka roka za žalbu kao i da podnosi prijedloge za obnovu postupka kada u ispitnom postupku povodom pritužbe dođe do saznanja da su povrijeđena prava podnositelja pritužbe. I dalje tvrdim da našim djelovanjem u zaštiti ljudskih prava moramo ići prema naprijed, a ne prema natrag. Tražim glasanje.
Hvala lijepa. Molim da se izjasnimo dizanjem ruke tko je za amandman br. 15. kojeg Vlada Republike Hrvatske ne prihvaća. Hvala lijepa. Konstatiram da nije dobio potrebnu većinu. Amandman br. 16. Kluba zastupnika HSU-a na članak 31.
Predlagatelj ne prihvaća ovaj amandman. Naime, predlaže se dodavanje rečenice da pučki pravobranitelj može osnovati Savjet za ljudska prava. Prema konačnom prijedlogu zakona Savjet za ljudska prava pučkog pravobranitelja je savjetodavno tijelo koje razmatra i predlaže strateške smjernice u području promicanja ljudskih prava i sloboda, osigurava kontinuiranu suradnju u području ljudskih prava i sloboda između pučkog pravobranitelja, civilnog društva, akademske zajednice i medija te razmatra druga pitanja od značaja za rad pučkog pravobranitelja i području promicanja ljudskih prava i sloboda. Bitno je da je prema odredbi stavka 2. istog članka članove savjeta imenuje pučki pravobranitelj na vrijeme od 4 godine kako smo predložili. Dakle, iz stavka 2. ovoga članka proizlazi činjenica, odnosno uređenje da Savjet za ljudska prava imenuje pučki pravobranitelj. Pa stoga smatramo dodavanje ove rečenice u prethodni stavak nepotrebnim.
Hvala lijepa. Predstavnik kluba HSU-a poštovani zastupnik Silvano Hrelja.
Volio bih dobiti odgovor na jedno provokativno pitanje da li će pučki pravobranitelj snositi konzekvence ako ne bude imao svoj Savjet za ljudska prava? Jer naša intencija je bila da ne može predlagatelj na neki način obvezati pučkog pravobranitelja da ima Savjet za ljudska prava pučkog pravobranitelja. Što ako je on slučajno stručan u tom dijelu? Onda mu savjet vjerujem i ne treba previše. Prema tome htjeli smo, odnosno predlažemo da to postoji kao mogućnost, a ne kao obaveza jer ovo piše ne explicite da mora nego piše postoji savjet, osniva se savjet ti i ti ljudi sačinjavaju savjet. Međutim, s obzirom da ste ovog stava i s obzirom da su vezani i sljedeći naši amandmani povlačim amandman 16., 17. i 19. tako da se ne mučimo. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Idemo onda na amandman br. 18. Kluba zastupnika Hrvatskih laburista.
Navedenim amandmanom predlažu se prekršajne odredbe kao dodatak na tekst koji smo mi predložili. Mi ovaj amandman ne prihvaćamo. Naime, ocijenjeno je da unošenje amandmana predloženih prekršajnih odredbi ne dovodi do cilja radi kojih je institucija pučkog pravobranitelja osnovana i radi kojih djeluje, a to je zaštita temeljnih ljudskih prava. Značajnijim od prijetnje ili određivanja prekršajne sankcije mi smatramo podizanje razine svijesti pravnog sustava i društva u cjelini o potrebi stvarne suradnje na ostvarivanju, promicanju i zaštiti ljudskih prava.
Hvala lijepa. U ime kluba Hrvatskih laburista poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Da, ovo je jako zanimljivo. I sada eventualne prijetnje, prekršaji, nepoštivanje pučkog pravobranitelja kao opunomoćenika Hrvatskog sabora je manje bitno, a bitno je dizanje svijesti. I onda imamo Izvještaj pučkog pravobranitelja u kojem na cijeloj stranici su nabrojena državna tijela vlasti koja se ne očituju i ne odgovaraju pučkom pravobranitelju. Pa ne samo državna nego i lokalna, pa pravne osobe s javnim ovlastima i nikom ništa. Većina njih napreduje, promovira se, dobivaju različita državna priznanja i nagrade, pohvaljuju se, a predstavniku odnosno opunomoćeniku Hrvatskog sabora za zaštitu promicanja ljudskih prava i građanskih sloboda ne odgovara. I zamislite sad sankcioniranje novčanom kaznom je manje bitno od dizanja svijesti. Zanimljivo da takve prekršajne odredbe u zakonima svojih pučkih pravobranitelja imaju neke članice EU gdje je svijest o tome daleko veća nego u Hrvatskoj i zanimljivo je da taj isti prijedlog sadašnji pučki pravobranitelj je radnoj skupini nudio temeljem vlastitih iskustva da bi to bilo dobro da bude ugrađeno u zakon, ali ste vi opet procijenili da on manje zna, vi svi ostali, od onoga koji je u dva mandata bio pučki pravobranitelj i koje bi rješenje u zakonu tu svijest podigla na višu razinu. Ja vas molim da drugi put u obrazloženju odbijanja amandmana nađete neku suvisliju. Ako netko tko je dva mandata obavljao taj posao i kaže vam da bi to bilo dobro rješenje i za podizanje svijesti i mi vam to nudimo u čemu je problem? Bojite se da će netko biti kažnjen, ako ne poštuje instituciju pučkog pravobranitelja. Da će platiti 5 tisuća kuna kazne kako bi svaki drugi bio svjesniji da to i sutra njega može dočekati.
Vrijeme poštovani zastupniče.
Jako vruće, tražim glasanje.
Hvala. Molim da se dizanjem ruke izjasnite o amandmanu broj 18. Kluba zastupnika Hrvatskih Laburista koje Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Konstatiram da nije dobio potrebnu većinu. Konstatiram da je amandman broj 19. kluba zastupnika HSU-a povučen. Pa prelazimo na amandman broj 20. kluba zastupnika SDP-a, na članak 37.
Predlagatelj prihvaća amandman.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio prijedloga, amandman broj 21. je povučen pa prelazimo na amandman broj 22. kluba zastupnika SDP-a, na članak 38.
Predlagatelj prihvaća ovaj amandman.
Hvala lijepa. Postaje sastavni dio prijedloga. Time smo iscrpili listu amandmana. Zaključujem raspravu i dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona sukladno članku 226. Poslovnika Hrvatskog sabora.
Hvala vam.
Za donošenje ovog zakona potrebna je većina glasova svih zastupnika. Molim da dizanjem ruke se izjasnimo tko za predloženi zakon sa prihvaćenim amandmanima. Hvala lijepa. Tko je protiv? Hvala lijepa. Tko je suzdržan? Hvala lijepa. Molim rezultat. Hvala lijepa. Potvrđujem da je većinom glasova donesen Zakon o pučkom pravobranitelju u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima. Dobro upozoravaju me da rezultat moram naglasiti, dakle sa 83 glasa za i 27 glasova protiv. Hvala lijepa.
Prelazimo na: - Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Europske komisije i Vlade Republike Hrvatske kojim se mijenja i dopunjuje višegodišnji Sporazum o financiranju 2007.-2010., hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 102. Predlagatelj zakona je Vlada RH. Prijedloga akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj i Odbor za financije i državni proračun. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Može. Izvolite zamjenice ministra.
Hvala lijepa. Dobar dan. Poštovanje saborske zastupnice i zastupnici. Evo kratko ću samo da znate na što se odnosi ovaj Zakon o potvrđivanju Sporazuma između Europske komisije i Vlade RH. Naime, višegodišnjim sporazumom o financiranju između Europske komisije i Europskih zajednica i Vlade RH potvrđen je zakon o predmetnom sporazumu i njime su utvrđena sredstva pomoći EU za razdoblje 2007-.2010.godine. Ovim sporazumom se utvrđuju financijske obveze EU prema RH za 2011. godinu u iznosu od 26 milijuna i 500 tisuća eura i terminološki se usklađuju neki izrazi sa LIsabonskim ugovorom. Npr. Europska zajednica mijenja se u Europska unija, a Komisija europskih zajednica mijenja se u Europska komisija. Hvala vam lijepo.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HDZ-a zastupnik Petar Čobanković. Izvolite.
Hvala lijepo, poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovane kolegice i kolege, poštovana zamjenice ministra poljoprivrede. Evo dozvolite mi da u ime kluba HDZ-a kažem par rečenica vezano na ovaj Zakon o potvrđivanju Sporazuma između Europske komisije i Vlade Republike Hrvatske kojim se mijenja i dopunjuje višegodišnji Sporazum o financiranju. Želio bih prije svega kazati da je ovo nešto što je dobro, što je dobro jer se praktično još za godinu dana produljuje rok mogućnosti korištenja IPARD sredstava ili sredstava iz IPARD programa za naše poljoprivredne proizvođače. Dozvolite da kažem da je on nastao na osnovu potpisanog sporazuma od 10. listopada 2011. godine kada je potpisan sporazum kojim se mijenja i dopunjuje višegodišnji Sporazum o financiranju 2007.-2010. godina. Sporazum su potpisali u ime Europske komisije glavni direktor za poljoprivredu i ruralni razvoj gospodin Jose Manuel Silva Rodriguez, a u ime Vlade Republike Hrvatske tadašnja i moja kolegica Martina Dalić, ministrica financija i evo ja u svojstvu tadašnjeg potpredsjednika Vlade i ministra poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja. Osnovni cilj potpisivanja sporazuma i donošenja ovog zakona je produljenje roka kojim korištenje sredstava iz IPARD programa za 2011. godinu. Kako za provedbu i financiranje IPARD programa vrijedi pravilo n+3 pri čemu n označava tekuću godinu, a 3 razdoblje od sljedeće tri godine u kojima se također mogu koristiti odobrena sredstva, te će se sukladno navedenim odredbama financijska sredstva planirati u državnom proračunu Republike Hrvatske za 2012., 2013. i 2014. godinu. Ove izmjene i dopune utjecat će na dopune višegodišnjeg sporazuma, za cilj će sigurno imati kao što sam već rekao produljenje roka za još jednu godinu korištenja IPARD-a i mogu slobodno kazati veće iskorištenje IPARD programa, pretpristupnog programa. Evo dozvolite mi usput da sada kažem par rečenica vezano o provedbi samog IPARD programa. Ukupna financijska sredstva koja stoje na raspolaganju hrvatskim poljoprivrednicima u IPARD-u iznose oko 157 milijuna eura, od čega na EU komponentu otpada 129 milijuna i 400 tisuća eura što čini negdje 75%, a ostatak od 25% je iz nacionalnog proračuna. IPARD program odobrava Europska komisija, IPARD program usvojen je 25. veljače 2008. godine i do sada je imao četiri izmjene i dopune. Što kazati o izmjenama? Pa prije svega želim naglasiti da su izmjene išle u pravcu stvaranja boljih uvjeta za naše poljoprivrednike, da su išle u pravcu povećanja financijskih sredstava jer prvi isprogramirani IPARD program praktično se više odnosio na mikro i mala gospodarstva što provodeći program se uviđa da ta gospodarstva ne bi bila u mogućnosti povući sva ova financijska sredstva i kroz ove četiri izmjene se išlo u pravcu stvaranja i većeg financijskog okvira kako bi se sredstva mogla iskoristiti. IPARD program provodi se od 4.1.2010. godine gdje moram kazati da je ovo specifičan program jer raspisivanje natječaja, provedbu mjera, obradu i kontrolu zahtjeva te isplatu korisnicima vrši Agencija za plaćanje u poljoprivredi, ribarstvu i ruralnom razvoju za što je ona naravno morala proći i određenu akreditaciju. Uprava za ruralni razvoj unutar Ministarstva poljoprivrede ima ulogu upravne direkcije, odnosno tijela koje programima što obuhvaća izradu prijedloga programa, analizu stanja, problemi i ciljevi, mjere, proračun i izmjene programa, sadržaj programa, pregovara s Europskom komisijom. Do sada je raspisano ukupno 20 natječaja, od čega 7 natječaja za mjeru 101, to je mjera ulaganja u poljoprivredna gospodarstva, 7 natječaja za mjeru 103, to je ulaganje u preradu. Iz ove dvije mjere agencija je, prijenos ovlasti na agenciju je bio u 11. mjesecu 2009. godine. Za mjeru 301 raspisano je do sada 3 natječaja, to je ruralna infrastruktura i za mjeru 302, diversifikacija u nepoljoprivredne djelatnosti, također 3 natječaja i za ove dvije mjere prijenos ovlasti je izvršen u 3. mjesecu 2011. godine i zbog toga vidite i sami da je po ovim mjerama raspisano manje natječaja. Kada govorimo o ukupnosti za sve četiri mjere, na sve četiri mjere u svih ovih 20 natječaja podneseno je ukupno 495 zahtjeva, od čega 182 zahtjeva je odbačeno, nisu ispunjavali uvjete, 168 zahtjeva je izvršeno ugovaranje projekata, a u obradi se nalazi 136 projekata. Kada gledamo u ovih 168 ugovorenih projekata do sada kada se oni završe trebalo bi izvršiti isplatu od 367 milijuna 472 tisuće kuna ili oko 1/3 ukupnih sredstava. U ovih 136 programa, projekata koji su u obradi je angažirano 362 milijuna 484 tisuće kuna ili još cca 1/3. Tako da u ukupnosti možemo kazati da dosadašnje stanje angažiranosti sredstava negdje na iznosu oko 2/3 od ukupnih sredstava. Često govorimo da nismo previše zadovoljni provedbom IPARD programa, ali evo ja sam namjerno išao sa iznošenjem ovih podataka jer stojim na stajalištu da upravo i sa ovom promjenom i produženjem roka da će se steći uvjeti da IPARD program bude u potpunosti iskorišten ili gotovo u potpunosti ove brojke rekao bih na najbolji način to i pokazuju. Ali isto tako želim naglasiti da je za osiguranje sredstava iz IPARD programa trebalo poduzeti značajne aktivnosti, da su naši poljoprivrednici morali promijeniti određena razmišljanja unutar rekao bih u svojim glavama. Također da su isto tako morali neke nacionalne mjere koje su bile slične IPARD programima, a to je investicijska potpora kapitalnim ulaganjima zaustaviti i obustaviti i na taj način povećati interes za provođenje IPARD-a. Možda samo isto tako činjenica na prvom natječaju za mjeru 101. i 103. da je od ukupno zaprimljenih zahtjeva svega 37,84% zahtjeva s kojima je izvršeno ugovaranje. Po četvrtom natječaju za iste mjere 101. i 103. od ukupno zaprimljenog broja zahtjeva je ugovoreno 79,55%. Mislim da je to jedan dobar pokazatelj koji pokazuje da evo i sa vremenom i sa protekom vremena da i naši poljoprivrednici i svi oni koji su u toj funkciji provođenja tog IPARD programa da su prošli određeno vrijeme koje im je evo rekao po kojem se vidi jedan veliki napredak. Zašto je bitno na što bolji način iskoristiti IPARD sredstva? Pa bitno je prije svega jer se radi o značajnim financijskim sredstvima koje nepovratno dolaze u našu poljoprivredu. Ali ono što sam slobodan kazati još bitnije je to da Hrvatska ulaskom u EU i nakon završenih pregovora može računati i financijska omotnica za mjere ruralnog razvoja koja će već od 2014. godine biti u potpunosti na raspolaganju hrvatskoj poljoprivredi je 333 milijuna eura. Znači, duplo više nego što smo imali na raspolaganju za IPARD. I zato je vrlo bitno, i ovo isto ovu raspravu želim iskoristiti kako bi još više motivirao naše poljoprivrednike, da idu prema IPARD-u, da im je to škola za provođenje kasnijih mjera ruralnog razvoja gdje će nam, mogu slobodno kazati, biti izuzetno velika financijska sredstva na raspolaganju i što bi trebalo značajno popraviti situaciju rekoh hrvatskoj poljoprivredi ali tako isto i na samom ruralnom prostoru. Evo, i sa tom željom završavam svoju raspravu. Još jednom želim naglasiti uvjerenja sam da ćemo imati veliko iskorištenje IPARD-a da po nekim mjerama već se sada može poglavito za mjeru 301. objasniti da gotovo svi oni koji su podnijeli zahtjeve da najvjerojatnije neće biti toliko financijskih sredstava da će se moći isplatiti iz razloga jer će se sva sredstva koja su po toj mjeri na raspolaganju biti utrošena. Ali tako isto, vjerujem da će tako biti i sa ostalim mjerama, a poglavito još jednom ponavljam onome što nas u skoroj budućnosti ulaskom u EU očekuje, a to su ogromna financijska sredstva koja će trebati na najbolji način iskoristiti. Evo, hvala lijepo.
Zahvaljujem. Nema više prijavljenih u ime klubova ni pojedinačno. Zamjenica ministra se javila za riječ, Snježana Španjol. Izvolite zamjenice ministra.
Hvala lijepa. Hvala poštovanom saborskom zastupniku gospodinu Petru Čobankoviću što je dao podatke vezane za IPARD, ali ja bih samo htjela još nadodati nešto vezano za IPARD. Znači imamo izuzetno pozitivne informacije o iskorištenju s obzirom na prethodno razdoblje. Naime, činjenica je da je ugovoreno bilo oko 45 do 50% sredstava koja su stajali na raspolaganju, međutim iskorištenje odnosno plaćanje po završetku investicije iznosilo je samo 3%. Ukupno je iz EU fondova za svrhu IPARD-a do kraja prošle godine bilo isplaćeno 11 milijuna kuna, ne eura. U prvih 6 mjeseci smo u koordinaciji sa svim ministarstvima, zaštitom okoliša vezano na studiji o utjecaju okoliša, sa HEP-om, sa Ministarstvom gospodarstva u vrlo intenzivnim razgovorima maksimalno otklonili administrativne barijere koje su postojale za izdavanje pojedinih potvrda i već smo dosada izvršili plaćanje oko 40 milijuna kuna. Do kraja ove godine imamo još najavljenih isplata i završetka investicija za 70 milijuna kuna tako da se trudimo da nam se ne dogodi ono što se dogodilo prethodnih godina, nažalost RH je izgubila 25 milijuna eura što zbog Europske komisije i njihovih vrlo sporih procedura, što zbog nas samih. Vezano za mjeru 301. koja je bila izuzetno teška i imali smo, to su jedinice lokalne samouprave koje moraju provesti vrlo kompliciran postupak javne nabave po europskim pravilima što je za njih zapravo i škola jer kad uđemo u EU znat će kako se to radi. Natječaj je zatvoren krajem svibnja i dobili smo 97 prijava u vrijednosti 317 milijuna kuna. Znači u jednom zajedničkom radu smo stvorili jednu pozitivnu klimu i u tome ćemo nastaviti i ne sumnjam da ćemo imati i rezultate. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. Imamo ispravak netočnog navoda, zastupnik Petar Čobanković. Izvolite kolega. Što ispravljate?
Hvala lijepo. Pa evo ja bih ispravio ovaj navod koji je uvažena gospođa zamjenica iznijela o postotku iskorištenosti, da. Isto tako ja sam rekao u prvom natječaju je postotak projekata koji su bili podneseni do onih koji su potpisani ugovori, ugovoreni 3,84. I naravno to je vrlo mali postotak, ali već u četvrtom natječaju za mjeru 101. i 103. koja se provodi u 2011. godini je taj postotak 79,55%. Znači, da se intenzivno radilo na edukaciji, na obučavanju i pripremama za što uspješnije provođenje programa. Naravno, s druge strane kada se zna da je realizacija plaćanja po završenim projektima, a kada se zna da su prvi projekti krenuli, prvi natječaji krenuli i bili od 4.01. do 4.03. 2010. godine onda naravno da ta naplata ne može biti u toj dinamici nego će ona sada u narednim periodima biti intenzivnija. Hvala lijepa.
Hvala. Ovime smo završili sa raspravom. Zaključujem raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti i utvrđujem stanku do 15,00 sati. Nastavljamo sa prijedlogom Zakona o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje.
Pa idemo na izglasavanje već odrađenih točaka dnevnog reda. Prvo je, Konačni prijedlog Zakona o potvrđivanju Sporazuma između Europske komisije i Vlade Republike Hrvatske kojim se mijenja i dopunjuje višegodišnji Sporazum o financiranju 2007.-2010., hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z. br. 102. Rasprava je zaključena. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona, molim da se dizanjem ruke izjasnimo tko je za? Hvala lijepa. Tko je protiv? Nema. Ima li netko suzdržan? Nema. Konstatiram da je sa 115 glasova donesen zakon jednoglasno.
Kolegice i kolege nastavljamo s točkom - Prijedlog Zakona o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnostima za kolektivno pregovaranje, prvo čitanje PZ br. 96 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za rad i socijalno partnerstvo. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog. Ministar rada i mirovinskog sustava prof.dr.Mirando Mrsić. Izvolite ministre.
