Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 13. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednja poslanka in poslanci: Darja Lavtižar Bebler, Anton Anderlič, Janez Ribič, mag. Anton Rop in Milenko Ziherl. Vse prisotne lepo pozdravljam! Spoštovani minister, cenjene kolegice in kolegi poslanci, spoštovani gostje, državljanke in državljani! Generalna skupščina Združenih narodov je 27. januar razglasila za dan spomina na holokavst. Zato mi dovolite, da ob tej priložnosti spregovorim nekaj besed. Na današnji dan leta 1945 je ruska armada vkorakala in osvobodila največje zloglasno koncentracijsko taborišče Auschwitz-Birkenau, ki še danes predstavlja prizorišče neizrekljivega zla in groze ter simbol nacističnega zatiranja, mučenja in preganjanja predvsem pripadnikov judovske skupnosti, pa tudi vseh drugačnih, manj vrednih in obsojenih na dokončno izničenje. 65 let po koncu druge svetovne vojne holokavst in njegove strašljive razsežnosti počasi in postopoma, žal, drsijo iz spomina človeštva. Vse manj je živih prič nacističnih grozot, vseh tistih, ki so preživeli to neizmerno preizkušnjo druge svetovne vojne, in vse, kar je ta vojna tragičnega s seboj prinesla. Kljub grozi in obnemelosti, ki jo je doživel svet ob soočenju z nacističnim uničevalnim strojem, se danes še vedno ali pa znova srečujemo s posamičnimi, a zato nič manj zaskrbljujočimi primeri antisemitizma. Priče smo različnim pojavnim oblikam ksenofobije in nestrpnosti, ki se obnavljata in krepita tudi na podlagi novih etnocentrističnih in nacionalističnih ideologij. Za njihov pojav in krepitev je v zaostrenih gospodarskih in socialnih razmerah še posebej veliko priložnosti. Vse to terja od nas ohranitev spomina in zavesti o minulih grozotah. Po eni strani smo postavljeni pred izziv, kako ohraniti spomin na te pretekle dogodke, po drugi strani pa se soočamo z večnim vprašanjem, kako izpolniti tolikokrat prelomljeno obljubo, da se kaj tako strašnega ne sme nikoli več ponoviti. Na žalost se pod krinko mnogoterih izgovorov in opravičil ter v imenu nekakšnih velikih idej nedolžnemu prebivalstvu na različnih koncih sveta še vedno povzroča neizmerno gorje. Spoštovani! Skrb za ohranitev spomina ter zavestna izbira sožitja je naša skupna moralna dolžnost in naše zagotovilo za boljši jutri. Zaradi vseh žrtev, predvsem pa zaradi prihodnosti človeštva ne smejo grozodejstva holokavsta nikoli utoniti v pozabo, kajti kot je že leta 1905 zapisal pisatelj in filozof George Santayana: "Tisti, ki se ne spominja zgodovine, bo obsojen, da jo še enkrat doživi." V spomin na žrtve holokavsta vas prosim za minuto molka. [[Minuta molka.]] Hvala lepa. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O NADZORU IZVOZA BLAGA Z DVOJNO RABO, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Besedo ima dr. Matej Lahovnik, minister za gospodarstvo.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, poslanci! Slovenije je vzpostavila sistem nadzora nad blagom z dvojno rabo z Zakonom o izvozu blaga z dvojno rabo že leta 2000. Z vstopom v Evropsko unijo ga je zamenjal Zakon o nadzoru izvoza blaga z dvojno rabo, pri čemer je Ministrstvo za gospodarstvo bilo določeno kot pristojni organ za izdajo dovoljenj. Postavljene so bile tudi kazenske določbe za prekrške. Na podlagi zakona je Vlada Republike Slovenije imenovala tudi ustrezno medresorsko komisijo za nadzor izvoza blaga z dvojno rabo za učinkovito izvajanje. Ta zakon se zdaj spreminja, pri čemer so razlogi za spremembe, da smo na ravni EU soočeni z novo uredbo Sveta, ki širi režim skupnosti iz nadzora nad izvozom blaga tudi na posredniške storitve in pa tranzit tega blaga. Velja od 27. 8. 2009 in je neposredno zavezujoča. Zato je nujno potrebna določitev pristojnih nacionalnih organov in ustreznih sankcij v primeru rešitev. Seveda vzpostavljamo konkreten nadzor nad zagotavljanjem tehnične pomoči na podlagi skupnega ukrepa Sveta, ki ga omenja že obstoječi zakon. Vzpostavljamo ponovno pristojnost enega samega organa za izdajo dovoljenj za blago z dvojno rabo. Dodaja se izdaja potrdila o dostavi blaga skladno z mednarodnimi izvoznimi režimi za blago z dvojno rabo za lažji in bolj kredibilen uvoz tega blaga za naša podjetja. V zakonodajnem postopku smo prejeli mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora s pripombami k posameznim členom, ki so nomotehnične narave in v ta namen so tudi vloženi amandmaji. Naj povem, kar se mi zdi sicer zelo pomembno, da izvajanje zakona temelji na izdaji dovoljenj na podlagi predhodnega mnenja medresorske komisije za nadzor izvoza blaga z dvojno rabo in nadzor s strani carinskih organov. Dovoljenja na podlagi strokovnih mnenj komisije so varovalo, da Slovenija ne bo prispevala k širjenju orožja za množično uničevanje. Hkrati pa bo tako omogočala dolgoročno mednarodno poslovanje s svojim podjetjem z blagom, ki ima visoko dodano vrednost. Naj poudarim, da smo zavezani imeti sistem nadzora nad blagom z dvojno rabo, ki nam ga kot državi nalaga Evropska unija. Kot sem povedal že na začetku, z učinkovitim sistemom lahko omogočimo našim podjetjem varen izvoz blaga z dvojno rabo, ki brez dovoljenja ni možen. S tem prispevamo, da so konkurenčna in tako posredno ohranjajo ali celo pridobivajo delo in delovna mesta v dejavnosti, kot sem dejal, z relativno visoko dodano vrednostjo. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku Matjažu Hanu za predstavitev poročila odbora.
hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi. Odbor za gospodarstvo je 13. 1. 2010 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nadzoru izvoza blaga z dvojno rabo. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, na podlagi katerega so poslanske skupine SD, Zares, DeSUS in LDS vložile amandmaje ter z njimi upoštevale pretežni del pripomb Zakonodajno-pravne službe. Ministrstvo za gospodarstvo pa je odboru v posebnem dopisu pojasnilo razloge za neupoštevanje ostalih pripomb. Seja je potekala tako, da je uvodoma državna sekretarka gospa Radićeva na kratko predstavila temeljne razloge za sprejetje predložene novele zakona ter zlasti njene poglavitne rešitve. Poudarila pa je tudi, da Vlada amandmaje poslanskih skupin koalicije podpira, ker so nomotehnične narave in prispevajo k izboljšavi zakonskega besedila. Člani odbora v okviru razprave o posameznih členih o konkretnih vsebinskih rešitvah predloga zakona niso podrobneje razpravljali, saj gre po njihovem mnenju za dokaj tehnični zakon. So pa opozorili na neka vprašanja, ki se odpirajo ob njegovi obravnavi, pa tudi na splošno pripombo Zakonodajno-pravne službe. Zakonodajno-pravna namreč opozarja, da so bila pri pripravi zakonskega predloga kršena priporočila nomotehničnih smernic, ki jih je izdala Službe Vlade za zakonodajo. S predlogom zakona se spreminja vse člene veljavnega zakona. Glede na smernice pa bi bilo ustrezneje napisati nov zakon oziroma pripraviti nov zakon. Predstavnica Vlade je poudarila, da se je Vlada za novelo odločila zato, ker se z njo sam koncept obstoječega zakona v bistvu ne spreminja. Dodaja pa še, da so nekatere novosti, ki bodo posegle v 5% vsebine zakona. Člani so temu pojasnilu prisluhnili ter poudarili, da kaže predlog zakona kljub vsemu podpreti, saj bi bilo zavlačevanje glede na zamudo pri njegovem sprejemanju, nesmotrno. Opozorili so, da, čeprav gre na prvi pogled za dokaj preprost in tehnični zakon, se za njimi skriva skrb zbujajoča vsebina. Njegov namen je izvajati nadzor nad blagom, katerega dvojna raba je omogočena tudi za različna nevarna dejanja, na primer tudi za terorizem, zato bi bila pri sprejemanju predložene novele zelo koristna in dobrodošla informacija o dosedanjem izvajanju zakona. S sprejetjem predloga zakona bo za izdajanje dovoljenj pristojen en sam organ. To je Ministrstvo za gospodarstvo, s čimer Ministrstvo za zdravje, Urad za kemikalije, izgublja svojo dosedanjo vlogo na tem področju. Člani so se tudi spraševali, ali je takšna rešitev ustrezna ter ali bo pri novi ureditvi tudi Urad za kemikalije vključen v izvajanje nadzora. V zvezi z izpostavljenimi vprašanji so bili na strani predlagatelja podana ustrezna pojasnila, obljubljeno pa je bilo še, da bo do seje Državnega zbora odboru posredovana kratka informacija o dosedanjem izvajanju zakona, kar se tudi je dejansko zgodilo. Odbor je po končani razpravi sprejel vse amandmaje poslanskih skupin Zares, SD, DeSUS in LDS. V skladu s tem pa je bilo pripravljeno tudi besedo dopolnjenega predloga zakona, ki je sestavni del tega poročila oziroma poročila odbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče poslanske skupine SLS bo predstavil Franc Bogovič. Prosim.
Dober dan. Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi. Spoštovani minister. S predlagano spremembo zakona se ureja izvajanje uredbe 428/2009; Sprememba zakona ureja tudi nekatera druga pomembna vprašanja s področja nadzora izvoza blaga z dvojno rabo, ki na ravni Evropske unije niso urejena s predpisi, ki bi bili neposredno zavezujoči za države članice, ali pa njihovo ureditev na ravni države priporoča mednarodni izvozni režimi, katerih podpisnica je tudi Slovenija, in prispevajo k boljšemu gospodarskemu sodelovanju med državami. O čem pravzaprav govorimo? Izraz blago z dvojno rabo pomeni blago, programsko opremo in tehnologijo, ki se lahko uporablja v civilne in tudi vojaške namene, vključuje pa tudi vse blago in storitve, ki se lahko uporabijo v zvezi z razvojem, proizvodnjo, rokovanjem, upravljanjem, vzdrževanjem, skladiščenjem, odkrivanjem, identifikacijo in širjenjem kemičnega biološkega ali jedrskega orožja ali drugih eksplozivnih jedrskih naprav ali za razvoj, proizvodnjo, vzdrževanje in skladiščenje izstrelkov, sposobnih nositi tako orožje. V predlogu zakona je kot novost določeno eno samo pristojno ministrstvo za izdajo vseh dovoljenj s tega področja. Določene so sankcije za kršitev določb zakona, opredeljena je tehnična pomoč, na katero se izvaja nadzor, določena je izdaja potrdila o dostavi blaga z dvojno rabo ter črtane vse določbe zakona, ki se podvajajo z Uredbo 428/2009 ali niso v skladu z njo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo tak predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil Vasja Klavora. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Poslanska skupina, naša poslanska skupina je prispevala k svoje glasove k sprejemu predlagane novele Zakona o nadzoru izvoza blaga za dvojno rabo, saj smo predlagane rešitve ocenili kot sprejemljive. Gre namreč za implementacijo uredbe Sveta Evropske skupnosti o vzpostavitvi režima skupnosti za nadzor izvoza, prenosa, posredovanja in tranzita blaga z dvojno rabo ter za prilagoditev osnovnega zakona v smeri izvajanja te uredbe v smislu določitve pristojnega organa ter sankcij za kršitve. Gre torej za posebno vrsto blaga, ki mora biti pri izvozu iz Evropske skupnosti še posebej učinkovito nadzorovano, in sicer za blago, programsko opremo in tehnologijo, ki se lahko uporablja v civilne in tudi vojaške namene, vključuje pa tudi vse blago in storitve, ki se lahko uporabijo v zvezi z razvojem, proizvodnjo, rokovanjem, upravljanjem, vzdrževanjem, skladiščenjem, odkrivanjem, identifikacijo ali širjenje kemičnega, biološkega ali jedrskega orožja ali drugih eksplozivnih jedrskih naprav ali z razvojem, proizvodnjo, vzdrževanjem ali skladiščenjem izdelkov sposobnih nositi takšno orožje. Ker gre torej za posebno vrsto blaga, je treba izpostaviti skupen sistem nadzora izvoza blaga, predvsem v smislu neširjenja orožja. Tudi osnovni pogoj za prosti pretok tega blaga znotraj Evropske skupnosti so skupni sistem nadzora in usklajene politike za izvajanje in spremljanje v vseh državah članicah, zato je slednje treba vključiti tudi v naš zakon, ki ureja to področje. Poslanci naše poslanske skupine se zavedamo, da so pravila in smernice skupnosti, ki smo se ji pridružili, tudi del naše zakonodaje, po kateri se moramo ravnati in jo upoštevati, zato podpiramo predlagano novelo Zakona o nadzoru izvoza blaga z dvojno rabo. Skladno s tem bomo tako tudi glasovali. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Bogdan Barovič. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep dober dan vsem zbranim, tudi zgoraj. Na kratko, Slovenija je članica treh mednarodnih izvoznih režimov. Zaprosila je za članstvo še v četrtem. Slovenija mora kot članica Evropske unije izvajati uredbe Sveta, sprejete znotraj prvega stebra Evropske unije, s pristopom mednarodnim izvoznim režimo, ki veljajo za blago z dvojno rabo, pa se je Slovenija zavezala, da bo te smernice tudi upoštevala, zato današnji zakon. Ta je pomemben, ker gre za nadzor nad posredniškimi posli v zvezi z dvojno rabo in pa nadzor nad tranzitom tovrstnega prometa. Tovrstni promet pa je snov, ki je lahko zdravilo ali pa orožje za množično uničevanje. Odločitev, ki je nastala na medresorskem usklajevanju, da se vsebina tega zakona prenese z Ministrstva za zdravje na Ministrstvo za gospodarstvo, je najbrž že usklajena, gospod minister, tudi z zdravstvom. V zakonu sicer glede razlogov piše samo, da se pač vsebine ni dobro izvajalo v času, ko je bilo zanjo pristojno Ministrstvo za zdravje. In sem prepričan, da je prav, da je zdaj Ministrstvo za gospodarstvo tisto, ki o tej vsebini govori. Naj še povem, da je to zelo pomemben zakon tudi zaradi tega, ker morajo na podlagi njega igrati pomembno vlogo tudi obveščevalne službe. Skratka, gre za zakon, ki ureja posredniške posle, trgovino z blagom z dvojno rabo, ki je, še enkrat ponavljam, lahko življenje ali pa smrt. V Slovenski nacionalni stranki bomo zakon, ki ga danes obravnavamo po skrajšanem postopku, podprli. Na koncu pa bi vseeno ponovno opozoril - sicer sem za ta zakon dobil obrazložitev, da v primerih, ko se spreminjajo skoraj vsi členi zakona, ko je na vse spremenjene člene zakona dan amandma, skorajda na vsak člen, v tem primeru sicer zaradi nomotehničnih težav, tudi v prid Vladi, da bo lažje delala, priporočamo, da se pišejo novi zakoni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Milan Gumzar.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister, predsednik Državnega zbora, kolegice in kolegi! Lepo pozdravljene tudi obiskovalke in obiskovalci na balkonu dvorane Državnega zbora! Kot izhaja iz Direktive Evropske unije o vzpostavitvi režima skupnosti za nadzor izvora, prenosa, posredovanja in tranzita blaga z dvojno rabo, mora Republika Slovenija zaradi širitve režima nadzora tega blaga določiti pristojne organe in ustrezne sankcije ob morebitnih kršitvah. Prav tako moramo z zakonom določiti nadzor nad zagotavljanjem tehnične pomoči, kar leta 2000 ni bilo storjeno. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nadzoru izvoza blaga z dvojno rabo pa poleg določil, ki izhajajo iz evropske direktive, ureja tudi druga področja, ki jih direktiva posebej ne specificira. Poleg tega pa predlog zakona usklajuje slovensko zakonodajo z evropsko in prinaša tudi poenostavitve na področju administrativnih ovir, in sicer se vzpostavi enoten pristop do gospodarskih subjektov, tako da se pristojnost za izdajo vseh dovoljenj dodeli Ministrstvu za gospodarstvo. Kot že omenjeno, se v zakonu interpretira tudi nadzor nad izvajanjem tehnične pomoči v zvezi z nekaterimi vrstami vojaške uporabe. Tako se uvajajo novosti na področju določitve sankcij za kršitve določb in določitve izdajanja potrdil o dostavi blaga z dvojno rabo. Ker gre za zakon, ki usklajujejo slovensko zakonodajo z evropskim pravnim redom in ker prinaša smiselne poenostavitve in rešitve, bomo predlog sprememb zakona v Poslanskem klubu Liberalnih demokratov Slovenije tudi podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Matjaž Han. Prosim.
Še enkrat lepo pozdravljeni, seveda tudi gostje na balkonu. Predlog novele zakona o nadzoru izvoza blaga z dvojno rabo je sicer na prvi pogled zakon, ki posega zgolj ali pa v zelo ozek krog izvoznih izdelkov, vendar pa je razlog za sprejetje takega zakona zelo zelo pomemben. Kot je bilo poudarjeno že na samem Odboru za gospodarstvo in tudi kot je poudaril minister za gospodarstvo gospod Lahovnik, segajo aplikacije vse do državne varnosti in zato je sprejem predlaganih sprememb zakona, če želite, tudi nujno potreben. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je s sprejetimi amandmaji koalicije na Odboru za gospodarstvo in dodatnimi pojasnili Vlade na mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora zakon primeren za prenos evropske regulativ. Kot takega ga bomo sprejeli in podprli in s tem, verjamem, tudi pripomogli k boljši in varni Evropi in tudi nenazadnje svetu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Marjan Bezjak. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni, gospod minister, poslanke in poslanci! Spoštovani gostje! V Sloveniji je bil prvi zakon o izvajanju blaga z dvojno rabo sprejet leta 2000, veljal je do vstopa v EU, ko ga je leta 2004 nadomestil Zakon o nadzoru izvoza blaga z dvojno rabo, ki se je uporabljal poleg Uredbe 1334/2000/ES. Pod pojmom blago z dvojno rabo smatramo blago, programsko opremo, tehnologijo, ki se lahko uporablja v civilne in tudi vojaške namene, vključujoč pa tudi vse blago in storitve, ki se lahko uporabljajo v zvezi z razvojem, proizvodnjo, rokovanjem, upravljanjem, vzdrževanjem, skladiščenjem, odkrivanjem, identifikacijo ali širjenjem kemičnega biološkega ali jedrskega orožja ali drugo eksplozivno jedrsko napravo ali z razvojem, proizvodnjo, vzdrževanjem ali skladiščenjem izstrelkov, sposobnih nositi takšno orožje. Po navedbah predlagatelja s predlagano novelo zakon ureja izvajanje Uredbe 428/2009/ES. Sprememba zakona ureja tudi nekatera druga pomembna vprašanja s področja nadzora izvoza blaga z dvojno rabo, ki na ravni EU niso urejena s predpisi, ki bi bili neposredno zavezujoči za države članice. V Poslanski skupini SDS ocenjujemo, da ta novela zakona ne omejuje svobodnega gospodarstva ali raziskovalno dejavnost, temveč prispeva k temu, da blago z dvojno rabo ne bo zlorabljeno v vojaške oziroma teroristične namene, zato bomo v Poslanski skupini SDS novelo zakona podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k dopolnjenemu predlog zakona ni bilo vloženih amandmajev, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVNEM SVETU V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje na 5. seji 29. 5. 2009 in na prvem nadaljevanju 6. seje 1. 7. 2009 ni sprejel členov predloga zakona, zato je na 14. seji 13. 1. 2010 predlagal Državnemu zboru, da se seznani z ugotovitvijo, da je obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Državnem svetu na matičnem delovnem telesu končana. V skladu s Poslovnikom dajem besedo predstavnikom poslanskih skupin za prestavitev stališč. Besedo ima Zmago Jelinčič Plemeniti v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Lep pozdrav vsem skupaj. Zanimivo je, da danes glasujemo o zakonu, ki ga pravzaprav ni. Zakon o Državnem svetu ni bil na matičnem odboru izglasovan kot členi, to se pravi govorimo v prazno. Konce koncev tudi Državni svet je nekaj, kjer se govori v prazno, pravzaprav gre za neko prostočasno dejavnost, kjer gospodje posedajo, ne naredijo nič in vendar zahtevajo da njihov predsednik Državnega sveta dobi plačano delovno mesto in to v 64. plačnem razredu, kar znese na mesec točno 5.585,17 evrov, zato da ne dela nič in zato si hoče Državni svet tukajle dobiti soglasje Državnega zbora. Državni svet bi bilo treba ukiniti. Državni svet je slepo črevo slovenskega parlamentarizma in nima kaj delati v naši ureditvi. Gospodje iz Državnega sveta hodijo po svetu in se predstavljajo kot senatorji, kot predstavniki drugega doma slovenskega parlamenta. In vendar imamo Slovenci v Ustavi zapisano, da imamo enodomni sistem. Mi imamo samo en Državni zbor. Še ta Državni zbor ne vemo, kako bi ga imenovali in v angleškem prevodu še vedno govorimo o skupščini, kar je še en idiotizem od mnogih idiotizmov v tej državi. Bedastoče se množijo in nabirajo ena na drugo in namesto, da bi popravili zadeve, jih nalagamo na kup in izgledamo v svetu vedno bolj bedasti. Žal slovenski volivci tega še niso spregledali, da bi enkrat dali klofuto večini gospodov, ki sedijo na Vladi in ki sedijo na službah, kjer nič ne delajo in se lepo debelijo in k temu debeljenju so si gospodje v Državnem svetu hoteli odrezati velik del in velik kos kruha. Pri tej uzurpaciji oblasti, ki se jo gre Državni svet, seveda mu pomaga tudi Ustavno sodišče. O tej uzurpaciji zakonodajne oblasti, ki si jo Ustavno sodišče jemlje in si jo vedno bolj širi, bomo govorili na novinarski konferenci v ponedeljek. Takrat upam, da bodo novinarji prisluhnili, seveda če jim bo Vlada dovolila, da prisluhnejo in če bo koalicija dovolila, da smejo novinarji napisati tudi kaj drugega, ne le samohvale in pa božanje vladnih uradnikov, premiera, ministrov in podobno. Mislim, da smo že dostikrat govorili o Državnem svetu in smiselno bi bilo, da Državni svet ukinemo. Ogromno bi "prišparali". In, da bom rekel tako, kot bi rekel kdo iz DeSUS-a, ki samo govorijo, pa ne naredijo nič, dejstvo je, da bi tisti denar, ki gre za Državni svet, bistveno bolje porabili, če bi dali upokojencem kakšen evro več k pokojnini. Ampak tega ne bodo naredili. Pripravlja se pokojninska reforma, ki bo ljudi še bolj stisnila, ampak seveda - DeSUS bo skrbel za upokojence. Ne bodo sicer imeli tisoč evrov pokojnini, kot je bilo obljubljeno, ampak mogoče 170 evrov, kot je obljubljeno. Tako da, te zadeve je treba urediti in urejati na razne načine, predvsem pa na te načine, da ne dovolimo, da bi si nekateri na račun celotne države basali svoje žepe z denarjem davkoplačevalcev. To ni dopustno, to je navadna svinjarija, ampak na svinjarije smo v državi že navajeni in na žalost ljudje kar nekako pogoltnejo te zadeve in so enostavno tiho in nič ne rečejo na to. Jaz čakam, da bodo ljudje kdaj kaj rekli pa morda kakšnega potegnili za rokav, pa mu: "Ti gospod, kaj pa je s teboj? Kdaj boš pa uredil te zadeve? Kdaj boš poklical na odgovornost tiste, ki so pokradli milijone in milijone in stotine milijonov evrov, pa nikomur nič?". Skratka, takšnih zakonov ne rabimo, Državnega sveta ne rabimo, pa še marsičesa drugega ne rabimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Seveda bi želel opozoriti, da gre za zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o Državnem svetu in ne za politično stranko DeSUS. To bi rad posebej opozoril. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Milan Gumzar. Prosim.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni. Predlog zakona, ki je danes pred nami je posledica odločbe Ustavnega sodišča z dne 4. 10. 2007, ki uvaja poklicno opravljanje funkcije predsednika Državnega sveta. Z ugotovitveno odločbo Ustavnega sodišča je bilo odločeno, da je nepoklicno opravljanje te funkcije v neskladju z Ustavo. Danes je 27. 1. 2010 in še vedno nismo izpolnili odločbe Ustavnega sodišča. Je pravzaprav skrajni čas, da te zadeve uredimo. Največja opozicijska stranka je sicer večkrat jasno povedala, da se ji trenutna gospodarska in finančna situacija ne zdi primerna za urejanje tega vprašanja. V Poslanskem klubu Liberalnih demokratov smo prepričani, da je spoštovanje odločbe Ustavnega sodišča nujno, v kateremkoli času. Poleg tega pa smo prepričani, da uzakonjenje poklicne funkcije predsednika Državnega sveta ne bo poglobilo ne gospodarske in ne finančne krize v državi. Če primerjamo Državni svet Republike Slovenije s podobnimi institucijami v Evropi ugotovimo, da nobeden drug dom v Evropi nima ne poklicnega predsednika, izjemo predstavlja res Slovenski Državni svet, kar kaže na nesmiselno slovensko pravno ureditev. Ker v Poslanskem klubu Liberalnih demokratov menimo, da je treba odločbo Ustavnega sodišča spoštovati, bomo Predlog zakona o spremembi dopolnitve Zakona v Državnem svetu podprli, seveda tako dolgo tudi podpiramo Državni svet, dokler ne bomo tega drugače z zakonom uredili.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Miran Potrč. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem. Danes Državni zbor ne more storiti drugega kot ugotoviti, da je Zakonodajni postopek Zakona o Državnem svetu, ki naj bi uredil vprašanje plače predsednika Državnega sveta končan in da bo o tem vprašanju treba ponovno tako ali drugače govoriti kdaj drugič. Ali bo treba ali ne, bo odvisno od večinske dvotretjinske volje v Državnem zboru, ker je Zakonodajno-pravna služba ugotovila, da bi naj Zakon o Državnem svetu, zaradi tega tudi v tistih določbah, ki ne zadevajo volitev, ker se vprašanje urejanja volitev določa z dvotretjinsko večino, cel zakon sprejemala in spreminjala po tem postopku. Dvotretjinske večina pa doslej za ureditev tega vprašanja v Državnem zboru ni bilo, ker je opozicija, najkrajše povedano, nasprotovala možnosti, da bi se funkcija predsednika Državnega sveta opravljala poklicno, ne glede na to, da je tako odločilo Ustavno sodišče. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo odločbo Ustavnega sodišča spoštovali in podpirali predlog, ki ga je pripravila Vlada, pri tem bi pa radi povedali naslednje. Položaj Državnega sveta je uredila Ustava, ki smo jo sprejeli konec leta 1991, to je ustavna kategorija, o kateri ima lahko vsak svoje mnenje, vendar smo do Državnega sveta mnogokrat neobjektivni, ker kadar nam politično odgovarja, smo veseli, da je Državni svet zahteval presojo z vetom, kadar nam to politično ne odgovarja pravimo, da Državni svet dela zgago v odnosih in da Državni zbor ne more odločati. Kadar nam to odgovarja menimo, da je prav, da Državni svet uveljavi svojo pristojnost in zahteva referendum ali ustavno presojo o posameznem vprašanju, kadar nam politično to ne odgovarja, smo proti temu. Hočem tudi reči, da je položaj Državnega sveta politično zelo ambivalenten in da ni korektno o njem govoriti kot o slepem črevesu, to je ustavna kategorija, za katero je Ustavno sodišče presodilo, da bi zaradi učinkovitega upravljanja funkcij moralo imeti tudi profesionalnega predsednika. Govoriti o tem, da bo zaradi tega propadla ali blagostanje imela država, je po mojem nekorektno in netočno. Mi se bomo v Državnem zboru morali enkrat s potrebno večino dogovoriti tudi, ali spoštujemo odločitve Ustavnega sodišča na tej točki ali ne, ali doseči potrebno dvotretjinsko večino za spremembo položaja in pristojnosti Državnega sveta. Dokler bodo pa ureditve takšne, kot jih danes imamo, in odločitve Ustavnega sodišča kakršne imamo, bi bilo smotrno, da temu sledimo, ne pa da tudi na tej, po mojem prepričanju, ne zelo pomembni točki kažemo, kako Državni zbor ni pripravljen spoštovati odločitev Ustavnega sodišča in s tem prispevati k uveljavljanju pravne države. Danes bomo sprejeli na znanje, da tega zakona ni in eno od vprašanj, ki niso zelo pomembna, kažejo pa na raven odločanja v Državnem zboru, pustili za naslednji čas. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Branko Grims. Prosim.
Spoštovan, tudi v imenu Slovenske demokratske stranke vsem prav lep pozdrav! Danes je tema glede na dejstvo, da zakona v bistvu niti ni, predvsem Državni svet in ustavnopravni položaj in ustavnopravni red v naši državi. Dejstvo je, da je Državni svet, ki je bil plod enega precej nesrečnega kompromisa in to se je potem samo še stopnjevalo, glede na sicer šibke pristojnosti, ki mu jih daje Ustava s sprejemanjem zakonodaje, ker je bil takrat pač prvi predsednik Državnega sveta izbran ravno tako, da je bil to tisti človek, ki je v prejšnjem totalitarnem režimu delal težave takratnemu predsedniku skupščine in potem je ta poskrbel, da je vsa zakonodaja stisnila Državni svet še bolj, kot je sicer določala sama ustava. Tudi danes nekateri, ki so ravnokar zagovarjali Državni svet, so bili v resnici sami predlagatelji rešitev, ki so dodatno omejevale pristojnosti v posameznem obdobju ali pa pravice, ki jih lahko uresničuje tudi v Državnem zboru. Recimo, zadnji žebelj v krsto je bila zagotovo odločitev, da se o vetih v Državnem zboru niti ne razpravlja več, ampak se samo predstavi stališče in potem se gre na glasovanje in konec. To seveda pove o tem, kako se spet z razliko med besedami in dejanji resno jemlje to telo. Tisto, kar je treba zelo jasno povedati je, da tak, kot je, ne opravičuje svojega obstoja, da je pač ena nesrečna institucija, ne samo zaradi preslabo postavljenih pristojnosti, ampak tudi zato, ker tisti, ki so v njem, pravzaprav dostikrat ne vedo, kaj bi storili. Želeli bi kaj koristnega narediti, pa teh pristojnosti nimajo. To se pravi, to bo treba urediti in v SDS predlagamo ustrezne rešitve, ki smo jih že predstavili. Gre za ustavne spremembe za novo republiko, in z njimi nameravamo preoblikovati tudi celoten slovenski parlament, tako da bo bolj učinkovit in da bo deloval kar najbolj racionalno in ekonomično in seveda polno izpolnjeval vse demokratične pristojnosti v korist državljank in državljanov. V tem trenutku je uzakonitev tovrstne rešitve, kot je bila sicer predlagana - na zahtevo Ustavnega sodišča, zagotovo izredno težko podpreti glede na izjemno slabo stanje, ki sta povzročila neznanje in nestrokovnost obstoječe koalicije pri vodenju države. Težave v katerih smo, dolge vrste ljudi pred zavodi za zaposlovanje, tukaj pa naj bi se uzakonila neka posebna, izjemno dobro plačana funkcija, ki v praksi ne predstavlja pravno problema, saj je ta stvar urejena že na osnovi odločbe Ustavnega sodišča, neposredno z drugimi pravnimi sredstvi. Tako, da ta zakon v nobenem primeru niti ni bil potreben. Je pa v tem trenutku zagotovo vsakomur očitno, da bi bilo dobro prevetriti slovenski ustavni red in oceniti, katere institucije opravičujejo svoj obstoj. Če se odloči, da tako institucijo res rabimo, potem ji je treba dati pristojnosti, sicer pa je take institucije treba ukiniti. In ker veliko ljudi včasih tudi nekoliko krivično udriha predvsem po Državnem svetu, je treba opozoriti, da je še kar nekaj stvari, ki bi jih veljalo pogledati od blizu, ker so izjemno drage, pa bi se človek vprašal, ali res potrebujemo tako velik aparat, pa točno tiste institucije, glede na učinek, ki včasih za državo niti ni pozitiven. Kvečjemu kakšen madež v tujini pade na Slovenijo zaradi ravnanja teh institucij. Ko ste vsi govorili o Državnem svetu, naj opozorim še na kakšno Kosovo komisijo pa na prenapihnjen Urad predsednika države, pa na Urad bivšega predsednika države, ki stane še pa še denarja itn., itn. Skratka, so stvari, ki bi jih veljalo res vzeti pod drobnogled in seveda uskladiti temeljno in osnovno načelo, zaradi katerega bi verjetno v politiki morali te stvari resno obravnavati, to pa je načelo, da je treba čim bolj varčno ravnati in spoštovati davkoplačevalci, spoštovati državljanko in državljana kot tistega, ki ima oblast, ki je nam zgolj dana v njeno uresničevanje. In njihova korist je tisto, čemur bi morali slediti v prvi vrsti, po eni strani racionalnost po drugi strani učinkovitost.
Hvala lepa gospod Grims. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Vito Rožej. Prosim.
