Dobro jutro gospođe i gospodo, zastupnice i zastupnici. Nastavljamo sa radom 20. sjednice i prelazimo na točku dnevnog reda - Izvješće o radu Odbora za predstavke i pritužbe za 2009. godinu Podnositelj je Odbor za predstavke i pritužbe. Odbor za predstavke i pritužbe podnio je izvješće temeljem članka 23. Poslovnika Hrvatskog sabora. Prijedlog akta dostavljen vam je poštom. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Predstavnik predlagatelja gospodin Igor Dragovan predsjednik Odbora za predstavke i pritužbe Hrvatskog sabora. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. U 2009. godini Odbor za predstavke i pritužbe Hrvatskoga sabora je zaprimio i obradio 394 pismene predstavke, a osim toga odbor je primio na razgovore sve građane koji su zatražili da usmeno iznesu svoje probleme te ih je nakon toga uputio na podnošenje pismene predstavke odboru ili nadležnom tijelu. Ono što možemo ukratko reći da i u ovom izvješću, a i u onome što smo obradili u periodu 2009. godine kako na sjednicama odbora tako i stručne službe odbora osobito ukazujemo na predstavke, odnosno pritužbe iz područja mirovinskih odnosa i socijalne skrbi, dugotrajnosti sudskih i upravnih postupaka, imovinsko-pravnih poslova te problemi u vezi bespravne gradnje. To su, da tako kažem, osnovna područja na kojima možemo razvrstati predstavke koje su dolazile u ovaj odbor. Ono što bi na samom početku želio reći je, a to sam i zadnji puta priliko podnošenja izvješća ovoga odbora rekao, da malo je smanjen dolazak predstavki i pritužbi u Odbor za predstavke i pritužbe Hrvatskog sabora zato što jedan dio predstavki građana završava u ostalim radnim tijelima Sabora, odnosno odborima. Prvenstveno u Odboru za ljudska prava pa u Odboru za nacionalnu sigurnost i unutarnju politiku kao i dobar dio tih predstavki dođe u kabinet predsjednika Sabora. Naravno da jedan dio se rješava tamo, a drugi dio nažalost možda sa određenom vremenskom odgodom dolazi i u Odbor za predstavke i pritužbe pa možda i zbog toga građani u vremenu u kojem bi očekivali naš odgovor i ne dobiju ga na vrijeme. Samo kratko, u ovom izvješću smo naveli sva područja, naveli smo i karakteristične slučajeve da možete vidjeti što se ustvari događa i koji posao radimo kao članovi Odbora za predstavke i pritužbe. Ja mogu izraziti zadovoljstvo za zajednički rad u okviru odbora. Da su se sve odluke koje smo donijeli donijele jednoglasno jer se vodimo time da rješavamo probleme, životne probleme građana i nastojimo im pomoći u njihovoj borbi protiv tijela državne vlasti. I ja bih ovdje izrekao i iskazao još uvijek svoje nezadovoljstvo u smislu problema s kojima se naši građani susreću i izrazio bih svoje nezadovoljstvo u ažurnosti rješavanja zahtjeva građana u tijelima državne vlasti. I to je ono s čime svakodnevno se susrećemo u odboru kao što teže, kompliciranije i složenije slučajeve rješavamo na samim sjednicama odbora. U stambeno-komunalnim odnosima mi smo obradili 55 pritužbi, a problemi su u ovom području uglavnom iseljenje iz stanova, obnova ratom porušenih kuća, ometanje u mirnom korištenjem stana. Zatim u imovinsko-pravnim odnosima smo obradili 61 predstavku, zatim u socijalno-zdravstvenoj tematici je bilo 106 predstavki, a to se uglavnom odnosi na povredu prava iz mirovinskog i zdravstvenog osiguranja te socijalne skrbi. Na rad sudova i lokalne samouprave je bilo 95 predstavki te u sporovima u radu i radnim odnosima je bilo 77 predstavki. Ono što bih na kraju rekao je da ponovno nismo napravili korak naprijed kako bismo smanjili dolazak predstavki u odbor od strane građana. To znači da i naš rad potvrđuje ono izvješće koje smo i imali vezano za pučkog pravobranitelja da problemi postoje. Ti problemi nisu političke naravi, nisu politički obojeni, to su problemi naših građana s kojima mi svakodnevno trebamo živjeti. I ovo što radimo ovdje u Odboru za predstavke i pritužbe vjerujem da na takav način treba raditi i u tijelima državne vlasti jer odnos prema građankama i građanima RH, onih koji su ili imenovani ili izabrani na određene dužnosti je njihova prvenstvena odgovornost na takav način razmišljati. Hvala lijepo.
Hvala. Otvaram raspravu. U ime kluba HDZ-a gospodin zastupnik Ante Kulušić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, uvaženi predsjedniče Odbora za pritužbe i predstavke, kolegice i kolege. Odbor za predstavke i pritužbe Hrvatskog sabora podnio je ovo Izvješće o svome radu u 2009. godini u kojem je u uvodnim napomenama okvirno naveden djelokrug rada odbora. Iskazan je broj održanih sjednica kao i podatak o ukupno zaprimljenim i obrađenim predstavkama, njih 394. Za 89 predstavki manje u odnosu na 2008. godinu, što ukazuje da se broj predstavki smanjuje i dalje u odnosu na ranije godine. Sve predstavke upućene odboru ispitane su i na osnovu sadržaja upućene nadležnim tijelima na očitovanje o čemu su obaviješteni i podnositelji predstavki. U izvještajnom razdoblju odbor je održao 5 radnih sjednica. Navodi se i kako je odbor primio na razgovore sve građane koji su zatražili da usmeno iznesu svoje probleme, ali nije specificirano koja je problematika iznesena u tim razgovorima kao ni podatak da li su tim nastale nove pritužbe na rad nadležnih tijela u smislu kršenja ljudskih prava građana. U izvješću se osobito ukazuje na predstavke, odnosno pritužbe iz područja mirovinskih odnosa i socijalne skrbi, dugotrajnosti sudskih i upravnih postupaka, imovinsko-pravne poslove i probleme u svezi bespravne gradnje. Dakle, radi se o možemo slobodno reći u dosta slučajeva onome što možemo nazvati svakodnevnim problemima zbog kojih se naši sugrađani nama obraćaju. Naime, ono što kao član ovog povjerenstva mogu reći, a to je da svakako možemo konstatirati, a i zbog toga dakako ovo povjerenstvo i postoji, da naši građani imaju određenih problema u različitim područjima života i da onda kada svoj problem ne mogu razriješiti ni na koji drugi način obraćaju se ovom tijelu Sabora. Dakako, očekujući od njega pomoć, a ovo tijelo može napraviti po meni samo jedno a to je utvrditi da li su povrijeđena ljudska prava u određenom slučaju i sugerirati institucijama na eventualnu povredu. Stambeno-komunalni poslovi u 2009. godini zaprimili su 55 pritužbi a odnosili su se uglavnom na bespravnu gradnju, deložaciju te manjkavost urbanističkih planova. Na imovinsko-pravne poslove odnosi se 61 predstavka većinom na pitanje povrata imovine, problema kod nemogućnosti korištenja vlastitog stana ili stanarskih prava. NO, zato je važno istaknuti kako je broj predstavki koji se odnosi na povredu prava na obnovu značajno smanjen. Po pitanju socijalno-zdravstvene problematike zaprimili smo 106 predstavki koje su se odnosile na povredu prava iz mirovinskog i zdravstvenog osiguranja, te socijalne skrbi. Na rad sudova i lokalne samouprave zaprimljeno je 95 predstavki. Obzirom da se Hrvatski sabor ne može uplitati u rad sudbenih tijela Odbor je tu samo slao požurnice i nije raspravljao o pravovaljanosti odnosno o brzini donošenja istih odluka. U ovom području također je bitno utvrditi popis mjesta nadležnih ureda, koji u svojem postupanju odugovlače sa priznanjem i ostvarivanjem prava. U izvješću također nisu specificirani tužbeni zahtjevi kao i područja iz djelokruga rada lokalne uprave na koje građani odnose predstavke. Istaknuto je neizvršavanje presuda Upravnog suda Republike Hrvatske od nadležnih ministarstava, ali ista nisu navedena kao ni razlozi na izvršavanje citiranih presuda. I zadnje poglavlje koje smo obradili su rad i radni odnosi. U izvještajnom razdoblju zaprimljeno je 77 predstavki iz ovog područja. Najveći broj predstavki se odnosi na prekid radnog odnosa povrede učinjene u natječajnom postupku, neisplaćivanje osobnih dohodaka, uskrata isplate otpremnina te šikaniranje na radnom mjestu. Ono što na kraju mogu kazati i zaključiti kroz ovaj smanjeni broj predmeta, jest da su građani zadovoljniji u odnosu na prethodno razdoblje, iako ih je još mnogo koji imaju problema sa ostvarivanjem svojih prava zbog čega moramo i dalje nastojati da se ta situacija promijeni. I da zaključim, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice će podržati ovo Izvješće.
Hvala lijepa. U ime Kluba HNS HSU-a gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, uvaženi predsjedniče Odbora za pritužbe i predstavke, kolegice i kolege. Primili smo ovo izvješće Odbora za predstavke i pritužbe kod kojeg je u uvodnim napomenama samo okvirno naveden djelokrug rada Odbora. Iskazan je broj održanih sjednica kao i podatak o ukupno obrađenih predstavki i pritužbi, spominje se podatak od 394, to je u odnosu kao što je predsjednik rekao na prethodnu godinu 89 predstavki i pritužbi manje. Ja sam se pitala što je tomu razlog, da li su slučaju naša državna tijela počela kvalitetnije raditi ili je u pitanju možda povjerenje ljudi u pravosuđe, pa možda čak i u ovaj Odbor, ali obrazloženje koje je dao predsjednik prihvaćam. Istaknuto je da Odbor prima na razgovor građane ali nije specificirano koja je problematika iznesena u tim razgovorima, kao i podatak da li su time nastale neke nove pritužbe na rad nadležnih tijela u smislu kršenja ljudskih prava građana. U svojem Izvješću odbor ukazuje na dugotrajnost sudskih i upravnih postupaka, ali nije razvidno koji to sudovi ili njihovi odjeli odugovlače s postupcima i u kojim predmetima. Nadalje, nije utvrđeno da li eventualno građanima koji se obraćaju odboru, a koji su stranka u postupku uslijed dugotrajnog sudskog spora isplaćena naknada iz Državnog proračuna Republike Hrvatske i u kojem iznosu i da li su podneseni takovi zahtjevi. U nastavku izvješća podnosi se izvješće se podnosi preko stambenih, odnosno komunalnih odnosa. U tome je Odbor iznio podatak o ukupnom broju zaprimljenih i obrađenih podnesaka, 55 ih je u igri bilo, ali u Izvješću nije specificiran broj podnesaka u predmetima rješavanja stambenog pitanja kao i područje nadležnosti deložacija i na kojim područjima se ista provodi. Sljedeće područje je područje imovinskih odnosa, odbor je iznio podatak o ukupnom broju zaprimljenih i obrađenih podnesaka, 61 ukupno. Naglasio je specifičnost ove problematike ali nedostaje pregled na kojem području se vode postupci. Eventualno poduzete mjere odbora u smislu ujednačavanja kriterija na cjelokupnom području Republike Hrvatske. Nadalje, obrađeno je područje socijalno-zdravstvene problematike, tu je Odbor iznio podatak o ukupnom broju zaprimljenih i obrađenih podnesaka, 106 ali nisu specificirane povrede prava i mjesna nadležnost nadležnih tijela. Naime, ovako dostavljeni podaci bili bi dobra podloga za upozorenje nadležnom Ministarstvu kao i eventualno poduzimanje mjera protiv državnih službenika koji neosnovano odugovlače postupak. Nadalje, brojnost ovih predstavki upućuje na činjenicu da je potrebno poduzeti dodatne napore u ispitivanju osnovanosti pritužbi kako bi se postupci ubrzali pred nadležnim tijelima u ovom osjetljivom području djelovanja kako bi građani ostvarili stečena prava, pravo na zdravstvenu zaštitu kao i prava na socijalnu skrb. U ovom području također je bitno utvrditi popis mjesno nadležnih ureda koji u svojem postupanju odugovlače sa priznanjem ili ostvarivanjem prava. Istaknuto je i neizvršavanje presuda Ustavnog suda Republike Hrvatske od nadležnih ministarstava, ali ista nisu navedena kao i razlozi neizvršavanja citirane presude. Četvrto područje koje ste obradili je rad sudova i lokalne samouprave. Unatoč relativno velikom broju predstavki 95, na rad sudova i lokalne samouprave konstatirano je da se Odbor nije uplitao u rad sudbene vlasti i da je samo podnosio požurnice za ubrzanje tijela postupka. U izvješću nisu specificirani tužbeni zahtjevi kao i područja iz djelokruga rada lokalne uprave na koja građani podnose predstavke kao i njihova mjesna nadležnost. Ukazano je na neizvršavanje pravomoćnih presuda. Odbor je dalje u Izvješću konstatirao dugotrajnost postupaka i neizvršavanje pravomoćnih presuda ali nije prikupio podatke o isplaćenim naknadama na ime dugotrajnoj postupka. Možda je ali izvješće to ne sadržava. Eventualno broj podnijetih prijedloga za isplatu temeljem dugotrajnosti kao i razloga zašto se odugovlači s postupcima. Nadalje, nije poznato da li su eventualno predložene i izricane mjere sucima koji ovdje odugovlače s postupkom. Nepotpuno je izvješće u dijelu rada lokalne samouprave jer nije poznato u kojim predmetima i povodom kojih zahtjeva građana tijela jedinica lokalne samouprave nisu radile svoj posao. Po meni potrebno je pojasniti pojam uplitanja u sudbene stvari, te razmotriti sve predstavke iz ovog područja, utvrditi razloge dugotrajnosti i sačiniti prijedloge kojim bi se smanjio negativan odnos građana prema sudbenoj vlasti i pokušalo vratiti povjerenje u funkcioniranje pravne države kao države vladavine prava. I zadnje poglavlje koje ste obradili je rad i radni odnosi. Tu ste primili 77 predstavki. Odbor nije prikazao načine kršenja prava iz radnog odnosa, u kojoj fazi se krše prave, koja tijela prednjače u kršenju prava, samo je navedeno da ima šikaniranja a nije dan pregled poduzetih radnji u svezi istog. I da zaključim, Klub zastupnika HNS-a i HSU-a i ove godine će prihvatiti izvješće, ali podvlačimo, pročitajte ono što smo vas molili prošle godine, ove godine smo ponovili i probajte ugraditi u svoje izvješće parametre i razloge o kojima sam ja ovdje govorila. Hvala vam lijepa.
Hvala. U ime kluba IDS-a gospodin zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodo zastupnici. Imam dojam da je sva sreća da građani za taj odbor pa je tako eto prošle godine zaprimljeno svega 55 podneska. Međutim, ono što je interesantno je to za što se tiču ti podnesci. Znači, ovdje se u uvodnim napomenama navodi da je ovdje riječ o predstavka, pritužbama iz područja mirovinskog odnosa i socijalne skrbi, dugotrajnosti sudskih upravnih postupka, imovinsko pravni poslovi, problemi u svezi bespravne gradnje. Evo baš jučer mi se obratila jedna žena inače iz Zadra, zapravo tamo je imala stan, izbačena iz stana, posjedovala je svoju kuću u Stubičkim Toplicama, međutim u tu kuću se uselio izvjesni prognanik. On je bio rekoh prognanik kojemu je država sagradila odnosno obnovila kuću koju jasno ne koristi, zaposjeo je tuđe i ne da ono što nije njegovo. Sud je obvezao s druge strane ovu gospođu Milicu Miladinović da mu plati nužne i korisne troškove u iznosu od cca 300 tisuća kuna. A ona nema gdje, ostala je bez stana, ostala je bez kuće, ostala je bez nade, a sve samo s toga što je građanka srpske nacionalnosti. I ja bih doista molio gospodina predsjednika ovoga našega Odbora za predstavke i pritužbe da primi tu gospođu i da sasluša taj njen slučaj. Koliko je takvih nepravdi? Na tisuće. dovoljno je spomenuti samo što se dešavalo u okolici Bjelovara, kada se s dinamitom rušilo na stotine zgrada, a znamo i tko je to rušio. Ali dobro neću sada o tome. Molim? ... [[Upadica se ne razumije.]] Ima, ima veze. I čovjek si postavlja pitanje, evo samo jedna presuda zbog po sudskom mišljenju štete oko nabave ovog kamiona. Naše kolege bi trebale isplatiti 10 milijuna kuna. A da li će oni koji su to možda rušili isto tako isplatiti štetu za ono što su srušili. Evo imali smo slučaj obitelji Zec. Na moje inzistiranje Vlada je isplatila tih milijun i pol kuna. 1,5 milijun kuna naspram tri života je ništa, to je simbolika. Ali da će žrtve u Sisku, Osijeku što ja znam u Umagu itd. dobiti iskaz neke geste poštovanja itd. ako ništa drugo barem kroz formu neke presude. Jasno, da se razumijemo nisu dobili tu gestu niti ove vukovarske žrtve, a svi su se nadali da će međunarodna pravda biti pravda, ali ovo što se jučer dogodilo doista je sramota. Međutim, da se ja vratim na str. 7 ovog izvješća, gdje se doslovce kaže dopustite mi da citiram "M.R. iz Splita obratio se Hrvatskom saboru u svezi prava kao zaštićeni najmoprimac" i onda se ovdje daje obrazloženje gdje se kaže da "Nakon razmatranja predstavke odbor je tražio očitovanje Ministarstva zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva" i navodi se ishod rješenja, pa se kaže, Ministarstvo zaštite okoliša, prostornog uređenja i graditeljstva dostavilo nam je sljedeće izvješće i sada citiram "Iz navoda vaše predstavke može se zaključiti da u konkretnom slučaju koristite stan u privatnom vlasništvu na kojem je postojalo stanarsko pravo koji niste mogli otkupiti temeljem Zakona o prodaji stanovi po kojima postoji stanarsko pravo Narodne novine 43/92. pročišćeni tekst 88/2002. S obzirom da Ustava Republike Hrvatske jamči pravo vlasništva, odnosno s obzirom da ustavno načelo zaštite prava vlasništva propisima nije moguće prisiliti vlasnike stanova da svoje stanove prodaju korisnicima tih stanova. U vašem konkretnom slučaju za pretpostaviti je da se radi o konfisciranom stanu te u vezi toga navodimo da su Zakonom o naknadi za imovinu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine pripisane specifične odredbe koje su različite od odredbi za nacionalizirane stanove, prema kojima je prijašnje vlasniku pripalo pravo na naknadu, a stanaru pravo na otkup stana, odnosno člankom 32. istog zakona pripisano je da se prijašnjem vlasniku daje (vraća) u vlasništvo stan oduzet na temelju propisa o konfiskaciji i odluka donesenih na temelju konfiskacije. Davanjem stana u vlasništvo prijašnjem vlasniku stanar stječe pravni položaj najmoprimca sukladno odredba Zakona o najmu stanova Narodne novine broj taj i taj, odnosno korisnik navedenog stana dobiva pravnu zaštitu i obliku najma stana na neodređeno vrijeme i s pravom na zaštićenu najamninu itd." Još samo ovo "i s tim u svezi posebno ističemo da se prema odredbi članka 39. Zakona o naknadi za imovinu oduzetu za vrijeme jugoslavenske komunističke vladavine naprijed rečena odredba članka 32. istog zakona naprijed rečena odredba članka 32. istog zakona kojim se stan vraća prijašnjem vlasniku ne odnosi na slučajeve kada je prijašnji vlasnik njegov bračni drug itd., kada je riječ o toj konfiskaciji itd., itd. Gospodo, nacionalizacija je bila nepravda, ali ovo što se danas dešava sa zaštićenim najmoprimcima koji žive u takvim stanovima zapravo je nepravda na kvadrat. Jasno je da je nepravda bila kada ti vlasti otmu kuću, kada ti vlasti otmu stan, kada moraš napustiti, govorim o komunističkim vlastima, kada moraš napustiti kuću koju si kupio, sagradio, naslijedio. Jasno, nikome nije kuća poklonjena, ali zamislite sada ljude koji su u nekom stanu 50, 60, 65 godina i danas 2010. moraju na ulicu. Koja je gospodo razlika između te nacionalizacije i konfiskacije. Nacionaliziralo bi se onima koji su po komunističkim kriterijima imali stan, dva, tri, nije bitno, više, pa su se drugovi eto dogovorili da to otmu i nakon toga su se upravo oni uselili u te stanove na Tuškancu, na Pantovčaku itd., a konfisciralo bi se onima koji su surađivali sa NDH, sa fašistima, sa nacistima itd. I sad prvu stvar koju je nova vlast, spomenuo sam Narodne novine iz '92. godine, znači napravila, počela je vraćati tzv. konfisciranu imovinu pa su tako i kćeri recimo Ante Pavelića došle do imovine svog oca. Ja neću o tome, ali mišljenja sam da bi ti zaštićeni najmoprimci morali doći u situaciju da otkupe stanove u kojima žive 50, 55, 60, 65 godina. Čovjek si stvarno postavlja pitanje i o tome govori upravo ovo izvješće, kamo s njima, kamo sa tim zaštićenim stanodavcima. Pa nije pravda valjda te ljude danas baciti na ulicu. Kakva je to pravda? Mi vraćamo oteto, ono što je oteto '45., '46., '47., '48. nije bitno tada tih kasnih '40.-tih godina, to je sigurno u redu, ali nije u redu da naprosto stanare koji žive u tim stanovima jednostavno bacamo na ulicu, a da treći trguju upravo takvim stanovima kupujući ih, pod navodnicima, od zakonskih imaoca. Evo zato sam između ostalog i započeo ovaj govor sa jučerašnjim susretom sa gospođom Milicom Miladinović koju su izbacili iz stana u Zadru, kojoj su upali u njenu vikendicu, a ona sada mora živjeti u zagrebačkim prihvatištima. Tom prognaniku s druge strane država je obnovila stan, a on ne vraća njen stan. Ali poanta u čitavom tom slučaju je u nečemu drugom. Ova država u ovom konkretnom slučaju svojim prognanicima što je apsolutno u redu, osigurava stan, obnavlja porušeno, a zaštićene najmoprimce o kojima sam govorio maloprije jednostavno ne želi riješiti i baca na ulicu. I zna isto tako ova vlast da vrijeme tih zaštićenih najmoprimaca prolazi, svaki ih je dan sve manje i baš ih briga za njihovu sudbinu. Međutim, iza njih gospodo ostaju djeca i postavlja se pitanje što će biti sa tom djecom. Točno, imamo i zakone, imamo sudske odluke. Situacija je danas kod ovih zaštićenih najmoprimaca krajnje neizvjesna, ali ako smo u novi Ustav ugradili npr. odredbe o reviziji pretvorbe od čega u konačnici vjerojatno neće biti ništa, e onda mislim da se moglo riješiti i zaštićene najmoprimce. Moglo se, ali očigledno da ne postoji političke volje i očigledno je da se to pitanje s druge strane razriješiti neće. Kada sam, još jedanput ću kazati, kod ovih stanova, da spomenem još nešto. 400 tisuća radnika u Republici Hrvatskoj došlo je u priliku da nakon '91. ili '90. ili '92. otkupe društveni stan u kojem su živjeli, poljoprivrednici su dobili mogućnost da otkupljuju zemlju, tajkunima smo dali mogućnost da kupuju tvornice, hotele itd., zaposlenicima smo podijelili dionice, liječnicima ustupili ordinacije. Evo sad se razmišlja da u Saboru privatiziraju se i li daju u zakup pojedine službe, braniteljima smo obnovili zgrade, dali stanove, apsolutno u redu. Strancima smo ustupili hrvatske monopole, hrvatske banke. Jedino tko ništa u ovoj državi od nikoga nije dobio, koji samo radi, plaća, izdvaja to su ovi mali obrtnici, to su ovi mali trgovci koji su u posjedu, znači u zakupu nekih poslovnih prostora, bilo da su u vlasništvu države, lokalne samouprave u kojima rade 20, 30, 40, 50 godina koji bi vis a vis sigurnosti posla željeli iste otkupiti ali to im se ne omogućuje. To jednostavno nije fer, ja mislim da im se to treba omogućiti da mogu opstati, da mogu preživjeti, da mogu raditi, ne da te prostore kasnije preprodaju i da ih kupe po nekoj fer cijeni. Mi ćemo uskoro gospodo prodati najvjerojatnije HEP, najvjerojatnije ćemo uskoro prodati Poštansku banku, Croatia osiguranje, HEP, dijelove HEP-a ajde da se ispravim, ali poslovne prostore onom najvitalnijem dijelu društva, a veće su žrtve čak i od radnika koji rade kod njih. E to ne želimo razriješiti. Još jedanput ću reći, ne da im se pokloni nego da se to proda po jednoj fer cijeni. Sve u svemu jasno da podržavam rad ovog odbora, ali me čudi doista da građani nisu podnijeli više primjedbi odnosno tih predstavki i da samim time odbor nije imao bogzna koliko posla u 2009. godini. Ne znam kakva je situacija sa 2010. Gospodarske prilike se pogoršavaju, pretpostavljam da će imati više zahtjeva. I još jedanput pozivam predsjednika odbora, pozivam ovaj Sabor da naprosto razriješi sudbine tih na ulicu izbačenih građana čija je imovina na nekom drugom kraju Hrvatske uzurpirana kao što je slučaj sa gospođom Milicom Miladinović i da se razriješi ono što naprosto vrijeđa samo ljudsko dostojanstvo, da se netko useljuje u tvoj stan, da ti ostaješ bez stana, da ostaješ uz to i bez kuće, da ostaješ bez nade, da živiš u izbjegličkim tim centrima samo stoga jer si srpske nacionalnosti i da nitko to pitanje u ovoj zemlji ne želi razriješiti a radi se o ljudima koji su apsolutno bili lojalni Republici Hrvatskoj i koji se ničim nisu ogriješili u pozitivne propise ove zemlje. Hvala. I ovo Izvješće ćemo prihvatiti.
Hvala. Imamo jedan ispravak gospodin Petar Mlinarić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Ja mislim da je kolega Kajin tu neke stvari pobrkao. Oni koji se tjeraju iz stanova to su ljudi koji su uselili u tuđe stanove i to je normalno u svakoj demokratskoj državi da oni moraju napustiti. Nije spomenuo Vukovar gdje iz Srbije dođu, usele u stanove, pa ih nitko ne može istjerat više. A ovih dana učestalo šalju se pozivi, dolaze ljudi iz Drenjanina, iz Sombora, iz Sremske Mitrovice, pozivi za ključeve, dobije ključeve stanova, spuste roletne i vrate se nazad ili ostave nekoga da stanuje tamo. To stanarsko pravo nitko ne gleda u Srbiji tko šta ima. Naš Hrvat ima na moru neku vikendicu vi ne možete dobit stan jer vi imate nekih 28 kvadrata. Prema tome, dajmo da svi budemo jednaki u Republici Hrvatskoj jer mi smo je stvarali i želimo da imamo ista prava.