Poštovani gospođe i gospodo zastupnici. Pred vama je Zakon o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnosti za kolektivno prigovaranje koji je već sada izazvao veliku medijsku pozornost. Vjerojatno zato što je to zakon koji je trebalo donijeti davno prije, dakle unazad petnaestak godina se pokušava donijeti taj zakon. Mi smo dolaskom u Ministarstvo rada i mirovinskog sustava na stolu imali 6 verzija tog zakona. Između ostalog jednu verziju zakona je pisao jedan strani stručnjak iz Brazila koji isto tako nije uspio dovesti do konsenzusa jer tako zakon bi trebao odražavati sva pravila koja su potrebna u samom procesu kolektivnog pregovaranja. Dakle, potreba za donošenjem ovog zakona proizašla je iz pregovaračkog procesa pri kojem je detektirano da socijalni partneri u Hrvatskoj, a naročito sindikati nisu dovoljno pripremljeni za socijalni dijalog na Europskoj razini. I ono što sam već naglasio taj su zakon trebali donijeti sami sindikati. Mi smo održali preko dvadesetak sastanaka radne grupe koja je obuhvaćala predstavnike Vlade, predstavnike sindikata, predstavnike svih središnjica i predstavnike poslodavaca. Ono, u zadnje vrijeme sam pogledao na mom mailu ima negdje otprilike 23 verzije samog zakona. Što govorio o tome da je bilo vrlo teško zakon sam po sebi usuglasiti. Pogotovo što sindikalne središnjice su zagovarale i prije, i sada. I apsolutno je to njihovo legitimno pravo jer brane svoje određene interese. Branili su različite koncepte i kriterije, a samo da napomenem da u Republici Hrvatskoj imamo registrirana 534 sindikata i 24 sindikalne središnjice koji prema podacima iz zadnjeg prebrojavanja 2009. godine okupljaju negdje oko 423 tisuće članove. Od ukupno 42 sektora u kojima postoje bipartitni sektorski dijalog na europskoj razini nažalost u Hrvatskoj su formirana samo 3 sektorska socijalna vijeća i to samo 1 na bipartitnoj razini. Također postoje vrlo velike razlike među nacionalno reprezentativnim sindikalnim središnjicama, pa najmanje, ima čak 8 puta manje članova od one najveće, a neke središnjice imaju samo 1 zaposlenu osobu. Trenutačni zakonodavni okvir onemogućuje brzo formiranje pregovaračkih odbora i tako poduzećima onemogućuje da se u dogovoru s radnicima prilagođeno onim ostalim uvjetima, a kako u pojedinim sektorima prebrojavanje članova sindikata traje i po nekoliko mjeseci. Na probleme pri kolektivnom pregovaranju upozorila je i Europska komisija na posljednjem pododboru za financijska i gospodarstva pitanja i statistiku. Samo da napomenem da mi u ovom trenutku i u samoj državi imamo kolektivno pregovaranje, temeljni kolektivni ugovor za državne službenike i namještenike, ističe 31.7. Mi smo 3 mjeseca pred istek tog temeljnog kolektivnog ugovora pokrenuli proces pregovaranja i desilo se ono što se uvijek nažalost dešava da je jedan od sindikata osporio sastav pregovaračkog odbora i time i ulazimo u sustav prebrojavanja. U ovom trenutku mi u državi prebrojavamo državne službenike i namještenike koji su članovi pojedinih sindikata. I to je će trajati najmanje mjesec dana, uz svu našu želju da se to prebrojavanje napravi više. A sad računajte kako će to izgledati u nekim velikim sustavima gdje imate po 50 i 100 tisuća samih članova sindikata gdje je to prebrojavanje traje praktički mjesecima. Dakle, ovim zakonom ćemo i taj dio svesti na razumnu razinu, jer onaj tko postane reprezentativan tu reprezentativnost zadržava u sljedeće 3 godine. Šest verzija zakona govori samo po sebi da je bilo vrlo teško usuglasiti zakon. S druge strane smo bili svjesni da nećemo moć usuglasit ga do kraja. I to se i vidi i po medijskim istupima i po svemu onome što prati ovaj zakon. Mi smo rekli da ćemo ga usuglasiti negdje u otprilike 80% članaka, i negdje to je otprilike u tom dijelu. Navesti da onim najvažnijim člancima koji se tiču organiziranja središnjica, u onom dijelu koji se tiče samog sastava pregovaračkog odbora i onaj famozni kraj, dakle, stavljanje izvan snage produžene primjene kolektivnih ugovora. Dakle, skraćenje tog perioda na razumni rok su neke stvari koje se nisu mogle dogovoriti i mi smo rekli da u tim slučajevima gdje se ne može, s te strane ne mogu dogovoriti da će Vlada preuzeti na sebe odgovornost i ponuditi zakonsko rješenje, i to smo upravo napravili. Dakle, takav prijedlog se nalazi pred vama. U inicijalnim raspravama smo čuli da je ovaj zakon neustavan, budući da navodno ograničava pravo na udruživanje zajamčeno Konvencijom 87. Međunarodne organizacije rada. Međutim napominjemo da odbor stručnjaka Međunarodne organizacije rada propise koje udrugama i sindikata daju posebna prava, ne smatra suprotnim načelima slobode udruživanja. Ukoliko utvrđivanje najreprezentativnije organizacije utemeljene na unaprijed utvrđenim preciznim i objektivnim kriterijima, razlikovanje između najreprezentativnijih organizacija i ostalih organizacija ograničeno na određena povlaštena prava kao npr. u svrhu kolektivnog pregovaranja, konzultacija sa javnim vlastima ili određivanja predstavnika radnika i poslodavaca na međunarodnim sastancima. Sindikatima koji se ne smatraju reprezentativni i stoga nisu zastupljeni u tripartitnim tijelima jel nemaju pravo na sklapanje kolektivnih ugovora nije uskraćeno pravo na obranu radnih interesa svojih članova, na organiziranje vlastite administracije i formiranje njihovih programa aktivnosti. … [[Govornik se ne razumije.]] utvrđivati neovisno tijelo uz svako jamstvo nezavisnosti i objektivnosti. I zadnje, omogućeno je sindikatima pravo na sudsku zaštitu protiv odluke kojim se ne priznaje status reprezentativnog sindikata. Sve ovo je sadržano u ovom prijedlogu zakona. Također smo čuli da ovaj zakon komplicira kolektivne pregovore što također nije točno budući da je osnovno polazište ovog prijedloga da se reprezentativnost za kolektivno pregovaranje ne utvrđuje dok ju nitko ne osporava. Dakle, ako imate u tvrtci jedan sindikat on je automatski reprezentativan i s njime poslodavac mora pregovarati. Ako imate dva sindikata koji su se dogovorili da budu pregovarački odbori i nitko to ne osporava oni su automatski reprezentativni. Također, ono što znamo i vidimo da je problem oko formiranja kolektivnog, pregovaračkog odbora za kolektivno pregovaranje i da malo, malo se prebrojava članstvo. Ovim zakonom smo isto tako neke stvari razriješili, pa smo rekli kad utvrđujemo reprezentativnost onda vjerujemo sindikatima. Vjerujemo onome što dođe od sindikata. Dakle, kad utvrđujemo brojnost članstva vjerujemo u dva papira. Jedan papir je koji je potpisan od strane poslodavca i sindikalnog povjerenika koji kaže u toj i toj tvrtci djeluje toliko i toliko članova tog sindikata. Također vjerujemo dokumentu koji će izdati i središnjice ili sindikati u kojemu će stajati toliko i toliko članova sindikata plaća direktno članarinu na kasu sindikata. Dakle, ne plaću preko plaće. Dakle, vjerujemo podacima koje će nam dostaviti sindikati, dakle u prebrojavanju nema nikakvih više slanja JMBG-a, imena i svega ostaloga. Želimo da to bude vrlo jednostavno, a idemo sa jednim velikim povjerenjem. Također je bilo vrlo velikih prijepora oko toga koliko treba biti članova sindikata udruženo u sam sindikat da bi bili reprezentativni. Tu smo stali na stanovište da bi trebalo imati dogovor između sindikata. I postotak se kretao znači između 10 i 20%. Dvije sindikalne središnjice smatraju da je 20% objektivno, drugih tri smatraju da je 10% nešto što je objektivno. Ako pogledamo u Zakon o osnivanju, znači u zakon koji regulira osnivanje sindikata onda se kaže da 10 osoba, znači radnika može formirati sindikat što znači da bi u tvrtci sa 100 zaposlenih 10 sindikalno udruženih radnika mogli biti već sindikat koji može kolektivno pregovarati. Dakle, tu smo na granici između one granice kada se 10 ljudi skupi i udruži se u sindikat i same reprezentativnosti. Smatrali smo da je objektivnije da to bude 20%. Iz tog razloga je i u ovom prijedlogu zakona stoji da je reprezentativan sindikat onaj koji ima 20% udruženih članova sindikata od ukupnog broja sindikata. Ne mislimo da će to razbiti sindikate. Mislimo da će potaći na okupljanje, na omasovljenje sindikata. Jer ono što je osnovni problem u Hrvatskoj je da imamo puno članova sindikata u javnom sektoru, a vrlo malo u realnom sektoru. Dakle, u onom sektoru koji proizvodi. I tu smo, nismo postigli konsenzus i ne možemo ga ni postići. Više puta smo pokušali postići konsenzus i rekli smo sjetite se, to je zakon koji regulira vaš dio kolektivnog pregovaranja, sjedite se, dogovorite se da li je to 10, 15, 20, 5, 1% ali jednostavno bi trebalo se sjesti i dogovoriti. Međutim, na žalost nema dogovora. Također smo prepoznali realnost Hrvatske. Na žalost realnost Hrvatske ili na sreću zavisi s koje strane gledate je da Hrvatska ima strukovne sindikate i da oni sudjeluju u kolektivnim pregovorima. Primjer je zadnje kolektivno pregovaranje u zdravstvenoj djelatnosti gdje su neki strukovni sindikati odigrali takvu ulogu s jedne strane neki misle pozitivnu, neki misle negativnu. Prema tome, strukovni sindikati su naša realnost i željeli smo da i te sindikate valoriziramo i da ti sindikati imaju svoju određenu težinu u kolektivnom pregovaranju tako da smo u zakon rekli da su reprezentativni oni strukovni sindikati koji zadovoljavaju najmanje tri kumulativna uvjeta. Prvi je da od ukupnog broja članova imaju najmanje 75% članova koji moraju biti iste struke ili zanimanja. Drugo, da radnici te struke i zanimanja moraju biti izravno vezani s područjem za koji se pregovara i da u svom članstvu moraju imati najmanje 40% radnika iste struke i zanimanja od ukupnog broja radnika iste struke i zanimanja zaposlenih kod tog poslodavca. Jednostavno strukovni sindikati su realnost i ne možemo zatvoriti oči da ne postoje, ali u svakom slučaju i njihov sustav, znači njihovo sudjelovanje u kolektivnom pregovaranju treba na određeni način valorizirati, ali i na određeni način ograničiti. Kad govorimo o tome da li ovaj zakon onemogućuje štrajk ili ne, ovaj zakon apsolutno omogućuje štrajk. To je legitimno pravo, međutim ono što onemogućuje da oni sindikati koji nisu reprezentativni pokreću štrajk za one stvari koje se definiraju kolektivnim pregovorom i kolektivnim pregovaranjem što je logično. Ali imaju i dalje iako nisu reprezentativni imaju i dalje mogućnost organiziranja štrajka za sve one stvari za koje misle da ih treba na neki način upozoriti poslodavca da nije u redu omogućuju da pregovaraju o svim drugim pitanjima koja nisu vezane uz kolektivne ugovore, omogućuju da organiziraju vlastitu administraciju. Prema tome, ne stoji primjedba da se ovim zakonom onemogućava pravo na štrajk. S druge strane kad govorimo o Međunarodnoj organizaciji rada Odbor stručnjaka za slobodu udruživanja Međunarodne organizacije rada objavio je vrlo jasno načelo prema kojem su zakonske intervencije u produženu primjenu kolektivnog ugovora prihvatljive samo u hitnim slučajevima i za kratka razdoblja. Budući da postojeća odredba omogućuje neograničenu primjenu pravnih pravila iz isteklih kolektivnih ugovora postojeće rješenje također smatramo da je u suprotnosti sa međunarodnim konvencijama, no kako članak 7. Zakona o radu definira da se na radnika uvijek primjenjuje povoljnije pravo ta odredba nije smatrana kršenjem konvencije. Iz tih razloga nije predloženo ograničenje produžene primjene pravnih pravila, nije u suprotnosti s tim načelom. Dakle, ovo što predlažemo ovim zakonom dakle ovim zakonom uređujemo kolektivno pregovaranje, ovim zakonom smatramo da možemo urediti i dio koji proističe iz kolektivnog pregovaranja, a to je produžena primjena pravnih pravila isteklih kolektivnih ugovora. I s time također smatramo da to nije u suprotnosti sa Konvencijom br. 98 o primjeni načela prava na organiziranje i kolektivno pregovaranje koja je u odnosu na nacionalno zakonodavstvo pravni jači izvor snage. Također mi ne ukidamo taj institut. Taj institut ostaje i dalje ali ga ograničavamo na tri mjeseca. I ono što isto tako omogućavamo da se stranke koje su u postupku kolektivnog pregovaranja i dogovore produženu primjenu kao i do sada pri čemu ocjenjujemo da je rok od tri mjeseca primjeren za provedbu postupka pregovora i zaključenja novog kolektivnog ugovora. Da li je to 3, 6, 9 mjeseci je stvar arbitriranja i stvar o tome da li mislite da bi trebalo kolektivne pregovore završiti što prije, početi što prije nego čekati zadnji trenutak pa onda krenuti u kolektivno pregovaranje s ciljem da onda uđete u zeitnot i da onda iznudite neke stvari. Kada govorimo o središnjicama, središnjice smo isto tako definirali ovim zakonom. Dakle, jedan od kriterija da središnjica mora brojiti najmanje 50 tisuća članova. Isto nije postojao konsenzus, isto imamo razlike samo uvijek je različito tko smatra da je to dobro tko nije. Neki koji smatraju da ne znam 20% je dobro, ovdje kod ovog dijela smatraju da nije dobro da bude 50 tisuća nego bi trebao biti manji broj. Neke središnjice smatraju da bi trebao veći broj. Također kada govorimo i o samim strukovnim sindikatima jedne središnjice smatraju da je uredu da oni budu unutra, drugi ne. Samo vam oslikavam probleme s kojima smo se susretali u izradi ovog zakona. I ono što smo rekli mi ćemo preuzeti odgovornost za donošenje ovog zakona zato idemo u dva čitanja da čujemo primjedbe na njega, da se te primjedbe ugrade, a s ciljem da ovaj zakon u Hrvatskoj bude dio radno-pravnog zakonodavstva. S druge strane ovaj zakon je jednako važan kao i Zakon o radu, iako Zakon o radu više čujemo, više slušamo. Međutim, Zakon o reprezentativnosti sindikata je jednako važan. Samo da napomenem da je to organski zakon dakle treba biti donesen sa većinom od 77 zastupnika. I s druge strane je to dio trojstva koje je vezano uz samo tržište rada uz samo radno-pravno zakonodavstvo. Drugi zakon koji će vrlo brzo stići na klupe tu u Sabor je Zakon o zaštiti na radu, dakle to je treći zakon koji će regulirati radno pravo u Hrvatskoj. Ja vjerujem da će biti puno rasprave, da će biti puno prijedloga. Mi smo otvoreni za sve konstruktivne prijedloge, prijedloge koji će omogućiti da svi jednostavno se nađu u ovom zakonu, a ono što će nam ovaj zakon isto omogućiti u bliskoj budućnosti da konačno krenemo i onaj završni proces konsolidiranja sindikalne scene u Hrvatskoj je da krenemo u proces podjele sindikalne imovine jer je to jedan od preduvjeta je da znamo tko i s kime i kako pregovara i da dogovorimo tko je reprezentativni sindikat, tko nije reprezentativni sindikata i mislimo da smo dogovorili vrlo čiste kriterije. I nadam se da će se sindikati naći u tome. Kao što vidite već se pomalo nazire određeno udruživanje na razini središnjica, a vjerojatno će doći do udruživanja i u području granskih sindikata i sindikata tvrtke što će govoriti o tome da će se sindikati osnažiti i da će biti puno jači nego što su do sada. Što se tiče poslodavaca, o njima nismo puno govorili jer je bio jednostavniji način usuglašavanja ali ni s njima nismo postigli do kraja dogovor jer smo smatrali i da u dijelu organiziranja na nacionalnoj razini, dakle Udruge poslodavaca koja će reprezentirati poslodavce trebamo ostaviti mogućnost da se i tu nađu i drugi. Dakle, kriterije smo postavili na način da nisu maksimalistički, a nisu ni minimalistički nego omogućuju jednu dobru konkurenciju. Da li će ostati jedna udruga poslodavaca, da li će se javiti dvije druge ili tri ali smo smatrali da moraju biti u jednakom odnosu i kao sindikalne središnjice. Što se tiče samog zakona, on će nakon drugog čitanja stupanjem na snagu proizvesti određene pravne učinke, a to znači da oni ako ga usvojimo da oni kolektivni ugovori koji su istekli, koji su u produženoj primjeni će važiti još tri mjeseca produžena primjena i onda se trebaju dogovoriti sami kriteriji nastavka. S druge strane smo dali period sindikatima da se provede proces ocjene reprezentativnosti i mislimo da ćemo ovim zakonom potaknuti da se stvari rješavaju prije, a ne da se čeka zadnji čas u kolektivnom pregovaranju. I ono što ćemo sasvim sigurno forsirati, a forsirat ćemo kolektivno pregovaranje ne samo u javnim službama nego i u realnom sektoru, jer je kolektivno pregovaranje nešto što je tekovina Europe, što smo mi prihvatili. Krenuli smo dobro mislimo da ga treba još unaprijediti još jedan korak iznad i da ga moramo što više proširiti na onaj dio gdje ga nema, a to je dio u realnom sektoru dakle u onom dijelu gdje imamo i vrlo malo organiziranih sindikalnih članova. Za sve ostalo što bude trebalo odgovoriti ili komentirati tu smo slobodni da neke stvari uvažimo, promijenimo. Ali mislimo da je ovaj zakon vrlo važan, da neće usitniti sindikalnu scenu, da neće dovesti do poremećaja na sindikalnoj sceni. Primjer nam je da samo napomenem Zakon o poticanju zapošljavanja gdje smo spominjali da ćemo sniziti cijenu rada, da ćemo mlade ljude isporučiti poslodavcima. Kao što vidite ništa od toga se ne događa, tako da ni ovim zakonom koji smo donijeli mi smatramo da ćemo samo osnažiti scenu, a rezultate ćemo vidjeti vrlo brzo za godinu dana jer se u tom periodu trebaju sindikati organizirati, trebaju dobiti svoju reprezentativnost. Hvala lijepa.
Zahvaljujem ministru. Da li žele izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ukoliko ne, otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika SDP-a zastupnica Dragica Zgrebec, izvolite.
Hvala potpredsjedniče. Ministre i zamjeniče, kolegice i kolege. Svaka država nastoji na najbolji način urediti odnose rada i kapitala kroz zakone, kolektivne ugovore, kolektivno pregovaranje odnosno kroz ocjenu reprezentativnosti sindikata kao jednog od sudionika u kolektivnom pregovaranju. Hrvatska je to riješila kroz Zakon o radu, kroz neke druge zakone, a sada evo na jedan obuhvatniji način pokušavamo zakonski urediti i sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje sindikata i poslodavaca kao sudionika u kolektivnom pregovaranju. U Europskoj uniji institucionalna potpora sindikata i priznavanje uloge industrijskih odnosa u reguliranju gospodarske politike uvriježena je i konstanta nacionalnih sustava, iako postoje značajne razlike između pojedinih članica Europske unije. Posljednjih godina poteškoće sindikata s održavanjem reprezentativnosti i sposobnosti reguliranja radnih odnosa potaknuli su o tome žestoke rasprave i u tim državama. Opadanje stope sindikalne učlanjenosti i članstva, odnosno radnika članova sindikata se smanjuje, smanjuje se pokrivenost kolektivnim pregovaranjem, a to je prepoznato kao jasni znakovi slabljenja uloge sindikata industrijskih odnosa u današnjem društvu i gospodarstvu. Kriza koja traje godinama samo potencira ove odnose. Sindikalno članstvo je presudno za sudjelovanje radnika u sindikalnim aktivnostima, osiguranju sredstava za rad sindikata, službeno priznanje sindikata kao reprezentativne organizacije. Pravila i kriteriji reprezentativnosti presudan su element utvrđivanja organizacijske politike sindikata. Pragovi minimalnog broja članstva za službeno priznanje reprezentativnosti snažan su poticaj za članstvo, osnaživanje, u cilju zadovoljavanja takvih zahtjeva. Ukoliko se zanemaruje ili minimalizira kriterij broja članstva može doći do bitnog opadanja motivacije za organiziranje radnika. Do toga dolazi u slučaju kada se sindikati temeljem političke odluke integriraju u tripartitna ili pak bipartitna tijela ili kada postupci proširenja kolektivnog pregovaranja ne uzimaju u obzir reprezentativnost u smislu članstva. U Hrvatskoj je područje reprezentativnosti do sada regulirano Zakonom o načinu određivanja zastupljenosti udruga, sindikata više razine u tripartitnim tijelima i to na nacionalnoj razini iz 1999. godine, a prava radnika i poslodavaca na slobodno organiziranje i udruživanje te pravo na kolektivno pregovaranje Zakonom o radu. Hrvatska je ratificirala pa time i preuzela obvezu Konvencije Međunarodne organizacije rada broj 87 o slobodi udruživanja i zaštite prava na organiziranje i broj 98 o pravu na organiziranje i kolektivno pregovaranje. U Hrvatskoj je nešto više od 30% radnika organizirano u sindikate, a ministar je iznio i brojku sindikata, dakle preko 500 s očitom razlikom između državnog i javnog te privatnog sektora, a posebno je malo sindikalnog članstva kod malih poslodavaca. Potreba za novim zakonom koji će regulirati područje reprezentativnosti sindikata za kolektivno pregovaranje, uvjetovanje i pregovaračkim procesom Hrvatske o pristupanju EU jer je u Hrvatskoj iznimno niska razina bipartitnog socijalnog dijaloga, osobito na granskoj razini. Naši sindikati nisu dovoljno granski profilirani i osnaženi za učinkovito uključivanje u europski socijalni dijalog i sudjelovanje u europskim sektorskim socijalnim vijećima. U zemljama EU granski sindikati su izuzetno snažni i njihova reprezentativnost nije upitna pa se i često ne uređuje zakonom, dok u Hrvatskoj je tek prošle godine počeo postupak osnivanja tripartitnih sektorskih vijeća. Kod nas i tijekom kolektivnog pregovaranja se javlja međusobno osporavanje reprezentativnosti između sindikata pa se predloženim zakonom pokušava potaknuti sindikate na udruživanje na temelju interesa pojedinih djelatnosti i područja. Prijedlog zakona uvažava načela odbora stručnjaka Međunarodne organizacije rada i Europske socijalne povelje koje se odnose na unaprijed utvrđene precizne i objektivne kriterije za utvrđivanje reprezentativnosti, na pravo sindikata koji se ne smatraju reprezentativnim i ne sudjeluju u kolektivnom pregovaranju i tripartitnim tijelima na obranu radnih interesa svojih članova, na organiziranje vlastitih administracija i formuliranje programa svojih aktivnosti. Reprezentativnost utvrđuje neovisno tijelo uz jamstvo nezavisnosti i objektivnosti, a također je ugrađena i mogućnost sudske zaštite protiv odluka kojim im se osporava priznanje reprezentativnosti. Kako zakon propisuje utvrđivanje reprezentativnosti? Načelno, svaki sindikat je reprezentativan ukoliko to nitko ne osporava. To su i svi sindikati koji na određenom području sklapaju pisani sporazum o zajedničkom pregovaranju, a ukoliko dođe do osporavanja reprezentativnost utvrđuje posebno tijelo na sljedećim kriterijima. Reprezentativan je sindikat koji kod poslodavca ili na području, odnosno razini za koju se sklapa kolektivni ugovor ima najmanje 20% članova, radnika članova od ukupnog broja sindikalno organiziranih radnika, odnosno za uključivanje strukovnih sindikata u pregovarački odbor potrebno je da su 75% članovi radnici iste struke i zanimanja, da su izravno povezani s područjem za koje se pregovara te da u svom članstvu imaju 40% radnika iste struke i zanimanja od ukupnog broja radnika za koje se vrši pregovaranje, dakle iste struke i zanimanja. Najviše prijepora u sindikatima izazvao je upravo postotak članstva za utvrđivanje reprezentativnosti uz objašnjenje da se time isključuje veći broj sindikata kod pregovaranja, odnosno da je predlagač samoinicijativno podigao prag sa 10 na 20% članstva kao kriterij za dobivanje reprezentativnosti. Mišljenja su da će to negativno utjecati na kolektivno pregovaranje i smatramo da u raspravi do drugog čitanja potrebno je još jedanput pokušati usuglasiti ove kriterije. Uzet ćemo za primjer Republiku Sloveniju koja je u svom Zakonu o reprezentativnosti sindikata još iz 1993. godine kao kriterij uzela 15% članstva. Druga bitna primjedba odnosi se na prestanak važenja članka 262. Zakona o radu, odnosno neograničena produžena primjena kolektivnih ugovora. Uzme li se u obzir odluka Odbora stručnjaka za slobodu udruživanja Međunarodne organizacije rada objavljena u Zborniku odluka da su zakonske intervencije u produženu valjanost, odnosno primjenu kolektivnih ugovora prihvatljive samo u hitnim slučajevima i za kratko razdoblje u čemu je zapravo članak 262. Zakona o radu u Hrvatskoj u suprotnosti jer je ovo izravna, jednostrana zakonska intervencija koja je u svim slučajevima i bez ograničenja trajanja propisuje produženu primjenu kolektivnog ugovora. Ovaj zakon utvrđuje i kraći rok, dakle rok od 3 mjeseca za raspravu i da li je on potreban i na dulji rok, a zapravo to znači povećanje odgovornosti socijalnih partnera da na vrijeme započnu pregovaranje o novom kolektivnom ugovoru. Jer nije logično da se kolektivni ugovor može otkazati u vremenu primjene, a da se istekom vremena njegove primjene on može produljiti bez ograničenja trajanja. Novi način kolektivnog pregovaranja zahtjeva od socijalnih partnera značajnu razinu odgovornosti i objektivnosti uvažavajući gospodarsku i socijalnu situaciju. Očekujemo u vremenu do drugog čitanja daljnju javnu raspravu i kontakte o spornim odredbama i uvažavajući sadašnje gospodarsko i socijalno stanje u Hrvatskoj da ćemo doći do značajnijeg stupnja usuglašenosti. Članice i članovi kluba SDP-a prihvatit će prijedlog zakona u prvom čitanju. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. U ime kluba Hrvatskih laburista zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani gospodine kolega potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege. Kažu da istina ima dva lica. Ja ne znam da li je onda to dvoličnost, mogla bi biti, pa se pitam koje je lice prvi dio istine bio 2010., a koji istina ili koji dio lica je bio istinit danas, ili jest istinit danas kada je najznačajnija tema ovog zakona u pitanju, a to je ukidanje tri odredbe Zakona o radu, a ne jedne. Naravno najvažnija je ona o produženoj primjeni pravnih pravila kolektivnih ugovora. Ministar reče mi ćemo preuzeti odgovornost. Pa zašto onda uredbom to ne riješite, zašto od Sabora tražite zakon? Te preuzimanje vaše odgovornosti se najviše uvijek bojimo. Sve Vlade su tvrdile da preuzimaju odgovornost i za dobre i loše poteze, samo je pitanje, stvar je u tome da nema nikoga tko bi nakon što preuzmete odgovornost za loš potez to sankcionirao. Treba čekati četiri godine, o tome se radi. 1991. u Hrvatskoj se ne po sadržaju nego po mogućim posljedicama pojavio sličan prijedlog zakona. Mi smo ga tad nazvali Šaleov zakon jer je autor zakona bio tada ako se ne varam zamjenik ministra pravosuđa gospodin Petar Šale. Tada je bilo mudrosti i taj zakon tada nije donijet jer bi otprilike ostavljao na sindikalni pokret slične posljedice kao što to donosi ovaj zakon. Danas nije Šaleov, sada ga možemo nazvati Mrsićev. Nije stvar što ja mislim, niti što ministar misli, netko o nečemu zna više, ja se u medicinu uopće ne razumijem, ali se razumijem da ovakve odredbe zakona dovode do mrvljenja sindikalne scene. Da daju legitimitet i uvlače u pregovore i to na nacionalnom nivou strukovne sindikate. Kaže ministar već ih imamo i to je dobro, to je valjda kao dobro. To je činjenica od koje polazimo. Ali mi hoćemo sindikat pekara, mljekara, imate prof. matematike, prof. tjelesnog, kako god hoćete. Imat ćemo još veći broj tvorničkih žutih sindikata koje poslodavci osnivaju da bi spriječili osnivanje pravih sindikata. I zašto je u Hrvatskoj sindikalna organiziranost posebice u gospodarstvu i u privatnom sektoru tako niska? Odite u strane kompanije pa pitajte koje je prvo pravilo kod prijema na posao? Ne piše na papiru, ali se veli. Nema članstva u sindikatu. To je uvjet za dobivanje posla. To nikoga ne zanima nego konstatiramo da je slaba organiziranost, jako dobro. Dakle mrvljenje, stvaranje još većeg broja žutih sindikata. Bili oni poslije reprezentativni ili ne sasvim svejedno. I drugo, pregovarački Odbor za kolektivni ugovor bit će tako sastavljen da nikad neće doći do dogovora o ničemu. I to je drugi prikriveni cilj ovog zakona. No, pitanje reprezentativnosti kao pravne norme o ovom zakonu prepuštamo sindikatima da između prvog i drugog čitanja pokušaju dogovoriti sa predlagateljem. I poštivat ćemo taj dogovor bez obzira kakav će biti. Uz jednu napomenu ili jedno pitanje, što mislite kakva bi sindikalna organiziranost bila i koliko bi sindikata bilo kada bi kolektivni ugovori ili prava iz kolektivnih ugovora vrijedili samo za članove sindikata ne za sve zaposlene? Postoje države u kojima su obvezatne radničke komore, kao kod nas recimo Obrtnička komora. Pa sve te poslove zaštite prava, promicanja prava, sudovanja i zaštita radnih prava radi Radnička komora, a ne sindikat, a radnici plaćaju obvezatnu članarinu po zakonu. U Hrvatskoj se o tome nikad nije željelo ozbiljno raspravljati nego se koriste dva argumenta: prvo, imamo strašno puno sindikata i radimo sve da ih bude više i drugo otežat ćemo svaki oblik dogovaranja za kolektivne pregovore. A to je lako kad je puno sindikata. Hrvatski Zakon o radu počiva na konceptu postojanja kolektivnih ugovora i pokrivenosti broja zaposlenih kroz kolektivne ugovore koji bi trebao prelaziti 80%. I zato u njemu nema strahovito puno materijalnih prava pojedinačnih, ne kolektivnih, pojedinačnih prava radnika jer se još 1995. ovdje u Saboru tada prihvaćanjem zakona odlučilo za koncept tzv. "germanskog radnog prava", njemačkog modela koji polazi od toga da nacionalno zakonodavstvo regulira temelje, a da sve ostalo se utvrđuje kolektivnim ugovorima. Naravno uz postojanje Radnih sudova, ovaj zakon će, ako bude usvojen zahtijevati pisanje novog Zakona o radu, neminovno. I potpuno promjenu koncepta radnog zakonodavstva. Ja to sad govorim možda će proći 2-3 godine da netko shvati i razumije, ali moj posao je upozoriti. Konvencija Međunarodne organizacije broj 98. jest konvencija koja govori o tome da je uloga vlasti da potiče kolektivno pregovaranje, da stimulira 1,2,3,4,5,10 stranu, da je što veći broj radnika pokriven kolektivnim ugovorima. Ali ima još nešto i veoma interesantno, 10. travnja 2007. Ja sam Hrvatskom saboru ponudi na ratifikaciju još jednu Konvenciju Međunarodne organizacije rada, a to je broj 154. koja se zove Konvencija o promicanju kolektivnog pregovaranja koju Hrvatska nije preuzela u postupku sukcesije od bivše države. A ovu broj 98. je, a ova 154. nije, dali prevesti služba Sabora s engleskog na hrvatski. I tadašnja vlada 16. svibnja 2007., a mišljenje Vlade potpisala je tadašnja potpredsjednica gospođa Kosor, odbila je prijedlog o ratifikaciji te konvencije o promicanju kolektivnog pregovaranja. Jer sve što se kasnije, ali i danas događa je jasno iz članka 5. te konvencije u kojoj se kaže "Da radi promicanja kolektivnog pregovaranja, poduzimaju se mjere prilagođene domaćim uvjetima.". A mjere iz stavka 1. ovog člana čine sljedeće: kolektivno pregovaranje treba omogućiti svim poslodavcima i svim skupinama radnika na području djelatnosti obuhvaćenim ovom konvencijom. Kolektivno pregovaranje treba postupno primjenjivati na sva pitanja obuhvaćena točkom A, B i C članka 2., a točka A, B i C su uvjeti rada, radni odnos, odnos između poslodavaca i radnika, i uređivanje odnosa između poslodavaca i njihovih udruženja, te jednog ili više radničkih udruženja. Treba poticati utvrđivanje pravila postupanja u suglašenih između poslodavačkih i radničkih udruženja, usuglašenih. I C, E tijela i postupke za rješavanja radnih sporova treba osmislit na način da idu u prilog promicanja kolektivnog pregovaranja. Ta konvencija u Hrvatskoj nije ratificirana, nije dio pravnog poretka Republike Hrvatske jer te 2007. to nije želio ni HDZ, a kad bi danas predložio ponovno ratifikaciju te konvencije opet ne bi bila prihvaćena. I tajna je upravo u tome, a mi jesmo članica Međunarodne organizacije rada imali smo ako se ne varam, i još uvijek je, možda već i nije i člana komiteta stručnjaka jednog uglednog pravnika koji je iz Hrvatske radio u komitetu stručnjaka. Suština ovog zakona, ako preskočim dio u reprezentativnosti je promjena članka 253. Članaka 253. je članak koji govori o tome što je tarifna sposobnost sindikata, tarifna sposobnost i to je u zakonu upisano na sljedeći način: "Stranke kolektivnog ugovora mogu bit na strani poslodavca, jedna ili više poslodavaca ili njihovih udruga, a na strani radnika jedan ili više sindikata, i njihove udruge koje su spremne i sposobne sredstvima pritiska štitit i promicati interese svojih članova, prilikom pregovora o sklapanju kolektivnih ugovora na području za koje se one donose." Što je smisao postojanja sindikata, nego tarifna autonomija, tarifna sposobnost, a cilj toga kolektivni ugovor. Svinjske polovice, izleti, manifestacije, pa suština, postojanje sindikata je tarifna sposobnost i tarifna autonomija. To mijenjamo, tu odredbu brišemo i zamjenjujemo s nekom floskulom, papazijaniom koja ništa ne znači. To danas nekome smeta, tarifna sposobnost sindikata. Prestaje važiti odredba članka 254. i 262. Zakona o radu, produžena primjena pravnih pravila. Sad ja pitam, nagradno pitanje, koliko slučajeva u ovom trenutku u Hrvatskoj imamo, da se primjenjuju pravna pravila kolektivnog ugovora koji je prestao vrijediti? Znate koliko? Jedan i nije u javnom sektoru, jedan. Koliko ugovora imamo na određeno sklopljeno na nacionalnom nivou, na određeno vrijeme? Deset, a na neodređeno 5. I nijedan nije javni sektor, sve je realni sektor, tih 5. Samo su rak i kolektivni ugovori vječni, to je izjava ministra. Prvi potpredsjednik Vlade je isto o tome nešto talambasao. Ja pitam znate li da, ako se kolektivni ugovor otkaže, da ne vrijedi klauzula o produženoj primjeni pravnih pravila, a svi ovi ugovori imaju ugovoreni otkazni rok od 3 mjeseca. Dakle, pravo jedne ili druge strane je da otkaže kolektivni ugovor, otkazni rok je 3 mjeseca i nakon toga ne vrijedi ništa, ni kolektivni ugovor niti se primjenjuju pravna pravila u nedogled i ništa nije vječno. Želite li mi reći da zbog onog jednog koji je prestao vrijediti, a vrijede pravna pravila a to je za zaštitarske tvrtke, taj kolektivni ugovor. Da zbog toga mijenjamo, donosimo ovu odredbu i brišemo i to iz Zakona o radu. Zbog tog jednog kolektivnog ugovora? To naprosto ne vjerujem. Toliko o poznavanju teme o produženoj primjeni pravnih pravila po strani svih onih koji su zadnjih mjeseci o tome govorili i javnost uvjeravali da su kolektivni ugovori u Hrvatskoj vječni. Postoji li još negdje pravna pravila nakon isteka kolektivnih ugovora? Da, u Austriji da, u Italiji da, u Španjolskoj da. Na posredan način u Njemačkoj kroz ugovore o radu, na posredan način kroz ugovore o radu. Mi smo u tome izuzetak. Ali šta oni nemaju, a mi imamo, a što je bio kompromis i dogovor je da bude na kraće vrijeme – pravilnike o radu kao jednostrani akt poslodavca koji može i najčešće zamjenjuje kolektivni ugovor. I tu počinje problem. I nestat će većina kolektivnih ugovora i prijeći ćemo na sustav pravilnika o radu htio to netko priznati, razumio to netko tko piše takve zakone ili ne, sasvim svejedno. A taj osigurač ugrađen je u Zakon o radu ne slučajno, ne pogrešno nego namjerno. On je trebao biti doista osigurač da se nikad ne dogodi da kolektivnih ugovora nema, da stalno potiče na pregovore. Zato i jesu bili predviđeni otkazni rokovi, mogućnost otkaza kolektivnog ugovora, ali je bio cilj odmah pristupite pregovorima za novi kolektivni ugovor sa smanjenim ili većim razdobljem, sa ili bez nekih prava. Ali ne smije se ostati bez kolektivnih ugovora. Zato je taj osigurač tada '95. bio ugrađen u Zakon o radu i efikasno je djelovao nekoliko godina [[Upadica Batinić: Vrijeme kolega.]] Ako 2010. je za Zorana Milanovića, predsjednika SDP-a ovo bila tema referenduma vjerujem da ne postoje dva Zorana Milanovića koji su predsjednici SDP-a i želim vjerovati da temeljem našeg prijedloga zaključka jedino što možemo napraviti da u ovom Saboru odlučimo iako je 716, 17 000 potpisa tada prikupljenih za referendum uništeno cakama i mišljenjem i odlukom Ustavnog suda [[Upadica Batinić: Kolega Lesar, minuta.]] za Sabor ne treba potpisi građana da bi raspisao referendum o ovako značajnoj temi [[Upadica Batinić: Hvala.]] To će biti jedinstvena prilika da Sabor svojom voljom raspiše jedan referendum u jednom prijedlogu zakona.