Hvala za besedo gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! O Državnem svetu imamo seveda lahko različna mnenja. Jaz sicer nisem čisto prepričan, da je tema današnje točke dnevnega reda prav ustavni status celega Državnega sveta, zato tudi ne mislim nasprotovati mnenjem izrečenih tukaj s strani nesporne parlamentarne avtoritete, kar se tiče "bedastoč", idiotizmov in kraje družbenega premoženja. Dejstvo pa seveda je, da odločba Ustavnega sodišča iz 4. oktobra leta 2007 uvaja to poklicno opravljanje funkcije predsednika Državnega sveta in v šestmesečnem roku bi Državni zbor to neskladje moral odpraviti. Dve noveli sta bili že vloženi, žal nista bili sprejeti. Tudi tokratna je na odboru bila potrjena s premajhno nekvalificirano večino. Skratka, Poslanska skupina SDS se je glasovanja zadržala, češ da je glede na gospodarsko situacijo, kot je bilo omenjeno, neprimerno uvajati še eno plačano funkcijo. Treba je seveda reči, da, dobro, ni sicer prvič, da se zanemarja odločbe Ustavnega sodišča, treba pa je seveda vedeti, da predsednik Državnega sveta tudi sedaj te svoje funkcije ne opravlja prostovoljno, brezplačno in živi, denimo od svojega hobija vzrejanja psov ali pa kaj podobnega. Stroški seveda s to funkcijo že sedaj so. Je pa tudi na simbolni ravni pomembno ali opravlja to funkcijo poklicno ali pa nepoklicno. Po razlagi Zakonodajno-pravne službe naj bi bila potrebna dvotretjinska večina vseh glasov, kar ni bilo sprejeto, kot sem že omenil. Zakon je potem romal na Komisijo za poslovnik, ki je sprejela razlago, da je bila, glede na potek dogodkov, druga obravnava predloga na seji delovnega telesa zaključena. Ob tem nam danes seveda ne ostane nič drugega, kot da zaključimo ta zakonodajni postopek in upamo, da bo mogoče naslednjič pot zakonodajnega predloga bolj uspešna. Ob tem je treba izpostaviti vprašanje zahtevane večine za sprejetje tega zakona. Ker, ko je Državni zbor leta 2005 na svoji seji 14. julija sprejemal Zakon o Državnem svetu, ki je ukinjal poklicno funkcijo predsednika Državnega sveta, je za sprejetje tistega sklepa zadostovala navadna večina. 55 poslancev je takrat glasovalo za to, zdaj pa bi, ko bi ponovno to pravico po odločbi Ustavnega sodišča želeli uvesti, morala biti za to potrebna dvotretjinska večina. Torej, vprašanje te dvotretjinske večine se nam zdi problematično in ga bo najbrž treba razčistiti, kot mogoče na željo marsikoga tudi kakšno drugo določbo naše ustave. Dejstvo je, da je osnovni status Državnega sveta ustavna "materija", za spreminjanje katere je potrebna dvotretjinska večina. Nismo pa popolnoma prepričani, da je vprašanje profesionalne ali neprofesionalne funkcije predsednika Državnega sveta tudi ustavna "materija"; tu bo kakšna odločitev potrebna. Če se bomo res lotevali tako korenitih ustavnih sprememb, kot je, recimo, predgovornik povedal, pa bo treba pod drobnogled vzeti prenapihnjenost še marsikoga in marsičesa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Gvido Kres.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke izražamo nezadovoljstvo nad tem, da je bila na matičnem delovnem telesu druga obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Državnem svetu končana na tak način. Veliko je namreč že bilo razprav o potrebnosti in smiselnosti Državnega sveta. Tudi o vlogi in nalogah predsednika Državnega sveta je bilo že veliko povedanega. Vsi pa se zavedamo, da o odločbi Ustavnega sodišča ne moremo zgolj polemizirati, ampak jo je treba spoštovati in izpolniti. Ustavno sodišče je torej odločilo, da je nepoklicno opravljanje funkcije predsednika Državnega sveta v neskladju z ustavo. Kar pomeni, da je treba status predsednika Državnega sveta urediti ustrezno dejanskemu delu in nalogam predsednika v zvezi z opravljanjem te funkcije. Seveda podpiramo tudi morebitno preoblikovanje Državnega sveta v modernejše telo. Toda ne vidimo smisla, da bi se z urejanjem statusa predsednika spet odlašalo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke torej menimo, da je treba Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Državnem svetu čim prej ponovno vložiti in ga tudi podpreti z dvotretjinsko večino, da se ne bomo nenehno ukvarjali z enimi in istimi zadevami. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SPLOŠNEM UPRAVNEM POSTOPKU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavnici Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Besedo ima Irma Pavlinič Krebs, ministrica za javno upravo.
Spoštovani gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani, spoštovane, prav lep pozdrav. V tretji obravnavi je pred Državnim zborom Predlog novele Zakona o splošnem upravnem postopku. Predlagamo, da novelo sprejmete, kajti urejamo tri pomembna področja, po naši oceni, na pomembno boljši način, kot je Zakon o splošnem upravnem postopku ta vprašanja urejal do sedaj. S predlagano novelo se v prvem sklopu sprememb določajo ukrepi upravne inšpekcije, ki pri nadzoru izvajanja Zakona o splošnem upravnem postopku in posebnih postopkov ugotovi kršitve. Obstoječa ureditev namreč ne omogoča učinkovite vzpostavitve zakonitega stanja, kar je dejansko temeljni namen inšpekcijskega nadzora, niti takrat, kadar gre za najhujša prikrajšanja javnega interesa oziroma pravic in pravnih koristi strank. Sankcije, ki jih bodo lahko na podlagi novele izrekali inšpektorju, gredo v prvi smeri v smislu preventivnega ravnanja, in sicer se bo odredilo uradniku ponovno upravljanje izpita in možno bo uvesti disciplinski postopek, v katerem se v nadaljevanju ugotavljala uradnikova sposobnost za upravljanje in vodenje upravnih postopkov. Odredila se bo lahko prepoved odločanja v upravnem postopku, če oseba ne bo imela ustreznega strokovnega izpita. Dati ovadbo in prijaviti kaznivo dejanje bo dolžnost inšpektorja, ko bo zaznal te znake pri ravnanju uradne osebe. Pomemben ukrep, ki ga bo imel inšpektor, pa bo tudi v odnosu do nosilcev javnih pooblastil, kadar le-ti vodijo upravne postopke po pooblastilu, da v kolikor bodo te postopke vodili nevestno, malomarno bo inšpektor lahko predlagal pristojnemu organu, da bo začel s postopkom odvzema javnega pooblastila. Drugi sklop sprememb se nanaša na bolj ustrezno ureditev vročanja z javnim naznanilom, ki predvideva danes, da se javno objavil celoten dokument na oglasni deski in na enotnem državnem portalu E-uprava. Ocenili smo, da se z namenom ustreznega vročanja lahko zadosti temu zgolj na način, da se objavi sporočilo. S tem bomo v pomembnem delu dejansko zavarovali osebne podatke in zasebnost strank v upravnih postopkih, kajti ni treba, da se objavi cel dokument za ustrezno elektronsko vročanje. In tretji sklop sprememb, za katerega ocenjujemo, da je smiseln. Dopolnjujemo dejansko zakon s pravico osebe, ki bo sklenila delovno razmerje za uradniško delovno mesto v državni upravi. Dajemo možnost, da se sklene to delovno razmerje, ob izpolnjevanju seveda vseh pogojev, brez da bi oseba imela, ko kandidira za uradniško delovno mesto, že opravljen strokovni izpit iz upravnega postopka. Le tega bo morala oseba opraviti v roku treh mesecev po nastopu delovnega mesta, torej uradniškega delovnega mesta. Tukaj pač dajemo priložnost, v kolikor bi želeli posamezniki iz gospodarske sfere, iz drugih področij dela vstopiti v državno službo, da se jim tukaj odprejo vrata. Vsekakor pa se strokovno usposobljenost v nadaljevanju ugotovi z ustreznim izpitom iz upravnega postopka, ki ga bo morala oseba opraviti v treh mesecih. V kolikor ga ne bi, ji seveda preneha tako prej sklenjeno delovno razmerje. Zaradi teh pomembnih novosti, spoštovane poslanke in poslanci, predlagam, da v tretji obravnavi novelo Zakona o upravnem postopku sprejmete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije bo predstavil Milan Gumzar.
Hvala za besedo. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o splošnem upravnem postopku prenaša tri pomembne sklope sprememb. Prvič. Pri vročanju z javnim naznanilom se opušča ureditev, da organ ob neuspeli vročitvi z javnim naznanilom objavi celoten dokument na oglasni deski organa in na državnem portalu E-uprava, kar se nadomešča z objavo sporočila o vročanju z javnim naznanilom. Dodajajo se pristojnosti za ukrepanje upravne inšpekcije, ki nadzira izvajanje Zakona po splošnem upravnem postopku in drugih zakonih, ki urejajo posebne upravne postopke. Poleg zakona tako določa, da se nadzor upravne inšpekcije lahko izvaja neposredno pri nadziranem organu, lahko pa se zgolj na podlagi poslanih dokumentov, kar je gospodarneje. Ob ugotovljenih kršitvah bo inšpektor lahko odredil, da se nezakonitost odpravi v roku, ki ga bo sam določil. Pri kršitvi, ki povzroči občutno prikrajšanje javnega interesa ali pravic oziroma pravic koristi strank in tudi pri drugih ponavljajočih se kršitvah, katerih odpravo je predhodno odredil, bo lahko z upravno odločbo določil, da se uradna oseba udeleži ponovnega usposabljanja za vodenje in odločanje v upravnem postopku. Kadar uradna oseba ne bo izpolnjevala pogojev za opravljanje dejanj v upravnem postopku, ki so predpisani glede strokovne izobrazbe, strokovnega izpita in pooblastila, mu prepovedal nadaljnji postopek. Upravni inšpektor bo lahko tudi predlagal uvedbo disciplinskega postopka, naznanil kaznivo dejanje ali predlagal začetek postopka za odvzem javnega pooblastila nosilcem, kadar ti niso sposobni izvajati poverjenih javnih pooblastil ali jih izvajajo nestrokovno. V Poslanskem klubu Liberalnih demokratov menimo, da naštete rešitve pomenijo državljankam in državljanom prijaznejšo in učinkovitejšo upravo, zato Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o splošnem upravnem postopku tudi podpiramo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Miran Potrč.
Hvala lepa, gospod predsednik. Predlagana novela Zakona o splošnem upravnem postopku na novo ureja področje vročanja z javnim naznanilom. Upravni inšpekciji se dodajajo pristojnosti za ukrepanje. Na kadrovskem področju pa se omogoča kandidiranje širšemu krogu kandidatov. Sporočilo o javnem vročanju z javnim naznanilom bo odslej naprej opremljeno le s podatki, ki so nujno potrebni, da naslovnik ali druga oseba, ki naslovnika pozna, lahko ugotovi, da mu organ želi vročiti dokument in ne bodo več potrebni vsi papirji, ki bi se morali razglašati na oglasni deski. S to rešitvijo bodo osebni podatki in s tem zasebnost naslovnika varovani, hkrati pa bo lahko ugotovil, da mu želi upravni organ vročiti določeno odločbo. Upravni inšpekciji se omogoča učinkovitejši nadzor nad izvajanje Zakona o splošnem upravnem postopku in drugih zakonov, ki urejajo posebne upravne postopke. Pomembno pri tem je, da zakon ni usmerjen k represiji, ampak je poudarek predvsem na preprečevalnem ukrepanju, ki naj zagotovi pravilno in zakonito uporabo procesnega prava. In končno pri iskanju kadrov za delovna mesta, vodenje in odločanje v upravnem postopku, bo z opravljanjem strokovnih izpitov narekovan kvalitetnejši zbor, prav tako pa se odpira tudi možnost širšemu izboru in naboru kandidatov. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da predlagane spremembe ščitijo zasebnost naslovnika, da bodo pripomogle h kvalitetnejšemu in učinkovitejšemu delovanju inšpekcijskih služb in bomo zato predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil dr. Vinko Gorenak. Prosim.
Hvala lepa. Pred nami je tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o splošnem upravnem postopku. Zakon je predložila, kot vemo, Vlada Republike Slovenije. Vlada predlaga spremembe veljavne ureditve vročanja z javnim naznanilom, s katerim pušča ureditev, da organ ob neuspeli vročitvi z javnim naznanilom objavi celoten dokument. To se zaradi varstva osebnih podatkov in zasebnosti nadomešča z javno objavo sporočila o vročanju z javnim naznanilom. sporočilo o vročanju z javnim naznanilom bo moralo biti opremljeno le s podatki, ki so nujno potrebni za to, da naslovnika ali druge osebe, ki ga poznajo, lahko sporočijo, da mu organ želi vročiti dokument. Obenem se predlaga sprememba v okviru opravljanja strokovnih izpitov, s katero naj bi se omogočilo kvalitetnejši izbor kandidatov za delovna mesta, na katerih se opravljajo dejanja, vodenja in odločanje o upravnem postopku, in seveda njihovo enakopravnejšo obravnavo. S tem se ne posega v veljavno ureditev pogoja za vodenje odločanja o upravnem postopku. S predlagano rešitvijo se izjemoma izenačuje kandidate za delovna mesta, na katerih se vodi in odloča o upravnih zadevah, s kandidati za delovna mesta, kjer jim posebni predpisi omogočajo možnost opraviti strokovni izpit v določenem obdobju po sklenitvi delovnega razmerja. V bistvenem delu pa Vlada Republike Slovenije predlaga rešitev, ki odstopa od cilja veljavnega zakona, in sicer na področju upravne inšpekcije vrača upravno inšpekcijo v obdobje precej birokratskega delovanja. V Poslanski skupini SDS menimo, da so te predlagane spremembe na področju upravne inšpekcije neprimerne. Treba je poudariti, da upravna inšpekcija ni klasična inšpekcija in v primeru ugotovljenih nepravilnosti ne pridejo v poštev klasični ukrepi. Za nepravilnosti odgovarjajo predstojniki organov javne uprave, to so ministri, predstojniki vladnih služb, drugih organov in tudi župani. Gre za vrh javne uprave, v primeru nepravilnosti mora ukrepati minister za javno upravo, po potrebi pa tudi Vlada Republike Slovenije, še posebej, če se nepravilnosti dogajajo na ministrstvih. Zato bi bilo primerneje pustiti v veljavi obstoječo ureditev in znotraj tega modela morda izvesti kakšne izboljšav. V poslanski skupini SDS menimo, da sta popravka glede vročanja in strokovnega izpita primerna in ustrezna. Ne strinjamo se pa s predlagano rešitvijo o delu odstopa od ciljev veljavnega zakona, in sicer na področju upravne inšpekcije, ker vrača upravno inšpekcijo v obdobje njenega še bolj birokratskega delovanja, ker je v skladu z naravo mnogih ukrepov, ki jih uvaja ta oblast. Vlada ni izkoristila priložnosti, da bi zakon v vseh delih spremenila v pozitivno smer, zato se bomo v Poslanski skupini SDS vzdržali pri tem glasovanju. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Gvido Kres. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospod predsednik, spoštovana ministrica, kolegi in kolegice! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da mora biti slovenska državna uprava racionalna in učinkovita. Državo upravo vidimo kot največje slovensko podjetje z ogromnim potencialom, ki ga je treba voditi s sodobnimi menedžerskimi orodji in nenehno spodbujati k smotrnejši porabi finančnih virov, na drugi strani pa ga razvijati v učinkovitega, uspešnega in pravičnega partnerja državljanom in gospodarstvu. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo že v dosedanji obravnavi zakona povedali svoje mnenje, da so predlagane spremembe in dopolnitve Zakona o splošnem upravnem postopku koristne. Prva sprememba je koristna z vidika varovanja osebnih podatkov, menimo, da je prav, da se uredi vročanje z javnim naznanilom na način, da so bolj zavarovani osebni podatki in zasebnost posameznika. Predvsem pa se nam zdi koristna sprememba oziroma dopolnitev, da bo upravna inšpekcija imela večja pooblastila. Če želimo učinkovito upravno inšpekcijo, ji moramo dati pooblastila in če želimo učinkovite uradnike, moramo imeti učinkovito inšpekcijo s predpisanimi sankcijami. Sicer bi bilo najlepše, če do kršitev sploh ne bi prihajalo, vendar temu žal ni tako, ampak je prevečkrat tako, da se nesposobnost določenih uradnikov kaže celo v ponavljajočih se kršitvah. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se zavedamo, da je upravni postopek izjemno pomemben, saj se v njem odloča o pravicah, obveznostih in dolžnostih strank v odnosu do države. Zato menimo tudi, da je prav, da se za kršitve predpišejo sankcije, ne pa, da se nalaga odpravo nepravilnosti in podobno, kar se v praksi potem ne izvede. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Silven Majhenič. Prosim.
Spoštovani predsednik, gospa ministrica. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke podpiramo novelo Zakona o splošnem upravnem postopku. Po našem mnenju je popolnoma smiselna predlagana ureditev, ki določa, da mora oseba opraviti strokovni izpit iz upravnega postopka najkasneje v treh mesecih od sklenitve delovnega razmerja za delo na mestu, kjer je strokovni izpit iz upravnega postopka določen kot pogoj za zasedbo delovnega mesta. Po dosedanji ureditvi se je namreč od kandidata pričakovalo, da strokovni izpit iz upravnega postopka opravi predhodno, torej še pred vložitvijo prošnje za zasedbo delovnega mesta, saj se je v nasprotnem primeru štelo, da ne izpolnjuje razpisnih pogojev. Nadaljnja sprememba zakona služi varstvu osebnih podatkov vpletenih strank. Tako se po novem pri vročanju z javnim naznanilom ne bo več objavljalo celotnega dokumenta, ampak le sporočilo o vročanju z javnim naznanilom. Nazadnje je predmetna novela podrobneje urejala pristojnosti inšpekcije, ki nadzira izvajanje tega in ostalih zakonov, ki urejajo upravne postopke. Veseli nas, da je Vlada končno prišla do spoznanja pomembnosti izvajanja učinkovite nadzorne funkcije organov, ki so za to pristojni. Po navedbah predlagatelja namreč sprememba temelji na spoznanju, da veljavna ureditev ne omogoča učinkovitega nadzora in vzpostavitve zakonitega stanja, saj predvideva le splošno pooblastilo, da upravni inšpektor lahko predlaga predstojniku nadziranega organa v določenem roku izvesti ukrepe oziroma odpraviti ugotovljene nepravilnosti. Zato predmetna novela Zakona o splošnem upravnem postopku ta splošna pooblastila konkretizira. Ohranja se splošno pooblastilo, da upravni inšpektor odredi odpravo ugotovljenih nezakonitosti in zato določi rok. Ob najhujših kršitvah pravil upravnega procesnega prava, katerih posledica je očitno prikrajšanje javnega interesa, ali pravic oziroma pravnih koristi strank, pa tudi od drugih ponavljajočih se kršitvah, na katere je inšpektor že predhodno opozarjal in odrejal njihovo odpravo, so predvideni dodatni ukrepi. V teh primerih je upravnemu inšpektorju dana pristojnost, da uradno osebo, ki je storila ugotovljene nezakonitosti napoti na ponovno usposabljanje za vodenje in odločanje v upravnem postopku ter da predlaga predstojniku uvedbo disciplinskega postopka, v katerem se ugotavlja sposobnost za opravljanje delovnih nalog. Zaradi ugotovljenih kršitev, ko dejanja v upravnem postopku opravlja oseba, ki za to ne izpolnjuje predpisanih pogojev, se določa ukrep izrekanja prepovedi nadaljnjega vodenja ali odločanja. Poleg omenjenih ukrepov je inšpektor pristojen, da ob ugotovitvi zakonskih znakov kaznivega dejanja, za katerega se storilec preganja po uradni dolžnosti, to naznani pristojnemu organu oziroma vloži kazensko ovadbo. Če so kršitve procesnih pravil povezane z izvajanja javnih pooblastil in kažejo, da so ta izvedena nestrokovno, nevestno ali malomarno, se lahko predlaga uvedba postopka za odvzem javnih pooblastil izvajalcu. Takšen predlog, ki ga organ odločanja o odvzemu pooblastil ni zavezujoč bo upravni inšpektor uporabil, če bi ugotovil, da upravna naloge, za katero je bilo pooblastilo podeljeno, niso opravljene oziroma so kljub opozorilu opravljene nestrokovno, nevestno ali malomarno in to vpliva na javni interes na konkretnem upravnem področju. Kot sem že povedal, v Slovenski nacionalni stranki novelo zakona podpiramo.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev. Besedo ima mag. Franc Žnidaršič. Prosim, gospod Žnidaršič.
Hvala lepa. V okviru obravnave tega zakona želim povedati, da sledi napovedanim ciljem v uvodu in prinaša že naštete tri izboljšave, pri katerih je zelo pomembna tista, da lahko kršilci znotraj upravnega postopka, ki opravljajo to delo, doživijo ustrezne sankcije in na ta način bolj zaščitijo pravice posameznika in tudi javni interes znotraj svojega dela in postopkov. Prav gotovo je širitev kroga tistih, ki se lahko prijavijo na določena delovna mesta, pomembna. Tako bodo lahko kandidati kandidirali za določeno delo v okviru razpisa brez opravljenega izpita o upravnem postopku, ki ga je seveda, potem vendarle treba opraviti znotraj treh mesecev, na ta način bo izbor širši in zasedba delovnih mest lahko kvalitetnejša. Iz navedenih razlogov seveda vključno z vročanjem obvestil, ki je poenostavljeno do te mere, da je skrčeno na najnujnejše podatke, je dosežen namen. Želim zakon seveda podpreti, ker mislim, da je dober in prinaša korist za vse nas. Hvala.
Hvala lepa. Želi še besedo predlagateljica, Vlada? Ne želi. Hvala lepa. Zaključujem razpravo o predlogu zakona v celoti. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Zbor bo o predlogu zakona v skladu z časovnim potekom seje zbora odločal danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O REGISTRACIJI ISTOSPOLNE PARTNERSKE SKUPNOSTI V OKVIRU SKRAJŠANEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da Predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsednici odbora, dr. Andreji Črnak Meglič, za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Odbor za delo, družino in socialne zadeve ter invalide je na 12. seji obravnaval Predlog Zakona o spremembah zakona o registraciji istospolne partnerske skupnosti, ki jo je Državnemu zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Kolegij predsednika je sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku, zato odbor je predlog zakona obravnaval na podlagi 142. člena Poslovnika. Pri delu odbora so sodelovali: predstavnik predlagatelja Robert Hrovat, minister za delo, družino in socialne zadeve, predstavniki Zakonodajno-pravne službe, Državnega sveta, Mirovnega inštituta, društva Legebitra ter Civilne iniciative "za družino in pravice otrok." Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Vlade, mnenje Državnega sveta, v poslovniškem roku pa kvalificirani predlagatelji niso predložili amandmajev.
Prosim, mir v dvorani!
Predstavnik predlagateljev Robert Hrovat je v uvodni obrazložitvi poudaril, da s predlogom zakona predlagatelji sledijo odpravi neskladja 22. člena Zakona o registraciji istospolne partnerske skupnosti, ugotovljenega z odločbo Ustavnega sodišča. Poudaril je, da predlagatelji želijo, da se v skladu s to odločbo ustrezno uredi vprašanje dedovanja partnerjev v istospolni partnerski skupnosti. Minister za delo, družino in socialne zadeve se je strinjal, da predlagatelji poskušajo s tem predlogom zakona odpraviti ugotovljeno neskladje, vendar je v proceduri vladni predlog družinskega zakonika, kjer je predlagana celovita reforma družinskega prava s sistemsko ureditvijo položaja istospolnih partnerskih skupnosti. Predstavnik Državnega sveta pa je povedal, da Državni svet predloga zakona ne podpira, saj se strinja z mnenjem Vlade, da je s predlogom celovita reforma družinskega prava sistemsko uredila tudi položaj istospolnih partnerskih skupnosti. V razpravi so zagovorniki predloga zakona poudarjali predvsem, da predlagatelji sledijo odločbi Ustavnega sodišča, ki se v primeru nesprejetja tega predloga zakona ne bo spoštovalo. Glede na to, da se predvideva dolga procedura za sprejetje družinskega zakonika, verjetno tudi referendum, bo to pomenilo še daljši čas nespoštovanja odločbe Ustavnega sodišča, ki določa, da je treba ugotovljeno neskladje odpraviti v šestih mesecih. Zato so menili, da je sprejetje tega predloga zakona potrebno, četudi samo za čas, dokler ne bo sprejeti družinski zakonik. Drugi razpravljavci pa so poudarjali, da je Ustavno sodišče naložilo Državnemu zboru, da mora ugotovljeno neskladje odpraviti v roku šestih mesecev, vendar določilo tudi, da do odprave tega neskladja ta dedovanje med partnerjema registrirane istospolne partnerske skupnosti veljajo enaka pravila kot veljajo za dedovanje med zakoncema po Zakonu o dedovanju, torej, da te skupnosti v tem vmesnem obdobju niso prikrajšane. Ustavnost je bila namreč presojena zgolj z enega zornega kota, še vedno pa ni urejena cela vrsta drugih razmerij, ki jih je ustrezno uredil Predlog družinskega zakonika, na sistemski in celovit način. Po končani razpravi je odbor s tremi glasovi "za" in tremi glasovi "proti" sprejel sklep, da Predlog zakona o spremembi Zakona o registraciji istospolne partnerske skupnosti ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku predlagatelja zakona, Francetu Cukjatiju, za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav! Ustavno sodišče je res julija lani reklo, da je dedovanje med istospolnima partnerjema treba urediti enako, kot velja za dedovanje med zakoncema, in postavilo rok šestih mesecev. V obrazložitvi je zapisalo: "O diskriminacijski obravnavi govorimo takrat, kadar država na podlagi osebnih okoliščin različno obravnava posameznike v enakih situacijah." In dalje: "Registrirana partnerska skupnost je razmerje, ki je po vsebini podobno zakonski zvezi ali zunajzakonski skupnosti. Tudi za to skupnost je bistvena značilnost stabilna povezanost dveh oseb, ki sta si blizu, si medsebojno pomagata in se podpirata," tako Ustavno sodišče. S predlogom spremembe tega zakona kot predlagatelji sledimo zahtevi Ustavnega sodišča. Gre za naš drugi poskus, ker ste prvega v koaliciji zavrnili in ga niste podprli niti v smislu podpore amandmajem Slovenske ljudske stranke, ki je sledila pripombam Zakonodajno-pravne službe. Te pripombe pa smo sedaj vgradili v ta naš drugi predlog, kar v novem mnenju priznava tudi Zakonodajno-pravna služba. Prejšnji predlog je koalicija zavrnila s pripombo, da bo tudi dedovanje urejal Družinski zakonik, ki bo do potankosti izenačil zakonsko zvezo z istospolno partnersko skupnostjo. Da se to ne bi ponovilo oziroma ponovno dogodilo, opozarjajo na naslednja dejstva. Države Evropske unije, ki imajo zakonsko urejeno istospolno partnersko skupnost - te so navedene v obrazložitvi, in sicer, Nemčija, Švedska, Francija, pa tudi druge -, ne enačijo te istospolne partnerske skupnosti z zakonsko zvezo oziroma družino, razen Nizozemske, in urejajo dedovanje različno kot je zahteva Ustavnega sodišča. Ne vem, če so te države v nasprotju z mednarodnimi pravili in dokumenti, ki jih zagovarja varovanje človekovih pravic. Pa vendar, mi želimo slediti Ustavnemu sodišču in enako določiti postopke dedovanja v istospolni partnerski skupnosti kot veljajo v zakonski zvezi. Ustavno sodišče ne govori o enakosti, ampak o podobnosti med istospolno partnersko skupnostjo in zakonsko zvezo. In ponovno poudarjamo, res sta ti dve skupnosti podobni, in sicer podobni v odnosu med partnerjema. Odnos med partnerjema je podoben odnosu med zakoncema. Vendar je tukaj bistvena razlika in ni nobene podobnosti družine, zakonske zveze istospolno partnersko skupnostjo v neki drugi bistveni stvari, to pa je usmerjenost v spočetje, rojstvo otroka in ustvarjanje biološko-naravne družine. Zaradi tega mislim, da ne smemo iti v korak naprej, kot ga predvidevate v družinskem zakoniku. Če položaja, tako pravi Ustavno sodišče, citiram: "Če položaja, ki ju primerjamo, v bistvenem nista enaka, ne moremo govoriti o neustavni diskriminaciji." In stanje, ki je sedaj uzakonjeno v Sloveniji, torej ne predstavlja diskriminacije, če so istospolni partnerji obravnavani v nekem drugem zakonu kot v Družinskem zakoniku. Opozarjamo tudi na to, da niti na februarski seji ni predvidena prva obravnava družinskega zakonika. In če bo sprejet ta Družinski zakonik, potem seveda bo Zakon o istospolni partnerski skupnosti, kot je predlagano sedaj v družinskem zakoniku ugasnil in ne bo nobene težave. Če pa ne bo sprejet, za kar obstaja realna možnost, potem se bo pa neustavno stanje, na katerega je opozorilo Ustavno sodišče, nadaljevalo bogve do kam. Zaradi tega predlagam, da zavrnete predlog delovnega telesa in vrnimo ta predlog v nadaljnji postopek.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnici Vlade za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Besedo ima Anja Kopač Mrak, državna sekretarka na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani poslanci in poslanke! Vlada je 7. 1. v letošnjem letu sprejela mnenje o Predlogu zakona o spremembah zakon o registraciji istospolne partnerske skupnosti, ki ga je v Državni zbor predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Predlagatelju v tokratnem poizkusu, če se tako izrazim, predlagajo spremembo 8. in 22. člena ter 23. člena Zakona o registraciji istospolne partnerske skupnosti, s čemer naj bi se, kot je bilo že večkrat poudarjeno, odpravila ugotovljena neustavnost v obstoječem zakonu. Vlada predloga zakona ne podpira, saj namerava s celovito reformo družinskega prava sistemsko urediti tudi položaj istospolnih partnerskih skupnosti, upoštevaje ugotovitev Ustavnega sodišča, da razlikovanje v pravni ureditvi obeh skupnosti, vključno s pravnimi posledicami teh skupnosti, ne temelji na neki stvarni, neosebni razlikovalni okoliščini, temveč na spolni usmerjenosti, kar pa je nedopustno z vidika ustavne ureditve Republike Slovenije. Vlada v predlogu družinskega zakonika predlaga, da se takšna skupnost v vseh elementih izenači z zakonsko zvezo. Predlagamo, da je tudi priznavanje pravnih posledic zunajzakonske skupnosti oziroma življenjske skupnosti dveh oseb istega spola, ki nista sklenili zakonske zveze, pa ni razlogov, zaradi katerih bi bila zakonska zveza med njima neveljavna. S predlagano spremembo 22. člena Zakona o registraciji istospolne partnerske skupnosti bi se pravni položaj istospolnih partnerskih skupnosti uredil le parcialno, ne pa celovito, kot to namerava Vlada s predlogom družinskega zakonika. Pri tem predlogu bo namreč v celoti upoštevano stališče Ustavnega sodišča, da razlikovanje na podlagi spolne usmerjenosti kot osebne okoliščine ni dovoljeno. Poleg tega Vlada meni, da je predlog vloženega zakona o spremembah Zakona o registraciji istospolne skupnosti kljub drugemu poskusu še vedno nejasen v 2. členu. Sprejem predlagane ureditve pa bi povzročil, zaradi svoje nejasnosti, notranjo nekonsistentnost zakona in v bistvu ne bi celovito odpravil ugotovljene ustavne neskladnosti. To je bila tudi ugotovitev pravne službe Državnega zbora. Naše mnenje je, da je treba podpreti predlog matičnega delovnega telesa in počakati, da pride v Državni zbor predlog družinskega zakonika, ki bo to urejal na celovit način. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima mag. Majda Potrata v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, poslanke in poslanci! Predlagani zakon o spremembah Zakona o registraciji istospolne partnerske skupnosti je praktično ponovitev zakona s podobno vsebino, ki so ga isti predlagatelji vložili 26. oktobra in ga je Državni zbor zavrnil kot neprimernega. Predlog zakona ima pravzaprav samo eno vsebinsko rešitev, to je dedovanje med partnerjema v registrirani istospolni partnerski skupnosti, ureja pa to na enak način, kot je to urejeno za zakonce v zakonski zvezi oziroma partnerje v dlje časa trajajoči skupnosti moškega in ženske. Na to se nanaša tudi pripomba Zakonodajno-pravne službe, ki meni, da predlagana dopolnitev 8. člena, ki ob zakonski skupnosti vpeljuje tudi zunajzakonsko skupnost, odveč. In če bi o tem razpravljali bi morali to zadevo popraviti. Predlagani zakon po navedbah predlagateljev izvršuje odločbo Ustavnega sodišča, ki je ugotovilo, da je 22. člen Zakona o registraciji istospolne partnerske skupnosti, ki ureja dedovanje, v neskladju z Ustavo. Ko navajamo to dejstvo, je treba povedati, da je bil presojan s stališča skladnosti z Ustavo samo 22. člen. In da do odprave neskladja obstaja vendarle možnost urejanja dedovanja med partnerjema v registrirani istospolni partnerski skupnosti po enakih pravilih kot za zakonce v zakonski zvezi. Torej, ni pravne praznine. Pa vendarle velja pojasniti, zakaj poslanke in poslanci Socialnih demokratov predlagane novele zakona ne bomo podprli, čeprav se predlagatelji sklicujejo ravno na izvrševanje odločbe Ustavnega sodišča. Menimo namreč, da je bilo hote ali nehote spregledano eno temeljnih sporočil odločbe Ustavnega sodišča. To je namreč sporočilo, da je nedopustno kakršnokoli razlikovanje ali diskriminacija na podlagi spolne usmerjenosti in prav zato pri urejanju teh vprašanj, ki so povezana z zakonom o istospolni partnerski skupnosti, gre. Socialni demokrati zagovarjamo izenačitev vseh razmerij med dvema odraslima osebama. Te zadeve, ta razmerja so v predlaganem družinskem zakoniku ustrezno urejana, zato svojo energijo in svoje soglasje dajemo k predlaganemu družinskemu zakoniku. Naj spomnim na to, da Poslanska skupina Socialnih demokratov že doslej ni izrekala brezprizivne, da tako rečem, podpore Zakonu o registraciji istospolne partnerske skupnosti zaradi tega, ker je imela v preteklosti pripravljen Predlog zakona o istospolni partnerski skupnosti, ki je bolje urejal razmerje med istospolnimi, kot je to urejeno v veljavnem zakonu o registraciji istospolne partnerske skupnosti. Menimo torej, da je, glede na to, da je pred nami Družinski zakonik, ki ustrezno definira zakonsko zvezo in družino, nesmiselno popravljati nekaj, s čimer v izhodišču v polni meri ne soglašamo in kar je nesprejemljivo tudi za tiste, ki bi nameravali tako istospolno skupnost registrirati; to je namreč tudi eden od temeljnih očitkov. Menimo torej, da je vredno podpreti predlagani sklep delovnega telesa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Robert Hrovat.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Predlog sprememb Zakona o registraciji istospolne partnerske skupnosti sledi odločbi Ustavnega sodišča, ki je 2. julija 2009 ugotovilo, da je po 33. členu Ustave pravica do dedovanja človekova pravica. 14. člen Ustave pa prepoveduje diskriminacijo pri zagotavljanju človekovih pravic glede na posameznikove osebne okoliščine, med katere sodi tudi istospolna usmerjenost. No, in iz tega sledi, da mora biti medsebojno dedovanje istospolnih partnerjev podobno urejeno kot dedovanje med zakoncema. Torej, svojo odločbo Ustavno sodišče utemeljuje z oceno, da je registrirana partnerska skupnost razmerje, ki je po vsebini podobno, poudarjam, podobno zakonski skupnosti, ker je tudi za to skupnost značilna stabilna povezanost dveh oseb, ki sta si blizu, se medsebojno spoštujeta, si zaupata, si pomagata in se podpirata. Predlagatelj Zakona o istospolni partnerski skupnosti, torej še v prejšnjem mandatu, je sicer imel namen premoženjske razmere istospolnih partnerjev v celoti urediti, podobno, kot to velja za zakonsko zvezo, a pri urejanju dedovanja ni bil dovolj pozoren na vse sicer zares redke specifičnosti dedovanja. Zato sedaj predlagamo spremembo zakona, ki te pomanjkljivosti ureja na način, kot to zahteva odločba Ustavnega sodišča. Dejstvo je, da ima redkokatera država v svetu to zadevo urejeno v Družinskem zakoniku, kot je ambicija naše Vlade. In, torej, v Sloveniji bomo to urejali v Družinskem zakoniku. V Slovenski demokratski stranki se nam to ne zdi primerno. Če pogledamo prakse drugih držav, vidimo, da imajo zakone, ki zadeve glede dedovanja urejajo v posebnih zakonih. Dobivamo občutek oziroma se sprašujemo, kaj pravzaprav koalicija in Vlada želi s tem, ko zavrača ta predlog, ki ga predlagamo v Slovenski demokratski stranki. Občutek imamo, da želite za vsako ceno umestiti zahtevo Ustavnega sodišča v Družinski zakonik zato, da se boste potem, ko bo, ker glede na stvari, ki so zapisane v Družinskem zakoniku, ne dvomimo, da bo prišlo do zahteve za razpis referenduma, lahko v koaliciji sklicevali na odločbo Ustavnega sodišča, ki nas zavezuje, da moramo to zadevo urediti in se bo za vsako ceno skušalo preprečiti referendum. Govorim seveda o prihajajočem družinskem zakoniku, ki ureja tudi možnost posvojitve otrok istospolnim parom, kar pa je za Slovensko demokratsko stranko nedopustno. Torej dejstvo je, da ta zakon oziroma ta predlog zakona sledi odločbi Ustavnega sodišča. Če ste menili oziroma menite, da ta zakon ni popoln, ste imeli oziroma imate danes možnost, da sprejmemo amandmaje oziroma da spustite zakon v nadaljnjo obravnavo, predlagate izboljšave, uredimo in ga na koncu uredimo podobno kot je pač v Evropi praksa. Vztrajanje koalicije pri zavrnitvi predloga zakona, ki ga predlagamo v Slovenski demokratski stranki, je zato za nas nerazumljivo. Zakon sledi odločbi Ustavnega sodišča. Upoštevali smo vse pripombe Zakonodajno-pravne službe. Zakon je primerljiv z zakoni v Evropski uniji in upoštevana so tudi stališča nevladnih organizacij. Torej, izpolnjeni so prav vsi pogoji za sprejem. Ne, pravzaprav ena zadeva pa ne "štima". Predlagatelj je Slovenska demokratska stranka in ne Vlada oziroma koalicija. Na to pa smo že navajeni, zato nas s svojo odločitvijo, da ne boste podprli predloga zakona, pravzaprav niste presenetili. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Vito Rožej.