U ime kluba HSS-a gospodin zastupnik Stanko Grčić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege zastupnici. Kao što vidimo iz predmetnog Izvješća Odbor za predstavke i pritužbe Hrvatskog sabora jednom godišnje sukladno članku 93. Poslovnika Hrvatskog sabora podnosi Izvješće o svome radu. Kako bi izvijestio Hrvatski sabor o uočenim nepravilnostima kršenja zakonskih propisa kao i pravo građana u postupku pred državnim tijelima koja imaju javne ovlasti. U izvještajnom razdoblju Odbor je održao pet sjednica na kojima je razmatrao predstavke i pritužbe, te je upozoravao na štetne pojave od šireg značenja, te je predlagao poduzimanje potrebnih mjera za njihovo otklanjanje. Sve predstavke upućene odboru ispitane su i na osnovu sadržaja upućene nadležnim tijelima na očitovanje i o tome su obaviješteni i podnositelji predstavke. U 2009. godini Odbor je zaprimio i obradio ukupno 394 pismene predstavke. Osim toga Odbor je primio na razgovore sve građane koji su zatražili da usmeno iznesu svoje probleme, te ih se nakon toga uputilo na podnošenje pisane predstavke odboru ili nadležnom tijelu. Sve predstavke Odbor je obradio i uputio nadležnim tijelima na razmatranje ili je neposredno podnositelju predstavke odgovorio. U Izvješću se osobito ukazuje na predstavke, odnosno pritužbe iz područja mirovinskih, odnosno socijalne skrbi, dugotrajnosti sudskih i upravnih postupaka. Ukazuje se na imovinsko-pravne poslove i probleme u svezi bespravne gradnje. Oko stambeno-komunalnih odnosa i imovinsko-pravnih odnosa neću ponavljati neke već rečene stavove u ranijim raspravama. No, ukazat ćemo na neke probleme vezano uz socijalno-zdravstvenu problematiku. U proteklom razdoblju zaprimljeno je ukupno 106 predstavki, odnosno pritužbi pisanog sadržaja koja se uglavnom odnose na povredu prava iz mirovinskog i zdravstvenog osiguranja, te socijalne skrbi. Svojom brojnošću dominiraju u ukupnom broju svih pristiglih predstavki, a odnose se na rad Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje i to njegove središnje službe kao i područnih službi. Problemi koji se najčešće ističu u predstavkama odnose se na odugovlačenje postupka u rješavanju zahtjeva osiguranika za priznavanje prava na mirovinu kao i neizvršavanje presuda Upravnog suda Republike Hrvatske, odnosno donošenje novih rješenja sukladno donesenim presudama. Iz područja socijalne skrbi obratio se znatan broj građana zbog nemogućnosti ostvarivanja prava iz socijalne skrbi. Najčešće pritužbe odnose se na male iznose novčanih davanja, posebice jednokratne novčane pomoći. Nadalje, građani su se obraćali Odboru zbog gubitka posla, nemogućnosti podmirenja troškova stanovanja i neriješenog stambenog pitanja. Stoga je Odbor u takovim slučajevima preporučao nadležnim centrima za socijalnu skrb da pozorno preispitaju svaki slučaj, te utvrdi sve relevantne činjenice, te uputi građana na postupak za ostvarivanje svojih prava. Što se tiče zdravstvene zaštite zaprimljene predstavke odnose se na utvrđivanje statusa osiguranika, snošenje troškova bolničkog liječenja, te odnos liječnika prema pacijentima. Iz područja rada sudova i lokalne samouprave u 2009. godini zaprimljeno je 95 predstavki koje se odnose na rad sudbene vlasti i lokalne samouprave. Kao i u prošlom izvještajnom razdoblju znatan je broj predstavki u kojima se građani pritužuju na dugotrajnost postupka pred Upravnim sudom Republike Hrvatske. S obzirom da se Hrvatski sabor ne može uplitati u rad sudbenih tijela često su građani nezadovoljni dobivenim odgovorom. Odbor je uglavnom putem Ministarstva pravosuđa tražio da se određeni postupci na pojedinim sudovima ubrzaju. Osim toga, Odbor je u mnogo slučajeva upućivao građane da traže pravnu pomoć odvjetnika odnosno upozoravao ih da ne propuste rokove u kojima se podnose tužbe ili žalbe nadležnim višim sudskim instancama. Određeni broj predstavki iz ovog područja odnosio se na odugovlačenje sudskih postupaka, te neizvršavanje pravomoćnih presuda. Predstavke su upućivane predsjednicima nadležnih sudova ili Ministarstvu pravosuđa, te u skladu sa svojim ovlastima poduzmu odgovarajuće mjere. Iz Izvješća se može zaključiti da predstavke i pritužbe građana s područja mirovinskog osiguranja, zdravstvene zaštite, socijalne skrbi i u ovom izvještajnom razdoblju čine najbrojniju skupinu. Stoga se skreće pozornost nadležnim tijelima da temeljem zakonskih propisa pokušaju iznaći rješenja kojima bi se ublažili ovi problemi. Tu treba imati u vidu činjenicu da su korisnici socijalnih skrbi najčešće starije osobe neuke, pa teško mogu u postupku ostvarivanja svojih prava osigurati potrebitu stručnu pomoć. Također, predstavke i pritužbe koje se odnose na sudske i upravne postupke kao i u prethodnom izvještajnom razdoblju može se uočiti da još uvijek dugo traju, pa se ukazuje na potrebitost poduzimanja od nadležnog ministarstva djelotvornija aktivnost u ažuriranju takvih postupaka. Podnesci građana u svezi bespravne gradnje i dalje su znatno prisutan u obraćanju Hrvatskom saboru. Pored još uvijek nedostatnih provedbenih urbanističkih planova, problem je u nepravodobnoj intervenciji građevinske inspekcije, stoga u izvješću odbor kao i u ranijim izvješćima skreće pozornost na intenziviranje aktivnosti građevinske inspekcije kako bi učinkovitije suzbijali te pojave. Iz svega ovog iznijetog, vezano za izvješće o radu Odbora za predstavke i pritužbe za proteklu 2009. godinu, klub Hrvatske seljačke stranke dat će svoju podršku. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Prelazimo na pojedinačnu raspravu, i prvi je na redu uvaženi zastupnik Ivan Šantek. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. U protekloj godini Odbor za predstavke i pritužbe održao je pet sjednica na kojima je razmatrao predstavke i pritužbe građana, upozoravao na štetne pojave od šireg značenja te predlagao poduzimanje potrebnih mjera za njihovu … [[Ne razumije se.]] Predstavke građana upućene odboru razmotrene su i na osnovu njihovog sadržaja upućene nadležnim državnim tijelima na očitovanje, a … [[Ne razumije se.]] su obaviješteni podnositelji predstavki, tako da je u području komunalno stambenih odnosa u 2009. godini zaprimljeno i … [[Ne razumije se.]] ukupno 55 podnesaka koji su se odnosili uglavnom na iseljavanje iz stanova, obnova ratom porušenih kuća, ometanje u mirnom korištenju stana, te na bespravnu gradnju za koju navode da još uvijek posljedica nedostatka urbanističkih planova, kao i nepravodobna intervencija građevinske inspekcije. Na području imovinsko-pravnih odnosa u izvješću se … [[Ne razumije se.]] 61 predstavka. Važno je pripomenuti da su učestale predstavke koje ukazuju na sporost upravnih i sudskih tijela u zahtjevima povrata imovine, kuća i stanova i ranije nacionaliziranog zemljišta. Socijalno-zdravstvena problematika u proteklom razdoblju bila je najzastupljenija i zaprimljeno je ukupno 106 predstavki, odnosno pritužbi pisanog sadržaja, koja se uglavnom odnosi na provedbu prava iz mirovinskog i zdravstvenog osiguranja, te socijalne skrbi. U 2009. godini zaprimljeno je 95 predstavki koje se odnose na rad sudbene vlasti u lokalnim samoupravama, u kojima građani se pritužuju na dugotrajnost postupka pred Upravnim sudom Republike Hrvatske, te tijelima lokalne samouprave. Rad i radni odnosi obuhvaćaju 77 predstavki, a odnose se uglavnom na prekid radnog odnosa, povrede učinjene u … [[Ne razumije se.]] postupku, isplaćivanje osobnih dohodaka, uskrate isplate otpremnina, te šikaniranje na radnom mjestu. Iz gore navedenog vidi se da je u prošloj godini odbor zaprimio i obradio ukupno 394 pismene predstavke građana. Osim toga odbor je primao na razgovore sve građane koji su to zatražili, a u izvješću su navedeni i karakteristični slučajevi za pojedina područja. U zaključnim razmatranjima sažeti su zaključci i preporuke odbora prema nadležnim državnim tijelima, kako bi se problemi građana zbog kojih se obraćaju odboru što prije riješili. Zbog svega navedenog podržat ću izvješće … [[Ne razumije se.]] Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolega Šantek, slušajući vaše izlaganje, također slušajući izlaganja kolega koji su prije vas govorili, nametnulo mi se jedno pitanje koje mislim da je važno. Dakle kad govorimo o ovim stvarima koji mogu na određeni način biti mjera, odnosno mjerilo uspješnosti jedne države, onda normalno nastojimo da sustav funkcionira, da se ljudima izlazi u susret, da im se osiguravaju njihova zakonska prava itd., i vrlo često smo nezadovoljni stanjem u Hrvatskoj i htjeli bi normalno s razlogom, s pravom da to stanje bude bolje. Međutim nameće mi se usporedba, dakle usporedba sa zemljama u okruženju. Ja znam da Hrvatska ide naprijed, da ne treba se okretati iza, ali istovremeno, istodobno moramo biti svjesni i okruženja. Vidimo koje je stanje s ljudima u Republici Hrvatskoj koji su doživjeli progonstvo, ili koji su naprosto svojom voljom otišli iz Hrvatske. Hrvatska je preuzela odgovornost za sve te ljude, o svima skrbi. Međutim u našoj susjednoj Bosni i Hercegovini ljudi koji su prognani sa svojih ognjišta, osobito na onih na prostoru Republike Srpske, ali općenito iz Federacije, i koji su uglavnom našli svoje utočište ili u Republici Hrvatskoj ili diljem svijeta, na jedan vrlo brutalan, ali zakonit način su spriječeni za povratak i za obnovu. Između ostaloga postoje tamo zakoni ako ne znam ni ja se ustanovi da ta osoba, dotična osoba negdje ima stan ili kuću, pa toliko godina je prošlo otkad je prognana, onda nema pravo na povratak. I sad sam baš nedavno bio i u Jajcu i sa gospodinom Josipovićem i uvjerio se tamo u iskaze naših ljudi koji govore o tom velikom problemu, dakle problemu povratka između ostaloga zbog zakona dotičnih koji tamo jesu. Prema tome, možemo iskazivati svoje nezadovoljstvo, ali istodobno iskazivati i zadovoljstvo i sreću da Hrvatska ide značajno naprijed, i da iz te pozicije traži od svojih susjeda da poštivaju te standarde.
Hvala. Imamo dalje raspravu pojedinačnu. Uvaženi zastupnik Mato Bilonjić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Naime ne mogu da a da ne kažem u samome uvodnom dijelu da je kolega Kajin profulao u potpunosti u svojoj raspravi uopće nije pričao o izvješću, da to što je on pričao uopće, o tome mi nismo raspravljali, niti to sadrži u ovom izvješću za 2009. godinu. Odbor je na svojim sjednicama obradio 394 predstavke i pritužbe građana. Moramo kazati da smo imali to zadovoljstvo da smo uvijek imali jedan komforan, komfornu većinu, da smo imali znači jedan komforan kvorum i da smo sve odluke donijeli i zaključke donijeli jednoglasno, znači da uopće nije bilo nikakvog političkog prepucavanja, nego smo na same odbore pozivali građane i predstavnike državnih tijela, i onda smo suočili jednu priču i drugu priču, i otvorila bi se rasprava i na kraju krajeva je donesen zaključak koji je uvijek išao u interesu svih tih građana. No moramo kazati da ima, da smo zaprimili dosta tih, kad je recimo problematika stambeno-komunalnog, odnosno građevnih dozvola našeg hrvatskog jala, pa tako su živjeli skladno dva susjeda 30 godina, onda nakon 24 godine jedan protiv drugoga podnio inspekciji da je sagradio garažu malo veću nego što je imao mogućnosti. A zajedno su imali isti prilaz, sve su zajedno imali, čak istu ogradu, čak iste fasade, i onda smo vidjeli foto dokumentaciju. Isto tako kad su bile u pitanju pritužbe na rad državnih tijela, kad je u pitanju visina mirovina, onda imate ljudi koji su bili u vojsci, koji su bili u Domovinskom ratu, bio je civilni policajac, a njegov susjed je bio gardist, specijalac, i dobio je veću mirovinu, onda kako on može imati veću mirovinu od mene. Ili, isto tako bilo je da je netko bio godinu dana ili 6 mjeseci u ratu pa su ista pljuvanja su doživjele državne institucije koje su obrađivale te predmete, kako to da je on dobio, on je prije krenuo od susjeda u rat, a dobio manju mirovinu, a na kraju krajeva se uspostavi da ovaj ima viši čin, da ima RVI i da je imao zapovjednu odgovornost. Samim time znači da ima i veću mirovinu. Predstavnici državnih tijela na svim sjednicama su zasigurno pokazali veliko razumijevanje, odgovarali su na pitanja i ponovno su pozivali iste predstavnike, znači građane koji su podnijeli pritužbe, pozivali su da dođu u njihove urede i da se određene stvari znači riješe. Svakako da ima stvari koje treba požuriti. Imamo jedan recimo slučaj na lokalnu upravu gdje su ljudi iz kontinentalnog dijela s područja posebne skrbi bili pa su kao prognanici otišli na more i sukladno zakonu koji je Vlada Republike Hrvatske donijela o stambenom zbrinjavanju ukoliko jedinice lokalne samouprave dodijele građevno zemljište da se tu može graditi onda su tražili od lokalne uprave da im dadnu 10 ili 20 metara od same plaže, da im tu daju, isparceliraju i da dobiju oni koji su doselili iz BiH, a oni domaći ljudi iz te općine, neću sad govoriti o kojoj se općini radi, oni nemaju na to prava. Znate koji bi to onda cirkus bio? Gdje se na kraju krajeva dogovorilo da oni imaju prava, znači na područjima od posebne skrbi, a ne tamo gdje oni izraze želju ili gdje trenutno stanuju. Kad uzmemo sve te iz 2009. godine zamolbe koje su bile, neke su bile bolne i mislim da su riješene, ne mislim sa svima da su riješene. I kad pogledamo okruženje i uzmemo da je RH iz rata izašla poslije BiH. BiH je Daytonom izašla iz rata, a mi smo mirovnom znači reintegracijom ovog našeg Podunavlja, onda možemo kazati da smo mi zlato. U svemu tome da su državne institucije puno toga uradile, uznapredovale i da se građanima odgovara na velika pitanja u odnosu na naše okruženje u Srbiji, odnosno u BiH u Republici Srpskoj pa i u Federaciji BiH. Mogu kazati da je predsjednik korektno vodio sve sjednice, da su, i na kraju krajeva da su ljudi koji su dolazili na te sjednice izrazili znači želju da izravno kažu odboru svoju problematiku i da se suoči sa državnim tijelima da su odlazili manje-više zadovoljni. Iz svega navedenoga svakako ću podržati ovaj prijedlog odbora. Hvala.
Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Ivan Bagarić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Na određeni način žao mi je da i drugi put koristim ovaj instrument, ali sam, pa mislim da je važno ovim povodom naglasiti da ta postignuća, upravo kolega Bilonjić o kojim ste vi iskazali, koje postiže RH imaju svoju cijenu. Imaju svoju cijenu i ta cijena je ogromna. Zamislite da sva ta sredstva koja su upotrijebljena tako kako su upotrijebljena da nije bilo agresije na RH i da se moglo upotrijebiti na neki drugi način, usmjeriti u zdravstvo, usmjeriti u obrazovanje, zamislite koje bi učinke Hrvatska imala danas i gdje bi bila. Prema tome, nikada neće stajati ocjena kako je davno rat završio i kako o ratu ne treba govoriti i na njih se pozivati u smislu ne znam imanja problema ovog časa. Između ostaloga i u okviru ove ukupne gospodarske krize, ali i situacije u RH prije svega vezane za probleme u gospodarstvu. Dakle, ta je cijena ogromna, a da ne govorimo o žrtvama, o ljudima, o izgubljenim životima, o izgubljenim obiteljima, o jednom ogromnom potencijalu najproduktivnijeg, najmoćnijeg dijela hrvatskog stanovništva koje je nažalost izgubilo živote ili je izgubilo godine života zbog invaliditeta itd. Evo, hvala lijepo.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Mate Bilonjić. Izvolite.
Kolega Bagariću po meni zasigurno rat je završio kao vojno bojište, međutim ratne strahote i ono sve što veže za rat neće završiti dok god svi oni koji su to prouzročili ne završe tamo gdje im je mjesto. Nažalost, vidjeli smo jučer što nam se dešava. Jedan krvnik koji je baš bio krvnik, što je činio i da onda nakon nekakvih 10 godina ili 15 pojavi se nekakav fiškal koji kaže ne, ne ja sam čuo da on to nije zapovjedio jer on nije to čuo. I onda kaže sudac, ili gospoda suci ako ih možemo nazvati suci, po onome što je gospodin učinio hrvatskom narodu koji je bio u zavojima, koji je bio na nosilima, koji je bio bez ruku, bez nogu, koji nije mogao disati sam, koji nije mogao kašljati, a ne borit se, trebao je dobiti 500 godina zatvora. Prema tome, ono što mi danas u RH možemo biti zadovoljni sa svim našim institucijama koje čine sve napore da se te ratne strahote što prije zaborave, da se riješi problem tih ljudi koji su izbjegli i koji su raseljeni, onima kojima su uzeti stanovi. Svakako čovjek koji ima stanarsko pravo treba mu vratiti njegov stan, ali isto tako treba osigurati onome tko živi u tom stanu njegov povratak. Pitam se samo kako je to u BiH, kako je to u Srbiji? Povratak u BiH i u Srbiji isključivo financira Vlada Republike Hrvatske, a ne te države. Znači, financiramo i Hrvate, našim Hrvatima da se mogu vratiti i u BiH i ovdje. I zato jesmo, nažalost, zapeli sa razvojem zato što smo imali trećinu Hrvatske okupirane, a sad je moramo i obnoviti i uz sve ove probleme koje imamo uz to vezane. Hvala.
Zahvaljujem. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Još imamo jednog, a to je uvaženi zastupnik Šime Lučin. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa evo svega nekoliko rečenica, misli, teza kako hoćete. Prvo bih istakao da iz mog nekakvog osobnog iskustva ovaj odbor je dobro radio. Vjerojatno kao i većina zastupnika tako sam i ja u proteklom periodu primao dosta pritužbi i zahtjeva građana. I sve ono što sam uputio prema odboru moram kazati da je to korektno manje-više dobro odrađeno. Međutim, htio bih istaknuti jednu činjenicu. Zašto je za ovaj Sabor, ali ne samo za Sabor, bitan ovaj odbor? Dakle, ovo je otprilike uz Odbor za ljudska prava jedini odbor u ovom Domu, u ovom Saboru dakle koji na određeni način ima mogućnosti i zadaće rješavanja konkretnih situacija. I na određeni način u odnosu sa institucijama koje bi trebale rješavati te probleme testira se i autoritet ovog Sabora. Dakle, otprilike to ja mislim ono što u situacijama gdje je ovaj se odbor pokazao kao djelotvoran u tim situacijama je potvrđen autoritet i snaga ovog Doma. A u onim situacijama gdje ne to očito nije pokazano. A znamo da u dobrom dijelu rješavanja tih pritužbi, normalno koje je izvan te mogućnosti Odbora nisu postignuti rezultati. Druga konstatacija koja mi se čini jako bitna, koja odudara od onoga što smo sada imali prilike čuti, zapravo za mene su sve ove pritužbe koje dolaze u saborski Odbor zapravo potvrda da imamo problema sa institucijama u ovoj zemlji zapravo da institucije ne rade svoj posao. Ja ne znam da li ste imali prilike gledati te pritužbe kako one izgledaju, u 80 ili 90% slučajeva to je zapravo ovaj Odbor je zadnja instanca kome se građani obraćaju. Dakle, prošli su sve moguće instance i kada nisu dobili nikakvu zadovoljštinu, satisfakciju kako će riješiti svoj problem onda se obraćaju ovom odboru. Dakle, mislim da je to jedan znak na koji bi se trebali zamisliti. To vam je otprilike isto kada izvješće ovog odbora ukrasite sa izvješćem pravobranitelja i nekim drugim izvješćima. E sada, ako bi pokušali specificirati ili naći zajednički nazivnik koji to segment institucija odnosno našeg društva ne funkcionira, zapravo na određeni način producira da se ljudi žale saboru odnosno ovom odboru. Pa zajednički nazivnik je pravosuđe. Vi uvijek na kraju imate tu situaciju kada izanalizirate određene žalbe, pritužbe kako ih hoćete nazvati, imate situaciju da sud nije odradio svoj posao. Ili ga nije odradio kako treba, ili ga nije odradio nikako pa se to zavlači godinama itd. A mi znamo da kao zakonodavna vlast ne možemo se miješati u sudbenu vlast. Ali sada bi to otvorilo jedan sasvim drugi aspekt problema i možda problematiku u onom pravcu koliko smo mi zadovoljni sa reformom pravosuđa i dokle je ona uopće došla. Prema tome, mislim da na određeni način, obzirom na ove konstatacije su mogućnosti odbora skučene. I ono što sam ja vidio u jednom dobrom dijelu, djeluje psihoterapeutski, da čovjek jednostavno kada vidi da ga je netko saslušao, da ga je netko primio, da mu je ponudio nekakve opcije za rješenja, on se osjeća bolje, bez obzira što taj njegov problem nije riješen. I mislim da bi kada je riječ o ovom odboru i njegovu logistiku i neke njegove poslovničke ovlasti možda trebali proširiti. Jer jednostavno kažem on na neki način predstavlja autoritet ovog Sabora prema van, prema pojedinačnim problemima ali isto tako prema određenim državnim institucijama. Stoga što se mene osobno tiče ja ću podržati ovo Izvješće. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Imamo jednu repliku uvaženi zastupnik Dragutin Bodakoš. Izvolite.
Hvala lijepo potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Pa kolega LUčin spomenuli ste upravo ovaj dio zašto je za ovaj Sabor bitan upravo ovaj Odbor. Mislim da je to jedna činjenica koju evo pokušati ću ja sa nekoliko navoda da konstatiram. A to je da upravo ova sporost rješavanja, ovo što ste rekli da institucije ne rade svoj posao, da sve te kod imovinsko-pravnih odnosa povrat stanova, nositelj stanarskog prava, uz to se rješava još jedan problem, to je s etažiranjem i uvođenjem vlasništva u službene knjige. MI smo u vezi toga dosta neuređeni i upravo to etažiranje vlasništva kao takova dovodi mnoge pojedince u velike probleme. Danas postoji mogućnost da jedan od vlasnika zakoči cjelokupno etažiranje ili upisivanje u knjige vezane za imovinsko-pravne odnose određenih stanara. Međutim, ono što je problematično je upravo da u tom dijelu postoje i određene zakonske manjkavosti odnosno onemogućuje se rješavanje toga pitanja i upravo zato smatram da ovaj Odbor kao radno tijelo Sabora treba da ukazuje na te probleme, treba i preko Sabora da putem zakonskih rješenja brže se rješavaju ti problemi odnosno da se donose takvi zakoni koji će onemogućiti koji jednu dobru akciju, aktivnost a to je sređivanje ovih knjiga vezane za stambenu problematiku da se kao takovi rješavaju. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Odgovor na repliku, uvaženi zastupnik Šime LUčin.
Znam jedan kolega ekstremni primjer, ima u Zagrebu jedan neboder za koga znam da nije etažiran već 45 godina, i to je jedan od ključnih problema da naše institucije ne rade svoj posao. MI se znamo pohvaliti da smo uveli ne znam u gruntovnicama elektronsku obradu itd., to uopće ne funkcionira, međutim, kada idete sve to skupa, svest na zajednički nazivnik onda ćete vidjeti da je zapravo problem u pravosuđu. I ono što naš zadatak mora biti donošenjem dobrih zakona, osiguravanjem materijalnih uvjeta i svega ono što treba napraviti jeste da se pravosuđe napravi efikasnijim. Ja sam uvjeren da je situacija da nam pravosuđe funkcionira da bi ovaj Odbor sigurno imao 50 ili 60% pritužbi manje.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu i glasovat ćemo kada se za to steknu potrebni uvjeti.
10. Izvješće o radu Odbora za predstavke i pritužbe za 2009. godinu, dajem na glasovanje zaključak kojim se prihvaća predloženo Izvješće. Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat. SA 101 glasom za i 2 suzdržanih donijet predloženi Zaključak.