Hvala. U ime Kluba zastupnika HDZ-a, zastupnik Đuro Popijač. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je, dakle zakon o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje koji u svojoj suštini zapravo predstavlja niz ozbiljnih promjena na području tržišta rada, a koje je u osnovi kod nas definirano Zakonom o radu. Zakon o radu je temeljni akt kojim se definiraju i uređuju odnosi na tržištu rada između posloprimca i poslodavca. To je akt koji je od jednake važnosti i za radnike, ali i za poslodavce i iz tog razloga je potpuno neprihvatljivo da se nekim novim zakonom uređuju područja iz tržišta rada, a ne temeljnim zakonom, a to je Zakon o radu. Složenost i osjetljivost odnosa na tržištu rada, ali i karakter tržišta rada da li je rigidan ili fleksibilan, da li guši ili unapređuje ekonomske slobode, da li potiče ili ograničava zapošljavanje može bitno utjecati na uspješnost ili neuspješnost nacionalnih ekonomija. Stoga je više nego igdje nužno da se ovakve aktivnosti moraju provoditi u suglasju i dijalogu svih zainteresiranih strana i na bipartitnoj i na tripartitnoj osnovi. Način na koji je ovaj Zakon procesuiran predstavlja školski primjer nasilja nad socijalnim dijalogom koji je i inače za mandata ove Vlade gotovo u potpunosti suspendiran. Istovremeno predsjednik Vlade opravdava svoj potpis na sindikalni zahtjev za referendum nekim nasilnim pristupom prošle Vlade prilikom prijedloga promjene Zakona o radu u članku 362. Ovaj prijedlog zakona nije prihvaćen ni od strane Hrvatske udruge poslodavaca ni od strane sindikalnih središnjica. Pa gdje ćete naći veću agresiju od ove kada bez socijalnog dijaloga, bez dijaloga i suglasja poslodavaca i sindikata Vlada grubo nameće njima neprihvatljiva rješenja. Sve su sindikalne središnjice izrazile svoja negativna stajališta kroz izdvojena mišljenja, a i ona se međusobno bitno razlikuju. To samo potvrđuje da Vlada ovim prijedlogom u biti dodatno slabi i razjedinjava sindikalnu scenu. No, temeljna primjedba je da se ovim zakonom unosi zbrka u autonomne zadaće sindikalnih udruga i njihovih udruga niže razine. Neravnopravan tretman sindikata i Udruga poslodavaca, nedorečena i neprovediva a u dijelovima i apsolutno neprihvatljiva procedura utvrđivanja reprezentativnosti, neusklađenost kriterija sa javno proklamiranim ciljevima zakona. Izmjenama Zakona o radu ovim zakonom i to ne samo članak 262. nego i niza drugih navedenih ili nenavedenih članaka što je moj prethodnik lijepo i naveo imati će za posljedicu zasigurno i daljnju fragmentaciju sindikalne scene, slabljenje sindikata i kolektivnog pregovaranja, te njihovu pravnu nesigurnost. I koji se to onda ciljevi poboljšavanju tržišta rada ovim zakonom postižu? Dakle, može se okarakterizirati namjera ove Vlade da zakon koji je životno važan za poslodavce i posloprimce, a koji ga odbacuju kao neprihvatljivo uporno gura u Hrvatski sabor nego kao jasna demonstracija svojevrsnog nasilja nad socijalnim dijalogom i zapravo njegovo dokidanje. A i s jedne strane kombinatorika u kriterijima reprezentativnosti sindikata čas ih jačaju, čas ih slabe, čas ih fragmentiziraju, pa i onda smanjenje kriterija za reprezentativnost poslodavačkih udruga zapravo sasvim jasno potvrđuje činjenicu po onoj staroj „zavadi pa vladaj“. No, ovakav pristup u donošenju ovog zakona niti ne čudi jer niti jedan do sad donesen zakon za mandata ove Vlade nije dobio potporu socijalnih partnera. Rezultat je očit. Pad gospodarskih aktivnosti svih makroekonomskih pokazatelja, ponovno potonuće u recesiju, rast nezaposlenosti i pogoršanje poduzetničke investicijske klime. Evo kao što reče guverner pada sve što ne smije padati. Vjerojatno je zbog toga i njegova glava pala. Samo rastu veselo prihodi državnog proračuna, ali čini mi se na žalost po zadnjim podacima i to polagano ali sigurno posustaje. Želim ovdje napomenuti kako čak i sadržaj u nekim elementima ovog zakona i nije sporan. Hrvatska treba svojevrsna regulacije pitanje reprezentativnosti sindikata i sindikalnih središnjica na svim razinama. Ali pitanje reprezentativnosti se mora riješiti unutar sindikalne scene a bez obzira koliko verzija zakona i bilo i treba ih biti dok god iz njihove kuhinje ne izađe jedan ali pravi. A ne nikako ovako grubim nametanjem rješenja od strane Vlade što je u direktnoj suprotnosti sa preuzetim vrijednostima i u procesu pregovaranja sa EU i konvencijama Međunarodne organizacije rada. Ovaj se zakon bavi s nekoliko važnih pitanja dakle i kriterijima za sudjelovanjem u tripartitnim tijelima i poslodavačke scene i sindikalne scene na nacionalnoj razini i njihovim pravima, zatim reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje, kriterijima za sudjelovanje sindikata, pregovaračkim odborima sindikata za kolektivno pregovaranje, trajanju reprezentativnosti sindikata, ovlasti za kolektivno pregovaranje. Utvrđuje se i postupak u utvrđivanju reprezentativnosti, nadležnosti, imenovanje, uvjeti rada povjerenstva, utvrđivanje reprezentativnosti na svim razinama od nacionalne, strukovne, granske razine itd., itd. Dakle, zakon koji se bavi temeljnim interesima ili konkretnije poslovnim smislom i svrhom postojanja sindikalnog organiziranja. Donositi ovakav zakon a ne imati suglasnost sindikata je rijetko viđen pokušaj intervencije u slobodu sindikalnog organiziranja. Na Gospodarsko-socijalnom vijeću 5.6.2012. godine jedinom koji je održan na ovu temu HUP i sindikalne središnjice donijeli su zajedničko mišljenje, evo citiram: "Sindikalne središnjice Hrvatske udruge poslodavaca jedinstvene su u stavu da se prijedlog Zakona o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje vrati radnoj skupini na doradu. Hrvatska udruga poslodavaca neće se izjašnjavati o zakonskim odredbama koji se tiču drugog socijalnog partnera te će se u tom dijelu prikloniti mišljenju većine". Pa neka premijer Milanović govori tko je radio nasilje na donošenju zakona. Isto tako posebno izdvojena mišljenja imali su na tom istu GSV-u i Savez samostalnih sindikata Hrvatske matice i Matice hrvatskih sindikata, dakle na ovo zajedničko mišljenje još izdvojena mišljena i Nezavisnih hrvatskih sindikati i Udruga radničkih sindikata Hrvatske i Hrvatska udruga sindikata. Dakle, pored zajedničkog izdvojenog mišljenja HUP-a i sindikata sindikalne središnjice su istakle i svoja međusobna i to različita izdvojena mišljenja. Stoga je zapravo i temeljno pitanje što to uistinu Vlada želi i što to uistinu Vlada radi? Svakako je to pokušaj intervencije u slobodu sindikalnog organiziranja i relativiziranja socijalnih partnera. No, evo ogolimo stvar do kraja. Zapravo pravi odgovor se nalazi u članku 27. Tim se člankom ukida članak 262. Zakona o radu i tim se člankom ograničava produžena primjena raskinutih i isteklih kolektivnih ugovora. Sasvim je jasno da se ovaj institut produžene primjene mora izmijeniti i treba se izmijeniti 2010. godine. Dakle, člankom 27. koji se nalazi u prijelaznim i završnim odredbama ovog zakona ukida se članak 262. Zakona o radu. Neosporno je da s pitanje vječnog trajanja kolektivnih ugovora koji su prestali važiti mora razriješiti, ali to je definitivno članak 262. Zakona o radu. Potpuno je jasno sada koliko je bilo i licemjerno od strane SDP-a evo današnjeg premijera, pa i gospodina Linića i Čačića, a i većine vas s lijeve strane koji ste sjedili u Saboru, a koji ste se natjecali u osudi tadašnje Vlada prilikom izmjene ZOR-a, upravo članka 262.i upravo u onom dijelu kako ga sada pokušavate promijeniti vi. Ali gle kako, drugim zakonom. Ne treba naravno ni spominjati i vašu ulogu u suorganizaciji potpisivanja sindikalnog zahtjeva za referendumom. Tada ste obmanjivali hrvatsku javnost da tim činom rušimo radnička prava, ukidamo kolektivne ugovore i što sve još niste izrekli ili jeste može se pronaći u arhivima hrvatskih medija, a sve samo zbog toga jer vam se činilo da je to dobar teren i trenutak za sakupljanje sitnih političkih poena. Pa evo i nekoliko, gospodin Milanović 13.6. "Pozivam sve građane da izađu i daju svoj potpis za referendum jer ovo se tiče svakoga od njih, svake obitelji i zato je važno da se odazovemo". Naravno bez ikakvih ambicija da gospodin Milanović tada objasni zašto je to izrekao i zašto je to tako važno. Možda bi i danas trebao objasniti zašto je važno donositi iste te promjene za koje je rekao da treba ih spriječiti da se donesu. Iza toga je rekao da ako se i donesu te izmjene Zakona o radu to može djelovati neko vrijeme ali ne dugo, naravno do njihovog dolaska na vlast. Pa evo mi nismo donijeli zakon, ali oni isto tako ne donose zakon ali mijenjaju taj članak drugim zakonom. Evo o vjerodostojnosti i hrabrosti zapravo o pravom karakteru ove vlasti. Slavko Linić kaže da SDP nikada neće prihvatiti predložene izmjene Zakona o radu i da će se boriti protiv njih, 31.5. na presici u Rijeci. Naravno i Željko Jovanović nije štedio, kazao je da se "Ocjenjuje da su te izmjene besprimjeran udar na radništvo" da se tako kako je naveo ukidaju sva stečena radnička prava. Ja vjerujem da ljudi nisu krivi, a zapravo nisu imali pojma o čemu se radi, ali ako su znali a to je danas i ministar Mrsić rekao ujutro na radiju da i nisu oni podržavali suštinu pitanja na referendumu a činilo im se da se izjašnjava i da se narod izjašnjava protiv Vlade u tom momentu, pa bi bilo zgodno uskočiti u taj pokret i srušiti Vladu. Evo, ako sam možda i slobodnije interpretirao, ispričavam se ali može se poslušati tko nije današnju emisiju što je ministar Mrsić rekao o tome zašto su potpisali tada zahtjev za referendum.
Kolega Popijač ja bih vas molio da se vratite na temu.
Jer nemate znanje, snage ni hrabrosti sjesti za stol sa socijalnim partnerima i kako to oni i predlažu ovu tematiku riješiti tamo gdje je i mjesto, a to je Zakon o radu. A ne to potiho pokušati ugurati u neku prijelaznu i završnu odredbu novog zakona. Mi naravno nemamo ništa protiv promjene izmjene članka 262. Zakona o radu, ali učinite to tamo gdje se treba učiniti. To su vam uostalom poručili i sindikati i poslodavci. Oni sugeriraju da je nužno otvoriti raspravu o ZOR-u jer je to i ključno pitanje reforme tržišta rada i ključno pitanje konkurentnosti hrvatskog gospodarstva. Ali evo kao što do sada niste otvorili i donijeli niti jedan reformski zakon, otvorili niti jednu reformu tako nemate snage otvoriti reformu tržišta rada nego pokušavate ovim trikom izmjenama zapravo novim zakonom mijenjati članak 262. Zakona o radu i to je suština i razlog ove promjene. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Ministar se javio za riječ, ali prije samo da pročitam obavijest o promjeni termina održavanja 9. sjednice Odbora za rad i socijalno partnerstvo. Znači 9. sjednica Odbora za rad i socijalno partnerstvo sazvana za 28. lipnja 2012. u 9 sati održat će se prema predloženom dnevnom redu u petak 29. lipnja 2012. u 9 sati u dvorani Janka Draškovića broj 202. Ministre Mrsiću izvolite.
Samo istine radi, da stvari budu zapisane. Saborski zastupnik gospodin Popijač je koliko znam bio ministar koji je bio nadležan za ovaj dio i ministar koji je formirao radnu skupinu koja se sastojala od pravnih stručnjaka pravnih fakulteta u Hrvatskoj, ali i pravnog stručnjaka Međunarodne organizacije rada kolege koji je iz Brazila. Pa ako je bila takva želja da se donese ovaj zakon tad je bila šansa da se donese pa onda ne bi bilo ovih sada izjava, usitnjavanja scene, odlaska u politiku pa ova rasprava služi da se malo i politizira oko toga, ali nismo vidjeli niti jedan konkretan prijedlog. Vi ste bili na čelu te radne skupine, vjerojatno ste održali par sastanaka pa imate vjerojatno nekih saznanja da možda neke stvari možemo bolje razriješiti. Bila je radna skupina, ja sam vidio taj nacrt prijedloga zakona. Tim su stručnjacima platili, platili smo tom strancu, vjerojatno ne male novce. Za izradu ovog zakona nikad nitko nije dobio ni kunu honorara. Pa onda je sad pitanje zašto smo plaćali strane stručnjake, a da nismo donijeli zakon. A kad tumačite Gospodarsko-socijalno vijeće onda istine radi mora se reći zašto su središnjice neke dale izdvojeno mišljenje. Dakle dale su izdvojeno mišljenje iz razloga što se dvije središnjice smatraju da je 20% udruženih članova sindikata dovoljno da bude taj sindikat reprezentativan i da to oni podržavaju, a druge tri središnjice koje su se isto tako očitovale smatraju da to nije u redu, da bi trebalo biti 10%. Ako se u ovom vremenu između dva čitanja sindikati dogovore o postotku, da li je 1%, 2%, 5, 10, 15, 20, 50%, nema nikakvih problema, ugradit ćemo to u zakon. Istine radi, to je to. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Na vaše izlaganje ministre imamo ispravak netočnog navoda. Kolega Dragutin Lesar, izvolite.
Ispravljam navod ministra koji je rekao da se tada mogao donijeti takav zakon, izmjene Zakona o radu. Ne, gospodine… … [[Upadica se ne razumije.]] Ne, ne, gospodine ministre. Odlukom Ustavnog suda od 20. listopada 2010. u točci 2 je jasno propisano da od tog datuma pa u roku od godinu dana ne može se predlagati zakon koji bi na referendumsko pitanje koje je bilo ponuđeno odgovarao sa da. Ustavni sud je ovakvim stanovištem o točci 2 vama sada omogućio da radite ovo, preskačem pridjev, jer da je došlo do referenduma tada bi ta odluka prema članku 3. stavku 4. i članku 8. stavku 4. Zakona o referendumu bila izmjenjiva samo na novom referendumu, a ne samo na godinu dana. O tome se radi.
Hvala lijepa. Sljedeći za raspravu ispred KLuba zastupnika HDSSB-a zastupnik Josip Salapić, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre, kolegice i kolege zastupnici. Možda bi bilo dobro da se ovaj prijedlog zakona započne sa zakon o komplikacijama, o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje. Naime zašto, ovaj komplicirani zakon komplicira prije svega pravnu sigurnost, a pravnu sigurnost koji bi trebali biti najsigurniji u zemlji u kojoj živimo, a to su radnici. Sindikati zastupaju radnike, ljude u Hrvatskoj koji rade i koji moraju biti sigurni za svoja radna mjesta, za svoja radnička prava koja kao radnici ostvaruju na svojim radnim mjestima. Vlada SDP-a, koalicija Kukuriku je obećala u predizbornoj kampanji 2011. godine da će prije svega radnicima u ovoj zemlji u kojoj živimo biti bolje. Dali ste potporu sindikatima, poslodavcima, narodu da će dolaskom vaše Vlade na vlast ovoj zemlji biti bolje. U Hrvatskoj se danas živi teže, gore, neizvjesnije nego ikada. I upravo ste ovim prijedlogom zakona pokazali da sve ono što ste radili u predizbornoj kampanji i obećavali hrvatskom narodu da je to licemjerno jer niste predložili ni radili ono što je narod od vas očekivao, jer glasovali su protiv bivše Vlade, ali nisam siguran da nakon ovoga što ste pokazali u više od 100 dana vaše vlasti da su glasali za vas. Glasali su možda za drugačiji život, možda su očekivali bolje, a to je na temelju vaših obećanja, ali smo sigurni da su za sada dobili puno gore nego što su očekivali od vas. Kolegice i kolege, pravo na slobodno organiziranje i udruživanje u sindikate i udruge poslodavaca, sloboda osnivanja i udruživanja udruge više razine i pravo udruživanja u međunarodne, a uskoro ulaskom Republike Hrvatske u EU i Europske organizacije radnika i poslodavaca sa ciljem zaštite radnika i poslodavaca i promicanje njihovih socijalnih i gospodarskih interesa nedvojbena su temeljna ljudska prava i slobode koje su zajamčene najvećim pravnim aktom u zemlji, a to je Ustav Republike Hrvatske. I potpuno je apsurdno da se ovim zakonom zadire u važeći Zakon o radu. Vi ste to gospodine ministre i Vlada u kojoj sjedite upravo ovim prijedlogom zakona učinili, zadrli ste u Zakon o radu i u članak 262. i u članak 254., pa niste samo zadrli nomotehnički u taj zakon nego ste izravno zadrli u prava radnika, ljudi koji se trebaju osjećati u ovoj zemlji u kojoj žive i rade sigurno. Kriterij i postupak za određivanje zastupljenosti reprezentativnosti udruga sindikata više razine u tripartitnim tijelima trenutno je regulirano Zakonom o načinu određivanja zastupljenosti udruga sindikata više razine u tripartitnim tijelima i nacionalnoj razini koji je zakon iz 1999. godine. Taj zakon opravdano treba trpiti kritike zbog neučinkovitosti, sporosti i zbog troškova koje zakon izaziva. Taj zakon nedvojbeno valja mijenjati, ali to nije dobro činiti na način i s tekstom prijedloga zakona o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje na ovakav način. A zašto? Prvo pitanje, pitanje koje se nameće jest načelo ekonomičnosti, postupanja nove Vlade sa prijedlogom zakona o reprezentativnosti, odnosno više verzija prijedloga toga zakona koji je izradila prošla Vlada potkraj svoga mandata. Štoviše, jedan od prijedloga izradila je tročlana skupina neovisnih stručnjaka koji su činili prof.dr. Željko Potočnjak na prijedlog poslodavaca, prof.dr. Marijo Vinković na prijedlog sindikata i dr.sc. Jusuf Gelab iz Međunarodne organizacije rada kojega je kao vanjskog eksperta predložilo tada resorno ministarstvo Vlade RH. Ta je skupina izradila kvalitetan prijedlog Zakona o reprezentativnosti koji je bio rezultat više razgovora koji je radna skupina vodila sa zainteresiranim predstavnicima sindikata i poslodavaca na kojima su uvažene kritike i prijedlozi koje su iznosili socijalni partneri i to samo s jednim ciljem, sa ciljem izrade kvalitetnog, stručnog i nepristranog teksta prijedloga Zakona o reprezentativnosti. Taj zakon i ti prijedlozi tih stručnjaka danas više ne postoje. Iz prijedloga zakona koji se nalazi pred nama već je na prvu ruku vidljivo da predstavlja korak unatrag s obzirom na sve dosadašnje prijedloge koje smo mogli ovdje u Hrvatskom saboru čuti i raspravljati o njima pa se nameće jedno osnovno i opravdano pitanje ima li tekst prijedloga zakona za cilj osigurati stvarnu primjenu i stvarno primjerenu reprezentativnost i zastupljenost socijalnih partnera za kolektivno pregovaranje ili se radi o tome da će se ovim prijedlogom zakona doprinijeti daljnjoj fermentaciji i daljnjem slabljenju sindikalne scene u RH. Klub HDSSB-a smatra da ovaj prijedlog zakona upravo ide na tu stranu, na slabljenje sindikalne scene i na slabljenje onih koji trebaju štiti prava radnika. Nadalje, postavlja se pitanje da li se u konkretnom utvrđivanju uvjeta za reprezentativnost trebalo ići na ruku određenim udrugama sindikata, onim sindikatima koji trenutno u Hrvatskoj idu na ruku politici Vlade RH koju predvodi Zoran Milanović? Nije sporno da je postojeći propis manjkav zbog nepostojanja kriterija reprezentativnosti sindikata za kolektivno pregovaranje na … [[Govornik se ne razumije]] i regionalnoj razini zbog čega je vrlo teško i ponekad i nemoguće postići dogovor o broju i sastavu pregovaračkoga odbora, ali uvjeti koji se predlažu su u najmanju ruku po ovom prijedlogu zakona neobični. Prvo što se uočava i čini problematičnim jest asimetričan pristup utvrđivanju kriterija reprezentativnosti udruga poslodavaca više razine i udruga sindikata više razine za sudjelovanje u tripartitnim tijelima na nacionalnoj razini, odnosno utvrđivanje različitih kriterija za reprezentativnost na strani poslodavaca i različitih kriterija na strani sindikata. Svojedobno su upravo sindikati upozoravali na potrebu simetričnoga pristupa. Problematično je uvjetovanje postojanja područnih ureda udruženih sindikata najmanje 4 županije jer što će biti sa udrugama sindikata koji imaju iznimno veliki broj članova, ali nemaju područne urede u 4 županije? Ništa. Nadalje, s predloženim uvjetom od 50 tisuća članova sindikata kao uvjet te reprezentativnosti udruga sindikata više razine pokušava se zadržati status quo ili drugim riječima s tim se prijedlogom ne postiže apsolutno ništa. Nadalje, utvrđivanje kriterija za reprezentativnost na lokalnoj i područnoj (regionalnoj) razini za osnovnu funkciju je prije svega treba imati osnaživanje sindikata, a ustvari se radi o njihovom daljnjem usitnjavanju u razbijanju stoga je poglavito u smislu svih dosada izrečenih prijetnji sindikatima od strane Vlade RH, državi koja je Ustavom određena kao socijalna država, cilj očito potpuno dezavuirati smisao kolektivnog pregovaranja i sindikalnog djelovanja u RH te uništiti bilo kakav sindikalni utjecaj jer očito je da neki sindikati u ovoj zemlji ne idu na stranu politike koju Vlada želi da ide. Iz prijedloga zakona se ne daju jasno iščitati ni uvjeti za definiranje … sindikata i sektorskog socijalnog dijaloga iako navedeno postoji u državama članicama EU koje su nama u RH trebali poslužiti kao uzori. Štoviše sektorski socijalni dijalog trebao bi stabilizirati sindikalnu scenu i učvrstiti sindikalni pokret. Kolegica Zgrebec u ime kluba SDP-a govorila je o Sloveniji. Pogledajte primjer Njemačke, spomenuo je kolega Lesar. Pogledajte primjer Italije, primjer Francuske. U Italiji je 95% radnika osigurano kolektivnim ugovorima. Različiti su načini i mogućnosti … nego što se ovim predlaže. Našoj zemlji RH trebaju biti uzor zemlje članice EU, zemlje u kojima se na temelju našeg pristupa EU koji bi nama trebali biti uzor da naši građani i građanke radnici RH žive bolje i sigurnije. Zato smo se i trudili i skoro 8 godina pregovarali da postanemo punopravna članica EU. Mi trebamo, i vaša je Vlada trebala učiniti 2 koraka naprijed, a ne korak unazad. Iz prijedloga zakona se također nije ni predviđeno razumno prijelazno razdoblje, ali se nije zaboravilo … nomotehnički i upitno posegnuti za dokidanjem odredaba Zakona o radu, njegovim kljaštrenjem kako bi se izgubio smisao središnjeg propisa iz područja rada, članak 254., članak 262. Ako je Vlada htjela mijenjati taj temeljni zakon, Zakon o radu, onda je trebala predložiti izmjene Zakona o radu, a ne ovim zakonom intervenirati u postojeći zakon. A podsjetimo se da je Zakon o radu bio u svjetlu pregovaranja za ulazak Hrvatske u EU, da taj zakon ima europski duh. Za klub HDSSB-a ovaj je prijedlog zakona nekvalitetan, protivan svojoj svrsi, nomotehnički je vrlo upitan jer očito se želi produbiti daljnje slabljenje sindikalne scene i u budućnosti ukloniti sve vladine neistomišljenike u redovima sindikata. Nažalost na štetu hrvatskih radnika i radnica. Podsjetite se sami kolegice i kolege danas vladajući ovdje u Hrvatskom saboru da ste posjećivali Prvomajske svečanosti, da ste radnicima obećavali bolji život, da ste u mimohodima uz glazbu i pjesmu obećavali ljepši život europske Hrvatske. Danas to mi ovdje i u Hrvatskom saboru i narod RH ne vidi. Svaki dan nešto poskupljuje, živi se sve teže i teže. Plin, električna energija, gorivo, porezi, sve je više nezaposlenih ljudi. Ako je ono što ste vi gospodine ministre govorili nije dobro bilo u prošloj Vladi očekivalo se od vas puno više. Jedino što je dobro u ovom prijedlogu zakona dobro je što ste to donijeli u prvom čitanju. Nadamo se da će drugo čitanje promijeniti u potpunosti ovaj prijedlog i da će ovo biti zakon koji će imati europski duh i da će se u Hrvatskom saboru donositi zakoni koji će biti zakoni koji će pratiti trend europskog života Hrvatske, a ne koraci unazad. Ako neki sindikat ili neke radničke udruge ne idu pod ruku vaše Vlade i to morate shvatiti kao glas naroda, tog istog naroda koji je na izborima dao glas za vašu koaliciju. Hrvatski narod nisu guske koje će ići u maglu nego je moguće kad se magla digne da ćete izgubiti izbore i povjerenje građana i da će ljudi shvatiti da nisu glasali za vas nego su glasali samo protiv onoga što su smatrali da nije dobro i što su željeli da se u ovoj zemlji promjeni. Mi zastupnici HDSSB-a pozivamo Vladu RH da odredbe i prijedloge ovog zakona u drugom čitanju promijeni i da sindikati i radnici u RH budu ravnopravni partner Vlade RH bez obzira što poneki od sindikata, Udruga građana i poslodavaca, ne ide politički pod ruku vaše Vlade. Mi smo svi zastupnici hrvatskog naroda i svih radnika u ovoj zemlji, a i vi gospodine ministre i vaša Vlada trebate služiti narodu, a ne samima sebi. Jer vrlo brzo glas naroda može promijeniti ono što je bilo na prošlim izborima. Klub HDSSB-a u prvom čitanju ne podržava ovaj prijedlog zakona. Hvala lijepa.