Še enkrat lep pozdrav vsem! Slovenska demokratska stranka je že drugič v tem mandatu vložila Predlog novele Zakona o registraciji istospolne partnerske zveze, s katero želi odpraviti neskladje 22. člena zakona, ki je bilo ugotovljeno z odločbo Ustavnega sodišča. In treba je priznati, da je drugi poizkus boljši kot prvi, vsaj zdi se tako. Šlo naj bi skratka za ureditev pravnega položaja istospolnih partnerskih skupnosti na področju dedovanja. V Poslanski skupini Zares pa vseeno poudarjamo, da predlog zakona parcialno uresničuje odločbo Ustavnega sodišča, ker predlagatelji nimajo ali pa, kar je mogoče še slabše, ne želijo imeti celovitega pogleda na istospolno partnersko skupnost. Celovit pristop k uresničevanju odločbe je po našem mnenju zajet v Predlogu družinskega zakonika, ki ga je Vlada že posredovala v parlamentarno proceduro Državnemu zboru, kar predlagatelji te pričujoče novele tudi dobro vedo. In v njem, v Družinskem zakoniku, gre za celovito ureditev družinskega prava, kamor po našem mnenju sodi tudi istospolna partnerska skupnost. Iz ustave izhajajoče dejstvo pač je, da je kakršnokoli razlikovanje na podlagi spolne usmerjenosti nedovoljeno. Zato se nam tudi uvajanje takšne, recimo, segregacijske zakonodaje za - in tu se razlikujemo - podobno, isto oziroma enako področje zdi na tem ustavno nedopustnem razlikovanju neprimerno. To, katero je tisto področje, ki ga zakonodaja mora urejati, kje so meje podobnosti in kdaj nastane enakost, se seveda v tem pogledu razlikujemo tudi na drugem področju. Ob predstavitvi mnenja predlagatelja je bilo zame nedopustno tudi enačenje zakonske zveze z družino. To seveda nima samo po sebi nobene zveze. Vsi tu ste zadosti stari, da sami veste, kako na svet prihajajo otroci. Tako da kot naslednji razlog iz te palete argumentov pričakujem dejstvo, da bom, na primer, tu slišal, da imajo pa štorklje navodilo, da samo poročenim parom dostavljajo otroke. Temu seveda ni tako, stvari so drugačne. Tu se glede podobnosti in enakosti ne strinjamo. Naše mnenje, skratka, je, da sodi tudi ureditev istospolnih partnerskih zvez v Družinski zakonik, ker je to tako podobna "materija", da sodi v isto oziroma enako zakonodajo. Dejstvo, ki tudi govori temu v prid, je, da je Ustavno sodišče samo povedalo, da do odprave ugotovljenega neskladja za dedovanje med partnerjema registrirane istospolne skupnosti veljajo enaka pravila - "enaka pravila" je zapisalo Ustavno sodišče -, kot veljajo za dedovanje med zakoncema po Zakonu o dedovanju. Torej, tudi če Ustavno sodišče ocenjuje, da je odnos podoben, meni, da morajo veljati enaka pravila. In to je tisto. Imamo še kakšne druge primere zakonodaje, ki podobna razmerja urejajo v istem zakonu, ker menijo, da je podobnost tolikšna, da velja enako zakonodajo uporabljati za njihovo urejanje. Skratka, že omenjeno dejstvo nas potrjuje tudi v prepričanju, da bodo tudi ob nesprejetju tega zakona pravice tu prizadetih zaradi izrecne odločbe Ustavnega sodišča spoštovane. Torej, do neustavnosti trenutno ne prihaja niti s tega vidika. Celovitost ureditve, kot rečeno, pa bo uredila vsebina prihajajočega družinskega zakonika. Zaradi vsega navedenega bomo v Poslanski skupini Zares potrdili sklep matičnega delovnega telesa, da Predlog zakona o spremembah Zakona o registraciji istospolne partnerske skupnosti ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Ob vsem navedenem bi ponovno pozval, da v duhu varovanja ustavnosti, če je to res iskreno, v prihodnje skupaj podpremo družinski zakonik, ki brez dvoma v celoti sledi spremembah v naši družbi. Za družinski zakonik velja ne le podobno, ampak enako kot za Slovensko katoliško cerkev, ni se ga treba bati. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana, gospa državna sekretarka. Kolegice in kolegi. Poslanci Slovenske ljudske stranke podpiramo predlog zakona, ki ga imamo danes v obravnavi, saj sledi odločbi Ustavnega sodišča. Namen predlagateljev je, da uredimo zakon v skladu z odločbo Ustavnega sodišča, saj so v tokratnem predlogu dopolnjeni tako 8. kot 22., in 23. člen. Torej celovito usklajen zakon z ustavno odločbo, čeprav Vlada, ki zakon zavrača, in poslanci koalicije očitno mislijo drugače. S sprejetjem in spremembo tega zakona bi odpadla potreba, da bi vsebino zajeto v ustavni odločbi urejali v Družinskem zakoniku, saj istospolna skupnost po našem mnenju ne spada vanj, sploh pa ne predlagane rešitve. Ustavno sodišče namreč ugotavlja, da so si skupnosti podobne v vsebinskem smislu in ne v dejanskem, razveljavilo je le 22. člen Zakon o registraciji istospolne partnerske zveze. Gotovo je, da se skupnosti razlikujeta v bistveni sestavini. Zakonska zveza in družina je namenjena predvsem skrbi za skupne otroke, pri tem se bistveno razlikuje od istospolne skupnosti, ker je, zaradi narave skupnosti, dejstvo, da skupnih otrok ne more biti. Ne strinjamo se z obrazložitvijo Vlade, ki napačno interpretira odločbo Ustavnega sodišča v tem delu tako, v Družinskem zakoniku kot tudi v obrazložitvi mnenja k temu zakonu, in napačno enači te skupnosti z zakonsko zvezo tudi dejansko, ne samo pri urejanju pravnih vprašanj, za kar je Ustavno sodišče uporabilo primerjavo. Ohranitev instituta zakonske zveze kot skupnosti moža in žene je skladno z najstrožjim standardom varovanja človekovih pravic doma in v svetu. Pravica do zakonske zveze je v Ustavi Republike Slovenije jezikovno in sistematično urejena primerljivo kot v Konvenciji Sveta Evrope o varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin in zato ni ne dejanskih, ne pravnih razlogov, da bi to spreminjali. Glede na to, da že vseskozi poudarjamo, da je treba urediti nekatera premoženjsko-pravna vprašanja istospolnih skupnosti, bomo te spremembe podprli oziroma glasovali proti predlogu sklepa odbora. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil mag. Vasja Klavora. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci. Naša poslanska skupina je že na 12. redni seji Državnega zbora zavrnila takratno novelo istega zakona, ker ta ni bila zadostno pripravljena v smeri celovite odprave neskladja z odločbami Ustavnega sodišča, ter tudi glede na dejstvo, da bo bodoči družinski zakonik celovito urejal položaj istospolne partnerske skupnosti. Predlagatelj je danes v obravnavani noveli sicer sledil vsebinskih opozorilom, ki jih je na prejšnjo novelo dala Zakonodajno-pravna služba in pomanjkljivost, ki je bila glavni razlog za zavrnitev predloga, odpravlja. Naša poslanska skupina bo kljub temu podprla sklep matičnega delovnega telesa o neprimernosti zakona za nadaljnjo obravnavo, ker ocenjujemo, da je smiselno počakati na zakonik, ki bo istospolno partnersko skupnost in iz nje izhajajoča razmerja tudi kompleksno uredil. Iz predloga družinskega zakonika izhaja izenačitev zakonske zveze oseb istega spola z zakonsko zvezo oseb različnega spola v vseh pravnih posledicah, tako po tem zakonu kot tudi v pravnih posledicah na ostalih pravnih področjih, ki zadevajo zakonsko zvezo. Takšna ureditev sledi ugotovitvam Ustavnega sodišča, da razlikovanje v pravni ureditvi obeh skupnosti vključno s pravnimi posledicami teh skupnosti ne sme temeljiti na spolni usmerjenosti posameznika. Torej, bo potemtakem tudi vprašanje dedovanja istospolnih partnerjev urejeno tako, da bodo istospolni partnerji, ki bodo v uradni zakonski zvezi na področju dedovanja izenačeni z zakonci, če lahko rečem, iz tako imenovanih klasičnih zvez. Na podlagi uveljavitve oziroma natančneje uporabe družinskega zakonika, ki je predvidena za 1. maj 2011, bo tudi Zakon o registraciji istospolne partnerske skupnosti s tem datumom prenehal veljati. Ker je Ustavno sodišče v svoji odločbi poleg ugotovitve neustavnosti zakona obenem določilo tudi način izvršitve odločbe, in sicer da se do odprave ugotovljenega neskladja z dedovanjem med partnerjema registrirane istospolne partnerske skupnosti veljajo enaka pravila, kot veljajo za dedovanje med zakoncema po Zakonu o dedovanju, lahko torej zaključim, da bo položaj istospolnih partnerjev glede vprašanja dedovanja tudi v tem vmesnem času, dokler družinski zakonik ne bo sprejet in uporaben, ustrezno rešen tudi, če se predlog obravnavane novele zavrne. Glede na navedeno se poslanci naše poslanske skupine strinjamo s predlaganim sklepom matičnega delovnega telesa. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Srečko Prijatelj. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice, kolegi! Razlogi za sprejem tega zakona so seveda pravne narave in prvi in temeljni cilj predlagane novele Zakona o registraciji istospolnih partnerskih zvez je ureditev pravnega položaja teh zvez. In na tem področju se spreminja 22. člen in ni možno reči, da ne gre za to, da te partnerske zveze, seveda ne bi bile enake pred zakonom. Namreč gre za to, da 22. člen obstoječega zakona o istospolnih partnerskih skupnostih opredeljuje dedovanje za partnerje in določa, da ima v primeru smrti partnerja preživeli partner pravico do dedovanja po deležu skupnega premoženja po tem zakonu. Nadalje določa, da v primeru, če ima zapustnik otroke, deduje premoženje preživeli partner in zapustnikovi otroci po enakih delih in v primeru, če zapustnik nima otrok, deduje preživeli partner celoten delež. Jaz tukaj ne vidim nobene, bom rekel, take stvari, ki bi lahko matičnemu delovnemu telesu narekovala sprejem takega sklepa. Zakon, ki ga predlagajo predlagatelji, je povsem primeren in bo v Slovenski nacionalni stranki doživel popolno podporo. Celovita reforma družinskega prava narekuje seveda nov zakon. Jaz se strinjam s tem, da bo v Državni zbor, ko bo in če bo, prišel ta zakon. Ne strinjamo se pa v Slovenski nacionalni stranki s tem, da bo ta zakon urejal tudi to področje, kajti to ni družina, preprosto povedano, to ni družina. In tudi taka skupnost po našem mnenju ne more posvajati otrok. Naredili boste novo krivico. Novo krivico tem otrokom, ki bodo v najbolj občutljivi fazi odraščanja tudi zaničevani in seveda tudi v osnovnih šolah, vrtcih prezirani. Na nek način lahko doživljate to, če se postavite v položaj opazovalca, pa boste videli, kaj bo ta otrok moral prestajati. Jaz sem že pri prejšnjih obravnaval povedal, da verjetno v Državnem zboru ni nikogar, ki bi želel imeti tako opredeljenega otroka, se pravi, da bi domov pripeljal partnerja istega spola, ampak to se tudi dogaja in mi v Slovenski nacionalni stranki nismo proti takim zvezi. Jaz sem mogoče včasih bil narobe razumljen in celo zaradi tega danes na Mednarodnem sodišču v Strasbourgu, v bistvu me te gospe in gospodje preganjajo, ker sem si dovolil to, kar sem malo prej povedal, povedati v prejšnjem mandatu v Državnem zboru. Meni je tako prva instanca sodišča, kakor tudi druga in Vrhovno sodišče določilo, da imam prav. Tukaj gre v bistvu za to, da moramo najbolj nezaščiteno skupino, to so otroci, zaščititi na največji možen način. In poglejte, če se boste izgovarjali zaradi všečnosti, to pa je moda danes, biti drugačen, zaradi tega, da boste všečni, seveda boste urejali to področje tudi na tak način, da boste dovoljevali, da istospolne partnerske zveze pravnomočno posvojijo otroka, boste naredili eno veliko krivico, ki jo ne bomo mogli popraviti. Predlagatelj je govori o evropski primerljivosti v Nemčiji, Franciji itn. Seveda, obravnavajo tam zvezo dveh istospolnih partnerjev kot zvezo, ki je pravno-formalna in veljavna, vendar še zdaleč ne s takimi pravicami kot želimo tukaj na nek način uzakoniti te zadeve. Jaz sem globoko prepričan tudi v to, da Vlada želi na tem področju biti všečna zaradi tega, ker dejansko je teh, da rečem, zvez, kar nekaj in je tukaj tudi "računica". Razumem tudi to, razumem, v redu, je "računica". Je "računica" pri izbrisanih, je "računica" pri Ciganih, je "računica" tudi pri teh, oprostite, pri Romih, tudi pri teh skupinah. V redu. Ampak, poglejte, razlikovanje in diskriminacijo boste naredili tisti trenutek, ko boste v nek zakon, ki ne sme imeti tovrstne problematike opredeljene, torej v družinski zakonik, boste urejali in tlačali v to področje, boste naredili veliko krivico. Jaz mislim, da je novela zakona primerna za nadaljnjo obravnavo in v Slovenski nacionalni stranki bomo ta zakon tudi v celoti podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Milan Gumzar. Prosim.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Pri predlogu zakona predlagatelji ponovno, že drugič, poskušajo rešiti ureditev vprašanja dedovanja istospolnih partnerskih skupnosti, na kar je opozorilo Ustavno sodišče. Pri svojem drugem poizkusu so predlagatelji, to je treba priznati, pripravili boljši predlog, saj so se v predlogu zakonske novele lotili tudi spremembe prvega odstavka 8. člena veljavnega zakona. Le tega so v prvem predlogu izpustili, na kar jih je opozorilo tako Zakonodajno-pravna služba kot tudi Vlada. Ob tem pa je treba opozoriti, da predlagatelji še vedno ne razumejo ali nočejo razumeti, da iz obrazložitve odločbe Ustavnega sodišča izhaja, da gre v primeru razlikovanja pri spolni usmerjenosti za širšo vsebino, ki pa ji ne sledijo ne prejšnji in ne novi predlogi spremembe zakona. Povedano drugače, izhodiščni problemi, razlikovanje kot tako, pri čemer to razlikovanje ne temelji na stvarni razlikovni okoliščini, pač pa na spolni usmerjenosti. Predlagatelj naj bi sledil odpravi neskladja 22. člena Zakona o registraciji istospolne partnerske skupnosti, ugotovljenega z odločbo Ustavnega sodišča, ki določa 6-mesečni rok za odpravo neskladij ter da do odprave za istospolne skupnosti veljajo enaka pravila, kot veljajo za dedovanje med zakoncem po Zakonu o dedovanju. Predlagatelj ponovno želi odpraviti razlike. V primeru, če zapustnik nima otrok deduje preživeli istospolni partner celotni delež na skupnem premoženju medtem ko zakonec v drugem dednem redu deduje le polovico zapuščine, drugo polovico pa dedujejo zapustnikovi starši ali na podlagi stopnje pravice njuni potomci. Zakonec, če zapustnik nima otrok, deduje vso zapuščino le v primeru, da sta oba zapustnikova starša umrla pred zapustnikom in nista zapustila nobenega potomca. Istospolni partner drugače kot zakonec ne more dedovati posebnega premoženja svojega partnerja, istospolni partner drugače kot zakonec ne spada v krog nujnih dedičev in ni upravičen do zakonskega. V predlaganem lahko priznamo vztrajnost, a v Poslanskem klubu Liberalnih demokratov bomo podprli celovito reševanje enakopravne obravnave različnih oblik življenjskih skupnosti tako, da bo to področje sistemsko urejeno v družinskem zakoniku, česar pa predlagatelj verjetno ne želi. Zato bomo ponovno podprli sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V Poslanskem klubu Liberalnih demokratov namreč še vedno menimo, da gre za takšna vprašanja, ki jih ni mogoče ali jih ni najbolje urejati ločeno ali parcialno. S tem se lahko povzroči neskladje oziroma različno urejanje istih vprašanj v različnih zakonih. Zato v Poslanskem klubu Liberalnih demokratov podpiramo odločitev Vlade, da je treba istospolne partnerske skupnosti obravnavati kot del družinskega prava in še kot tako ne ureja v družinskem zakoniku, ki je že v parlamentarni proceduri. S takšno pravno ureditvijo se bo sledilo tudi odločbi Ustavnega sodišča Republike Slovenije in odpravilo ugotovljeno neskladje.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O REPREZENTATIVNOSTI SINDIKATOV, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslance s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku predlagateljev predloga zakona mag. Branku Grimsu za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim.
Spoštovani! V imenu SDS vsem prav lep pozdrav! In ker smo danes že veliko govorili o Državnem svetu, naj začnem z dvema izjavama, ki jih je dal predstavnik delojemalcev gospod Dušan Semolič, ki je mimogrede tudi predsednik največjega sindikata oziroma sindikalne centrale v Sloveniji na seji pristojnega odbora Državnega sveta, ko se je obravnavalo ta predlog zakona. Povedal je namreč dve dejstvi, ki sta izjemno zanimivi in lahko postavita to razpravo v drugačno luč od tiste, v kateri je potekala v preteklem obdobju. Dušan Semolič kot predstavnik delojemalcev je namreč povedal dvoje. Prvič, da je socialni dialog kot vrednota v minulem mandatu potekal bistveno bolje in, citiram, "bistveno bolj tekoče" kot poteka sedaj. In drugo, kar je povedal. Poudaril je, da je dobro, da se je ta tema, ki jo odpira ta zakon, odprla, in da se o njej lahko odkrito spregovori. Če to primerjamo z ravnanjem največje sindikalne centrale ob prejšnji obravnavi tega zakona pred nekaj meseci, ko je samo dan po obravnavi v tem Državnem zboru bil poslan v parlament dopis z vsebino, da bodo preučili, da ukinejo še tisto možnost, da se proti plačilu pridobi vsaj nekatere podatke o poslovanju sindikata s strani Ajpesa. Pa veste, da je bil to glavni izgovor, s katerim je vladajoča koalicija takrat zavrnila ta predlog zakona. Seveda je očitno, kako velika sprememba v stališčih sindikata je, če primerjate ti dve dejstvi. Zakaj je prišlo do te spremembe? Očitno je, da se sindikati zavedajo stiske, v kateri se je znašlo slovensko gospodarstvo in slovenski delavec in z njim posredno tudi sindikati. Uresničuje se jugoslovanski scenarij. Vlada in vladajoča koalicija drvita v jugoslovanski scenarij z norim zadolževanjem. V enem samem letu se je zadolžilo vsakega davkoplačevalca toliko, da skupna vsota znaša 6,3 milijarde evrov v enem samem letu - govorim samo o tistem, za čemer stoji proračun, se pravi garancija države in neposredno zadolževanje - 6,3 milijarde evrov je pa 12,6 milijard nekdanjih mark, v katerih smo bili vsi navajeni računati. In spomnil bi vas, da je to več kot polovica dolga nekdanje Jugoslavije, ki ga je ta koalicija pridelala v enem samem letu, in sindikati dobro vedo, da bo nekdo to moral plačati. Z vidika ekonomistov bi rekli, to bo plačalo, prej ali slej, slovensko gospodarstvo, nekdo bo to noro požrtijo plačal. Z vidika sindikatov bo seveda to plačal slovenski delavec in oni kot njihov reprezentant se zavedajo, kaj to v praksi pomeni. Na neki način je to še toliko bolj tragično, če se zavedamo, da v tem trenutku še vedno narašča število brezposelnih za razliko od mnogih zahodnih držav, ki imajo sicer sredinske ali desnosredinske vlade, kjer zaposlenost narašča in je celo napoved s strani predsednika Vlade, ko je s 60 tisoč nezaposlenih prišlo v enem letu število nezaposlenih na okoli 100 tisoč, da bo čez leto dni 120 tisoč nezaposlenih in da bo to velik dosežek te Vlade. Lepo vas prosim! Jasno je, da so potem tudi sindikati v stiski in da se oni zavedajo, da bo treba ravnati drugače. Na ta način, če bo prišlo do streznitve, bo seveda potem odpadel tudi vsak potreben ukrep ali pa ravnanje, ki je, na neki način bo malo komično, ko se namesto, da bi se zahtevala delovna mesta, Sindikati izberejo in zaplešejo pač na balkanske takte, da pa zapoje Internacionalo. Ja, dobro jutro?! Kdo pa je na oblasti? Potem bi morali imeti transparent, ali dajte delovna mesta ali pa pokajte. Seveda, če hoče Sindikat uresničevati v takih razmerah politiko, potem mora imeti polno zaupanje svojih članov. Polno zaupanje svojih članov pa lahko izpostavi samo na ta način, da je njihovo poslovanje transparentno in vsak trenutek, seveda, lahko vsak od članov ali pa potencialnih članov vidi, kako to v praksi poteka. Na ta način odpadejo, potem vsi dvomi o tem, kam se preliva denar od sindikalnih članarin. Slišali smo namige, da naj bi se iz tega celo preko hranilnic in posojil potem lastnikom financirali odkupi. To bo potem [[...]]
Hvala lepa, gospod Grims. Čas se je iztekel.
[[..]]zaupanje delavcev v Sindikate in s tem način omogočilo, da se ohrani socialni dialog kot vrednota.
Gospod Grims, ste v rdečih številkah, prosim, če prekinete. Hvala lepa. Besedo dajem predstavnici Vlade za uvodno obrazložitev mnenja. Besedo ima Anja Kopač Mrak, državna sekretarka Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve.