Sada ćemo preskočiti nekoliko točaka to je 12., 13., 14., 15. i 16. jer nemamo uvjeta za njezinu raspravu. Pa ćemo prijeći na 17. točku a to je - Prijedlog zaključaka vezanih za suradnju Republike Hrvatske s Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Predlagatelj: Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske. Odbor je predložio ove zaključke na temelju članka 129. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Prijedlog akta primili ste poštom. Vlada je dostavila mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog?DA. Uvaženi Ivan Bagarić, predsjednik Odbora za Hrvate izvan Republike Hrvatske. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Dame i gospodo, sve Hrvatice i Hrvati, u daljnjem tekstu Hrvati, bez obzira na to u kojem statusu žive i gdje su pripadnici jednog nedjeljivog Hrvatskog naroda koji ima isti nacionalni identitet i čini jedinstveni kulturni prostor. Budući da u svijetu postoje različite Hrvatske zajednice sa različitim potrebama i mogućnostima na koji ću se kasnije osvrnuti i nešto reći o svakoj od njih, vrlo kratko, ne postoji jedinstven način razvijanja odnosa Republike Hrvatske i Hrvata izvan Republike Hrvatske. Stoga treba imati poseban pristup prema svakoj hrvatskoj zajednici imajući na umu njene potrebe i poštujući njene specifičnosti. To treba biti dio jedinstvene politike usklađen sa dugoročnim strategija razvoja Republike Hrvatske koji počivaju na vjeri u mogućnost velikih pozitivnih pomaka čiji temelj i pokretač jesu ljudski potencijal Hrvata u RH i onih u svijetu. U skladu s ovim opredjeljenjem na tematskoj sjednici odbora pod nazivom "Hrvati izvan Republike Hrvatske suradnja i obveza" uz sudjelovanje predsjednika Hrvatskog sabora i predsjednice Vlade Republike Hrvatske gospođe Kosor, te predstavnika brojnih udruga i institucija koji se bave problematikom Hrvata izvan Republike Hrvatske ili ih zastupaju među kojima su bili predstavnici Hrvatske matice iseljenika, Katoličke crkve, Hrvatskog svjetskog kongresa, Udruge bosanskih hrvata "Prsten" i brojni drugi potaknuli smo donošenje sustavne politike tj. strategije odnosa Republike Hrvatske prema Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Na sjednici su usvojeni zaključci o kojima ćemo danas zapravo i govoriti i koje ću ja na koncu ovog mog izlaganja predložiti. Dopustite mi sada obrazložiti potrebu donošenja spomenutih zaključaka tj. strategije i Zakona o Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Politika Republike Hrvatske prema Hrvatima izvan Hrvatske je integrali dio politike institucija Republike Hrvatske koja treba biti zacrtana u svim razvojnim strategijama koje imaju za cilj stvarati okruženje u kojem će svi građani Republike Hrvatske imati blagostanje i socijalnu sigurnost. Sukladno tome Hrvati izvan Republike Hrvatske jesu veliki potencijal društvenog i gospodarskog razvoja Republike Hrvatske. Strateška odrednica vanjske politike Republike Hrvatske prema Hrvatima izvan Republike Hrvatske treba biti jačanje postojećih i izgradnja novih instrumenata zaštite Hrvata izvan Republike Hrvatske te jačanje suradnje s institucijama Hrvata izvan Hrvatske i vladama njihovih domicilnih država. Gospodarski i socijalni razvoj hrvatskog društva i socijalni razvoj hrvatskog društva, tržišno gospodarstvo, društvo znanja, socijalna pravda, globalna kretanja te opredjeljenje za integracije za EU postavljaju nove zahtjeve među kojima je jačanje suradnja sa Hrvatima izvan Hrvatske. Republike Hrvatska suočena je s problemom starenja stanovništva i negativnog prirodnog prirasta, istodobno zbog potreba vjerujem u budućnost za radnjom snagom Republike Hrvatska može mnogo naučiti iz pozitivnih ali i negativnih iskustava brojnih europskih država u pogledu integracije doseljenika i njihovih potomaka. Istodoban strateški nacionalni interes Republike Hrvatske jest spriječiti odljev mozgova, te sustavno poticati i podupirati povratak hrvatskih stručnjaka i znanstvenika iz inozemstava. Stoga Republike Hrvatska ima potrebu i obvezu osmisliti i ostvariti učinkovit ali i djelotvoran odnos s Hrvatima izvan Hrvatske koji će se temeljiti na uzajamnoj i sustavnoj potpori na ostvarivanju političke gospodarske, socijalne, kulturne, znanstvene i ine suradnje u svrhu ostvarivanja zajedničkih interesa. Taj odnos tj. suradnja sustavno će biti razrađen kroz tu strategiju odnosa Republike Hrvatske prema Hrvatima izvan Hrvatske čije je donošenje najavljeno u ime Vlade Republike Hrvatske kao takva strategija bi trebala biti iskaz diplomatskih, gospodarskih, kulturnih, socijalnih, obrazovnih, informacijskih, organizacijskih i drugih mjera što ih provode i što će ih provoditi institucije Republike Hrvatske prema Hrvatima izvan Hrvatske. Temelj za donošenje strategije je Ustav Republike Hrvatske članak 10. kao i međunarodno pravo temeljeno na dokumentima UN-a i EU-a kojima se uređuje odnos matične države s dijelovima vlastitog naroda izvan granica, a kojim se jamči kulturna raznolikost, pravo manjina, tj. osiguranje narodnjačkih prava i sloboda te ispunjavanja svih obveza koje proizlaze iz temeljnih dokumenata UN-a koji su dio ukupne politike zaštite ljudskih prava i sloboda u zemljama članicama UN-a. Očuvanje nacionalnog identiteta Hrvata izvan Republike Hrvatske je dio ukupnog hrvatskog nacionalnog interesa. Sve institucije Republike Hrvatske u svoje programe socijalne i gospodarske politike trebaju ugraditi pitanje HRvata izvan Hrvatske uključujući i planiranje, provedu, te evaluaciju potrebnih projekta. Time će se osigurati spoznavanje i prihvaćanje potreba Hrvata izvan Hrvatske na službenoj razini, te omogućiti poboljšanje veza između institucija u HRvatskoj i svijetu koje se bave ovim pitanjem. Temeljna načela koja će biti poštovana u provedbi strategije jesu transparentan, cjelovit i odgovoran odnos institucija Republike Hrvatske prema Hrvatima izvan Hrvatske. Politika Republike Hrvatske prema Hrvatima koji žive izvan njenih granica u njihovim domicilnim državama temelji se na priznavanju i prihvaćanju neotuđivosti temeljnih ljudskih i građanskih prava iz kojih se izvodi pravo na zaštitu i očuvanje kulturne raznolikosti, te pravo manjinskih zajednica na očuvanje identiteta kulture i jezika, te obveze država poštivati univerzalno priznata načela i standarde međunarodnog prava uz punu primjenu načela nemiješanja jedne države u unutarnje poslove druge države. Također međunarodnog prava u dijelu promicanja prava i zaštite pripadnika nacionalnih manjina i skupina, te na članku 10. Ustava kojeg sam već spomenuo. Smjerovi djelovanje Republike Hrvatske prema Hrvatima izvan Republike Hrvatske trebali bi biti u djelovanju prema hrvatskim zajednicama i pojedincima koji su se kvalitetno integrirali u društvo svoje nove domovine. Očuvanje hrvatskog jezika i kulture i gospodarska i svaka druga suradnja te potpora njihovom dragovoljnom povratku i integraciji u hrvatsko društvo što je zapravo bitno ili od nacionalnog interesa. Također djelovanje prema marginaliziranim hrvatskim zajednicama i pojedincima u svijetu radi osiguranja njihove zaštite što uključuje njihov dragovoljni povratak u Republiku Hrvatsku i integraciju u hrvatsko društvo, te djelovanje prema hrvatskoj autohtonoj manjini u europskim zemljama i Hrvatima u Bosni i Hercegovini kao suverenom narodu u Bosni i Hercegovini. Sada bih ukratko prikazao te skupne Hrvata izvan Hrvatske i njihove specifičnosti. Hrvati izvan Republike Hrvatske su osobe koje žive izvan Republike Hrvatske, tako ih možemo definirati koje imaju hrvatski korijen i koji su s HRvatskom povezani istim jezikom, kulturom, baštinom, običajima ili osjećajima pripadnosti hrvatskom narodu. I mogu se podijeliti u tri skupine. hrvati iseljeni u prekomorske i europske zemlje i njihovi potomci, te svi oni koji se osjećaju pripadnicima hrvatskog nacionalnog bića i hrvatske baštine tj. dijaspora. Zatim pripadnici hrvatske autohtone manjine u europskim zemljama i Hrvati kao jednakopravan ponavljam suveren i konstitutivan narod u Bosni i Hercegovini. Hrvatsko iseljeništvo zapravo čini u pravilu prava potpuna hrvatska dijaspora i procjenjuje se da hrvatska dijaspora ima oko 3 milijuna pripadnika od kojih oko 2 živi u prekomorskim zemljama. To su svi oni Hrvati koji su s hrvatskih povijesnih prostora iselili u prekomorske zemlje i u europske zemlje, te svi njihovi potomci. Iseljavanje HRvata prouzročeno teškim gospodarskim, političkim stanjem započelo je sredinom 19. i trajalo tijekom cijelog 20. stoljeća. To iseljavanje tj. negativan migracijski saldo najviše je pridonio nepovoljnom demografskom stanju u Republici Hrvatskoj što ima dugoročne štetne posljedice po ukupno gospodarstvo i socijalno stanje u Hrvatskoj. Većina je Hrvata u državama koje su ih udomile postigla blagostanje i znatno pridonijela razvoju i napretku svoje nove životne sredine. Oni su dali golemi doprinos obrani Hrvatske za vrijeme Domovinskog rata i staraju države Hrvatske. No ima i Hrvata izvan Hrvatske koji i danas žive u teškim gospodarskim i političkim uvjetima država u koje su se iselili. Stoga im je kao i svim Hrvatima koji se nisu uspješno integrirali potrebna zaštita. Hrvatsko iseljeništvo i iseljavanje Hrvata općenito treba promatrati kao dvosmjerni proces. Temelj politike povratka Hrvata izvan Republike Hrvatske trebaju biti mjere koje će usporiti ili zaustaviti daljnje iseljavanje i ubrzati povratak iseljenih. Naime, otklanjanje političkih i gospodarskih uzroka zbog kojih su Hrvati napuštali svoju domovinu treba stvarati uvjete za dragovoljan, informiran povratak. Hrvatima koji su u iseljeništvu stekli znanje, vještine i iskustvo treba osigurati uvjete održivog povratka. Interes Republike Hrvatske jest surađivati i povezivati se sa svim zemljama svijeta, a osobito s gospodarski razvijenim zemljama. Hrvati koji žive u tim zemljama mogu u tom imati vrlo važnu ulogu. Stoga interes Republike Hrvatske jest suradnja sa svim institucijama Hrvata u svijetu, kao i potpora tim institucijama u svrhu promicanja hrvatskog jezika, kulture te znanstvene i druge suradnje. Hrvati u europskim zemljama, procjenjuje se da ih je oko 600 tisuća. To su oni Hrvati i njihovi potomci koji imaju prebivalište u Republici Hrvatskoj, ali sa svojim obiteljima borave i rade u europskim zemljama. U Republici Hrvatskoj provode kraće ili duže razdoblje za vrijeme odmora ili blagdana i znatno doprinose potpori u gospodarstvu Republike Hrvatske. A to su i oni Hrvati koji su, prije svih oni u europskim zapadnim zemljama trajno nastanjeni. Kad je u pitanju Hrvatska autohtona manjina procjenjuje se da je otprilike u Europi između 260 i 300 tisuća pripadnika hrvatskog naroda i to su oni Hrvati koji žive u susjednim i drugim europskim državama i koji su davno i prošlosti iz političkih, ratnih i inih razloga iselili s povijesnih hrvatskih zemalja ili su prostori na kojima danas žive zbog istih razloga postali dijelom drugih država. Za hrvatsku nacionalnu manjinu u europskim zemljama tražiti je i osigurati sva prava koja uživaju nacionalne manjine u Republici Hrvatskoj. I konačno, Hrvati u Bosni i Hercegovini jesu konstitutivan, suveren i jednakopravan narod u Bosni i Hercegovini. Razmjerno prijeratnom broju svojih pripadnika hrvatski narod u Bosni i Hercegovini pretrpio je najveća stradanja od agresije na Bosnu i Hercegovinu i od etničkog čišćenja. Interes Republike Hrvatske jesu unaprijediti dobrosusjedske odnose s Bosnom i Hercegovinom i podupirati Bosnu i Hercegovinu na putu europskih integracija. Povezivanje s Hrvatima u Bosni i Hercegovini, potpora njihovu povratku i ostanku u Bosni i Hercegovini te očuvanje njihove pune jednakopravnosti od strateškog su interesa za Hrvatsku. Stoga Republika Hrvatska treba slijedom svoje ustavne obveze, ali i obveze koja proizlazi iz Daytona, Daytonskog mirovnog sporazuma u suradnji s Međunarodnom zajednicom učiniti sve kako će Hrvati u Bosni i Hercegovini osigurati svoj ustavni status. Na koncu ovog uvodnog izlaganja i u ime predlagatelja želim upoznati sve vas, hrvatsku javnost da je Vlada Republike Hrvatske u povodu očitovanja na naš prijedlog imenovala radnu skupinu na čelu koje je državni tajnik gospodin Božinović i koja priprema ili je već pripremila, ja vjerujem pripremila prijedlog strategije. Dakle naš zahtjev, osnovni zahtjev odbora je već prihvaćen. Sad bih samo pročitao još zaključke koji su prijedlog ovog odbora i koji su zapravo upućeni u Hrvatski sabor s ciljem da ih Hrvatski sabor usvoji. Prvi zaključak: Podupire se najava Vlade Republike Hrvatske o donošenju Strategije odnosa Republike Hrvatske i Hrvata izvan Republike Hrvatske koja ima za cilj unapređivanje uzajamnog odnosa tj. postizanje učinkovita i djelotvorna sustava potpore Republike Hrvatske i Hrvata izvan Republike Hrvatske na svim poljima djelovanja, a u svrhu ostvarivanja zajedničkih interesa. Drugi zaključak: Predlaže se Vladi Republike Hrvatske zbog provođenja koordinacije i poboljšanja sustava uzajamne potpore Republike Hrvatske i Hrvata izvan Hrvatske da u duhu najavljene strategije donese Zakon o Hrvatima izvan Republike Hrvatske kojim će se između ostaloga predvidjeti preustroj postojećih institucija Republike Hrvatske koje se bave problematikom Hrvata izvan Republike Hrvatske kao cjelovitom provedbom zacrtane strategije. I treći zaključak: Sukladno Ustavu Republike Hrvatske i međunarodnim propisima, a imajući u vidu specifične potrebe Hrvata izvan Republike Hrvatske Hrvatski sabor daje potporu Vladi Republike Hrvatske u politici suradnje s hrvatskom dijasporom u cijelom svijetu te zaštitom hrvatske nacionalne manjina u europskim zemljama i osiguranju pune jednakopravnosti, konstitutivnosti i suverenosti Hrvata u Bosni i Hercegovini. Dame i gospodo, pozivam sve klubove i zastupnike da daju potporu ovim zaključcima tj. donošenju strategije i Zakona o Hrvatima izvan Republike Hrvatske te da na ovom za Hrvatsku važnom pitanju postignemo konsenzus, a na dobro Hrvata koji žive izvan Hrvatske i cijele Hrvatske. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče Odbora. Otvaram raspravu. Počinjemo s raspravom po klubovima. Najprije klub SDP-a, poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, predstavniče Vlade Republike Hrvatske, kolegice i kolege zastupnici. Naime, valja odmah na početku reći četiri nove, četiri promjene Ustava Republike Hrvatske zadržale su ustavnu odredbu i ustavnu obvezu da Republika Hrvatska skrbi, a sad ću biti precizan, o državljanima Republike Hrvatske u drugim zemljama. To je vrlo važno znati kad raspravljamo o toj stvari. Drugo što želim reći da je briga, skrb o Hrvatima izvan Republike Hrvatske koji žive izvan Republike Hrvatske nacionalna obveza, a ne stranačka obveza. To želim posebno naglasiti jer ta briga ne može biti obojena stranačkom Vladom, bez obzira otkuda dolazi. Ona je nacionalni interes Hrvatske države i hrvatskog naroda. U takvoj situaciji ja bih volio da je Hrvatska država definirala šta su to interesi Republike Hrvatske u suradnji i brizi Republike Hrvatske za državljane Republike Hrvatske i Hrvate izvan Republike Hrvatske kako bismo mogli ocjenjivati je li se ostvaruje definirana dogovorena nacionalna politika u tom području. Ako na stvari tako gledamo, a morali bismo tako onda smo do sada na žalost imali lutanja u tom području, a tu lutanja ne bi smjelo biti. Drugo što želim naglasiti kad nema definirane politike i nema konsenzusa oko toga onda ta pomoć je često kontra produktivna. I to želim naglasiti. Zato je vrlo važno u dijelu skrbi postaviti se na razini kako to Ustav i kaže. Naravno, kad mi ovdje govorimo o toj brizi i toj pomoći onda ne budimo licemjerni najčešće govorimo o brizi Republike Hrvatske za Hrvatima u Bosni i Hercegovini ili bivšim državama bivše, članicama bivše Jugoslavije. Kad je riječ o Hrvatima u Bosni i Hercegovini moramo precizirati koji su interesi o kojima Hrvatska mora pomagati Hrvatima u Bosni i Hercegovini. Prvenstveni interes je da se Republika Bosna i Hercegovina konstituira kao država ravnopravnih naroda u Bosni i Hercegovini, dakle i Hrvata sa Bošnjacima i Muslimanima i u ustavno-pravnom smislu postanu jednako pravni Hrvati u Bosni i Hercegovini. Kad je riječ o tzv. dijaspori ili stvarnoj dijaspori tu Hrvatska ima kako bih rekao više elemenata, više područja gdje mora utvrditi svoj nacionalni interes. Naravno da je vrlo važno i u Bosni i Hercegovini i svugdje da se nesmetano razvija kulturna suradnja u cilju očuvanja hrvatske kulture u krajevima i područjima gdje žive Hrvati bez obzira gdje bili, da se očuva jezik hrvatski a kad je riječ o tome imali smo prilike do sad puno puta razgovarati o tehničkim mogućnostima koje postoje da se omogući slušanje ili gledanje televizije ili slušanje programa, radio programa Hrvatima izvan, koji žive izvan Republike Hrvatske pa nismo imali tu dobar sluh ili nacionalni konsenzus. Vratio bih se još jedanput zbog toga na potrebu da se definira a to je najbolja pomoć, da se u Hrvatskoj definira ta politika, pa će Hrvati koji žive izvan Domovine biti na čistu, odnosno bit će izvjesna politika koja se vodi prema tim dijelovima hrvatskog naroda. Bez definiranja, bez utvrđivanja i nacionalnog konsenzusa tu će se ponavljam događati stranački interesi, a oni su kontra produktivni za brigu o Hrvatima koji žive izvan Republike Hrvatske. Drugim riječima, pozdravljamo inicijativu da se otvori rasprava kako se vodi briga, koji su elementi zastupljeni, tko je definira, tko je prati i kako smo utvrdili šta su interesi Hrvata koji žive izvan Republike Hrvatske. Tko o tome razmišlja i tko o tome vodi brigu. Naravno, imamo institucije kao što je institucija Ministarstva vanjskih poslova, ali to nije naravno dovoljno. To nije naravno dovoljno jer je previše zaokupljeno državnim interesima Ministarstvo vanjskih poslova i ne može da tako kažem voditi brigu o svim aspektima koje zaslužuju Hrvati koji žive izvan Domovine, a nacionalni interes to sam već spomenuo kao razvoj i očuvanje kulture i očuvanje jezika. Ima jedan važan elemenat koji čini mi se stalno zapostavljamo. Vrlo lako je voditi brigu kroz recimo ekonomsku suradnju. Možda najefikasnija je briga da se nacionalni interes ostvari ondje gdje ga imamo dobrom ekonomskom suradnjom. Ja sam uvjeren da je nacionalni i državni interes Republike Hrvatske da Hrvati recimo u Bosni i Hercegovini imaju jednakopravni status i dobar ekonomski razvoj, dobru ekonomsku poziciju u Bosni i Hercegovini jer bi tada sami po sebi ostvarivali interes Republike Hrvatske. To je da ostanu živjeti i da žive u Bosni i Hercegovini kao svojoj Domovini kao jednakopravni. Evo da ne dužim. Dakle, klub SDP-a naravno podržava da se dođe do konsenzusa u državnoj politici Republike Hrvatske, nacionalnog konsenzusa, da se definira interes Republike Hrvatske u tom području, ali i interes Hrvata koji žive izvan Hrvatske za tu suradnju. Bez toga čini mi se da često lutamo o stranačkoj potrebi, a to je ponavljam kontra produktivno. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sljedeći je klub IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, uvažena gospodo zastupnici. Evo dozvolite mi najprije da citiram ove napomene sa zadnje strane ovoga kako se zove, da prijedloga gdje se doslovce kaže da autonomna hrvatska manjina u europskim zemljama ima oko 260000 pripadnika. U europskim zemljama živi još oko 600000 Hrvata. Na temelju dostupnih podataka u europskim zemljama živi oko 550000 Hrvata, u Njemačkoj 300000, u Sloveniji 60000, u Srbiji 50000, u Austriji 30, u Švicarskoj 25000, u Francuskoj 20000, u Švedskoj 15000, u Italiji 12, u Nizozemskoj 5000, u Belgiji 4, Makedoniji 3000, u Danskoj 2000, Norveškoj 1000 itd. Prema dostupnim podacima i na temelju procjene na tim prostorima živi oko 270 tisuća Hrvata, Vojvodina 110 tisuća, Mađarska 70, Austrija 50, Rumunjska 10, Kosovo 9 tisuća, Crna Gora 10 tisuća, Slovačka 4, Italija 3 tisuće. Hrvati, zatim se navodi u Bosni i Hercegovini jesu jednakopravan, suveren, konstitutivan narod, u Bosni i Hercegovini prema popisu iz '91. godine hrvatski narod u BiH imao je 760 tisuća 852 pripadnika, procjenjuje se da je s prostora etiteta Republike Srpske protjerano oko 220 tisuća Hrvata, a s prostora Federacije Bosne i Hercegovine 140 tisuća Hrvata. Znači nestalo je, pod navodnicima nestalo, iselilo se oko 400 tisuća ljudi. Jasno da Hrvatska treba skrbiti o Hrvatima izvan Hrvatske. Hrvatska mora poštovati teritorijalnu cjelovitost susjednih država, prije svega ovdje mislim na Bosnu i Hercegovinu. Hrvatska ne smije poticati disoluciju te države, dapače sve mora činiti na građenju teritorijalnog integriteta te države. Povijesno breme, kada je riječ o Bosni i Hercegovini, mislim tu na … [[Ne razumije se.]] itd., istočni Mostar je veliko, ali isto tako želim kazati da na politiku nakon 2000. godine nitko u Sarajevu ili bilo gdje drugdje ne bi trebao imati primjedbe, bilo da je riječ o politici danas gospođe Kosor, jučer gospodina Sanadera, prekjučer gospodina Račana, ili nitko dapače, mislim sve pohvale i na politiku jučer gospodina Mesića, danas gospodina Josipovića. Problem Hrvatske u Bosni i Hercegovini, kako ja to vidim, leži u nizu stvari, od možda minorizacije, pa do samog izbornog zakonodavstva, npr. člana predsjedništva Bosne i Hercegovine iz redova hrvatskog naroda de facto ne biraju Hrvati u toj državi, ali temeljni problem kada je riječ o Hrvatima u Bosni i Hercegovini, ja vidim u ovoj ekonomskoj razlici u razvijenosti između Hrvatske i Bosne i Hercegovine. Republika Hrvatska je u velikim problemima, ali je to gotovo minorno u usporedbi s onim u kakvim problemima je danas Bosna i Hercegovina, vjerojatno zbog rata i Hrvatska i Bosna su bile žrtva agresije, ali zasigurno najveći teret, ratni teret pretrpjela je upravo susjedna nam država. Danas gotovo da se ne mogu uspoređivati rekoh ekonomije Hrvatske i Bosne i Hercegovine. Dobro je da je robna razmjena između dviju država velika, Hrvatska ostvaruje značajan suficit, do pred godinu dana ako se ne varam mi smo u Bosnu i Hercegovinu izvozili do milijarde i 500 milijuna USA dolara, uvozili negdje oko 500 milijuna, za prvih koliko 9 mjeseci ove godine iz Bosne i Hercegovine uvezeno je 784 milijuna ili čega li već konvertibilnih maraka. Još jedan, mislim nije to problem, ali još jedan moment. Svaki građanin iz Bosne i Hercegovine, što je apsolutno u redu da se razumijemo, hrvatske nacionalnosti u Hrvatskoj može do posla, mislim da prepreka nema, da ne smije biti, prije svega zbog državljanstva, međutim s druge strane to stvara velike probleme građanima ja bih rekao hrvatske nacionalnosti u Bosni i Hercegovini, jer se prisutnost Hrvata u Bosni i Hercegovini zbog toga iz godine u godinu smanjuje. To je tužno, ali je tome doista tako. S druge strane da nema Hrvata iz Bosne i Hercegovine, a negdje oko 13 tisuća ih godišnje doseljava na ove prostore, Hrvatska bi demografski bila znatno pogođenija. Razvio se jedan poseban sport uz granicu, npr. korištenja socijalnih službi Republike Hrvatske, pa ne čudi da se na istim adresama pojavljuje i preko 100-tinjak, 200-tinjak imena, ali o tome nekom drugom prilikom. To nije sad moj interes. Sad ono što je pitanje prema ovom prijedlogu, da li se ta materija treba gospodo rješavati posebnim zakonom? To je bit. Svaki zakon normalno košta, u proračunu se iz godine u godinu osiguravaju određena sredstva za građane hrvatske nacionalnosti. Točno poglavito u ratu od '91. do '95. Hrvati iz iseljeništva Bosne i Hercegovine u velikoj mjeri su pomagali Hrvatsku, i danas to čine, rekoh radom, pa i tom demografskom prisutnošću na ovim prostorima, deviznim doznakama, preko milijardu dolara svake godine su devizne doznake od naših radnika u Njemačkoj, Italiji, Austriji, Švicarskoj, ne znam Kanadi itd. Pojedincima, ne svima, pojedincima se hrvatska vlast odužila npr. kroz privatizaciju, dekonfiskaciju, ali većina niti je nešto tražila, niti je išta tražila od svoje matične države. E sad se postavlja pitanje kako biti prisutniji u hrvatskim zajednicama, u recimo jednoj Italiji, u Sloveniji, u Austriji, Njemačkoj, Americi, Kanadi, itd., itd. Mislim da ti ljudi ni ne sanjaju o nekom novcu s prostora Republike Hrvatske, ali u poštovanju da ih se ne zaboravi zasigurno da. Za njih bi zasigurno bila najveća hvala kada bi Hrvatska bila uspješna zemlja, da možda njihovi sunarodnjaci, da njihova rodbina ne mora put Njemačke, Kanade ili Australije zajedno sa svojim susjedima ili rodbinom, da mogu kada se vrate, ako se vrate, iako iz godine u godinu to će biti sve teže, znači da mogu ovdje ulagati, da mogu raditi na ovim prostorima, da mogu investirati. Ono što bi trebalo, ili na čemu bi trebalo inzistirati, da se Hrvatska izbori pri susjednoj državi, mislim ovdje na Ljubljanu, odnosno Sloveniju pardon, da Hrvati u Sloveniji izbore status nacionalne manjine, pa između ostalog i sve u duhu tih dobrosusjedskih hrvatsko-slovenskih odnosa, iako već neko vrijeme se naši premijeri nisu sastali, ne znam čemu je to razlog. Šalim se jasno. Na strani 3. ovoga prijedloga, između ostalog se vidi da ovdje, tu gdje stoji zaključno, da svi Hrvati bez obzira na to gdje i u kojem statusu žive jesu pripadnici jednog nedjeljivog hrvatskog naroda koji imaju isti nacionalni identitet, čine jedinstveni kulturni prostor itd., u skladu s ovim opredjeljenjem potrebno je donijeti Zakon o Hrvatima izvan Republike Hrvatske i druge potrebne akte kojim će osigurati provedbu strategije s ciljem unapređivanja odnosa Republike Hrvatske s Hrvatima izvan Bosne i Hercegovine, izvan Hrvatske pardon. Na strani 4. se između ostalog kaže da temelj politike povratka Hrvata izvan RH trebaju biti mjere kojima će se usporiti ili zaustaviti daljnje iseljavanje i ubrzati povratak iseljenih. Tko će se gospodo, s druge strane, npr. vratiti u ovo vrijeme iz Kanade u Hrvatsku? Malo tko, netko da, ali malo tko. Tko će se vratiti iz Amerike, SAD-a u Hrvatsku? Malo tko. Iz Australije u Hrvatsku? Malo tko. Znači, primarna politika RH trebala bi biti ne povratak već činjenica da se ljudi ne iseljuju. To je bit, a to se može postići samo sa jednom gospodarskom, pod navodnicima "superiornošću", da građani ove zemlje mogu sve svoje radne, socijalne, društvene i ostale potrebe rješavati na prostoru na kojem su rođeni. Jednom kada netko pođe u Kanadu teško da će se taj netko vratiti. Daj Bože da se vrati, ali teško da će se vratiti. I zato povratak se de facto rješava tako da se ljudi ne iseljuju. S druge strane, ajde jedna Kanada, jedna Amerika, jedna Njemačka, zemlje koje nisu ksenofobične tim zemljama koje imaju potrebu za radnom snagom u velikom je interesu da sa ovih prostora, ja bih rekao pa i nekih drugih istočnoeuropskih zemalja, dolaze ljudi na njihove prostore. Brzo se uklapaju, to su vrijedni ljudi, ljudi koji žele raditi, koji žele zaraditi. I u Hrvatskoj ljudi žele raditi, žele zaraditi, možda malo manje raditi. Pustimo taj cinizam sa strane. Najkatoličkiji smo narod, veći smo katolici i od samoga Pape da ne nabrajam dalje, a govorim to u kontekstu ove poruke nedavno iznesene njemačke kancelarke da je multikulti mrtav. Ili kao što mi je jedan njihov diplomat rekao, Hrvati su in, neki drugi da ne spominjem su out. Za kraj, briga o Hrvatima je apsolutno potrebna izvan RH. Naglasak apsolutno treba staviti na hrvatsko stanovništvo u BiH, povratak u Banja Luku itd., ali sve je skopčano u velikoj mjeri i sa materijalnim mogućnostima RH. Ono što možda i zamjeram ovome prijedlogu je da nam nije dana tablica koliko novaca i u ovom trenutku ide po svim različitim osnovama bilo za Hrvate u BiH, ili u bilo kojoj drugoj zemlji. Nije bitno da li je riječ o zdravstvu, da li je riječ o socijali, da li je riječ o nekim kapitalnim investicijama na tim prostorima, da li je riječ o mirovinama po svim osnovama da nikoga ne ističem ili vadim iz tog pojma, koliko ide za neke rekoh druge institucije, bolnice itd. Koliko je išlo možda za neke plaće i HVO itd., itd. O izbornom zakonodavstvu neću govoriti, ali bez financijskih pokazatelja sam ovaj prijedlog zaključka vezanih uz suradnju RH s Hrvatima izvan RH možda nije ovaj potpun i možda bi ga za neku drugu priliku u tom dijelu trebalo nadopuniti, a siguran sam da Hrvatska shodno vlastitim mogućnostima zasigurno ne dovoljno, ali prilike su kakve već jesu, izdvaja određena sredstva koja u velikoj mjeri pomažu institucijama koje tvore Hrvati u susjednim zemljama. Dobro je da, s druge strane, Republika Srpska, mislim ovdje konkretno na predsjednika tamo Dodiga, navješćuje povratak. Ja mu vjerujem da mu je u interesu povratak Hrvata u Banja Luku, koliko mu je u interesu cjelovita BiH nekom drugom prilikom, ali RH mora biti jedan od primarnih interesa stabilna BiH, perspektivna BiH, cjelovita BiH, jednako tako i druge susjedne države. Između ostalog i zbog perspektive Hrvata koji žive u tim državama. I slažem se sa onom rečenicom gospodina Leke i time ću završiti, da briga o Hrvatima izvan RH ne smije biti stranačka već jedna nacionalna obveza. Sve u svemu stojimo iza ovoga zaključka, imam određenih rezervi glede zakona. Mislim da se ta materija ne treba na taj način rješavati i prema mogućnostima proračunskim, financijskim kapacitetima ove države razumljivo da treba voditi brigu i o Hrvatima izvan RH.