Za ispravak netočnog navoda javio se kolega Mladen Marelić.
Poštovani potpredsjedniče, uvaženi ministre. Kolega Salapić je rekao par netočnih navoda. Priča o prevari sindikata, mislim da je bio član ekipe 8 godina koji su ne samo varali sindikat nego i svih nas i doveli Hrvatsku na ovaj nivo koji ova Vlada mora trpiti teške muke i razmišljanja dosta ozbiljan da dovede ovu državu u normalu. Evo hvala.
Kolega Mareliću nije bio baš posve korektan ispravak netočnog navoda, imamo mogućnost za raspravu pa. Dobro, time smo završili sada raspravu po klubovima, a za riječ se javio ministar Mrsić.
Pa kad se pozivamo na povijest, ja se nadam da ste čitali obe verzije zakona, toplo se nadam. Jer zakon na koji se vi pozivate koji je ministar Popijač sa svojom radnom grupom pokušao donijeti, ja imam tu drugu verziju 4.10.2011. godine gdje su unesene primjedbe Međunarodne organizacije rada koji nažalost nikad nije krenuo dalje od ovog papira, ostao je negdje u bespućima Ministarstva gospodarstva. Pa kad, nadam se da imate i zakon i jedan i drugi, jer članak 6. "Kriteriji reprezentativnosti sindikata na nacionalnoj razini." Kad govorimo o sindikatima bliže srcu, bliže vatri ili dalje od vatre, pa u prijedlogu od 2010. da bude točno napisano kaže: "Da je sindikat, odnosno udruga sindikata reprezentativan ako je najmanje 12 mjeseci prije donošenja zahtjeva za utvrđivanje reprezentativnosti upisana u odgovarajući registar sindikata, 12 mjeseci.". Prijedlog zakona koji je pred vama kaže da je najmanje 6 mjeseci prije dana podnošenja zahtjeva za utvrđivanje reprezentativnosti upisana u registar sindikata više razine. Šta zna, koje je više mio, ko je manje mio? Da poslodavci udruženi u tu udrugu, pardon da ona ili u nju udruženi sindikati imaju najmanje 50 tisuća članova koji plaćaju članarinu. To je iz 2010., iz 2011. da je ona ili u nju udruženi sindikati imaju najmanje 50 tisuća radnika. Da je u nju udruženo najmanje 5 sindikata koji djeluju na područjima djelatnosti utvrđeni nacionalnom klasifikacijom djelatnosti. Članak 3. prijedloga zakona, da je u nju udruženo najmanje 5 sindikata koji djeluju u različitim područjima, odnosno odjeljcima djelatnosti utvrđeni nacionalnom klasifikacijom djelatnosti. Ima li razlike? Pa nema. Da ona ili u nju udruženi sindikati imaju područne urede u najmanje 5 županija, i to vam je prijedlog zakona iz 2010. Prijedlog zakona kojim imate ne klupama kaže da ona ili u nju udruženi sindikati imaju područne urede u najmanje 4 županije. Da li smo mi otežavali da se neke sindikalne središnjice udruže i da postanu reprezentativne? U kriteriju reprezentativnosti od 2010. kaže da raspolaže posebnim prostorom i drugim materijalnim uvjetima za rad i da zapošljava najmanje 5 radnika temeljem ugovora o radu na neodređeno vrijeme i s punim radnim vremenom. O novom prijedlogu zakona da raspolože potrebnim prostorom i drugim materijalnim uvjetima za rad, te da zapošljava najmanje 5 radnika temeljem Ugovora o radi. Znači nikakvih na neodređeno radno vrijeme, e pa mi sad recite ko je kome činio ustupke i ko je omogućio da se što više središnjica bude reprezentativno. I meni je žao što ovaj zakon od 2010. koji je očito da je bio dobar i da je, trebalo ga je donijeti, očito niste imali hrabrosti ga donijeti.
Neki od navoda ministra Miranda Mrsića želi ispraviti uvaženi kolega Dinko Burić.
Zahvaljujem poštovani gospodine potpredsjedničke. Poštovani gospodine ministre, vi ste naveli među ostalim i kad ste bili govorili i o onom pravu na štrajk, kako nije točno da se želi ukinuti pravo na štrajk, nego samo se može odnosit kod određenih sindikalnih udruga na one njihove temeljne aktivnosti. Ali kad u pitanju, ja vas pozivam da vodite računa o tome. Stalno se ugledamo na Europsku uniju. Navest ću vam primjer Njemačkog zakonodavstva. Izvolite gospodine potpredsjedniče.
Kolega Buriću nemojte pozivati, nego ispravite. Kolega Buriću, molim vas. Budimo tako ljubazni pa se držimo Poslovnika. Nemojte pozivati ministra, nego ispravite navod, ako ste se javili za ispravak navoda.
Dobro, dobro je. Dakle, evo dat ću vam sada primjer kako je to, stvarno se pozivamo na Njemačku, kako je to regulirano u Njemačkoj. Dakle, do 1995. godine tamo se u sudskoj praksi često tumačilo da se ustavne odredbe piše samo temeljne … [[Govornici govore istovremeno, ne razumije se.]] A od 14.11.1995. godine jasno se govori da su zaštićene sve aktivnosti sindikata. Prema tome kad govorite o jednoj stvari
Kolega Buriću, za ovaj pokušaj kršenja Poslovnika vam je već isteklo vrijeme. Hvala vam lijepo. Kolega Buriću, vidite kolega Buriću zbog ovakvog ponašanja građani ne poštuju ovu instituciju.
Vi ste meni oduzeli pola minute gospodine potpredsjedniče, pola minute ste mi vi oduzeli vašim upadicama, i niste mi dali .
Jer ispravljate navod? Kolega Buriću ne ispravljate navod.
Ja pričam ono što treba govoriti, ma pričam ono što treba govoriti, a vi me.
Al ne možete pričati ono što.
Ja vas molim gospodine potpredsjedniče da i vi vodite računa o tome da ne ometate zastupnika u izvršavanju njegove obaveze, a to je govor.
Vidite kolega Buriću, moja je dužnost dok ovdje vodim sjednicu, moja je dužnost da upozorim zastupnika da postupa poslovnički. Ne, moram vas upozoriti da se držite Poslovnika, vas kao i sve druge zastupnike. Ajde učinimo uslugu jedan drugome pa se držimo Poslovnika što je moguće više [[Upadica Dinko Burić: Oduzeli ste mi više od pola minute.]] Prelazimo na pojedinačnu raspravu za koju se prvi javio uvaženi kolega Branko Vukšić.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege. Evo sad se malo i plašim, uznemiren sam, no, dobro pokušat ću, pokušat ću nekako do kraja. Ma što god vi, odnosno mi govorili, što god vi odlučili, što mi vama možemo? Tako se svaki zakon predlaže i tako se svaki zakon donosi u ovom Saboru. Kao da nam kažete koliko god vi znali, pa čak i znali više od nas nećemo uvažiti vaše mišljenje, niti ćemo uzeti vaše znanje. Uostalom, što nam možete, ništa nam ne možete mi imamo ruke u zraku. Tako se donosi i ovaj zakon, tako će donijeti ovaj zakon i vidjet ćemo u konačnici da najbolji prijedlozi za prava radnika neće biti uvaženi kao što ništa nije bilo do sad uvaženo. Evo sad ću se ja pozvati na Švedsku. Prije je kolega rekao nemojte se pozivati na Švedsku, ja ću se pozvat na Švedsku. E sad se pozivajte gospodo iz Vlade na Švedsku da su tamo takva i takva prava, dajte prava radnicima kakva su u Europi. Netko je prije rekao, ugledajmo se u pravim radnika u Europu. Niti jednu zemlju u Europskoj uniji nije i neće izvući iz krize jeftino plaćen, ugnjetavan radnik. Ovaj prijedlog zakona ide u tome da se oslabe sindikati i da se oslabe radnička prava. Koji su ciljevi Zakona o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje. Nije predočena statistika osim što je ministar pročitao nekoliko podataka, nema analize stanja, precizne analize stanja, nema jasnih kriterija. Nisu usklađeni čak ni pojmovi pa se brkaju područja za koja se pregovara sa razinom na kojoj se vode pregovori. Pojmovi su za predlagača zakona nevažni jer Vlada je iznad pojmova. Kako ne bi bila kad je Vlada i iznad ovoga Doma, iznad Sabora. Vladi Republike Hrvatske sasvim je isto je li riječ o sindikatu na razini Republike Hrvatske to piše u ovom prijedlogu zakona koji pregovara na nacionalnoj razini za kolektivne ugovore djelatnosti ili grana, a može pregovarati na razini poslodavca, te je li riječ o sindikatu koji djeluje samo kod poslodavca. Zar su ta dva sindikata ravnopravna? Treba li ih ipak obzirom na značaj moć i nezavisnost, odnosno zavisnost razlikovati? Treba, ali to Vlada ne čini, slučajno. Ne slučajno! Nema konsenzusa oko ciljeva zakona. Posljedice, nema konsenzusa oko posljedica koje taj zakon će polučivati nakon što bude usvojen u Saboru. Je li cilj kao što piše u prijedlogu zakona okrupnjavanje sindikata, jačanje sindikalne scene. Malo morgen, rekao bi bivši premijer s rešetkastim pogledom na svijet. Vlast je sudeći prema prijedlogu zakona do sindikata kao do lanjskoga snijega. Ovaj zakon potiče daljnje mrvljenje sindikata, a time i tupljenje oštrice sindikata, a time i smanjuje prava radnika. Upravo poistovjećivanje nacionalnih sindikata i sindikata koji djeluju samo na razini poslodavca pogubno je. Tom poistovjećivanju je cilj uništavanje sindikata. Što će poslodavac raditi? Kako će pristupiti pregovorima o kolektivnom ugovoru? Favorizirat će svoje kućne gotovo privatne sindikate, a sindikalne će čelnike tih kućnih sindikata dodatno stimulirati. Kako će izgledati kolektivni ugovori nastali na toj sinergiji? Ne bih bolje napisala ni Hrvatska udruga poslodavaca takve prijedloge. Takve sindikate ili osnivaju poslodavci ili su naslonjeni na milost i nemilost poslodavaca. Ova nakana nije časna, pa čak ako baš hoćete to je još jedan od autogolova koji si Zoran Milanović i njegovi ministri iz dana u dan zabijaju. Vratit će im se deseterostruko. Zakonopisac je htio ovim uratkom baciti kost među sindikate naročito one kućne, žute, razjediniti sindikalnu scenu ionako već dosta razjedinjeno što vlasti čine punih 22 godine. Vlada predviđa ovim prijedlogom zakona i pregovore o posebnim pravima, te na taj način obezvređuje napor strukovnih sindikata koja priznaje, koji se bore da u kolektivnim ugovorima ne smije i ne može biti posebnih prava radnika, članova sindikata. Druga, veća razina podvale je u tome što ovim zakonom perfidno se derogiraju prava iz drugog zakona – Zakona o radu. Na mala se vrata pokušava ukinuti primjena pravnih pravila, mada je Zoran Milanović obećao da ZOR neće dirati, Zakon o radu neće dirati. Bio je licemjeran, prvo kada je dao potpis za referendum o produženoj primjeni pravnih pravila vezanih uz kolektivne ugovore nije bio premijer, bio je tek predsjednik SDP-a. Ali pazi vrata, dobiva taj SDP i predsjednik SDP-a sa koalicijskim partnerima izbore i Zoran Milanović postaje izgleda druga osoba, promijenila ga funkcija. Sada stvari vidi jasnije. Radnici mu više nisu toliko prirasli srcu. Sada vodi državu u kojoj glavnu riječ imaju tajkuni, kapitalisti, medijski moguli, poslodavačke udruge, menadžeri koji lovu hrvatskih građana odvlače u strane države i pune njihove blagajne. Sada treba ZOR mijenjati. Kako? Zaobilazno, jednim zakonom treba minirati drugi. A koga zapravo Vlada minira? Radnike. Ovo je proturadnički zakon, ovo je zakon za razbijanje sindikalne scene, ovo je zakon za pretvaranje radnika kao što to kažemo u roblje, a pojasnit ću zbog čega. Da, roblje. Robovi su nekada imali pravo na stan i hranu, danas radnici, 80000 njih radi a nemaju ni stan ni hranu plaćenu. Poslodavci su tu daleko pošteniji. Oni se protive da se jednim zakonom ukidaju prava iz drugog zakona. Učinite to otvoreno, a ne skrivečki. Promijenite Zakon o radu, a pri tome raspišite referendum, dajte narodu da kaže je li vaš obračun s radnicima to što trebate raditi. Uostalom, Hrvatski sabor nije ni jedanput odlučivao o raspisivanju referenduma. Uvažilo se mišljenje Ustavnoga suda. Ovo je prva i posljednja prilika da ne temelju i izvorne ovlasti i na temelju 717000 potpisa Hrvatski sabor raspiše referendum na ono pitanje koje znamo svi i na onaj odgovor koji Vlada dobro zna kakav odgovor bi bio. I još samo da se referiram. Gospodin ministar Mrsić je prije govorio kako su puno liberalniji članovi Kukuriku koalicije u prijedlogu ovoga zakona, jer nisu propisali da trebaju u sindikatima raditi na neodređeno vrijeme. To je ono, 80%, 90% radnika ćemo zapošljavati na neodređeno vrijeme. To je ono da se i ova Vlada zalaže za to da se radnika može u trenu izbaciti na ulicu, jer kažu to je fleksibilnost radne snage. Bit ćemo svi fleksibilni, gotovo leteći. Hvala lijepa.
Na ovo izlaganje trojica kolega su, žele replicirati. Prvi na redu je Peđa Grbin.
Zahvaljujem poštovani gospodine potpredsjedniče. Evo, uvaženi kolega za početak niste u pravu. Ovim zakonom je vrlo jasno i vrlo precizno i to člankom 12. razlučena razlika između područja i razine za koje se kolektivno pregovara. Kolega, vrlo jasno je navedeno što je područje kao jedan set jedan skup djelatnosti i što je razina za jednog poslodavca ili više poslodavaca. Tako da niste u pravu kada tvrdite da zakon brka pojmovi i da ih ne razlučuje. Evo nisam htio ispravljati netočan navod da vam dam i priliku ukoliko želite da na ovo odgovorite. Hvala lijepa.
Drugu repliku iznosi uvaženi kolega Dinko Burić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Nije … dakle u jednom trenutku rekli ste uvaženi kolega kako će se Vladi ovo razbiti prije ili poslije o glavu. Točno je. Ali odmah ste me podsjetili i na onu misao Meše SElimovića kada je rekao da u životu postoje tri velika poroka, alkohol, kocka i vlast, da se prva dva nekako mogu možda izliječiti ali od treće se teško liječi. Ali ste me podsjetili i mislim da biste trebali dobro povesti računa vladajući koji predlažete ovakav zakon i o onom poznatom govoru velikog hrvatskog političara Stjepana Radića još iz 1918. godine koji je tada bio rekao nešto što bi se i danas moglo, odnosilo se i na prethodnu vladu a evo već nakon 6 mjeseci podsjetit ću vas na nekoliko tih rečenica da vodite računa o bezvremenskom značenju tih riječi. "Gospodo, najstrašnija je stvar, najveći je grijeh i najveća politička pogreška svoj rođeni narod stavljati pred gotove činjenice, tj. voditi politiku o gospodskoj svojoj voljici bez naroda i protiv naroda. Ako to ne vjerujete dao Bog svima poživjeti toliko. To neće biti dugo da vidite kako će hrvatski narod u svojoj republikanskoj i čovječanskoj svijesti vas otpuhnuti baš u času kad ćete misliti da se narod smirio, a vi da ste ga dobro zajahali." Ovaj zakon ima za cilj upravo zajahati već i tako siromašne i obespravljene radnike, a ovim riječima Stjepana Radića bilo bi dobro voditi računa kada se predlažu ne samo ovakvi nego i drugi zakoni koji idu na štetu hrvatskih građana.
Na ovu repliku odgovorit će poštovani kolega Branko Vukšić.
Evo poštovani kolega vrlo kratko neće biti tako dubokoumne misli kao što ste vi pročitali. Nisam Radić. Ali gospodin Lesar je prije rekao da je sličan zakon bio predložen u Hrvatskom saboru 1991.i to su zvali šaleof zakon, ovaj 2012.godine da bude u duhu ovo je neslana šala.
I treća replika poštovani kolega Dražen Đurović.
Hvala. Pa vi ste zastupniče Vukšić dobro primijetili kako se u prethodnoj točki dnevnog reda su nam bila puna usta švedskog modela skandinavizacije, navodili smo danske primjere, sve skandinavske primjere. O demokraciji smo bili nismo pitali kolika je cijena. Nema cijene koju mi nećemo platiti za dobrobit naše djece, naših invalida, naših žena, naših ugroženih građana. E sada kada je pitanje radničkih prava više se više skandinavizacija nam nije na pameti. Ni Švedska, ni Danska, niti smo tko širokogrudni. E sada smo već prilično ovako se malo zbili i pitamo se što možemo, da li možemo i koliko možemo. E pa zar upravo prava i ovih kategorija ne proizlaze iz tih radničkih prava i prava naših radnika. Pa što će biti sa našom djecom i sa našim invalidima i sa svim socijalnim kategorijama ako će ti radnici neće moći ostvarivati ona prava barem onaj krug prava na način kao što su i do sada ostvarivali? Pa onda bi bilo dobro kada bi tu skandinavizaciju o kojoj smo toliko širokogrudno pričali u prethodnoj točci dnevnog reda, pokušali barem deklarativno ili legislativno i na radnička prava primjenjivati.
I na ovu repliku odgovorit će poštovani Branko Vukšić.
Poštovani kolega Đuroviću slušali ste vjerojatno zadnjih nekoliko godina da poslodavcima smetaju kolektivni ugovori da su poslodavci svako malo tražili od bivše vlade da se pokušaju na bilo koji način ukinuti kolektivni ugovori, da se mijenja Zakon o radu i bili su u tome konzistentni. I sada kada se predlaže ovaj zakon kaži da on nije dobar način za ukidanje kolektivnih ugovora, da se kolektivni ugovori ukidaju drugim ugovorom. Prije svega ova Vlada koja sebe naziva socijaldemokratskom sasvim sigurno da nije socijaldemokratska pokazuje i ovim ugovorom, pokazuje da će pogodovati prije svega kapitalu i da su radnici, a naročito radnici koji bi imali standard u pravima, standard neke Švedske, Finske ili ne daj Bože Norveške koja sasvim sigurno su radnici najzaštićeniji u socijalnim pravima, tako da ovo sve što Vlada čini, čini kako bi zadovoljila manjinu, a naštetila većini. Hvala.
Svoje pravo da izađe za govornicu sada će iskoristiti ministar MIrando Mrsić.
Samo povijesti radi, poštovani zastupnik Vukšić je citirao da raspolaže potrebnim prostorom i drugim materijalnim uvjetima za rad te da zapošljava najmanje pet radnika temeljem ugovora o radu. Pa mi smo neke ključne stvari ovoga je Vlada prenijela na sebe i Vlada odgovorila, ali ima 80% zakona koji je usuglašen. Ovo su tražili sindikati i ovo je usuglašeno sa sindikatima. Prema tome, ako netko štiti prava radnika onda štite sindikati. Prema tome, ovo je dogovor sa sindikatima, prema tome nije to naša izmišljotina nego je bio dogovor da na takav način omogućimo sindikatima da što bolje i što jednostavnije ispune kriterij. Očito da ste izbrifirani od jednog dijela sindikata gdje drugi dio sindikata smatra da je 20% zastupljenosti u članstvu sasvim dovoljno za to da netko bude reprezentativan. Drugi dio smatra da kolektivni ugovori odnosno moraju biti bazirani na razgovorima sa strukom sindikata. Prema tome sindikalna scena je takva kakva je, a kada istekne kolektivni ugovor onda postoje tri mehanizma zaštite, jedan je ugovor o radu, drugo je Pravilnik o radu i treće je Zakon o radu. Prema tome, nije istina da se ostaje bez ikakve zaštite, a na nama je da poradimo da bude što više kolektivnih ugovora i da ti kolektivni ugovori budu kvalitetni, da budu dogovoreni na onaj način da se mogu ispuniti kriteriji i da jedna i druga strana bude zadovoljna, i strana radnika i strana poslodavaca jer zadovoljan radnik će biti produktivniji i bit će produktivnost puno veća, a što se tiče poslodavaca on mora ispunjavati one stvari koje su dogovorili u kolektivnom pregovaranju. Dakle jednaki odnos prema svima, jer ova vlada je Vlada i poslodavaca i Vlada radnika. Prema tome, ovim zakonom omogućujemo svima jednaki start u pregovorima.
Neke od ministrovih navoda želi ispraviti kolega Branko Vukšić.
Rekli ste poštovani ministre da sam izbrifiran očito od jednog dijela sindikata. To je netočan vaš navod zbog toga što razgovarajući o ovoj problematici razgovarao sam sa gotovo svim sindikatima jer mi jesmo stranka koja kontaktira sa sindikatima ali od njih dobivamo informacije, oni nas ne brifiraju. Na naše stavove ne utječu sindikati, pa čak ni onda kad treba biti tako fleksibilan kao što ste rekli vi, nama su sindikati rekli da tu odredbu. Ja da sam ministar rada ja bih se za malo drukčiju odredbu u zakonu koja omogućuje na neodređeno primanje jer bi se i sindikati trebali boriti za to. … [[Upadica se ne razumije.]] Ne treba i njih uvijek slušat u tome. /Smijeh./
Nastavit ćemo sa pojedinačnom raspravom. Uvaženi kolega Peđa Grbin, izvolite.
Zahvaljujem, poštovani gospodine predsjedavajući. Poštovane kolegice i kolege, poštovani gospodine ministre. Pa moram se nadovezati na ovo jer sad mi stvarno više nije jasno koga trebamo slušati, ali dobro. Danas smo slušali više stvari u ovoj raspravi, čuli smo malo konkretnih primjedbi na zakon, čuli smo da je loš, ali ne nužno i zašto je loš. Ja ću sa svoje strane reći zbog čega smatram da je ovaj zakon dobar. Prije svega, zato što se ovim zakonom omogućava upravo suprotno, odnosno potiče upravo suprotno, potiče se udruživanje sindikata, okrupnjavanje sindikata. Ovim zakonom će se sindikate nagnati da se udruže i da budu jači i kao takvi da budu jači ne samo sugovornik nego i korektiv poslodavcima i Vladi. Ja ne vidim, uistinu ne vidim, a pročitao sam tekst ovog zakona, čime se tim tekstom tjera sindikate na dijeljenje, čime se njih fragmentira, čime se njih smanjuje. Dapače, njih se tjera, njih se naginje na udruživanje kako bi ispunili uvjete propisane ovim zakonom i kako bi mogli biti reprezentativni, a reprezentativni mogu biti samo oni koji su najveći i samim time najjači. Čuli smo dalje da smo se ujutro zalagali za skandinavizaciju, za dobru europsku praksu, a sada ju popodne zaboravljamo. Niti to nije istina. Upravo u ovaj zakon ugrađena su načela iz Europske socijalne povelje i to utvrđivanje reprezentativnosti utemeljeno na unaprijed utvrđenim preciznim i jasnim kriterijima koji su svima poznati. Nadalje, onim sindikatima koji nisu reprezentativni na temelju ovoga zakona se i dalje jamči mogućnost sindikalnog rada, sindikalnog organiziranja i predstavljanja radnika, osim u onim segmentima propisanim ovim zakonom, a to je segment ovog pregovaranja, osim i tu ako se sa drugim sindikatima ne dogovore pa mogu nastaviti predstavljati radnike ili ako su jedini sindikat kod poslodavca. Nadalje, reprezentativnost će utvrđivati neovisno tijelo kao što je rečeno po unaprijed zadanim i jasnim kriterijima. I konačno, onaj sindikat koji nije zadovoljan takvom odlukom protiv toga će pred sudom moći pokrenuti postupak da utvrdi da mu reprezentativnost pripada. Dakle, ne vidim uistinu što tu nije u skladu sa europskim standardima, sa europskim principima i sa dokumentima usvojenim ne samo od Europske unije nego i od Međunarodne organizacije rada. Nadalje, razgovarali smo i o strukovnim sindikatima. Pa što je u njima loše? Što je loše u onim sindikatima koji okupljaju radnike iz određene grane, iz određene djelatnosti i predstavljaju i zastupaju njihove interese. Po mojem mišljenju to su sindikati koji često i najbolje znaju što su problemi onih radnika koje zastupaju. I ne vidim zbog čega onda takvi sindikati te radnike ne bi mogli zastupati u kolektivnom pregovaranju, ali samo za ono područje na kojem djeluju, ne za svako područje. Za ono područje na kojem djeluju. I tu neće biti situacije da poslodavac organizira neke svoje sindikate, ne. Oni će se grupirati onako kako radnici žele. Kolege iz Stranke rada, odnosno Hrvatskih laburista smatraju da to nije tako, da će naravno poslodavci organizirati svoje sindikate koji će zastupati interese poslodavaca i to je vaše legitimno pravo. Isto kao što je moje legitimno pravo da kažem da to neće, a taj svoj stav ne temeljim na osjećaju nego na dosadašnjoj praksi, ne samo u Hrvatskoj nego i u drugim zemljama. Upravo zbog ovoga smatramo da je ovaj zakon nužan jer će ovaj zakon omogućiti da radnike u pregovorima sa Vladom, sa poslodavcima predstavljaju oni sindikati koji na to imaju pravo, a koji su to pravo ostvarili onim što je najbitnije, a to je brojem članova. Upravo suprotno ovome što tvrdite, ovim zakonom ćemo onemogućiti da poslodavac sklapa ugovore i pregovara sa sindikatom koji ima jednog člana kojeg je na to mjesto postavio poslodavac. Upravo zbog toga smatram da ovaj zakon treba usvojiti i to više-manje u tekstu kakav je predložen. Hvala vam lijepa.
Čut ćemo sada dvije replike na ovo izlaganje. Prvo, poštovani kolega Dinko Burić.