Hvala za besedo. Še enkrat, lep pozdrav, gospod predsednik in vsi poslanci in poslanke. Pred nami je ponovno podoben predlog o dopolnitvi Zakona o reprezentativnosti Sindikatov, kot ga je ista poslanska skupina vložila že septembra lani in v zvezi s katerim je bila v Državnem zboru Republike Slovenije že v oktobru leta 2009 opravljena obsežna razprava, pri čemer na koncu takratni predlog ni bil podprt. Sedanji predlog skupine poslank in poslancev je po vsebini skoraj enak prejšnjemu in se nanaša na obvezno javno objavo letnih poročil Sindikatov preko Ajpesa s tem, da je dopolnjen v delu, ki se nanaša na zagotavljanje sredstev za javno objavo letnih poročil. Vlada Republike Slovenije tudi temu nekoliko dopolnjenemu zakonskemu predlogu ostro nasprotuje. V zvezi z ugotovitvijo predlagateljev, da so Sindikati pravne osebe zasebnega prava, ki morajo po Zakon o računovodstvu in po Zakonu o državni statistiki Ajpes vsako leto predložiti letno poročilo, je treba opozoriti, da ta obveznost ne velja za vse Sindikate. Zakon o reprezentativnosti Sindikata namreč določa, da sindikat postane pravna oseba z dnem izdaje odločbe o hrambi statuta, na podlagi katere se sindikat tudi vpiše v evidenco statutov sindikatov, kar pa nikakor ni pogoj za obstoj sindikata. Odločba daje sindikatu le možnost, da posluje v pravnem prometu in da lahko odpre svoj račun, k čemur pa ni zavezan. Delovanje, financiranje in poslovanje sindikatov je povsem prepuščeno njihovim notranjim pravilom igre in transparentnost je stvar njihovih notranjih pravil. Upoštevajoč mednarodne dokumente tudi ne sme biti zakonsko omejeno. Že splošna deklaracija človekovih pravic opredeljuje sindikalno svobodo kot temeljno človekovo pravico. Tudi Mednarodni akt o ekonomskih, socialnih in kulturnih pravicah ter spremenjena evropska socialna listina Sveta Evrope določa svobodo sindikalnega organiziranja in prepoved kakršnegakoli ravnanja in vmešavanja države, ki bi omejeval delovanje sindikatov. Upoštevajoč mednarodne določbe Ustava Republike Slovenije v 76. členu določa, da je ustanavljanje in delovanje sindikatov ter včlanjevanje vanje svobodno, s čimer je zagotovljena sindikalna svoboda in ne omogoča državi v poseganje njihovo delovanje. Glede očitkov zaprtosti poročil o premoženju in poslovanju sindikata je treba pojasniti, da mora Ajpes po zakonu predložiti podatke vsakomur, ki to zahteva, torej, če kdo želi, lahko pridobi te podatke. Torej, tudi v kolikor delavci ne uspejo znotraj sindikata zagotoviti transparentnost, imajo še vedno možnost, da to storijo.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine SDS bo predstavil gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi. V Slovenski demokratski stranki ponovno vlagamo v proceduro zakona o reprezentativnosti sindikatov, tokrat malo dopolnjen. Upamo, da tokrat ne bomo deležni tako ostrih puščic in obtožb. Dovolite, da še enkrat obrazložim, kaj sploh predlagamo in kaj sploh hočemo. Želimo samo transparentnost delovanja in da ima tudi vsak član sindikata v vsakem trenutku brez vplačila vpogled v delo inštitucije, katere član je. Sedaj imajo brezplačen vpogled samo funkcionarji sindikata. To pa je mogoče doseči samo tako, da so letna poročila javno objavljena. V poročilih pa, kot veste, so bilance stanja, izkazi prihodkov, odhodkov, pojasnila k tem izkazom, poslovna poročila in podobno. Omenjena zahteva je razumljiva tudi zaradi povrnitve zaupanja v sindikate, tudi zaradi naših zgodovinskih posebnosti, nenazadnje je dvome o uporabi povečala ugotovitev, da sindikati posedujejo tudi delnice. Nič hudega, vendar se takoj pojavi množica vprašanj, čigave delnice in koliko, zakaj ravno te, kdo je o tem odločal. Tako pač je, če bilance sindikatov ali kogarkoli drugega niso javne. In nenazadnje se po klasični teoriji sindikalno članarino uporablja tudi za nadomestila plač delavcev v primeru stavke; seveda tega pri nas še ni bilo. Naj še enkrat povem, da s tem zakonom nikomur ničesar ne omejujemo. Vladajoča koalicija je naš prejšnji predlog zavrnila s prozorno argumentacijo, da v samostojnost sindikatov ne smemo posegati, ker so osebe zasebnega prava. To drži, vendar pa je res tudi nekaj drugega, kar skupaj tvori celoto: z Zakonom o reprezentativnosti sindikatov je država sindikatom podelila javno pooblastilo, da se sindikati pogajajo z državo v imenu delavcev. To je seveda boniteta, dodana vrednost, ki poveča privlačnost takšnega sindikata, torej poveča tudi moč in učinkovitejše zastopanje delavcev. Torej, država je sindikatom podelila status reprezentativnosti in moč, torej pravice, zakon pa ne omenja več dolžnosti. To je anomalija, ker tem institucijam ni treba več dokazovati, da pogoje reprezentativnosti še vedno izpolnjujejo in predvsem, da poročajo javnosti o svojem delu. Zadnji dogodki so pokazali, da bi bilo še kako prav, če bi ti podatki bili javni, da bi te podatke predvsem dobili člani brez plačila. To je anomalija, da član neke institucije, v tem primeru sindikata, ki za članstvo plačuje članarino, dobi podatke o gospodarjenju svoje organizacije proti plačilu. To se pravi, plačaj, če hočeš dobiti podatke o tem, kako posluje tisti, ki mu plačuješ članarino. To je malce čudno. Poudarjam, da v Slovenski demokratski stranki nihče ne trdi, da se manipulira s sredstvi in da se sindikalna članarina več kot pol milijona slovenskih delavcev porablja nenamensko, vendar letna poročila sindikatov, ki po nekaterih informacijah iz medijev segajo v desetine milijonov evrov, niso javna, zato se pojavljajo vprašanja in dvomi, ali so upravičeni ali ne; o tem ne bi sodili. Zato v Slovenski demokratski stranki predlagamo spremembo zakona, da bodo bilance sindikatov poslej javne, torej transparentne za vsakega državljana, brez dodatnega plačila za vpogled. Če je vse v redu, ni treba skrivati ničesar in se po nepotrebnem dela škoda. Transparentnost dela in zaposlovanja bi zagotovila povrnitev zaupanja v sindikate. Mislim, da je to pravi trenutek, ko je ravno to potrebno. V Slovenski demokratski stranki ponovno trdimo, da nikomur ne jemljemo nobenih pravic in se ne vtikamo v nikogaršnje delo ter samostojnost. Želimo samo transparentnost poslovanja in zaradi tega želimo, da so bilance sindikatov javne, se pravi, odprte, da so javne. Zato menimo, da je takšen zakon primeren za nadaljevanje postopka. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Že drugič v tem mandatu Slovenska demokratska stranka želi spreminjati Zakon o reprezentativnosti sindikatov. Sicer smo v Državnem zboru že v prejšnji obravnavi izrazili nestrinjanje z vsebino in je bil zakon zavrnjen. Predlagatelji navajajo, da je cilj novele, ki sledi načelu javnosti, da se določi obveznost javnega razkritja podatkov o poslovanju in premoženju sindikatov oziroma njihovih letnih poročil, kar naj bi bil pogoj za njihovo uspešno delovanje in doseganje ciljev. Zakon pa poleg tega vključuje tudi ureditev plačila nadomestila za javno objavo letnih poročil, za katera naj bi podrobnejša pravila pripravilo pristojno ministrstvo. Glede na to, da v Poslanski skupini Zares že prejšnjega predloga zakona nismo podprli, tega ne bomo naredili niti danes, saj se vsebina bistveno ni spremenila. Ne vem, če bo kaj pomagalo, ampak bom vseeno poudaril poglavitne razloge, ki botrujejo naši odločitvi. Predlagatelji poudarjajo, kot je bilo že rečeno, da so sindikati pravne osebe zasebnega prava, ki morajo po Zakonu o računovodstvu in Zakonu o državni statistiki Ajpes-u vsako leto predložiti letno poročilo, ki je sestavljeno iz bilance, izkaza prihodkov in odhodkov, pojasnil k izkazom in poslovnega poročila. Ob tem trdijo, da v skladu z zakonodajo ta poročila niso javno objavljena in to naj bi bilo glavno vodilo pri pripravi novele. Vlada je pojasnila, da omenjena obveznost ne velja za vse sindikate. Zakon o reprezentativnosti sindikatov namreč ne zavezuje sindikatov, da morajo imeti svoje lastno poslovanje. Tako niso vsi sindikati zavezani k predložitvi letnih poročil. Zakon torej daje zgolj pravno podlago za pridobitev lastnosti pravne osebe sindikata in mu s tem omogoči, da posluje v pravnem prometu, medtem ko je samo delovanje, financiranje in poslovanje sindikatov prepuščeno, pač, notranjim pravilom in ni zakonsko določeno. Taka ureditev izhaja iz ustavne odločbe o zagotavljanju uresničevanja sindikalne svobode, katerega temelj so tudi mednarodni dokumenti. Ob tem je treba opozoriti, da so, kot izhaja iz Zakona o računovodstvu, poslovne knjige javne listine, te pa so vir podatkov za letno poročilo. Isti zakon določa, da mora Ajpes vsakemu, ki to želi, omogočiti vpogled v letna poročila sindikatov, kar pomeni, da se lahko vsak interesent seznani s podatki o poslovanju sindikatov in višino njihovega premoženja, če mu že to znotraj sindikata ne uspe. Razlogi za sprejetje novele, skratka, po naši oceni niso utemeljeni, zato je kot ustrezne podlage za nadaljevanje zakonodajnega postopka ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog o dopolnitvi zakona podprli, ker podpiramo javno objavo podatkov o premoženju in poslovanju sindikatov. Tokratni predlog ureja tudi ureditev plačila nadomestila za javno objavo letnih poročil, kar v predlogu iz meseca maja preteklega leta ni bilo urejeno oziroma predlagano. Sindikati sodijo med pravne osebe zasebnega prava, zato poročila, ki so jih sindikati sicer dolžni letno oddajati Agenciji za javnopravne evidence in storitve, po sedaj veljavni zakonodaji niso javna. Res pa je tudi, da Zakon o računovodstvu v 51. členu tudi določa, da mora Ajpes, ki je pri nas organizacija, pooblaščena za obdelovanje in objavljanje podatkov, dati na razpolago podatke iz letnih poročil pravnih oseb vsakomur, ki to zahteva, ter mu proti nadomestilu dejanskih stroškov izdati tudi prepis zahtevanih podatkov. Zato po mnenju Slovenske ljudske stranke ni zadržkov, da bi podatke objavili tudi javno in bi bili dosegljivi brez posebnega zahtevka pri Ajpesu. Vlogo in pomen sindikatov bi lahko primerjali glede na ureditev financiranja in poslovanja kar z vlogo političnih strank, za katere je predpisano transparentno poslovanje. Svoboda združevanja v sindikate in njihovo neodvisno delovanje zagotovo nista odvisna od tajnosti finančnega poslovanja. Zato se ne moremo strinjati z mnenjem Vlade, da bi s tem zakonom kršili ustavne določbe in določbe Evropske socialne listine Sveta Evrope. Ravno obratno, takšna javna objava dokumentov o premoženju in poslovanju sindikatov bi vplivala na večjo informiranost članov teh sindikatov, in posledično vplivala na bolj neodvisno, predvsem pa na aktivnejše delo sindikatov, predvsem pa sindikalnih central, ki bi zaradi te javnosti verjetno že davno zahtevali nov socialni pakt in ne nazadnje tudi minimalno plačo, kar je trenutno v Sloveniji največji problem. Če zaključim. Bolj pregledno poslovanje sindikatov bi zagotovo vplivalo na njihovo boljšo aktivnost, zato bomo poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Matjaž Zanoškar.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi. Dovolite mi, da predstavim stališča Poslanske skupine DeSUS glede Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o reprezentativnosti sindikatov. Že na 10. redni seji Državnega zbora smo obravnavali približno tak predlog, ki ga imamo danes na mizah. Že takrat se je Poslanska skupina DeSUS negativno opredelila do tega predloga. Zavrnjen je bil zato, ker nam je večini poslancev jasno, da tisto, kar predlagatelj s predlogom želi doseči, to je javnost podatkov o poslovanju in premoženju sindikatov, že sedaj omogoča na podlagi Zakona o državni statistiki in Zakona o računovodstvu. Slednji v svojih določbah določa, da so pravne osebe zasebnega prava dolžne Ajpesu vsako leto predložiti letna poročila. Ta zakon tudi določa, da ima prav vsakdo možnost vpogleda v te listine in se torej lahko sleherni državljan, tudi če ni član sindikata, seznani s podatki o poslovanju sindikatov in njihovim premoženjem. In tukaj smo že na tisti točki, ko lahko pričnemo z razpravo o skladnosti takšne ureditve z mednarodnimi pravnimi akti, kot je Konvencija Mednarodne organizacije dela številka 87, Evropska konvencija o človekovih pravicah, Evropska socialna listina, Mednarodni pakt o ekonomskih, socialnih in kulturnih pravicah, Mednarodni pakt o državljanskih in političnih pravicah. Vsi ti akti so po svoji vsebini glede načela svobode izbiranja in združevanja sindikatov ter njihove izključne pravice do avtonomnega delovanja povsem enotni in zelo jasni. Posebej na to vprašanje napeljuje stališče Odbora za svobodo združevanja pri Mednarodni organizaciji dela, ki poudarja, naj nadzor javnih institucij nad finančnim poslovanjem sindikatov ne presega obveznosti predložitve periodičnih poročil, pri čemer pa predložitev le-teh ne pomeni njihove javne objave. Le-to pa predlagatelji v svojem predlogu dopolnitve zakona o reprezentativnosti sindikatov želijo doseči. No, želi se še doseči to diskriminacijo sindikatov napram drugim pravnim osebam zasebnega prava, za katere javna objava poročil ni in ne bo obvezna, čeprav bi bilo morda dobro, da bi bila predvsem za tiste, ki se financirajo tudi iz denarja vseh davkoplačevalcev ne zgolj iz njihovih lastnih sredstev, ki jih pridobivajo na podlagi članarin. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je predlog neutemeljen, ker čezmerno posega v avtonomijo delovanja prostovoljnih organizacij, ki se ne financirajo iz proračuna. Neutemeljen je zaradi tega, ker tako govorijo mednarodni pravni akti in praksa drugih držav; neutemeljen je zato, ker spodkopava verodostojnost sindikatom in zbuja dvome in zaupanje v njihove člane in njihova združenja, kamor so stopili prostovoljno in v katerih si družno prizadevajo za svoje legitimne in zaslužene pravice. Torej, to je dovolj razlogov, na podlagi katerih poslanci Poslanske skupine DeSUS tega predloga ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa za besedo in še enkrat lepo pozdravljeni. Skrajni čas je, da odpremo tisto Pandorino skrinjico, ki se ji reče sindikati v Sloveniji. Gospodje se lepo debelijo na račun delavce, ki jim ne zagotavljajo ničesar. Prav ničesar se ne zgodi s sindikati, razen da enkrat na leto organizirajo shod na cesti in seveda tam porabijo ogromno denarja za to, da kupijo sendvič in kakšno pijačo. Verjetno gre za to milijone in milijone, kajti milijone evrov zaslužijo sindikati. Semoličeve sindikat naj bi imel 200 tisoč članov, tako pravi on sam. Glede na to, da je sindikalna članarina 1% od plače in da je povprečna plača 1000 evrov - za lažje računanje na mesec -, znese to 10 evrov na osebo na mesec. To je na nivoju meseca dva milijona evrov. In ker ima leto 12 mesecev je to 24 milijonov evrov denarja, za katerega niti ne vemo, kam je šel, kje je, kdo ga ima. Če vzamemo uboge delavke v Muri, plačevale so med 7 in 15 evri članarine mesečne. Kje je denar nihče ne ve, kje je Mura, tudi nihče ne ve. Dejstvo pa je, da se vsak sindikat "zliže" z Vlado in to je tudi razlog, zakaj Vlada ne podpira tega vloženega zakona. Seveda, izgubila bo kontrolo nad ogromnim številom delavcev, ki jo zdaj zagotavlja preko sindikalnih voditeljev. Sindikalni voditelji so pa tako ali tako svete krave, ki so nedotakljivi, vodstvo sindikatov je nedotakljivo, kajti, če se ne motim, iste obraze gledamo že od leta 1992 dalje in če vzamemo samo gospoda Semoliča, ki je rekel, da ne namerava odstopiti, zgleda, da jih bomo gledali do njihove smrti. Pa se vprašam, od kod se hranijo ti nenasitni sindikati - seveda iz članarine delavcev! In kaj naredijo za delavce? Nič. Povejte mi en sam primer v Sloveniji, ko je sindikalna organizacija vložila tožbo proti kakšnemu tajkunu. Ni niti enega primera! Povejte mi en sam primer tožbe za zaščito ustavne pravice do dela ob zaprtju dobrih podjetij, kot recimo Droga, Kolinska, MIP in tako naprej! Niti ene tožbe! Kaj bi človek pomislil? Da so se sindikati "zlizali s temi tajkuni skupaj z Vlado, da bodo polnili lastne žepe. Čisto nič drugega ne more biti za vsem skupaj. In zdaj je treba skočiti pokonci in prepovedati, da bi kdorkoli smel vpogledati v te finančne transakcije, ki jih gospodje delajo, z desetinami milijonov evrov. Seveda, plače imajo tam te vodje okoli 8 tisoč evrov in ko je naša poslanska skupina te podatke dobila in dala našim medijem podatke, nihče ni ničesar objavil! Seveda ne, ker že Vlada poskrbela, da se ne bo objavljajo, tako kot se ne dobi odgovora na poslansko vprašanje, ki ga je naša poslanska skupina vložila na Vlado 12. oktobra 2009, pa se Vladi "frka" za vse skupaj. Kajti luštno je imeti polne žepe denarja, delavce pa "klinc gleda", naj "pocrkajo", saj nimamo nobene koristi od njih. Tako misli Vlada, tako mislijo Sindikati. In, potem si gospodje z debelimi plačami jemljejo še nagrade iz tako imenovanega stavkovnega sklada, tam ven si jemljejo potne stroške, kredite si dajejo brezobrestne in nihče tega ne kontrolira. Skratka, denar gre sem in tja in nikomur nič. Razni objekti, nepremičnine, ki jih imajo, kaj jaz vem, na Pokljuki, v Bohinju, so seveda dosegljive samo za vodstvo sindikatov. Navaden sindikalist si ne more privoščiti, da bi šel na počitnice v Bohinj, ker tam je samo za gospode iz sindikata. To je pa obraz naše demokracije. Obraz Slovenske demokracije, ki je umazan do konca! Do konca. Seveda, da se Vlada ne bo strinjala s tem, ker ima od tega koristi, kajti Vlada, če bo zakon sprejet, bo izgubila vzvod, na osnovi katerega stiska sindikate, če ne boste delali z nami, če ne boste pomagali, da se zadeva pelje tako, kot mi rečemo, bomo pa povedali, koliko denarja "pokurite" pa kam gre denar. Jasno, takega vzvoda nihče noče, izgubiti. Zakaj je bilo v začetku v Združenih državah Amerike sindikalno gibanje v rokah mafije? Iz teh istih razlogov in zato tudi Vlada noče tega spremeniti!
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Milan Gumzar.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni. Ponovno imamo v obravnavi Predlog o dopolnitvi Zakona o reprezentativnosti sindikatov, ki ga predlaga ista poslanska skupina in ki je bil že enkrat zavrnjen v Državnem zboru. Edina sprememba v primerjavi s prejšnjo dopolnitvijo predloga zakona je v tem, da predlagatelji tokrat poleg javne objave letnih poročil sindikatov preko Ajpes-a, predlagajo tudi ureditev plačila nadomestila za objavo in določajo, da minister za delo predpiše podrobneje pravilo o načinu predložitve in javne objave letnih poročil. V Poslanskem klubu Liberalnih demokratov tudi tokrat ne bomo podprli predloga. Razlogi za to pa so ostali nespremenjeni, in sicer: drži, da sodijo sindikati med pravne osebe zasebnega prava in moramo v veljavni zakonodaji Ajpes-u predložiti letno poročilu. Napačna pa je trditev, da poročila niso javna oziroma nedostopna javnosti, kajti vir za letna poročila so poslovne knjige, ki so javne listine, sestavljene so iz bilance stanja, izkaza prihodkov in odhodkov in tako dalje. Če povzamem, Ajpes mora prav vsakemu, ki izrazi željo, pa naj gre za članico ali člana sindikata ali katerokoli državljanko ali državljana, omogočiti vpogled v letna poročila sindikatov. To določa že obstoječa zakonska ureditev, kar pomeni, da je glavni cilj predloga, torej načelo javnosti, že uresničeno. Tako se ob tem lahko vprašamo, kaj je pravzaprav interes predlagateljev. Poleg tega so predlagatelji spregledali še dve podrobnosti. Prvič, da nobena zakonska določba ne zavezuje vseh sindikatov, da morajo imeti svoje lastno poslovanje, kar pomeni, da niso vsi zavezani k predložitvi letnih poročil. Zakon resda daje pravno podlago za pridobitev lastnosti pravne osebe, a po drugi strani je samo delovanje, financiranje in poslovanje sindikatov prepuščeno njihovim notranjim pravilom in ni z zakonom določeno. In drugič, da je takšna ureditev zapisana z namenom, in sicer v skladu z ustavo, ki določa svobodo delovanja sindikatov, kot tudi z mednarodnimi dokumenti, od Splošne deklaracije človekovih pravic do Evropske socialne listine Sveta Evrope, ki zavezuje Slovenijo kot demokratično državo in kot kredibilno ter odgovorno članico mednarodnih organizacij. Vsa ta določila in mednarodni dokumenti opredeljujejo sindikalno svobodo, ki je značilna tudi v tem, da država načelno ne sme omejevati sindikatov v njihovem delovanju oziroma da bi delovala na način, ki bi omejeval svobodo delavcev do ustanavljanja organizacij za varstvo njihovih ekonomskih in socialnih interesov. Na podlagi navedenega v Poslanskem klubu predloga zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Bojan Kontič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka [[trenutno je ni]] , kolegice in kolegi! V obravnavi imamo Predlog sprememb Zakona o reprezentativnosti sindikatov, ki smo ga enkrat že obravnavali in tudi zavrnili; upam, da bo tako tudi tokrat. Bistvenih razlik med prvim predlogom in tem predlogom danes pravzaprav ni. Bistvo tudi tokratnega predloga je javnost premoženja in poslovanja sindikatov, tako pravijo predlagatelji. Letna poročila sindikatov naj se javno objavijo, to je njihova zahteva. Ker je namen predlagatelja enak, vsebina pa se bistveno ne razlikuje, naj v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ponovim ugotovitve in naša stališča, ki sem jih predstavil že pred meseci. Vsekakor naj pri tem povem, da to ni zakon, ki bi reševal Slovenijo pred krizo. In ko nam očitate, da se ne ukvarjamo dovolj s krizo, je to vsekakor vaš dober prispevek k temu. Iz tega predloga je mogoče ugotoviti, da je predlagatelju popolnoma neznan namen in cilj zakona o reprezentativnosti sindikatov. Namen zakona namreč ni urejanje način delovanja sindikatov v Republiki Sloveniji, temveč določa način pridobitve lastnosti pravne osebe in pridobitve lastnostni reprezentativnosti - to je zakon, v katerega posegate. Obveznost predložitve letnega poročila in njegova objava v omenjenem zakonu nimata nobene zveze niti s pridobitvijo lastnosti pravne osebe niti s pridobitvijo reprezentativnosti. Lastnost pravne osebe sindikata, sindikat namreč pridobi z izdajo odločbe o hrambi statuta ali drugega temeljnega akta, to je namreč pogoj za dosego lastnosti pravne osebe. Kot pogoj reprezentativnosti pa zakon določa demokratično delovanje in uresničevanje svobode včlanjevanja v sindikate, uresničevanje članskih pravic in hkrati obveznosti, neprekinjenost delovanja najmanj zadnjih šest mesecev, neodvisnost od državnih organov in delodajalcev - to posebej poudarjam, neodvisnost od državnih organov in delodajalacev - financiranje pretežno iz članarine in drugih lastnih virov in določeno število članov v skladu z zakonom. Ocene o sindikatih so lahko in tudi so različne, vendar pri tem ne gre spregledati dejstva, da je tudi po ustavi ustanavljanje in delovanje sindikatov ter včlanjevanje vanje povsem svobodno. Država se ne sme vmešati v delovanje sindikatov. Pravico do svobodnega ustanavljanja sindikatov pomeni tudi pravico, da sindikati sami sprejemajo svoja pravila delovanja in da svobodno izbirajo tudi svoje predstavnike. To seveda pomeni, da se delavci svobodno odločajo, ali se bodo včlanili v sindikat, kako bodo organizirali sindikat, kako bodo delovali in tudi, kako bodo opravljali s svojim premoženjem. Veliko besed je bilo v preteklosti porabljenih v zvezi s premoženjem. Toda bil je dosežen sporazum, še enkrat naj vas spomnim. Dosežen je bil sporazum o razdelitvi premoženja, kjer je bilo premoženje, ki ga je prejela posamezna sindikalna centrala, tudi jasno in javno podpisano. Članice in člani sindikata organizirajo tudi nadzor, to funkcijo opravljajo nadzorni odbori znotraj posameznega sindikata. Njihova naloga je nadzor nad poslovanjem sindikata in upravljanjem s premoženjem. Članice in člani sindikata izvolijo oziroma imenujejo sestave teh nadzornih odborov, ki o svojih ugotovitvah poročajo organom sindikata - in še enkrat, kar je bistveno, članstvo v sindikatu ni obvezno, je svoboda posameznika, je svoboda zaposlenega, da se odloči po lastni presoji. Tem posameznikom, članicam in članom je vodstvo dolžno transparentno predstavljati svoje delovanje in poslovanje - torej, svojim članicam in članom tudi opravljanje s premoženjem, ne pa kar vsem, tudi tistim, ki niso člani. To bi bilo smiselno in zakonsko obvezno, če bi se financirali iz državnega proračuna, pa se ne, kot je meni znano, niti v najmanjšem deležu. Pred meseci sem vas seznanil s primerjavami v Evropski uniji, pa naj ponovim, ker se v tem zboru slabo poslušamo. Če se sprehodim po državah, lahko ugotovim; sosednja Avstrija - ni zakonske obveznosti, da morajo sindikati javno objavljati finančna poročila. Belgija - ni zakonske obveznosti. Češka - ni zakonske obveznosti. Estonija, tam so sicer julija 2008 sprejeli in je v veljavi stopil spremenjeni Zakon o neprofitnih organizacijah, ki sindikatom nalaga, da morajo od leta 2010 naprej javno objavljati finančna poročila. Grčija - ni zakonske obveznosti. Irska - javno objavljeni podatki se nanašajo samo na število članov sindikata, ki sofinancirajo delavsko stranko; znesek vse prihodkov v enem letu je znesek odhodkov ter končno stanje na računu. Italija - ni zakonske obveznosti. Madžarska - ni zakonske obveznosti. Nemčija - ni zakonske obveznosti. Da, ne naštevam naprej, da se ne ponavljam. V veliki večini držav ni zakonske obveznosti, ni tega, kar vi zahtevate s tem predlogom. Res je težko najti argument za predlog, ki ga danes imamo na mizi. Ne le, da bi bil sprejtje danes obravnavanega predloga poseg v avtonomijo sindikata, ki je zagotovljena z Ustavo Republike Slovenije. Bilo bi v nasprotju z mednarodnimi dokumenti. Naj omenim le Konvencijo Mednarodne organizacije dela številka 87 o sindikalnih svoboščinah in varstvu sindikalnih pravic. Pri tem velja opozoriti, da je že sedaj veljavna ureditev lahko sporna, kajti omenjena konvencija v paragrafu 490 javno določa, da nadzor javnih institucij nad finančnim poslovanjem sindikatov ne sme presegati obveznosti predložitve periodičnih poročil. Kot sem že omenil, izhaja iz citiranega paragrafa jasna obveznost, da nadzor javnih institucij nad finančnim poslovanjem sindikatov ne sme presegati obveznosti predložitve periodičnih poročil. Zakon o računovodstvu pa v določbi tretjega odstavka 51. člena določa, da mora organizacija, ki je pooblaščena za obdelovanje in objavljanje podatkov, podatke iz predloženih letnih poročil dati na razpolago vsakomur, ki to zahteva, proti nadomestilu dejanskih stroškov pa mu mora izdati tudi predpis zahtevanih podatkov. Iz navedenega je tako moč razbrati, da mora Ajpes vsakemu, ki to želi, omogočiti vpogled v letna poročila sindikatov. Navedeno pomeni, da ima vsakdo dostop do podatkov o poslovanju sindikatov in njihovega premoženja. Tudi to dejstvo dokazuje, da skrb za javnost podatkov o sindikalnem poslovanju ni pravi motiv predlagateljev današnjih sprememb zakona. Upoštevajoč prej navedeno pa se utemeljeno postavlja vprašanje, ali tudi sedanja ureditev skladna s Konvencijo Mednarodne organizacije dela, številka 87, kot sem prej že omenil. Kljub temu da se zavedam, da je stavke, da so stavka, njihove izvedbe različno urejene in da ima tako imenovani strokovni sklad različen pomen, je le-ta povsod po svetu največja skrivnost sindikata. Ne morem mimo ugotovitve, da so sindikati izpostavljeni pritisku na podlagi ocen, da so naklonjeni koaliciji in nenaklonjeni opoziciji. To sicer danes še težje argumentirate kot v času prvega predloga. Kajti, tako kot so sindikati v preteklem letu izvajali pritiske na vladne odločitve, jih v preteklem mandatu vsaj v prvem letu delovanje Vlade vsekakor niso. In to si moramo priznati. In protesti se nadaljujejo tudi letos. Razumevanje Vlade za stisko najslabše plačanih delavcev, v mislih imam odločitev o višini minimalne plače, pa se že odraža v bojkotu socialnega dialoga s strani delodajalcev. Glede na čas in razmere, v katerih živimo, so verjetno ti protesti neizogibni. Bom pa z zanimanjem spremljal, če bo morda kakšen sindikat, tako kot pred leti, s plakati na jumbo panojih podprl prizadevanja sedanje Vlade. Toliko o sindikatih in političnih povezavah. Morda pa so sindikati moteči zaradi konkurence pri pozivanju ljudi na ulice. Vendar naj poudarim, da je bistvena razlika, če to storijo sindikati ali pa politična stranka oziroma njen predsednik, ki ima v demokratični ureditvi drugačne možnosti. Tudi če so, če ste v tem primeru v opoziciji, imate možnost v parlamentu predstaviti svoja stališča in boljše predloge. Uspešnost pa se ne preverja na ulici, ampak na volitvah. V Poslanski skupini Socialnih demokratov svobodo socialnega združevanja vidimo kot eno najpomembnejših pridobitev boja za delavske pravice. Na sindikate ne gledamo kot na enega ključnih partnerjev, kot le na enega ključnih partnerjev v socialnem dialogu. V tem dialogu sindikati zastopajo šibkejšo stran in zato delujejo po načelu solidarnosti. Članarino plačujejo vsi člani, da jo porabijo za pomoč tistemu članu, ki pomoč potrebuje. To je solidarnost znotraj sindikatov. Iz solidarnosti in številčnosti sindikati črpajo svojo moč. Socialni demokrati in sindikati se o stališčih včasih tudi ne strinjamo. To je moč videti v reakcijah sindikatov, pa tudi včasih v napovedih Vlade o posameznih ukrepih. Je pa to seveda povsem odvisno od vsebine, ki jo obravnavamo, vendar pa ne glede na razlike v stališčih, zagovarjamo avtonomnost in neodvisnost sindikatov. Poslanska skupina Socialnih demokratov predlagane spremembe zakona o reprezentativnosti sindikatov ne bo podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Predlagatelj, izvolite. Gospod Grims.
Samo nekaj kratkih pojasnil zaradi lažje razprave naprej. Kar se tiče težav s socialnim dialogom tudi potem, ko smo se pogovarjali na seji Državnega sveta v prisotnosti gospoda Semoliča in predstavnikov delodajalcev, kjer ključni problem ni bil pomanjkanje volje predstavnikov delodajalcev, to se pravi podjetnikov, za socialni dialog, ampak dejstvo, da nekatere vladne institucije ne spoštujejo niti tistega, kar piše o socialnem dialogu v pravnih aktih države Slovenije. Med ostalim sem že na prejšnji seji opozoril na primer, kako je bilo pri preoblikovanju elektrogospodarstva Slovenije, kjer je v zakonu predvidena obveznost, da se sestane ustrezno telo - torej gre za institucionaliziran socialni dialog, v katerem so tudi predstavniki sindikatov, predstavniki zaposlenih - preden pride do preoblikovanja, ker se seveda odloča tudi o usodah konkretnih ljudi, o zaposlenih. Pa se tega ni storilo več mesecev, do takrat, ko sem pred časom postavil kot poslanec vprašanje. In glej čudo! Potem pa je v štirinajstih dneh tisti, gre za državnega sekretarja, ki je na čelu tega, vendarle sklical ta sestanek, tako da je vsaj nek začetek socialnega dialoga bil vzpostavljen. Zelo zanimivo! In zaradi tega, kadar govorite, da te stvari ne tečejo, najprej pometite pred lastnim pragom in ne kažite na druge. Drugače pa opozorilo: v Sloveniji je ustava, kar se tiče pravic zaposlenih, pravic sindikatov, izjemno dobro opredeljena. Vendar bi vas spomnil, da je prav zaradi tega, ker je stavka v Sloveniji tudi ustavna kategorija, tudi položaj sindikatov nekoliko drugačen. Če je stavka zakonita, je seveda ne plačuje sindikat. Sindikat pa ima zato v slovenskem ustavnopravnem redu, ne samo zaradi načel ustave, ampak še bolj zaradi zakonodaje, pa tudi pravne prakse, ki se je uveljavila z razvojem politične kulture v Sloveniji, izjemno pomembno vlogo: uresničuje tudi določen javni interes, uresničuje tudi določena javna pooblastila v širšem pomenu te besede, ker sodeluje v institucionaliziranem javnem dialogu. Zaradi tega je še kako upravičeno, da se potem tudi pričakuje od sindikata, da stori vse, da se ta vrednota ohrani, kar pomeni tudi večjo transparentnost njegovega poslovanja. Prej je bilo govora o evropskih normah. Seveda, vendar večina sindikatov v tistem delu, ko ne gre za ne vem kakšne skrivnosti, svoje poslovanje v vseh državah bolj ali manj javno objavlja. Pri nas pa ne samo, da ima navaden državljan, kot je prej nekdo zmotno rekel, težave, ko želi dobiti karkoli v zvezi s poslovanjem sindikata, tudi če ocenjuje, ali bi se včlanil ali ne, konec koncev je že tu nek interes, ki je očiten pravni interes, utemeljen, ampak so mi celo nižji sindikalni funkcionarji na območju Gorenjske povedali primere, ko iz velikih sindikalnih central niso mogli pridobiti podatkov o poslovanju sindikata. In jim je bilo rečeno, "ne, ne, to pa ni za vas, tu ima pa dostop samo tisto najožje vodstvo in nihče drug ne sme niti vpogledati v to." Pa gre za sindikalnega člana in celo funkcionarja, ki vodi sindikat v nekem manjšem podjetju! Ja, pa lepo vas prosim, no! Potem je nekaj očitno zelo narobe. In potem se ne čuditi, če se znižuje ugled sindikatov, zaupanje v sindikate in če se postavljajo raznorazne teze, ki so morda resnične, najbrž pa ne, ne vem, ampak nekaj tega smo tudi maloprej slišali v eni od razprav. Potem tudi ne sme nikogar presenečati, če je tudi informacijska pooblaščenka, gospe in gospodje, Nataša Pirc Musar, v Državnem zboru izjavila naslednje: "Tukaj lahko sedaj jasno in glasno dam tudi podporo za javnost razpolaganja s premoženjem sindikatov. To je stvar, kjer, moram reči, nismo dobili pretirano veliko vprašanj, nekaj pa že, na to temo, tudi sindikati so pač pravne osebe zasebnega prava. Ko boste poslanci ugotovili, da je javni interes tako močan, naj se zgodi preglednost poslovanja sindikatov, in jaz jo lahko zagovarjam, levica, tudi vam, če boste to hoteli. In tu lahko javno in glasno podprem pobudo, da naj se nekaj naredi na področju transparentnosti poslovanja sindikatov v Republiki Sloveniji." To je citat iz magnetograma izjave informacijske pooblaščenke ob obravnavi poročila v Državnem zboru. Gre torej za problem, pred katerim nima smisla bežati. Je pa seveda to problem, ki osvetljuje način, kako se lotevate tudi vprašanja, kdo je kdo in s kom je kdo povezan. Kajti, dejstvo je, da je v Sloveniji nenavadno stanje tudi zaradi tega, ker ima tisti, ki zase pač trdijo, da predstavljajo levico, praktično vse povezave z nosilci kapitala. In zaradi tega nastane čudna situacija, iz katere potem izvirajo, poleg seveda vladne politike in zadolževanja, o katerem sem govoril, tudi stiske sindikatov, ki se jih sindikati vse bolj zavedajo. In zaradi tega je ta razprava legitimna, smiselna, kot je celo poudaril sam Semolič, in zaradi tega bi bilo dobro sprejeti ukrepe, ki jih predlagamo. Uzakoniti, vsaj okvirno, da je pač poslovanje sindikatov javno in transparentno. S tem povečuje stopnja zaupanja in s tem se stori največji možen korak, da se ohrani kvaliteta, ki je v Sloveniji zagotovo ena od temeljev ustavne ureditve in tudi vrednot, ki so ohranjene ves čas od osamosvojitve naprej. To je pa tudi vrednota socialnega dialoga.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Andreja Črnak Meglič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Še enkrat lep pozdrav kolegice in kolegi. Kot že večkrat poudarjeno, pred seboj imamo praktično nespremenjen predlog zakona, ki smo ga pred nekaj meseci zavrnili. Zato bi bilo težko pričakovati, da bom v svoji predstavitvi nanizala bistveno drugačne argumente, kot sem jih nanizala že tedaj. Zaradi sistematičnosti bi povzela svoje argumente v štirih točkah. Najprej seveda tisto, kar je ključno; torej, kaj je Zakon o reprezentativnosti sindikatov. To je statusni zakon, zakon, ki izključno določa način pridobitve lastnosti pravne osebe in pridobitev lastnosti reprezentativnosti. Regulacijo v zvezi s tem, da imajo sindikati pravico do lastnega reguliranja delovanja, določa že 76. člen Ustave. Torej, če bi določila, ki jih predlagajo predlagatelji novele zakona, vključili v obstoječi zakon, bi bilo najmanj, kar bi se storilo, da bi pravzaprav prišlo do tega, da bi se presegel namen zakona, ki ga imamo pred sabo. Največ polemike poteka okrog razkritja podatkov sindikalnih organizacij. Tako kot vse ostale osebe civilnega prava imajo sindikati na podlagi Zakona o računovodstvu dolžnost, da predlagajo letna poročila Ajpes-u. In vsakdo, ki želi pridobiti te podatke, če je željan tega tako zelo, z minimalnim nadomestilom te podatke lahko tudi pridobi. Mislim, da teh 8 do 10 evrov pravzaprav nikomur ne predstavlja velikega bremena, v kolikor izraža resen dvom v to, da so podatki oziroma delovanje njegove organizacije neustrezni. To velja, kot smo rekli, za sindikate in vse ostale osebe civilnega prava. Sindikati so prostovoljna organizacija, v katere se lahko včlani tista oseba, ki to želi, in prostovoljno lahko tudi izstopi, če zaupanja v vodstvo sindikata ne izraža več. Odgovornost sindikatov je seveda predvsem odgovornost do njihovih članov, da se ravnajo v skladu s pravili, ki jih sami sprejemajo na svojih letih skupščinah oziroma na ostalih organih. Pravica do svobodnega ustanavljanja sindikatov pomeni pravico, da Sindikati določajo to, kar njim najbolj ustreza. Če država želi temeljiteje poseči v to samoregulacijo, bo to pomenilo kršitev cele vrste mednarodnih dokumentov, ki so jih moji kolegi že citirali, najmanj pa kršitev Konvencije ILO številka 87, ki govori o sindikalnih svoboščinah in varstvu pravic sindikatov. Zakaj tako velika želja, da se sindikate postavi v drugačen položaj kot 22 tisoč društev, približno 500 verskih organizacij in ostale osebe civilnega prava? Za vse te pravzaprav veljajo enake pravice in če bi zahtevali različno regulacijo teh pravic, bi bilo to v nasprotju z drugim odstavkom 15. člena Ustave Republike Slovenije. Mislim, ta želja po regulaciji oziroma poseganju v civilno družbo ne more biti lastna demokratičnim družbam. Torej, kaj je resnični namen predlagateljev zakona, ki se zagotovo ne skriva za skrbjo za nebogljeno zaslepljeno sindikalno članstvo. Je na nek način, če parafraziram naslov: Kdo se boji Virginie Wolf, kdo se boji močnih sindikatov? Vsekakor iz predloga zakona, ki ga imamo pred seboj ne razberem interesa za to nebogljeno članstvo. V imenu koga že se sprašujejo in predlagajo spremembe zakona predlagatelji?