Hvala lijepa gospodine zastupniče. U ime kluba HDZ-a govorit će poštovani zastupnik Ivo Andrić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Pred nama je prijedlog zaključaka vezanih za suradnju RH sa Hrvatima izvan RH koji je dostavio Odbor za Hrvate van RH. Odmah u početku želim reći tko su ti ljudi na koje se odnose ovi zaključci. Gospodin Bagarić ih je poredao u 3 skupine, a evo ja ću to staviti u 4 skupine. Prvu skupinu čini hrvatsko iseljeništvo i čine je prvi hrvatski iseljenici. Dakle, bili su moreplovci, trgovci i mornari koji su svoj kruh zarađivali na lađama i brodovima. Pored njih su sigurno i tisuće hrvatskih vojnika koji su ratovali diljem Europe, činili iseljeništvo. Iseljeništvo uglavnom čine Hrvati iseljeni u prekooceanske zemlje i u europske zemlje i njihovi potomci. Njihov odlazak sa svojih povijesnih prostora uglavnom je prouzročilo gospodarsko, ali i političko stanje. Ozbiljniji proces iseljavanja počeo je sredinom 19. stoljeća i nažalost nastavio se kroz cijelo 20. stoljeće. Hrvati naseljeni u tim novim domovinama nikada nisu zaboravljali svoju staru domovinu iako su u tim državama većina njih dostigli blagostanje. Svoju ljubav prema Hrvatskoj kao i ljubav prema svom narodu vjerno su prenosili na svoje potomke. Velika većina njih koji su ostvarili tzv. "američki san" dala je nemjerljiv doprinos u obrani RH za vrijeme Domovinskog rata i stvaranju države Hrvatske. Njima, ovim zaključcima ne želimo uzvraćati pomoć, prije svega pomoć u materijalnom smislu jer im nije potrebna. Ali, im sigurno trebamo zahvaliti na učinjenom što ovim putem i činim. Međutim, u istim tim zemljama u kojima su se jedni uspješno integrirali, postoji i jedan dio njih koji se nisu uspješno integrirali i kojima je potrebna pomoć i potpora RH. Člankom 10. Hrvatskog ustava jamči se skrb Republike Hrvatske za takve dijelove Hrvatskog naroda koji žive izvan Republike Hrvatske. Kada je u pitanju ova skupina Hrvata izvan Republike Hrvatske Vlada Republike Hrvatske mora iznaći rješenja te usporiti i zaustaviti daljnji proces iseljavanja u prekooceanske zemlje kao i ubrzati povratak iseljenih. Uvjeren sam da Vlada ima viziju i kako i na koji način će djelovati po ovim pitanjima. Hrvati povratnici moraju imati sve uvjete da njihov povratak bude održiv jer svojim znanjem i stečenim iskustvom mogu biti poveznica Republike Hrvatske sa cijelim svijetom. Drugu skupinu čine Hrvati u Europskim zemljama i njihovi potomci koji u Republici Hrvatskoj imaju prebivalište. To su radnici na privremenom radu iako jednom dobrom dijelu njih taj privremeni rad traje i nekoliko decenija. Koliki je doprinos ove prve dvije skupine govori podatak da je u 2007. godini na ime doznaka iz inozemstva u Republiku Hrvatsku uplaćeno 1,4 milijarda dolara, što čini 3,3 bruto-društvenog prihoda. Treća skupina je Hrvatska autohtona manjina u Europskim državama za koju treba tražiti i osigurati sva prava koja imaju i uživaju nacionalne manjine u Republici Hrvatskoj a znamo da su prava nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj na izuzetno visokoj razini. Posljednju skupinu čine Hrvati u Bosni i Hercegovini, prema popisu iz 91. godine koji je i posljednji iz poznatih razloga, posljednji dakle bio popis u Bosni i Hercegovini, Hrvata je bilo 760 tisuća. Danas zbog rata u Bosni i Hercegovini, taj broj je gotovo prepolovljen. Prema crkvenim knjigama, odnosno njihovim pokazateljima u BiH danas živi oko 450 tisuća Hrvata. Na žalost jedan veliki broj njih iseljen je u prekooceanske zemlje i bez ozbiljnije namjere da se vrate u Bosnu i Hercegovinu. Hrvati u Bosni i Hercegovini su jednakopravan, suveren i konstitutivan narod ili bi takvi trebali biti jer im je to Daytonskim sporazumom koji u sebi ima Ustavu to i garantirano. No u praksi je sasvim drugačije, niti su konstitutivni, niti su suvereni, niti su jednakopravni. Stoga strateški interes Republike Hrvatske mora biti poboljšanje ustavne pozicije Hrvata u Bosni i Hercegovini kao potpora povratku njihovom održivom ostanku u Bosni i Hercegovini. Koristim ovu prigodu i apeliram na Hrvatske gospodarstvenike koji svojim poslovima ulaze u Bosnu i Hercegovine, posebice na prostore u kojima su Hrvati matematička manjina da daju mogućnosti Hrvatima da rade, da se dokažu u poslu, da se ne upošljavaju drugi, svako radno mjesto je garancija ostanka jedne obitelji. Republika Hrvatska je supotpisnica Daytonskog mirovnog sporazuma i ima određenih obveza u praćenju njegove sprovedbe. Već dugi niz godina ta sprovedba ide na štetu Hrvata u Bosni i Hercegovini. Kolegice i kolege, iz svega iznešenog jasno da su Hrvati izvan Republike Hrvatske a ima ih oko 3 milijuna, veliki potencijal društvenog i gospodarskog razvoja Republike Hrvatske. Te da će Republika Hrvatska morati osmisliti i ostvariti učinkovit i djelotvoran odnos sa tim potencijalom na dobrobit i jednih i drugih. Taj odnosa mor abiti razrađen kroz strategiju odnosa Republike Hrvatske prema Hrvatima izvan Republike Hrvatske o čemu govori 1. prijedlog zaključaka koji su Hrvatskom saboru upućeni o strane Odbora za Hrvate izvan Republike Hrvatske, a čije usvajanje je najavila i Vlada Republike Hrvatske. Temelj za donošenje strategije je Ustav Republike Hrvatske članak 10. kao i međunarodno pravo temeljeno na dokumentima Ujedinjenih nacija i Europske unije. Jedan od ciljeva donošenja strategije je očuvanje nacionalnog identiteta Hrvata izvan Republike Hrvatske, bez obzira i gdje u kojem statusu žive jer su oni pripadnici jednog nedjeljivog Hrvatskog naroda. Naravno treba voditi računa da svaka od navedenih Hrvatskih zajednica, odnosno skupina traži poseban pristup. Imajući na umu njezine potrebe i uvažavajući njezine specifičnosti. Zaključci predviđaju donošenje Zakona o Hrvatima izvan Republike Hrvatske i druge potrebne akte kojima će se osigurati sprovedba strategije a sve zbog poboljšanja i unapređivanja odnosa sa Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Neophodno je napomenuti da temeljna načela koja će biti poštivana u sprovedbi strategije moraju biti transparentan, cjelovit, odgovoran odnos institucija Republike Hrvatske prema Hrvatima izvan Republike Hrvatske, uvjereni da će Vlada Republike Hrvatske u skoro vrijeme donijeti najavljenu strategiju, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice podupire Prijedlog zaključaka vezanih za suradnju Republike Hrvatske sa Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala lijepa gospodine zastupniče. I sada u ime Kluba HNS HSU-a poštovani zastupnik Goran BEus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine državni tajniče i poštovani predstavnici Odbora kao predlagatelja. Nacionalna pripadnost jest prije svega osobno opredjeljenje svakoga čovjeka, sloboda određenja etničke pripadnosti iskazivanja te etničke pripadnosti, jest jedno od osnovnih ljudskih prava. Tko jest, a tko nije, nešto po etničkom određenju ne može odrediti država. Ne smije odrediti država. To je dakle duboko intimni osjećaj svakoga čovjeka, osjećaj pripadnosti etničkom krugu koji može biti jedno, a njegov osjećaj korijenskih veza nešto sasvim drugo. Idealizirati priču o Hrvatima koji žive u inozemstvu, nije uputno. Polaziti od premisa da je to fatum koji je tek stigao Hrvate također nije uputno. Europa je u najširem smislu riječi rezervoar iz kojega se generiralo milijunsko i milijunsko iseljavanje u čitav svijet ili u ostatke ili druge dijelove svijeta. Po tome Hrvati nisu dakle nisu nikakav specifikum. Kada pogledamo kako izgleda dijaspora drugih europskih naroda, čak i u odnosu na veličinu naroda kao takvoga, naći ćemo i druge slučajeve, recimo Talijana, Iraca, Nijemaca, pa i Srba s kojima se situacija u kojoj je hrvatski etnički korpus možemo uspoređivati. Međutim, idolizirati i na neki način čak i metilogizirati priču o hrvatskom iseljeništvu kao da se radi o kompaktnoj posve svjesnoj, samostalnoj opredijeljenoj etničkoj skupini podijeljenoj na desetke lokalnih etničkih zajednica nije realno. Možemo govoriti o milijunima ljudi koji imaju hrvatski korijen, ali teško da možemo govoriti o milijunima ljudi koji taj svoj korijen doista žive, osjećaju i razvijaju. Mnogo je više nažalost osobito među onima tzv. stare dijaspore ne govorim tu o starim autohtonim manjinama koje žive u okolnim zemljama, nego o onim iseljenicima koji s kraja 19. stoljeća pa kroz čitavog 20. stoljeća otiđoše sve do Novog Zelanda, do Aljaske. Nisu otišli zbog toga što su htjeli vidjeti svijet, otišli su uglavnom u teškoj nevolji, u teškoj borbi za goli opstanak i život jer su ih tamo gdje su rasli i tamo gdje im je korijen uglavnom ubijale oskudica, bolest, suša, peronospora i sva zla toga vremena, tražeći negdje drugdje mjesto gdje će saviti novo gnijezdo, zasnovati obitelj i živjeti sretnije nego što su živjeli u starom zavičaju. Nitko dakle nije napustio svoj zavičaj iz zabave zauvijek, nego ga uglavnom napušta iz ljute potrebe i traganjem za boljim životom. I zato mnogi od potomaka onih koji jesu bili HRvati i dođoše iz HRvatske danas ne osjećaju povezanost s Hrvatskom i Hrvatimo, recimo i zbog toga jer su njihovi roditelji prolazili teška vremena integracije, adaptacije u nova društva, teška vremena u kojima su bili na margini društava u koja su došli, teška vremena u kojima su čak bili s osjećajem građana drugog reda, a to njihova djece ne žele ponavljati. Mnogi danas ne žele isticati svoju nacionalno ili etničko podrijetlo, jer ili ga ne osjećaju ili ne žele svoju identifikaciju vezati za one za koje se u društvu znade da su bili marginalizirani ili u konačnici u najnovijim inačicama za one za koje su čuli u lošim vijestima na svojim televizijama. Nije to nikakav specifikum HRvata, to se događa mnogim drugima. Potomci Nijemaca koji odoše pod pritiskom i prisilom '44. do '48. pa i kasnije iz Hrvatske danas teško ćete čuti od njih da će reći da su podunavske Švabe, da su ponikli u Hrvatskoj, u Vojvodini ili negdje drugdje jer se sjećaju koju su kalvariju prolazili njihovi roditelji kao građani drugog reda koji nisu znali niti jezik zemlje u koju su došli, koji su bili sabrani u logore i koji su 10 ili 15 godina čekali da dobiju državljanstvo. Danas kod nekih mladih ljudi rađa se sentiment prema pradomovini, prema domovini njihovih predaka ili roditelja, rađa se i zbog toga jer se za Hrvatsku čuje i po dobru, ne samo u sportu. Za Hrvatsku se čuje kao jednu od ljepših zemalja u koju treba otići i biti, rađa se sentimenti zbog toga jer otkrivaju svoje korijene jer žele sresti svoje rođake, dolaze u Hrvatsku. Ali kada govorimo o svim Hrvatima koji žive izvan Hrvatske, valja reći da Hrvati u Bosni i Hercegovini mimo svih drugih, a svi ostali na stranu. Zašto? Jer HRvati u Bosni i Hercegovini nikud otišli nisu. Oni jesu svoj na svome od kada ih ima. Dakle, oni dijaspora nikakva nisu nego autohtoni narod koji hvala Bogu još uvijek ima status konstitutivnog naroda i koji ga mora pod svaku cijenu zadržati. Dakle, govoriti o Hrvatima u Bosni i Hercegovini posve valja kroz drugu optiku, kroz drugi tip razumijevanja i rekao bih kroz mnogo višu razinu odgovornosti HRvatske i Hrvata bili oni politički ili etnički. Univerzalna obveza zapisana u našem Ustavu o brizi o Hrvatima koji žive izvan Hrvatske ima različite razine. Ona nažalost jest bila platforma gdje se i zloupotrebljavalo te ljude, gdje su korišteni u političke svrhe, kojima se slala jedna poruka, a živjela druga, koji su u zadnjih 20 godina bili akteri različitih političkih događanja ne svojom voljom. Ispričat ću vam jednu prispodobu ne tako staru. U siječnju prošle godine kolegica Vrbat, kolega Miletić i ja boravili smo u SAD i na našu zamolbu domaćini su nam osigurali posjetu jednome od najvećih klubova Hrvatskog iseljeništva u Sjevernoj Americi. To je onaj u Clevelandu. Dočekani smo s velikim podozrenjem, uljudno, ali hladno i rezervirano, jer im je netko rekao da stranke iz kojih dolazimo su antihrvatske stranke. Netko im je godinama govorio da postoji samo jedna stranka koja štiti njihove interese. Netko im je godinama govorio da u Hrvatskoj postoje nacionalni neprijatelji i izdajnici. Naravno da pametnim ljudima, ljudima koji logički razmišljaju ne treba dugo i mnogo da se ta laž i insinuacija razmontira i razišli smo se kao ljudi koji se međusobno razumiju. Ali ono što je mene zapeklo, a i moje kolege, je njihov osjećaj kojega ne kriju a to je da su nam trebali '90.-tih godina, a da ih sad zanemarujemo, da ne želimo prihvatiti. Gospodine Milinkoviću,, nemojte ispravljati nešto što citiram, molim vas. Ja govorim… … [[Upadica se ne razumije.]] Dakle, da na njihove prijedloge da ulože svoj novac nemaju adekvatan odgovor iz Zagreba, da nisu zadovoljni na koji način bi se mogla osigurati bolja razina obrazovanja njihove djece na hrvatskim sveučilištima, a to sam čuo i od nekih ljudi u Kanadi. Morat ćemo, kad već govorimo o ovoj temi i kad već želimo kao Hrvatski sabor donijeti određene zaključke, pogledati istini u oči i reći da je Hrvatska dugo vremena vodila u tom planu i licemjernu politiku. I zato su neki od ljudi, a ti neki su nama posebno zanimljivi i važni jer su aktivni sudionici manjinskoga kruga u tim tamo zemljama. Oni žele potrošiti svoje vrijeme i svoju ljubav na Hrvatsku i na veze s Hrvatskom, dakle da ti ljudi nisu zadovoljni kako, kroz koje institucije, kroz koje programe i s kojim mogućnostima Hrvatska danas komunicira s njima. Utoliko je dobro što ovaj prijedlog zaključaka poziva na drugačije postavljanje cijelog tog sustava, jer ono je zaista potrebno. Nadalje, kad govorimo o Hrvatima u Bosni i Hercegovini, ono što se njima dogodilo teški su demografski gubici koji su potpuno poremetili i poziciju hrvatska kao konstitutivnog elementa u Bosni i Hercegovini. Mi operiramo brojkama iz '91. godine. Sa zebnjom očekujemo sljedeći popis pučanstva u Bosni i Hercegovini bojeći se istine, a to je da je hrvatski element u Bosni i Hercegovini potpuno demografski devastiran. Ali jednako tako moramo pogledati istini u oči pa reći da smo iz Hrvatske katkad sekundirali procesima koji danas tako loše završavaju i da nismo do kraja bili pošteni prema tim ljudima jer smo govorili o politici, a manje o sadržaju, o životu i kvaliteti života. Interes Republike Hrvatske jest i bit će da hrvatski element u Bosni i Hercegovini kao konstitutivni narod, kao autohtona narodna zajednica opstane i razvija u jedinstvenoj, suverenoj državi jer to je jedina mimo Hrvatske u kojoj oni jesu konstitutivni narod, da Republika Bosna i Hercegovina očuva svoju samostalnost i da uđe u euroatlantske integracije, osobito u Europsku uniju jer kad bude u Europskoj uniji s Republikom Hrvatskom tada će granica između Republike Hrvatske i Bosne i Hercegovine biti tzv. meka granica. A na Hrvatskoj je zadaća velika da prestane prodavati maglu nego da pokrene čitav niz prekograničnih projekata koji će osigurati ne samo kvalitetu života nas u Hrvatskoj nego i ljudi koji žive u Bosni i Hercegovini jer logika je stvari da će realizacija prekograničnih projekata suradnje fundiranih od strane strukturnih fondova Europske unije biti od najveće koristi upravo za Hrvate u Bosni i Hercegovini jer oni gledano koncentracijski žive najviše upravo u pograničnim područjima. Prema tome, pitanje rekonstrukcije jedne rafinerije u Bosanskom brodu nije samo ekološko pitanje za Slavonski brod nego i za Bosansku posavinu. Pitanje prekogranične suradnje u energetici, turizmu, razvoju poljoprivrede, razvoju malog i srednjeg gospodarstva je esencijalno pitanje za ostanak i opstanak između ostaloga i ljudi s druge strane granice u Bosni i Hercegovini, prvenstveno i po broju kojim su tamo zastupljeni Hrvata. U tome smislu klub Hrvatske narodne stranke, Liberalnih demokrata i Hrvatske stranke umirovljenika pozdravljam otvaranje ove rasprave. Nije zato da se ide tvrdo u zakon jer zakonom ćemo teško utvrditi kvalitetnu politiku već smo zato da Vlada Republike Hrvatske u suradnji s Hrvatskim parlamentom i ključnim institucijama iseljeništva definira novu platformu koju će onda s punim srcem provoditi, a ne jedno pisati, a drugo raditi. Hvala lijepo.
Hvala lijepa, gospodine zastupniče. Imamo šest ispravaka netočnoga navoda.
Samo gospodine potpredsjedniče, zar je istina da ćemo raspravljati tijekom današnjeg dana o skidanju imuniteta jednom našem saborskom kolegi, gospodina iz Kozarčeve. Navodno da je DORH uputio jedan takav zahtjev Saboru i da bi o tome trebala biti tijekom dana otvorena rasprava. To su vijesti sa portala, saborskih kuloara, novinskih redakcija i tome slično. Da li je to istina ili je to pod navodnicima patka?
Pa poštovani gospodine zastupniče, vi znate da dnevni red utvrđuje i dopunjuje predsjednik Hrvatskoga sabora koji trenutno ne predsjedava sjednicom, prema tome odgovor na pitanja sva o dopunama dnevnog reda može dati predsjednik Hrvatskoga sabora pa ćemo počekati dok on dođe. Mi ćemo nastaviti sa ispravcima netočnoga navoda. Najprije poštovani zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa neću ispraviti kolegu Beusa Richembergha ono što je on mislio nego što sam ja primjetio da je netočno rekao. Dakle, vi ste rekli da etničku pripadnost nekoga ne može određivati i ne smije država. Pa ni ne određuje država ni ne radi to nego se svatko izjašnjava. Evo popis stanovništva će bit hvala bogu sljedeće godine pa će se svatko izjasnit o svojoj etničkoj pripadnosti. Nadalje, rekli ste da iseljeništvo nije specifikum samo hrvatskoga naroda. Naravno da su mnogi odlazili iz ljute potrebe kako vi to kažete, ali specifikum našega iseljeništva što su desetine tisuća odlazile iz razloga što su drugačije mislili. Ali ni tamo nisu specifikumi u tome što ni tamo nisu imali mira pa ih je proganjala UDBA i Bog zna tko i mnogi se nisu ni živi vratili. Vi to relativizirate, ali oni koji žive tamo daleko i osjećaju nostalgiju to je veliki problem zasigurno, a oni su svoju ljubav prema Domovini pokazali onda kada je trebalo i onda su se pokazali kako treba. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Sljedeći ispravak ima poštovana zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Beus ja ću ispraviti vaš netočan navod i to kad ste govorili o svom putu u Ameriku sa kolegicama i kad ste rekli da su tamo Hrvatima u Clevelandu netko je njima govorio o vama koji ste došli iz stranke koalicije da ste vi. Pa gledajte nije. Postoji televizija, postoji još onda su gledali pa su ljudi vidjeli kad se glasalo o samostalnosti Hrvatske države '91. da ste se vi naprosto digli i otišli. Ali to je vaš stil, znate pa onda su se oni zamislili da li ste vi doista oni koji želite državu Hrvatsku, da li doista [[Upadica sa strane.]] Ne nije me sram, to je istina. Ne nije me sram to je istina zato jer tu istinu možete i sad u arhivima Hrvatske televizije pogledati i svaki dan kad se obilježava samostalnost Republike Hrvatske jednako možemo vidjeti što se desilo u Saboru i zato tim ljudima našim Hrvatima ne treba puno govoriti. Oni vide, imaju svoj mozak, razmišljanje, znate.
Hvala. Ispravak netočnoga navoda ima i poštovana zastupnica Neda Klarić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa evo gospodine Richembergh moram zaista ispraviti vaš netočan navod kada kažete da je Hrvatska dugo vrijeme vodila licemjernu politiku. Pa gospodine Richembergh pa vi znadete jako dobro da u vremenu domovinskog rata, u godinama Domovinskog rata kada je Hrvatska i sama napadnuta zbrinjavala ni manje ni više nego 7 stotina tisuća prognanika i izbjeglica. Izbjeglice smo zvali po Zakonu o statusu prognanika i izbjeglica ljudima koji su došli i ostvarili status. Uglavnom su to bili Hrvati iz Bosne i Hercegovine. Osim toga, moram evo sad će to možda biti moj vrijednosni stav, ali ću i kazati da sam sretna da danas u Hrvatskom saboru razgovaramo o ovoj temi, o strategiji i o zakonu jer je ovo zapravo civilizacijski doseg i obveza države matice prema Hrvatima. Hvala vam lijepa, a ne nikakva zahvala nego jednostavno obveza. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Sljedeći ispravak ima poštovana zastupnica Ivanka Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Beus ispravit ću vaš netočan navod. Rekli ste pokušat ću citirati zapisala sam. Hrvatska, potrebno je da Hrvatska prestane prodavati maglu kako vi to ste nazvali već treba podržati prekograničnu suradnju. To vam je netočno, jer ja dolazim iz županije Sisačko-moslavačke, a i vi ste u ovoj izbornoj jedinici i županije koje graniče poput Brodsko-posavske već sada imaju čitav niz projekata upravo prekogranične suradnje gdje izvlače iz europskih fondova strukturalnih za zaštitu okoliša, zaštitu voda, zaštitu zraka ali i za gospodarske projekte. Dakle, Hrvatska upravo suprotno podržava i potiče svoje lokalne sredine da surađuju i da imaju tu jednu zajedničku prekograničnu suradnju sa Bosnom i Hercegovinom.
Hvala lijepa. Posljednji ispravak netočnoga navoda i poštovani zastupnik Davor Huška. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Isto pokušat ću ispravit ovaj netočan navod. Kad je kolega Beus rekao da treba pokrenuti prekogranične projekte suradnje sa Bosnom i Hercegovinom. Pogrešno i netočno. Već je kolegica Ivanka rekla, a ja ću dopuniti. Ti projekti već postoje. Postoje pokrenuti programi prekogranične suradnje koji se financiraju iz državnog proračuna Republike Hrvatske, iz predpristupnih fondova Europske unije. Evo samo jedan u nizu primjera općina Dragalić u Hrvatskoj i općina Dobretići u Bosni i Hercegovini koji uspješno provode projekt iz jednog predpristupnog fonda Europske unije, a u tijeku je ove jeseni bilo i bit će sve do proljeća cijeli niz radionica, edukacija i za jedinice lokalne samouprave u Republici Hrvatskoj, istovremeno i za jedinice lokalne samouprave u Bosni i Hercegovini o pripremi još kvalitetnijoj za još veća sredstva koja nam slijede iz predpristupnih fondova i strukturnih fondova Europske unije. Znači, nije točno da projekti ne postoje. Postoje i razvijat će se još više i u još većoj mjeri. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Nastavljamo raspravu po klubovima i završavamo sa klubom HDSSB-a. Poštovani zastupnik Boro Grubišić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, gospodo zastupnici, kolegice zastupnice. Pa evo nisam se htio javiti za ispravak netočnog navoda gospodina Richembergha ali kada je govorio o nepovjerenju našega iseljeništva prilikom dolaska ne znam gdje je bio u New Worku, Washinghtonu itd. onda moram reći da sam prije mjesec ili dva dana pročitao na internetskim stranicama kako je u sarajevskom listu "Dani" u svibnju ove godine bio jedan veliki naslov koji je proistekao iz razgovora ili intervjua predsjednice vaše stranke ili gospođe Vesne Pusić u svezi odnosa Hrvatske, Bosne i Hercegovine iako to nije predmet današnje rasprave. A naslov kaže ovako: "Deklaraciju o Domovinskom ratu" koju je donio Hrvatski sabor "treba marginalizirati". I sad kako da to povjerenje o kojem vi govorite uz ono agresija na Bosnu i Hercegovinu koja je bila predmet onih silnih rasprava već u Saboru ima povjerenje. Dakle, naša dijaspora u predstavnike onih koji tako zbore i tako govore. Ljubav prema Domovini koju su iskazali naši iseljenici kako god ih vi zvali ili tko god oni bili, bilo oni koji su u Gradišću Hrvati, bilo Hrvati u, dakle oni koji su tamo nacionalne manjine u Bačkoj, u Srijemu, u Banatu, u Rumunjskoj, bilo oni koji su tijekom stoljeća selili zbog zla, bilo ekonomskog bilo političkoga u krajevima i državama u kojima su živjeli. Dakle, oni su iskazali kradete ljubav prema Domovini 1990. godine. Točno. I nije točno da je ta ljubav presahla samo ona se pretvorila u brigu za ovu državu, ovu brigu. I imam silne dopise internetske, mejlove gdje ljudi vrlo dobro znaju što se ovdje događa, tko je doveo ovu državu u ovakvu situaciju, a ako je doveo državu u ovakvu situaciju putem korupcije i kriminala onda je i njih u svijetu i prema njima se u svijetu drugačije gleda. 20000 Hrvata danas bilo da su u svom, dakle obiteljskom da kažem … [[Ne razumije se.]] stablo imaju oca, djeda, ili bilo koga baku, majku, dakle da su hrvatskog etičkog podrijetla, traži danas hrvatsko državljanstvo, i nije točno da ne postoji interes Hrvata bilo za povratkom, bilo za hrvatskim državljanstvom, bilo ako ništa drugo da ima hrvatsko državljanstvo kojim se može dičiti i ponositi i kod svojih susjeda u Novom Zelandu, u Australiji itd. Ali zbog čega 20 tisuća Hrvata u ladicama MUP-a čeka taj, ostvarenje toga statusa? A Ministarstvo gospodarstva propisuje da se može uvoziti da tako kažem pod navodnike radna snaga, i to u kvoti od 6, 6 i pol tisuća za ovu godinu i isto toliko otprilike za 2011. godinu, dok 20 tisuća Hrvata ili podrijetlom Hrvata čeka ostvarenje svoga sna kojega su pokazali zamolbom u Ministarstvu unutarnjih poslova, da bi ostvarili hrvatsko državljanstvo, i vjerojatno veliki broj njih bi došao u Republiku Hrvatsku. A onda ova kvota od 6 i po tisuća vjerovatno bi bila barem manja, ako se ne bi moglo, dakle gotovo potpuno da ne kažem izbrisati ili nestati. No nije to tema ali sam morao neke stvari izreći ovdje danas, nakon ovih rasprava, kad se govori o Bosni i Hercegovini onda je sasvim jasno da su mnogi učinili političku štetu Hrvatima Bosne i Hercegovine, i kada se ovdje govori o 1. točki prijedloga zaključaka, da se podupire se najava Vlade Republike Hrvatske o donošenju strategije odnosa Republike Hrvatske i Hrvata izvan Republike Hrvatske, koja ima za cilj unapređenje uzajamnog odnosa, tj. postizanje učinkovita i djelotvorna sustava potpore Hrvatske i Hrvata izvan Republike Hrvatska na svim poljima djelovanja u svrhu ostvarivanja zajedničkih interesa, onda pitam i postavljam pitanje je li bio i interes politički podijeliti Hrvate Bosne i Hercegovine u dvije stranke? Dakle govorim o vodećoj političkoj snazi koja takva kakva je u konstelaciji snaga, a to je bio HDZ. Je li to bio interes Republike Hrvatske i svih građana Republike Hrvatske? Sad se nešto šuška o nekakvoj opet dakle o povratku. Time je znatno oslabljen, oslabljeno političko djelovanje ukupno Hrvata u Bosni i Hercegovini. Tko je doveo do toga? Tko je doveo do toga da danas Bošnjaci biraju hrvatskog člana predsjedništva u Bosni i Hercegovini zapravo? Tko je doveo do toga da je danas, da su danas Hrvati u Bosni i Hercegovini, dakle da kažem po svojoj brojnosti na rubu konstitutivnosti koja propisana brojčanim, odnosno vidjet će se na žalost bojim se što kaže netko ovdje da je, da su ti gubici, demografski gubici Hrvata u Bosni i Hercegovini da kažem nepredvidivi i strašni. Dakle sukladno Ustavu Republike Hrvatske u točki 3. ovih prijedloga zaključaka, i međunarodnim propisima, a imajući u vidu specifične potrebe Hrvata izvan Republike Hrvatske Hrvatski sabor daje potporu Vladi u politici suradnje s hrvatskom dijasporom u svijetu, zatim zaštitom hrvatskih nacionalnih manjina, a tu prije svega mislim na okolne zemlje, gdje su Hrvati nacionalna manjina, dakle u Crnoj Gori, u Srbiji, u Mađarskoj, itd., dakle u europskim zemljama, i osiguraju punu jednakopravnost, konstitutivnost i suverenost Hrvata u Bosni i Hercegovini. Što to znači? To je napisano tako reklo bi se maglovito. Hrvatska je jamac i potpisnik Daytonskog sporazuma. Jasno da i očito se vidi da Daytonski sporazum više ne drži vodu, da ga treba modificirati ili ako hoćemo reći narodno mijenjati. U kojem to smislu Republika Hrvatska i Vlada Republike Hrvatske misli osigurati punu jednakopravnost, konstitutivnost i suverenost Hrvata u Bosni i Hercegovini? Moramo biti konkretni. Moramo jasno znati i prema međunarodnoj zajednici, i prema Bosni i Hercegovini biti iskreni što to Hrvatska i Hrvati u Bosni i Hercegovini očekuju u narednom razdoblju, i što njih očekuje u narednom razdoblju. Ako nema te iskrenosti, opet zamagljujemo stvar i ne znaju ljudi što će biti u budućnosti. Slavonski Brod i Brodsko-posavska županija zaista je nakon Domovinskog rata, i u Domovinskom ratu ja bih rekao najvelikodušnije, najsrdačnije primila veliki broj izbjeglica iz Bosanske Posavine, kako da kažem naših posavljaka. I evo i danas veliki broj je ostao živjeti, hvala Bogu, u tom kraju samo preko Save, dakle nedaleko od svojih ognjišta. Postoji jedna izreka koja kaže i koju sam vidio na puno panoa putujući Bosnom i Hercegovinom, na kojima piše "svatko svojoj kući". Dakle svatko svojoj kući, tako piše na velikim tim panoima, propagirajući povratak na svoja ognjišta. Na žalost rezultati svatko svojoj kući za Hrvate su gotovo zanemarujući. Je li tome kriva vlast u entitetu Republika Srpska, ili u Federaciji Bosne i Hercegovine, ili smo politikom dakle tihoga djelovanja na doseljene Hrvate i ekonomskom pomoći situiranjem u Republici Hrvatskoj pomalo i sami doprinijeli da povratka, zadovoljavajućeg povratka nema na stara ognjišta u Posavini, niti u da kažem sad poimenično i u Novo Selo, ni u Koraće, ni oko Dervente sva sela i gdje su Hrvati predstavljali više od 40, 50% prijeratnog stanovništva toga dijela Bosne i Hercegovine, odnosno kada govorim izravno govorim o Posavini. Na kraju što smo učinili tim ljudima koji su došli iz Bosne i Hercegovine, pa se naselili putem, dakle APPN - Agencije jel' za promet nekretninama, evo i oni danas koji žive u Krnjaku i drugdje po ovim krajevima gdje su naseljeni doživljavaju da moraju ići dalje u egzodus u druge zemlje. Time te izbjeglice pretvaramo zapravo u pravu dijasporu. I tome kumuje hrvatska Vlada koja uz onaj smještaj koji je privremen, o kojem je govorio Kajin vrlo ružno i lažno, nije učinila ništa dalje da bi ostvarili svoja prava na novim ognjištima. Ili ih prepuštamo da se vrate, dakle ako je to intencija onda nek se kaže javno, da se vrate na ta svoja ognjišta na kojima nema trenutno nikakve perspektive u Republiku Srpsku, u Kotor Varoš i … [[Govornik se ne razumije.]] , ili ne znam Ivanjsku oko Banja Luke gdje zaista uvjeti za preživljavanje i za život ipak moramo priznati koliko god se to netko trudio posjetama u Republici Srpskoj, nagradama itd., da nisu da kažem normalni uvjeti za dostojan život ljudi tamo. Pa učinimo nešto, ili na jednu ili na drugu stranu. Ili dajmo tim ljudima da ostanu ovdje, dajmo im ta prava ili recimo ljudi selite u Novi Zeland, Kanadu jer mi vama pomoći nećemo. Na kraju, netko je spomenuo rafineriju nafte i projekt rafinerije nafte i ekološke zaštite u Bosanskom Brodu, Beus jel', a i vi ste odgovarali, i gospodin Huška. Slavonski Brod i građani Slavonskog Broda vrište na rafineriju u Slavonskom Brodu i nitko, ja bih rekao, ili vrlo malo se čini da se taj problem riješi. U problemu je i naša firma "JANAF" koja ima ekonomsku korist od rafinerije nafte i sad treba to ovdje i reći koja truje i Posavinu i Slavoniju. I još nešto, postoje indicije da i rafinerija u Pančevu i rafinerija u Bosanskom Brodu, vlasnici ili ne znam tko, stoji i ti karteli da ne govorim kompanije, koristi za proizvodnju ne samo nafte i proizvoda iz nafte negoli i za nešto drugo što još uvijek, da kažem istražujem, i što još uvijek pokušavam dobiti podatke, a što bi graničilo i sa, da kažem sumnjom u proizvodnju nečega što se koristi i u vojne svrhe. Ne bih ovdje htio iznositi podatak, još nemam točan, ali Hrvatska država bi u svakom slučaju trebala znati poduzeti puno više i energičnije korake poduzeti za Slavonski Brod, šesti grad po veličini u RH sa 80 tisuća stanovnika i cijela Posavina ne crkava u smradu rafinerije Bosanski Brod, pitaj ti Boga kakvih benzenskih i još nekih drugih para koje se proizvode u rafineriji. Zanimljivo je da rafinerija u Bosanskom Brodu je postojala i prije rata, ali ovakve miomirise da kažem i trovanja koja dolaze iz zračna, a pitanje je što pluta rijekom Savom i plovi, nisu imali takav, dakle takvu vrstu olfaktornih svojstava kao što sad imaju. Zbog toga su sumnje i veće, a Hrvatska država bi morala biti daleko energičnija, hrvatska Vlada i odbori za ekologiju itd., da se definitivno to stanje riješi u smislu prekogranične suradnje i održivog opstanka i razvoja Hrvata, ali i svih ostalih i na području Posavine i na području Slavonije kao dijela RH. Hvala lijepo.