Zahvaljujem, poštovani gospodine potpredsjedniče. Poštovani kolega, rekli ste kako ne vidite što je loše u ovom zakonu. Osnovni problem u ovakvom prijedlogu zakona nisu odredbe samog ovog zakona nego što ovaj zakon pojedinim svojim odredbama zadire u drugi zakon, a što je mnogo opasnije to je zadiranje u Zakon o radu jer se prihvaćanjem ovakvog prijedloga zakona suspendiraju određeni članci još uvijek važećeg Zakona o radu. I to je osnovni problem. A ja ću posebno apostrofirati, da opet ne govorim o članku 253., 254. itd., na članak 262. koji je bio temelj kad je više od 717 tisuća hrvatskih građana potpisalo zahtjev za referendum protiv ukidanja odredbi Zakona o radu. I poštovani gospodine ministre ne treba ponovno podsjećati da je tada i sadašnji premijer potpisao tu istu peticiju, a ovakvim prijedlogom zakona se suspendira upravo članak 262. koji kaže: "ako kolektivnim ugovorom nije drugačije određeno nakon isteka roka na koji je sklopljen kolektivni ugovor u njemu sadržava pravila kojima se uređuje sklapanje, sadržaj i prestanak radnog odnosa i dalje se primjenjuju." Dakle, ovakvim prijedlogom mi smo ograničili sada trajanje. I s druge strane podsjetit ću vas na još nešto. Ovakvim prijedlogom zakona ne može se pobjeći od spoznaje da se umanjuju prava radnika, a pogoduje poslodavcima. A to je u direktnoj suprotnosti čak i sa samim pojmom socijaldemokracije koja socijaldemokracija se bazira na zakonodavstvu koje ima za cilj smanjenje nejednakosti među građanima. A mi sada idemo, evo završavam, mi sada idemo prema zakonu koji pogoduje manjini, poslodavcima, na štetu većine, a to su većinom hrvatski građani, odnosno radnici.
Na repliku odgovara poštovani Peđa Grbin.
Zahvaljujem. Pa djelomično ću se složiti s vama. Nije uobičajeno i nije često da se jednim zakonom mijenjaju odredbe drugoga, ali to nije niti nedopušteno. Ovdje se radi o zakonima iste razine koji se donose u istoj proceduri i ovaj Dom ima puno ovlaštenje da i u proceduri donošenja ovog zakona izmjeni i Zakon o radu i ma koji drugi zakon osim one za koje je propisano da se donose u drugom ili strožem postupku. A uostalom nije ovo ni prvi put da se tako nešto radi jer prije nekoliko godina se primjerice Ovršnim zakonom mijenjalo odredbe Zakona o parničnom postupku. Tako da iako možda nije idealan način svakako nije nedopušten, a i legitiman je. Što se tiče smanjenja prava radnika opet ću morati reći da se s vama ne slažem jer smatram da se ovim zakonom upravo suprotno pojačavaju prava radnika jer se osigurava da radnike predstavljaju oni sindikati koji imaju legitimitet broja članova, a ne oni sindikati kao što sam prije rekao koji imaju samo jednog člana i služe često za šminkanje, u tom slučaju, služe za šminkanje poslodavca. Hvala lijepa.
Drugu repliku iznosi poštovani kolega Mladen Novak.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Nema sindikata sa jednim članom, deset ih je potrebno minimum da bi bio sindikat, ali repliciram na ono što ste rekli da mogu putem sudova sindikati u tom slučaju doći do svoje pravice. Evo kolega Hrelja se tome smije, u ovoj prostoriji imate ljude koji preko 10 godina vode svoje radno-pravne sporove. 10 godina ćete čekati da vam sud riješi nešto gdje ste evidentno zakinuti. To definitivno ne postoji, vjerojatno bi svi živi odustali od toga. A druga stvar, strukovni sindikati – dolazim iz sustava Hrvatskih željeznica gdje su svojevremeno provođeni izuzetno teški i dugački štrajkovi. I kad se nije našlo načina za nijedan drugi način lomljenja, počevši od toga da su sve moguće represivne mjere su korištene i zakonite pa čak i van zakona i onda se posegnulo čak za, ne čak nego se kao najdjelotvorniji način rješavanja tog problema osnivani su strukovni sindikati. Pa je za vrlo kratko vrijeme od dva ili tri stvarno snažna sindikata stvoreno 24. A to je upravo ovo sad što se ide stvarati. I sad vi meni objašnjavate da to ide na ruku radnicima? Pa to jednostavno ide na uništavanje sindikalne scene, na uništavanje radničkog pokreta. I što je najgore od svega što to radi nazovi socijaldemokratska Vlada. To u najgorim vremenima kad je bilo, kad su čak imali opravdanje za rad nije pokušavao HDZ napraviti. Ovo je stvarno sramotno! Hvala.
I na ovu repliku odgovorit će cijenjeni Peđa Grbin.
Zahvaljujem. U pravu ste kolega uistinu deset je radnika potrebno da bi se osnovala udruga koja ima pravo nositi ime sindikata. Ali je dosta da iz te udruge jedan radnik djeluje kod jednog poslodavca pa da bi on imao određena prava propisana Zakonom o radu, a do donošenja ovog zakona i mogućnost da ga poslodavac izabere kao jedinog predstavnika za kolektivno pregovaranje. Nadalje, kolega niste u pravu ni kada govorite o sudskoj zaštiti. Da ste pročitali primijetili bi da je člankom 17. propisana obveza nadležnom sudu da odluku u sporu o reprezentativnosti donose u roku od 30 dana. E sad, možete sumnjati u hrvatsko pravosuđe, ja iako sam godinama radio u tom sustavu još uvijek gajim neke nade u njega i nadam se da će ono poštovati ovaj rok. I konačno, ovaj primjer o kojem ste vi govorili meni služi kao primjer zašto treba donijeti ovakav zakon. Govorili smo prije o područjima i razinama pregovaranja. Područje je definirano nacionalnom klasifikacijom djelatnosti i unutar područja, unutar tog područja o kojem ste vi prije govorili po ovim uvjetima bi mogao biti reprezentativan samo jedan sindikat. Kolega čitajte zakon, članak 12. – Područje. Samo jedan sindikat bi imao prava pregovarati, a ne ovih 24 za koje kažete da su bili umjetno stvoreni. I upravo zato smatram da ovaj zakon ide u prilog radnicima. Hvala vam lijepa.
Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Na redu je zastupnik Damir Rilje.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani ministre, kolegice i kolege. U svezi s prijedlogom Zakona o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje izrazio bih neka svoja osobna razmišljanja i stavove. Pa evo kao što je to u prijedlogu ovog zakona napisano pravo na slobodno i organizirano udruživanje u sindikate i udruge poslodavaca to je sloboda osnivanja i udruživanja u saveze i udruge više razine kao i udruživanje u međusobne organizacije radnika i poslodavaca, a sve u cilju zaštite i promicanja njihovih gospodarskih i socijalnih interesa zajamčeni su radnicima i poslodavcima Ustavom RH kao temeljna ljudska prava i slobode. Pravo na međusobno kolektivno pregovaranje uređeni su sa više Konvencija Međunarodne organizacije rada koje se odnose na slobodu udruživanja. Pravo na organiziranje, pravo na kolektivno pregovaranje te socijalni dijalog, a postoji još i drugi međunarodni ugovori koji jamče ova temeljan ljudska prava i slobode. Europska socijalna povelja, Konvencija za zaštitu Europskih prava i temeljnih sloboda, međunarodni pakt o gospodarskim, socijalnim i kulturnim pravima. U nacionalnom zakonodavstvu ova materija je uređena Zakonom o radu, ovim zakonom je postavljen zakonodavni okvir za vođenje bipartitnog i tripartitnog socijalnog dijaloga. A kroz omogućavanje uspostave gospodarskog socijalnog vijeća kao najvišeg tripartitnog tijela na nacionalnoj razini. Kriteriji koji su do sad važili za ispunjavanje uvjeta za zatupljenost udruga, sindikata, više razine u tripartitnim tijelima propisani su upravo ovim zakonom. Do sada propisani uvjeti su u mnogome složeni, spori, skupi, a dovode i u pitanje vjerodostojnost te neučinkovitost. Naime, uvjetima ili udruga sindikata više razine, sa najmanje 15 tisuća članova koji plaćaju članarinu udruženim sindikatima, te da udružuju najmanje 5 sindikata na nacionalnoj razini djelatnosti struke ili tvrtki, a koji su upisani u registar udruga koji se vodi u ministarstvu nadležno za rad. Da djeluje putem svojih organizacijskih cjelina na području najmanje 11 županija u Republici Hrvatskoj. Da izdvaja dio sindikalne članarine za financiranje udruga. Člankom 3. ovog prijedloga zakona se propisuju pojednostavljeni kriteriji za više razine reprezentativnosti udruga sindikata za sudjelovanje u tripartitnim tijelima na nacionalnoj razini. Ovdje su malo sporni uvjeti za reprezentativnost u tripartitnim tijelima na lokalnoj i područnoj razini. Na lokalnoj razini je to malo teže prenijeti u smislu rada gospodarsko-socijalnog vijeća kojeg ovaj prijedlog zakona predviđa za jedinice lokalne samouprave, makar se kaže da će se to donijeti Statutom jedinice lokalne samouprave. Ovdje se objektivno pojavljuju pitanja koja su udruge tijekom vremena u razdoblju od 3 godine od donošenja rješenja resornog ministra izgubile članstvo i više nisu reprezentativne, a koje su ga u međuvremenu stekle a nisu u prilici prije kraja razdoblja postati reprezentativne. Naravno, ovo se događa nažalost u kretanjima na onome što mi zovemo tržištem rada trenutno u Hrvatskoj. I dok je kolektivnom pregovaranju pozicija poslodavca drugačija i isti se jednostavnije udružuje i brže organiziraju za kolektivno pregovaranje što je logično. Kod predstavnika radnika bi to trebalo biti isto, a osobito uvažavajući Zakon o radu članak 254. kad je u pregovorima zastupljeno više sindikata sa tim istim poslodavcima. Onda se pregovara s pregovaračkim odborom sastavljenim od predstavnika sindikata. Hoće li se sindikati sporazumno dogovoriti ili će o tome odlučiti gospodarsko-socijalno vijeće i koliko to odražava stvarnu zastupljenost pojedinog sindikata među radnicima. Netko će reći da ne trebamo brinuti jer će se radnici sami dogovoriti. Da, to bi moglo biti istina ako bi to radili oni sami svojom voljom bez potrebe da se osigura zakonodavni okvir. Upravo ga sada evo s ovim zakonom osiguravamo. Uvjete zastupljenosti sindikata od 20% među radnicima, po meni nije sporan a što više potrebno ga je utvrditi egzaktno, a upravo radi jačanja sindikalne scene. Zakon predviđa da se ne mora utvrditi reprezentativnost ako sindikati zaključe pisani sporazum na razini zaključivanja kolektivnog ugovora na kojem djeluje više sindikata. Jer se onda svi smatraju reprezentativnim, ako tako određen pregovarački odbor može pregovarati sa poslodavcem, odnosno tako određen pregovarački odbor može pregovarati sa poslodavcem, odnosno udrugom poslodavaca. Kako bi postupak kolektivnog pregovaranja bio što objektivniji i uistinu zastupao radnike u odgovarajućoj djelatnosti, prihvatljivi su uvjeti o reprezentativnosti, obzirom da se njima osigurava interes istine. Odnosno stvarnog stanja pripadnosti i uključenosti radništva u odgovarajući sindikat. Na sindikalnoj sceni svakako su, uvažavajući sve temeljene slobode za udruživanje, ipak prisutne sindikalne organizacije koje artikuliraju interese radnika u istovrsnoj djelatnosti, a ponekad na oprečnim interesima. Npr. samostalni sindikat u sklopu jedne djelatnosti pa nezavisno u istoj takvoj djelatnosti. Pa ponekad i po nekoliko raznovrsnih. Naravno, ovo su temeljne slobode, prava radnika i ne mislim lamentirati o tome, ali se pojavljuje pitanje artikuliranje interesa u pojedinim cehovima ili strukama, ili zastupljenost interesa radnika u istovrsnim djelatnostima. Također postoji mogućnost da nažalost zbog životnih poteškoća, iako hoćete ne baš dobrog materijalnog položaja radnika, te možda u nekim slučajevima i zbog moguće upitne raspodjele radnici često imaju učešće, odnosno članstvo u 2, pa možda ponekad i 3 sindikata. Često su prisiljeni uzimati pozajmice i druge oblike pomoći pa se zato priključivati u iste te sindikate. To u principu nije kritika, ponajmanje radnika, a svakako je upitno sa strane reprezentativnosti. Naime, radnici nisu krivi što su dovedeni često u taj položaj, ali sa druge strane postaje upitna reprezentativnost sindikata koji međusobno dijele članstvo. Temelj zašite prava na pravičnu plaću, radno vrijeme, godišnje odmore i sva druga materijalna prava upravo su potreba za reprezentativnošću poslodavca, ali svakako i sindikata. Jer jedino tako organizirana scena može artikulirati stvarne vrijednosti i pravične raspodjele na pregovaračkoj sceni socijalnih partnera. Naravno, ovdje je i posebno pitanje primjene pravnih pravila važećih kolektivnih ugovora čija se produžena primjena ukida, a na što posebno treba svrnuti pozornost za moguće drugačije sagledavanje tog problema. Ujedno mi se čini da će utjecaj odredbi ovog zakona u tvrtkama van javnog sektora drugačije problematizirati područje pregovaranja. Inače podržavam ovaj prijedlog zakona naravno uz potrebu za sagledavanjem svih mogućih bolnih dorada koje su mu eventualno potrebne, naravno u sklopu razgovora u ovom domu. Hvala lijepo.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Imamo prijavljenu 1 repliku na vaše izlaganje, i to poštovanog zastupnika Bore Grubišića. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega Rilje, nisam ni sumnjao da nakon ovog vašeg traktata kojega ste pročitali ne podržavate ovaj prijedlog zakona. Naime, nije li vama ipak simptomatično, ili upitno da se upravo u vrijeme kada Vlada pritišće, dakle postojeće kolektivne ugovore sa smanjenjem prava koja u njemu stoje, počevši od onoga što ste rekli. Dakle regres, prijevoz, cipelarina, smanjenje naknade od 0,5% na 0,3 za godinu radnoga staža i sve druge odredbe u kolektivnom ugovoru. Upravo, dakle u to vrijeme kada Vlada pritišće i zaposlenike u zdravstvu i u školstvu itd. upravo s tim elementima da sad da se predlaže, dakle Zakon o sindikatu, zapravo tako bi se moglo reći. Zakon koji kao socijalni partner Vlada je jedan od tripartitno jedan od socijalnih partnera ona odjedanput vodi brigu o dobrobiti sindikata. Vrlo zanimljivo! I vrlo je jasno ako imalo razmišljate da je upravo to način kako oslabiti sindikat i provesti ono što se misli promjenom kolektivnog ugovora ili ukidanjem njegovim provesti. Već sada imate u školstvu ono što se događa, imate veliko nezadovoljstvo ne samo sindikata, nego svih pojedinaca ali ste zato u uredima državne uprave uredbama vlade potiho i bez znanja javnosti povećali koeficijente šefovima u uredima državne uprave i u ministarstvima. Da li to znate? Dakle, ono što ćete uzeti od učitelja, profesora, doktora i medicinskih sestara dali ste vašim podobnicima u uredima državne uprave i u ministarstvima. To je preraspodjela.
Hvala vam lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Damir Rilje. Izvolite.
Uvaženi kolega Grubišiću, poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, ministre, uvaženi kolega Grubišiću. Jako je lijepo čuti, međutim ja ne znam koliko ste vi sudjelovali u sindikalnom radu ja jesam. Koliko ste ga organizirali ja jesam i znate i to poprilično puno. Isto tako jasno mi je da to o čemu sad govorite vezano uz upravu i uz preraspodjelu, evo ja vam upravo pričam o temeljnoj preraspodjeli vašeg shvaćanja da se nalazimo na tržištu rada i u kapitalističkom društvenom uređenju. Tu jednostavno moraju postojati pregovori i pregovarački timovi i odnosi između poslodavaca, radnika, dakle i u nekim slučajevima naravno kad se radi o tripartitnoj državi, odnosno jedinica lokalne ili područne, odnosno regionalne samouprave. S tim u vezi ja vrlo dobro znam o čemu vi govorite, a vi morate znati da sve nastaje iz lošeg življenja koje nije nastalo ni od jučer ni od prekjučer. Dakle, nastalo je upravo iz onoga što nema. Ja ne mogu i ne želim, niti sam pozvan, iako ste vi iskoristili dobro ovu priliku za repliku što se tiče priče o, ne, ne, što se tiče priče o tome da se preraspodjeljuje u državnoj upravi ili ne znam gdje. No, ja vam moram odgovoriti na ono što sam ja govorio jer je moj odgovor na vašu repliku su upravo odnosi na temu o kojoj danas govorimo, a to je upravo ovo da sada u ovom trenutku možemo samo razgovarati o onome što jest na tržištu rada i na tržištu kapitala i nikad nećemo pobjeći od toga koliko god mi to pokušali, znate. A zaštita sindikata se dijelom, odnosno i radnika se upravo dijelom nalaze koliko god vi to ne prihvaćali kroz ovu primjenu. Naravno, uvijek možete sumnjati u primjenu svakog zakona. Hvala.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Sljedeća za raspravu je poštovana zastupnica Vanja Posavec. Izvolite poštovana zastupnice.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče, ministre sa suradnicima, kolegice i kolege. Dakle, u nacionalnom zakonodavstvu pravo radnika i poslodavaca na slobodno organiziranje i udruživanje, te pravo na kolektivno pregovaranje uređeni su Zakonom o radu, a tim zakonom uspostavljen je zakonodavni okvir za vođenje bipartitnog, te tripartitnog socijalnog dijaloga. Kriteriji i postupak, određivanje zastupljenosti udruga, sindikata više razina u tripartitnim tijelima propisani su Zakonom o načinu određivanja zastupljenosti i udruga sindikata više razine u tripartitnim tijelima i zakonom je propisano tko je zapravo, koja tijela na nacionalnoj razini moraju ispunjavati koje kumulativne uvjete. Svaka udruga sindikata više razine koja ispunjava uvjete reprezentativnosti zakona i želi biti zastupljena u tripartitnim tijelima na nacionalnoj razini može podnijeti ministarstvu nadležnost za rad zahtjev za utvrđivanje ispunjavanja uvjeta reprezentativnosti. No, sav taj postupak i sve ovo što sam dakle prije rekla u praksi se pokazalo dvojbenim, neučinkovitim, sporim i skupim. Nepostojanje mogućnosti ponavljanja postupka utvrđivanja reprezentativnosti onih udruga za koje postoji opravdana sumnja da više ne ispunjavaju kriterije reprezentativnosti moglo je u praksi omogućiti sindikalnim udrugama koje na primjer zbog pada svojeg članstva u sindikatu više nisu ispunjavale kriterije da i dalje budu zastupljene u tripartitnim tijelima i pri tome ostvaruju određena prava, no u isto vrijeme nisu u mogućnosti provesti sve preuzete obveze na nacionalnoj razini. Tome smo itekako svjedočili. Također, zakonskim odredbama nisu propisani kriteriji reprezentativnosti sindikata za kolektivno pregovaranje na sektorskoj, dramskoj i regionalnoj razini i zbog toga se često u praksi događalo da se sindikati ne mogu dogovoriti oko broja i sastava pregovaračkog odbora ili da manji sindikati u pregovaračkom odboru opstruiraju rad i tome smo svjedočili, gledali to preko medija. Uslijed svega toga, dakle predlaže se donošenje jednog propisa koji bi uredio kriterije i postupak utvrđivanja reprezentativnosti sindikata, udruga poslodavaca i njihovih udruga više razine kako za njihovu zastupljenost u tripartitnim tijelima u kojima se vodi socijalni dijalog tako i za kolektivno pregovaranje naravno uvažavajući pri tome sve zahtjeve međunarodnih ugovora koje obvezuje Republiku Hrvatsku na području socijalnog dijaloga. Ovim se zakonskim prijedlogom propisuju odgovarajući jednako vrijedni kriteriji reprezentativnosti udruga, sindikata i udruga poslodavaca više razine za njihovu zastupljenost u tripartitnim tijelima na nacionalnoj razini kao i po toj osnovi stečena, povlaštena prava. Ali se i u slučaju sumnji njihove reprezentativnosti omogućuje i preispitivanje udovoljavanju kriterija za pojedinu udrugu bez da se pri tome postupak istovremeno provodi za sve udruge zastupljene u Gospodarsko-socijalnom vijeću. To je vrlo važno i to u smislu potpune slobode udruživanja, jer se može dogoditi prijelaz sindikata iz jedne u drugu udrugu više razine, gubitak članstva i slično. Ovim zakonskim prijedlogom utvrđuje se reprezentativnost sindikata za kolektivno pregovaranje. Osnovno pravilo za utvrđivanje reprezentativnosti sindikata je da svaki sindikat kojemu niti jedan drugi sindikat ne osporava reprezentativnost je reprezentativan. U tom se smislu reprezentativnost ne utvrđuje ukoliko na područje za koje kolektivno pregovara djeluje samo jedan sindikat ili svi sindikati koji na tom području djeluju zaključe pisani Sporazum o zajedničkom pregovaračkom odboru. U slučaju da se ne mogu dogovoriti pokreće se postupak reprezentativnosti sindikata pred povjerenstvom za utvrđivanje reprezentativnosti. Kriteriji sindikat u svom članstvu mora imati najmanje 20% radnika, članova sindikata u odnosu na ukupan broj članova sindikata, zaposlenih kod poslodavca koji djeluje na području za koje se kolektivno pregovara. Ovim se prijedlogom štite interesi članova, strukovnih sindikata koji su brojem članova relativno mali ali su iznimno važni za područje na kojem djeluju, na način da i njihovi interesi moraju biti zaštićeni u pregovaračkom odboru ukoliko u svom članstvima imaju najmanje 40% radnika iste struke u odnosu na ukupan broj radnika te struke, zaposlenih kod poslodavaca koji postoji za područje za koje se sklapa kolektivni ugovor. Donošenje ovog zakona utjecat će na konsolidaciju sindikalnog pokreta, poticat će suradnju među sindikatima u procesu formiranja pregovaračkog odbora, pojednostavit će sustav kolektivnog pregovaranja i poticat će bipartitnu suradnju socijalnih partnera. Ovaj prijedlog bi mogao i trebao spriječiti gubitak sindikalnog članstva do kojeg dolazi između ostalog zbog fragmentiranosti i podijeljenosti sindikata i na taj način poticati njihovu suradnju. Sjetimo se samo primjera sindikata koji su vezani uz prosvjetu, koji se nisu mogli dogovoriti ni tko pregovara ni čije interese zapravo potiču. Ono što se događa je činjenica a to je da članovi da radnici izlaze iz sindikata. U ovom trenutku u gospodarstvu ali i u državnim i u javnim službama produženo se primjenjuje niz kolektivnih ugovora koji su zaključeni u vrijeme bolje gospodarske situacije a u vrijeme recesije poslodavci nisu to više u mogućnosti ispoštovati. Problem je što se kolektivni ugovori u produženoj primjeni ne mogu otkazati a i ne postoji naročiti interes sindikata da se zaključuju novi. Tako normativno uređenje negativno utječe na sam smisao i svrhu kolektivnog pregovaranja. Uprava o ovim izmjenama će se osigurati fiskalna održivost i očuvanje radnih mjesta ali će se postići još nešto da radnici konačno znaju koji je sindikat koji će njih zastupat, koju potporu mogu dobiti od sindikata i tko će za njih zapravo pregovarati. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Na vaše izlaganje poštovana zastupnice imamo prijavljene dvije replike. Prva je poštovanog zastupnik Dinka Burić. Izvolite poštovani zastupniče.
Zahvaljujem. Mislim da ste ja jesam za ravnopravnost spolova ali još uvijek sam zastupnik a ne zastupnica ali dobro to je vjerojatno bila da. Poštovana kolegice dakle teško je jednostavno slušati kako se u pravdanju zakon pozivate gotovo redom svi na to da vi ustvari štite sindikalni pokret, da je svrha ovog zakona zaštita sindikalnog djelovanja. Pa ne, prava je istina da ovakvim zakonom SDP Hrvatske zajedno sa svojim partnerima u vladajućoj kukriku koaliciji želi svest ulogu sindikata u RH na onu ulogu kakvu je imala u bivšem sustavu u bivšoj Jugoslaviji, gdje je jedina svrha postojanja bila upravo to nabavka svinjskih polovica, organiziranje izleta i ne znam čega. To je ono do čega će dovesti ovakva primjena zakona. I možemo mi pričati što god hoćemo ali ono što mene posebno brine još a ja moram reći, za ne povjerovati je država nam izgleda sada sve više liči na ludu kuću da imaš situaciju da socijaldemokrati idu rušat radnička prava urušavat, da, urušavate radnička prava, a ono što me još posebno čudi evo i donedavno vladajući niti se tko javlja iz HDZ-a za drago mi je da se kolegica sada javila barem za repliku svi šute kao da se to nikoga ne tiče. SDP šuti, HDZ šuti, kakva je sudbina sve većeg broja siromašnih u RH? Daj dignite glas protiv ovoga. Pa ima više nas nego vas u klubu, evo 2, 4, 6, 7 toliko ima nas iz HDSSB-a. pa brinimo se za sebe, dignite glas protiv ovoga i vaša je zadaća da se borite za radnička prava.
Poštovani Dinko Burić potrošeno je vrijeme. Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Vanja Posavec.
Zahvaljujem. Poštovani kolega ja se ipak bojim da vi mene baš niste slušali dobro. Da ovim zakonom se želi ojačati sindikalna scena ali ovim zakonom se žele zaštiti radnička prava. Upravo zato što su radnici ti ja sam se našla u takvoj situaciju u školi, da se više nije znalo koji sindikat u naše ime pregovara i tko je pokrenuo štrajk ili nije pokrenuo štrajk. A kada smo imali problema kod poslodavca onda su jedni i drugi prali ruke. To je istina. A moramo isto tako reći, moram to reći. Sada sindikati rade na način da zapravo nažalost, čast izuzecima, određenim sindikatima da se njihov rad svodi na svinjske polovice, uskrsne bonove i bonove za Božić i to je to.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je replika poštovane zastupnice Ane Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Evo iako ja veselim kolegu Burića što sam se javila ali moram reći da se skoro ne bi javila za repliku na izlaganje u vaših recimo prvih 8 minuta kada ste govorili o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima, o reprezentativnosti sindikata to je područje koje je zaista trebalo urediti. Ali kada ste prešli na onaj drugi dio, a to su prelazne i završne odredbe koje ste pohvalili u ovom zakonu e tu moram reagirati. Makar je kolega Grbin rekao da je to legalno, da je moguće da se jednim zakonom mijenjaju odredbe drugog zakona, svakako nije legitimno, nije fer, nije pristojno, djetinjasto je da se sakriva iza nekog drugog zakona zapravo namjera da se promijeni zakon. Ali meni je jasno da je sada predlagateljima neugodno jer nešto što su nazivali ministri ove Vlade Linić, Mrsić, Jovanović, ministar današnjih što su nazivali udarom na radništvo, danas nazivaju dodatnim poticajem kolektivnom pregovaranju. Pa da bi dodatno potaknuli kolektivno pregovaranje ukinut će prava radnika. Osim toga u uvodnom dijelu ovog zakona koji govori o tome što se ovim zakonom regulira kaže da se propisuju kriteriji postupak utvrđivanje reprezentativnosti sindikata, sudjelovanje u tripartitnim tijelima itd. ali nigdje ne kaže da se ukida i da govori o trajanju kolektivnih ugovora i da mijenja odredbe o trajanju kolektivnih ugovora u Zakonu o radu. To u članku 1. a taj članak uvijek govori što se uređuje pojedinim zakonom to se ovdje ne govori, nego se potajno onda u prelaznim i završnim odredbama zadire u odredbe o kolektivnom pregovaranju Zakona o radu. I ne samo one dvije odredbe koje bih još mogla oprostit, a to su odredbe o reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje, nego se zadire u odredbe o trajanju kolektivnog ugovora. Naravno ministre da je vama sad teško predložiti izmjenu i dopunu Zakona o radu jer biste nam morali tumačit ono što smo mi tumačili vama kada ste potpisivali zahtjev za referendum.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Vanja Posavac. Izvolite.
Zahvaljujem. Ja se ipak i dalje moram složiti s kolegom Peđom Grbinom, ne vidim što je tu sporno i zadiranje u Zakon o radu, ali nešto zapravo na što moram reagirati, što mi nije jasno, ali valjda vi to iz HDZ-a znate bolje, šta to znači potajno. Sve je napisano crno na bijelo, ništa se tu ne radi potajno, dakle sve ste mogli pročitat. Ovo je prvo čitanje, dakle još uvijek se mogu uključiti svi oni koji žele s prijedlozima, a o nekakvoj potajnosti ja to zaista ne vidim. … [[Upadica se ne razumije.]] Imaju iskustva, da.