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Trofenik. Ne bo razpravljal. Gospod Anton Urh. Ne bo razpravljal. Gospod Srečko Prijatelj, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane gospe in gospodje. Sindikati so pravne osebe in so zastopniki delavstva. Če izhajam iz tega, potem se moram vprašati, v kolikih primerih je pa to bilo res tako, kot sedaj jaz navajam. Zapirali so velike gigante in seveda uspešna podjetja, delavci so ostali na cesti, članarine tudi verjetno niso razdelili nazaj delavcem, je pa res, da v bistvu tudi nobeden sindikat od mnogih sindikatov v Sloveniji ni vložil tožbe zoper kakšnega tajkuna, da bi zagotovil tem ljudem, ki so ostali dobesedno na cesti, pravico do dela, ki je ustavna pravica. Izhajam s tega stališča, da delavci, kot najbolj izkoriščeni danes, ker jih pač ta družba izkorišča tako, kot jih, zaslužijo boljšo pravno zaščito. In če so sindikati po zakonu zastopniki delavstva, potem imajo delavci pravico videti, koliko je varnost delo dobro in koliko je velika ta sindikalna moč, ki se izraža v stavkovnem skladu in tudi daje neko socialno sigurnost tem delavcem, ne da je to vse skupaj zamegljeno, zavito v celofan in je to dostopno samo nekaterim. Spomnil bi na stavko v Angliji, ko je železna lady točno vedela, koliko denarja imajo sindikati. In točno do tistega dneva jih je držala, da jih je zlomila. In to v tem primeru ve tudi Vlada, delavci pa seveda ne vedo, v kaj se spuščajo takrat, ko jih posamezni liderji vodijo na barikade. Jaz sem zagovornik delavskega gibanja in vedno sem tudi udeležen, če se le da, na teh masovnih zborih. Ampak, za primerjavo vam bom povedal to: ena kava je stala leta 1991 50 tolarjev oziroma 70 tolarjev, danes je 1,20. Da ne govorim o vseh drugih zadevah, ki so se drastično podražile v košarici življenjskih stroškov, ki je narasla na 300% od tistega obdobja seveda. Sindikati bi morali biti tukaj zaščitniki socialnih pravic in danes, če bi imeli dobre sindikate, tako kot jih imajo v drugih državah, ko so v sindikatih eminentni pravniki, tudi vladni pravniki, kar tekmujejo sindikati z Vlado in drugimi ustanovami, kateri bo imel boljši pravni suport, potem bi danes bil socialni položaj delavcev malo drugačen. Tudi delitev dobička bi bila 100% zagotovljena, kot danes ni. Danes je ta pravica samo za nekatere, za tiste, ki si lahko izplačajo tudi milijonske nagrade. Če govorimo o tem zakonu danes. Seveda je prav, da vzpostavimo transparentnost, preglednost in da zagotovimo v bistvu vsakemu, ki želi, ki tudi plačuje, da vidi, koliko je tukaj zbranega, ali se ta denar smotrno porablja ali pa gre, kot je že moj predsednik prej povedal, za nekatere druge dobrine posameznikov. Na tem področju bi pričakoval, da bi tudi bila večja fluktuacija kadrov, pa ni, ampak na to ne moremo vplivati, da bi se zamenjali tudi ti voditelji, da bi dobili bolj kvalitetno delo v sindikatu in da bi Vlada dobila bolj resnega partnerja, kajti po zakonu so reprezentativni sindikati tudi partner Vladi. In Vlada se mora z reprezentativnimi sindikati pogovarjati. Kako se danes pogovarjamo, vidimo. S figo v žepu, pod mizo in tako naprej. Sramota je, da se pogovarjamo danes, ali bo minimalna plača za delavca 600 evrov. To je sramota. Minimalna plača danes, manj kot 600 evrov, bi morala biti 1200 evrov, če bi lahko govorili o dostojnem življenju! Seveda, tega sindikati ne urejajo. Niti eden od reprezentativnih sindikatov se ni spustil v to, ali so menedžerji upravičeno dobili izplačane nagrade, ali se v bistvu lahko podjetje obnaša tako, če je v minusu, če ima negativno bilanco, da izplača vodstvu zaslugo za dobro delo, ki ga ni. Sindikati niti v enem nadzornem svetu do danes nadzornim organom niso prigovarjali, pa vemo, da vsi, ki sedijo v nadzornih odborih, odgovarjajo s svojim osebnim premoženjem za slabo delo v podjetju ali pa za v bistvu goljufivo delo. In sindikati kot zastopniki delavstva bi morali prvi ugovarjati, pritiskati na nadzorne organe in od njih terjati tudi v bistvu odgovornost. Koržetov sklad poglejte! Pa da ne govorim, kolikokrat smo prodajali Elan! Nekateri ljudje so enormno bogati na tem področju, ker so grabili tako imenovano premoženje in ga spravljali v privatne portfelje. Sindikati so pri tem molčali. Tukaj lahko mile volje omenim tudi, seveda, brez problemov omenim tudi Istrabenz, gospoda Bavčarja, pa Šrota, pa vse te znane zgodbe, ki so poznane v Sloveniji. Sindikati pri tem niso reagirali niti enkrat. Droga kot dobro podjetje v Kopru danes ni več slovensko podjetje. Kolinsko smo tudi zaprli. Ali so sindikati reagirali na to? Ljudje so šli na cesto. Tobačne tovarne ni več. Ali so sindikati reagirali na to? Zlatorog, Henkel, Istrabenz ni več Istrabenz, je OMW in še bi lahko našteval. Litostroja že zdavnaj ni več. Sindikati pri tem niso reagirali ustrezno. Zato, ker je seveda zaščitnica njihovih interesov, v mnogih primerih tudi Vlada. Delavci so upravičeni do tega, da izvedo, kje je njihov denar, kako se porablja in seveda, kam gre ta denar. Dostikrat tudi ponikne. Sindikati imajo ogromno nepremičninskega stanja in lastnino, tako imenovano bivšo družbeno lastnino, ki jo skrbno čuvajo zase. Delavcem to ni dostopno v uvid. Lahko pa rečemo, da je zakonu zadoščeno in da gredo lahko pogledat na Ajpes. Ampak delavci se na tak način ne znajdejo. Bi bilo pa prav, da vidijo, kako so močni tudi sami in kakšno socialno varnost imajo v svojih strokovnih skladih. Če to Vlada ve, bi morali tudi delavci imeti dostop - vsak dan, vsak trenutek. Zato to podpiramo.
Hvala lepa. Gospod Miran Jerič. [[Ne bo razpravljal.]] Gospod Andrej Magajna.
Lep pozdrav vsem navzočim. Se bomo preselili v čas 26. februar 1993, ko je bil sprejet osnovni zakon o reprezentativnosti sindikatov. Zakaj omenjam? Bil sem na teh debatah, bil sem kot sindikalist v novih sindikatih. Ko so se te debate vršile že leta 1991, 1992, je bilo sploh vprašanje, ali sploh lahko sprejmemo zakon, ki bi reguliral delovanje sindikatov. Teza starih, nekdanjih in novih sindikatov je bila ta, da države ne sme v ničesar posegati. Eden od predlogov, se spomnim, iz tega časa je bil, da bi se ta zakon imenoval zakon o hrambi statutov. Da v njem ne bi smelo pravzaprav nič. Da je to tako področje, kamor noben politični faktor ne sme posegati, tudi trenutna oblast, najmanj pa z regulativo, ki bi omejevala avtonomijo sindikatov. Dobili smo zakon s 14 členi. Tudi to kaže na to vzdušje. To, kar so sindikati želeli, da čim manj reguliramo to delovanje. Dobili smo zakon s tremi poglavji oziroma dve poglavji: Pridobitev lastnosti pravne osebe in Pridobitev lastnosti reprezentativnosti. Ugotovili smo, da vprašanje lastnosti pravne osebe mora biti regulirano in da tudi vsak sindikat, ki je sicer pogajalec tako v odnosu do delodajalcev kot do države, ne more biti vsak pogajalec v tej množici sindikatov. Imamo minorne sindikate, majhne, velike, in je treba določiti, kdo je tisti reprezentativni sindikat, ki je kvalificiran sogovornik. Več kot tega v bistvu nismo zapisali in to je tudi pravo izhodišče. Napaka pri teh spremembah je - čeprav razumem predlagatelja, da je imel določene iskrene namene, da se pravzaprav preprečijo zlorabe -, da bi morala biti intencija za spremembo tega zakona, ki je neke vrste sindikalna ustava, ki se ne spreminja skozi leta, razen nekaj bolj redakcijskih popravkov leta 2000, v tem, da bi lahko bili le sindikati edini kvalificirani subjekt, ki bi prišel z nekim novim predlogom, da je treba karkoli spremeniti, ne pa iz neke stranke, ne s strani drugih subjektov. Če se je že želelo ta zakon vložiti, bi bilo treba že prej pridobiti soglasje reprezentativnih sindikatov. In bi bil vesel, če bi oni vložili ta predlog; ne vem, koliko podpore ima danes ta predlog sprememb. Zakaj tudi sam menim, da gre za poseg v avtonomijo tako občutljivega področja, kljub pozitivnim namenom, kot pravim, da se določene zlorabe, ki so se zagotovo dogajale v teh letih, preprečijo. Ta poseg države bi bil morda upravičen v tistih prvih letih, vendar ne na točki regulacije delovanja sindikatov, ki mora biti avtonomno - to zadeva tudi poslovanje in upravljanje s premoženjem -, ko je šlo za vprašanje delitve bivšega našega - jaz pravim "našega", ker sem bil tudi že v prejšnjem režimu sindikalist, sicer v neki manjši organizaciji - skupnega premoženja. Spomnim se tudi leta 1992, ko so bila prva pogajanja v koordinaciji sindikatov, kjer se je razpravljalo, kako bi tisto skupno premoženje, ki so ga nekako podedovali Svobodni sindikati Slovenije, razdelili med nove subjekte. Ti pogovori so bili mučni in se dejansko niso nikamor premaknili. Narobe je bilo, da je pravzaprav s tem premoženjem razpolagal samo en sindikat, saj bi se moralo proporcionalno razdeliti tudi med nove subjekte; končno je šlo za skupno lastnino. Vemo, da smo bili v prejšnjem sistemu nekako vsi člani sindikata že avtomatično in smo vsi plačevali članarino. Ti pogovori se niso nikamor premaknili in sem celo jaz takrat Francetu Tomšiču predlagal na tej koordinaciji, tudi sam sem dal predlog, da tukaj bi pa morala takrat poseči država in to premoženje primerno razdeliti. To bi bilo mogoče edini upravičen poseg v tistem času, kajti to se je izkazalo, ta ocena tudi opravičena, saj minila so kar leta, desetletje, da se je končno začelo na tej točki premikati. Brez premoženja pa, seveda, ne moreš učinkovito delovati. S tem bom tudi tako zaključil to svojo razpravo. Če bi bil ta poseg države takrat upravičen, danes niso utemeljeni, upravičeni. Kot sem že dvakrat povedal, pa bom tretjič rekel, upravičenim pomislekom, da je vse, kar se dogaja v sindikatu, kar se dogaja s premoženjem, kar se z upravljanjem, da je vse korektno, vendar dlje od mednarodnih konvencij, ki pravzaprav predpisujejo le izdajo periodičnih letnih poročil, dlje od tukaj država pravzaprav ne more iti. Članstvo pa naj seveda razmisli, članstvo bi moralo biti aktivno ne samo, ko se pozove na nek javni poziv, in se odzove in gre demonstrirat, ampak da je aktivno tudi v organih stranke, predvsem v nadzornih odborih in na tem mestu razčiščuje stvari. Nič ni narobe, da tudi novinarji kaj o tem napišejo. To je včasih pozitivna spodbuda, da se tudi članstvo prebudi in da pokliče na odgovornost svoje predstavnike, da preverijo bilance. Če se dogaja, da vodstvo sindikata skriva poročila pred svojim članstvom, je to nekaj zelo narobe, če so ti primeri. Tukaj naj se vodi bitka.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala, gospod predsedujoči. Očitno smo nekaj posebnega kot država. Si ne predstavljam drugih evropskih parlamentov, kjer bi si neka politična stranka oziroma Vlada drznila predlagati nekaj podobnega, kot je ta zakon, ne da bi takoj, isti dan verjetno ulice zasedle množice delavk in delavcev in paralizirali državo. Če bi si to drznil gospod Sarkozy ali gospod Berlusconi, verjetno bi bil odgovor bliskovit. Pri nas je to utečena praksa - vtikanje političnih strank in politikov tudi v sfere, ki ne pripadajo naši pristojnosti, ki pomenijo dejansko življenje civilne družbe, predvsem pa delavske civilne družbe v tem primeru, je postalo nekaj običajnega, običajna, normalna praksa. In ni slučajno, da se to odvija med dvema strankama, ki sta v konkurenčnem odnosu do sindikatov. Prva, tista, ki je predlagala ta zakon, je stranka, ki bi želela, da vse umazane posle opravi ta vlada zato, da bi morda naslednja vlada, ki bi jo vodili oni, imela, pač, lažje možnosti obvladovanja družbe in delavstva. In nekoliko cinično zveni, da ta predlog prihaja prav iz stranke, ki je pred dnevi, prejšnji teden, predstavila program izhoda iz krize, ki predvideva bistveno zmanjšanje vseh sredstev, ki gredo tudi in ki so pomembna za socialne transfere, za ohranitev minimalne socialne države in tudi za ohranitev minimalnih delavskih pravic. Seveda neoliberalni model, ki nam ga stalno ponujajo kolegi SDS-a in ki temelji samo na zmanjševanju davkov, na zmanjševanju, znižanju javnih sredstev in plač, taka vizija potrebuje šibak sindikat oziroma ga ne potrebuje. Sindikati v tem trenutku so nebodigatreba za marsikoga, za mnoge delodajalce, za mnoge vlade, za mnoge stranke. To je normalno. Kjerkoli je možnost omejiti vpliv sindikata, se teh omejitev politiki poslužujejo, ker je potem vse lažje. Potem se pogovarjajo samo z enim socialnim partnerjem, to so delodajalci s kapitalom, ni treba se pogajati z delavci in sindikati. Torej, njihova računica je jasna: poslabšati položaj sindikalnih central, ki v tem trenutku zastopajo množice delavcev in so že večkrat dokazali, da so edine organizacije civilne družbe, ki imajo tako mobilizacijsko moč; torej ohromiti njihovo sposobnost zato, da bi svoje recepte, neoliberalne recepte, ki niso socialni, ki služijo predvsem enosmerno, kapitalu, ne pa delavcem, da bi se seveda ti recepti lahko odvijali nemoteno. Ampak tako ni. Družba je zapleten sistem, kjer so socialni partnerji večkrat konkurenčni, so v dialektičnem odnosu in je treba vse tudi upoštevati. Zato imamo sindikate in zato se nam ne dogaja - in upam, da se nam ne bo zgodila - Grčija, kjer, ko ni dobrega dialoga med vlado, sindikati in delodajalci, pride do pojavov anarhije. In v Grčiji se dogaja prav to. Sedaj, ali je kdo od nas zainteresirani za to, da bi sindikati izgubili avtonomijo, izgubili pogajalsko moč, ki jo imajo in prepustili ulico stihiji, verjetno nekdo je za to zainteresiran. Druga stranka, ki danes žali sindikate in ki se večkrat sklicuje na ljudstvo, na delavce, v bistvu pa bi želela zajahati tega tigra nezadovoljstva in tega ne more početi, ker danes tega tigra ni, ampak so sindikalne organizacije, s katerimi se je treba pogajati, katerim je treba prisluhniti, tako kot je vlada prisluhnila pri najbolj perečemu vprašanju, vprašanju minimalne plače. Jaz sem vesel, da se je vlada odzvala na tak način. Seveda to ni dovolj, je treba to odločitev implementirati; implementirati na tak način, da to ne bo pomenilo zmanjšanja delovnih mest oziroma slabšanja gospodarske situacije države. To je mogoče samo v stalnem sprotnem dialogu s sindikati. Poizkus diskvalificiranja kriminalizacije nekaterih sindikalnih volitev, je neka stalnica. Mi smo slišali od predsednika največje opozicijske stranke že žalitev na račun nekaterih sindikalnih vodstev. Govoril je o vladnih lakajih. Ampak to ni govorica, s katero lahko razvijamo eno normalno demokratično, socialno dialektiko v tej državi. Sindikati niso lakaji te vlade in to so, mislim da, večkrat dokazali. In če bi bili samo odvetniki vladnih interesov in interesov naših izhodnih reform, bi danes pristali na tako ingerenco v sindikalno sfero. Bi rekli: "Ja, pa dajmo se združiti na sestankih, kjer eni zastopamo vlado, drugi opozicijo, nimamo nobene levice, ki bi se zavzela za delavce, dajmo to izkoristiti in dajmo zmanjšati vlogo sindikatov." Ne, gospodje. Hvala, ne! Jaz na tako igro ne bom pristal, pa tudi naša skupina na tako igro ne bo pristala, zavedajoč se, da je dialog in dialektika s sindikati zelo zapleten proces in da ni nujno, da se s sindikati vedno v celoti strinjamo. Ampak dejstvo je, da so oni izraz neke težnje, pričakovanj, ki so legitimna, saj so to pričakovanja tistih, ki nimajo 5.000 evrov na mesec. Prej je nekdo govoril o 8.000 evrov plače sindikalnih voditeljev. To je spet ena laž. Plače gospoda Semoliča in drugih sindikalistov so bile javno objavljene in niso takšne, kot jih nekateri tako pavšalno prikazujejo. In to je ta način diskvalificiranja subjektov, ki se danes, mimogrede, ne morejo niti zagovarjati v parlamentu. Zato se mi zdi ta razprava precej neokusna, ker se operira z imeni, se napada, žali se nekatere sindikaliste, ne da bi imeli tu priložnost na to odgovarjati. Pa ne želim in ne želimo biti mi odvetniki sindikatov, kajti te pristojnosti nimamo. Sindikati so avtonomna civilnodružbena sfera. Zastopajo delavce, ki se prostovoljno združujejo v sindikatih in prostovoljno sprejemajo statute in se upravljajo. To je pravica avtonomije, ki je, kot je bilo rečeno, ena temeljnih človekovih pravic - sindikalna pravica, pravica samoorganiziranja, zato da se branijo pred skušnjavami in zahtevami kapitala ali politike; politike, ki je v bistvu najbolj servilna do tistih sfer, ki obvladujejo družbo in ki niso zainteresirane za močno pogajalsko pozicijo sindikatov. Sindikatov je kar nekaj. Jasno je, da se cilja samo na pomembnejše sindikalne centrale. Pri takih predlogih se pozablja na tiste sindikate, ki pa služijo eni politični opciji, medtem ko je težko reči, da naj večja sindikalna centrala služi kaki politični opciji. Če bi bilo to res, ne bi imeli na Prešernovem trgu toliko nezadovoljnih delavcev pred kratkim. Medtem ko nekateri sindikati dejansko delujejo zelo podobno ameriškim modelom, kot jih je nekdo opisal. Recimo, Slovenske železnice. Komu služi tisti sindikat, delavcem Slovenskih železnic? Ne! Poglejte, koliko jih je na čakanju zdaj, koliko šikaniranja se tam dogaja! In nimajo možnosti se braniti, ker ti sindikati so bili vedno izpostava ene politične stranke in enih zelo specifičnih interesov. Seveda se ščitijo med seboj in ne bodo dovolili, da bi pravi sindikalizem predrl v njihov fevd. To so tiste skrajne situacije, s katerimi bi se morali ukvarjati, ampak ne kot politiki kot predstavniki družbe. Dajte se angažirati gospodje iz opozicije, ampak vaš cilj je edino zmanjševati in slabšati avtonomnost največjih sindikalnih central, tistih, ki se res lahko kompetentno pogajajo z delodajalci in z državo. Mislim, da ta Vlada kljub vsem težavam, ki jih ima tudi v odnosu do sindikatov, je dolžna sindikatom prisluhniti, brez tega dialoga ne bo izhoda iz krize. Vprašanje ni, kako zadovoljiti podjetnike, podjetja, menedžerje, in se mi zdi, da vsi predlogi, ki prihajajo s te, desne polovice, so namenjeni le - temu. Ključno vprašanje je, kako zadovoljiti delavce, kako omogočiti, da bosta delavka in delavec zadovoljna, motivirana. Zato so debate o udeležbi na dobičku, zato so debate o socialnem, odgovornem gospodarstvu, tudi o kooperativah, ki so izredno učinkovita v drugih državah in niso nujno vezana na marksistične modele, ampak izhajajo iz stare evropske socialne tradicije, tudi krščanske tradicije, in delujejo kot edini gospodarski sistemi, ki v tem trenutku kljubujejo krizi bistveno boljše kot liberalni modeli. Od Baske, od kooperative Mondragona, do finskih kooperativ, do francoskih kooperativ. Žal mi ne premoremo premisleka o spremembi paradigme, o spremembi modela. Mi se še vedno bojimo, da je solidarnost komunistična kategorija, pa ni tako. Solidarnost je nujna. Prav v sindikatih ta razprava poteka, v politiki žal ne. Poglejte si, malo spletne strani glavnih sindikalnih central, poglejte si kako delujejo v navezavi z evropskim sindikalnim gibanjem in tam, mislim, da mi politiki bi se lahko marsikaj naučili. Veliko je za spoznati prav na njihovi spletnih straneh. In preko njihovih spletnih straneh se povezujete z vso evropsko sindikalno mrežo in boste videli, kaj to pomeni, v času krize. V času krize je to edino jamstvo za to, da ta kriza ne preraste v kaos, v kaotične razmere. In če nekdo želi odstraniti sindikate ali jih podrediti politike, slišali smo celo namen kolege poslanca oziroma njegovo željo po spremembi sindikalnih voditeljev. Nekdo bi želel, da se voditelji zamenjano. Lepo prosim, kdo smo mi, da izrazimo take želje! To prepustimo delavcem in delavkam, tistim, ki imajo 600, 700, 500 evrov na mesec. Poslanci, bolje da se ne vtikamo v te posle, ker iz tega bo sama škoda. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Grims, izvolite.
Spoštovani. Če nekoga, ki pač sodeluje na oblasti, očitno v njegovem govoru ne vodi razumevanje enega temeljnega spoznanja, da je najbolj kvalitetna socialna pravičnost, najbolj kvalitetna socialna stabilnost, najbolj kvalitetna socialna pravica sama po sebi delo in delovno mesto in da je odpiranje delovnih mest, tisto, kar je najbolj socialno pravično in najbolj v interesu države in da je to temelj programa SDS, potem bi ga vljudno prosil, naj tega vsaj ne interpretira, ker tako nerazumevanje tega dejstva je nekaj, kar bi nas moralo vse skrbeti. Ampak še nekaj, gospe in gospodje. Če o, citiram, "transparentnosti kapitala, pravičnem pobiranju davkov in solidarnosti" govori predstavnik stranke, ki ima v samem vodstvu perfekten primer bega in skrivanja kapitala v tujini in vsi vemo, da se o sedežu nekega podjetja tudi določeni davki plačujejo - kje je pa potem ta solidarnost, o kateri je govoril. Potem boste pa, upam, se strinjali, da je to vsaj neverodostojno, če sem pa čisto iskren, osebno, je pa tudi pošteno smešno.
Hvala lepa. Gospod Franco Juri, razumeli smo vsi, da se na vas nanaša. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Ko ni argumentov, se gospod Grims zateka v stalno lajno laži, ki jih SDS širi v zvezi z drugo temo, ki nima nobene zveze s to temo. Mimogrede, tam je nekaj 200, več kot 200 zaposlenih, ki delajo in niso na cesti. Ampak o tem ne bom razpravljal, ker to ni moja tema. Mi govorimo o sindikalni avtonomiji, o sindikalnih pravicah, ki jih vi, žal, stalno skušate slabšati. Ampak vsaj s tem zakonom vam ne bo uspelo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. V drugo se srečujemo s predlogom zakona, ki po naslovu napoveduje poseg v zakon, ki bi kakorkoli se dotikal reprezentativnosti sindikatov. Sicer sem prepričana, glede na predlagani sklep in stališča poslanskih skupin, da bomo zakon zavrnili, da bo po ustavljeni praksi poslanske skupine SDS, ta zakon prišel v Državni zbor še v tretje pa verjetno še kdaj, čeprav je predlog zakona zelo borov, kar zadeva cilje, namene, obrazložitev in še kaj. Ne bom ponavljala za svojimi kolegi in kolegicami vse tiste argumente, ki govorijo o tem, da kako ne moremo politiki posegati v organiziranost pravne osebe zasebnega prava, kar sindikati so. Se pa distanciram od vseh insinuacij, ki so bile izrečene danes v okviru razprave o kriminalizaciji poslovanja sindikatov, o tako rečeno nenamenskosti uporabe sredstev, ker imajo člani sindikatov pravico preverjati porabo sredstev znotraj sindikatov in ti so tudi edini, ki imajo pravico imenovati in zamenjevati vodstvo sindikatov. Za to so določila, so določeni postopki. Pa poglejmo, kaj ta zakon prinaša. Rekla sem, da je zelo borov. V uvodnem delu pravi, da se dopolnitev zakona, ki jo predlagajo predlagatelji, nanaša samo na oddajo letnih poročil sindikatov oziroma na njihovo javno objavo prek AJPES. Ta zadeva, da zahtevajo javno objavo letnih poročil, se potem ponavlja še pri ciljih, pri poglavitni rešitvi in še v obrazložitvi in v členu, ki ga predlagajo. Zatrjujejo, da zakon nima finančnih posledic za državni proračun, to je res, ampak v predlaganem členu nalagajo plačilo stroškov za objavo letnih poročil pri Ajpes, da morajo to opraviti sindikati, to je direktno vključevanje ali poseganje v pravico, kako naj sindikati razpolagajo s svojimi sredstvi, kar je z mojega vidika nedopustno. Dobro poglejmo: tu je tudi rečeno, da ni prikazal ureditve v drugih pravnih sistemih in prilagojenosti ureditve pravu EU zaradi tega, ker tega ni mogoče definirati s pravnim redom Evropske unije. Ali si ne bi ti spoštovani predlagatelji, ki nas radi poučujejo o zakonskih dikcijah, o ustavnosti in vsem drugem, morebiti vendarle vprašali, zakaj nekaterih reči v zakonodaji Evropske unije in v direktivah ni. Morebiti so pa dobili zdaj že kakšno pojasnilo o tem iz razprav, da so to pač stvari, ki jih urejajo sindikati sami po svojih notranjih ureditvah. Ampak, poglejte, jaz mislim, da je vsaj za tiste, ki delujemo v političnem prostoru in ki se radi sklicujemo na socialni dialog, pač pričakovati, da bi vedeli, po kašnih principih eden od deležnikov socialnega dialoga deluje. In soglašam s tistim sociologi in s tistimi političnimi analitiki, ki menijo, da je v zaostrenih gospodarskih razmerah možnost kakovostnega in hitrega socialnega dogovarjanja veliko težje dosegljiva, kot je bila morebiti kdaj prej. Zato se hvaliti, kako so se v prejšnjem času, recimo, v prejšnjem mandatu lahko pohvalili s kakovostnim socialnim dialogom, je zame za lase privlečena zaradi tega, ker sem nekaj tega tudi spremljala. Ne nazadnje tudi spremljala ob Predlogu zakona o spremembi Zakona o minimalni plači. Leta 2006 je Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide pa potem tudi Državni zbor sprejemal Zakon o minimalni plači. Na videz je šlo za dvig minimalne plače. Realna vrednost minimalne plače pa se je v letu 2007 znižala. Ne bom pozabila tudi predstavnikov sindikatov, ki so nas, opozicijske poslanke in poslance prepričevali, naj podpremo njihove zahteve in njihove izračune, ki so za posamezne kategorije zaposlenih celo ugotavljali, da jim je dvig minimalne plače prinesel slabše učinke kot poprejšnja minimalna plača. Toliko glede kakovosti socialnega dialoga in glede tega, kaj bi pravzaprav naj bila skrb sindikatov. Ni se mogoče čuditi, zakaj takega predloga zakona ni mogoče podpreti. Samo želela bi si, da ne bi tudi v tretje prišel tak predlog, hkrati seveda tudi z zahtevo za splošno obravnavo, tako kot se to vedno dogaja, ker se potem v resnici lahko vprašujem, ali čas, ki ga za zakonske predloge, ki ne prinašajo ustreznih rešitev - in je to bilo že ugotovljeno, da ne prinašajo ustreznih rešitev -, ni stran vržen čas in kako potem sprejemati in verjeti nenehnemu zagotavljanju, kako bi želela opozicija biti vključena, dejavno vključena v iskanje izhoda iz obstoječe gospodarske krize. Hvala.
Besedo ima gospod Marijan Križman.
Hvala, gospod podpredsednik. Svoboda delovanja sindikatov, ki izhajajo iz ustavne določbe, temelji na mednarodnih dokumentih, ki zavezujejo tudi Republiko Slovenijo, kot temeljno človekovo pravico opredeljuje sindikalno svobodo, splošna deklaracija človekovih pravic v Organizaciji združenih narodov in tako dalje in tako dalje, o čemer je že kolegica pred menoj govorila. Ampak, nedavno tega se spomnim sindikalnih zaupnikov in delavcev v Luki Koper, ki so bili vključeni v sindikat žerjavistov in so kot taki takrat preprečili nadaljevanje uničevanja tega velikega državnega podjetja, ki tudi "nese zlata jajca". Hvala bogu, da so ti sindikati takrat bili taki, kot so, in upam in prepričan sem, da so tudi danes, neodvisni in od nikogar, da so ustavili človeka, ki ga je postavil tam SDS in ga potem, ko so izgubili volitve, celo postavil za ministra za promet v senci in tega človeka je sindikat žerjavistov odstavil kot nekoga, ki je delal veliko škodo. Take sindikate potrebujemo povsod. Sindikate, ki skrbijo za delavce, ki skrbijo za blaginjo države, in take sindikate v tej državi tudi imamo. Nikoli ne bom pristal na to, da bomo svobodne sindikate, svobodne po svoji naravi delovanja, klicali na odgovornost, vrgli seme zla in rekli, imajo visoke plače in tisti, ki ima v teh sindikatih 400 ali 500 evrov plače, prej ali slej na pritisk stranke SDS bo začel razmišljati, "ma čakaj, tile kar naprej v Državnem zboru govorijo, da sindikalisti bogatijo, da so naši šefi bogati. Kaj se tukaj pravzaprav dogaja?" In ta načrt, da bo tudi v tretje prišel ta zakon pred parlament, se bo prav gotovo udejanjil, ker mogoče ni ravno cilj nekoga zdaj v tem trenutku zrušiti, ampak vnesti seme zla, ustvariti popolno zmedo, onesposobiti sindikate in poklicati ljudi na ulice, tako kot je vaš predsednik Janez Janša takrat po televiziji povedal: "Spomladi se vidimo na volitvah." Verjetno je to cilj. Ampak dragi gospodje, kje je vaša iskrenost, ko govorite, da vi želite pomagati poziciji in državo, državni voz, kot to radi rečete, izvleči iz aktualne situacije? Ta zakon, ki ga drugič predlagate, dokazuje popolno nasprotje, kar govorite. Kot so že pred menoj povedali, ampak mislim, da je treba stokrat povedati, tako kot vi stokrat eno in isto govorite in vztrajate in trmasto vztrajate in upam, da vam to ne bo uspelo, tako jaz mislim, da je pravilno vam stokrat povedati: ne rušite sistema, ki deluje! Če želite pomagati Vladi, potem pomagajte tam, kjer lahko in tudi ko lahko. Sindikat, ki je ustanovljen, organiziran, popolnoma svobodno in v njemu ljudje delujejo, s tem da plačajo članarino, postanejo člani, imajo pravice vpogleda v dokumente, vpogleda v finančno stanje, vpogled v poslovanje, glasujejo, se udeležujejo sestankov, pripravljajo akcije, ko poskušajo v določenih podjetjih urediti stvari, da bi se čim manj ljudi znašlo na cestah. V tem, ko se, žal, množi nezaposlenost in ko ima ta država - in ne samo naša, tudi marsikatera druga evropska država - velike probleme z recesijo, beri: nezaposlenost in manjša proizvodnja, se vi spravite na to, da bi še sindikate uničili. Ali vi veste, kaj počnete? Mislim, da ne. Mislim, da gre to za edinstveni cilj ustvariti zmedo, nemir, prepir, vnesti seme zla in, kot sem rekel, spomladi na ulico povedati resnico, kako je ta Vlada slaba in je treba čim prej na volitve, ker ne morete preboleti, da ste izgubili volitve. Vendar to, kar je rekel Franco Juri, da boste vi mogoče vodili naslednjo vlado - ne boste! Enostavno in preprosto, ker poskušate uničiti vse tisto, kar je dobro! In sindikati, katerikoli so zaradi mene, od železnic, ali od avtobusov, ali ne vem kateri, svobodni in malo manj svobodni, toliko so svobodni, kolikor oni hočejo, in o njihovi svobodi ni treba govoriti v parlamentu. Mi kot politika lahko samo podpremo njihovo dejavnost in v upanju, da bodo s svojo dejavnostjo ohranili čim več delovnih mest in da bodo z delodajalci dosegali dobre pogodbe in dobra izhodišča za zaposlene, tam, kjer so problemi, in problemi so skoraj žal povsod. Ponujana roka je lažna, ponujena roka je blef, ponujeno roko bi sprejeli takrat, ko bi bila iskrena. Ta zakon dokazuje ravno nasprotno. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar. Ne bo razpravljal. Besedo ima mag. Franc Žnidaršič.
Lepa hvala, gospod podpredsednik. Moram reči, da je bilo vse tisto, kar sem želel povedati z namenom, da argumentiram zavračanje tega zakona že povedano, zato samo to povem, da tega zakona, ki hoče tako rekoč rušiti sedanjo ureditev sindikatov, ne morem podpreti. Gre v resnici za preusmerjanje pozornosti in za politizacijo, ki nima mesta v tem prostoru, in zaradi tega mojega glasa ta zakon ne dobi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Silven Majhenič, imate besedo. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Gre za pravne osebe zasebnega prava, ki so dolžne vsako leto predložiti letno poročilo, ki je sestavljeno iz bilance stanja, izkazila prihodkov in odhodkov, ki pa se morajo predložiti najkasneje do februarja v tekočem letu za nazaj. Do sedaj ti podatki niso bili javni, kar je narobe, ker je smisel tega zakona ravno v tem, da je poslovanje sindikatov javno in transparentno. Sindikati se financirajo iz članarin delavcev, ki se soočajo z nizkimi plačami z vse manj pravicami. Postali so le pogodbena delovna sila in poslovni strošek, kot jih obravnavajo aktualni lastniki firm. Sindikati prikrivajo podatke o premoženju, tako da je nezaupanje do njih s strani delavcev toliko večje, saj razpolagajo z njihovim denarjem, ki bi naj bi imel vse prej drugi namen kot pa bogatenje sindikatov. Seveda se ta bogatenja izražajo še najbolj, kot poročajo mediji, med funkcionarji, ki kraljujejo že desetletja kot dosmrtni predstavniki sindikatov. Zagotovo se tu lahko vsi vprašamo, ali imajo ti ljudje trajni mandat in so, ne glede na očitane jim nepravilnosti, nedotakljivi. Vse bolj se ugotavlja, da so sindikati podaljšana roka države, ki ne izpolnjuje pričakovanega s strani delavcev. Zato je tudi prav, da se zakon podpre ter prepreči možnosti špekulacij z delavci in denarjem ter da se umakne senca dvoma v tiste sindikate, ki pa delajo dobro, transparentno, v duhu izboljšav za delavce. Hvala lepa.