Hvala lijepa gospodine zastupniče. Ovim smo završili raspravu po klubovima. Prelazimo na pojedinačnu raspravu i ujedno vas izvještavam da je isteklo vrijeme za podnošenje prijava za pojedinačnu raspravu tako da imamo sada konačno 6 prijavljenih zastupnica i zastupnika. Najprije poštovana zastupnica Ivanka Roksandić, izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja kao članica Odbora za Hrvate izvan RH, a moram reći i u prijašnjem mandatu članica pododbora za Hrvate izvan RH koji je djelovao unutar Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, spominjem taj pododbor koji je već napravio neke prve korake upravo u rješavanju problematike Hrvata koji žive izvan RH, a ovaj odbor uvelike nastavio i došao je evo do plenarne sjednice Hrvatskog sabora sa prijedlogom ova 3 zaključka za rješavanje mnogih problema naših sunarodnjaka koji žive izvan RH. Već smo danas čuli i od kolege Leka i nekoliko puta je, Leke ispričavam se, nekoliko puta je podcrtano da je članak 10. našeg Ustava točno definiran odnos RH prema svojim državljanima. No međutim moramo reći, a i čuli smo od predlagatelja predsjednika odbora, kako moramo promatrati ove zaključke u kontekstu, ja bih rekla ono što je i podcrtano, 3 skupine Hrvata koji žive izvan RH. Svakako da smo ponovili da Hrvati izvan domovine i Hrvati u domovini imaju isti nacionalni identitet i kulturni prostor. Dakle, upravo je to ono što mi trebamo ovdje naglasiti. Kako se navodi i u zaključcima ovoga odbora hrvatsko iseljeništvo čine ona skupina ljudi koja je iz ili gospodarskih ili političkih prilika odselila u prekomorske zemlje ili u druge europske zemlje, oni se susreću sa problemima prije svega moram reći već sada kod svojih potomaka, problemima kulturnog identiteta, očuvanja jezika, običaja. Najčešće su to ljudi koji su se snašli, čuli smo danas da ima i skupina ljudi koji nisu se snašli u svojim novim zemljama u kojima žive, ali u većini oni nemaju nekakvih materijalnih poteškoća. Oni imaju osiguranu egzistenciju, dapače uvelike su u vrijeme Domovinskog rata i pomagali Hrvatskoj, ali najizrazitiji njihov problem kad razgovarate s tim ljudima je očuvanje upravo nacionalnog, kulturnog identiteta. Dapače, kod mlađih naraštaja i generacija i očuvanje jezika. Svi rade na tome. Moram reći da Hrvatska u ovom trenutku osigurava preko Ministarstva obrazovanja i učitelje hrvatskog jezika, da kroz čitav niz projekata u Ministarstvu kulture, u Ministarstvu vanjskih poslova i europskih integracija pomaže rad udruga civilnih društava koji promiču i čuvaju nacionalni identitet. Međutim, moramo reći da u ovoj skupini Hrvata se nalaze puno ljudi koji bi mogli pomoći Hrvatskoj u rješavanju ovih gospodarskih problema ali i u problemima prije svega razvoja znanosti na našem području, jer u ovu skupinu možemo ubrojiti čitav niz vrlo priznatih svjetskih znanstvenika, podrijetlom Hrvata, i dapače moramo u ovoj budućoj strategiji po mome mišljenju naći mjesto za ovu vrlo važnu skupinu naših sugrađana. Drugu skupinu su oni Hrvati o kojima mi moramo progovoriti zato što su oni Hrvati nacionalna manjina u z emljama u kojima žive, a tom skupinom hrvata sam rekla već, u ovom Odboru i sada u ovom odboru bavila, možemo reći da tu možemo podijeliti, ako uopće možemo govoriti o dijeljenju skupine Hrvata, možemo podijeliti na dvije skupine, ona nacionalna manjina koja živi u Europskim zemljama već odavno je autohtona nacionalna manjina, poput Austrije, Mađarske, koja ima riješena mnoga egzistencijalna ali i kulturna i nacionalni identitet. Međutim, moramo se pozabaviti onim nacionalnim manjinama Hrvatima u zemljama koje su nastale iz bivše države, gdje naši sunarodnjaci, uvijek i pored potpisanih bilateralnih sporazuma nailaze na poteškoće. I u izbornim zakonima a i u ostvarivanju svojih nacionalnih prava. Dakle, s njima se posebno treba ova strategija pozabaviti i dati naglasak upravo na stvaranju takvog ozračja u tim zemljama da oni budu prihvaćeni, pa barem onoliko malo koliko, barem toliko koliko mi, a moramo reći da Hrvatska posvećuje punu pažnju svojim nacionalnim manjinama, da smo mi kroz ovaj Ustavni naš zakon o pravima nacionalnih manjina, stvorili dobre uvjete i ozračje za prostor svim našim nacionalnim manjinama, kroz izborne zakone, kroz Zakon o očuvanju jezika i kulture, dakle mi imamo pravo kao država tražiti da naša nacionalna manjina isto takva prava ostvaruje u zemljama u kojima živi. I ova treća skupina o kojoj su danas kolege govorili je zaista skupina Hrvata koja živi u Bosni i hercegovini gdje su oni konstitutivni, suveren, jednakopravni narod sa ostala dva naroda. Svakako da ih trebamo poduprijeti, prije svega zbog naših dobrosusjedskih interesa, zbog očuvanja njihovog identiteta i značaja kao naroda konstitutivnog naroda u Bosni i Hercegovini, ali i ono što smo naglašavali povezanošću i sa gospodarstvom i sa obrazovanjem i sa znanošću. Dakle, o njima moramo posebno voditi brigu. I na kraju želim istaći nešto kao članica ovog Odbora, da je ovaj Odbor raspravljajući gotovo na svakoj sjednici isticao upravo ove probleme koji su nekako iz kojih je i proizašli su ova tri zaključka da treba Republika Hrvatska poput mnogih Europskih zemalja, pa čak i zemalja u našem okruženju, imamo tu i Sloveniju koju smo danas spominjali kao zemlju u kojoj Hrvati nisu nacionalna manjina, ali Slovenci imaju Zakon o Slovencima koji žive izvan Republike Hrvatske, dakle na tragu toga mi moramo zasigurno stvoriti dobar zakonski okvir ali i strategiju o našim sunarodnjacima koji žive izvan Republike Hrvatske i zato mene veseli kao članicu ovog Odbora i osobu koja se bavi dugo ovim problemima i osnivanje ovog povjerenstva za izradu prijedloga zakona i strategije u odnosu Republike Hrvatske s Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Jer zasigurno svima nama a prije svega svima nama koji sjedimo ovdje kao zastupnici svojih sredina je zasigurno cilj očuvanje kulturnog, nacionalnog, identiteta, jezika, kulture, jačanje gospodarskih veza i suradnje sa Hrvatima izvan domovine.
Hvala lijepa. Sada dajem riječ poštovanom zastupniku Petru Mlinariću. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ja ću isto reći nekoliko riječi o položaju Hrvata van Republike Hrvatske, pošto sam i sam u Odboru za Hrvate van domovine. Pod utjecajem različitih povijesnih, političkih i ekonomskih razloga Hrvati su se stoljećima kontinuirano iseljavali iz sadašnjih Hrvatskih prostora u susjedne Europske i prekooceanske zemlje kojima ovisno o zemlji nastanjenja imaju različite položaje i statuse. Svi Hrvati bez obzira kako i gdje u kakvom statusu žive jesu pripadnici jednog i nedjeljivog Hrvatskog naroda. Republika Hrvatska nema posebni krovni zakon koji bi regulirao pitanja odnosa Republike Hrvatske s Hrvatima izvan Republike Hrvatske već postoje pojedinačna i parcijalna zakonska i podzakonska rješenja kao i opći pravni i međunarodno pravni akti iz raznih oblasti koji izravno ili ne izravno uređuju ovaj odnos. Nadalje, u Republici Hrvatskoj ne postoji posebno tijelo koje bi koordiniralo rad svih državnih institucija koje skrbe o odnosima s Hrvatima izvan Republike Hrvatske, već po pojedinim ministarstvima i institucija postoje određeni oblici institucionalnih rješenja odnosno određena praksa u odnosu na Hrvate izvan Republike Hrvatske. Republika Hrvatska ispunjavajući svoje Ustavne obveze trajno ulaže napore u stvaranje pravednog društva postizanjem održivog gospodarskog razvoja, te zaštitu prava i interesa svih Hrvatskih građana kako u Republici Hrvatskoj, tako i onih izvan Republike Hrvatske, a dijelovima Hrvatskog naroda u drugim državama jamči osobitu skrb i zaštitu. Reći ću vam nekoliko primjer koje sam osobno posjetio Suboticu, Banja Luku naše Hrvate kako oni žive i u kakvim uvjetima i kakvi je postotak njihova povratka. Uzmimo u našoj Subotici gdje su Hrvati stalno dominirali, međutim, nisu više u većini, žalili su nam se da Hrvatska poduzeća dolaze raditi tamo ali sve, pokušavali su sa predstavnicima hrvatskih poduzeća da stupe u kontakt da jedan dio Hrvata uposle, međutim nisu naišli na razumijevanje. Uvijek su primali one druge, ali za Hrvate nikada nema mjesta. Jako teško žive, ne rade i mislim da su tamo u dosta lošim uvjetima i mogu reći da su građani drugog reda. Nadalje, posjetio sam i Banja Luku gdje su puna usta Republike Srpske i predsjednika Milorada Dodika da Hrvate ne znam evo i naš je predsjednik Josipović bio nedavno, da se vraćaju, razgovarali su sa Hrvatima. Pa pitam vas ja nakon 15 godina da se razgovara mirnim tonom, ajmo o povratku Hrvata. 2% bio sam prije par godina, svega se 2% Hrvata vratilo. Pa gdje mi živimo? Vidite koliko se u HRvatsku i danas Europska zajednica, vraćite, vraćite nacionalne manjine u HRvatsku a mi normalno jedina smo valjda država koja želi biti europska država, a predsjednik nam se Dodik smije nedavno na televiziji. Da, da ja ću povesti o tome računa. Bio sam kod preuzvišenog gospodina biskupa Komarice, razmatrali smo i bili smo dva dana, razmatrali smo položaj Hrvata. Međutim biskup i ekipa su tamo stvarno ljudi rade. Ima 61 uposlenog, nije pitao nacionalno upošljavanje. Ima i Bošnjaka, i Srba i HRvata, imaju farmu krava proizvode sir Trapist, humanitarni centar gdje svi dolaze bez obzira na vjeroispovijest i narodnost svi dolaze kod biskupa. Imaju svoju bolnicu gdje liječe besplatno, lijekove daju. Ono što dobiju humanitarno daju besplatno. Imaju svoju školu gdje od visokih dužnosnika Republike Srpske djeca idu u njihovu gimnaziju. I to je jedan od primjera koji drži onu šačicu HRvata na okupu i da jednostavno ostanu na svojim ognjištima. Išli smo u jedno selo Liskovača tako nekako blizu negdje 3, 4 km od Banja Luke, međutim to selo je porušeno. Imali smo crkveni god, crkveni blagdan, na crkvi porušenoj do temelja. Kuće porušene. Nekoliko se ljudi svega se vratilo, ali su svi došli iz Zagreba od svakud koji su u progonstvu. Jedva su došli jer zarasla je cesta u žbunje, morali su prije par dana krčiti, asfalta nema, struje nema. Ali smo išli kroz druga mjesta gdje su Srbi naseljeni, asfalt i struja svugdje postoji. I onda smo dali primjedbu, bili su predstavnici Vlada Republike Hrvatske gdje su donijeli odluke za obnovu 20 kuća. Dali su rješenja za obnovu 20. međutim, Republika Srpska nijednu kuću nije tamo obnovila, ne žuri im se. I onda smo rekli otvoreni i pred televizijskim kamerama ukoliko Republika Srpska ne povede računa o tim ljudima, ne da asfalt struju, da će onda Republike Hrvatska uložiti da ih ne bude sram. Zvao je i ministar jedan srpski koji je odmah zvao predsjednika Dodika, bila je mala gužva, nemojte to reći više na televiziji, to je sramota za nas. I nakon ne znam nekoliko godina struja je došla ali asfalt ništa. To je samo jedan primjer kako naši ljudi jednostavno im ne daju uvjete. Kako će se vratiti u šumu, džunglu. Ima nekoliko ljudi koji imaju stoku, čuvaju. Nije im lagano, ali to se u HRvatskoj ne može dogoditi. Ovdje u HRvatskoj tko nije bio prognanik on je prognanik, smješten je i vidite koliko mi vodimo brigu o našim prognanicima. A o izbjeglicama koji su nas istjerali, znači oni koji su rušili sustav Republike Hrvatske koji su rušili zgrade, ubijali su oni imaju prioritete veće nego što naši ljudi koji su tamo mirno bili. Čak su neki morali silom imati oružje. Oni su tako oštećeni, zakinuti, nemaju radnih mjesta. A mi ovdje se tako. Znači svega 2% Republika Hrvatska mora tražiti reciprocitet kako je tamo tako da bude i ovdje. Vidite koliko mi izdvajamo za manjine, tako trebaju i druge države izdvajati za manjine, a ne samo na djelu. Evo vidite sada što se događa u Republici Srbiji. Veliki problem naše Tvornice Borovo danas je nefunkcionirajuća i nedostupna imovina i nekoliko republika bivše države. Radi se o prodajnim prostorima u Srbiji. 82 prodavaonice i pogon za proizvodnju obuće u Somboru, sve u posjedu Tvrtke BONELA iz Sombora koja se proglasila pravnim sljednikom Borova u Republici Srbiji. Isti taj direktor koji je bio direktor u Borovu otišao je u Sombor, zauzeo tvornicu i sa svojim onim magašima i jednostavno nedavno je došao, dobio je poziv uredno, dobio je stan u Vukovaru iako je već uzurpirao stan kadrovski u Somboru, dobio je ključeve od stana jer je imao stanarsko pravo, spustio rolete, sjeo sa suprugom nazad u auto i lijepo otišao nazad u Sombor. Evo i to je HRvatska, da mi nemamo neke kriterije da oni koji su već uzeli imovinu, da su uzeli imovinu borovsku i našu hrvatsku imovinu, prisvojili tvornicu, 82 elitne prodavaonice po Beogradu u svim centrima koriste, ne daju i donijeli su čak zakon da se nema povratka imovine, svejedno su donijeli. Zatim nadalje 30 prodavaonica u Bosni i Hercegovini, entitet Republika Srpska koje drži i koristi isto tako bespravno Tvrtka BONELA-i Banja LUka, te u Makedoniji 19 poslovnih prostora koje domicilno sustavno već 15 godina koliko se vode sudski sporovi ne žele vratiti Borovu. To je samo jedan primjer kako razlika između naše države, mogu reći nove države koja je tek 20-ak godina ali za 15 godina da se 2% vrati. Ja to ne mogu shvatiti. I predsjednik Josipović je imao dobre namjere, ne smije i on mora biti muško i lupiti šakom o stol, a ne da mu ovaj laže u oči, da, da bez brige mi smo sada. Pa mora se jednom riješiti da vidimo, ako još čekamo 15 i 30 godina neće nijedan se Hrvat vratiti, a ljudi se žele vratiti. Moram još reći razliku.
Gospodine zastupniče isteklo je 10 minuta predviđenih za raspravu.
Dobro. Hvala vam lijepo. Hvala.
Sada imamo i dvije replike. Najprije poštovani zastupnik Davor Huška. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Kolega Mlinarić je stvarno ovo dobro sve skupa rekao, vjerujem da bi još minutama i satima mogao govorit o ovoj problematici i općepoznato je. A posebno mi je bitno ovo što je rekao kakav je status Hrvata u Republici Srpskoj u Bosni i Hercegovini i sam se uvjerio i on i mnogi od nas u kakvim uvjetima žive Hrvati u Republici Srpskoj u Bosni i Hercegovini. Pa pomalo smiješno i naivno djeluje onaj poziv neki dan predsjednika Dodika koji poziva, širi ruke, poziva prognane Hrvate iz svih ostalih zemalja, posebice iz Republike Hrvatske da se vrate u Republiku Srpsku, da će im osigurat uvjete za življenje,a ne mogu osigurat uvjete dostojne čovjeka ni za život Hrvata koji su ostali živjet u bosni i Hercegovini u Republici Srpskoj. Govorim zbog toga što na području s kojeg dolazim, na području zapadne Slavonije postoje stotine i tisuće Hrvata prognanih upravo iz Republike Srpske, Bosne i Hercegovine kojima nije ni na kraj pameti jer znaju na koji način žive Hrvati u tom dijelu Bosne i Hercegovine, da razmišljaju o povratku i stvarno naivno i smiješno djeluje ovaj poziv i to pred našim predsjednikom Josipović koji je to sve naravno odobravao, izgleda i povjerovao u tu dobrohotnost da se Hrvati vrate u Republiku Srpsku da će im biti osigurani uvjeti življenja dostojni čovjeka što danas nije nažalost istina.
Hvala lijepa. Druga replika, poštovana zastupnica Đurđa Adlešič. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Pa ja želim govoriti ipak na jedan malo drugačiji način. Ja sam također sa biskupom obišla neke od Hrvata koji su se tamo počeli vraćati, bila sam u Liskovici sa biskupom kad su dolazile prve obitelji i kad im se uvodila struja i osobno sam vidjela bake i djedove kako pale struju i stvarno je velika hrabrost vratiti se na takva mjesta i vidjeti od čega će ti ljudi zapravo živjeti. Ali htjela bih ipak možda upozoriti na termin koji sam maloprije čula gdje kažete ne treba vjerovati predsjedniku koji laže. Možda to nije najsretniji termin, znate. Radi se za sada o obećanjima i radi se o projektima. Možda bi bilo dobro ipak pričekati u nadi da će se dio tih obećanja i dio tih dogovora ipak realizirati. Ja razumijem skepsu svih koji kažu tako i sama sam nakon dugo vremena skeptična, ali možda da baš ne kažemo lažu. Treba ipak pričekati, možda se stvari pomaknu sa mrtve točke. To govorim zato što sam čula i ja vrlo konkretna obećanja sada na zadnjem sastanku dvojice, a kasnije i trojice predsjednika gdje je govoreno o tome kako će se obnoviti na jednom konkretnom mjestu sto kuća. Pa idemo pričekati hoće li se doista obnoviti tih sto kuća, ako ne itekako stignemo reći jel netko lagao ili nije. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku ima poštovani zastupnik Petar Mlinarić.
Evo ja se zahvaljujem kolegici zastupnici. Ja znam da ste vi bili poslije tu struju koju smo mi, poslije ste vi i otišli kad je bilo otvorenje i sve, ali da mi nismo otišli toga ne bi ni bilo. Ali vjerujte, ja mogu reći da zaobilazi istinu Dodik, ali daj onim narodnim moramo govorit da laže. Ako za 15 godina nije ništa napravljeno i onda sad tko laže, da li mi lažemo ili on laže. A za 15 godina vjerujte da se neće možda 2% vratit i sve, ali mi moramo nastojati imati pritisak. Ako na nas vrše pritisak, a i ne moraju vršit, mi čak pozivamo naše sve izbjegle, a on jednostavno one kuće nisu nijednu obnovu. Vi znate da kad smo mi bili 20 je rješenja stiglo. Ali još će Hrvatska država one koji nisu još imali pravo, koji su bili u izradi, ali 20 je bilo onih koji su dobili upravo rješenja tada. I mislim da trebamo se svi zalagat da ne samo u toj Liskovači i Banja Luci trebamo u svim i u dijelu Hercegovine, Bosne i Makedonije, ali naročito u Republici Srpskoj stanje je kritično. Hvala.
Hvala lijepa. Zbilja bih upozorio da naš Poslovnik u članku 215. sprječava omalovažavanje predstavnika stranih država, uključujući naravno i omalovažavanje međusobno zastupnika ili predstavnika hrvatskoga naroda, vjerskih zajednica, nacionalnih manjina pa bih zbilja u ovoj prilici upozorio na odgovarajući odnos, potreban odgovarajući odnos i prema predstavnicima stranih država. Hvala lijepa. Idemo dalje sa pojedinačnom raspravom. Poštovani zastupnik Dragan Vukić je na redu. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora. Uvaženi predstavniče hrvatske Vlade. Štovane kolegice i kolege. Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske predlaže Hrvatskom saboru donošen je zaključaka vezanih za suradnju Republike Hrvatske s Hrvatima izvan Republike Hrvatske. U ranijim sazivima Sabora postojao je Odbor za useljeništvo koji je pokrivao Hrvate koji ne žive u Republici Hrvatskoj. U ovom sazivu Sabora je načinjen novi odbor Hrvatskoga sabora, Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske. Brojne su europske zemlje koje imaju ovakav ili sličan odbor. Vjerujem da će u budućim sazivima Sabora ovaj odbor polučivati još bolje rezultate i da će imati daleko više prostora za rad. Ovaj odbor u budućnosti mora biti spona između svakog Hrvata u svijetu i najvećeg zakonodavnog tijela u Republici Hrvatskoj. Hrvatski narod je jedan narod koji živi po cijelome svijetu i zavisno od zemlje u kojoj žive predstavnici hrvatskog naroda u tim zemljama Hrvati imaju i status pa su u statusu iseljenika u prekomorskim zemljama i u nekim europskim zemljama. Status nacionalne manjine imaju Hrvati u susjednim zemljama i drugim europskim zemljama i Hrvati kao treća kategorija žive kao suveren narod u Bosni i Hercegovini. Svi Hrvati po svijetu, bez obzira na status u državi u kojoj žive trebaju biti most suradnje između Republike Hrvatske i država u kojima žive. Svaki Hrvat u svijetu treba imati prava u Republici Hrvatskoj, ali i obaveze prema Republici Hrvatskoj kao svojoj matičnoj državi. Iseljena i domovinska Hrvatska trebaju skupa raditi na svekoliko boljitku Republike Hrvatske i hrvatskog naroda u cjelini na način ili možda još bolje, kao što su radili u Domovinskom ratu i u stvaranju i obrani Republike Hrvatske, bez obzira koliko to bilo iskrivljivano i napadano u pojedinim medijima, ali o medijima ću reći nešto kasnije. I zato danas raspravljamo o zaključcima Odbora za Hrvate izvan Republike Hrvatske koji su novi pristup ove Vlade prema hrvatskom narodu u svijetu, a koji su proizvod tematske sjednice našeg odbora koja je imala radni naziv Hrvati izvan Republike Hrvatske, suradnja i obaveze. Želim naglasiti ove dvije riječi suradnja i obaveze. Zaključci podupiru donošenje strategije odnosa Republike Hrvatske i Hrvata izvan Republike Hrvatske. I donošenje Zakona o Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Naravno u ovim zaključcima daje se puna potpora Vladi na njenom europskom putu i politici suradnje sa hrvatskom dijasporom u svijetu, zaštiti prava Hrvata koji imaju status nacionalne manjine u zemljama gdje žive i osiguravanje pune jednakopravnosti u suverenosti Hrvata u Bosni i Hercegovini. Izradom strategije i donošenjem zakona otvara se prostor za zakonsko, funkcionalno, transparentno djelovanje Republike Hrvatske prema svojim sunarodnjacima izvan Republike Hrvatske. Ali regulirat će se i obaveze Hrvata izvan Republike Hrvatske prema svojoj matičnoj državi. Ova dva dokumenta strategija i zakon otvaraju jedno široko polje djelovanja kako institucijama Republike Hrvatske tako i Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Zato moj poziv svima i lijevima i desnima, poziv udrugama koje se bave iseljeništvom, poziv Katoličkoj crkvi u Hrvata i svim dobronamjernim ljudima da se uključe u izradu ovih dokumenata kako bi oni u konačnici dali što bolji rezultat. Puna potpora i Vladi Republike Hrvatske na izradi ovih dokumenata i molba da ih što prije donesemo u Hrvatskom saboru jer i ovaj zakon može biti bitan kotačić na gospodarskom oporavku Republike Hrvatske. A sama činjenica da sam izabran u 11. izbornoj jedinici obavezuje me kazati nekoliko rečenica o Hrvatima u Bosni i Hercegovini. U zadnje vrijeme poglavito poslije zadnjih izbora u Bosni i Hercegovini, a i danas smo u svim raspravama također bili svjedoci da su sve glasnije se priča na svim stranama kako u Bosni i Hercegovini, tako i u svijetu o neravnopravnom položaju hrvatskog naroda unutar Bosne i Hercegovine. Donošenjem ovih zaključaka i usvajanjem zakona i strategije neće se uvelike promijeniti položaj Hrvata u Bosni i Hercegovini. Ali mi kao potpisnici Daytona radi opstanka Hrvata u Bosni i Hercegovini i opstanka Bosne i Hercegovine što je strateški interes i Republike Hrvatske trebamo progovoriti o neravnopravnom položaju o čemu redom govore svi. Dayton je zaustavio rat i to je dobra strana Daytona. Ali Dayton nije donio i nije dao rješenja za funkcionalnu Bosnu i Hercegovinu. Naravno funkcionalnu Bosnu i Hercegovinu trebaju napraviti prvenstveno političari unutar Bosne i Hercegovine. Ali svekolika politika i javnost u Republici Hrvatskoj može pomoći kod donošenja Ustava, novog Ustava u Bosni i Hercegovini i na taj način popraviti položaj Hrvata u toj zemlji. Tko su ti koji mogu pomoći? Može pomoći naravno politika, mogu pomoći mediji i može pomoći javnost. Državna politika Republike Hrvatske mora jasno poduprijeti politiku legitimnih hrvatskih predstavnika u Bosni i Hercegovini. Na njihovom putu borbe za jednakost i jednakopravnost hrvatskog naroda u Bosni i Hercegovini. Ti nastupi moraju biti jasni. Mediji u Republici Hrvatskoj moraju izvještavati istinito hrvatsku javnost o poziciji Hrvatskog naroda u Bosni i Hercegovini. A neki mediji moraju prestati razapinjati Hrvate Bosne i Hercegovine, jer time osim što štete Hrvatima Bosne i Hercegovine štete i Bosni i Hercegovini, a time i strateškim interesima Republike Hrvatske. Što se tiče hrvatske javnosti ona ima ispravan stav i drži se one božje ljubi bližnjega svoga što pokazuje kroz brojne akcije, pa i najnovijim događanjima ono što je aktualno bilo vezano u dolini Neretve, gdje ni voda nije stala na granici s jedne strane, a niti pomoć s druge strane jer u nevolji se najbolje razumijemo. A to što nas je podijelila državna granica mi smo najmanje krivi. Koliko su Hrvati u Bosni i Hercegovini danas u nevolji govore nastupi svih zastupnika i svih klubova oko pozicije Hrvata u Bosni i Hercegovini. Slažemo se oko dijagnoze što je dobro. Nadam se da ćemo se složiti i oko lijeka. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa poštovani zastupniče. Prije prelaska na replike pozivam vas poštovane kolegice i kolege da pozdravimo izaslanstvo Liberalne skupine u Europskome parlamentu na čelu sa potpredsjednicom Europskoga parlamenta gospođom Silvanom Koh Merin koji su danas u Zagrebu i održavaju između ostalog i sjednicu svojeg vijeća. Hvala lijepa. Znači prijeći ćemo na replike. Imamo tri replike. Prvi se javio poštovani zastupnik Petar Mlinarić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ja bih samo u raspravi kolega Drago je spomenuo puno stvari, ali bi to trebali daleko više vremena da imamo. Samo želim reći da biskup mi se preuzvišeni, otac biskup Komarica mi se žalio da su stotine hektara zemlje crkvene oduzete, nitko ih nije ni pitao već su napravili čitava naselja, blokove. A koja je to država da radi bez građevinske dozvole, bez neriješenih imovinsko-pravnih odnosa. I evo to je ujedno onda se ne moramo čuditi što naši se ljudi nemaju gdje vratiti, a nitko ih ne zove. Evo, toliko samo. Hvala.
Hvala lijepa. Poštovani zastupnik Dragan Vukić ima i odgovor na repliku.
Uvaženi gospodine zastupniče Mlinariću, dotakli ste se svakako jedne bolne teme koja se zove povrat imovine unutar Bosne i Hercegovine. To je proces koji ide onoliko koliko ja znam vrlo sporo i postoje još brojni ljudi kojima nije vraćena imovina i koji nisu vraćeni u svoj posjed, pa bila ta imovina crkvena, bila ta imovina privatnih osoba. I nadati se da pušu neki bolji vjetrovi i da će ljudi doći u posjed svoje imovine, a već kad sam uzeo riječ na tu temu, onda pozivam i nadležne organe u Republici Hrvatskoj da pomognu kod vraćanja crkvene imovine, jer biskupova palača biskupa Trebinjskog u Dubrovniku, isto tako biskup mostarski koji upravlja Trebinjskom biskupijom čeka povrat te palače.
Hvala lijepa. I poštovani kolega Stjepan Milinković ima repliku. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Vukić lijepo ste rekli da brojne europske zemlje imaju ovakav odbor koji skrbi o svom narodu koji živi u svijetu. I naravno nas obvezuje i naš Ustav na ovo i mi to moramo činiti, i naše iseljeništvo treba biti most i spona kao što ste vi rekli sa domovinom. I to su najljepše pokazali u Domovinskom ratu i onda kada je trebalo, i pokazali su kako je trebalo. Naravno da i domovina treba njima uzvratiti isto tako na isti način. Ja ne očekujem nikakvo nasljeđe iz Amerike, ali držim da je zahvalnost temeljna ljudska … [[Govornik udaljen od mikrofona, ne razumije se.]] i da treba poštivati i zahvaliti tim ljudima koje … [[Govornik udaljen od mikrofona, ne razumije se.]] Naravno i narodu iz Bosne i Hercegovine isto tako treba skrbiti, brinuti o njima. Ja se neću izražavati sa riječima recimo da ne bi ispao, možda da ne bi povrijedio članak 215., ali sam rekao svojevremeno u ovom Visokom domu da vjera bez djela, kao zdjela bez jela. A ja ću reći da riječi bez djela isto je tako kao zdjela bez jela. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, zastupnik Vukić. Izvolite.
Hvala gospodine zastupniče. Mislim da je bila prigoda u Domovinskom ratu za sve one koji su osjećali i volili Republiku Hrvatsku, da to i pokažu. Hrvati iz Bosne i Hercegovine su to svakako pokazali, nisu žalili sebe ni svoje kad je trebalo stati u obranu Republike Hrvatske. Republika Hrvatska ima jedan korektan odnos prema, odnosno Vlada Republike Hrvatske prema Hrvatima u Bosni i Hercegovini, naravno nikad se ne možemo zadovoljiti s tim da ne može biti bolje, ali ono što je sigurno i što će trajno biti da će Hrvati Bosne i Hercegovine uvijek imati dovoljno ljubavi i razumijevanja za sve u Republici Hrvatskoj.
Hvala lijepa. I treća posljednja replika, poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Kolega Vukić, drago mi je da ste raspravljali i na način koji ste to učinili, ali htio bih ukazati na jednu vrlo važnu razliku koju vidim u vašoj raspravi. Naime Republika Hrvatska ima dvije kategorije i dvije obveze. Jedna je obveza prema državljanima, ma sad ću upotrijebiti izreku ma gdje bili. A druga je obveza da skrbi o dijelovima hrvatskog naroda. To treba razlikovati. Kad je riječ o dijelovima hrvatskog naroda, onda Republika Hrvatska mora imati nacionalni program koji se temelji na interesima tog dijela naroda. Dakle briga se može voditi o dijelovima naroda u njihovom interesu. To je smisao ustavne norme. A tek onda, ne daj Bože o stranačkom nikako, nego o državnom i nacionalnom. Pošto mi do sada smo uglavnom imali brigu … [[Ne razumije se.]] na štetu dijelova hrvatskog naroda, to ja mislim i to javno kažem, bez nacionalne strategije o kojoj ste vi s razlogom govorili, ja mislim da je najvažnije doći do nacionalne strategije kad je riječ o dijelovima hrvatskog naroda, a kad je riječ o državljanima onda je jasno šta se pod tim podrazumijeva, da ima zaštitu svaki državljanin bez obzira da li je otišao jedan dan, jednu godinu, ili 50 godina, ako je državljanin Republike Hrvatske država je obvezna voditi brigu i zaštititi njegova prava, to nije sporno. Sporno je kad govorimo o dijelovima hrvatskog naroda, onda je vrlo važno naći strategiju, nacionalni interes, i prepoznati interes tog dijela naroda. Ja mislim da se tu slažemo. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Dragan Vukić.