Hvala lijepa. Idemo sa raspravom dalje. Poštovani zastupnik Mladen Novak, izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Gospodine ministre sa zamjenicima, suradnicima. Uvaženi kolege. Moram priznat da sam stvarno impresioniran s ovim danas. Ovo je kao da vukovima date da čuvaju ovce, tako i ova vaša silna briga za sindikalni pokret, sindikalizam i radništvo. Ja sam mislio da je to samo onaj štos iz onog crtića di vuk čuva ovce, međutim vidim da ima još ovaca pa bi mi trebali nasjesti na tu priču da je to stvarno realna briga. Kao što je bilo riječi ovdje da je rasprava o prijedlogu zakona o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje, a u tekstu ovog zakona stoji ukida se danom stupanja na snagu ovog zakona prestaje važiti članak taj i taj Zakona o radu, pa opet ista takva, pa onda mijenja se odredba člana Zakona o radu. I onda kolega Peđa Grbin kaže nije to nezakonito, to je legitimno, ok, je, naveo je primjer kad se to desilo u prijašnjim sazivima da je ako se ne varam Ovršim zakonom isto tako nešto rađeno pa pretpostavljam da je tada opozicija, tadašnja opozicija s oduševljenjem to primila i da su bili zdušno to podržali takav način rješavanja u ovom slučaju Zakona o radu kojim se praktički ukidaju neka prava iako se ne mijenja Zakon o radu. Sama činjenica da u 17:27 se raspravlja o ovom isto dovoljno govori o tome koliko su poštene namjere predlagača. Možemo se mi zavaravat, ali nema kamere, nema direktnog prijenosa, osim saborske televizije pa i to dovoljno govori. Ministre rekli ste da ste otvoreni za sve prijedloge pa evo onako dobronamjerno podržite prijedlog zaključaka Hrvatskih laburista. Dobili ste ga, znam da ste upoznati s njim. S obzirom na svoj uvod da ste otvoreni za sve prijedloge evo prilike da to i dokažete s obzirom na kraju krajeva da je i sam ministar rekao da neće bit dosadašnja praksa da svi prijedlozi koji dolaze od oporbe da će bit automatizmom odbačeni. Evo primjer, ja mislim da bi to bilo prvi puta u ovom sazivu, ali za dobre početke nikad nije kasno. Cijelo vrijeme se ovdje spominje malte ne briga za sindikate, za malobrojno članstvo, kako to. Ispada kao da je vama u interesu da imate sindikate koji su stvarno jaki, mislim kao da vam je to stvarni interes. To vrlo lako možete riješiti, evo ja vam predlažem u Zakon o radu unesite da odredbe kolektivnog ugovora vrijede samo za članove sindikata koji su ga potpisali. U slučaju da vam sindikati previše ojačaju možete ih opet opstruirat na način da date veća prava onima koji nisu članovi tih sindikata. Tako da imate bezbroj mogućnosti po tom pitanju, ali recimo vaša briga za povećanje broja članova sindikata ovo bi bio efikasan put za to riješiti. Koliko se sjećam ministre vi ste dok ste bili u opoziciji dosta često govorili da bi trebalo u budućnosti što više ljudi da ima, što više radnika ugovor o radu na neodređeno. Ako se ja dobro sjećam, to sam pročitao u nekoliko navrata. Nadam se da nećete reći da je i ovo na tragu toga da je to isto cilj toga jer ovo je čim je slabljenje radničkog pokreta, slabljenje sindikalizma onda sigurno nije kao cilj da će bit više ugovora na neodređeno vrijeme. Nekoliko govornika ovdje je spomenulo da trebamo imat kao uzor zemlje EU. Ovdje smo čuli i nekoliko primjera zemalja EU koje imaju produljeno valjanje kolektivnih ugovora. Zbog čega onda ako se toliko oslanjamo, odnosno uzor su nam te zemlje EU, zbog čega onda to ne primijenimo kod nas. Ne treba tu neke pretjerane filozofije, samo taj isti mehanizam ugradimo kod nas i problem je riješen. Spomenuli ste u jednom trenutku kad ste išli naknadno za govornicu da postoje još tri mehanizma zaštite: ugovori o radu, Pravilnik o radu i Zakon o radu. Ugovori o radu u trenutku kad toliko ljudi ima preko 80000, 85000 ljudi koji ne primaju plaću za svoj posao. Koliko ima ugovora o radu koji su na određeno. Da li je to mehanizam zaštite, da li oni imaju taj mehanizam zaštite? Nemaju. Pravilnik o radu. Pravilnik o radu je jednostrani akt u kojem su u pravilu prepisane odredbe Zakona o radu i svedene na minimum, čak u nekim slučajevima se ide i svjesno ispod odredbi Zakona o radu ono po sistemu za radnika se primjenjuje ono što je povoljnije, je doduše da ćeš to morat ishodit na sudu pa tko voli nek' izvoli. I sve u svemu cijeli ovaj prijedlog mene podsjeća na svojevremeni tačerizam i uništavanje sindikalne scene od gospođe Margaret Thacher. Međutim čisto da vas podsjetim, i kompletno radništvo i kompletan radnički pokret su jako osudili to i nitko to nije s oduševljenjem prihvatio. Pretpostavljam da idete svjesno na to da ni ovdje baš neće nitko bit oduševljen s tim, ali dobro to je vaša pozicija, vaša mogućnost. I čisto još, iako je ovo moja rasprava, ali moram se osvrnut na repliku gospodina kolege Burića koji je rekao da ovim zakonom vi vraćate sindikate na ulogu koju su imali u bivšoj državi. Fali jedan veliki dio, a to je da su u to vrijeme svi zaposleni bili obavezni biti u sindikatima i plaćali članarinu pa su sindikati bili i moćni, imali su otkud kupiti svinjske polovice. Međutim danas se to rješava putem bonova od Konzuma i sličnih stvari. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Na vaše izlaganje imamo prijavljene dvije replike. Prvu repliku ima poštovani zastupnik Peđa Grbin. Izvolite poštovani zastupniče.
Pa evo poštovani kolega ja ću očito morati još jednom ponoviti ono o čemu sam prije govorio. Znači, ovim se zakonom poštuju odredbe Europske socijalne povelje. Ovim se zakonom želi postići ne samo radnike nego i poslodavce da predstavljaju oni koji imaju legitimitet. Meni je žao što stalno to moram ponavljati više puta, ali jednostavno imam osjećaj kao da smo vi i ja čitali dva različita dokumenta a mislim da su nam dostavljeni isti prijedlozi zakona. Nadalje, kolega nemate niti jedan konkretan prijedlog jer ovaj vaš prijedlog da se kolektivni ugovori primjenjuju samo na članove sindikata više smatram nekom provokacijom nego konkretnim prijedlogom jer mislim da to nije u redu. Mislim da bi se kolektivni ugovor trebao primjenjivati na sve radnike, pogotovo imajući u vidu odredbu članka 7. Zakona o radu koji govori između ona tri dokumenta koja je spomenuo ministar, a to su Pravilnik o radu, Ugovor o radu, Zakon o radu i Kolektivni ugovor kao četvrti dokument kod kojeg će se na radnike uvijek primjenjivati onaj koji je najpovoljniji. I vi kažete radnik to pravo mora ostvarivati na sudu. Nažalost, često je istina, ali odgovorno tvrdim kad se na sudu primjenjuje članak 7. uvijek se primjenjuje za radnika najpovoljnije pravo. Hvala vam lijepa.
Izvolite, odgovor na repliku poštovani zastupnik.
Hvala vam lijepa. Pa kolega rekao sam vam što se tiče tog radno-pravnog odnosa da imate u ovoj sudnici, u ovoj sabornici imate kolegu koji 10 godina vodi radno-pravni spor i dobit ćete ga i bit će za vas primljeno ono što je povoljnije. Ma što će biti povoljnije nakon 10 godina? Pa mislim to je stvarno deplasirano. A ovo što ste mi rekli da li je provokacija, ma nije provokacija, zašto ne? Ako je tolika briga ovdje iskazana da li je to provokacija? Tolika briga ovdje iskazana za radnički pokret, za sindikate i radnike. Pa onda dajte im to, dajte im omogućite, ok ugradite sve ono što sindikati izbore i imaju samo oni pravo, samo njihovi članovi. A zar ovo nije provokacija da vi kažete vi se borite za radnički pokret? Pa ovo je uništavanje radničkog pokreta. Hvala.
Bio je to odgovor na repliku poštovanog zastupnika Mladena Novaka. A sljedeća replika na vaše osnovno izlaganje je poštovane zastupnice Ane Lovrin.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Novak evo spomenuli ste tu da naravno je problem što se osim materije reprezentativnosti o kojoj se također može diskutirati zapravo je problem ovog zakona što ukida članak 262. Zakona o radu, a radi se o neograničenom produženom trajanju isteklih kolektivnih ugovora s čime bih se ja i složila da to treba regulirati jer naravno da nije moguće održavati određena prava ukoliko gospodarski trenutak to ne omogućuje, ukoliko jednostavno se nema materijalnih dobara da se ona ispoštuju. Ja bih se s tim složila, ali da se to učini jasno, pošteno i izmjenom onog zakona koji tu materiju regulira, a ne kao što sam rekla potajice i ponavljam to potajice u prelaznim i završnim odredbama nekog drugog zakona pa da to oporba nije primijetila možda bi to tako i neopazice prošlo. A upravo da ne bi bilo potajice i da bude jasno ja ću upozoriti još na nešto jer se u prelaznim i završnim odredbama govori što će se dogoditi sa onim ugovorima koji još nisu istekli, a isteći će, pa im se dozvoljava produžena primjena za 3 mjeseca jednako kao i ovima koji su istekli da se mogu još produženo primjenjivati tri mjeseca. Ali ono što mi nikako nije jasno stavak 5. tog članka 27. prelaznih i završnih odredaba kaže da se za ugovoreno vrijeme primjene pravnih pravila kolektivnih ugovora koji su istekli ili će isteći ne primjenjuje odredba članka 7. stavak 1. Zakona o radu. A ja čitam odredbu članka 7. stavak 1. Zakona o radu koji kaže: "poslodavac, radnik i Radničko vijeće te sindikati mogu ugovoriti uvjete rada koji su za radnika povoljniji od uvjeta određenih ovim ili drugim zakonom." Što bi to značilo da se za vrijeme ova tri mjeseca ne vrijedi ovo da se može ugovoriti povoljniji uvjeti? Dakle, i ta tri mjeseca neće vrijediti povoljniji uvjeti od onih koji su u zakonu i onda zaista ne razumijem čemu uopće ti kolektivni ugovori. Hvala.
Hvala lijepa. I odgovor na repliku poštovanog zastupnika Mladena Novaka.
Hvala lijepa. Odmah sam se javio za odgovor, a onda sam poslije čuo da ste odgovorili sami sebi u suštini. Činjenica je da ne samo što se ide na ukidanje članka 262. i nije to, možemo raspravljati oko toga da li je to dobro, nije dobro riješeno, da li bi trebalo rješavati ili ne bi trebalo rješavati, ali činjenica je da to treba, postoji Zakon o radu i zašto ne, imate takvu glasačku mašineriju da možete progurati što god hoćete. I čemu sad ići sa ovakvim da kažem štosevima? Zašto ne idete sa izmjenom, poseban materijal izmjena Zakona o radu u kojem stoji ukidamo to i to ili sve ili ne znam što već odlučite. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Idemo sa sljedećom raspravom i pozivam poštovanog zastupnika Domagoja Miloševića. Nema ga u sabornici, gubi pravo govoriti o ovoj temi. Sljedeći zastupnik je poštovani zastupnik Silvano Hrelja i njegovih 10 minuta. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ministre, pomoćniče načelniče, kolegice i kolege. Ja ću o ovom prijedlogu zakona, i zato sam se javio na pojedinačnu raspravu, govoriti na jedan drugačiji način jer me na to obvezuje jedno dugogodišnje iskustvo u kolektivnom pregovaranju i sudionik sam u periodu od 1992. godine kad sam sudjelovao u potpisivanju kolektivnog ugovora djelatnosti metala pod bombama u Slavonskom Brodu u Đuri Đakoviću do 2003. godine kad sam iz sindikata došao u politiku ili sam vodio ili sudjelovao u pregovaranju za više od 80 kolektivnih ugovora što na razini grane djelatnosti, što na razini poduzeća. Prema tome, mislim da u ovoj sabornici to iskustvo nema nitko. Poštujem svakoga, poštujem sva teoretska znanja, ali iskustvu dajem jednu veliku nezamjenjivu dimenziju. Što hoću time reći? Hoću reći da sam kvalificiran za ovu,za ovu materiju i hoću reći da imam pravo u ime onih koji su se žrtvovali da bi kolegama radnicima bilo bolje, da bi dobili 10 lipa veću plaću, da sam dužan jer dio mene je uvijek tamo i zahvaljujem tom prethodnom poslu da mogu ovaj posao obavljati na način koji ga obavljam, korektno. Prema tome, dužan sam prema njima osvjetlat njihov obraz jer su oni svojim djelovanjem stalno nadograđivali prava radnika. U Istri kad sam otišao iz sindikata bilo je 120 sklopljenih kolektivnih ugovora. Danas ih, s početkom 1996. Danas ih ima 227, prosječno 1,2 kolektivni ugovor mjesečno. Znači neko radi, neko je sindikalno organiziran, neko nema ni jednog od ovih problema o kojima je ovdje govoreno, za kolektivno pregovaranje. Kolektivno pregovaranje teče, postoje iskustva, postoje vještine, postoji zakonski okvir i onome ko hoće pregovarat u interesu svojih članova put je otvorene. Što opet hoću time reći? Hoću reći da ovaj zakon ima 3 dobre strane, prvo reprezentativnost je trebalo utvrdit onda kad se reprezentativnost nije htjelo utvrditi, tamo još 1995. pa do 2000. godine kad smo to tražili. Tada se trebalo reprezentativnost utvrditi, ali je tada odgovaralo svima fragmentacija sindikata na sve manje i manje dijelove, slabljenje sindikata u odnosu na jači i sve jači nastup, ajmo reći zastupnika krupnog kapitala u Hrvatskoj. Bilo da su naši, bilo da su, kako da kažem furešti došli tražiti izvor svoj zarade. Dakle, tada i danas je potrebno utvrditi reprezentativnost, i neka se sindikalne središnjice ljute i neka je postavljen visok prag za reprezentativnost u sudjelovanju u tripartitnim tijelima neka se ljute, ali to treba biti i treba biti neovisno povjerenstvo koje će o tome odlučivati. Ako treba treba dopisati da će ono odlučivati isključivo konsenzusom, a nikako ne političkim preglasavanjem jer se radi o odlučivanju na temelju postojećih kriterija. Dakle ne može biti preglasavanja. Treća stvar koja je dobra, ovaj zakon ide u 2 čitanja, dakle nije smak svijeta, ne gori ne moramo u ovom trenutku reagirati amandmanima jer ja vjerujem da bi ih bilo. Da bi bilo i opravdanih i neopravdanih, jer zakon može biti puno puno bolji, može biti puno bolje, ne kažem ovo je pokušaj takav kakav je, ali zakon može biti puno bolji. Gledajte, točno je što je ovdje rečeno da se ovdje dira u slobodu sindikalnog organiziranja i djelovanja i mi ćemo sigurno imati problema sa AKS-om, Europskom komisijom i Međunarodnom organizacijom rada, ako ovaj prijedlog ovako prođe, ali imamo vremena to popraviti. Zašto? Članak 253. zakona sve ovo čime se mi trudimo da govorimo o reprezentativnosti, stavlja sa strane, jer kaže da pregovarati sa poslodavcem čiji je onaj koji je spreman sredstvima prisile prisiliti drugu stranu da pregovara. Dakle, mi možemo postavljati 101 kriterij, ispunit će ga netko ili neće ga ispuniti. Poslodavac će prigovarat s onim koji ga blokira, koji na neki način u borbi za svoje interese blokira njegov profit. Neće tada trebati ni povjerenstvo, on će doć za pregovarački stol kao što u Francuskoj javne službe, u zemlji koja je vrlo malo sindikalizirana, javne službe jer su vrlo dobro organizirane sindikat, mogu blokirat cijelu Francusku. Da se razumijemo bez ovog zakona može, može naša susjedna republika Italija, kojom graničimo dugom morskom obalom nema ni Zakon o reprezentativnosti za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i nema Zakon o reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje, a mislim da je jedna od najsindikaliziranih zemalja u Europi. Ima cHGL 5 milijuna članova, 4 milijuna chisel i više od milijun članova u UIO. Nema ovog zakona, a imaju kolektivne ugovore, imaju i sustav kolektivnog pregovaranja. Hrvatska od početka do danas nema sustav kolektivno pregovaranja. Žao mi je da ovdje nema kolege Lesara, jer je on jedan od odgovornih zašto nemamo sustav kolektivnog pregovaranja. Zašto nije nikad hrvatskim građanima i članovima sindikata razjašnjeno da ono što je najviše je baza, da je opći kolektivni ugovor onaj od čega sve počinje. Zašto je napušten sustav pregovaranja opći kolektivni ugovor, pa onda nadograđivanje po djelatnostima, pa na kraju i po strukama. Dakle, nismo izgradili sustav, pregovarao je onaj koji je bio spretniji, tko je bio vještiji i koji se nametnuo, i koji je znao iskoristiti političku poziciju i ucijeniti političare da bi napravio dobar kolektivni ugovor za javnu službu, da se razumijemo. Tako da imamo, nemamo sindikat radništva, sindikat koji štiti interese svojih članova, nego imamo sindikate spretnih i to je išlo do sada. Sada više nema, nema se što dijeliti. Zar ne bi bilo pošteno reć, nema novca, otkazujemo kolektivne ugovore gospodine ministre? Nema novca, otkazujemo kolektivne ugovore, a vi se tužite, vi se tužite. Može, hoćete državu u stečaj, zar to ne bi bilo fer? Zar sindikati ne preuzimaju odgovornost za stanje u društvu, zar su oni izolirani dio društva? Zar i njih ne bi trebalo suočit s onim da su ta prava koja su tamo, tamo prevelika. Ali isto tako ovim načinom ne možemo ugroziti sve ono dobro što imamo u onim malim kolektivnom ugovorima s privatnim poslodavcima, sa stranim vlasnicima. Znate, ja sam potrošio brdo vremena da uvjerim Istracement, Internacional i njihove vlasnike da je civilizacijski doseg 0,5% po godini staža u Hrvatskoj. Da je to civilizacijski doseg, da je to sustav napredovanja tijekom rada. Zar zbog toga što su javne službe dobile uvijek veći dio kolača, jer su bile bliže vatri, zbog toga ćemo onaj mukotrpni rad i ono što se teško sutra može opet ispregovarati, zar ćemo to urušiti? Jer zapamtite ako jednom dirnete za javne službe taj institut dodatna na godine staža, kod sljedećih pregovaranja poslodavac punoj privatnoj firmi će reć, a nema država nema više i vi. Šta se time događa? Smanjuje se dohodak, smanjuju se doprinosi, smanjuje se prihod u lokalnu zajednicu. Mi smo stalno u zatvorenom krugu. Prema tome, gospodine ministre ja vas izuzetno cijenim i vašu dinamičnost i vašu dobru volju. Ja mislim da će to biti presudno i da ćemo ovdje ozbiljno oko ovog zakona još jednom sjesti prije drugog čitanja da se suočimo sa svim mogućim posljedicama i da nađemo najbolje rješenje. Dakle, odmah potpisujem kad bi ovaj zakon nosio prijedlog zakona o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima sa ove dvije pozicije koje moramo imati, dakle i povjerenstvo i odgovarajuće cenzuse, kriterije za reprezentativnost odmah, a ovo drugo ostavljam upitnim. I još jednu dilemu da odgonetnemo. Da li je bolje govoriti o tripartitnim tijelima ili tijelima trostrane suradnje. Što je primjerenije našem društvu i našem jeziku. I bipartitni dijalog je nešto nedefinirano. Bipartitni dijalog je kolektivno pregovaranje i ništa drugo. Nema tamo dogovaranja. Imaš pregovaranje. Postigli smo sporazum i to se mora poštivati. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Dakle i za sindikat vrijedi klauzula rebus sic stantibus [[Upadica Hrelja: Molim?]] Klauzula rebus sic stantibus vrijedi i za sindikate [[Upadica Hrelja: Točno.]] Na vaše izlaganje imamo prijavljene dvije replike, prva replika je poštovanog zastupnika Mladena Novaka. Izvolite poštovani zastupniče.
Hvala lijepo. Moram priznati da je ovo sad malo neuobičajeno. Zahvaljujem kolegi Hrelji što je dao svoj doprinos u ovom slučaju stavovima oporbe, ali znam da nema, ali činjenica je da je do sada bilo uobičajeno da je sa ove strane dolazilo ja znam da to ne valja ali nema šanse da ti priznam jer tako je rekla partija. S druge strane, podsjetili ste me na nešto što sam u svojoj raspravi jednostavno zaboravio, a što je izuzetno bitno. To je ovih 0,5%. Tih 0,5% i inače uništavanje kolektivnih ugovora u javnom sektoru, smanjivanje svih prava će potpuno uništiti kolektivno pregovaranje, kolektivne ugovore u privatnom sektoru. Jer uvijek se preslikavaju za dva, tri koplja niže. Ako ovdje svedete na neki minimum ovdje ste uništili sve. To je sto posto tako. To je pokazala svjetska praksa. Jedino ako mi nećemo stvarati neku novu povijest u radničkom pokretu, pa ćemo naći načina da ovo sve skupa zaobiđemo i stvorimo neki novi hrvatski model umjesto skandinavskog koji je danas spominjan preko nekoliko puta. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama. I odgovor na repliku poštovanog zastupnika Silvana Hrelje. Hvala i vama. I odgovor na repliku poštovanog zastupnika Silvana Hrelje.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Dakle, kolega Hrelja pa evo i ja moram iskazati zadovoljstvo što je vaša rasprava rekao bih glas razuma. Koliko god vi iz redova vladajućih, jedino nadam se da neće biti kao što smo mnogo puta svjedočili i u prošloj Vladi, sazivu Sabora a imali smo evo i u ovih 6 mjeseci. Baš me zanima kako ćete i glasovati. Znate, sad ste rekli da se ne slažete s time. Kod glasovanja za prvo čitanje, evo mislim da će biti vrlo interesantno gledati. Kad govorite osobno mišljenje u redu je. Ne morate vi reći da je to stav oporbe. Činjenica je da je vaša rasprava bila na tragu onoga što oporba cijelo vrijeme govori da ovaj zakon nije dobar. A ima evo još jedan razlog zašto poštovani gospodine ministre smatramo da nije dobar ovakav prijedlog zakona. To je činjenica što on čak ulazi, ne samo što narušava odredbe Zakona o radu koje su već toliko puta spomenute onaj članak 262. On dovodi u pitanje i članak 285. ovlaštenja Gospodarsko-socijalnog vijeća. I tu ste vi kolega Hrelja bili u pravu, ne tripartitni sporazum, nego trostrana suradnja. Jer i u stavku drugom članka 285. tog zakona se govori da su ovlaštenja Gospodarskog socijalnog vijeća, dakle trostrana suradnja na rješavanju gospodarskih i socijalnih pitanja i problema. Nije zadaća Vlade uređivati sindikalnu, nije zadaća Vlade gospodine ministre uređivati sindikalnu scenu, nego rješavati zajedno sa socijalnim partnerima, sa poslodavcima i sa sindikatima gospodarske probleme. A ovim zakonom se ide u sasvim drugom smjeru. To je da idete utjecati na to kako će izgledati sindikalna scena i organizacija radničkog pokreta u Republici Hrvatskoj. Evo, hvala lijepa.
Hvala lijepa. I odgovor na repliku poštovani zastupnik Silvano Hrelja, izvolite.
Dobro, uvaženi kolega Burić ja znam da malo morate provocirati jer to je dio našeg političkog jednostavno ophođenja, ali ne trebate biti zabrinuti zbog toga kako ću ja glasati kao član opozicije. Ovo je prvo čitanje i opet sam rekao, pardon član pozicije, ispričavam se lapsus, jer je ovo prvo čitanje i da se puno toga popraviti. A znate, preživio sam i ono glasanje kad nisam digao ruku zbog Zakona o javnom okupljanju zbog čega je on pao na Ustavnom sudu jer je falio jedan jedini glas. Vi tada niste bili u saboru ali ja sam i taj dio preživio, a ta moja ruka je tada jako falila. Vas nije bilo, dobro, moja je falila. Prema tome, znajte da ću se snaći ali to nema veze kako ćemo glasati u prvom čitanju, bitno je da taj zakon bude što je moguće bolje kada ga budemo usvajali, a mislim da ima prostora i da je potrebno samo malo truda da se malo sjednemo i razgovaramo i učinimo još boljim ovaj zakon. Ono što ne mogu nikako prihvatiti jesu tvrdnje koje su ovdje izrečene da je kolektivno pregovaranje na neki način se izjednačavalo sa sudskim postupkom. Mislim da ste i vi sudjelovali u prethodnoj jednoj replici, kolektivno pregovaranje je vještina to su neformalna znanja, to su iskustva, to je medijski nastup, to je igra. Ne, ne, to su tehnike kojima se dolazi do rezultata. To nikad ne može zamijeniti jedan pravosudni postupak, nikada i ne moramo se na to sigurno vaditi. Hvala lijepa.