Hvala lepa. Franc Bogovič ne bo razpravljal. Gospod Dušan Kumer? Ne. Bogdan Barovič ne more, ker ni več časa v Slovenski nacionalni stranki. Mag. Borut Sajovic ne bo razpravljala. Franci Kek se odpoveduje razpravi. Breda Pečan ne bo razpravljal. Gvido Kres ne bo razpravljal. Jožko Godec ne bo razpravljal. Tadej Slapnik se odpoveduje razpravi. Dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Če bi človek oziroma če bi nekdo bral magnetogram te seje, pa bi ne vedel točke dnevnega reda in ne poznal zakonskega besedila in bi poslušal predvsem koalicijske poslance, bi imel občutek, da se tukaj dogaja nekaj nenavadnega. Nenavadnega zato, ker je govora približno tako, kot da ukinjamo sindikate. Resnica je pa popolnoma obratna. Naj grem po vrstnem redu. Poglejte, sindikati so vendarle izšli iz tako imenovanih družbenopolitičnih organizacij, ki so bile del nekdanjega sistema. Res je, da so mnoge sindikalne centrale nastale po letu 1990, a vendar tista glavna pa ostaja pravzaprav še vedno enaka, kot je bila, ni kakšnih posebnih sprememb. Tisto, kar mi predlagamo - je kaj? Predlagamo samo eno stvar; to je javnost njihovega premoženja. Kdo ustvarja njihovo premoženje? To premoženje lahko ustvarjajo samo tisti, ki so njihovi člani in nihče drug. In naš predlog je, da ne samo člani, ampak da so podatki o njihovem premoženju javno objavljeni. Kaj se je razkrilo v Gorenju, kaj se je razkrilo v Muri? Zlasti v Gorenju - to, da so sindikati lastniki velikega premoženja in da tisti, ki pravzaprav so člani sindikata, za to sploh ne vedo. In naš predlog je samo eden - da ne bo pomote, za javnost - koaliciji tako ali tako ni pomoči pri teh zadevah, da postane to premoženje javno, in ničesar drugega. Naj vas spomnim na eno zadevo. V letošnjem letu je veliko govora oziroma v lanskem letu je bilo kar veliko govora o stečajnih nagradah. Res je, predsednik ali predsedujoči, da ne govorimo o stečajnih upraviteljih, ampak dovolite mi, da potegnem vzporednico. V lanskem letu se ne bi pogovarjali o nagradah stečajnim upraviteljem, če ne bi postale te javne. Lepo bi bilo izplačanih 5 milijonov evrov, v letu 2009, teh denarnih nagrad in nihče za to pravzaprav ne bi niti vedel. Ker pa smo naredili premoženje, torej, ker smo naredili stečajne nagrade v času vlade Janeza Janše transparentne in javne, smo o tem lahko govorili. Ne samo to! Preko seje Odbora za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, preko poročanja medijev - treba je zelo jasno reči, da smo do teh podatkov prišli preko njih oziroma so nas opozorili - je bilo izplačanih manj kot milijon evrov. Torej, 4 milijone evrov je bilo prihranjenega denarja. Razlog - javna objav podatkov. Torej, danes ne gre za kakršenkoli napad na sindikate, ne gre za kakršnokoli utišanje sindikatov, tega si lahko želi koalicija, ne opozicija. Saj, konec koncev da imate mir pred sindikati je vaš interes in ne interes opozicije. Kakorkoli primerjati materijo, ki jo danes obravnavamo, z nekimi demonstracijami na ulicah in tako naprej, je neodgovorno, je žaljivo in je hudo zavajajoče. Tisto, kar je bilo z naše strani rečeno oziroma s strani predsednika stranke Janeza Janše, je pravzaprav v okviru zakona, kar smo počeli tudi leta 2004. konec koncev tudi takrat smo na enem glavnih ljubljanskih trgov zborovali ob veliki množici ljudi in to ni bilo nič posebnega. Torej, zakaj bi to primerjali s tem zakonom in zakaj bi ta zakon povezovali z javnimi zborovanji? Za to ni razloga. Se pa bojim, da je razlog tega kakšen vodni top, ker se nekdo pač tega boji, pa ni razlogov. Nimate nobenega razloga za bojazen, bojite se lahko za oblast in nič drugega, nobenih nasilnih stvari ni nihče napovedoval. Naj vas še enkrat spomnim. Ob obravnavi informacijske pooblaščenke - in gospodu Kontiču kot vodji glavne koalicijske skupine seveda priporočam, da to prebere, ko je tako vehementno zagovarjal stvari okrog netransparentnosti premoženja sindikatov, naj še enkrat povem: informacijska pooblaščenka je tako na levo kot desno v Odboru za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje pokazala, kako se strinja z nekaterimi predlogi tako koalicije kot opozicije. Relativno nepristranska je bila, je treba povedati. In zelo jasno je poudarila, da zakon, ki ga danes obravnavamo, izjemno podpira. Ampak, to se seveda ne sliši v koaliciji, zato še enkrat prosim gospoda Kontiča, da to prebere, da bo videl, da je to res. Cinizem prve vrste, pa vendarle kljub temu je bil izgovorjen danes v tej dvorani na temo tega zakona. Govoriti o tem, da bo ta vlada morala opraviti umazane posle in tako dalje - jaz se lahko celo strinjam, saj tako dela samo umazane posle in tu in tam še kaj drugega. Namreč, to lahko tudi utemeljim: stečajni upravitelji, odvetniki, izbrisani in tako dalje; skrbi za lobije, tiste, ki potem ustvarjajo tudi Slovenke leta. Prvovrstni cinizem pa je bil izrečen s strani nekoga, malo sem že pozabil koga, da je to premoženje sindikata danes javno dostopno. Namreč, plačaš 8 ali 10 evrov, kar tako ali tako ni noben denar, je bilo rečeno, in dobiš vse te podatke. Poglejte, 8 do 10 evrov je dnevno premoženje za prehrano štirih članov družine, ki ima 400 evrov plače. Ti ljudje plačujejo članarino sindikatu in ti ljudje naj danes plačajo še 8 do 10 evrov ali se odpovedo - krat 3 - je dvanajstim obrokom prehrane, ker tako ali tako nimajo nič, zato da bodo lahko pogledali, kakšno je premoženje. Ne, ni res. Mi naredimo to premoženje javno. To je cilj tega zakona in ničesar drugega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi. Najprej bi želel jasno opozoriti stranke v koaliciji, da v svojih nastopih tukaj, v Državnem zboru, to me moti že kar nekaj časa, vseeno naredite tukaj pa tam kakšno razliko med strankami v opoziciji. V opoziciji smo tri samostojne in neodvisne politične stranke, ki jih ne veže nobena pogodba in nobeden sporazum in opozicija vsekakor ne poziva ulice, torej ljudi na ulice, vsaj Slovenska ljudska stranka ne. Prosim, da smo tukaj korektni in menimo, da se taki problemi ne rešujejo na ulicah, ampak tukaj, v tej dvorani. Kar se pa tiče tega zakona, pa preprosto ne razumem, zakaj takšen upor proti transparentnosti poslovanja sindikatov. V čem je pravzaprav sploh problem? Zakaj člani sindikata - torej delavke in delavci, tako kot ste dejali, tisti, ki zaslužijo 400 do 450 evrov in od teh 450 evrov namenijo tudi s težkim srcem in zelo težko za članarino sindikata - ne bi smeli vedeti, kam gre denar od njihove članarine? Ali ne gre morda tudi za ure tenisa vodstvo teh sindikatov? Koga se s tem ščiti oziroma kaj se želi skriti? Svoboda združevanja v sindikatih in njihovo neodvisno delovanje zagotovo nista odvisna od tajnosti finančnega poslovanja - ali pač? Zato se ne morem strinjati z mnenjem Vlade kot tudi ne mnenjem mnogih kolegic in kolegov, da bi s tem zakonom kršili ustavne določbe Evropske socialne listine Sveta Evrope ali pa da bi kakorkoli kršili sindikalne svoboščine. Lepo vas prosim! Ne bi se sam želel seveda vmešavati v notranje zadeve Sindikatov, ker tudi nikoli sam nisem bil član Sindikata, ker, žal, kot inženir ali kot nekdo s fakultetno izobrazbo nikoli v sindikatu niti nisem imel svojega zagovornika. Tudi zaradi tega je morda status visoko izobraženih kadrov v Sloveniji ali, če hočete, tistega najbolj kreativnega kadra v Sloveniji takšen, kot je. Ker se, žal, sindikati prvenstveno ukvarjajo predvsem, in prav je tako, ampak morali bi se za tudi katere druge delavce. Pa vendarle so primeri, kot jih je navedel gospod Grims, so primeri. Tudi k meni so prišli sindikalni zaupniki ali zastopniki, kakorkoli jih imenujemo, in so mi dejali, da pač ne morejo priti do podatkov, ne morejo priti do podatkov o poslovanju. Žalostno. Ali ni žalostno? Očitno mi to v Državnem zboru podpiramo. Zanimiv bi bil tudi odgovor na vprašanje, žal ga ni tukaj, kolega Jurija, zakaj se jutri po obravnavi tega zakona ne bodo zbrale delavke in delavci na slovenskih ulicah. Najbrž bi dobili različne odgovore. Jaz imam svoj odgovor, zakaj ne; ker bi si najbrž želeli, da se ta transparentnost uvede, da bi vedeli, za kaj gre. Nekdo je rekel sistem: deluje. Ne, sistem, po moji oceni, ne deluje, ne na Slovenskih železnicah, če hočete, in ni deloval tudi lani v primeru Gorenja, v primeru Mure, v primeru Preventa in tako naprej, ko so sindikati preprosto odpovedali, totalno odpovedali. Post festum, seveda, danes oziroma v teh dneh rešujejo svojo kožo z zgodbo o minimalni plači, ki je absolutno potrebna in nujna, da se uredi, da ne bi morda kateri od veljakov zaradi neaktivne politike v prejšnjem letu slučajno padel. Menim, da če se moramo poslanci praktično popolnoma sleči pred javnostjo, ko gre za razkrivanje svoje lastnine, ne bom rekel sleči do spodnjega perila, bi bilo najbrž tudi pošteno in prav, da bi svoje poslovanje sindikati razkrili tudi slovenski javnosti. In s tem ne kratimo nikomur ničesar, še najmanj pa sindikatom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Franc Jurša. [[Ne bo razpravljal.]] Gospa Cvetka Zalokar Oražem. [[Ne bo razpravljala.]] Gospod Rudolf Petan, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Ne bi se vračal v zgodovino, ker nekaj o tem sem že povedal. Bi pa to našo vsebino tega zakona predstavil v malo drugačni luči. Sindikati imajo približno 500 tisoč članov in vsi plačujejo članarino. Če bi vsak plača samo en evro na mesec, se na leto nabere 6 milijonov evrov. To pa je veliko premoženje. To ni neka majhna vsota, gre za kar velik denar. Kako velik je, dovolite, da vam dam primer. Spomnili se boste enega leta nazaj, ko Pomurka ni imela 30 tisoč evrov, da bi lahko njihov hladilni sistem deloval. In jih ni mogla dobiti niti od Vlade. Nič ne trdim, da bi Vlada to morala dati, ampak samo spomnim naj vas. Teh 30 tisoč evrov, ki so bili vzrok, da se je potem vse, kar je bilo v hladilnici, začelo kvariti, pomeni, da člani sindikata delajo dan in pol za 30 tisoč evrov. Firma, ki ima 300 delavcev, pa bi teh 30 tisoč evrov zaslužila v petih mesecih. In sem prepričan, če bi delavci vedeli, da bi lahko samo za petmesečno sindikalno članarino dobili tistih 30 tisoč evrov, ki bi rešili njihove zaloge, da bi to zahtevali. Ampak, seveda, ker niso imeli podatkov, tega niti niso vedeli, se niti spomnili niso. S tem denarjem, milijonom evrov na leto, nekdo gospodari. Pač nekdo gospodari, zato je tudi imenovan, v to je izvoljen, za to ima vsa pooblastila. Nič hudega, vendar gre za milijonske zneske. In tu se lahko vprašamo, kako se s tem gospodari, kam gre denar in podobno. Sedaj dovolite, da se sam vprašam in na vas naslovim to vprašanje, kaj mi, predlagatelji, hočemo s tem zakonom. Kaj hočemo? Ali komu kaj omejujemo? Nikjer v zakonu tega ne piše. In tega niti ne mislimo. Mi samo želimo, da bi se javnost in člani zavedali, za kakšen denar gre, ko se tisti majhni denarci zberejo skupaj. Kakšna reka to nastane! Dejal sem, če bi vsak plačal na mesec samo en evro, je šest milijonov evrov letno. Stvari so še malo drugačne. Vem, da tudi sindikati imajo svoje stroške in podobno, nihče ničesar ne očita, vsaj predlagatelji tega ne očitajo, in to sem tudi povedal v imenu poslanske skupine. Ampak tukaj nekaj "ne štima". Če člani, ki plačujejo članarino, želijo, izvedeti, kako se gospodari s tem denarjem, če želijo videti bilanco, morajo iti na Ajpes, ne v firmo ali pa na svoj sindikat, na Ajpes, plačati neki znesek, jaz ne vem, koliko je, ali je 8, 10 evro, za to da dobijo vpogled. Upam, da ga lahko dobijo. O tem ne bom razpravljal. Recimo, da to "štima". Ampak, zakaj? Poglejte, ko zaposleni, ko delavec plača članarino, mu jo avtomatsko odtegnejo od plače; mu ni treba, sindikat ne gre na AJPES, pa reče, tam bomo pa zdaj vzeli tisti evro na mesec, ampak mu jo od plače odtegnejo. Pravilno, enostavno. Vendar, zakaj mora sedaj delavec iti na AJPES in plačati, zato da bo ugotovil, kako se gospodari s tem denarjem, ki ga tudi sam prispeva? En majhen delež prispeva. Zakaj je to potrebno? Ne vem, sprašujem se, kaj bo sedaj manj pri sindikatih, če bo ta bilanca javna? Kaj je pri tem omejujoče, glede na to, da smo slišali predstavnico Vlade, da jih omejujemo, da se jih ne sme omejevati? Kaj je tukaj omejujoče, če je podatek javen? Kaj je tukaj ovirajoče za njihovo delo? Jaz ne vidim ničesar. Še nekaj bi rekel. Gospe in gospodje, mi ne kličemo na ulice, ko ta zakon predlagamo, mi to rešujemo tukaj, v parlamentu; parlament ni ulica. Tukaj želimo rešiti, ampak zaradi tega, ker se to skriva, ker veste, da kar je skrito, tisto je neki "bavbav", tam je vse mogoče, se tudi dogaja, ne vem, če lahko rečem ta izraz "ulica", zaradi tega, ker se podatki niso javno predstavili in seveda gre za to, kako se gospodari z denarjem. Tukaj smo vsi ljudje občutljivi. Tisti, ki ga imajo nekoliko več, in tisti, ki ga imajo nekoliko manj. Pri denarju smo vsi občutljivi, saj tudi slovenski pregovor pravi, da pri denarju se vse neha, se tudi prijateljstvo neha. In to drži. Naj vas samo spomnim, ko so bili tisti neprijetni dogodki v Muri in verjetno nobeden ni pri tem bil dobre volje, je bilo kar naenkrat presenečenje, ko se je ugotovilo, da imajo sindikati delnice Mure, lastnega podjetja. Nič hudega! Ampak, to je bilo presenečenje, zato ker se podatki v bilancah, kam se daje ta sindikalni denar - pač skrivajo, mogoče ta izraz ni pravi, ampak so prikriti javnosti. Moraš plačati, če hočeš videti bilanco. To je bilo presenečenje. Ja, zakaj pa je treba, da je to presenečenje? Saj to navsezadnje ni nič hudega! Ampak tako je bilo. Mura v nekem obdobju reševanja je zahtevala ali želela 5 milijonov evrov od Vlade, da pač neko zadevo zapeljejo, pa jih ni mogla dobiti. Ugotovili pa smo, da če vsak delavec plača na mesec 1 evro, na leto znese 6 milijonov. To samo pomeni, da s sindikalno članarino bi tisti denar lahko zbrali, to je na hitro. Ne mislim, da bi se to dalo narediti, ampak hočem vam povedati, za kakšen denar gre. Ko firme iščejo za preživetje neko vsoto denarja, ni denarja. Prepričan sem, da bi mogoče samo s sindikalno članarino lahko - kajti, nekaj mora biti tudi jasno, in tudi to sem povedal v imenu poslanske skupine, ko sem obrazlagal ta predlog, da v tujini, kjer imajo že to dolgo časa urejeno, se ta denar od članarin uporablja tudi za primer štrajkov in podobno. To se pravi, tudi za reševanje firme. V Sloveniji se ta primer še ni zgodil. Zato je treba javnost podatkov, da se ve, kam ta denar gre. Recimo, v Nemčiji ali v Angliji, če je štrajk, natanko vemo, da od tega denarja se bodo financirali, zato ker delodajalec ne bo plačal štrajka. Pri nas tega ni in zato je prav, da so ti podatki javni. Še enkrat povem, kot sem v imenu poslanske skupine: nihče v SDS ne obtožuje sindikatov, da negospodarno delajo. Zakaj je potem treba skrivati? Enostavno to, je nerazumljivo! In še manj je razumljivo, da smo ob tem predlagatelji dolžni tako ostrih, ne vem, bodic, tudi zmerjanja - popolnoma nepotrebno! Če je vse v redu, in jaz sem prepričan, da je, zakaj ne bi bili podatki javni. Tako kot je omenil kolega Gorenak, tudi nagrade stečajnih upraviteljev so bile tajne. Kaj je sedaj to? No, tam so pa bile takšne zadeve, ki jih nihče ne odobrava. Bile so neke astronomske vsote. Spravili smo se na menedžerje, da imajo prevelike plače in morajo skrbeti za delo in za plače vsak mesec za delavce, pa imajo vsi prevelike plače po mnenju nekaterih. Stečajni upravitelji, ki pa, ne vem, pri nas delajo, kot delajo, ne bom razpravljal o njihovem delu, jim ni treba skrbeti za plače, pa si delijo 10, 20, 100, 200, 300.000 evrov in tudi sodišča jim potrdijo čez noč! Tudi to je bilo ugotovljeno - to pa mislim, da lahko rečem - da je bilo tam nekaj nezakonitega ali mimo reda. Zato je potrebno, da so ti podatki o sindikalni članarini javni. Še enkrat poudarjam, nič ne omejujemo, nič ne oviramo koga pri delu, samo objavi naj tisto, ki se tako ali tako naredi pri sindikatih - bilanco. Bilanco naredijo. Zakaj je ne objavijo? Kaj je tu ovirajoče? Nič. Dovolite mi, da še enkrat preberem tisto, kar mnogi že veste, vsi še ne, kaj se je dogajalo na Odboru za notranjo politiko, drugo nadaljevanje 7. seje, 3. decembra, ko je pooblaščenka gospa Nataša Pirc Musar rekla: "Morda še ena stvar. Tukaj lahko sedaj jasno in glasno morda dam tudi podporo, ki ste jo dali vi iz vaše stranke za javnost razpolaganja s premoženjem sindikatov." To je stvar, za katero nismo dobili pretirano veliko vprašanj, nekaj pa že na to temo. Tudi sindikati so pravne osebe zasebnega prava. Če in ko boste poslanci ugotovili, da je javni interes tako močan, da naj se zgodi preglednost poslovanja sindikatov, in jaz jo lahko zagovarjam, levica, tudi vam, če boste hoteli, in tukaj lahko javno in glasno podprem pobudo, da naj se nekaj naredi na področju tansparentnosti poslovanja sindikatov v Republiki Sloveniji. To se pravi, da ne drži, kar vi pravite, da morajo biti podatki skriti in se sklicujemo na ne vem kakšne evropske in svetovne in konvencije Združenih narodov, da kako to mora biti tajno. Ni res. Tudi pooblaščenka je rekla, da to ni potrebno. Tudi ona je rekla da ni potrebno. In še enkrat poudarjam: s tem, ko bomo objavili bilanco, ne bomo nikogar prav v ničemer ovirali, ali pa spreminjali, ali pa zahtevali, da mora drugače delati. Lahko dela popolnoma tako, samo tisto, kaj naredi in naredi tudi bilanco, naj javno objavi. Čisto nič drugega ne zahtevamo. Seveda podpiram, da gre ta zakon v nadaljevanje postopka. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Vito Rožej. Ga ni. Gospod Jože Tanko.
Hval lepa za besedo. Vsem prav lep pozdrav. No, ta zakon spremembi zakona o sindikatih, s katerim bi omogočili, da bi sindikalno premoženje postalo javno, res ni zakon iz paketa protikriznih ukrepov, tako kot je bilo prej na začetku povedano v stališču ene izmed poslanskih skupin. Če bi mi ocenili, da bi ta zakon tak bil, potem bi ga predlagali v tistem paketu in bi takrat lahko tudi razpravljali o teh protikriznih zadevah, seveda če bi koalicija omogočila, da bi bilo dovolj časa na razpolago tako za predlagatelja točke kot za razpravljavce. Vendar to je zakon, ki je po našem mnenju potreben predvsem zato, ker je javnost najboljše orodje, da neke stvari potekajo zakonito, da se neke stvari dogajajo odgovorno. Mi nimamo nobenih težav z javnostjo premoženja, ne svojega in tudi ne tistega, ki se pač v teh javnih institucijah ustvarja, in tudi ne tistega, ki ga nekdo pridobi na osnovi neke vrste javnega pooblastila pri izvajanju javnega pooblastila! Če bi bilance sindikatov bile javne, če bi bile transparentne, če bi bile pregledne, če bi bile javno dostopne, to ne bi v ničemer vplivalo ali na poslabšanje kvalitete izvajanja bitke za delavske pravice, za izboljšanje položaja delavcev. V ničemer, kvečjemu obratno. Če bi to bilo javno, potem bi se najbrž sindikalni voditelji na nek drug način postavili v bitko za sindikalne pravice, za boljši položaj delavcev, za zaščito delavcev in podobno. Ampak ker pač to ni javno, ker postaja in ostaja del premoženja in poslovanja sindikatov dostopno samo tistim posvečenim, tega pač ni treba izvajati na tak način. Zato smo doživeli v marsikateri pomembni slovenski firmi z dobro blagovno znamko, da so ljudje mimo sindikata vzeli pravice v svoje roke in se sami borili za svoje pravice. Sami. Tudi ni potrebe, da bi bila skrivnost, kje imajo vodstva sindikatov razpršeno svoje fizično premoženje, ne samo finančno premoženje, tudi fizično. Kje so letovišča, kje so počitniške hišice? Morda to ne bi bila nobena skrivnost, če bi koga povprašali, kje in kdo so tisti, ki uporabljajo te objekte. Prav zaradi tega mislim, če hočemo dvigovati raven preglednosti v slovenski družbi, če hočemo dvigniti zaupanje v tiste, katerih delo mora biti po zakonu javno, kot v tiste, ki izvajajo javna pooblastila, da bi bilo prav, da bi bilo njihovo poslovanje po zakonu javno. In ne bi smelo biti nobene ovire, da takega zakona, take novele, kot je sedaj predlagana, ne bi podprli. Ne bi smelo biti nobene ovire, če je interes iskren, da so stvari pregledne in da so stvari dostopne. Vendar mnogi, kot opažam v teh razpravah, nimate iskrenega interesa, da bi bile stvari pregledne, prezentne, dostopne, da bi vedeli, koliko je tega premoženja, kje je to premoženje, kako se s tem premoženjem upravlja. Iz teh razprav je očitno, da tega interesa ni. Žal, vidim, da tudi ne pomagajo priporočila tistih institucij, ki so v tej državi pravzaprav namenjene temu, da odločajo o tem, kaj je in kaj je potrebno, da je javno, kaj je smiselno, da je javno in kaj ni. Informacijska pooblaščenka je že taka institucija, kot je dejal včeraj predsednik Vlade, lahko je to institucija "par exellance" v teh primerih. Pa vendar se tega "par exellance" mnenja, ki je bilo izraženo v Državnem zboru na odboru za notranjo politiko, ne upošteva, se ga ignorira. Se gre mimo njega. Morda bi se bilo treba vprašati, da kakšno "par exellance" institucijo tudi potem ker se takih mnenj ne upošteva, kam postavimo, v nek drug položaj ali drugače z njo operiramo. Škoda je, ker se tako eksplicitno, očitno javno izraženo mnenje ne upošteva. Tudi včeraj smo dobili neko odločbo informacijske pooblaščenke, s katero je odločila, da je Vlada neupravičeno odločila, da nek dokument, ki nima popolnoma nič v sebi, ima oznako stopnje zaupnosti, pa ni bilo uslišano, ni bilo sprejeto. Ko smo predlagali, da bi prekinili toliko časa razpravo v tisti točki dnevnega reda, da bi dobili odločbo informacijske pooblaščenke. Ni bilo interesa. In sprašujem se, kako bomo ravnali sedaj, ko je tak sklep, taka odločba prišla. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]V teh primerih, ko gre za javnost tega premoženja, se nam lahko zgodi zelo podobno. Lahko se nam zgodi zelo podobno. Slej ko prej bo treba nekaj na tem področju storiti. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Bojan Kontič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz sem sicer v uvodu, v mnenju poslanske skupine in opredelitvi poslanske skupine do tega predloga povedal takšna stališča, kot sem jih. Očitanje o iskrenosti nas, ki zavračamo poskuse o političnem poseganju v delovanje sindikatov, kot vprašljive, je seveda dobrodošlo, če kdo iskreno misli, da lahko s tem zakonom prispeva k temu, da bodo sindikati močnejši, da bodo bolj svobodni, da bodo zato še tisti, ki danes niso člani sindikata vstopali v sindikat in podobno. Seveda namen predlagateljev zakona ni ta. Namen predlagateljev zakona je, da se Državni zbor že drugič v pol leta ukvarja z zakonom, ki verjetno v sebi nosi velik prispevek k izhodu Slovenije iz krize, v kateri se nahaja. Hkrati v isti sapi poudarjate, da ukrepov ni, da se Državni zbor ukvarja z vsem drugim, samo s tem ne, da Vlada zamuja, da delavci izgubljajo delovna mesta. Predlagate pa zakone, ki niti približno ne pomagajo k temu, da bi se Državni zbor ukvarjal z zadevami, ki so v tem trenutku pomembnejše. Še enkrat vam povem, sedaj tudi osebno, da poseg v ta zakon kaže na popolno nepoznavanje zakona o reprezentativnosti sindikatov. Zakon o reprezentativnosti sindikatov govori o lastnosti pravne osebe, o njeni pridobitvi, govori o pridobitvi lastnosti reprezentativnosti. Organiziranost sindikata pa prepušča sindikatu. Sindikat se organizira tako, kot želijo članice in člani. Nihče teh članic in članov ne sili, da so člani sindikata. Vsi tisti, ki so v sindikatu, so verjetno v njem zaradi tega, ker čutijo potrebno po tem, da se združujejo tudi v ključni točki namena združevanja, to je prizadevanju za delavske pravice, za pravice, ki nekako izhajajo tudi iz dela. In ko govorimo, da je včlanjevanje v sindikate svobodno, to pomeni, da tudi ti, ki so včlanjeni v sindikate, sprejemajo statut, se odločajo kako bodo delovali, določajo strukturo organiziranosti. In znotraj te organiziranosti imajo tudi nadzor med poslovanjem svojega sindikata. In članice in člani sindikata vsekakor imajo pravico za vpogled v poslovanje svojega sindikata, v katerega so včlanjeni prostovoljno. In če z njim niso zadovoljni, imajo več možnosti. Ena izmed njih, tista skrajna, je, da niso več člani organizacije, s katero niso zadovoljni. Še enkrat povem. V Socialnih demokratih stavimo na socialni dialog, kljub vsem pomislekom, ki jih imate in vse pripombam in vsem razlogom, zakaj je socialni dialog takšen, kot je. Sindikati v tem socialnem dialogu zastopajo šibkejšo stran, šibkejši člen v teh pogajanjih, zato si želimo močne avtonomne sindikati. In ko govorite včasih tudi o političnih pripadnosti ali povezanosti, vas še enkrat opozarjam, da ste pri tem zelo previdni in, kot je že en kolega pred mano dejal, vzamete metlo in pometete pred svojim pragom, verjemite mi, da imate kar nekaj dela s tem. In glede na to, da smo svoja stališča povedali že dvakrat, glede na to, kar se dogaja, upravičeno pričakujem, da bomo morali čez nekaj mesecev povedati še tretjič. Jaz namreč upam, da ta zakon danes ne bo sprejet, tako kot ni bil prvič, in da bomo na ta način zagotovili avtonomnost in svobodo delovanja sindikata. In kot sem v uvodu dejal, morda je pa le nekaj iskrenosti tudi v tem delu, ko govorimo o konkurenčnosti, ne samo povezanosti, to je v tistem delu, ko želimo ljudi na ulice, ampak ko to počne sindikat, spoštovane kolegice in kolegi, je to povsem nekaj drugega, kot pa je to takrat, ko to počne predsednik najmočnejše opozicijske stranke v parlamentu. Morda se pa bojite te konkurenčnosti in želite sindikate izpostaviti predvsem pritiskom in jim nekako odvzeti to možnost, ki jo dejansko imajo, izprazniti prostor, ki ga želite zasesti vi. Tako si razlagam napoved vašega predsednika.
Besedo ima še predlagatelj, gospod mag. Branko Grims. Prosim.
Najprej nekaj odgovorov, ker so izredno zabavni in sem prepričan, da jih bodo tudi mediji z veseljem objavili. Prvo. štirikrat danes se je s strani SD-ja, tudi zdaj čisto na koncu, pojavilo norčevanje na račun tistega preprostega poziva k srečanju na ulicah in trgih s strani gospoda Janeza Janše. Glede na to, da ima ta stranka, in to je prvi fenomen, o katerem ne bom govoril, očitno nek zdravstven fenomen, to je amnezijo, bi vas spomnil, kdo je prvi izrekel ta stavek. Lahko preverite, bil je izrečen po televiziji, sem ga videl na lastne oči. Točno ta stavek, poziv k srečanju na trgih in ulicah slovenskih mest, je izrekel gospod Borut Pahor spomladi leta 2008 oziroma konec zime 2008, takrat ko je pozval k tem srečanjem, ki ste jih imeli kot volilno kampanjo, pred uradno volilno kampanjo na slovenskih ulicah in trgih. In ne boste verjeli, takrat ste točko isti, ki danes brijete norca iz teh besed, to pozdravili, poglejte, stranka prihaja k ljudem. Ko točno isti stavek, do pičice isti stavek izreče gospoda Janez Janša, se pa isti ljudje delate norca. Po eni strani amnezija, po drugi strani, boste priznali, politična kultura na psu. No, pojdimo naprej. Slovenija ne more preboleti - ste se spet poskušali norčevati oziroma, da Slovenska demokratska stranka - ne more preboleti poraza na volitvah. Joj, spet malo amnezije! Namreč poraz na volitvah, zadnjih volitvah je doživela SD, kajti zmagovalka evropskih volitev, ki so bile splošne, tajne, periodične volitve, torej demokratične volitve, je bila SDS. Sedaj se bo to tudi formalno videlo, ker bo imela SDS največ poslank oziroma poslancev iz Slovenije v Evropskem parlamentu med vsemi slovenskimi strankami, kar bo za Slovenijo dobro, gre za tudi krepitev evropske ljudske stranke, ki je najmočnejša politična sila v Evropskem parlamentu in bo tudi stvari postavila na pravo mesto. Če kdo česa ne more preboleti, res malo delujete bolehno po vseh anketah, ampak to v resnici ni problem, ker strogo strankarski pogled ni tak problem sam po sebi, problem je, kaj to pomeni za Slovenijo. In gospe in gospodje, Slovenija pa res ne more preboleti, da ste se s tisto volilno prevaro ponovno zavihteli na volitvah na oblast [[...]]
Gospod mag. Grims [[...]]
Samo odgovarjam [[...]]
Ne, ali lahko prosim povem svoje mnenje. Gospod mag. Brims [[...]]
Če ste dovolili osnovne besede [[...]]
Gospod mag. Grims, prosim, če mi dovolite besedo kot predsedujočemu.
[[...]]so bile sedajle izrečene, rano [[...]]
Lahko povem kot predsedujoči svojo besedo?
Prosim.
Nekoliko ste res zašli, moram opomniti, pa govorili karkoli, ampak ne govorite o naslovu tega, o čemer razpravljamo. In naj še enkrat preberem, gre za Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o reprezentativnosti sindikatov. Prosim, če se omejite na to temo. Hvala.