Uvaženi gospodine Leko, vezano za vašu repliku. Slažem se apsolutno da država Hrvatska treba imati strategiju, i mislim da je naš odbor napravio prvi dobar korak u proizvodnji ovih zaključaka ako će ako Bog da usvojiti Sabor, i Vlada predložiti izradu strategije i zakona i koje ćemo mi ponovo usvojiti. Međutim moram reći još nešto. Ja sam Hrvat iz Bosne i Hercegovine, ja sam iz Ravnoga i da ne ponavljam šta je bilo u Ravnom 1. listopada '91. i sad s ovog mjesta kažem jedino tko je pomogao ljudima u Ravnom je Republika Hrvatska i Caritas. Treće organizacije ili institucije nema. Ovo je možda sa nezgodnog mjesta Vladi u Bosni i Hercegovini, odnosno vijeću ministara, odnosno Vladi Federacije. Tamo je učinak te pomoći nula i to prekrižena. Sad u ovom momentu dok ja govorim na Popovu polju stup vode je visok 20 ili 22 metra, zavisi koliko je noćas došlo. To što se radi tim ljudima sad poslije rata, jer se neodgovorni vlasnici hidroelektrana na Trebišnjici i usudit ću se reći i na Neretvi ponašaju prema narodu koji živi ispod brane na jedan grozan način, mora biti poziv hrvatskoj Vladi i hrvatskoj državi da reagira, jer nama je jedino preostalo iseliti se, ako će nas plaviti svaka 3 mjeseca.
Hvala lijepa. Nastavljamo s pojedinačnom raspravom. Sljedeći na redu je poštovani zastupnik Ivo Jelušić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Dobro je da raspravljamo o ovoj po meni ipak izuzetno važnoj temi. Uostalom i druge zemlje i drugi parlamenti skrbe i vode brigu o pripadnicima svojeg naroda koji se nalazi izvan matične države. Tim više što Hrvatska ima ogromnu dijasporu, ali ne samo dijasporu, Hrvatska ima i ono što rijetka zemlja ima, a to je da imaju pripadnike svog naroda u drugoj državi koja nije dijaspora nego su autentični autohtoni i … [[Ne razumije se.]] narod, a riječ je o Hrvatima u Bosni i Hercegovini. Rekao je da je dobro da o ovom raspravljamo, doduše čudi me, pa izražavam i ne samo čuđenje i nezadovoljstvo zašto tek danas o tome raspravljamo, iz materijala koje vidimo odbor, matični odbor je o ovome razmatrao i raspravljao i usvojio prijedloge 26. studenog prošle godine, dakle prije više od godine dana, a mi tek sada raspravljamo ovdje u Saboru o tome, ne znam zašto su vladajući čekali s ovom temom, izgleda da se o položaju Hrvata izvan Hrvatske, a prije svega Hrvata u Bosni i Hercegovini raspravlja samo u doba izbora, a kad nema izbora da to se kao ne smatra važnom temom. Trebali smo o ovome i prije razgovarati, ali dobro je da i danas. Interesi Hrvatske, ovdje su svi kolege manje-više ponovili da je interes Hrvatske opstojnost Hrvata u BiH, ali i opstojnost BiH kao države 3 ravnopravna i konstitutivna naroda. To je interes Hrvatske i zato to moramo u svakom slučaju podržati pa i kroz ove dokumente o kojima govorimo. Po meni su tri zadaće kako možemo ili kako trebamo pomoći opstojnosti Hrvata u BiH i njihovom boljem položaju. Jedno je na ustavno-pravnom položaju, drugo je oko pomoći na povratku ili njihovom opstanku tamo onih koji jesu i treće oko niza mjera gospodarske politike. Dakle, osigurati njihove gospodarske interese i gospodarske interese Hrvatske u toj državi. Kada je riječ o ustavno-pravnom položaju, o tome se govori već godinama, o tome govore i političari i političke stranke i znanstvenici, stručnjaci, mediji svi i činjenica je da ustavno-pravnom smislu BiH je politički nedovršena, ako mogu tako reći, zemlja. Dayton je uspio zaustaviti rat, napravljen je jedan ustavni provizorij koji je napravljen kao privremeno rješenje, ali eto to privremeno rješenje traje već 15 godina. Sigurno je da se mora izaći iz ovog položaja asimetričnog uređenja države. BiH je jedna od rijetkih ili možda i jedina država koja ima tako asimetrično unutarnje državno uređenje gdje ima 2 naroda i 3 entiteta, gdje ima 2 entiteta u kojem su jedan apsolutno centralistički uređen, a drugi decentraliziran. Dakle, jedno asimetrično uređenje koje teško može funkcionirati u jednoj zemlji koja nema čak ni jedinstveno unutar sebe državno uređenje. U tom smislu prije svega treba dakle, po mom mišljenju, voditi brigu o tome da se osigura opstojnost BiH kao države ravnopravna 3 naroda, a pri tome posebno da se osigura ravnopravan status i ravnopravan položaj hrvatskog naroda u BiH. Problem BiH je taj što postoje realni ili temeljeni strahovi jednih od drugih. Bošnjaci se boje da hrvatskog ili srpskog separatizma pa da ne dođe do podijele države, Hrvati i Srbi se boje bošnjačke majorizacije i na tim strahovima se gradi dugo politika tamo i nema jedinstvenog rješenja. Ali, upravo treba poći od tih strahova, uvažavati te strahove i reći da Bošnjacima BiH neće biti podijeljena, bit će jedinstvena, bit će jedna država, a s druge strane osigurati Hrvatima i Bošnjacima da ne budu majorizirani. Drugo što treba apsolutno pomoći, dakle pomoć u povratku i pomoć u opstanku onih Hrvata koji jesu u BiH jer Hrvati su doživjeli zasigurno najveći egzodus u '90-im godinama u ratu. Od 760 tisuća Hrvata po najoptimističnijim procjenama, jer popisa stanovništva nema, sada ih je negdje oko 450 tisuća. Takav egzodus ili takav demografski gubitak nema nijedan drugi narod u BiH. Dakle, potrebno je učiniti puno više. Učinjeno je dosta toga, ali puno više na povratku, ali i opstanku onih koji jesu tamo. Kad je riječ o pomoći znate kako se u nas kaže, pomoć je, bitno je da dođe, bitno je kolika je, bitno je kakva je i najbitnije kada se daje. Ako se daje prekasno i najbolja pomoć neće puno koristiti. Bio sam nedavno u ponedjeljak sa, državna delegacija na čelu sa predsjednikom Republike, bili su još neki kolege zastupnici, bili smo u Jajcu i Banja Luci, pa smo se tamo pored ostalog susreli sa nizom udruga izbjeglih ili povratnika i jedni su rekli da su prvu pomoć tek dobili za povratak 2001. godine. Prva pomoć tek 2001. godine. Kasno, jer kad netko dugo godina ostane izvan svoje kuće, izvan svog kraja i negdje drugdje započne život teško će se i vraćati. Dakle, pomoć je često puta kasno došla, ne znam da li je to i rezultat sustavne politike da ona i namjerno kasno dođe, možda čak ima i toga. Ono što bi trebalo, dakle ne obnavljati samo kuće nego obnavljati i infrastrukturu jer ako čovjek ima kuću, a nema ceste, nema struje teško da može tamo živjeti. I treće što je bitno, osigurati gospodarsku pomoć i poticaje, dakle da ljudi koji tamo žive žive ekonomski stabilnije i bolje. I na koncu konca osigurati pa ako hoćete i određene stimulativne mjere hrvatskim gospodarstvenim poduzetnicima koji će ulagati u BiH upravo jer je to interes Hrvatske i zbog Hrvata koji žive tamo, ali i zbog interesa Hrvatske. Ono što je bitno, a to je da se Hrvatima u BiH mora uputiti jasna poruka i to stalno ponavljati jer često puta to prije nije tako bilo da je BiH njihova domovina. Da je BiH i domovina i država hrvatskog naroda kao što je to i srpskog i bošnjačkog jer često puta je vođena, drugačije su poruke davane Hrvatima – da BiH nije njihova domovina pa čak je bilo sramota živjeti u Sarajevu nego su ljudi tjerani na neki način ne fizički, ali da bježe, da se odnarođuju od BiH, a iako su autohtoni konstitutivni narod. Takve poruke sigurno ne koriste Hrvatima u BiH i treba im upravo suprotne upućivati. Treba upućivati poruke da ništa manje nisu Hrvati to što su iz BiH nego neki drugi Hrvati koji nisu iz BiH nego su iz Slavonije, Dalmacije ili bilo kojeg drugog dijela Hrvatske. Ono što je najbitnije i što želim podvući, ne smiju Hrvati u BiH i inače Hrvati u dijaspori biti sredstva za potkusirivanje i međustranačka razmimoilaženja ili dodvoravanja. Po meni, Hrvati iz BiH, kada je riječ o Hrvatima u BiH i Hrvatima u dijaspori treba se voditi jedna nadstranačka politika gdje se neće instrumentalizirati Hrvate u BiH za ovu ili onu političku opciju nego im pomoći zato što su Hrvati, a ne zato što su pripadnici ili podržavaju ovu ili onu političku opciju. Dakle, ne smije se Hrvate izvan Hrvatske promatrati da su dobri zato što, i poželjni jer glasaju za ovu ili onu političku opciju nego oni su dobri i poželjni zato što su tamo, a bez obzira kakvo je njihovo političko opredjeljenje i za koju političku opciju glasaju. Dakle, treba stvoriti kod Hrvata preduvjete da se dođe do određenog minimalnog nacionalnog konsenzusa oko politike i strategije opstanka i razvoja Hrvata u BiH, a onda sve političke snage u Hrvatskoj daju tome jedinstvenu podršku ne dijeleći se ovdje po strankama niti Hrvate u BiH po strankama. Inače, rekao sam oko brojki dakle da su Hrvati najviše stradali u demografskom smislu u '90-im godinama, međutim Hrvati u BiH imaju 2 domovine. I BiH i Hrvatsku. Ali, postoji ako se ne bude dovoljno vodila pažnja realna opasnost da nemaju nijednu govoreći simbolički naravno ne i stvarno jer u BiH će postati marginalizirani i brojčano i politički, a u Hrvatskoj često puta nepoželjni ili stvoren je animozitet prema njima iz ovih ili onih razloga. A jedan od tih razloga i to je što se Hrvate iz Bosne i Hercegovine vezuje za jednu političku opciju, jednu političku stranku uglavnom to je HDZ i želi se na taj način instrumentalizirati što nije dobro za Hrvate u Bosni i Hercegovini i nije dobro da ih se kroz te naočale tako promatra ovdje u Hrvatskoj jer ta politička opcija u Hrvatskoj ima podršku svega 25% građana Hrvatske, prema tome, ne smiju Hrvati se vezivati isključivo ekskluzivno za jednu političku opciju, a što je onda sa onih ¾ koji ne podržavaju tu opciju. Prema tome, niti se Hrvati trebaju vezivati za jednu političku opcije niti se s naše strane smije ovdje zloupotrebljavati ili upotrebljavati. I na kraju, dakle u interesu je Hrvatske da Bosna i Hercegovina opstane i da se razvija kao država jednakopravna tri naroda, u kojem će Hrvati imati svoje ravnopravan status u političkom u svakom smislu, potrebno je osigurati političku ravnopravnost, gospodarsku opstojnost, kulturnu, obrazovnu, jezičnu i ostalu posebnost i mislim da je to interes i Hrvatske države i svih političkih stranaka i na tome se ne trebamo dijeliti u tom smislu trebamo dati podršku svim tim prijedlozima i idejama. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Imamo najprije dvije replike, uvaženi kolega Mlinarić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, ja se pridružujem kolegi zastupniku i dugujem jednu ispriku bivšoj potpredsjednici Vlade, kolegici Adlešić jer ona je veliki dio kao potpredsjednica Vlade, jedan veliki dio napravila posla u Republici Srpskoj a posebno u onim dijelovima o kojima sam ja govorio ali zbog kratkoće vremena jednostavno nisam stigao taj dio istaknuti. Znam da ste bili i po vodi, bila je kiša i blato ali ste odradili taj posao, ne samo onda, još dalje, ja vam se ispričavam jer nisam stigao spomenuti sve.
Hvala. Kolega Huška replika.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolega Jelušić je puno rekao toga što bih odmah potpisao i očigledno da nakon provedene predizborne kampanje za predsjednika i u Bosni i Hercegovini zna puno o životu Hrvata u Bosni i Hercegovini jer je tamo proboravio sa kandidatom dosta vremena u obilasku naših sugrađana Hrvata. Htio sam reći jednu bitnu stvar, iskoristiti mogućnost da se javim za repliku, nakon zadnjeg mog javljanja dobio sam jednu poruku od mog sugrađana sa područja grada Pakraca koji kaže između ostalog, molimo da nas nasilno ne prisiljavaju za povratak u Bosnu. To je jedan Hrvat koji živi na području grada Pakraca, hvala Bogu snašli su se žive u normalnim uvjetima, u civiliziranim uvjetima, nemaju većih problema i očigledno da im ne pada na pamet povratak u Bosnu dok su u Bosni, odnosno Republici Srpskoj, u Bosni uvjeti takvi da ima problema da Hrvati imaju problema sa pravima na imovinu, da imaju problema u obnovi stambenih objekata, da imaju velikih problema sa zapošljavanjem, sigurno da našim ljudima koji su protjerani iz Bosne i Hercegovine, Hrvatima iz BIH koji žive u Hrvatskoj nije ni na kraj pameti dok se ti preduvjeti ne stvore, ne korigiraju ne poprave povratak u Bosnu i Hercegovinu u ovom slučaju radi se o povratku u Republiku Srpsku. Zahvaljujem.
Hvala lijepo. Javio se u ime predlagatelja uvaženi kolega zastupnik Ivan BAgarić. Izvolite kolega Bagarić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Prije nego se osvrnem na neka od ovih izlaganja mislim da je vrlo važno kazati da je malo možda krenula rasprava o ukupnom sagledavanju Hrvata izvan Hrvatske mrvicu kazao bih malo u smjeru, u kojem treba ići ali ne u tolikoj mjeri. Dakle, Hrvati koji su prognani iz Bosne i Hercegovine žive u Hrvatskoj, ne trebaju se bojati nikakve prisile niti će te prisile biti za njihov povratak, o tome nema govora. S druge strane vrlo važno je kazati da Hrvati koji su prognani sa prostora Bosne i Hercegovine nisu odgovorni za izgradnju svojih domova, trebaju biti odgovorni oni koji baštine državu a u ime onih koji su ih prognali, država. Dakle, Bosna i Hercegovina treba izgraditi dom svakom svom prognaniku. Republika Srpska ako hoće imati legitimitet ona treba osigurati novce i treba proizvesti okruženje u kojem se čovjek može dobro osjećati a hoće li oni izabrati vratiti se u Republiku Srpsku ili ne vratiti se to je njihov izbor. Hoće li oni svoju imovinu zamijeniti sutradan, prodati, ili ostaviti za uspomenu također je njihov izbor, samo je nedopustivo da dom koji je porušen da se ne popravi. Tome moram dodati sljedeće. Ja pozdravljam odlazak gospodina Josipovića na te prostore, mislim apsolutno iskreno ima nakanu da pomogne, da otvori ta pitanja i mislim da taj posao koordinira dobro, i sa onima sa kojima se susreće na terenu ali i sa našom predsjednicom Vlade. Prema tome, vidjet ćemo kako će se ponašati oni koji daju sada obećanja i hoće li ta obećanja provesti u djelo. Ali u svakom slučaju treba pozdraviti svaku vrst te aktivnosti, treba pozdraviti također i pozive za povratak, jer bolje je pozvati za povratak nego šutjeti. Dakle, ta šutnja je bila godinama i ona je zapravo presudno utjecala na to da se tako nitko nije niti vratio. Ovako barem ljudi preuzimaju obvezu pa ćemo vidjeti, iako se slažem s tim i osobno sam imao priliku govoriti na tu temu i kazao sam da za povratak na taj prostor ne mogu preuzeti odgovornost onih koji su prognani nego država iz koje su prognani. Moje zadovoljstvo da je ovdje iskazana uz neke oscilacije različita stajališta, to je logično da postoje različita stajališta u ovom pitanju ali je iskazana potpora ovom projektu i pozdravljam sve što je kazao u ime SDP-a kolega Leko, s tim da bih samo onaj jedan svoj mali komentar na njegovo izlaganja kada je govorio o tome kada su u pitanju Hrvati kao entitet ovdje ili ondje, izvan Republike Hrvatske, kako prema njima treba imati sustavnu strategiju, tu se posve slažem i mi upravo o tome sada govorimo. Dakle i nadam se da taj dokument koji će uskoro doći, kazao sam da je Vlada Republike Hrvatske prihvatila ovaj prijedlog, da je organizirala radnu skupinu, pozdravljam gospodina BArišića koji je jako puno doprinjeo, koji je predsjednik samostalne, ravnatelj samostalne službe za Hrvate u svijetu i nacionalnu manjinu i općenito za kulturu, u Ministarstvu vanjskih poslova, koji su već pripravili taj dokument i koji će se nadam se uskoro naći u ovoj Sabornici i o kojem ćemo nadam se postići puni konsenzus. Ovo što je kolega Kajin govorio, mislim da je odlično govorio, ja ga pozdravljam. S tim da mi nije jasno kako misli provesti određenu politiku ako se ne donese zakon. Dakle, ne razumijem potporu ali kao ima neku zadršku prema zakonu, zakon je naprosto instrument provedbe određene politike. Prema tome, u tom slučaju mislim da nema mjesta jednoj strategiji jer će ona ostati mrtvo slovo na papiru bez instrumenta provede, a to je zakon. Pošto smo kolega Lužanski i ja iz istog kluba ne samo da se slažem sa svim onim što je on govorio, nego mislim da je izvanredno govorio. I zahvaljujem mu se. Kolega Richembergh je također iskazao dvojbu prema zakonu. Pa nema proizvoda, nema učinka bez zakona. Prema tome, i strategija i zakon trebaju biti u paketu i oni će biti jamstvo provedbe onoga što hoćemo. S druge strane komentirao je par stvari gdje je kazao da ljudi koji su otišli da se zapravo ne žele identificirati sa prostorom odakle su otišli. S tim se ne slažem. Zamislite Židove diljem svijeta koji su u teškim okolnostima odlazili sa svojih prostora i zamislite te Židove koji se ne identificiraju sa svojim korijenima. Ja mislim da to nema nigdje. Ja nisam sreo niti jednog Hrvata koji je zbog težine okolnosti zbog kojih je napustio prostor da se ne želi identificirati sa svojim korijenima i narodom kojem pripada. Kolega Grubišić vi ste potpredsjednik odbora i vrlo ste korektni u odboru, marljivi i nije mi jasno kada ste govorili o nekakvoj zamagljenosti ovih zaključaka. Dakle, mi smo se dogovorili na tom odboru na kojem smo raspravljali, iščitali smo te zaključke i kazali smo da će troje ljudi, ovlastili smo ih, usuglasiti te zaključke. Kada su iz usuglasili, ja sam vam posao svima na očitovanje kao predsjednik odbora i nje bilo primjedbi. Prema tome, nema mjesta nikakvoj dvojbi da je nakana dobra, da je iskrena i da zapravo onako kako radimo na odboru da radimo i sada. Prema tome, nema potrebe dvojiti, sumnjati i dovoditi bilo što u pitanje. Kolega Jelušić nitko nije doprinio opstanku Bosne i Hercegovine i platio toliku cijenu kao Hrvati u Bosni i Hercegovini. A nitko nije doprinio opstanku države izvan Bosne i Hercegovine koliko Hrvatska. Da nije bilo potpore Republike Hrvatske morem, kopnom ili zrakom za vrijeme agresije na Republiku Bosnu i Hercegovinu, Bosna i Hercegovina bi kolabirala kao država to svi znaju. To nitko ne može osporiti. Prema tome, ja sam ponosan i kao državljanin Bosne i Hercegovine čija obitelj živi u Bosni i Hercegovini, da volim tu državu, volim je. Osjećam Hrvatsku i to ne umanjuje odnos moj jednog prema drugom niti isključuje jedno ni drugo u tom svemu. Ali je nesporna činjenica da su HRvati tako nejednakopravni i da zato prije svega treba preuzeti Bosna i Hercegovina odgovornost. Dakle, ne možemo se mi vraćati mi možemo govoriti koliko god hoćemo o prošlosti i o nekakvim problemima koji su bili. Dakle, ništa nije bilo savršeno na jednoj nogometnoj utakmici na kojoj ste skupi toliko ljudi ne možete organizirati i jamčiti savršenost, a kamoli u jednom ratu u jednoj nesreći u jednoj katastrofi humanitarnoj i svakoj drugoj. I sada kako da svi potezi ljudi koji su bili na određenom prostoru nisu bili idealni i možda nisu bili najuspravniji, ali su posljedice rata one koje jesu bile takve i da su ih Hrvati najviše pretrpjeli, a da je HRvatska ponavljam primanjem izbjeglica s prostora Bosne i Hercegovine bez obzira na nacionalnost najviše doprinijela stabilnosti Bosne i Hercegovine, međunarodnim priznanjem Bosne i Hercegovine isto tako. S druge strane to je osobno i oprostite, ali ja sam imao tu čast biti prvi zastupnik, dakle na prvim višestranačkim izborima u Bosni i Hercegovini izabran ispred HDZ-a. mi smo tamo podigli ruku za suverenitet i neovisnost Bosne i Hercegovine. Da toga nije bilo, da nije bilo glasova HRvata iz Bosne i Hercegovine iz političkih stranaka tamošnjih odnosno HDZ-a, ne bi bilo moguće poslije donijeti Deklaraciju o neovisnosti Bosne i Hercegovine niti raspisati referendum o neovisnosti Bosne i Hercegovine. A na temelju deklaracije i na temelju referenduma Bosna i Hercegovina je dobila međunarodni pečat, međunarodno priznanje. I zahvaljujući tom angažmanu i Hrvata tamošnjih ali i Republike Hrvatske ako već hoćete. Imali smo komunikaciju dakako da smo imali komunikaciju imali smo sa međunarodnom zajednicom komunikacije kako nećemo sa HRvatima iz Hrvatske u to vrijeme. S kim smo mogli razgovarati? Imali smo apsolutnu potporu u takvom ponašanju. I ponavljam, HRvatska je dala potporu Bosni i Hercegovini. Vidim da mi ističe vrijeme. U svom završnom obraćanju nakon izlaganja ostalih kolega ću vrlo kratko izložiti kako vidimo mi u ime odbora odnosno i onog što znam da čini Vlada, kako će izgledati ta strategija i zakon i što bi ona zapravo trebala proizvesti. Hvala vam lijepa još jednom.
Hvala kolega Bagarić. Ispravak navoda kolega Grubišić. Izvolite.
Kolega Bagariću vi očito niste dobro razumjeli ono što sam ja htio reći. Naime, nije odbor taj koji zamagljuje stvar. na odboru sam ja bio i sudjelovao u kreiranju ovoga, nego hrvatska Vlada koja vodi maglovitu politiku prema Hrvatima u Bosni i Hercegovini. I to sam obrazložio u svom izlaganju. Nadalje, vi znate dobro da je Deitonski sporazum, sporazum s pogreškom, iako je donio mir u Bosni, to je točno. Ali tu pogrešku hrvatska Vlada ničim ne nastoji, naprotiv čak i radi na tome da se to rekao bih stoji kako stoji, dakle ničim ne nastoji da se ovo što ovdje piše a što je odbor donio odluku odnosno prijedlog, da se osigura jednakopravnost, konstitutivnost i suverenost, to je odbor naš i vaš donio, zajednički odbor, HRvata u Bosni. Čime? Kako? Kojom politikom? O toj maglovitoj politici HDZ-ove vlade.
Hvala kolega Grubišić. Ovo je bio ispravak navoda. Vi ste na navod o magli rekli magle nema. I ako nema idemo mi dalje sa raspravom. Na redu je kolega Mato Bilonjić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Naime, pred nama je jedan dokument o suradnji Republike Hrvatske sa HRvatima izvan Republike Hrvatske. Danas smo to podijelili u dvije skupine. jedna je skupina HRvati u Bosni i Hercegovini iz bivše države, a druga je skupina Hrvati koji su otplovili i otišli do Kanade, Australije, Amerike, pa i oni Hrvati koji su trbuhom za kruhom otišli u zemlje EU. Sada se postavlja samo pitanje danas u odgovorima jeli to pomoć, jeli to obveza vraćanja nekakvih prijašnjih dugova. I vrlo dobro znamo što nam se je desilo '90.-ih i što nam se desilo da nismo imali iseljene HRvatske. Ne samo iseljene HRvatske preko okeana nego iseljene Hrvatske koja je bila i u EU. Znamo zašto su ti ljudi pobjegli trbuhom za kruhom. Prvo, što nisu se slagali sa sistemom koji je tada bio zato što su bili protjerani. Jedan od tih ljudi koji je tada davnih godina pobjegao bio je i moj ćaća, a drugi dio ljudi su otišli zato što su otišli trbuhom za kruhom. Sve su nam dali što su imali. Mi znamo da imamo Hrvata izvan Hrvatske koji su svoju ušteđevinu, cjeloživotnu ušteđevinu, a dobri su, imaju i dobre firme tamo i pamet i vojna su lica, čak u NATO-ovim snagama imamo našim pukovnika koji su svoju cijelu ušteđevinu i sebe i svoje supruge dali za obranu Republike Hrvatske. Na drugoj strani imamo jedan ponosan, ali siromašniji narod zato što ga je sustav prijeratni osiromašio, koji je dao još više, dao je sebe, dao svoju djecu, dao svoju krv, stao u obranu hrvatskih prostora u Bosni i Hercegovini i na granice Republike Hrvatske, a isto tako u postrojbama Hrvatske vojske i Hrvatske policije. Onda smo danas čuli da Hrvati iz Bosne i Hercegovine, i ne samo danas, još nekoliko puta, kako su teret Hrvatske zbog socijalne skrbi. Zasigurno kad uzmemo, vratit ću se u Posavinu jer potičem iz Dervente gdje je isto moja kuća srušena, zasigurno Posavljaci ne uzimaju nikakvu socijalnu skrb, od koga naime kad ne žive uopće u Posavini. Oni žive u Republici Hrvatskoj, tamo su nastanjeni, napravili su kuće, imaju svoje firme, imaju svoja poduzeća diljem Hrvatske, rade. Jedan manji dio ima tih koji ili su stariji ili se nisu uspjeli jednostavno prilagodit svemu tome i imaju socijalnu pomoć i Republika Hrvatska im je napravila kuće odnosno kupila kuće i smješteni su u tim područjima. Ostali dio znači nemoguć. Nemoguće da imaju nekako prijavu u Bosni i Hercegovini i ovamo, da imaju socijalu. Dok na drugoj strani imamo samo jedan grad koji se nalazi u Brodsko-posavskoj županiji, jedan grad koji se zove Nova Gradiška koji je između 2007. i 2008. godine imao 1032 nova stanovnika. Nisu se pravile ni stambene zgrade ni ništa nego su se ljudi prijavljivali, oni koji su prodali svoju imovinu, oni koji su zamijenili svoju imovinu, oni koji su otišli u Bosnu i Hercegovinu, oni koji su otišli u Srbiju došli su, predali su ponovo, izvadili su osobnu i uzimaju socijalnu pomoć odnosno uzimaju te naknade koje jedinice lokalnih samouprava daju za niže mirovine. To zasigurno nisu Hrvati ni iz Bosne i Hercegovine, nisu Hrvati ni iz Vojvodine nego su ljudi koji su tu prodali svoje kuće APN-u, zamijenili. Pa imate mjesta gdje imate jednu kuću, ima 37 ljudi, kad dođete na lice mjesta stoji kamion parkiran, kuća stara bila srušena i nema je. Prema tome, ne može se kazati da je to teret Hrvata iz Bosne i Hercegovine, ta socijalna skrb. Ono što bi trebalo učiniti na prvom mjestu, pomoći Hrvatima iz Bosne i Hercegovine da se ne iseljavaju. Kad je u pitanju Posavina onda je to Orašje, onda je to Odžak, onda je to Šamac, Domaljevac, Brčko, tamo gdje već ljudi žive, gdje su opstali, a onda pomoći ovome dijelu. Danas smo pričali o Dodiku i Republici Srpskoj. Zasigurno predsjednik Republike Srpske gospodin Dodik, ništa nije učinio ni ovako malim prstom za povratak Hrvata u Bosnu i Hercegovinu. Da li će učiniti, ne znam. Što se tiče Dodika i njegovog kabineta oni imaju jednu parolu, dođite Hrvati mi vas volimo, mi vas želimo, vratite se, ali onda zarez postave ili u zagradi pa kažu svakog Hrvata pola dana dosta. Ono svakog gosta iz Hrvatske pola dana dosta jer nas vole kao dobre šoping majstore koji dođu da bi šopingirali u tom dijelu. Ja mislim da oni nisu napravili nijednu kuću, obnovili nijednu jedinu kuću u Republici Hrvatskoj, a porušili su cijelu Derventu, jedan drugi po veličini hrvatski grad u Bosni i Hercegovini. Porušili su Bosanski brod, porušili su Odžak, Modriču, sad da dalje ne pričam. Prema tome, u tome dijelu zasigurno im nemam što vjerovat ukoliko se nešto novo ne pokaže. Bilo je riječ kako su Hrvati iz Bosne i Hercegovine pa ne vide za koga treba glasovati, ne mogu ni za koga glasovat osim HDZ-a. To nije točno. Oni glasuju za najbolje programe i za ljude koji vode stranke kako bi njima olakšali život. Jedne godine HDZ nije bio na vlasti pa je NHI pobijedio, znači nije bio HDZ. Prema tome, da su skloni HDZ-u je, ali to nema veze kao što nema veze ni hrvatska dijaspora s tim da će baš gledati da svaki glas daju Hrvatskoj demokratskoj zajednici, iako joj vjeruju zato što je stvarala državu. Kad su u pitanju Hrvati iz Bosne i Hercegovine, govorim sada o Hrvatima iz Posavine, Banjalučke regije, srednje Bosne, Jajce. Tu su kolege koji su već govorili nešto o Hrvatima dole iz Hercegovine, poglavito ovi što sam kazao znači Orašje i tamo ta enklava, srednja Bosna, ukoliko ne dobiju određene pomoći od Republike Hrvatske zasigurno će taj kraj jednostavno iscuriti. Nema povratka, za sada barem nije bilo povratka ni u Banjalučku regiju, Bosansku posavinu, ono što je hrvatska Vlada napravila, kuće obnovila tamo, napravila mnoge vratio se jedan dio starog življa i kad umre to je to. Nema uvjeta, prvenstveno nema uvjeta. Republika Srpska zasigurno nije stvorila preduvjet za povrat Hrvata. Kad bi došli u Derventu i pitali župnika iz Dervente koji je križni put imao dok smo obnovili i napravili crkvu u Derventi, ni veću ni manju nego onakvu kakvu smo je ostavili '92. godine. Koliko je puta izmaltretiran i koliko mu je ta vlast tamo pomogla u tome dijelu, udarile bi mu suze na oči. Ne samo njemu nego i ostalima. Prema tome, da se mi previše, mi trebamo tražiti od njih da ono o čemu pričaju da stave na djelo. Kad su u pitanju naši Hrvati koji su vani, znači u Europskoj uniji, odnosno Kanada, Australija, Amerika, vidim da mi vrijeme ističe, njima ne treba ništa osim kazati jedno dobro hvala ljudi, pa vi ste nam pomogli u to vrijeme, hvala vam i treba vidjeti na koji način se može pomoći kad je u pitanju jezik, kad je u pitanju kultura, o tome dijelu i još jedanputa te ljude pozvati da dođu u Republiku Hrvatsku, da svoj kapital i pamet, ono što je najbitnije pamet, da ulažu u domovinu i da nama još jedanputa evo nakon 20 godina ponovo da pomognu Hrvatskoj kad nam je jako, jako teško. Naši ljudi u Europskoj uniji, moja obitelj broji nekih 70, 80 članova u jednome gradiću u Austriji. Prije deset dana smo bili, svi govore hrvatski, najmanji do najvećega. To je već treća generacija. Osim crkve obitelj imaju znači njihova je partija politička opcija je rad, rad obitelj i crkva i oni nemaju ništa tamo drugo. Ali imaju taj zov domovine i svi znaju, znači najmanje dijete kad nije ni prohodalo prvo uči hrvatski pa onda uči njemački. Hvala. I svakako da podupirem.