Hvala vama. Idemo sa raspravom dalje. Poštovani zastupnik Boro Grubišić ima pravo na 10 minuta.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Evo bilo je riječi čak i o civilizacijskim dosezima poput onih 0,5% dodatka na minule godine rada poglavito u javnim službama. Točno je da se već u javnosti naveliko šapuće da će taj prijedlog biti ne više 0,5% negoli 0,3%. Znači smanjujemo mi civilizacijske dosege, tako da je zapravo ovo uređivanje javne sindikalne scene u funkciji onoga što piše na zadnjoj stranici ovoga zakonskoga prijedloga, a to je članak 27., a i taj 0,5% civilizacijski doseg je također reguliran pa kaže prijelazna odredba kojom se ukida institut produžene primjene pravnih pravila sadržanih u kolektivnim ugovorima. Zapravo sve je potpuno jasno iz ovoga. E sada treba prirediti teren ovim zakonskim prijedlogom koji će se poput braniteljskih udruga rascjepkati i kako vi kažete fragmentirati i sindikalni pokret koji je već fragmentiran i tako i tako, još iz devedesetih godina kada su neki sindikalni dužnosnici dopustili da se onaj opći kolektivni ugovor zanemari a da onda svaki od tih fragmentiranih sindikalnih pokreta nego organizacija pregovara samostalno i izloži svoje vještine u pregovorima sa socijalnim partnerima bilo da se radi o Vladi RH bez obzira čija ona bila, bilo da se radi o poslodavcima. Dobro vi kažete dakle to je trostrano pregovaranje, možemo reći i trilateralno negoli tripartitno, ali evo to su sada već stvari latinskog jezika i ostalo. Na tome je više verbalna da ne spominjem imenicu koju bi slijedila iza toga. Rad na neodređeno, netko je ovdje govorio o tome o radu na neodređeno u RH. To je sada već scince fiction croatia to je znanstvena fantastika. Pa gdje vi to možete? Baš bih volio vidjeti statistiku, koliko je ugovora poglavito u privatnom sektoru na neodređeno a koliko na određeno? Uvjeren sam da je odnos više nego 10:1, ma kakvi 10, 20:1 za određeno. I sada kažemo ovdje da bi ova reprezentativnost ta nova reprezentativnost ojačala sindikate. Pa zašto uopće idemo u promjenu sindikalne scene u RH? Jesu li to sindikati tražili? Nisu. Jesu li potpisali kolektivne ugovore? Nisu. Jesu li tražili promjene? Nisu. Pa tko to traži promjenu na sindikalnoj sceni? Vlada RH sa velikom brigom o sindikatima što će se s njima dogoditi i što će s njima biti u budućnosti. Pa ja sam čak razmišljao o tome da s obzirom da je socijaldemokracija da ne kažem stoljećima uvijek bila zaštitnik radnika, sindikalno radničkih pokreta, pa čak je i proizišla socijaldemokracija da ne kažem iz sindikata da ne spominjem sve one njemačke sindikalce i socijaliste te američke, da zapravo sindikati ne trebaju u ovom društvu i socijaldemokracija pojačana liberalnom opcijom ona će se brinuti o pravima radnika, ona je dužna i obvezuje se i u svom statutu i svim aktima da je socijaldemokracija zaštitnik radnika. Što će onda sindikati? Imamo bilateralne pregovore, zašto bi imali trilateralne, tripartitne pregovore. Ali nije tako, nažalost nije tako i to ova Vlada pokazuje. Pokazuje to svih ovih 6 mjeseci i dokazuje ono što je rečeno da je više liberalna ili socijalna ili socijalistička ili socijaldemokratska kako god hoćete. I upravo se ovim prijedlogom zakona to jasno i glasno pokazuje javno. A zato i je ovaj prijenos i ova rasprava bez prijenosa u ovo vrijeme, da se ne zna što se događa, da javnost bude što manje upoznata s time, kao što je vrlo malo upoznata i s tim što se događa s kolektivnim ugovorom, što će se dogoditi u prosvjeti u zdravstvu itd. I kao što se nitko ne zna da je opet ponavljam u uredima državne uprave i u ministarstvima povećani koeficijenti svim voditeljima odjela, odsjeka itd. Da, ako su povećani koeficijenti njima, treba te novce od nekuda namiriti. Namirit će se miniranjem ili smanjivanjem prava iz kolektivnih ugovora koji slijede. I to je namjera ove Vlade, potpuno jasno, potpuno evidentno, poglavito kada se pročita predzadnji članak 27.odnosno što on znači, dakle znači da se ukida se institut, citiram: "institut produžene primjene pravnih pravila sadržanih u kolektivnim ugovorima". Šta to znači? Dakle, ne treba tu biti previše pametan da bi se shvatilo. A to da je netko bio član sindikata, ja nisam nikada bio član sindikata. Nikada nisam bio član sindikata. To sam i smatrao izdankom da ne kažem možda socijaldemokracije pa zato kaže da možda nije ni potreban sindikat kada je na vlasti socijaldemokracija. Nekako mi to ideološki zgodno. Ali oni koji su bili neki su od njih nisu ništa učinili ili su malo učinili ili su čak unazadili sindikalni pokret ali su profitirali na političkoj sceni. Imamo, znamo mi dobro ovdje, ja sam replicirao jednom već danas ovdje, jel. Zbog toga i zbog toga što se zapravo ovim zakonskim prijedlogom, ne potajice kako je rekla kolegica Lovrin, nego se zaobilazno zadire u Zakon o radu. Jednim zaobilaznim putem, kako bi se reklo u Bosni na mala vrata se zapravo zadire ili dokidaju zakonske odredbe Zakona o radu. Pa da ne bi mi mijenjali Zakon o radu koji je referendumom … [[Ne razumije se.]] , ja sam potpisao na referendumu isto to što je Milanović potpisao i nije me toga stid. Ja sam jedan od onih 717000 koji su potpisali. E sad da ne bi sam sebe dezavuiramo ili Milanović i Vlada idemo mi ovim nekim zaobilaznim putem zapravo dirnuti u Zakon o radu i to je točno, to se radi. Gospodine Hrelja, ja poštujem jedan dio vašeg izlaganja i mišljenja i volio bih da se založite u tom smislu pošto ste iskusan sindikalni djelatnik i pošto zaista imam vjere u vas i u vaše dobre namjere pa da to u ovom drugom čitanju i vi date svoj obol i svi oni koji su rekli da su bili članovi sindikata i koji su bili dužnosnici sindikata da se potrudimo i svi zajedno da se potrudimo, da damo prijedloge kako bi u ovom zakonskom prijedlogu izbjegli upravo to da zadiremo u odredbe Zakona o radu. Inače klub HDSSB-a u ovakvom obliku sigurno neće prihvatiti niti glasovati za ovaj zakonski prijedlog. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Na vaše izlaganje imamo prijavljene tri replike. Prva replika je vašeg stranačkog kolege poštovanog zastupnika Dinka Burića. Izvolite.
Hvala, gospodine potpredsjedniče. Kolega Grubišić ne zadire ponavljam ovakav oblik zakona samo u Zakon o radu nego evo zadire čak i u sporazum koji ste potpisali gospodine ministre 3. veljače ove godine, Sporazum o osnivanju Gospodarsko-socijalnog vijeća, a kojim ste stavili izvan snage onaj iz ožujka 2011. godine gdje ste u članku 10. točno definirali što je zadaća novog sporazuma, dakle novog GSV-a. I nigdje u onim silnim stavcima ne piše da je zadaća GSV, dakle sve tri strane to da će bilo tko uređivat uređenje one druge strane. To je isto kao da su sad sindikati sebi uzeli za pravo da kažu Vlada neće izgledat tako da ima 20 ministarstava, neće izgledat tako da ima toliko agencija ili ne znam čega ili da se miješaju tko će voditi HUP itd. A vi ste sebi, Vlada je sebi dala sad za pravo da uređuje izgled i unutarnje uređenje jedne od strana s kojom ste potpisali sporazum. Kolega Grubišić, vjerojatno ste htjeli parafrazirat činjenicu kolika je socijalna osjetljivost SDP-a pa ste rekli možda ne bi ni trebalo sindikate. Ne, ne, moramo biti jasni, sindikati su itekako potrebni, a osobito su potrebni u Hrvatskoj danas kad imamo ovakav SDP kakav imamo, jer već u narodu imate onu izreku "sačuvaj nas Bože HDZ-ovog poštenja i SDP-ove socijalne osjetljivosti i brige za radnička prava".
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Kolega Burić, pa zar vi niste shvatili ironiju mojih rečenica i riječi koje sam izrekao da možda sindikati nisu ni potrebni, s obzirom da je socijaldemokraciji puna usta radničkih prava i zaštite radnika. Dakle bila je to jedna ironija, evo ja moram javnosti reći da je to zaista bila jedna ironija i ništa drugo. A što se tiče uređivanja sindikalne scene o kojoj ste u prvom dijelu svoje replike govorili, pa to je isto kao kad bi vi u mojoj kući odredili gdje će biti kuhinja, a gdje će biti kupatilo ili kupaonica, kako god hoćete. To je zaista nešto što ne priliči jednom demokratskom društvu.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je replika poštovanog zastupnika Silvana Hrelje, izvolite.
Poštovani gospodine Grubišić, mislim da ne trebate vezivati socijaldemokraciju i sindikate. Jedina prava veza je da su i socijaldemokracija i sindikati izrasli iz radničkog pokreta koji u početku sigurno nije bio takav kakav je danas sindikalno organiziran. Međutim, činjenica je da na ovim prostorima su djelovali povijesno sindikati sa različitim političkim predznacima i ako niste znali u mom bivšem uredu u Istri, u Puli postoji jedna knjižica talijanskog, fašističkog sindikata, dakle svaka vlast je nastojala podjarmiti, politički djelovati na sindikate. Ali u Italiji se zna da … [[Ne razumije se.]] sindikat je komunisti i socijalisti, da je Chislow sindikat demokršćanski, da su republikanci, radikali i ostali u UIL-u. Slično stoji u Francuskoj, ali ne i u Njemačkoj jer u Njemačkoj ne postoji politički sindikat nego postoji sindikat koji djeluje i isključivo na osnovama financijske moći i njihovih štrajkačkih fondova, dakle tamo nema ideologije nego ima novcem na novac, a svi ostali pa i naš sindikat će morat na kapital ići sa izlaskom na ulice, sa prosvjedima itd. I ono što je bitno reći i obogatit ovu diskusiju je sljedeće. Prvi zagovornik i predlagatelj ideje trostrane suradnje među partnerima, poslodavcima, državom i sindikatima nije uopće bio ni socijaldemokrata ni socijalista nego je bio njemački demokršćanin, demokršćanski predsjednik Vlade i ta je ideja kasnije proširena na cijelu Europu, ideja trostrane suradnje i ona izuzetno funkcionira u nekim zemljama u koje bi se mogli ugledati. Hvala.
Hvala lijepa. Ali ipak na vašu replika ima odgovor na repliku i poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo, gospodine Hrelja. Ovo je bilo da kažem, evo priznajem i poučno i drago mi je čuti za ovo što ste rekli da je u vašem uredu kako ste rekli negdje u Istri itd. bilo i nekakvih ideoloških nesocijalističkih, a zapravo ipak je to socijalistička, kada gledamo ima još i onaj jedan predznak drugi koji počine sa n, dakle i oni su nosili ime socijalizam, je li tako gospodine Hrelja. Prema tome, ali kada govorim o tome, o socijaldemokraciji onda piše lijepo u wikipediji što je to socijaldemokracija pa gotovo da nema razlike između sindikalnih stremljenja i stremljenja socijaldemokracije jel. Pa evo, dat ću vam ja iz wikipedije izvod pa pogledajte jel'. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Sljedeća replika je replika poštovanog zastupnika Branka Vukšića. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolega Grubišiću sigurno ste ili ste ironizirali ili ste se izgubili sa socijaldemokratskim terminima. Pa kako bi mogla biti socijaldemokratska vlada u kojoj glavnu riječ o privredi vodi kapitalist Čačić? Prije bi bila socijaldemokratska vlada da sjedi Buffett recimo drugi po bogatstvu čovjek na svijetu, sasvim sigurno. Uostalom gospodin prvi potpredsjednik Vlade nazvao je radnike lijenčinama. Prema tome, je li to karakteristika socijaldemokratske vlade tako općiti sa radništvom? Sasvim sigurno da nije. I doista ne treba, to se zahvaljujem gospodinu Hrelji, socijaldemokraciju naročito ovu vezati uz sindikate. Hvala.
Hvala i vama. Odgovor na repliku poštovanog zastupnika Bore Grubišića. Izvolite.
Kolega Vukšić ne bih o imenima, znam da su za nekoga radnici lijenčine, a seljaci paraziti. Neću govoriti tko je to rekao jel'. Prema tome, što se tiče toga i tih sheetova ja zaista više ne znam gdje bih sve. Ali rekao bih nešto drugo, ono što ste vi rekli i ono što ovaj zakon će donijeti, a to je donekle smanjenje mogućnosti prava na štrajk. Ali za štrajk neće nitko pitati ni jednog ni drugog socijalnog partnera nego će odlučiti ovaj treći i oni čak koji nisu u sindikatu, koji nisu članovi sindikata jer se i njih to dira. Dakle, neće odlučivati ni Vlada o štrajku niti će odlučivati poslodavci o štrajku, a taj štrajk kad bude bit će Grčka mila majka. Hvala lijepo.
Hvala i vama. I sljedeća replika na vaše izlaganje, poštovana zastupnica Dragica Zgrebec.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Grubišić pa vi i još neki vaši kolege ovdje nama držite lekciju što bi to socijaldemokracija trebala raditi. Nažalost, u Hrvatskoj socijaldemokracija dolazi u poziciju u trenutku kad treba rješavati duboke ekonomske probleme koje nije lako riješiti. Po definiciji Hrvatska je socijalna država, a u svakoj socijalnoj državi treba štititi prava slabijih bez obzira koja je Vlada po ideološkim nekim predznacima u toj državi. Dakle, bila socijaldemokratska, bila konzervativna, bila neka druga ona po definiciji socijalne države mora štititi prava slabijih. Pitanje je samo na kojoj razini ih štiti. Mi Zakonom o radu propisujemo minimalne standarde koji se trebaju poštivati što se tiče radnih odnosa. Kolektivni ugovori moraju biti ti koji će osiguravati višu razinu. Kako toga nema onda je dužnost Vlade, pa to je i bivša Vlada pokušala raditi ali nije došla s takvim prijedlogom ovdje u Parlament, da osigura uvjete da je to moguće raditi. Svaka vlada ima odgovornost i prema državnom proračunu jer to su sredstva poreznih obveznika i ona zapravo moraju biti primjerena i ekonomskom stanju i prioritetima i na razini kako je snažno gospodarstvo na toj razini mogu biti i snažne potpore onima koji to trebaju.
Hvala lijepa. I odgovor na repliku, poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo poštovana Dragice Zgrebec, hvala lijepo potpredsjedniče. Rekli ste gospođo Zgrebec da ova Vlada je došla u vrijeme duboke socijalne krize. Pa vi ste za duboku, dakle kukuriku koalicija koja se priređivala za izbore, za duboku socijalnu krizu znali godinu, dvije unaprijed. Stvarali program i Plan 21 kojim je obećala građanima rješavanje te krize. Ako je ne znate riješiti ili niste znali riješiti niste se trebali ni prihvaćati vlasti niti ići na izbore uopće za vlast u RH. A bolje da date i ostavke sve skupa.
Poštovani kolega Grubišić znate li da je i demokracija bez moći nemoćna? To znate. Hvala Bogu. Idemo dalje. Sljedeći poštovani zastupnik Igor Rađenović i 10 minuta rasprava.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre. Pa evo puno je toga rečeno, dosta smo se i izgubili u ovim zadnjim raspravama i replikama prilično skrenuli sa teme i počeli govoriti ono o čemu u ovom zakonu i ne piše. A piše da se uvode pravila igre i to je ono što mnogima često ne odgovara i bez obzira na, barem ja u ovoj svojoj raspravi a slušao sam cijelu nisam čuo puno prigovora na sam sadržaj ovih prijedloga zakona i čuli smo da je sličnih prijedloga bilo i prije, a da su oni još približeni stvarnosti a prije smo plaćali skupe konzultante oko toga, očigledno nije bilo ni sa sindikalne strane suglasnosti što nije čudo, a nije bilo ni političke volje da donesemo zakone, da odluke koje moramo donositi i na ovom i na svim drugim poljima donesemo. I ova Vlada je odlučila da te odluke donosi i ne želi da stoji i gleda i da rijeka prolazi pored nje, a da se donose samo odluke koje su simpatične, na koje će netko aplaudirati, a danas sutra kako bude. I mislim da se po tome jasno razlikujemo i od bivše vlade, ali čuli smo i od opozicije koja u ovom dijelu dosta populističkim pristupom pristupa. Što je cilj ovoga, odredaba ovih zakona? Je svakako konsolidacija sindikalnog pokreta. On će poticati suradnju među sindikatima u procesu formiranja pregovaračkih odbora i pojednostavit će sustav kolektivnog pregovaranja i poticati tripartitnu suradnju socijalnih partnera. Rekli su to i kolege prije mene i mislim da je to jasno iz ovih odredaba i svih argumentiranih rasprava. Pitanje je da li je to interes svih, da li je to interes svih sindikalnih lidera? Neki koji su to 10, 15 pa i 20 godina u RH i da li su ti ciljevi zapravo njihovi ili je cilj sačuvanje pozicije u kojima se trenutno nalaze. Dvije su osnovne teme, ograničit ću se na njih. To je dakle reprezentativnost i produžena primjena pravnih pravila. Što se tiče reprezentativnosti jasno je da se ovdje nikome ne uzima pravo da bude reprezentativan sindikat. Ako se radi o jednom sindikatu on je automatski reprezentativan, a ako se radi o više sindikata koji o tome postignu sporazum onda oni postaju pregovarački odbor. Znači tu nema nikakvih problema, eventualno ako se sindikati ne mogu dogovoriti znači u tom slučaju onda se pokreće postupak reprezentativnosti pred povjerenstvom i kriteriji su i tako je prijedlog ovoga zakona da to bude onda 20% radnika članova sindikata u odnosu na ukupan broj radnika. Rekao je i sam ministar može to biti 10%, može biti 25% neka se sindikati o tome dogovore, imamo vremena do drugog čitanja. Ako se to mogu dogovoriti na nekoj drugoj cifri nema razloga da oko toga ne postignemo suglasje. Zasad se dvije središnjice ako sam dobro razumio slažu, tri su protiv. Prema tome, o tome možemo razgovarati. Nešto više uzbuđenja, dakle donijele su ove odredbe oko provedbe primjene pravnih pravila. Mislim da je svima ovdje dobronamjernima jasno da produžena primjena pravnih pravila i u gospodarstvu, ali puno češće u državnim, u javnim službama u kolektivnim ugovorima, u javnim poduzećima gdje se one produženo primjenjuju, a koji su zaključivani u vrijeme, dakle gospodarskog rasta. A koje danas poslodavci, pa ni država u ovo vrijeme recesije i u ovom teškim vremenima više nisu u mogućnosti poštivati. Mislim da je svima jasno da se tu nešto mora mijenjati. Retoričko pitanje svima nama, da li ti ugovori, kolektivni ugovori u javnim poduzećima koji su danas na snazi, da li oni utječu na standard i život naših građana, da li se oni plaćaju primjerice kroz neku cijenu komunalne usluge, da li oni imaju svoju posljedicu u ne konkurentnosti gospodarstva, da li imaju svoju posljedicu u dodatnoj poreznoj presiji, da li su ti takvi ugovori bili neravnopravni? Neko reče, mislim kolega Burić, da se tu radi o nejednakosti hrvatskih građana. Da li su oni zaista hrvatskih građana koji nisu imali pogodnost da budu potpisnici, tj. da baštine takve kolektivne ugovore, da li su oni došli u nejednaku poziciju u odnosu na sve druge građane ili ipak moramo reći nešto drugo. Evo jedan u tom pogledu primjer iz prakse i s time ću završiti, i možda jedna sugestija. Naime, postoje tvrtke, recimo najveća komunalna tvrtka u Zagrebu, to je Zagrebački holding u kojemu je vjerovali ili ne 55 sindikata, ako se što nije promijenilo. Možete zamisliti što znači pregovarati i razgovarati sa 55 sindikata. A njihov kolektivni ugovor je sklopljen ne na godinu, ne na dvije, ne na pet nego na neodređeno vrijeme. Ja nisam pravnik, nisam pomnije iščitavao to, ali čisto kao sugestija mislim da članci 27. stavke 1. i 2. nisu predvidjeli uopće tu mogućnost da ugovor se sklapa na neodređeno vrijeme pa možda da razmislimo do drugog čitanja. Da i sa te strane nađemo neku mogućnost da i ti ugovori zaista ne budu vječiti i da i oni mogu na neki način biti raskinuti. Evo toliko. Hvala vam lijepa.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Na vaše izlaganje imamo prijavljene 4 replike. Idemo redom, poštovani zastupnik Branko Vukšić i prva replika.
Poštovani kolega Rađenović je rekao maloprije da su se prethodnici udaljili od tebe, govorio je o argumentiranoj raspravi. Ja ću i evo isto činit će vam se da ću se udaljiti od teme. Rasprava o sudbini milijun i pol ljudi u Hrvatskoj se vodi nakon 2 sata bez kamera u potaji kao što ste u potaji htjeli napraviti neke stvari koje ste stavili unutra u prijedlog zakona. To je prije svega, mogli smo zamijeniti točke, mijenjali ste dnevne redove ko kapute, puno brže vi to radite. Prema tome, itekako je bilo planirano da se to radi kad nema kamera. Druga stvar koja je vrlo bitna, prije je nekoliko puta rečeno da su sindikati nešto htjeli što je u ovom prijedlogu zakona. Pa gospodine premijeru sindikati žele da se ostave kolektivni ugovore, pa kad već toliko pogodujete sindikatima, ostavite im te, primjenu produženih pravnih pravila. I na kraju će biti, nakon trostrane suradnje, bit će, doći će do jednostrane odluke. To sve vodi k tome. Hvala vam.
Evo odgovor na repliku i poštovani zastupnik Igor Rađenović. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kao i u raspravi nije bilo puno argumenata, dobro je moram priznati populističke retorike, al je nema. Gospodine Vukšiću tu ima kamere, evo ona tamo crvena ravno, sad mene snima prenosi se preko Saborske televizije, vidljiva je dakle svima dostupna, na internetu dostupna u današnje doba gdje smo manje-više svi na internetu. Prema tome, kamera ima, to zašto HTV nema prijenos, da li je moguće kroz ova dva prijenosa, a s obzirom na kvalitetu rasprave možda i bolje da, ne samo ove nego i inače, zato imamo 2,09 da baš ne zamaramo program, 2 program HTV-a, kad ih imamo samo 2 s ovakvim raspravama. Ima puno sporta, glazbe i drugih programa koji su možda interesantniji. Hvala.
Hvala lijepa. Sljedeća replika, je replika poštovanog zastupnika Dinka Burića. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Evo prenijet ću ono što većina kolega iz oporbe smatra vrlo neprimjerenom, pa evo i bezobraznom konstatacijom koju ste sada kolega rekli, da razina rasprave u Hrvatskom saboru i bolje da građani to ne slušaju. To bi bilo isto kad bih ja rekao sada da je vaša rasprava bila, ne samo demagogija, to bi bila vrlo lijepo, nego kad bih ja hipotetski rekao da je to čista glupost, znate. Ali ja to neću reć, ja sam to samo hipotetski rekao, ali poslušajte kolega Rađenoviću, podsjetit ću vas na Plan 21 Kukuriku koalicije. U onom planu broj 10 rad i radništvo, citirat ću vam što ste tada pisali: "Planiramo smanjiti nezaposlenost, a sigurnost radnika i radničkih prava jamčit će i pravedni zakoni, sindikalna potpora radnika te strog kažnjavanje onih koji svjesno i sustavno krše radničko pravo." Ovakvim prijedlogom zakona vi svjesno kršite i ugrožavate radnička prava, pa bi vas uistinu onda i prema vašem Planu 21 trebalo i kazniti. Ali rekli ste u tom Planu 21 pod radom i radništvom još nešto, citiram: "Radnička participacija i suodlučivanje kao oblik partnerstva, rada i kapitala jamči pravičnost uzajamnih odnosa, socijalni dijalog, sigurnost rada i motivaciju za rad,zauzimamo se za nove forme radničke participacije, vodeći se iskustvima zemalja koje su na tom planu postigle najviše." Od svega ovog što ste napisali u Planu 21 nema ničega nego baš sve ono što niste napisali i što je u suprotnosti s onim što ste napisali, evo.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Igor Rađenović. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine potpredsjedničke. Drago mi je da kolega Burić tako pažljivo čita Plan 21, program vladajuće koalicije. Tu smo tek 6 mjeseci. Upravo zakoni koje smo donijeli, a to je i sam sjetit ćete se o isplati, obavezi, isplati plaća, samo ću jedan spomenuti. Ako on ne štiti radnike i ako sa te strane, dakle obaveza i isplata doprinosa da bi se isplatile plaće, taj i niz drugih zakona nas najbolje demantiraju u vašim stavovima. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sljedeća replika i poštovana zastupnica Ana Lovrin.
E pa, pa evo gospodine potpredsjedniče, hvala. Pod izlažem se opasnosti da bude proglašena rasprava, nedostojna televizijskog prijenosa, zbog nekvaliteta, ali ipak ću reći. Evo pa kolega Rađenoviću, rekli ste da niste čuli tijekom cijele rasprave suštinskih prigovora. Ja ne zna što ste slušali. Kolege su iznosile niz prigovora o cjepkanju sindikalne scene, o tome zašto misle, konkretno ja o tome nisam raspravljala ali sam čula kolege, pa čak i vašeg koalicijskog partnera sa debelim i dugim sindikalnim iskustvom da ima određenih suštinskih prigovora. Moji suštinski prigovor je bio upravo o tome da se ovim zakonom koji regulira reprezentativnost poslodavaca i sindikata uređuje materija drugog zakona. Slušat vas kako nama sad tumačite da su se promijenile gospodarske okolnosti i kako za to ugovori ne mogu trajati ad infinitum kojima je isteklo vrijeme ja ne znam šta bih rekla je li to licemjerno, je li to nepristojno slušati vas jer sve to smo, ponavljam mi govorili onda kada ste stajali u repu za potpisivanje zahtjeva za raspisivanje referenduma. Naravno da sad ne možete promijeniti taj zakon koji smo mi predlagali tada promijeniti. Na žalost nije bilo dovoljno, bilo je predizborno vrijeme pa ste i vi jutros i ministar priznao da zapravo niste mislili tada da taj članak treba ostati na snazi ali da vam je to poslužilo kao jedna peticija građana za rušenje Vlade. Evo, sad naravno pa recite onda to je tako bilo, idemo promijeniti Zakon o radu. Sad ste rekli da niste vidjeli, dakle onda ste se politikantski ponašali, mislili ste da treba potrošiti 100 i ne znam 50000 kuna poreznih obveznika raspisujući neki referendum koji uopće nije imao evo danas to kažete i po vama smisla. A sad kažete da niste vidjeli u ovom zakonu nikakve odredbe o kolektivnim ugovorima na neodređeno vrijeme kakve ima Zagrebački holding. Naravno da niste vidjeli, jer to nije materija ovoga zakona. I zato je problem što parcijalno zadire, ali ja vam čitam Zakon o radu u kojem 15 članaka regulira kolektivno pregovaranje i ugovore gdje piše kolektivni ugovor sklopljen na neodređeno vrijeme može se otkazati, onaj na određeno drugačije i tako 15 članaka u Zakonu o radu to regulira. Hvala.
Hvala. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Igor Rađenović.
Hvala vam lijepa. Pa ja sam baš vas slušao gospođo Lovrin kad ste govorili i vi ste rekli da upravo ove odredbe koje se tiču reprezentativnosti da zapravo nisu sporne i da sa te strane mogu ići dalje. A gospodin Mrsić je detaljno prikazao dakle prijedlog zakona koji je trebao ići, a nije bilo ni volje ni hrabrosti da on dođe. Debelo je plaženo brazilskom stručnjaku ako sam dobro zapamtio i odredbe koje su se sa te strane ublažile sa druge strane. Što se tiče ove druge teme, dakle produžene primjene pravnih pravila i zadiranje u drugi zakon, dakle Zakon o radu. Tu mi se teško sa vama hrvati, ali čuo sam i druge kolege pravnike i stavove oko toga. Dakle, radi se o zakonima iste razine, iste materije, istog područja i ne događa se ni prvi, vjerojatno ni zadnji put. Prema tome, sa te strane nema nikakvog pravnog prigovora na takav postupak. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovani kolega. I sljedeća replika je replika zastupnika poštovanog Hrelje Silvano.
Uvaženi kolega Rađenović, vi ste spomenuli da je jedan od ciljeva ovog zakona konsolidacija sindikalnog pokreta. Gledajte, to je nemoguća misija konsolidirati sindikalni pokret. Mi koji to znamo kako, jer se to razvijalo i razbijalo to je nemoguće. Da bi se moglo uvesti reda u sindikalnom pokretu kao bogme i u registraciji političkih stranaka i da bi to trebalo ja mislim da bi. Ali tada bi trebali reći ne da može 10 članova sindikata osnovati sindikat po volji poslodavca, po svojoj volji itd. Trebali bi postojati demokratski standardi da oni isto tako, njihovog predsjednika ne može se birati delegatski nego ga moraju birati svi članovi. Dakle, tada bi se konsolidirao sindikalni pokret Prijedlogom zakona o reprezentativnosti u kolektivnom pregovaranju. Sigurno će se možda pokrenuti taj okidač, ali samim time se ovo neće riješiti. I vi ste nama u ovom trenutku osim konsolidacije, odnosno umjesto konsolidacije sindikalnog pokreta je potrebnije nešto drugo, a to drugo je da partneri u trostranoj suradnji preuzmu svi, dakle poslodavci i sindikati i država odgovornost za stanje u društvu. Jer gledajte, u Španjolskoj se štrajka, ali se i pregovara. U Italiji se štrajka, ali se i pregovara i to ništa nije neobično. Svatko čuva svoja stečena prava. U Grčkoj se štrajka, ali se pregovara, dogovara se, pardon dogovara se izlaz iz te situacije. U Italiji ima poseban termin končertacione za sustav dogovaranja o izlasku iz pojedinih situacija. To govori o ozbiljnosti i civilizacijskom dosegu jednog društva. I mislim da nam je to potrebno.
Hvala lijepa. I odgovor na repliku poštovanog zastupnika Igora Rađenovića, izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa da, ovaj termin, slažem se … [[Govornik se ne razumije.]] sindikalnog pokreta da je ovako neobjašnjen bio možda nedovoljno, razjašnjen. Ali upravo sam mislio u tom smjeru, da dakle u smjeru u kojem ste vi dogovorili da on bude okidač o kojem ste govorili. A kada ste već spomenuli i odgovornost za stanje u društvu e to je bio upravo temelj drugog dijela moje rasprave, odgovornost svih zajedno. Jer ovo je jedina zemlja koju imamo i odgovornost sindikata, ali i odgovornost i parlamentarne pozicije, ali i parlamentarne opozicije za ono što se događa danas i što se događa sutra. Ne zažmirenih očiju pa kud nas voda odnese odnijela nas u Grčku, Španjolsku ili negdje drugdje nego ipak da preuzmemo odgovornost za svoje poteze pa i za javno izgovorenu riječ, a ne samo da se nekom kratkoročno svidimo. Hvala lijepo.