Bom prišel do bistva zgodbe, gospod predsedujoči. Poglejte, v čem je problem. Slovenija ne more preboleti, da ste se zavihteli ponovno na oblast, preden so se prekinile tiste vaše tesne vezi, stkano, zraslo s kapitalom. Ta zraslost politične tranzicijske levice s kapitalom je pa sociološki fenomen, slovenski, ki mimogrede ni samo slovenski, ampak velja za celoten vzhodni blok. Ampak problem tega je namreč tudi v tem, da je ta dvojnost v odnosu do sindikatov in do zaposlenih, ki se je izkazala tudi danes pri vašem zavračanju tega zakona. In v tem, gospod predsedujoči - zato sem ta uvod naredil - je jedro zgodbe. Popolnoma razumem, da zavračate to, da bi se poslovanje sindikatov naredilo transparentno. Zanimivo pa je, ko sem imel priložnost tudi z gospodom Semoličem v Državnem svetu govoriti, da ima on veliko manj pomislekov o tem, da se na nek način ta problem uredi, kot jih imate vi v tem trenutku. In mi je tudi jasno, zakaj - zaradi te vaše vtkanosti, zraslosti, prestreljenosti s slovenskimi tajkuni oziroma s kapitalom. In potem imate po eni strani polna usta sindikatov in pozitivnega odnosa do sindikatov, sindikalizma, nastopate kot njihovi branitelji, po drugi strani pa v dejanjih, v konkretnih odločitvah branite interese kapitala. In to se potem vidi tudi na simbolni ravni, zato ker je, recimo, tudi nekaj členov v ustavi, ki govorijo o sociali, sindikatih, med njimi je tudi 67. člen, ki izrecno določa, da mora biti lastnina urejena z zakonom tako glede pridobivanja in uživanja, da je poleg gospodarske in ekološke zagotovljena tudi njena socialna funkcija. In avtor te določbe, tisti, ki je vztrajal, da je to prišlo v slovensko ustavo, je dr. Jože Pučnik. Zato me ne preseneča, da zdaj SD pelje akcijo, da bi se ime dr. Jožeta Pučnika umaknilo z največjega slovenskega letališča. Jasno je, da je tajkunom to trn v peti. In za to v resnici gre, na simbolni ravni, ampak še kako relevantno za problem, ki ga danes obravnavamo. Tisto, kar je bilo precej nerodno tudi z vaše strani, je, ko ste nekajkrat rekli, "SD se distancira od insinuacij o poslovanju sindikatov." Ja, zakaj so bile pa te insinuacije - niso bile z naše strani, neka druga stranka jih je res nekaj izrekla - sploh izrečene. Zakaj so se lahko pojavile tudi v medijih, saj jih tista stranka iz medijev tudi povzela. Koliko medijem zaupate, je pa drugo vprašanje. Pojavile so se zato, ker pač to poslovanje ni bilo transparentno. In to bremeni odnos delavstva do sindikatov, po drugi strani dela sindikate šibkejše, ker jim ljudje obračajo hrbet, zaposleni jim obračajo hrbet, to je jasno, to je dokazljivo, in po drugi strani so tudi manj verodostojen, manj močan partner v pogajanjih z Vlado. Morda je pa to v resnici vaš cilj in zato temu tako vehementno nasprotujete, mnogo bolj kot sindikati sami. Še enkrat to povem, gospod Semolič je na seji Državnega sveta sam izjavil, da se mu zdi tema relevantna, da je pomembno, da je dobro, da se je odprla. In je tudi poudaril, da je v prejšnjem mandatu potekal socialni dialog bolje in bistveno bolj tekoče, kot poteka v tem mandatu. Navedel sem tisti primer, ko je šlo za vprašanje preoblikovanja elektrogospodarstva, kjer je dokazljivo, da zaradi vladnega neinteresa ni prišlo do uresničevanja celo institucionaliziranega socialnega dialoga, tistega, ki izhaja iz obstoječe pravne ureditve. In kaj naj rečem?! Bog nas varuj takšnih varuhov sindikatov, kot ste v takšnem primeru vi, ko je tako očitna razlika med besedami in dejanji. In zato še enkrat poudarjam, mene ne preseneča, da v tem trenutku tako nasprotujete temu zakonu. Norčevanje iz tega zakona, češ, ja, kaj pa to prispeva k izhodu iz gospodarske krize. Ohranitev socialnega dialoga, ki je vrednota, ki je tudi deloma institucionalizirana v slovenski pravni ureditvi, je v javnem interesu, je v interesu večje kvalitete življenja, gospe in gospodje. In tudi v času krize, in še posebej v času krize, če želite. In je zato neskončno bolj tudi v smislu pozitivnega izhoda iz krize, ohranitve kvalitete življenja, kot pa je bilo recimo vaše večdnevno in včeraj, ure in ure mučno ukvarjanje z razreševanjem gospoda Erjavca. To je pa res nekaj, kar ni čisto nič pripomoglo - ne k razreševanju krize in ne k višanju kvalitete življenja. Ampak tako pač funkcionirate, medtem ko zapirate oči pred problemom, ki je tukaj in je transparenten. Ko govorimo o tem zakonu, je treba poudariti, da v Sloveniji ima sindikat posebno vlogo. Je, še enkrat povem, institucionalizirana, izhaja celo iz nekaterih členov ustave in je urejena tudi v zakonodaji. In zato v širšem pomenu besede sindikat sodeluje ne samo pri uresničevanju javnega interesa, ampak tudi izvaja stvari, ki so v javnem interesu. In zaradi tega je zagotovo legalno in legitimno, da bi se uredila dolžnost, da se predstavi tisto osnovno poslovanje javnosti v zakonu. S strani zakonodajalca je ta pravica zagotovo prezentna. Tudi ne bi bili evropski unikum, daleč od tega, kot ste nekateri govorili. Pet evropskih držav ima to izrecno urejeno v svojih zakonodajah kot dolžnost sindikatov. To se pravi, tukaj ni enotne evropske ureditve. V večini ostalih držav, kjer to v zakonu ni izrecno urejeno, je pa to princip, ki ga sindikat sam spoštuje. Kako pa je s tem v Sloveniji, ste pa potrdili tudi sami v razpravah in ste samo potrdili tisto, kar smo postavili v SDS v izhodišče. So primeri, ko celo sindikalni funkcionarji na nižjem nivoju, recimo vodje sindikata v nekem manjšem podjetju, ne morejo priti do podatkov, kam gre v resnici njihov denar. Kje pa je tu transparentnost poslovanja? Znotraj sindikata ne more dobiti tega. Tu je nekaj narobe. In potem se ne čuditi, če se znižuje raven zaupanja in če se potem pojavijo tovrstne insinuacije, od katerih se, kot ste rekli, hočete distancirati. Za transparentnost gre. Saj vsi poznamo tisti rek: Čisti računi, dobri prijatelji. Zaposlen, če plačuje sindikatu članarino, zagotovo hoče vedeti, kaj se potem s tem dogaja. In če nekdo razmišlja o tem, ali je smiselno, da se včlani v sindikat, in najbrž bi bilo v javnem interesu, že zaradi teh pravic in dolžnosti, ki so urejene v slovenskem pravnem redu, da sindikati obstajajo, da so močni, bi seveda tudi njim moralo biti dostopno vsaj neko temeljno sporočilo o tem, kako in kaj se dogaja z denarjem, ki ga dobi sindikat s strani teh članarin. Primerjati to z ureditvijo v nekaterih drugih državah, kjer vsi sindikati v celoti plačujejo vse stavke, je nesmiselno, sem že prej to poudaril, ker v Sloveniji je stavka ustavna kategorija. Pravica do stavke je ustavna kategorija. Je sploh ni pravično omejevati, glede na nekatere člene Ustave, razen izjemoma, ko gre za tiste institucije, ki morajo delovati, da družba lahko normalno deluje, ampak to je res izjema, da družba lahko normalno deluje. Ampak to je res izjema od izjeme. Tam ne plača sindikat take stavke. Stavka, ki poteka skladno z obstoječo zakonodajo, vsi vemo, gre na stroške delodajalca, ne pa sindikata. Delavci imajo ravno tako pravico do povrnitve plače. Iz tega razloga je to, kar predlagamo, še toliko bolj upravičeno. In tega tudi potem ni mogoče primerjati neposredno z drugimi ureditvami v primerljivih državah. Socialni dialog sam po sebi, ne glede na to, da je na nasprotni strani sedajle bilo kar nekaj smeha, ko sem to omenil, je kvaliteta, ki je v Sloveniji obstajala, je kvaliteta, ki se je ohranila ne glede na oblast, in je kvaliteta, ki se je okrepila, to z vso odgovornostjo trdim, v času, ko je Slovenijo vodila prva demokratična izvoljena vlada in ko je vodil oblast Demos, pod vodstvom dr. Jožeta Pučnika. Ni slučaj, da so v slovenski ustavi v več členih omenjene socialna funkcija lastnine, vloga sindikatov, pravica do sindikalnega združevanja. To so bile zahteve, ki jih je dr. Jože Pučnik do konca in dosledno zagovarjal. To vam lahko povem iz prve roke, ker sem pač sodeloval v tisti skupini, ki je nekatere te pripombe tudi pripravila in upoštevala. In to, kar sem prej prebral, o socialni funkciji lastnine, kar verjamem, da je trn v peti obstoječim slovenskim tajkunom, je prav predlagal in pri njej do konca vztrajal dr. Jože Pučnik osebno, ker je to povzel po izkušnjah iz Nemčije, ki pozna podobno rešitev tudi v svoji ustavi. Zaradi tega je tudi to en razlog za ustrezen odnos do njega, tako mimogrede. Pa da se vrnem nazaj na vprašanje sindikatov. Vprašanje, ki se je pojavilo kot nek retoričen namig, je bilo tudi: Kako pa je s svobodo včlanjevanja v sindikate? Poglejte, govorimo o zakonu, za katerega ste sami rekli, da je statusni, opredeljuje pravico do tega, pod katerimi pogoji pridobi nek sindikat pravico statusa, da je reprezentativni sindikat. In popolnoma normalno, tudi pravno brezhibno, če želite, je, da se potem v takem zakonu opredelijo tudi pravice in dolžnosti, ki izvirajo iz tega statusa. To ni v ničemer v nasprotju s to rešitvijo. In kot zanimivost. Ko je Vlada zavrnila ta naš predlog, sedaj že v drugo, je izrecno zapisala, da se Vlada nemo strinja s trditvijo predlagatelja, da predlog zakona nima finančnih posledic za državni proračun. Citiram: "Za pripravo oziroma prilagoditev ustrezne aplikacije in izvedbo javne objave bi Ajpes namreč potreboval določena proračunska sredstva." Lepo vas prosim, to gre za popolnoma zanemarljiva sredstva z vidika javnih financ. Gre za podatke, ki se itak zbirajo, ki se itak obdelujejo, gre torej samo za to, da se to priredi in v ustrezni obliki prezentira javnosti. Lahko konec koncev se naredi nekaj javno tudi z objavo na spletni strani, kar je stroškovno potem resnično popolnoma zanemarljivo. Pa se temu posebej da kot ključen argument prostor na koncu vladnega sporočila. Ista vlada, gospe in gospodje, je v zakon o izbrisanih sedajle zapisala, za primerjavo, da nima finančnih posledic za javni proračun. Pa bo treba izdajati odločbe, speljati postopkovne odločbe na upravni ravni na več instancah, ko bo treba sodne postopke imeti, ko bo treba izplačevati odškodnine, ki jih tudi sam predlagatelj na koncu, to se pravi, predstavnik ministrstva ni več na seji upal povsem izključiti. In za povrh vsega to posega še v druge pravice nekaterih drugih blagajn, ki se ravno tako financirajo iz javnih sredstev za nazaj, kjer lahko tista sredstva še bistveno presegajo vse možne odškodnine. Skratka, orjaška sredstva, in Vlada mrtvohladno zapiše, "nima finančnih posledic". Ko pa mi samo predlagamo, da nekaj, kar se itak zbira in obdeluje, naredi javnosti dostopno, pa to zavrne ta ista vlada z iznenada izjemnim občutkom, da to pa ima posledice za javne finance. Pa lepo vas prosim! Toliko z naše strani. Dovolite pa, da za konec izrazim res še pričakovanje. Zdaj je Državni zbor to obravnaval dvakrat. Obravnaval je temo, ki je pomembna, ki se dotika ne samo vprašanja sindikatov, ampak tudi in predvsem vprašanja vrednot, ker je socialni dialog vrednota, na kateri je zgrajen del slovenske politične kulture in ustavne in pravne ureditve. In gre za to, da se to ohrani. Če se bo nadaljeval sedanji proces razkroja, zaupanja v sindikate zaradi različnih insinuacij, ki so morda nekatere utemeljene, morda nekatere niso, o tem pač lahko sodi samo nekdo, ki ima dejansko vpogled v podatke, potem bo to slabo za celotno državo, ker bodo sindikati šibkejši, ne bodo polno opravljali svoje funkcije in zaradi tega se lahko zgodi, da bo za določene sloje ali v končni fazi celo za vse znižana kakovost življenja. O tem se v resnici danes pogovarjamo in zaradi tega je ta tema še kako relevantna. Še posebej zaradi težkih gospodarskih okoliščin, v katere nas je porinila nestrokovnost sedanje koalicije. Nekaj časa se lahko še nadaljuje ta zgodba, da se z uresničevanjem jugoscenarija, ko se v enem letu za več kot polovico celotnega jugoslovanskega nekdanjega dolga na novo zadolži to ubogo državo in njene državljanke in državljane, to kar je storila ta sedanja vladajoča koalicija, ampak, prej ali slej bo račun za to balkansko krčmo prišel in plačevalo ga bo slovensko gospodarstvo, plačevalo ga bo slovensko delavstvo. In takrat bomo potrebovali tudi močne sindikate, da bodo branili interese zaposlenih, da bodo ohranili kakovost življenja, da bodo ohranili pravice zaposlenih in da bodo ohranili tiste vrednote, na katerih je ta država bila zgrajena in v katerih je v pozitivni smeri odstopala od, če želite, tudi mnogih drugih držav Evropske skupnosti. Zaradi tega bi pričakovali podporo s strani tistih, ki govorite o socialni demokraciji. Zaradi tega bi pričakovali podporo tistih, ki govorite o tem, da ste na strani sindikatov. Dejansko pa s tem, ko onemogočate transparentnost njihovega poslovanja, kot na nek način bolj nasprotujete tej transparentnosti kot sindikati sami, zagovarjate interes kapitala. To je v resnici jedro te zgodbe. Zaradi tega, ker je pač tukaj nepredstavljivo prepleteno samo jedro vašega obstoja in delovanja z interesi kapitala. In zaradi tega v resnici sedanjim vladajočim sploh ni v interesu, da imajo močne in odločne sindikate. Njim je v interesu, da se naredi kakšna predstava, ko se zapleše na takte internacionale ali pa bandjere rose, da pa se seveda slučajno ne pojavijo kakšni transparenti, "dajte nam delovna mesta" ali pa "pokajte", kajti to bi bilo ključno sporočilo in take sindikate rabimo. In rabimo sindikate, ki bodo skrbeli za to, da bo prišlo do uresničevanja temeljne socialne pravice. To pa je pravica do dela, do delovnega mesta. Nič drugega ne daje take kvalitete življenja in tudi take kvalitete prebivanja vsem prebivalcem Slovenije, se pravi vsem Slovenkam in Slovencem, državljankam in državljanom, prebivalkam in prebivalcem, kot so to kvalitetna, dobra delovna mesta, ki omogočajo, da se zažene ekonomija v polni meri, da se živi in da se socialne pravice pridobivajo iz delovnega mesta, ne pa iz miloščine za nezaposlene, kot to poteka sedaj, z nekim norim zadolževanjem, za katerega bo račun prišel. In ko bo ta račun prišel, nas bo vse strašno bolela glava. Ne pozabimo, da je neka skupnost, ki smo ji pripadali, ob izstavitvi tega računa doživela svoj nepreklicni konec. Zagotovo si Slovenija zasluži, da z njo ravnamo odgovorno in ohranimo po eni strani kvaliteto življenja in po drugi strani vrednote tudi naslednjim generacijam. To pa je tudi poziv vladajoči koaliciji, da se neha z nadaljevanjem jugoslovanskega scenarija in da nehate zapravljati denar že bodočih generacij.
Vsi prijavljeni, ki ste želeli besedo, ste dobili besedo. In ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, vas sprašujem, ali želi še kdo še na podlagi prvega odstavka 71. člena razpravljati. Vidim veliko dvignjenih rok, zato bom odprl prijavo. Prijava teče. Prijavljenih je 8 razpravljavcev. Da bomo zelo točni, ima vsak od razpravljavcev na voljo 2 minuti in 30 sekund. Izvolite, gospod Franco Juri.
Hvala, predsedujoči. Bomo vsi krati, moramo biti predvsem jedrnati. Gospod Grims je podal eno takšno razpravo, ki nas ni prepričala. Ni prepričala ne nas, ne sindikatov, ne delavcev ne delavk, verjetno, kajti jasno je, da namen njihovega predloga predvsem to, da se omeji avtonomija sinidkatov. In nekaj očitno v vseh teh razpravah predlagateljem ni bilo jasno. To, da ne govorimo o javnem denarju. Govorimo o sindikalnem denarju. Nimamo opravka z eno državno institucijo, kjer je prav, da zahtevamo to, kar predlagatelji zahtevajo. Ampak govorimo o članarini, ki jo delavci sami in prostovoljno plačujejo sindikatu. In znotraj tega imajo pravilnike, imajo statute in se upravljajo samostojno, brez vtikanja gospoda Grimsa. Jaz razumem, da bi on želel držati roko nad družbo, državo, nad delavci. Ampak tega se ne da, gospod Grims. Sprijaznite se s tem! Smo v demokraciji. Demokracija predvideva tudi samostojnost sindikatov. Smo v socialni državi in sindikat ima pravico delovati brez vašega vmešavanja. Vi niste pristojni za to. In razumem vašo željo, da prisilite to vlado da opravi neko umazano delo, ki bi potem služilo v prihodnosti morda vam. Ampak tega ta vlada ne bo storila, vsaj ta koalicija tega ne bo sprejela. Vi bi uničili sindikate, bi uničili levičarje, vse tiste, ki so za vas nepotrebni. Ampak se ne da, veste, še vedno živimo v demokraciji.
Besedo ima gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo. Spoštovani! Veliko je bilo povedanega, nekatere stvari so kot bob ob steno, ampak primerjalna ali simbolna predstavitev je bistveno bolj učinkovita, se bolj prime, je bolj razumljiva in marsikdo potem tudi spremeni mnenje. In bom s tega zornega kota izkoristil ti dve minuti. Enkrat sem že povedal, da je v Sloveniji približno 500 tisoč članov organiziranih preko sindikatov. In če vsak plačuje 1 evro na mesec, je to na leto 6 milijonov. To ni majhen znesek. In kaj želimo predlagatelji s to spremembo zakona? Nič drugega kot to, da se javno predstavi, kako se s temi 6 milijoni gospodari, kako se jih porabi in da tisti, ki plačajo teh 6 milijonov, vedo, ne da bi jim bilo treba plačati, imajo uvid v to porabo. S tem nikogar in nič ne omejujemo, nikomur in nobenemu ne kratimo nobene pravice, celo dajemo pravice, nikogar pri tem nič ne oviramo. In še posebej bi rad poudaril, da nad nobenim ne držimo roke. Ravno obratno. Mi bi želeli, da bi se te roke odmaknile, mi ne želimo nad sindikati držati roke, prav tako pa menimo, da je prav, da tudi drugi ne držijo roke nad njimi. Tudi vi nimate pravice, da držite roko nad sindikati. In za to gre. In vaši argumenti, so zaradi tega na trhlih nogah, če sploh lahko rečemo, da je to argument. Mi želimo s to spremembo zakona, da tisti, ki plačujejo članarino, da lahko vidijo bilanco gospodarjenja s temi milijoni in da jim za to ni treba plačati. Delavci, ki so člani sindikata, pa članarino plačujejo zato, da bi jih sindikati zastopali napram delodajalcu. Pa kdorkoli je to. Čisto vseeno, ali je to država ali so to samostojni podjetniki ali kdorkoli drug. In delavci pričakujejo, da bo to njihovo zastopanje učinkovito. Zato želimo, da je gospodarjenje s temi sredstvi transparentno [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]pregledno.
Hvala lepa.
Takoj bom zaključil. O tem koga smo prepričali, pa bi bilo zanimivo opraviti kakšno neodvisno raziskavo javnega mnenja, in prepričan sem, da bi člani sindikata prav gotovo rekli, [[..]]
Hvala lepa, gospod [[...]]
[[...]]da so za javnost.
[[...]]Petan. Besedo ima gospod Marijan Pojbič.
Spoštovani predsedujoči! Uvodoma moram povedati, da to, kar sem danes poslušal v parlamentu, razprave določenih kolegov poslank in poslancev iz koalicije, so šle preko vsake mere dobrega okusa. Povedati vam moram, da od teh polovica jih sploh ni prebrala zakona, praktično je polovico svoje razprave zapravila za popolno demagogijo, popolno zavajanje in veliko laži. Med njimi tudi gospod iz Zaresa, ki se mi tako simpatično smeji, ki govori popolne oslarije, kar je danes govoril v parlamentu. Boljše da si gre prebrat zakon in prebere, kaj v tem zakonu piše. Dragi gospodje in gospe, prav zaradi tega se mi zdi izjemno pomembno, da ponovno poudarim za vso slovensko javnost in povem, kaj je cilj in intenca tega predlaganega zakona. Cilj in intenca tega zakona je, da tisti, ki ustvarjajo sindikalno premoženje, to so delavci, člani tega sindikata, vedo, kaj se z njihovim premoženjem dogaja in kako njihova vodstva razpolagajo s tem ustvarjenim premoženjem. To je intenca predlaganega zakona. V tem zakonu nikjer ni napisano, nikjer z besedo omenjeno, da Slovenska demokratska stranka želi razpustiti sindikate, da dela in se trudi na vsak način razvrednotiti in uničiti sindikate v tej Sloveniji. To je največji absurd, ki sem ga lahko v tem parlamentu slišal. In to od takih ljudi, ki so bili publicisti in ne vem kaj še. In ti ljudje bi radi demagoško razlagali v tem parlamentu, kaj je intenca tega zakona. Se pravi, pomeni nekaj, da želijo zavajati slovensko javnost. To je najslabše, kar lahko počenjajo poslanci v Državnem zboru. To ni njihova naloga in ne njihova dolžnost in nima nobene povezave s tem zakonskim predlogom. Ti dragi kolegi so omenjali probleme v zaposlovanju, brezposelne delavce in tako naprej. Niso pa povedali, da je ravno ta vlada, ki je sedaj na oblasti, naredila vse za to, da gre držav strogo in zelo zelo jasno po vseh parametrih, makro in mikro, v brezno, kjer je majhna možnost, da se bo lahko iz tega izvlekla. Ne bi rajši vi, kolegice in kolegi iz poslanskih skupin SD, Zaresa in LDS-a, skrbeli za to,da ne bi ta država drvela v to dno, da ljudje ne bodo živeli od 450 evrov plače, temveč da se bodo sindikati brigali za to, da delavci ne bi, če bi bili pravi sindikati, imeli 450 evrov, ampak da bi imeli 700 ali 800 evrov. To je naloga sindikata.
Hvala lepa gospod Pojbič. Besedo ima gospa mag. Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Danes je bilo res mogoče slišati marsikaj, v večini tistega, kar ne sodi pod naslov zakona o reprezentativnosti sindikatov. Ampak ker nas kolegi iz SDS-a tako radi poučujejo o pravu, naj opozorim na to, da ima njihov predlog zakona, ki obsega vsega en člen, po moje dve temeljni napaki. Na eno sem že opozorila, to je, da zakon nalaga sindikatom, ki so pravne osebe zasebnega prava, kaj morajo iz svojih sredstev plačevati. Drugo pa je, da imajo v tem istem členu v tretjem odstavku natanko zapisano, od kdaj morajo biti letna poročila sindikatov javna. Nenavadna zadeva. Tisto, kar zadeva pa stališče informacijske pooblaščenke o javni dostopnosti podatkov, je pa treba videti v kontekstu in prebrati vse. Ko je kolega poslanec Petan citiral iz magnetograma, je prebral, ne vem, ali se mu je to zgodilo po namernem ali kako, tisti del, kjer je pooblaščenka rekla, če in ko bo javni interes tako močan, da naj bodo ti podatki javni, je pa mogoče to tudi uresničiti. Veliko govora je bilo o tem, s čim bi se morali sindikati ukvarjati. Kar milo se mi je storilo, ko je bilo povedano, da ni solidarnost bistvena za sindikate. Ampak ravno na solidarnosti dejavnost sindikatov temelji in da bi morali sindikati zagovarjati pravico do dela. Ja, v nekih prejšnjih časih smo imeli pravico do dela celo v Ustavi zapisano, pa smo s tistimi časi opravili. Sama sem bila nekoč članica sindikata, in to tudi tistega, ki je združeval visoko izobražene, zanimivo pa je, da imajo o sindikatih največ povedati tisti, ki za sebe pravijo, da nikoli niso bili člani sindikata. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Silva Črnugelj. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Naj najprej zelo jasno povem, da zagotovo ne bom podprla predloga zakona o reprezentativnosti sindikatov iz več razlogov. Skoraj da je težko reči, da je ta predlog zakona, zakon. Kljub temu, da se to že ponavlja drugič, ampak mislim, da je iz razprave bilo dosti jasno povedano, zakaj in kako, ker dejansko ne gre za neke nove dodatne pravice delavca in svobodo delovanja sindikatov, ampak dejansko za eden zelo droben segment. Ne bom podprla, ker so se tudi na našo poslansko skupino, in ne samo na našo, ampak tudi na druge, oglasili reprezentativni sindikati, da tega zakona ne podpirajo. To, kar je bilo lažno izjavljeno, da največji sindikat in tudi gospod Semolič ta zakon podpira. Ni res. In to je laž in tudi Svobodni sindikati tega zakona ne podpirajo. Ne bom dovolila, da se na ta način tako manipulira. Ta zakon je za mene pač tak kot je. Zakaj je tako napisan in zakaj se opozicija, ki bi lahko šla z vsemi možnimi idejami, ki jih je do sedaj že realizirala, zakaj se recimo ni lotila tega, kako in na kakšen način okrepiti sindikate, ker vemo, da sindikati so močni in varujejo pravice delavcev samo takrat, ko so združeni, ko so močni in ko skupaj nastopajo. Tudi to bi recimo bilo, če bi dejansko bili za neke delavske pravice, za to, da se te delavske pravice na artikuliran način skozi socialni dialog, skozi artikuliranje javnega interesa tudi uresničijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Breda Pečan.
Zanimivo je, kako nekateri v tej razpravi, ki sem jo imela priložnost poslušati kar nekaj ur, utemeljujejo svoj predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o reprezentativnosti sindikatov na način, ki nikakor ni lasten njihovemu siceršnjemu ravnanju, ne samo v preteklem letu, pač pa v preteklih letih. Od ljudi, ki so kapitalu dali možnost, da ima mnogo nižjo davčno stopnjo pri davku od prihodkov pravnih oseb, od ljudi, ki so najbolj premožnim oziroma ljudem z najvišjimi dohodki znižali stopnjo obdavčitve, dohodnino, od ljudi, ki so omogočili, da kapital nima obveznosti, da vključi delavce v delitev dobička, zdaj naenkrat slišimo, da so oni tisti, ki ščitijo pravice delavcev, da so oni tisti, ki dajejo delavcem možnost, da bi uveljavljali svoje pravice. Od teh naenkrat slišimo, kako je njihova težnja in želja vedno bila, da bi bila minimalna plača 500, 600, 700, 800 evrov. Kar naenkrat, čudno in prečudno, slišimo izjave, češ, "narod, zbudi se, mi smo vaši zaščitniki, mi smo vaši skrbniki." In to na tak način, da bi morali sindikati objaviti svoje poslovanje v preteklih poslovnih letih. Moram reči, če bi to orodje omogočilo delovnim množicam v Sloveniji, da bi lahko bolje živele in bile bolj enakopravne napram kapitalu, potem bi takoj glasovala za tak zakon. Vendar, na žalost, tak način seveda ni pot do tega, da bi lahko delavci uveljavljali svoje pravice. Zato seveda takega zakona ne bom podprla, ker je vse skupaj ena sama farsa in sprenevedanje.
Besedo ima gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Jaz soglašam zaradi tega, ker nam nekateri očitate, da s tem zakonom uničujemo sindikat in da jih kličemo na odgovornost. Iz tega predloga, da se javno objavijo podatki o premoženju in poslovanju sindikatov, ne vidim, da bi na ta način uničevali sindikate. Če so stvari v redu in je vse tako, kot naj bi bilo in kot delavci, člani sindikatov, pričakujejo od svojega vodstva, potem verjetno ni nobenega problema te stvari javno objaviti, tako kot so mnogi drugi podatki lahko javno objavljeni. In pred časom smo izvedeli, da je Vzajemna recimo donirala sindikatom. Najbrž zaposlene zanima, kaj so za to dobili oni oziroma kaj se je vodstvo dogovorilo z Vzajemno in kaj Vzajemna zaradi tega od sindikatov pričakuje. To je en primer, pa je takšnih mnogo več. In zato lahko upravičeno dvomimo in se sprašujemo, kam se dejansko ta denar namenja. In zelo pilatovsko si Vlada umije roke, če reče: "Saj vsak lahko dobi te podatke". Seveda, ampak mora iti na AJPES in zaprositi za podatke, ker ugotovi posamezni delavec, da mu njegov sindikalni zaupnik ali kdorkoli že ne posreduje teh podatkov. In tudi mi imamo kontakte s sindikalisti in s člani sindikatov, vodstvi in nekje so dejansko težave, samo ožje vodstvo ve o plačah vodstvenih delavcev sindikatov in podobno. Do vseh tistih navadnih članov, ki plačujejo samo članarino, mnogo stvari niti ne pride niti ni v poročilih, ki jih podajajo na sejah in podobno. Zato se mi zdijo izrazi, da uničujemo sindikate, ker jim predlagamo, da objavijo javne podatke o premoženju in svojem poslovanju, prehudo. Citirano je bilo že, kaj je povedala informacijska pooblaščenka. Moja kolegica gospa Majda Potrata je citirala en del, ampak ona je na tej isti seji izjavila tudi to: "In tukaj lahko javno in glasno podprem pobudo, da naj se nekaj naredi na področju transparentnosti poslovanja sindikatov v Sloveniji."
Besedo ima gospod mag. Grims.
Predlog zakona, da se naredi poslovanje sindikatov bolj transparentno in deloma javn,o je legalen in legitimen, saj sindikati delujejo v javnem interesu in v najširšem pomenu te besede tudi uresničujejo javni interes. Spomnil bi vas, da je socialni dialog zapisan tudi v nekaterih pravnih aktih, izhaja iz same slovenske Ustave in je vsaj deloma institucionaliziran v slovenskem pravnem redu. Iz tega razloga je treba opozoriti predvsem na dejstvo, da se situacija spreminja, da se v sindikatih krepi spoznanje, da bo zapitek veseljačenja v balkanski krčmi, ki ga izvaja vladajoča koalicija in v katerem je v letu dni zadolžila Slovenijo več kot za polovico tistega, kot je bila celotna Jugoslavija zadolžena in je razpadla zaradi tega, samo v letu dni, da bo ta zapitek treba plačati in da ga bo plačalo slovensko gospodarstvo in slovenski zaposleni. In prvi način, da se jim pomaga, da se okrepi zaupanje v sindikate, je, da se danes potrdi ta zakon, ki je v javnem interesu in je tudi v interesu ohranitve socialnega dialoga kot vrednote. Politika naj bi vedno temeljila na vrednotah. To uči vsak politološki učbenik. In želel bi si, da se večkrat to dejstvo spoštuje tudi v Državnem zboru. Socialni dialog je vrednota, ki je vgrajena v samo ustavo in je bil tudi udejanjen v preteklosti, žal, celo po besedah samega gospoda Semoliča, predsednika največje sindikalne centrale, mnogo uspešneje v socialnem dialogu v prejšnjem kot v sedanjem mandatu, ko se veliko govori o socialnem dialogu in socialni pravičnosti, v praksi pa se skrbi predvsem za interese kapitala Slovenijo pa zadolžuje, da bi se premostile te socialne stiske. Iz tega razloga tudi upam, da ne bodo novinarji pisali samo o tistih aferah, ki jih stalno vladajoča koalicija lansira v javnost in iz katerih se razbere samo biološki fenomen Slovenije, da je pri nas kot rdeče barve, ampak da bo pisala tudi o teh stvareh, o problematiki vrednot, o problematiki zadolževanja, o problematiki prihodnosti Slovenije vseh Slovenk in Slovencev, slovenskih državljank in državljanov, kajti za njih gre.
Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O JAVNI RABI SLOVENŠČINE V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospa Majda Širca, ministrica za kulturo, izvolite.
Spoštovani, lepo pozdravljeni! Pri Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javni rabi slovenščine, ki smo ga vložili zato, da bi s spremembami odpravili neurejenost iz preteklosti. Odpravljamo dediščino predhodnikov, ki so leta 2007, namesto da bi posegli v sam zakon, zakon o javni rabi slovenščine, raje sprejeli pravilnik o izvajanju dveh členov tega zakona. Odločitev je najbrž bila zato, ker je pravzaprav občutljiva tema, ampak kakorkoli že. Obstaja nevarnost, da bi ta nekonsistentnost pristala na sodišču Evropskih skupnosti, zato je treba spremeniti zakon s pripravljenimi dopolnili. Novela govori o tem, da mora biti javno oglaševanje izdelkov v slovenščini, alternativna možnost, tista, ki jo preberete oziroma je v potrošniku lahko razumljivem jeziku, pa daje možnost pojasnil tudi v tujih jezikih. Na matičnem odboru smo oziroma ste prisluhnili mnenju Zakonodajno-pravne službe in izboljšali 2. in 3. člen. S podporo amandmajev so spremembe nekako bolj zbližale dikcijo, ki jo poznamo iz Zakona o varstvu potrošnikov, ki ureja sorodni problem. Ne gre za drugačno vsebino s tem posegom, ampak za boljše besedilo oziroma za smiselno izboljšavo, za boljši vrstni red besedila. Na splošni obravnavi v Državnem zboru ste novelo večinsko podprli. Rada bi dodala še eno osebno videnje na ta predlog zakona. Predlog zakona, za katerega sem dobila pobudo, da naj se da na vladni delovni koledar, če tako rečem, je podal nekdanji predstojnik sektorja za slovenski jezik gospod Dular, preden je šel v pokoj. Pripravljen je bil že v lanskem letu, sektor za slovenski jezik je predlog zakona pripravil, ampak zaradi številnih dvomov in zaradi želje po odpravi vseh dvomov smo opravili številne pogovore ali bi morebiti ta sprememba zakona koga ranila ali bi morebiti prinesla kakšno napačno razumevanje brambe slovenskega jezika v naši državi. Rekli smo, ali gremo z njim naprej, ali čakamo morebiti, da se bo Evropsko sodišče obregnilo ob kakšno težavo, ki bi zaradi take neurejenosti, ker pravilnik ureja nekaj, kar ne zakon, lahko zgodilo in če bi se kdo morebiti na sodišče obrnil. Po pogovorih, ki so bili zelo številni na Ministrstvu za kulturo, za katere smo si vzeli precej časa, je bilo nedvoumno jasno, da je sprememba potrebna. Da pa ne bi bilo nobenih dvomov tudi tukaj v Državne zboru, je obrazložitev k zakonu zelo obsežna, zelo natančna in bi, bi se kdo se ukvarjal s tem členom ali katerimkoli drugim členom, imel že v obrazložitvi dovolj materiala, da bi se eventualno sanirale kakšno vprašanje. Kakorkoli že, predlagam, da v nadaljnji razpravi upoštevate dejstvo, da imamo že Zakon o varstvu potrošnikov, da imamo tam že sprejet pravilnik, da imamo pravilnik, ki ga je moj predhodnik leta 2007 sprejel, da pa ni posegel v zakon, in je treba postoriti to, kar v preteklosti ni bilo. In kot sem razumela iz izčrpne razprave na seji Odbora za kulturo Državnega zbora, boste to tudi s senzibilnostjo storili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino kot matično delovno telo. Besedo dajem predsednici, gospe mag. Majdi Potrata, za predstavitev poročila odbora.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavci, poslanke in poslanci! Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino je na 13. seji 13. januarja letos obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javni rabi slovenščine, ki ga je v obravnavo po rednem postopku predložila Vlada Republike Slovenije. O predlogu zakona je bila opravljena splošna razprava in na 11. seji 19. novembra 2009 je bil sprejet sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Zakonodajno-pravna služba je dala pripombe k 1., 2. in 3. členu. Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport je v svojem mnenju predlog zakona podprla. Menila je, naj ostane v noveli zakona jasno zapisano, da je za javno oglaševanje izdelkov slovenščina na prvem mestu in da je določilo "potrošniku zlahka razumljiv jezik" le različica, ki daje gospodarskim subjektom možnost, da jo uporabijo kot alternativo. Izrazila pa je tudi pomisleke o slepem izvrševanju parcialnih sklepov posameznih institucij Evropske skupnosti. Ustno mnenje je na seji odbora predstavil dr. Zoltan Jan. Amandmaje so vložile štiri poslanske skupine koalicijskih strank k 2. in 3. členu. Odbor za kulturo, šolstvo, šport in mladino je v skladu s 126. in 131. členom Poslovnika opravil razpravo in glasovanje o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja, predstavnik Slovenske akademije znanosti in umetnosti, predstavnica Oddelka za slovenistiko na Filozofski fakulteti Univerze v Ljubljani, predstojnik Centra za slovenščino kot drugi tuji jezik na Filozofski fakulteti Univerze v Ljubljani. Predstavnica predlagatelja ministrica Majda Širca je uvodoma podala dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Povedala je, da se Zakon o javni rabi slovenščine spreminja zato, ker je Evropska komisija menila, da določbi 15. in 23. člena, ki za označevanje in javno oglaševanje izdelkov na območju Republike Slovenije predpisujeta slovenščino, nista v skladu z 28. členom pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti oziroma s številnimi sodbami sodišč Evropskih skupnosti. Z novelo se bosta določbi dopolnili tako, da se dopustita označevanje in javno oglaševanje v slovenščini oziroma v potrošniku zlahka razumljivem jeziku. Predstavnik Zakonodajno-pravne službe je povzel mnenje Zakonodajno-pravne službe in povedal, da je večina njihovih pripomb upoštevana v vloženih amandmajih koalicije. V okviru razprave o posameznih členih so članice in člani odbora ter drugi vabljeni največ pozornosti namenili predvsem problematiki v zvezi z izvzetostjo jezika pri umetnostnih besedilih in verskih obredih ter opravilih in možnosti oglaševanja, označevanja ter predstavljanja izdelkov in storitev poleg slovenskega tudi v drugih potrošniku zlahka razumljivih jezikih. Pri razpravi o besedilih o prodajnih izdelkih in storitvah so nekateri prisotni opozorili, da so navodila za uporabo izdelkov, ki jih ureja 15. člen, in oglaševanje, ki ga ureja 23. člen veljavnega zakona, dva različna segmenta dejavnosti, ki ju novela izenačuje. Zanimal pa jih je tudi pomen veznika "oziroma" v besedni zvezi "slovenščine oziroma potrošniku zlahka razumljiv jezik". Eden od članov odbora je tudi predlagal amandma odbora, s katerim bi se za besedila o prodajnih izdelkih uporabljala izključno slovenščina, vendar ga je, zaradi pojasnil o njegovi pravni nevzdržnosti predlagatelj umaknil. S strani predstavnika Zakonodajno-pravna službe je bilo namreč pojasnjeno, da zakonodaja Evropske unije ne dopušča določitve samo enega jezika za označevanje izdelkov. Predstavnica Vlade je pojasnila, da je Evropska komisija zahtevala zamenjavo, po njenem mnenju preveč restriktivnih določb. Naj omenim, da je bila razprava dolga, ampak po končani razpravi sta bila sprejeta amandmaja k 2. in 3. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika glasoval o vseh členih predloga zakona, in pripravil dopolnjen predlog zakona v katerega sta vključena tudi oba sprejeta amandmaja. Predlog zakona je pred vami. Odbor predlaga, da ga Državni zbor sprejme. Hvala.