Hvala lijepo. Na redu je uvažena kolegica zastupnica Tatjana Šimac Bonačić. Izvolite kolegice.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pa evo ja ću reći da ove zaključke podržavam i kao članica Odbora za Hrvate van domovine a isto tako i kao članica Socijaldemokratske partije. Naime, podržavam zbog priznavanja temeljnih ljudskih i građanskih prava kroz zaštitu i očuvanje kulturne raznolikosti zbog priznavanja prava manjinskih zajednica na očuvanje identiteta, isto tako kulture i jezika i isto tako zbog podržavanja ravnopravnosti statusa konstitutivnog naroda Hrvata u Bosni i Hercegovini. Pa evo i predsjednik spomenuo je gospodin Bagarić i predsjednika države i predsjednike gotovo na svim svojim susretima i u Hrvatskoj i diljem svijeta, upozoravao je na položaj Hrvata u Bosni i Hercegovini. Naravno da svi težimo ka ravnopravnosti svih naroda. Naime, hrvatski narod je najmanji narod i upravo zbog toga u Bosni i Hercegovini iziskiva posebnu pažnju. Evo danas smo slušali razno razne slučajeve, razno razne sudbine Hrvata u Bosni i Hercegovini. Međutim, držim da osim nas Hrvata odnosno naše politike prema njima ipak Bosna i Hercegovina treba preuzeti odgovornost. Ustavni zakon, odnosno članak 10. Ustava isto tako govori, jamči i osigurava svaku vrstu skrbništva Republike Hrvatske za hrvatski narod koji živi izvan Republike Hrvatske. Pitamo se kako možemo djelovati. Pa evo prema hrvatskoj zajednici koji su integrirani u društvo u novu domovinu, kroz potporu, suradnju, zatim prema marginaliziranim našim sugrađanima Hrvatima zaštitom odnosno rekli smo na koji način prema Hrvatima koji su suveren narod konkretno u Bosni i Hercegovini. Međutim, ja bih se ovdje upitala zašto se ovoliko čekalo, zašto se ovoliko čekalo sa ovako vrlo važnim pitanjem za Hrvate. 20 godina imamo našu državu. Mi nismo donijeli ovakve zaključke, nismo donijeli strategiju, nismo donijeli ovakav dokument. A isto tako i nakon odbora, odnosno nakon zaključaka kojeg smo donijeli na odboru na raspravu dolazi tek nakon godinu dana. Odavno je trebao jedan ravnomjeran odnos prema svim Hrvatima. Svi Hrvati koji se nalaze bilo gdje, bilo u kojem dijelu svijeta su važni. Na žalost spominjali su se samo u ovo vrijeme Hrvati u Bosni i Hercegovini. Ja kažem uz dužno poštovanje Hrvata u Bosni i Hercegovini bitan je svaki Hrvat koji se nalazi u bilo kojem dijelu svijeta. Na ovaj način ovim zaključcima, odnosno izradom strategije, odnosno to je jedna platforma gdje dobivamo transparentniji odnos po svim osnovama i po osnovama gospodarstva, po osnovama obrazovanja, kulture itd. Danas su isto tako spominjane međugranična suradnja. Mogli smo još više da smo imali bolju suradnju mogli smo još više novaca izvući iz europskih fondova. Žalosti me to što smo i danas čuli iz diskusija, a svjesni smo toga da se manipuliralo kroz ovo vrijeme skrbništvom nad tim. Znači, skrbništvom tko je odgovoran za Hrvate van domovine. Tu je bilo razno raznih manipulacija. Čak se govorilo da smo kao stranka Socijaldemokratska da smo mi anti hrvatska stranka. Međutim, svi zastupnici trebaju usaglasiti stav o ovom pitanju. Mišljenja sam da ovakav dokument, ovakvi zaključci i dokumenti nisu za preglasavanje i ne bi trebali biti zapravo osnovom za dobivanje političkih poena. Imala sam razno raznih susreta sa Hrvatima van domovine i u Americi i u Crnoj Gori. Hrvati iz Mađarske su dolazili sa Hrvatima iz Bosne i Hercegovine. U susretu s njima doživljavala sam i suze radosnice, a i razočaranja. Mnogi su govorili davali smo i donosile su se vreće, vreće i novca. Gdje je to završilo? Ljudi su razočarani. Kolegica je spomenula da imaju oči i mozak da razmišljaju, pitaju se gdje je to otišlo. A isto tako sam osobno osjetila onaj odraz manipulativne politike da SDP nije taj koji uvažava Hrvate van Domovine. I to me jako žalostilo. Upravo zbog toga sam se danas i javila za diskusiju. I još mogu reći što se tiče iseljeničkih Hrvata da i oni sami i njihovi potomci oni su obogatili i svjetsku baštinu, oni su zapravo izgradili jedan most uzajamnosti između Domovine u kojoj jesu i domovine u koju su otišli. Zaključno bih se ponovila riječi našeg kolege koji je govorio u ime kluba, a to je da odnos prema Hrvatima je nacionalna obveza, nacionalni interes i do sada nije bilo definirane politike. Prema tome, još jedan put moram podržati, odnosno zahvaliti se i našem odboru koji je dao inicijativu i za ovo i ja se nadam da će ubrzo biti napravljena i strategija. I još jedno. Dobila sam zapravo od kolege jedno zapažanje, ali javio se za repliku pa će to on. Evo hvala lijepo.
Hvala. Najprije imamo jednu prijavu ispravka navoda, uvažena kolegica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolegice Bonačić, ispravak netočnog navoda. Naime, baš ste jako lijepo govorili samo me zanima kako su se u SDP-u tek sad sjetili tako lijepo govoriti o Hrvatima izvan Hrvatske. Međutim, ja vam ispravljam vaš netočan navod kad govorite da SDP i hrvatska Vlada je imala manipulativnu politiku naspram Hrvata izvan Hrvatske. Ne, to nije uopće točno i da je zbog toga jedna kriva percepcija da SDP nije onaj koji ih podržava. Točno je da do sada se nitko u SDP-u, da se do sada u vrijeme komunističke partije nitko nije sjetio Hrvata izvan Hrvatske i da su oni bili persone non grata. Oni su bili ognjištarci za vas, ne za vas osobno kolegice Bonačić, ali za stranku u negativnom smislu, a bili su čuvari da hrvatskog ognja.
Kolegice Sumrak, ispravite navod.
Pa evo to je taj ispravak netočnog navoda, da se manipuliralo sa Hrvatima.
Hvala. Kolega Franić, izvolite, vi ste se javili za repliku. Dajem vam riječ.
Kolegica Bonačić se u svojoj raspravi osvrnula i na vidove brige o Hrvatima izvan Hrvatske. Ja bih podsjetio na jednu izuzetnu važnu komponentu, a to je školovanje geometara u Bosni i Hercegovini, pripadnika hrvatskog naroda. To je započela, taj projekt je započet još godine 2002., ja se nadam da ga Ministarstvo znanosti i obrazovanja je nastavilo. Naime Hrvati iz Bosne i Hercegovine su osjećali izuzetnu pravnu nesigurnost, budući da im pripadnici njihovog naroda nisu mogli pomagati u tako važnim segmentima kao što je definiranje njihovog vlasništva. Ministarstvo znanosti i tehnologije je dakle 2002. na 2003. podijelilo znatan broj stipendija, ja se osobno nadam da su ti ljudi već do kraja završili studije, i da rade svoju funkciju u Bosni i Hercegovini. Također za vrijeme Račanove Vlade je i započet veći projekt potpore mostarskog sveučilišta, sa naglaskom na medicinski fakultet, opremanje njihovih učionica i nije točno da se SDP nije brinuo o Hrvatima i to u najkvalitetnijem segmentu, a to je znanost i obrazovanje.
Hvala. Odgovor na repliku, kolegica Šimac Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepa. Evo drago mi je kolega Franiću što ste vi primjerima pokazali i dokazali kako se Vlada Ivice Račana, odnosno SDP odnosi prema Hrvatima u Bosni i Hercegovini, evo tako da ste odgovorili na taj način i gospođi Sumrak, jer nisam imala način obzirom da je ispravljala krivi navod. Hvala lijepo.
Hvala. Evo pri kraju smo, da ne završimo sa vaši i naši, nego samo sa naši. Zaključno se za riječ u ime kluba HDSSB-a javio uvaženi kolega Boro Grubišić. Izvolite kolega.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Dva članka Ustava reguliraju i donekle određuju Ustava Republike Hrvatske, članak 10. dakle briga Republike Hrvatske za Hrvate izvan Republike Hrvatske, ali je vrlo bitan u ovom trenutku i članak 32. Ustava koji govori i koji je u neku ruku rekao bih i u suprotnosti sa određenim zakonskim propisima a koji se tiču Hrvata, koji potražuju svoje državljanstvo iz dijaspore, a to je članak 32. dakle Ustava Republike Hrvatske koji govori isključivo o boravištu, bilo stalnom, bilo privremenom. Nema riječi o prebivalištu koji je prepisan iz da kažem starojugoslavenskih zakona, i onda donosi zbrku između prebivališta i boravišta u glavama naših ljudi. Točno je to da je naša dijaspora i veliko joj hvala dala veliki prilog, osobito da kažem u novčano i materijalno, oni dragulji Zagorčevi su ma 5% u odnosu na ono što je nestalo ili je dio i koristio jasno za obranu Republike Hrvatske, ali nekakve vreće koje su bile poput ovih Barišićevih torbi su u to vrijeme nestali, i to ljudi znaju, znaju i u Australiji, i u Njemačkoj, i u Novom Zelandu, i svuda. Ljudima, tim ljudima moramo reći hvala, ali im moramo omogućiti to da prema članku 32. Ustava Republike Hrvatske donesemo zakone kojim će oni moći ostvariti ono što oni žele, a mnogi od njih žele na kraju krajeva i povratak u Republiku Hrvatsku, a ima ih na čekanju ponavljam u ladicama Ministarstva unutarnjih poslova više od 20 tisuća. Što se tiče Bosne i Hercegovine, točno da je odbor, evo točno godinu dana raspravljao o ovoj materiji. I što sad? Očito se bliže izbori, kada nakon godinu dana stavljamo i deklaraciju ćemo i strategiju sad pred izbore raditi, i reći ćemo kako se eto brinemo o Hrvatima Bosne i Hercegovine. Zbog čega, kada je odbor to u listopadu dostavio Vladi, nije odmah išlo u ovu proceduru, saborsku? Ne. Sad ide. Sad ćemo mi opet iskazivati silnu ljubav itd., i ono što bi brigu i ne znam ni ja što ne. Moramo biti i raditi, kao kad izbori prođu. Prvi dan poslije izbora je odmah počinje nova kampanja. Tako i za Hrvate u dijaspori, i tako za Hrvate u Bosni i Hercegovini, i tako za nacionalne hrvatske manjine u Crnoj Gori, Srbiji itd., moramo brinuti gotovo da kažem i bdjeti svakodnevno. Mene ne zadovoljava formulacija u kojoj govori da se osigurava puna jednakopravnost, konstitutivnost i suverenost Hrvata u Bosni i Hercegovini. Hrvatska Vlada mora biti jasna što to znači, je li to temeljeno na dakle onoj nepravdi Daytonskog sporazuma ili nešto novo što bi Hrvatima to osiguralo, dakle ili jasno plan županije u kojem bi, ili kantoni kako god hoćete, u … [[Ne razumije se.]] Bosne i Hercegovine. Dakle nešto što Hrvatska konkretno mora predložiti međunarodnoj zajednici, jer de facto je Bosna i Hercegovina ipak nekakav … [[Ne razumije se.]] u smislu toga. Dakle Hrvatska mora izraziti svoj stav, hrvatska Vlada. Odbor ga ima, da se razumijemo, da me krivo Bagarić ne shvati, ali mora Hrvatska imati svoju politiku prema Hrvatima u Bosni i Hercegovini, jasno i glasno. Dakle mora osigurati održiv i kvalitetan opstanak Hrvata u Bosni i Hercegovini, i povratak onih koji to žele, jer je Huška govorio da mu se javio iz Pakraca netko tko neće … [[Ne razumije se.]] Neće, neće, Bože moj. Prema tome, to je zadatak hrvatske Vlade, ali ne sad samo pred izbore, nego sve ove, svih ovih 7 godina, … [[Ne razumije se.]] , i za vrijeme vladavine SDP-a, dakle prema Ustavu imamo i moramo voditi brigu o Hrvatima izvan Hrvatske. Hvala lijepo.
Hvala. U ime kluba SDP-a, zaključno uvažena kolegica potpredsjednica Željka Antunović. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo. Dozvolite zaključno samo nekoliko rečenica o ovoj važnoj a pomalo zapostavljenoj političkoj temi u Hrvatskom saboru kao najvišoj državnoj zakonodavnoj instituciji. Naravno da treba podržati zaključke odbora, ali dosadašnje vođenje politike prema interesima Hrvata izvan Hrvatske prioritetno naravno prema interesima Hrvata izvan BiH ne zaslužuje pozitivnu i prolaznu ocjenu. Hrvatima u BiH treba pomagati na različite načine. Treba učiniti sve da im se otvori prostor da svojim snagama unutar BiH na pravi način zaštite svoje kulturne, obrazovne i sve druge interese. Međutim, postoji i politički interesi Hrvata izvan Hrvatske, opet naglašavam posebna pozicija pripada Hrvatima izvan Hrvatske u BiH, prema kojima nije dovoljna samo potpora i pomoć iz RH. Hrvatska vlada je dosad trebala i svaka buduća hrvatska Vlada morat će imati posebnu politiku prema zemljama u susjedstvu, posebno prema BiH i posebno prema BiH iz perspektive da u BiH živi hrvatska zajednica kao ravnopravna zajednica i da je BiH između ostaloga i država hrvatskog naroda. Nije samo RH država hrvatskog naroda nego i BiH. Tu mora postojati, a izostao je nažalost dosad usprkos brojnim glasovima koji su se čuli o velikoj brizi za Hrvate u BiH. Tu mora postojati sustavna politika koja je dosad izostala i koja mora biti jedna od važnih ili najvažnijih vanjsko-političkih politika RH, odnosno Hrvatske države i hrvatske Vlade prema nama susjednoj zemlji i prema građanima te zemlje. Ja pamtim kako samo 2000. godine kao potpredsjednica jedne od hrvatskih vlada prvi put došla u BiH u službeni posjet i kako su mi tamo građani u jednoj javnoj emisiji poručili sljedeće: "Molimo vas nemojte nam pomagati kao što nam je pomagao Ljubo Česić Rojs". To je jedna sličica i metafora koja jasno pokazuje što Hrvati u BiH očekuju od Hrvatske države, a što ne podržavaju makar to bila i takva pomoć. Budimo ozbiljni, nitko nema monopol, nijedna politička stranka nema monopol, brige ili nebrige o Hrvatima izvan Hrvatske. Budimo odgovorni i napravimo konačno ne samo strategiju pomoći nego politiku prema BiH kao susjednoj zemlji koja istovremeno predstavlja i državu Hrvata, odnosno hrvatskog naroda.
Hvala lijepo kolegice. U ime predlagatelja zaključno uvaženi kolega Ivan Bagarić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Zahvaljujem se svim kolegicama i kolegama koji su raspravljali, osobito dakako onima koji su dali potporu ovoj inicijativi, dali su je svi, svima se zahvaljujem. Zahvaljujem se također Vladi RH i ovdje nazočnom gospodinu Barišiću ispred Ministarstva vanjskih poslova koji su u kontinuitetu uz Hrvate izvan RH osobito one u BiH i sve vlade HDZ-a od rata na ovamo su to bili. Prema tome, nemojmo skretati s teme i nije potrebno sada ulaziti u predizborno vrijeme na ovaj način. Od nekih kolega se to moglo čuti i optuživati čak Vladu da sad donosi ovo kao tobože u ime nekakve predizborne aktivnosti. Pa da je to tako ja sam predsjednik odbora, član sam HDZ-a, onda ne bih poslao u proceduru prijedloge ovih zaključaka onda kad sam ih poslao nego bih s tim manipulirali, kako netko misli. Dakle, Bogu hvala to nije tako, ovo je iskrena nakana i odbora i Vlade RH i Vlada je daleko već odmakla u izradi strategije. Ne radi se o tome da će sada ne znam kao iz rukava izvaditi je ovdje pred izbore nego će je staviti na Sabor gdje se očekuje i Vlada očekuje puni konsenzus o tom važnom dokumentu za Hrvate izvan RH. Ja bih još samo nekoliko rečenica, dopustite mi. Ne radi se o ničem novom, nije ovo naša topla voda kao što su se neki ovdje čudili zbog čega zakon i ne znam što, ovakve dokumente ili slične imaju i Slovenija i Mađarska i Srbija i Irska i Rusija i Slovačka i Izrael i brojni drugi. I donosili su ih, od ovih koji su članice EU, uglavnom neposredno pred ulazak u EU ili neposredno nakon ulaska u EU. Zašto? Pa zato što se mijenja, posve se mijenja okolnost. Dakle, ulazak države u novu integraciju europsku, u ovom slučaju u EU Hrvatske otvara mnogostruke mogućnosti suradnje s dijelovima vlastitog naroda koji će se također jednim dijelom naći u toj zajednici ili će ostati negdje drugdje. Međutim, bit će mu pristup Hrvatskoj sutra članice EU otvoren i posve su to neke druge osnove. Kad je u pitanju strategija o kojoj smo ovdje govorili i zakon, suština jest u tome da se preustroje postojeće institucije. Dakle, upravo da se one prilagode tom novom vremenu. Dakle, ovo je novo vrijeme, novi izazov, nove mogućnosti. Prema tome, postojeće institucije i Hrvatska matica iseljenika i samostalna služba na čelu koje je gospodin Barišić i mnoge druge institucije bi trebale još doživjeti preustroj na način da to bude jedno tijelo, krovno tijelo vezano za skrb o Hrvatima izvan Hrvatske i da se svi novci, svaka kuna i lipa potpore Hrvatima izvan Hrvatske, iako je ja mislim pogrešno ovdje govoriti pomoć jer se radi o obostranom interesu. Na koncu konaca Hrvatska nekima na taj način vraća dug, a s druge strane otvara perspektive i vlastitog razvoja. Dakle, na taj bi se način koordinirano s jednog mjesta radilo na projektima od interesa sviju na svim poljima. Dakle, nije samo stvar kulture, obrazovanja itd., nego je pitanje gospodarstva i puno tog. Tim prijedlogom je predviđeno i organiziranje tzv. savjeta Vlade RH koga bi pored, dakle mi imamo ovdje zastupnike u Saboru, imat ćemo i ubuduće, dakle Hrvata izvan Hrvatske, ali je vrlo važno da i Vlada Republike Hrvatske ubuduće ima i Savjet Vlade za Hrvate izvan Hrvatske. U taj savjet bi ušli predstavnici, i ući će, predstavnici recimo pojedine nacionalne manjine, hrvatske nacionalne manjine iz europskih zemalja. Dakle, prvi čovjek Hrvata iz Crne Gore, prvi čovjek Hrvata iz Mađarske, predsjednik Hrvatskog svjetskog kongresa, član Hrvatskih katoličkih misija itd. I ti bi ljudi jednom ili dva puta raspravljali u hrvatskoj Vladi o pitanjima Hrvata izvan Hrvatske i na određen način bi utjecali gotovo redovito na promjene i analizirali stanje. Zakon je preduvjet ostvarivanja svega ovoga o čemu govorimo bez zakona nema instrumenta provedbe. Prema tome, Vlada je prihvatila, u odluci Vlade ja sam doista zahvala gospođi Jadranki Kosor koja je bila na našem odboru, na tematskoj našoj sjednici, gdje je izgovorila riječi "Vlada prihvaća strategiju i zakon i donijet će ga kao takve". Vrlo je važno da to krovno tijelo koje će sutradan biti, jednom godišnje Saboru ovdje podnese Izvješće o stanju Hrvata izvan Hrvatske. MI do sada nismo imali tu priliku, niti tu mogućnost, čak nismo imali niti statutarnu niti nikakvu drugu, tek organiziranje Odbora za Hrvate izvan Republike Hrvatske i postavljanjem tog pitanja u žižu, dakle nismo stavili pitanje povratka useljeništva kao broj 1. upravo iz razloga koje smo čuli ovdje, neki ljudi ne žele se vratiti. Za mnoge naše ljude iz svijeta mi ne želimo da se vrate, gdje da se vrate, Hrvati u Mađarskoj žive već stoljećima, nama je u interesu da žive u Mađarskoj i da se dobro osjećaju. Hrvati u Crnoj gori, a da ne govorimo o Hrvatima u Bosni i Hercegovini. Prema tome, jednom godišnje bi to tijelo državne uprave, zvalo se ono ovako ili onako, ja bih bio najsretniji da to bude Ministarstvo. Naime, Srbija ima Ministarstvo za dijasporu odnosno za okolne zemlje. Kada je u pitanju dijaspora kazao sam na razini gospodarske suradnje, i na razini suradnje znanstvene, stručne i svake druge, očuvanje jezika, kulture i u dijaspori doživljavamo sve naše ljude bez obzira jesu li rođeni u Hrvatskoj ili su rođeni u svijetu ali tamo žive ili druge, treće generacije ljude koji imaju osjećaj pripadnosti narodu. Kada je u pitanju Hrvatska nacionalna manjina u Europskim zemljama, pa to je suština da Hrvatska uspije sa ovim instrumentom i uz potporu ovog Sabora, pa kaže se što to Vlada sada čini, upravo čini ovo što govorim i očekuje od Sabora potporu da može još cjelovitije provoditi tu politiku da se izbori za punu jednakopravnost Hrvatske nacionalne manjine u Europskim zemljama. Bili su mi nedavno tu Hrvati iz Crne Gore koji su govorili o potrebi da se izbore, da izbornim zakonom u Crnoj Gori imaju jednog predstavnika Hrvati u parlamentu Crne gore. Pazite, Hrvati su tamo ostali na ostatcima ostataka, a u isto vrijeme baštine gotovo 70% kulturne baštine Crne Gore. Dakle, to je jedan specifikum gdje druge manjine svojim brojem jamče svog zastupnika u parlamentu Crne Gore. Međutim, Hrvati su doista posebnost zbog tako malog broja, a tako velikog doprinosa Crnoj Gori i u interesu je Republike Hrvatske da oni to tamo postignu. MI vjerujemo da je u interesu Crne gore. Također bili su ovdje ljudi koji su nam govorili o tome kako Hrvatske tvrtke koje rade u Crnoj Gori ni najmanje nemaju obzira niti osjećaja prema tamošnjim Hrvatima, dok Slovenci u svom Zakonu o Slovencima izvan Slovenije tvrtkama koje rade izvan Slovenije, a rade sa Slovencima daju poreske olakšice. Prema tome, tu postoji bezbroj mogućnosti na koji se način može stimulirati pojedinu Hrvatsku tvrtku koja radi u Crnoj Gori da izdvoji sredstva i da pomogne recimo ... koji je tamo od interesa tamošnjih Hrvata. Kada je u pitanju Bosna i Hercegovina postavlja se pitanje kako će se Hrvatska izboriti za jednakopravnost Hrvatskog naroda. Hrvatska može dati svoj doprinos, ne može Hrvatska presudno utjecati. Prije svega tamošnji Hrvati se moraju izboriti za to pitanje, dakle mi Hrvati u Bosni i Hercegovini se moramo izboriti za tu Ustavom zajamčenu i vitalno važnu stvar. I zapravo odavde, potpora onim strankama u Bosni i Hercegovini Hrvatskim koje su postigli politički konsenzus oko tog pitanja, i koje hoće nastupiti jedinstveno na tom polju i koje neće ići ispod razine pune jednakopravnosti, što uključuje ako jedan narod ima jednu razinu vlasti i jamstvo svog opstanka onda to imaju pravo imati svi narodi tamo. Ako jedan narod ima entitet onda ga ima pravo imati svaki narod, i od toga ispod toga se ne može ići jer se ne može jamčiti tamošnjim Hrvatima puna jednakopravnost. Također Hrvati izvan Republike Hrvatske su i s tim zaključujem, velika mogućnost i velika snaga i interes Republike Hrvatske i sami po sebi su to. Kada je u pitanju Bosna i Hercegovina još jedanput Hrvatskoj je u interesu što skorija Europska integracija Bosne i Hercegovine jer je to interes Hrvata u Bosni i Hercegovini i interes Republike Hrvatske. Zaključio bih s jednom poslovicom koju sam izgovorio, a pročitao sam je neposredno prije našeg Odbora, i jako mi se sviđa i mislim da je vrlo simbolično. "Plodovi naše budućnosti", tako je netko napisao "su u cvjetovima sadašnjosti". Prema tome, dajemo svi svoju doprinos, učinimo ono što moramo kako bi sutra imali svi veću korist od ovog o čemu govorimo i Hrvatska i Hrvati izvan Republike Hrvatske. Hvala lijepa još jedanput.
Hvala lijepo. Ovime smo iscrpili sve prijave za raspravu i zaključnu riječ. Glasovat ćemo kada za to budu uvjeti. Sada dajem podnevnu pauzu do 15 sati a započet ćemo sa točkom 26. to je Prijedlog zakona o dopuni Zakona o Državnim maticama, prvo čitanje, P.z. br. 515. Hvala lijepo.
11. Prijedlog zaključaka vezanih za suradnju Republike Hrvatske sa Hrvatima izvan Republike Hrvatske u skladu sa prijedlogom Odbora i mišljenje Vlade Republike Hrvatske, dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se prijedlog zaključaka vezanih za suradnju Republike Hrvatske sa Hrvatima izvan Republike Hrvatske. Molim uključimo se i molim glasovati. Rezultat. SA 101 glasom za, 2 suzdržana i 1 protiv prihvaćen predloženi Zaključak u tekstu kako ga je predložio Odbor za Hrvate izvan Republike Hrvatske.