Da ne bismo ostali u sumnji ništa se u Saboru danas nije radilo potajice, ni krišom, ni kradom, ni skrivečki. Cijela rasprava je pred hrvatskom javnošću, a ako nema jedne televizije ne znači da javnost nije zastupljena. … [[Upadica sa strane, ne čuje se.]] Mogućnost je važno osigurati, pravo izbora i mogućnost. Hvala lijepa. I sada molim ministra da se obrati na kraju rasprave. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dakle ništa se ne radi u potajici. Ovaj zakon je već dva ili tri mjeseca na svojevrsnoj javnoj raspravi. Objavljen je i na webu. Imaju ga svi sindikati, imaju ga svi pravni stručnjaci. Konzultirali smo razne pravne stručnjake. Prema tome, javnost je temeljito obaviještena o ovom prijedlogu zakona i svi oni koji su imali što reći o tom zakonu su rekli ili su nam uputili primjedbe. Prema tome, ne radi se ništa potajice. A to što sebe netko nije vidio na televiziji ili ga nije vidio susjed da je na televiziji, a to je, ako gleda saborsku tv će vas vidjeti, ako gleda HTV vas neće vidjeti. To je problem da je popodne rasprava. Meni je sasvim svejedno bilo kada će biti rasprava. Što se tiče kolektivnog pregovaranja i kolektivnog pregovaranja Vlade pustite Vladi da Vlada kao pregovarač razgovara sa svojim sindikatima. Ja sam danas došao sa drugog kruga kolektivnog pregovaranja. Prema tome, tu je socijalni dijalog apsolutno uspostavljen i pregovara se o onome što se mora pregovarati. Činjenica je da je Hrvatska debelo u krizi, činjenica je da se ne možemo više zaduživati, činjenica je da imamo 21 milijardu i 600 milijuna kuna za plaće u javnom i državnom sektoru i da moramo se sjesti i dogovoriti na koji način. Država odnosno Vlada je dala svoj prijedlog po kolektivnom ugovoru o temelju kolektivnog ugovora tako da odbacujem apsolutno bilo koje insinuacije da ovaj prijedloga zakona ima ikakve veze sa kolektivnim pregovorima. Pogledajte kako ovaj zakon izgleda. S druge strane molim ako se već hoćete time baviti onda se informirajte da temeljni kolektivni ugovor o javnim službama traje do 4.10.2013., prema tome mi smo po članku 22. tog potpisanog kolektivnog ugovora pokrenuli proces gdje je Vlada dostavila aneks, to je po članku 22. gdje predlaže određene promjene tog kolektivnog ugovora. I mi smo sada u procesu pregovaranja, ako se ne dogovorimo onda svaka strana ima mehanizme koje će upotrijebiti. Prema tome, Vlada ima na raspolaganju članak 23. tog temeljnog kolektivnog ugovora koji govori da ako se pogorša gospodarska situacija da se može onda jednostrano otkazati kolektivni ugovor i onda taj otkazni rok traje tri mjeseca. Prema tome, nema nikakve veze sa ovim zakonom. Ne vidim nikakvu poveznicu. Prema tome, ovaj zakon nema veze s time, pregovara se sa starim pregovaračkim odborom koji je potpisao taj ugovor. Idemo u pregovore sa državnim službenicima i namještenicima koji ističe 31.7. prema tome idemo u normalne pregovore. Nema nikakve veze sa ovim zakonom. Prema tome, odbijam apsolutno bilo koju insinuaciju da je ovaj zakon upotrjebljen kao određen pritisak na sindikate da se oni sada moraju dogovoriti. Što se tiče samih okvira kolektivnih pregovaranja i koje sada imamo, imamo proboj plaća u području zdravstva, u području unutarnjih poslova i u području prosvjete, znanosti i obrazovanja. To je jasno objavljeno, prema tome ova insinuacija da su podignute plaće u nekim državnim uredima da su podignute u ministarstvima ne stoje jer se vidi po masi plaća. Prema tome, pogledajte u masu plaća pa ćete vidjeti da li ima kakvih problema što se tiče samih povećanja mase plaća. No vratimo se zakonu, dakle ovdje smo čuli puno diskusija ali nismo čuli niti jednu suštinsku primjedbu, pa bih ja još jedanput neke stvari naglasio. Dakle u Hrvatskoj definitivno je bipartitni socijalni dijalog na iznimno niskoj razni, a hrvatski sindikati to je već i tu niz diskusija bilo nisu se granski profilirali i osnažili za učinkovito uključivanje u europski socijalni dijalog i sudjelovanje u europskim sektorskim socijalnim vijećima. To je u Europi normalan način pregovaranja, tu trećega ne treba. tu pregovaraju direktno sindikati i poslodavci, dakle Vlada tu ne arbitrira. Međutim mi u Hrvatskoj za razliku od Europe gdje je to jedan od načina socijalnog dijaloga i pregovaranja imamo samo jedno bipartitno vijeće koje je osnovano početkom ove godine i negdje je na vidiku da će biti osnovano još jedno. Dakle daleko od onoga što nam treba. Također struktura sindikata ovisi o političkom uređenju i strukturi gospodarstva, a u ovom području ne postoji zajednička europska praksa. Budući da su sa starim članicama EU vrlo snažni kao što je rekao gospodin Hrelja, imamo vrlo snažne granske sindikate koji su se već nakon 2.svjetskog rata nametnuli svojom snagom i sposobnošću u tim zemljama je ovo uređeno posebnim nije uređeno posebnim zakonodavstvom a reprezentativnost nije potrebno utvrđivati budući da ju nitko ne osporava. Svima je jasno koji sindikati mogu pregovarati, koji su sindikati jaki i koji mogu pokrenuti štrajk. A obzirom da u Hrvatskoj i drugim tranzicijskim zemljama je vrlo česta pojava da sindikati tijekom kolektivnog pregovaranja osporavaju jedni drugim reprezentativnost to je vidljivo i dan danas. Imamo Pregovarački odbor za državne službenike i namještenike, pregovarački odbor se nije formirao jer jedan od sindikata je osporio reprezentativnost ostalima i idemo u prebrojavanje koje sada već traje mjesec dana i trajat će još jer treba prebrojiti 70 i nešto tisuća službenika i državnih namještenika i vidjeti koji od njih je u kojem sindikatu. Ovim zakonom želimo potaknuti udruživanje sindikata na temelju istih interesa pojedinih djelatnosti ili područja u cilju učinkovite zaštite interesa radnika ali i radi sudjelovanja socijalnih partnera u europskom socijalnom dijalogu jer 1.7. postajemo dio EU i taj dijalog neće biti samo u Hrvatskoj nego će biti i na razini EU. Kada govorimo o usklađenosti zakona s međunarodnim ugovorima opet moram ponoviti da je zakon apsolutno usklađen sa Europskom socijalnom poveljom jer da ponovim u tim kriterijima jedan od kriterija je utvrđivanje najreprezentativnije organizacije temeljene na unaprijed utvrđenim i preciznim i objektivnijim kriterijima. Kriteriji postoje, objektivni su, znači svi znaju unaprijed koji su kriteriji za reprezentativnost. Razlikovanje između najreprezentativnijih organizacija i ostalih organizacija je ograničeno na određena povlaštena prava kao npr. u svrhu kolektivnog pregovaranja, konzultacija s javnim vlastima, određivanje predstavnika radnika i poslodavaca na među … sastancima, dakle ovdje se ovim zakonom ograničeni smo samo na kolektivno pregovaranje. Sve drugo je van ovoga i svi drugi sindikati mogu sudjelovati u tim razgovorima. Sindikatima koji se ne smatraju reprezentativni i stoga nisu zastupljeni u tripartitnim tijelima jer nemaju prava na sklapanje kolektivnih ugovora nije uskraćeno pravo na obranu radnih interesa svojih članova, na organiziranje vlastite administracije i formuliranje njihovih programa aktivnosti. Točno. Ovim zakonom ne ograničavamo niti jedno od tih aktivnosti, jedino što ograničavamo pravo na štrajk za prava koja su uređena ovim kolektivnim ugovorom. To je tako najnormalnije jer svi sindikati koji su reprezentativni koji potpišu ovaj kolektivni ugovor se odriču prava štrajka za ona prava koja su popisali u kolektivnom ugovoru. Prema tome, nikome se ne uskraćuje pravo štrajka za bilo koje druge stvari koje nisu definirane kolektivnim ugovorom. Također reprezentativnost će utvrđivati neovisno tijelo u svako jamstvo nezavisnosti i objektivnosti. Dakle osniva se povjerenstvo koje je nezavisno koje će temeljem ovih kriterija imati zadaću da u onim slučajevima kada sindikati ospore reprezentativnost jedni drugima da onda bude jedan arbitar koji će odrediti da li je netko reprezentativan ili nije. S druge strane naglašavam da je reprezentativnost automatska dok je netko ne ospori. Također omogućeno je sindikatima pravo na sudsku zaštitu protiv odluke kojom se ne priznaje status reprezentativnog sindikata. Kao što znate ima se pravo žaliti Upravnom sudu. Tu smo stavili i tu klauzulu da bi Upravni sud trebao donijeti pravorijek u roku 30 dana. Koja su osnovna načela utvrđivanja reprezentativnosti sindikata za kolektivno pregovaranje. Dakle, osnovno polazište sindikalne reprezentativnosti za kolektivno pregovaranje je da se reprezentativnost ne utvrđuje, to je pravilo ovog zakona, sve dok ju netko drugi ne ospori. Stoga je u slučaju djelovanja jednog sindikata on uvijek reprezentativan, bez obzira koliko imao organiziranih članova, kao što će biti reprezentativni i svi sindikati na tom području ukoliko sklope pisani sporazum o zajedničkom pregovaranju. Prema tome, ne sprečavamo pregovaranje udruživanje nego jedino ako se ne možete dogovoriti e onda ćemo određivati reprezentativnost jer je to nešto što očito Hrvatskoj mora biti tako i ne može biti drugačije. Tek ukoliko se ne sporazumiju, a u Hrvatskoj je to učestalo, tad se utvrđuje njihova reprezentativnost na način da je reprezentativan sindikat koji kod poslodavaca ili na području, odnosno razini na kojoj se sklapa kolektivni ugovor ima najmanje 20% radnika, članova od ukupnog broja sindikalno organiziranih, ne od ukupnog broja radnika na tom području nego ukupnog broja sindikalno organiziranih radnika zaposlenih kod poslodavca ili poslodavca koji posluju na području, odnosno razini za koju se sklapa kolektivni ugovor. Ovaj broj može bit 10, može bit 15, može bit 20, stvar je dogovora sindikalnih središnjica. Oko toga mi stalno dobivamo svakodnevno i od samostalnih sindikata i od udruga sindikata i od središnjica prijedloge koji broj bi trebao biti. Jedni su za 10%, jedni su za 20% i jednostavno tu nema dogovora. Vlada je stavila u ovom trenutku da je 20% broj koji osigurava da ta reprezentativnost bude stvarno reprezentativnost, ali opet kažem, samo u slučaju onda kada netko osporava reprezentativnost tih sindikata. Ako se sindikati sami među sobom dogovore o pregovaračkom odboru ne utvrđuje se reprezentativnost. Također, ono što opet naglašavam, kad utvrđujemo reprezentativnost ne tražimo nikakve potvrde, ne tražimo nikakva imena, OIB-e, JMBG-ove, dovoljno je potvrda poslodavca ovjerena od strane direktora i sindikalnog povjerenika da je u toj i toj tvrtci organizirano toliko i toliko članova tog sindikata i potvrdu od samog sindikata da toliko i toliko članova plaća direktno članarinu na blagajni. Prema tome, mi vjerujemo sindikatima i ne smatramo da treba posebno sada nekakve posebne provjere. Otvoreno je tu pitanje i sudjelovanja strukovnih sindikata u kolektivnom pregovaranju. Smatramo da je nužno to potrebno riješiti, ali ne na način da se otvori prostor zaključivanju strukovnih kolektivnih ugovora, jer pluralizam kolektivnih ugovora nekom području stvara pravnu nesigurnost. Prema tome, nije intencija ovog zakona da otvori mogućnost da se sklapaju strukovni kolektivni ugovori nego su strukovni sindikati realnost Hrvatske i na to ih trebamo priznati, trebamo ih uključiti u kolektivno pregovaranje, trebaju ravnopravno pregovarati sa svim drugim sindikatima i sam potpis ugovora bez jednog, bez drugog sindikata ne bi trebao biti kolektivni ugovor potpisan. Dakle, potrebno je da se usuglase i strukovni sindikat i sindikat granski ili oni drugi koji sudjeluju u samim pregovorima. Kad govorimo o pitanju štrajka, dakle ovaj zakon nije onemogućio još jedanput da spomenem u cijelosti nereprezentativne sindikate na pozivanje i provedbu štrajka radi promicanja i zaštite gospodarski i socijalni interes svojih članova, plaće ili drugih materijalnih prava, ali bi njihov poziv na provedbu štrajka s ciljem sklapanja izmjene ili obnove kolektivnog ugovora bio nezakonit budući da kao nereprezentativan sindikat nisu u mogućnosti sudjelovati u kolektivnim pregovorima. To je nešto što će i sindikate natjerati da oni koji nisu reprezentativni da dođu do te svoje toliko željene reprezentativnosti. Što se tiče samog ovog zakona, Zakon o radu smatramo Biblijom i držimo ga na jednom pijedestalu. Zakon o radu je jedan od temeljnih zakona koji određuje tržište rada u Hrvatskoj, međutim smo zaboravili dva druga važna zakona. Jedan od ovih je zakon o reprezentativnosti koji je jednako važan kao Zakon o radu i treći zakon koji je izuzetno važan je Zakon o zaštiti na radu koji je isto tako važan kao i Zakon o radu jer definira puno stvari koje su vezane uz sam rad, radništvo i tržište rada tako da to trojstvo smatram nečim što mi u Hrvatskoj moramo donijeti jer je to ne samo obaveza naša kao Vlade nego je obaveza i koju imamo prema EU. I famozni članak 262., da napomenem i da u ovom famoznom nikad neugledajućem zakonu koji nije bio ni tako loš, šteta što ga niste donijeli 2010., imali ste priliku, imali ste dovoljno ruku da ga donesete. Tu u završnim odredbama kaže danom stupanja na snagu ovog zakona prestaje važiti članak 254. Zakona o radu. Dakle mi smatramo da ovim zakonom možemo, s obzirom da se radi o kolektivnom pregovaranju, možemo promijeniti i određene članke koji su bili definirani prije u Zakonu o radu, dakle da ih ukinemo u Zakonu o radu ali da ih definiramo tu kroz ovaj zakon jer mi ne ukidamo institut produžene primjene pravnih pravila nego ograničavamo na tri mjeseca što omogućuje svima da ako imaju želje i volje da sklope kvalitetan kolektivni ugovor da to i naprave. Dakle taj članak 262. i ova promjena koju mi predviđamo nije u suprotnosti, on je u principu u suprotnosti sa zahtjevima Konvencije br. 98 o primjeni načela prava na organiziranje i kolektivno pregovaranje, međutim se onda u zakonodavstvu primjenjuje onaj članak 7. Zakona o radu koji kaže da se na radnika primjenjuje najpovoljnije pravo i stoga ovaj članak nije nikad osporavan, mada bi prema Konvenciji br. 98 bio apsolutno podložan promjeni i ukidanju. Stoga smatramo da je potrebno promijeniti odredbu, omogućiti da produžena pravila nakon isteka kolektivnog ugovora traju tri mjeseca, međutim i dalje se ostavlja mogućnost strankama kolektivnog ugovora da istim ugovore produženu primjenu pri čemu ocjenjujemo da je rok od tri mjeseca primjeren. U tome nitko ne sprečava obe strane da se dogovore o tome koliko to produženo trajanje pravnih pravila može trajati, ali u svakom slučaju omogućava da se u vrijeme kada se pregovara, u vrijeme kada se dogovara o kolektivnim pravima koji su bili važni da se pregovara na jednakim razinama. Još jedna stvar da se zapiše, nije samo jedan ugovor kolektivni koji je u toj produženoj primjeni na razini države, sad na brzinu smo pogledali, je negdje preko 10 kolektivnih ugovora u produženoj primjeni. A to je na razini države računajte koliko takvih još ima na razini tvrtke, na razini grane. Prema tome, nije jedan mislim da bi prije razgovora, prije diskusije trebalo provjeriti točan broj. To kod nas se može na web stranici, odnosno u Ministarstvu rada i mirovinskog sustava će biti vrlo brzo objavljeni svi kolektivni ugovori u RH tako da će svak imati mogućnost vidjeti i promjene i tko je sklopio i s kime osim oni koji su jasno vezani tzv. kućni koji su vezani uz dogovore unutar pojedine tvrtke. Ali i tada će se moći vidjeti koja tvrtka je potpisala samo se neće moći vidjeti tekst što su potpisali jel. Tako da ćemo imati i tu mogućnost. Ja pozivam da što se tiče zakona nam uputite, ja nisam vidio niti jednu ključnu primjedbu osim ove primjedbe i na kraju gdje smo otišli u sasvim druge stvari koje nisu vezane uz ovaj zakon. Kad govorimo o zakonu možemo ga podijeliti u tri dijela. U prvom dijelu koji govori o reprezentativnosti samih središnjica na razini države, tekst je sa poslodavcima i sindikatima usuglašen možemo reći skoro 100%, a možemo reći 90% sa sindikatima skoro 100%, a sa poslodavcima negdje 90%. Ovaj drugi dio koji govorimo o reprezentativnosti je usuglašen negdje sa nekima 100%, sa nekima 80%. Problem je bio ovaj članak koji govori o postotku udruženih članova i ovaj zadnji dio koji govori o prelaznim odredbama tu su poslodavci i sindikati se nisu htjeli o tome jasno diskutirati niti razgovarati što nam je bilo žao. Mi smo u više navrata pokušali pokrenuti razgovor o tome, međutim nije bilo sluha niti sa jedne niti sa druge strane jer tu su se stvari riješile na način da su se i sindikati i poslodavci ne žele promjenu tog članka na ovaj način, ali sa različitih pozicija. Sindikati zato što ne žele da se to promijeni, a poslodavci zato što žele da se to promjeni, ali da se onda otvori i cijeli set pitanja oko Zakona o radu. Mi smo rekli da Zakon o radu u ovom trenutku je zakon koji je dobar, koji je dovoljno krut i dovoljno fleksibilan za situaciju u kojoj Hrvatska je. Mi smo izgubili preko 160 tisuća radnih mjesta. Prema tome, nitko ne može reći da onemogućava otpuštanje radnika i gubitak posla. Prema tome, u ovom trenutku mislimo da u Hrvatskoj što se tiče Zakona o radu Zakon o radu ne treba mijenjati, ali što se tiče kolektivnog pregovaranja da tu stvari treba urediti i da treba omogućiti da svi ravnopravno pregovaraju. A ovaj famozni članak 262. nadam se da će otići u povijest nakon prihvaćanja konačne verzije zakona. Hvala lijepa.
Hvala i vama poštovani ministre Ministarstva rada i mirovinskog sustava. Na vaše izlaganje prijavljeno je 5 ispravaka netočnog navoda. Idemo po redu. Poštovani zastupnik Branko Vukšić prvi.
Poštovani potpredsjedniče Sabora, poštovani ministre rekli ste nekoliko netočnih stvari. Prva stvar je da ovdje u ovoj raspravi nije bilo suštinskih primjedaba. Ne znam zašto mi uopće i govorimo ako vi, gospođa Lovrin vam je prije govorila o tome koje su suštinske primjedbe pa neću trošiti vrijeme pošto imam samo minutu. Rekli ste, isto ispravljam netočan navod, pustite da Vlada pregovara sa svojim sindikatima. Odakle sad Vlada ima svoje sindikate, mi imamo svoje sindikate. To je sasvim sigurno netočno, valjda pogreška. Ovo nije suprotno zakonu, ovo je nemoralno jer ste vi iz kukuriku koalicije bili protiv ukidanja produžene primjene pravnih pravila ovakva kakva jesu danas. Vi ste bili protiv, to je nemoralno. I zadnja stvar, ne borimo se za svoju sliku ministre na ekranu već za istinu, a ne iskačemo iz paštete mi nego vi.
Hvala lijepa. Sljedeći ispravak netočnog navoda i poštovani zastupnik Boro Grubišić.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine uvaženi ministre. Naime, vi ste rekli da je jamstvo da nisu povećane plaće u državnoj upravi, a ono što sam ja govorio u svojoj raspravi, da je jamstvo da to nije tako masa plaća koja je ostala ista. Ispravljam netočan navod, a ja ću vam donijeti dakle pisane dokumente u kojima točno su povećani koeficijenti u uredima državne uprave i to rukovodeće funkcije u državnoj upravi gdje su povećani koeficijenti. Istovremeno vi i sami znate da u javnim službama nema više cipelarine pa se čovjek pita kada dođem u bolnicu u kojoj sam radio do prije godinu dana nisu li te novce koje su oduzeli tim čistačicama i svim ostalima koji su to primali ili pak u prosvjeti zaista otišli u urede državne uprave. I još nešto da vas pitam, vi ste i znanstvenik, mislite li da će kada promjeni se kolektivni ugovor i kada profesori budu imali umjesto 6 tisuća kuna evo 4,5 biti stimulirani da odgajaju i obrazuju našu djecu, a to nam je budućnost?
Gospodine Grubišiću, uvažite mene i Poslovnik pa samo ispravite, a nemojte pitati i sugerirati u ovoj situaciji. Sljedeći ispravak netočnog navoda i poštovana zastupnica Ana Lovrin. Izvolite poštovana zastupnice.
Hvala lijepa. Evo ja ću ispraviti. Dakle gospodine ministre osporavajući tvrdnju zastupnika Grubišića da su pojedinim visokim dužnosnicima ili visokim državnim službenicima povećani koeficijenti rekli ste da to nije točno. I tu bi vam vjerovali na riječ dok ne bi imali dokaze o suprotnom, ali onda ste izrekli jednu netočnost i netočan navod, a to je da se to može lijepo vidjeti iz mase plaća. Iz mase plaća se ništa ne može vidjeti jer se negdje može dodati, negdje se može oduzeti i onda je to prosjek ili sarma, netko jede kupus netko meso pa je u prosjeku sarma. Dakle, od toga se ne može vidjeti ništa i to nije valjan argument. Druga netočnost koju ste rekli je da ne ukidate institut produžene primjene ugovora. Smisao produžene primjene po sadašnjem zakonu o kojem ja ne dvojim treba to, ja isto mislim da to treba promijeniti, ali jest da je on produžen do sljedećeg dogovora, a vi ukidate ali mu ostavljate, dopuštate da traje tri mjeseca. To je ograničeno s tri mjeseca, nema dogovora on je gotov i ne valja. Dakle, ukidate institut produžene primjene kakav je njegov zakonski sadašnji smisao. To samo treba jasno reći.
Hvala lijepa. Sljedeći ispravak netočnog navoda poštovanog zastupnika Dinka Burića. Izvolite poštovani zastupniče.
Zahvaljujem. Ispravljam netočan navod poštovani gospodine ministre rekli ste da ne zadire ovaj zakon u temeljni kolektivni ugovor kad ste govorili o članku 23. koji govori o otkazu ugovora pa čak pozivali se i na članak 2. koji regulira vremensko trajanje. Međutim, ugroženo je, ovakvim zakonom se ugrožava i članci br. 4. i članak br. 5 temeljnog kolektivnog ugovora koji u temeljnim načelima govore da potpisnici su suglasni da će se zauzimati za sljedeće ciljeve i 1. stavak promicanje socijalnog partnerstva i kolektivnog pregovaranja, a u članku 5. polazeći od Konvencije 87. i 98. koju ste vi već spomenuli, Međunarodne organizacije rada, suglasni su da će se uvažavati općedruštvena važnost sindikata i sindikalnog rada. Pa, ako Vlada zadire i sebi daje za pravo da organizira sindikalnu scenu, onda u dokida, i ne daje nikakvu važnost općedruštvenu važnost sindikatima. Nije, i još ste nešto rekli, da je zakon suglasan [[Upadica Josip Leko: Vrijeme.]] sa europskih socijalnim poveljom, je ali on još sa nečim suglasniji, a to je sa vašom željom da promjenom, ovakvom promjenom zakona se sakrijete od mogućeg i rastućeg socijalnog bunta radnika kojima su uistinu uskraćena prava.
Hvala lijepa, hvala, hvala. Hvala lijepa. Sljedeći ispravak netočnog navoda i poštovani zastupnik Silvano Hrelja. Izvolite poštovani zastupniče.
Uvaženi gospodine ministre rekli ste da se sindikalna članarina skuplja na blagajni, možda je to lapsus. U Hrvatskoj se ona skuplja u 99% slučajeva obustavom od plaće, automatskom obustavom plaće, a sve ostalo je podložno manipulacijama i prikazivanju članstva, prema tome molim oprez. Drugo, rekli ste da će ova rješenja ojačati nastojanje sindikata u sklapanju kolektivnih ugovora, ja se bojim, imam jednu dilemu da ne ojača one radikalne sindikate koji su spremni svim sredstvima doći do cilja. Dakle ja imam jednu dvojbu, a vi o tome razmislite. A treća stvar, kućni kolektivni ugovor su registrirani u uredima državne uprave u županijama. Možete doć do njih kad god hoćete, vrlo su vrijedni, imate ankesa, imate produljenja. Dakle, vrlo vrlo puno toga ima i mislim da bi to bilo vrlo korisno za našu sindikalnu praksu. To je vrlo dostupno. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Iscrpili smo sve prijavljene, pa zaključujem raspravu o prijedlogu Zakona glasovat ćemo kad se steknu uvjeti, za to. Sutra Sabor zasjeda u 9,30, uobičajeno vrijeme, sa prvom točkom dnevnog reda Izvješće o provedbi Zakona o prvima Hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata i članova njihovih obitelji za 2011. Godinu. Hvala lijepa. Vidimo se sutra u 9,30. Hvala vam. Idemo na Prijedlog Zakona o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnosti za kolektivno prigovaranje, prvo čitanje PZ. br. 96. Rasprava je zaključena, sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se prijedlog Zakona o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnosti za kolektivno prigovaranje. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona. Molim da dizanje ruke se izjasnimo tko je za predloženi zaključak. Hvala lijepa. Tko je protiv? Hvala lijepa. Ima li netko suzdržan? Hvala lijepa. Konstatiram da je većinom glasova 78 za i 32 protiv usvojene predloženi zaključak. Sukladno prijedlogu Kluba zastupnika Hrvatskih Laburista, stranke rada dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Hrvatski sabor će prije drugog čitanja prijedloga Zakona o kriterijima za sudjelovanje u tripartitnim tijelima i reprezentativnosti za kolektivno prigovaranje, temeljem članka 87. Ustava Republike Hrvatske, članka 3. Zakona o referendumu i drugim oblicima osobnog sudjelovanja u obavljanju državne vlasti i lokalne, područne, regionalne samouprave raspisati državni referendum na kojem će birači odlučiti o referendumskom pitanju koje glasi: Jeste li za zadržavanje važećih zakonskih odredbi o produženoj primjeni pravnih pravila sadržanih u kolektivnim ugovorima i otkazivanju kolektivnih ugovora? I može li se Vlada, predstavnik predlagatelja izjasniti o predloženom zaključku? Molim ministra da se izjasni u ime Vlade Republike Hrvatske.
Vlada ne prihvaća zaključak temeljem toga što je Ustavni sud donio svoju odluku i Ustavni sud je sve rekao o ovom problemu.
Hvala lijepa. Nema, oko toga nema izjašnjavanja. Molim da … [[Upadica se ne čuje.]] po Poslovniku ne, tako je dok je tako, dok je Poslovnik takav. Hvala lijepa. Možemo, predlažem da se dizanjem ruke izjasnimo o predloženom zaključku koji Vlada Republike Hrvatske ne prihvaća. Ko je za? Hvala lijepa. Konstatiram da nije dobio potrebnu, u ovom slučaju? Dobro idemo glasovati tko je protiv zaključka? Hvala lijepa. Jeste li zbrojili? Tko je suzdržan? Hvala lijepa. Konstatiram da zaključak nije dobio potrebnu većinu, jer je protiv zaključka glasovalo 79 zastupnika, za zaključak 9 zastupnika i suzdržanih 23 zastupnika. Hvala lijepa.