I zato ja predlažem da mi krenemo na najavljenu točku dnevnoga reda, a to je - Prijedlog zakona o dopuni Zakona o državnim maticama, prvo čitanje, P.Z. br. 515 Predlagatelj je Klub zastupnika SDP-a. Klub zastupnika predložio je ovaj akt na temelju članka 84. Ustava Republike Hrvatske i članka 129. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Primili smo ga poštom. Određuju se odredbe Poslovnika za prvo čitanje. Imamo dostavljeno mišljenje Vlade. Proveli su raspravu dva odbora i to za zakonodavstvo i za unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvještaj odbora smo također primili. Za predstavnike predlagatelja, jedan od predstavnika predlagatelja naveden je i uvaženi zastupnik kolega Šime Lučin. Vidim daj on već ovdje i ja mu dajem riječ. Izvolite, kolega Lučin.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Cijenjene kolege, moram priznat da sam iznenađen, iako je bilo naznaka da mijenjamo dnevni red, ali negdje prije par sati mi je rečeno da se spremim za raspravu o izvješću ministra unutarnjih poslova. Očito nam je ova sudbina da o tom izvješću nećemo raspravljat. Ja spadam u one koje to ne bi dovodio u vezi sa skidanjem imuniteta zastupnika Sanadera jer smo imali prilike o tome dosta ranije raspravljat, a ja se nadam da ćemo možda o tome sutra raspravljat jer ja ne vjerujem da se itko treba bojat, pogotovo gospoda iz Ministarstva unutarnjih poslova, iz Policije da ih netko pita da li su oni recimo pustili da eventualno zastupnik Sanader napusti zemlju. Obzirom da smo se danas igrali ova hopa-hopa zečjih ovih skokova i to moram dat primjedbu Predsjedništvu Sabora da mi zastupnici ne znamo kako dnevni red je složen i kako će ići. Danas smo preskočili nekih 15-tak točaka dnevnog reda i jednostavno bilo bi dobro da barem ujutro prije početka rasprave dobijemo raspored za taj dan, ali dobro. Slažem se s kolegom Pupovcem, gdje je, otišao je, da ne znam koliko smisla ima sada razgovarat o bilo kakvoj temi ma koliko ona značajna bila obzirom na priču koju smo otvorili u prethodnoj točci. Ali dobro. Vraćam se na zakon koji je već nekoliko mjeseci u Hrvatskom saboru. Riječ je o vrlo kratkom i da tako kažem jasnom zakonu. Dakle, ovim prijedlogom mijenjamo i predlažemo da se promijeni svega nekoliko članaka u Zakonu o državnim maticama tim prije što je ovaj Zakon donesen '93. godine i zapravo ima niz podzakonskih akata i naputaka koji su po nama i našim ocjenama na određeni način zastarjeli. Zašto? Jer u međuvremenu dobili smo niz zakona pa evo da spomenem samo jedan i Zakon o diskriminaciji koji je relativno mlad zakon i zapravo mi sad imamo situaciju da nam je cijeli niz zakona na određeni način, dakle ispod ustavne razine ali čak i ispod nekakvih zakonskih akata i nije usaglašen sa zakonskim aktima koji su na snazi. Dakle, neću spominjati ni Ustav članak 35., ni članak 62. a ne mislim spominjat čak ni europske konvencije o ljudskim pravima itd. itd. što vjerujem da vi svi skupa znate. Dakle, svega nekoliko riječi. U ovom Zakonu predlažemo sljedeće. Dakle, postoji jedna skupina hrvatskih građana, to su tzv. transrodne osobe koje zapravo doživljavaju jedan oblik diskriminacije u situacijama dakle kad im je u maticama navedeno da su promijenili spol. Obzirom da Hrvatska država na žalost ne polaže dovoljno računa na zaštitu privatnosti i osobnih podataka jednostavno posebno te osobe dovedene su u situaciju da u knjigama stoje da su promijenili spol. I jednostavno zbog toga u različitim situacijama trpe diskriminaciju, odnosno izloženi su različitim da ne kažem i vrijeđanjima i omalovažavanjima itd. itd. Dakle, mi predlažemo da se u ova tri, odnosno četiri članka omogući da se iz matice, iz knjige matica ne vidi da je riječ o osobama koje su promijenile spol. To vam je posebno osjetljivo kada je riječ o djeci. Znam, netko može reći da se radi o svega nekoliko stotina ljudi možda ne čak i toliko i da to nije važan zakon. Međutim, mi mislimo da kad je riječ o ljudskim pravima bilo da je riječ o 50, 500 ili 50000 ljudi da o svakom čovjeku i njegovim pravima treba voditi računa. I zapravo što se spuštamo na te ugroženije razine odnosno grupe pokazujemo svoj senzibilitet i svoj stav prema razini ljudskih prava. Dakle, jednostavan zakon. Vjerujem da će svi oni kojima je stalo do ljudskih prava i do zaštite svih osoba pa bile one i transrodne zapravo podržat prijedlog ovog Zakona tim prije što ovaj Zakon kao što sam rekao nije mijenjan od '93. Netko može kazati, pa da ali tamo u naputcima a to ne stoji u temeljnom spisu nego u naputcima, ali nema veze. Očito je da nije dobro da se to vidi iz predmetnih knjiga. Evo samo toliko. Ja molim sve zastupnike obzirom da je riječ o zakonu koji se tiče temeljnih ljudskih prava da ovaj Zakon podrže jer time podržavaju i afirmiraju i hrvatski Ustav i Europsku konvenciju o ljudskim pravima. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolega Lučin. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Prelazimo onda na raspravu po klubovima. Klub zastupnika HDZ-a, uvaženi kolega zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite kolega.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažene kolegice i kolege. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice ne podupire Prijedlog zakona o dopunama Zakona o državnim maticama. Naime, mišljenja smo da je prijedlog zakona neutemeljen i neprovediv te bi mogao imati za posljedicu čitav niz i zloupotreba, nejasnoća i nedorečenosti. U prvom redu tu mislim na dvije osnovne stvari, a to je mogućnost manipulacije ili manipuliranja identitetom. I druga stvar koja se može dogoditi u smislu zlouporabe tzv. skrivanje identiteta. Naime, vrste i sadržaji isprava koje se izdaju iz državnih matica propisana su Pravilnikom o obrascima državnih matica, registru, izvacima i potvrdama koje se izdaju na temelju državnih matica. Iz državnih matica izdaje se vrše vrsta isprava a ovisno o zahtjevima građana i namjeni njihovog korištenja u ostvarivanju određenih prava. Primjera radi, iz matice rođenih izdaju se tri vrste isprava. Dakle, i izvadak iz matice rođenih i rodni list i potvrda o rođenju. Navedene vrste isprava imaju istu dokaznu snagu uz naravno onu razliku u načinu kako se ti podaci na njima iskazuju. Jedan od prijedloga u samom zakonu, dakle u prijedlogu ovog Zakona jest da se zakonodavna promjena treba odnositi na osobe koje nisu promijenile spol ali već doslovce uz ovu formulaciju dulje vrijeme žive u drugom rodnom identitetu, imaju vanjska fizička obilježja drugog spola. To bi uistinu predstavljalo mogućnost krivotvorenja samih činjenica koje mogu dovesti do manipuliranja identitetom u tom smislu. Nadalje, prijedlogom bi se omogućilo dakle ili moglo bi doći do zlouporabe u svim onim situacijama ukoliko bi se i prije medicinske operacije i promjene spola omogućila promjena osobnih dokumenata od strane osoba koje nisu transeksualne orijentacije. Dakle, ponavljam koje nisu te osobe a sa ciljem skrivanja identiteta. Kada se svemu ovome dakle pridoda i činjenica da u hrvatskom zakonodavstvu uistinu ne postoji propis koji uređuje medicinske i pravne pretpostavke za operativnim zahvatom promjeni spola pa slijedom toga promjenu spola može tražiti i osoba koja je u braku, odnosno ne samo da je u braku nego koja je i roditelj predmetni prijedlog zakona i u tom smislu se apsolutno ne može podržati. Zaključno Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice u tom smislu ne podupire ovaj prijedlog zakona. Dakle, iz razloga što je on u izvjesnom, ne u izvjesnom smislu nego sasvim sigurno u ovim stvarima i neprovediv, a u pojedinim situacijama sasvim sigurno izazvao puno, puno nejasnoća, nedorečenosti koje bi trebalo sasvim sigurno i izbjeći i ne omogućiti da se temeljem propisa do takvih situacija dođe. Shodno svemu izloženom Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice ne podupire ovaj prijedlog zakona. Hvala.
Hvala. Ispravak navoda, javio se uvaženi kolega Šime Lučin. Izvolite kolega.
… [[Govornik naknadno uključen.]] da ovaj zakon i pretpostavlja, a dakle i promjenu podataka u matici za osobe koje spremaju promijeniti spol. Zaboravio je dodati uz cjelovitu liječničku dokumentaciju, jer nije moguće spol promijeniti ovako, dakle pucketanjem prsta, to je proces, i tko nešto o tome zna, tko je nešto o tome pročitao bilo kakvu dokumentaciju, bilo kakvo liječničko ili stručno mišljenje vidjet će da to traje godinama i godinama, da je zapravo operacijski zahvat posljednji. Prema tome ovo je nekakav standard koji postoji u nekim europskim zemljama.
Hvala lijepo. Nema više prijava klubova, prelazimo na pojedinačnu. Uvaženi kolega Ivo Grbić. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Predloženim Zakonom o dopunama Zakona o državnim maticama, koji je podnio Klub zastupnika SDP-a, predlaže se da kod transrodnih osoba koje su promijenile spol ili posjeduju odgovarajuću medicinsku dokumentaciju, da žive u drugom rodnom identitetu posljednje dvije godine ili neovisno o navedenom posjeduju odgovarajuću medicinsku dokumentaciju i mišljenje liječnika specijalista opravdanosti promjene podataka o spolu u javnim ispravama u maticu rođenih upisuju se novi podaci o spolu kao temeljni upis. Nadalje, kod transrodnih osoba koji mijenjaju ime, u skladu sa svojim rodnim identitetom predlaže se da se podaci o novom imenu upisuju također kao temeljni upis. Isto tako predlaže se da se činjenice promjene spola i imena transrodnih osoba koje su nastale nakon izvršenog temeljnog upisa, a kojima se mijenja temeljni upis neće smatrati naknadnim upisom i bilješkom, te da se u izvatku iz matice rođenih ne iskazuju podaci o promjeni spola i imena kada se radi o transrodnih osobama. Uvažavajući mišljenje Vlade Republike Hrvatske, a sukladno postojećim propisima ističem da se potvrda o rođenju izdaje na temelju matice rođenih, i sadrži posljednje važeće podatke upisane u maticu rođenih bez bilješki podataka o izvršenim prethodnim promjenama i vremenu njihova nastanka, a sve u cilju zaštite osobnog i obiteljskog života, dostojanstva, ugleda i časti osoba, te radi onemogućavanja bilo kakvog oblika diskriminacije. Svakako da osoba koja je promijenila spol i ime, a o čemu postoje bilješke u njenoj matici rođenih može zatražiti potvrdu o rođenju na koji se ne iskazuje bilješke o izvršenim promjenama, već se promijenjeni podaci odmah iskazuju u za to predviđenim rubrikama na ispravi. Na ovaj način štiti se osobni status osobe i njihovi osobni podaci, koji ne moraju biti poznati širem krugu osoba, te se time osoba u potpunosti zaštićuje od bilo kojeg oblika diskriminacije, poniženja ili zgražanja. Omogućavanje da se zakonodavna promjena treba odnositi i na osobe koje nisu promijenile spol, ali već dulje vrijeme žive u drugom rodnom identitetu imaju vanjska fizička obilježja drugog spola, bilo bi zapostavljanje stvarnih činjenica koje mogu dovesti i do manipulacije identitetom čime se stvara pravna nesigurnost unutar odnosa u društvenoj zajednici, a isto tako omogućila bi se zlouporaba. Ukoliko bi se i prije medicinske operacije promjene spola omogućila promjena osobnih dokumenata od strane osoba koje nisu transrodne orijentacije, a s ciljem skrivanja identiteta. Radi navedenog ne podržavam Prijedlog Zakona o dopunama Zakona o državnim maticama. Hvala.
Hvala. Ima jedna, jednu prijavu replike, Emil Tomljanović kolega. Izvolite kolega zastupniče.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče. Pa uvaženog kolegu bi replicirao u onom dijelu u kojem se on u svojoj raspravi osvrnuo na promjenu spola u smislu na problematiku samog zakona. Naime kad sam govorio u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice i kada sam spomenuo mogućnost manipulacije identiteta, ja naravno nisam govorio niti o pravnim niti o medicinskim aspektima promjene spola, i u tom smislu i nije toliko replika vama koliko uvaženom kolegi Lučinu u određenom smislu kao predlagatelju ovoga zakona. Dakle osvrćem se i na tu konstataciju, a replika je uvaženom kolegi zbog toga što se dakle to nije odnosilo na promjenu spola, nego na vašu formulaciju, pa ću ja citirati da svima bude jasno o čemu se tu zapravo radi. Dakle radi se o osobi koja dulje vrijeme živi u drugom rodnom identitetu i ima vanjska fizička obilježja drugog spola. Pa ako ja tu nešto nisam krivo shvatio, ja vas molim gospodine Lučin da mi to pojasnite, a ja mislim da je to školski primjer mogućnosti zlouporabe zakonske odredbe u smislu manipuliranja identitetom, a logički stvarno možemo na tisuće situacija posložiti kako bi se to moglo, odnosno ovaj institut ako prođe, ja mislim da neće, kako se može u životu izmanipulirati.
Nema potrebe za odgovor. Više prijavu za pojedinačnu raspravu nema. Predstavnik predlagatelja? Ne. Zaključujem onda raspravu. Glasovat ćemo kada se za to steknu uvjeti.
12. Prijedlog zakona o dopuni Zakona o Državnim maticama, prvo čitanje, predlagatelj Klub zastupnika SDP-a. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela i mišljenja Vlade Republike Hrvatske dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o dopuni Zakona o Državnim maticama. Molim uključimo se, možemo glasovati. Rezultat. SA 74 glasa za, 2 suzdržana, 28 protiv donijet predloženi zaključak.
I idemo na iduću točku dnevnoga reda, a to je – - Prijedlog Zakona o dopuni Zakona o osobnom imenu, prvo čitanje, P.Z. br. 516 Predlagatelj Klub zastupnika SDP-a. Predložen je na temelju članka 84. Ustava. Prijedlog smo primili. Kod donošenja primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje. Vlada je dala mišljenje. Raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo i unutarnju politiku i nacionalnu sigurnost. Izvještaje odbora smo primili. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti riječ? Hoće. Uvaženi zastupnik Šime Lučin. Izvolite kolega Lučin.
Hvala lijepo. Ne znam da li znate kolegice i kolege sutra je međunarodni dan ljudskih prava. Zamislite ovaj, da smo iskoristili priliku i usvojili ovako dva benigna zakona, i da ovaj Sabor na jedan, jer to je stvarno simbolična gesta, na jednoj simboličkoj razini zapravo obilježiti taj dan. Evo mene interesira kako će ovaj Sabor sutra obilježiti međunarodni dan ljudskih prava. Stvarno me interesira. Imali smo, slušali smo i zakon o, dakle izvješće o Zakonu o diskriminaciju, suzbijanju diskriminacije, i da sad ne nabrajam, jedno izvješće, drugo izvješće, i konstatirali smo da se ljudska prava u Hrvatskoj, da su povrijeđena. Danas smo slušali izvješće našeg odbora, međutim mi nikako da na određeni način damo težinu u cijeloj ovoj priči, i da evo ako hoćete i na samoj simboličkoj razini zapravo sutra glasanjem ova 2 zakona damo doprinos Međunarodnom danu ljudskih prava. E vidite, dakle meni je drago da su se kolege pravnici neki javili, nažalost samo malo ih je zainteresirano za ovaj zakon, oni znaju kad je riječ o ljudskim pravima, ja nisam pravnik ali sam nešto o tome čitao, tzv. generacijski zakoni koji tretiraju ljudska prava. Možete li zamisliti što u današnjem vremenu znači zapravo 15 ili 18 godina zakonodavstva? To znači, znate li koliko su u 18 godina ljudska prava i standardi razine poštivanja ljudskih prava pomaknuti? Uzmite samo pregled konvencija, deklaracija i Vijeća Europe i EU pa ćete samo po tome moći pratiti koliko je to išlo naprijed. Sad je pred nama i drugi zakon, slična je materija, odnosno ista koju je pazite donesen '92. godine. Dakle, '92. godine negdje sredinom ili drugom polovinom te godine je stupio na snagu. U međuvremenu dakle možete zamisliti kako se u Hrvatskoj u ratno doba razgovaralo o ljudskim pravima. Razgovaralo se o životu, o nekim drugim, neke druge su stvari bile bitne. I sad jednostavno smo mišljenja da je došlo vrijeme da neke zakone barem u nekim djelićima koji ne iziskivaju ni veliki napor ni velike nekakve ne znam materijalne niti bilo kakve druge stvari da se mogu usvojiti. Zapravo o čemu je riječ? Dakle, ja sam mislio da ovdje ne moramo govoriti o transrodnim osobama i što to znači. I da ne moram govoriti ni o fizičkim i ovim ni onim obilježjima. Kad pitate nekoga da vam jednostavno objasni o čemu je riječ onda će vam ovako reći, u pravilu dakle osobe koje nisu prošli operacijski, dakle nisu prošli operaciju, nisu dakle taj medicinski zahvat prošli, oni će vam kazati ovako: da su to recimo muškarci zarobljeni u tijelu žene ili obrnuto. De facto to nema toliko veze sa fizičkim, ima i s tim, sa fizičkim obilježjima koliko ima sa psihičkim. Vi znate zapravo kako se, kakav je postupak do operacije? Pa kura uzimanja različitih lijekova hormonalnih itd., traju jako dugo. To je zapravo, to je ta zapravo priča o tome o čemu je ovdje riječ. Uz sve se ovdje spominje i meritorna, odnosno bitna liječnička dokumentacija. E, kad je riječ o ovom zakonu, dakle Zakonu o osobnom imenu riječ je zapravo, mijenja se samo jedan odnosno dva članka. Dakle, o čemu je riječ? Vi znate da po sadašnjem zakonu i to je zapravo toliko očit vid diskriminacije i zadiranja u privatnost bar na ovom primjeru. Dakle, sadašnjim člankom 7. propisuje se dakle da kad krene postupak izmjene imena da je zapravo onda da je obveza da se javno, odnosno na oglasnoj ploči u nekakvoj općini, gradu istakne dakle da nekakav Ivan mijenja ime u Ivana ili Ivana u Ivan nije bitno. I zapravo što se dešava? Dešava se da tih mjesec dana ili koliko već treba proći, piše tu točno da to bude javna objava, zapravo dovodimo tu osobu u nezgodan položaj. Dakle, ovim ništa drugo ne predlažemo nego sljedeće, a to je da se zapravo to ne mora vješati na oglasnu ploču i da se s osobnim podacima, da se s osobnim podacima, privatnim podacima zapravo postupa sukladno zakonu. Jer to je moj osobni, to je moj osobni podatak. Dakle, isto tako da se on ne zapisuje i da se svi kad se uzme nekakav dokument može vidjeti da je to ime promijenjeno. Netko će kazati da, ali za sudske postupke. Ne, to nije isključeno. Ako se upotrebe za sud, ako se upotrebe da se suzbiju nekakve manipulacije zakonom je predviđeno da se do tog podatka može doći. I tu ja završavam. Dakle, ni ovaj zakon ne traži nikakva sredstva, ni ovaj zakon ništa ne traži nego malo dobre čak ni ne političke nego bih se usudio kazati humane, humanitarne volje. Evo, pozivam vas još jednom ako je u onom zakonu bilo nešto sporno, bilo nešto nejasno, evo da pokušamo dati svoj mali doprinos sutrašnjem Međunarodnom danu ljudskih prava i da ovaj zakon usvojimo. Hvala lijepo.
Hvala kolega Lučin. Izvjestitelji odbora žele li riječ? Ne. Ako ne onda prelazimo na raspravu po klubovima. Klub zastupnika HDZ-a, uvažena kolegica Ana Lovrin. Izvolite kolegice Lovrin.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Sukladno mišljenju hrvatske Vlade i svih razloga tamo navedenih klub HDZ-a neće podržati prijedlog Zakona o osobnom imenu, o izmjeni i dopuni Zakona o osobnom imenu. Slažem se sa kolegom Lučinom da je zaštita ljudskih prava od '92. godine do danas itekako napredovala. I ja čestitam sutrašnji Dan ljudskih prava svim građanima, a i svima onima koji se za njih sustavno bore. Ali, u želji da bismo pomogli jednoj skupini građana, u ovom slučaju skupini građana za koju smatramo da je ranjivija od drugih, ne smijemo pri tome dovoditi u neravnopravni položaj sve druge građane, a niti smijemo zaboraviti na sve druge sastavnice uređene države i pravnog sustava. Naime, o čemu se radi? Ovim prijedlogom, ja bih rekla za dopunu Zakona o osobnom imenu, zapravo se predlaže dopuna jednog članka koji inače regulira promjenu osobnoga imena. Naime, Zakonom o osobnom imenu u članku 7. utvrđeno je pravo i postupak promjene osobnoga imena. Ovom dopunom zakona se predlaže jedan novi članak 7a koji kaže da se taj članak 7. neće odnositi u slučaju zahtjeva za promjenu imena transrodne osobe. E pa sad ja bih rekla, kaže kolega da je to benigni zakon, nije nijedan, nijedan zakon nije benigni i svaki je važan, ali ako se i htjelo postići ovo što mislim da se htjelo onda je trebalo da tako kažem zagrabiti malo dublje u ovaj zakon jer još uvijek će vam ostati odredbe članka 8. itd., Zakona o osobnom imenu koji onda govori također recimo da promjena osobnog imena će se odobriti u slučaju kad tijelo utvrdi opravdanost pa se neće odobriti osobi protiv koje se vodi kazneni postupak itd., što znači da ta transrodna osoba i tako neće moći promijeniti ime ukoliko se ovi drugi uvjeti ne ispune pa će sad biti pitanje kako će ta osoba transrodna morati u nekim slučajevima funkcionirati pod starim imenom, u nekim pod novim. Dakle, tu treba naglasiti da za razliku od određivanja osobnog imena koje je slobodno za dijete određuju ime roditelji suglasno ili staratelji do 10 godina starosti djeteta, nakon toga uz suglasnost djeteta. Dakle, promjena osobnog imena nije slobodna volja već se odobrava u upravnom postupku i upravni aktom pod određenim uvjetima. Zašto je to bitno? Ne zaboravimo ime i prezime, dakle građanin je ne samo da ima pravo nego ima i dužnost koristiti se svojim imenom i prezimenom. Ime i prezime je identifikacija osobe. Identitet osobe je nužan uvjet za ostvarivanje osobnih prava i dužnosti. Dakle, mora se na neki način znati da je osoba koja se nekada zvala nekako se sada više ne zove tako, ali ona nosi iste obveze, ista prava kao što ih je nosila i prije. Možemo razmišljati da li je najpraviji način da se to oglašava na oglasnu ploču itd. ali javnost i drugi ljudi jer svaka sloboda po našem Ustavu ali i po općim principima svaka sloboda ograničena je samo slobodom drugih pravima i slobodom drugih ljudi, ali može biti ograničena samo zakonom. Dakle radi toga da bi netko drugi tko je u odnosu na tu neku osobu imao neka prava od nje crpio prava ili imao pravo potraživati od nje nešto ili očekivati od nje nešto, on mora na neki način znati da se ta osoba se više ne identificira tim imenom i prezimenom nego nekim drugim imenom i prezimenom pa također i tijela državna tijela koja će to možda i doznati, ali ne osoba koja će kod tih državnih tijela ili sudova tražiti neko pravo u odnosu na tu osobu. Dakle, upravo u odnosu na taj dokaz identiteta imenom i prezimenom, treba učiniti u ovom zakonu sve jer se to tiče i prava trećih osoba da se spriječi manipulacija i da se spriječi zloporaba na promjenu osobnog imena. No, evo i sama Vlada u svome očitovanju kaže naravno ja tu nipošto ne želim dvojiti o zaštiti svih osoba, o zaštiti njihovih ustavnih prava u slučaju promjene osobnog imena na njegovo ustavno pravo na zaštitu osobnog i obiteljskog života, dostojanstvo, ugled i čast. I Vlada također u svom očitovanju navodi da je u toj višegodišnjoj primjeni zakona od '92. godine uočena nesvrsishodnost svih odredaba članka 7. i nekih drugih odredaba. I stoga Vlada kaže da će jednu sustavnu izmjenu i dopunu Zakona o osobnom imenu, a ja bih predložila jedan sasvim novi zakon gdje će onda voditi računa i ovim osobama i o svim drugim ranjivim skupinama i o svim ljudima o zaštiti njihovih ustavnih prava. I možda vam se sada čini evo ovdje piše u očitovanju Vlade sa početka godine, da će do kraja godine taj zakon biti predložen. I ja sam dobila i u ministarstvu očitovanja da će to vrlo brzo doći pred Vladu novi Zakon o osobnom imenu. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolegice Lovrin. Drugih klubova nema prijavljenih. Imamo jednu pojedinačnu prijavu za raspravu. Uvaženi kolega Ivo Grbić. Izvolite kolega.
Hvala. Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani državni tajniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Predloženi zakon o dopuni Zakona o osobnom imenu koji je podnio Klub zastupnika SDP-a predlaže se da se članak 7. važećeg Zakona o osobnom imenu kojim je propisan postupak o zahtjevu o promjeni osobnog imena ne primjenjuje ukoliko se radi o zahtjevu radi promjene imena transferne osobe koja je predočila odgovarajuću medicinsku dokumentaciju. Uvažavajući mišljenje Vlade Republike Hrvatske da će Hrvatskom saboru dostaviti Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o osobnom imenu kojim će između ostalog biti predloženo i brisanje dosadašnje odredbe članka 7. Zakona radi zaštite svih osoba koje traže promjenu osobnog imena odnosno zaštite njihovih ustavnih prava na osobni i obiteljski život, dostojanstvo, ugled i čast. Na taj način omogućit će se da se dosljedno primjenjuje članak 14. stavak 2. Ustava Republike Hrvatske da su svi pred zakonom jednaki. Svakako za očekivati je da će ovakvim izmjenama i dopunama Zakona o osobnom imenu biti obuhvaćena i zaštićena prava transrodnih osoba uvažavajući njihov status i položaj u društvu. Radi navedenog ne podržavam Prijedlog zakona o dopuni Zakona o osobnom imenu.
Hvala lijepo. Uvažena kolegica Bonačić javila se za repliku. Izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Kolega govorili ste o zaštiti osobnog imena odnosno da čekamo još izmjene ovog zakona. Ja bih ovdje rekla par rečenica i upitala bih, naime dobila sam od iseljenika nekakve upite. Radi se o problemu uz provedbu Zakona o osobnom imenu odnosno o različitosti pisanja prizemna od dvije riječi na domovnici, osobnoj iskaznici, izvatku iz matične knjige rođenih, da li je to sa crticom ili bez crtice. Odnosno pita se da li je sukladno zakonu može li se ime od više riječi biti spojeni sa crticom? To je jedno pitanje. A drugo pitanje isto tako da li je sukladno zakonu da uz prezime bračnog druga koji nekada ima više prezimena može se staviti i naravno svoje prezime, a po zakonu piše da može biti samo dvije riječi. A ja ću citirati zakon. To je znači članak 2. u zadnjem stavku stoji "Ime i prezime kojim se osoba služi u pravnom prometu može sadržavati svako za sebe najviše dvije riječi". Pa MUP zbog tog od hrvatskih državljana koji u prezimenu imaju više riječi traži da se odluče kojim se dijelom prezimena žele služiti u pravnom prometu. I sada se zbog toga neki hrvatski državljani prisiljeni su izostaviti dio prezimena na hrvatskoj iskaznici, to im naravno stvara probleme na granici kada se pojave kroz npr. s njemačkom vozačkom dozvolom i hrvatskom iskaznicom, jer na njemačkoj vozačkoj dozvoli imaju puno prezime dozvoljeno, a na hrvatskoj iskaznici prezime za pravni promet. Evo to je jedno pitanje koje postavljaju u biti naši iseljenici i nemaju odgovor na ovo. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Odgovor na repliku kolega Grbić.
Poštovana kolegice vi ste postavili pitanje koje nije tema ove rasprave, jer isključivo ovdje raspravljamo o vašem prijedlogu jer su točno taksativno navedeni članci koji se trebaju mijenjati. Svakako pretpostavljam da će, evo tu je u ime predlagatelja državni tajnik, kada bude Vlada predložila ovaj … [[Govornik se ne razumije.]] da će svakako sve ono dosad šta je bilo propušteno ili šta se osjetilo da treba mijenjat da će svakako to promijenit. Hvala.
U ime predlagatelja kolega Lučin, izvolite.
Hvala lijepo. Moram priznat da sam iznenađen ovako velikim interesom za raspravu o jednom bitnom po meni zakonu, jer kad je riječ o ljudskim pravima onda se stvari prepoznaju zapravo na ovim malim osobnim pojedinačnim slučajevima. I dok mi razinu ljudskih prava i zapravo ljudska prava kao takva ne počnemo vezivati za osobu, jednu osobu, dakle za konkretne stvari mislim da nećemo daleko otići. Ja mislim zapravo da se ovdje nije zapravo razumjelo uopće o čemu je riječ. Dakle, nekakve formalne stvari koje su se pokušale obrazložit da ovaj zakon nije ni ovo ni ono zapravo ne stoje. Jer pazite, ja ne razumijem zašto bilo tko u ovo doba tehnologije, kompjutera, interneta, zašto b ilo tko pazite na oglasnoj ploči, hej, pa to još od Austrije je ostalo. To je od Austrije ostalo da vi morate na oglasnoj ploči u nekakvoj općini nešto u predvorju napisat. To ja moram priznat to, ja ne razumije. Pa valjda se zna kako u ovoj zemlji kad dođe do promjena nekakve osobne identifikacije zapravo kako se to, objavom u Narodne novine, na Internet itd., itd. Međutim, pitanje je i meni nije jasno, pitanje je što se nekog drugog građanina tiče promjena mog imena. Građanina… … [[Upadica se ne razumije.]] E vidite, tu se ja i vi razlikujemo. Tu vi ne razumijete sadržaj i suštinu ljudskih prava. Ne govorimo o institucijama, ne govorimo o pravosuđu, govorimo o nečem drugom. E vidite, za mene je privatnost i nepovredivost doma svetinja i tu svetinju ja dok budem mogao neću dopustit nikome pa ni državi da mi je narušava. I tu se mi razlikujemo. Vidite, to je zapravo bit i suština ljudskih prava. Pazite, obrazloženje koje nam je Vlada poslala ma to nije vrijedno komentara. Da nešto se radi, godina dana, pa ako ste imali te intencije mislim šta to niste napravili. Pa nisu samo problem ova dva zakona. U hrvatskoj ima još niz zakona, od Zakona o državljanstvu pa nadalje, zapravo koje je vrijeme pregazilo. Dakle, kolegice i kolege, zahvaljujem na ovako iscrpnoj diskusiji, mislim svega dva diskutanta, odnosno jedan diskutant i dva kluba, jedan klub dva puta. Ja mogu samo konstatirat sljedeće, da sam tužan jer mi se čini da se ne razumije nešto u što se kad smo u prilici svi zaklinjemo. A kad smo u prilici nešto popravit onda ne može, ne ide. Zašto, zato jer je problem nekakva oglasna ploča. E ne vjerujem da je problem oglasna ploča nego zapravo čini mi se da je prije svega stvar u razumijevanju stvari. Evo i ja vama čestitam, pogotovo vama iz HDZ-a sutrašnji dan, Međunarodni dan ljudskih prava uz žaljenje evo što niste podržali evo barem jedan od ova dva zakona. Hvala lijepo. … [[Upadica se ne razumije.]] Samo još jednu stvar. Što je kolegica govorila, da, nije meritum stvari, odnosno nije predmet, ali zapravo to je argument i pokazuje koliko je ovaj zakon nevaljao, star, neupotrebljiv. … [[Upadica se ne razumije.]]
Hvala. Zasigurno čestitke bi trebalo dati najprije onima koji nisu ovdje s nama jer mi smo kolega Lučin ostali s vama i slušali prijedlog i raspravu i zasigurno neki su i aktivno učestvovali, a neki još to i žele. Uvaženi kolega Milinković.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa evo ja se javljam, nisam se mislio javiti, ali kolegi Lučinu da pokažem da interes, da sam i pozorno pratio ovu raspravu i da mi polažemo i imamo interese za ovu tematiku. Ali svakako ispravljam vaš navod da mi nismo razumjeli ovo, uopće ništa da nismo razumjeli od ovog vašeg prijedloga. Itekako smo mi to sve dobro razumjeli, ali i da ne poznajemo problem malog čovjeka. Isto tako poznajemo problem malog čovjeka, ali poznajemo i funkcioniranje lokalne samouprave. Kod mene u maloj sredini, svaka čast ovim modernim dostignućima tehnologije, interneta i svega ostaloga, ali u malim sredinama i svakako postoji oglasna ploča koja je itekako u funkciji, koja itekako dobro služi i ona u tim manjim sredinama itekako je u upotrebi. A inače glede sutrašnjeg dana, ja zahvaljujem, ali mi obilježavamo sutra dan i obljetnicu smrti prvog hrvatskog predsjednika koji nam je omogućio da budemo ovdje i da možemo raspravljati o ovim zakonima i svemu. Hvala lijepo.
Hvala. Kao obično doktore uz ispravak ima još i dodatak. Ali ovime smo mi zapravo i iscrpili raspravu po ovoj točki dnevnoga reda. Glasovat ćemo kada se steknu uvjeti. Ja predlažem da mi završimo s današnjim radom, da nastavimo sutra kao što je uobičajeno u 9,30 sati i da se pripremimo da bude točka koja ima izvjestitelje i prošlo je odbore, to je točka 8., Izvješće o poslovanju trgovačkih društava od posebnog državnog interesa za 2009. godinu. Hvala vam lijepo i ugodno veče.
I 13. Prijedlog zakona o dopuni Zakona o osobnom imenu, predlagatelj Klub zastupnika SDP-a prvo čitanje. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela i mišljenju Vlade RH dajem na glasovanje sljedeći Zaključak: Ne prihvaća se prijedlog zakona o dopuni zakona o osobnom imenu. Molim uključimo se, molim glasovati. Rezultat. Sa 75 glasova za i 1 suzdržanim, 25 protiv donijet predloženi Zaključak.