Hvala lepa. Ker je zbor na 11. seji 19. 11. 2009 opravil prvo obravnavo predloga zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o dopolnjenem predlogu zakona bomo opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O JAVNEM SKLADU REPUBLIKE SLOVENIJE ZA KULTURNE DEJAVNOSTI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 27 poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku Vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospa Majda Širca, ministrica za kulturo. Izvolite.
Druga točka s področja kulture danes, Zakon o Javnem skladu Republike Slovenije za kulturne dejavnosti. Temeljni razlog za vložitev zakona je uskladitev delovanja Javnega sklada. RS za kulturne dejavnosti z novim Zakonom o Javnih skladih iz leta 2008, ki določa, da je treba v dveletnem prehodnem obdobju urediti to problematiko bodisi tako, da sklad nadaljuje, ampak pod drugačnimi pogoji, bodisi tako, da se statusno preoblikuje. Mi smo se odločili za nadaljevanje zaradi tega, ker sklad že sedaj deluje zelo dobro in tudi menimo, da ta statusna oblika, ta okvir, je pravilna in v danih pogojih oziroma ponudbah statusnih oblik tudi primerna. Namen sklada za kulturne dejavnosti, kot veste, je izvajanje nacionalnega kulturnega programa na področju ljubiteljske dejavnosti in sklad v skladu z Zakonom o uresničevanju javnega interesa na področju kulture izvaja razpise, pozive za sofinanciranje kulturnih programov in projektov, izvaja založniške programe, izobraževalne, ki podpirajo ustvarjalo delo in seveda še druge naloge ter nagrajuje vrhunske dosežke na področju ljubiteljske kulture. Glede na namen in na naloge, ki jih sklad že opravlja, in zagotovo, kot rečeno, menimo da jih dobro, predlog zakona ohranja statusno obliko javnega sklada. Uvaja pa izjemo glede zagotavljanja namenskega premoženja oziroma kapitala tako, da JSKD, če povzamem, namenskega premoženja oziroma kapitala, ki bi bil njegov lastni, ni treba zagotavljati, s čimer sledimo naravi in načinu njegovega dela. To je bil namreč tisti pogoj v Zakonu o javnih skladih iz leta 2008. Pri pripravi predloga zakona smo upoštevali načelo ohranitve načina delovanja sklada, ki se je razvijal vse od njegove ustanovitve. Poleg osrednje službe zakon ohranja območne izpostave, ki vemo, da jih je 59. Te pa se med seboj lahko združujejo in povezujejo v programske koordinacije. S tem se ustvarja oziroma se je že ustvarila kulturna mreža, ki omogoča enakomeren in skladen regionalni razvoj ter izenačuje pogoje za izvajanje ljubiteljske dejavnosti. Mrežna organiziranost območij in izpostav sklada je močna, je močno razvejana in je tudi dobra spodbuda in omogoča policentrični razvoj kulture na celotnem območju Republike Slovenije in še širše, na območju celotnega slovenskega kulturnega prostora. Sam predlog zakona določa tudi namen delovanja, organizacijo, financiranje in nadzor nad samim JSKD-jem, nekoliko celo razširja vsebino njegovih delovnih pristojnosti, saj smo v preteklem letu preložili oziroma preusmerili sofinanciranje ljubiteljskih kulturnih dejavnosti različnih narodnosti v Republiki Sloveniji. In v ta namen je Ministrstvo za kulturo že prenesla dodatna sredstva iz svojih postavk na Javni sklad. Pomemben del dejavnosti izpostav sklada predstavlja tudi pomoč pri pripravi lokalnih kulturnih programov. Podpora kulturnih programom lokalnih skupnosti ter strokovna pomoč pri upravljanju in vzdrževanju javne kulturne infrastrukture. Sicer bo pa sklad še naprej deloval tako, da bo imel naslednje organe: nadzorni svet, direktorja oziroma direktorico in strokovno programske komisije ter druge strokovne organe in komisije, ki pomagajo pri presojanju razporeditve finančnih pomoči, ki pomenijo znotraj 4,5 milijona evrov sredstev, za delovanje celega Javnega sklada približno čez milijon sredstev. V nadaljevanju vam bomo z veseljem pojasnili še druge spremembe, ki utrjujejo ta predlog zakona. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Franco Juri v imenu Poslanske skupine Zares.
Gospod predsedujoči, gospa ministrica s sodelavci, poslanke in poslanci! Javni sklad Republike Slovenije za kulturne dejavnosti od svoje ustanovitve leta 1996 omogoča delovanje in razvoj pomembne kulturne mreže v Sloveniji in tudi v zamejstvu. Kot tak je pomemben dejavnik pri podpori delovanja predvsem prostočasnih kulturnih dejavnosti. 95 območnih izpostav Sklada s kulturnim posredništvom omogoča dostop do pomembnejših kulturno-umetniških dosežkov tudi zunaj večjih urbanih središč, saj so v marsikaterem okolju, predvsem zunaj urbanih središč, edini ponudnik in posrednik kulturnih dogodkov. Kot ustanova, ki strokovno, organizacijsko in finančno podpira več kot 4 tisoč kulturnih društev, skupin, njihovih zvez v Sloveniji in slovenska društva, ki delujejo v sosednjih državah, se je od ustanovitve razvila v eno najučinkovitejših kulturnih mrež pod okriljem Javnega sklada. In pod tem okriljem nastaja več tisoč kulturnih dogodkov, tako na občinski, regionalni kot tudi državni ravni. Za vse kulturne dejavnosti Javnega sklada [[film, folklora, gledališče, glasba, likovna dejavnost, ples]] pripravlja tudi različna usposabljanja. Tako so na področju filma prav v okviru seminarjev svojo pot začeli avtorji, kot so: Janez Burger, Andrej Žumbergar, Jure Moškon, Samo Rugelj, Vojko Anzeljc, Miha Čelar, Janez Lapajne, Petra Seliškar in mnogi drugi. V Skladu redno izhaja več revij in publikacij, imajo specializirano knjižnico za vse umetniške zvrsti, je ustanovni član in koordinator Evropske mreže za aktivno sodelovanje v kulturnih dejavnostih, AMATEO, s sedežem v Ljubljani, ki povezuje večino evropskih organizacij za društveno kulturo. S to mrežo so dobile socialno-kulturne organizacije reprezentativno telo, ki zastopa interese ljubiteljskih kulturnih organizacij po Evropi in njihovo vključevanje v evropske kulturne programe, spodbuja izmenjavo informacij in sodelovanje med kulturnimi ustvarjalci iz evropskih in tretjih držav. Članstvo v mreži in panožnih asociacijah omogoča skladu uveljavljanje slovenskih kulturnih dosežkov, kot tudi iskanje možnosti za približevanje najpomembnejših tujih stvaritev slovenski publiki. Prepričani smo, da vsi delimo mnenje, da je pomen Sklada na ljubiteljskem kulturnem področju neprecenljive vrednosti, zato je predlagani predlog zakona, ki bo predstavljal ustrezno pravno podlago za njegovo nemoteno delovanje tudi v prihodnje še toliko bolj dobrodošel in pomemben. Z novim zakonom Ministrstvo za kulturo sledi osnovnemu cilju, da tudi v bodoče omogoči nemoteno in zakonito delovanje sklada, tako na podlagi novega zakona o javnih skladih, kot tudi na podlagi lastnega zakona. Sklad bo tako še naprej deloval kot javni Sklad za spodbujanje razvoja ljubiteljskih kulturnih dejavnosti in ustvarjalnosti na kulturnem področju ter za izvajanje drugih dejavnosti, določenih z nacionalnim programom za kulturo in programi določeni s tem zakonom. Način delovanja sklada se v vseh pogledih ohranja, skladu pa kot izjema v slovenskem prostoru ni treba zagotavljati premoženja, ki bi bil njegova last, kar je sicer nujno, glede na naravo in način dela javnega sklada. Na Ministrstvu za kulturo so na predlog javnega sklada ustrezno rešili večkrat izkazano pravno praznino, zlasti v primeru, ko je posamezna občina želela, da izpostava sklada zanjo izvaja naloge in je bila v ta namen pripravljena tudi ponuditi prostore in kritje dela stroškov, pa za sklenitev pogodbe ni imela zakonske podlage. Tako se zgolj uzakonja mnogim znana praksa, ki v marsičem pripomore k učinkovitejšemu in bolj strokovnemu opravljanju nalog občin na področju ljubiteljskih kulturnih dejavnosti. Zakon je po našem mnenju dobro pripravljen. Usklajen tako z Javnim skladom Republike Slovenije za ljubiteljske dejavnosti, kot tudi z občinami, zato smo v Poslanski skupini Zares mnenja, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Pukšič v imenu Slovenske ljudske stranke.
Lep pozdrav, kolegice in kolegi, gospod podpredsednik, ministrica s sodelavkami in sodelavci. Predlog zakona o Javnem skladu za kulturo nadomešča doslej veljavni zakon o Javnem skladu Republike Slovenije za ljubiteljsko kulturno, dejavnosti, ki je v pretežnem delu nehalA veljati z uveljavitvijo zakona o javnem skladu. V predlogu zakona ste zapisali: Zakon določa namen, delovanje, organizacijo, nadzor sklada in financiranje. S sprejetjem predlaganega zakona se zagotavlja tako podlaga za njegovo zakonito in nadaljnje delovanje. Sklad bo še naprej deloval kot javni sklad. Ko sem prebral ta namen in pri tem namenu izpostavil tudi financiranje, smo v Državni zbor, tako kot verjamem, da tudi vi na ministrstvu, dobili dopis iz Skupnosti občin Slovenije z 8. decembra 2009, kjer so na tretji strani v drugem odstavku zapisali: "Popolnoma nasprotujemo ureditvi, ki jo predvideva tretji odstavek 15. člena predloga zakona." Žal smo takšne prakse s strani aktualne vlade in tudi Ministrstva za kulturo vajeni, saj nam v obravnavo predloži zakon, ki občinam ponovno nalaga vrsto obveznosti za katere niso predvidena dodatna finančna sredstva. In v tem 15. členu tretji odstavek, so tri takšne dejavnosti, in sicer: prvič - zagotavljanje brezplačnih prostorov za delo območnih izpostav sklada in njihovo vzdrževanje, drugič - sredstva za kritje materialnih stroškov povezanih s prostori območnih izpostav in tretjič - dodatna oprema za delovanje območnih izpostav sklada in vzdrževanje te opreme. Spoštovani predlagatelji, nekako ste pri predlogu zakona ponovno pozabili na drugi odstavek v 140. členu Ustave Republike Slovenije, da lahko država z zakonom prenese na občine opravljanje posameznih nalog, če seveda ob tem zagotovi tudi dodatna sredstva. In prav na opozorilo skupnosti občin Slovenije in seveda tudi naše, o v 15. členu v tretjem odstavku, to ni narejeno. V Slovenski ljudski stranki smo prepričani, da bi predlagatelji morali upoštevati, da bo država sama financirala sklade oziroma javne sklade, ki jih ustanavlja. Seveda pa v primeru, da bo sklad opravljal določene naloge tudi za lokalne skupnosti pa se seveda te medsebojne obveznosti določijo enostavno s pogodbo med skladom in med lokalno skupnostjo. V Slovenski ljudski stranki bomo predloženi zakon podprli, vendar še posebej poudarjamo in izpostavljamo potrebo po natančni določitvi tega tretjega odstavka 15. člena predloga zakona, ki je po našem prepričanju v nasprotju s 140. členom, drugim odstavkom, Ustave Republike Slovenije, ker pač nalaga lokalnim skupnostim financiranje državnega sklada. Te pravice enostavno država nima, da bi ustanavljala, lokalna skupnost pa plačevala. Pričakujemo v nadaljnji razpravi, da boste to uredili v skladu s 140. členom Ustave Republike Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Zanoškar v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovana gospa ministrica s sodelavci, kolegice in kolegi. Dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine DeSUS o Predlogu zakona o Javnem skladu Republike Slovenije za kulturne dejavnosti. Država je za izvajanje nalog nacionalnega kulturnega programa za področje kulturnih društev leta 1996 ustanovila Sklad Republike Slovenije za ljubiteljske kulturne dejavnosti. Od leta 2000 dalje se ta sklad imenuje Javni sklad Republike Slovenije za kulturne dejavnosti. S Skladom je bila postavljena pomembna kulturna mreža, ki pokriva celotno ozemlje Slovenije, sega pa tudi v zamejstvo in mednarodni prostor. Poslanstvo Sklada se uresničuje skozi strokovno, organizacijsko in finančno podporo kulturnim dejavnostim. S svojim delovanjem si Sklad prizadeva povečati dostopnost kulturnih dobrin, kakovosti kulturnega udejstvovanja v celotnem kulturnem prostoru Slovenije. Tukaj igra pomembno vlogo postavljena mreža, kar 59 območnih izpostav službe Sklada, ki s kulturnim posredništvom omogočajo dostop do pomembnejših kulturnoumetniških dosežkov tudi zunaj večjih urbanih središč. Tako Sklad preko omenjenih izpostav zagotavlja strokovno organizacijsko pomoč ljubiteljskim in kulturnim društvom, posameznikom in občinam. Seveda ima sklad tudi svoje organe, direktorje, nadzorni svet. Poleg teh pa še 14 strokovnih programskih komisij za različna področja, ki imajo funkcijo svetovalnih organov pri izvedbi javnih razpisov in pozivov za sofinanciranje ter pripravo programov Sklada na nacionalni ravni. Podlaga za delovanje Sklada se v Zakon o Skladu Republike Slovenije za ljubiteljske kulturne dejavnosti, ki ji v pretežni meri ne velja več zaradi uveljavite Zakona o javnih skladih. Ker bo dvoletno prehodno obdobje za uskladitev delovanja Sklada določeno v Zakonu o javnih skladih kmalu poteklo, je čas, da se status le tega uredi, zato da bo zagotovljena zakonitost in nemotenost delovanja. Predlagatelj ugotavlja, da je najprimernejši način ureditve pravno-organizacijske oblike Sklada dosedanje, torej da deluje kot javni sklad na podlagi splošnih določb, ki ureja Javne sklade in posebnega zakona, ki urejajo javni sklad za ljubiteljske kulturne dejavnosti. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je odločitev predlagatelja, da upošteva načela ohranitve načina delovanja sklada, ki se je razvijal vse od njegove ustanovitve, pravilna, in da daje dobro podlago, za razvoj ljubiteljske kulturne dejavnosti v Sloveniji. Ker predlagan zakon v osnovi ne odstopa od sedanje ureditve in načeloma ne vsebuje večjih sprememb, ki bi bile za Poslansko skupino DeSUS sporne, glede na vsebino upravnih podlag, na kateri deluje Sklad danes, smo mnenja, da v Poslanski skupini DeSUS ta Predlog zakona o Javnem skladu Republike Slovenije za kulturne dejavnosti v celoti podpremo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Györek v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi, spoštovani predstavnik ministrstva! Osnovni cilji predlagatelja zakona naj bi bili zakonito in nemoteno delovanje Javnega sklada Republike Slovenije za kulturne dejavnosti kot javnega sklada na podlagi določb Zakona o javnih skladih, zagotavljanje trajnih možnosti za razvoj kulturnih dejavnosti, skladno z javnim interesom in nacionalnim programom za kulturo. Nadalje, spodbujanje razvoja ljubiteljske kulture in kulturne dejavnosti itn. Sklad naj bi izvajal strokovne naloge v skladu z javnim interesom na vseh področjih kulturnih dejavnosti na vsem slovenskem etničnem prostoru, namen izboljšanja dostopnosti do kulturnih dobrin in spodbujanja medkulturnega dialoga. Gre tudi za strokovno-administrativno in tehnično pomoč ljubiteljskim kulturnim društvom in tudi za pomoč pri izvajanju kulturnih prireditev in pripravi kulturnih programov. Vse prav in lepo in utemeljeno, smiselno. Pri utemeljevanju predloga pa predlagatelj podaja nekaj primerjalnih ureditev v drugih pravnih sistemih na Madžarskem, Češkem, v Romuniji, Hrvaški. Ne vemo sicer, po kakšnem ključu se primerjava izvaja prav s temi navedenimi pravnimi sistemi, ki se tudi sicer precej razlikujejo po organizaciji, financiranju ciljnih na silnih področjih. Tako recimo madžarski institut za kulturo ali češki informacijski in svetovalni center za kulturo. Prej bi pričakovali o navedbo primerljivosti s kakšno drugo evropsko državo, recimo, z Avstrijo ali Nemčijo, kjer so tovrstna področja sistemsko učinkovito in drugače rešena in organizirana in v veliki meri decentralizirana po deželah, medtem ko pri nas peljemo vso zadevo prav v nasprotno smer glede pristojnosti in odločanja. Tako so čisto namesto pripombe in sugestije nekaterih občin, ki ocenjujejo nekatera določila kot neprimerna na primer v 15. členu, to je določbe o financiranju. Na mestu so tudi pripombe glede pristojnosti območnih enot Javnega sklada Republike Slovenije za kulturne dejavnosti, ko gre za izbiro programa in projektov s področja ljubiteljski dejavnosti za območja posameznih občin. In prav pri določbah o financiranju imamo v Slovenski nacionalni stranki pripombe in vprašanja. Na eni strani zatrjuje predlagatelj, da zakon ne bo imel finančnih posledic za državni proračun in druga javnofinančna sredstva. Na drugi strani pa določa v 15. členu način pridobivanja sredstev oziroma financiranje Sklada iz različnih virov med drugim tudi iz sredstev državnega proračuna, iz sredstva proračuna samoupravnih lokalnih skupnosti, to je zadeva, ki je na nek način sporna v skladu z določbami iz zakona, ki določa javni interes za kulturo. Torej, iz virov sredstev, na katere imajo pripombe nekatere občine. Skratka, trditve, da zakon ne bo imel finančnih posledic za državni proračun ne bodo držale. Razen, če predlagatelj pričakuje, da bodo Sklad financirale samoupravne lokalne skupnosti, kar je pa vsekakor neprimerno in za lokalne skupnosti nesprejemljivo. Odpira se nam tudi vrsta vprašanj v zvezi s pridobivanjem lastnih prihodkov od vstopnin, prijavnin, kotizacij, prodaje publikacij, itd., kjer zadeve niso izrecno urejene oziroma določene glede davčnih obveznosti. V nadaljevanju tega 15. člena o financiranju predlagatelj navaja ustanoviteljeve v obveznosti zagotavljanja sredstev za sofinanciranje programov in projektov Sklada, za transferje na podlagi javnih pozivov in javnih razpisov, kritje stroškov delovanja Sklada, materialne stroške in tudi sredstva za izplačilo plač zaposlenih in drugih materialnih stroškov zaposlenih, izplačila sejnin, drugi stroškov članov Nadzornega sveta, strokovno programskih komisij in tako naprej. Ko gre za zaposlene v skladu nam je jasno, zakaj je predlagatelj zbral za primerljivost prav določene pravne sisteme v prav določenih državah, kot je na primer na Češkem državni informacijski svetovalni center za kulturo. Tam je namreč zaposlenih kar 60 uslužbencev. V Slovenski nacionalni stranki nas zanima: Kakšno kvoto dodatnih novih birokratov načrtuje predlagatelj, torej Ministrstvo za kulturo? Ali to pomeni dodatne obremenitve za slovenske davkoplačevalce, dodatne obremenitve za že tako obubožano slovensko gospodarstvo? V Slovenski nacionalni stranki striktno nasprotujemo vsakemu nepotrebnemu razraščanju državne birokracije. Samo na Ministrstvu za kulturo imate zaposlenih krepko čez 200 oseb, torej kar petkrat več kot leta 1993. Ne bomo se sedaj spuščali v oceno smotrnosti in učinkovitosti njihovih delovnih mest, čeprav bomo prej ali slej morali obdelati tudi to zadevo. Bi pa radi kljub temu predlagali, da načrtujte ustrezne prerazporeditve oziroma racionalizacijo zaposlovanja birokracije, razen če imate, gospa ministrica, kakšne kompenzacijske obveznosti iz naslova zaposlovanja in ste jih dolžni izpolniti. Vprašanje je hipotetično, dokaj na mestu, če upoštevamo splošno žalostno prakso tudi v drugih ministrskih resorjih. Skratka, glede na navedeno in na naše utemeljitve in obrazložitve v Slovenski nacionalni stranki Predloga zakona ne bomo podprli. Menimo, da ni primeren, ni dovolj obdelan za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Germič v imenu Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovan gospa ministrica s sodelavci, sodelavkami. Kolegice in kolegi. Kot je bilo danes tukaj že rečeno s strani gospe ministrice, je temeljni vzrok za predlog tega zakona v formalnih razlogih, to je uskladitvi z Zakonom o javnih skladih iz leta 2008. Seveda pa je za nas v Liberalni demokraciji ob tem formalnem razlogu tudi zelo pomembna vsebina, ki jo ta predlog zakona tudi ureja. Po vsebini je dosedanje delovanje Javnega sklada za kulturne dejavnosti, tudi po mnenju strokovnjakov, zainteresirane javnosti in izkušenj, ki so nam jih posredovale lokalne skupnosti, potekalo dobro. Zato se v poslanskem klubu strinjamo, da kar je dobro, je dobro obdržati, ob spremembah in dopolnitvah pa je vedno dobro premisliti tudi o nadgradnji in novih možnostih. V Poslanskem klubu LDS podpiramo predlog zakona, saj ureja ljubiteljsko kulturno dejavnost na slovenskem, ki ima dolgoletno tradicijo. Je ena izmed trdnih temeljev nacionalne kulturne identitete in Slovence, tudi tiste, ki so zaradi zgodovinskih okoliščin ostali izven meja matične domovine, povezuje v enoten kulturni prostor. Tako podpiramo namen Sklada za kulturne dejavnosti, ki pomeni izvajanje nacionalnega kulturnega programa kot temeljnega strateškega dokumenta slovenske kulturne politike glede ljubiteljske kulturne dejavnosti, in sicer tako, da na celotnem področju Slovenije ter v zamejstvu in širšem mednarodnem prostoru v kar največji meri omogoča ustvarjalnost ter kakovostno rast in razcvet vseh področij ljubiteljskega kulturnega življenja. S svojimi 59. območnimi izpostavami in programskimi koordinacijami izpolnjuje naloge spodbujanja razvoja ljubiteljske kulturne dejavnosti in ustvarjalnosti tako, da zagotavlja strokovno organizacijsko pomoč ljubiteljskim in kulturnim društvom, njihovim zvezam, posameznikom in samoupravnim lokalnim skupnostim, pretok informacij med njimi in dostopnost kakovostnih kulturnih dobrin v celotnem slovenskem kulturnem prostoru. Po našem mnenju je zelo pomembno, da racionalna mrežna organiziranost Javnega sklada omogoča, da je strokovna organizacijska in finančna podpora kulturnim dejavnostim pod enakimi pogoji dostopna po vsej Sloveniji, prireditve pa obenem slehernemu društvu omogočajo predstavitev, primerjavo in vrednotenje dosežkov po enotnih strokovnih kriterijih. Posebno je potrebno izpostaviti, da predstavlja pomoč pri pripravi lokalnih kulturnih programov, pri upravljanju in vzdrževanju javne kulturne infrastrukture podporo kulturnim programom lokalnim skupnostim, zlasti na področju prireditev razstavne dejavnosti in kinematografije, saj je zunaj večjih urbanih središč Sklad pogosto edini ponudnik oziroma posrednik kulturnih dogodkov. S tem Sklad neposredno spodbuja dvig kakovosti ljubiteljskih kulturnih programov. V primerjavi z dosedanjo zakonsko ureditvijo pa nov predlog zakona prinaša tudi nekatere novosti. Tako določba 15. člena prinaša novost, ki po našem mnenju ustrezno zapolnjuje pravno praznino, ki se je pokazala pri izvajanju sedaj veljavnega zakona. Ponuja namreč možnost, da Sklad na podlagi medsebojne pogodbe v imenu občine ali zanjo izvaja naloge iz njene izvirne pristojnosti, samoupravna lokalna skupnost pa v Sklad v ta namen zagotavlja sredstva in opremo ter brezplačne prostore za izvajanje teh programov. Pri tem opozarjamo, da naj zapisano besedilo odstrani kakršnekoli dvome oziroma skrbi lokalnih skupnosti, da bi želela država svoje dolžnosti prelagati na lokalne skupnosti. Zgoditi bi se moralo, lahko tudi nasprotno. Država naj pomaga občinam, ki zaradi omenjenih kadrovskih in drugih možnosti ne morejo kakovostno izvajati svojih izvirnih pristojnosti. Dana mora biti možnost, ne obveza, da če občine to želijo, lahko s Skladom sklenejo pogodbo, da to delo opravi zanje. Takšno rešitev v Poslanskem klubu LDS podpiramo, saj nekatere občine že danes zagotavljajo Skladu sredstva in brezplačne prostore za izvajanje nalog iz pristojnosti občin. Tudi sofinanciranje programov Sklada je na ravni nekaterih lokalnih skupnostih že dogovorjeno na osnovi letnih pogodb, kjer so opredeljene programske naloge, ki jih Sklad izvaja izključno za potrebe lokalnih skupnosti. S tem bi predlagana zakonska ureditev uredila že obstoječo dobro prakso in ponudila možnost in torej ne obvezo partnerstva med občinam in Skladom, ki bi po našem mnenju pripomogla k učinkovitejšemu in bolj strokovnemu odpravljanju nalog občin na področju ljubiteljske kulturne dejavnosti. Za LDS je sprejemljivo, da je v zakonu zapisana izjema, da se za Sklad za kulturne dejavnosti določbe zakona o skladih v povezavi s potrebnim namenskim premoženjem kapitala in insolventnosti ne uporablja. Nadalje se strinjamo z razširitvijo delovnih pristojnosti Sklada, ki bi po našem mnenju pripomogla k medkulturnemu dialogu v praksi. Med nalogami Sklada je tako zapisana tudi razširitev njegovih dejavnosti na sofinanciranje ljubiteljskih kulturnih dejavnosti različnih narodnosti v Republiki Sloveniji, ki se financirajo iz nepovratnih sredstev proračuna Republike Slovenije. Če povzamem. Predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, ohranja dobre rešitve pri zagotavljanju mrežne organizacije ljubiteljske kulturne dejavnosti iz obstoječe zakonodaje in ji dodaja nove rešitve, ki so se za primerne pokazale že v praksi. Njegov sprejem bo omogočil uresničitev enega najpomembnejših ciljev veljavnega nacionalnega programa za kulturo. To je spodbujanje ustrezne razporejenosti kulturnih žarišč po vsem slovenskem prostoru. Iz vsega navedenega bomo mi zakon podprli za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod László Göncz, poslanec narodne skupnosti.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavci. Glede na bogato tradicijo ljubiteljske kulturne dejavnosti na območju Republike Slovenije in tudi na širšem geografskem območju pozdravljamo namero predlagatelja zakona, da se z novim besedilom zakona omogoči ustreznejše, zakonito in nemoteno delovanje Javnega sklada Republike Slovenije za kulturne dejavnosti. Pomembno je, da se je pri pripravi zakona upoštevalo načelo ohranitve načina delovanja Sklada, ki se je razvijal vse od njegove ustanovitve. Predlagatelj zakona poudarja, da je namen Sklada izvajanja nacionalnega kulturnega programa kot temeljnega strateškega dokumenta slovenske kulturne politike glede ljubiteljske dejavnosti. Ker je tudi pri delovanju avtohtonih narodnih skupnosti ljubiteljska dejavnost pomembna oblika programa, ki veliko prispeva k ohranjanju narodne identitete in razvoja maternega jezika, pomembna je pa tudi v priključevanju manjšin v širši kulturni prostor in tvori pomembno obliko povezovanja med večinskim narodom in manjšino, je novi zakon pomemben tudi za narodne skupnosti. Zato je Komisija za narodni skupnosti kot zainteresirano delovno telo že razpravljala o besedilu predloga zakona. Z vidika narodnih skupnosti je pomembno, da Javni sklad, kot je to bila praksa tudi v preteklem obdobju, zagotavlja pri določenih projektih strokovno podporo, administrativno in tehnično pomoč ljubiteljskim kulturnim društvom in skupinam. Pomembno je, da osnovni tako imenovani posebni kulturni program italijanske, madžarske narodne skupnosti ter programi romske skupnosti, ki izhajajo iz posebnih ustavnih pravic in so osnova na področju ohranjanja in razvoja narodne identitete, tudi v bodoče predstavljalo celoto o vsebini, katere, kot je to v predlogu tega zakona precizno predvideno, torej prinašajo predloge odločitev manjšine same, dokončno odločitev pa na osnovi usklajevanja z njimi sprejme pristojno ministrstvo oziroma Državni zbor. Da bi pa ohranili in tudi popestrili strokovno sodelovanje z Javnim skladom za kulturne dejavnosti ter njegovimi območnimi izpostavami ter sodelovanje pri nekaterih kulturnih programih skupnega pomena, predlagamo, da se 4. člen predloga zakona dopolni tako, da omenjeno sodelovanje z avtohtonimi narodnimi skupnostmi ter z romsko skupnostjo na področju ljubiteljske kulturne dejavnosti zagotovi. Želimo predlagati dopolnitev v smislu da se doda ena nova alineja, šesta alineja k omenjenemu 4. členu, ki bi se naj glasila: "Sodeluje z avtohtono italijansko in madžarsko narodno skupnostjo ter romsko skupnostjo na področju ljubiteljskih kulturnih dejavnosti." Predlog, tudi v tem primeru ne pogojuje dodatnega obremenjevanja državnega proračuna. S takšnim predlogom se strinjajo organizacije narodnih skupnosti in tudi strokovnjaki v okviru Javnega sklada, kakor tudi člani Komisije za narodni skupnosti Državnega zbora. Zato upam, da bo z našim konkretnim predlogom soglašal tudi predlagatelj zakona in bo dobil podporo na matičnem odboru. Sicer pa predlog zakona bova podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa mag. Majda Potrata, v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavci, poslanke in poslanci! Naj uvodoma omenim, da bo Poslanska skupina Socialnih demokratov podprla predlog sklepa, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Tudi če ne bi bilo splošne obravnave, bi Socialni demokrati zakon podprli zaradi tega, ker smo obveščeni o tem, da je zakon usklajen med tistimi, ki jim je v glavnem namenjen. To pa so številna kulturna društva po Sloveniji, nad katerimi za organizacijsko, informacijsko in programsko podporo skrbi Javni sklad za ljubiteljsko kulturno dejavnost, kot se je do sedaj to imenovalo. Povedano je že bilo, da Vlada želi s predlaganim zakonom nadomestiti Zakon o skladu Republike Slovenije za ljubiteljske, kulturne dejavnosti, in da je Zakon o javnih skladih, ki je bil leta 2008 noveliran, določil rok, v katerem se mora Javni sklad Republike Slovenije za kulturne dejavnosti, če hoče nadaljevati svoje delo, ustrezno preoblikovati. Ko smo na Odboru za kulturo, šolstvo, šport in mladino februarja lani razpravljali o položaju ljubiteljske kulture v Sloveniji, je bila v razmislek dana ali ponujana še neka druga možnost organizacijske strukture, to je agencija, ampak sedaj kot vidimo, je pred nami zakon, ki govori o Javnem skladu za kulturne dejavnosti. Težavo je namreč predstavljal tisti del, ki govori tudi o zagotavljanju namenskega premoženja in kapitala. Zdaj je v 2. členu, v tretjem odstavku, dopuščena izjema glede na Zakon o javnih skladih, ki seveda dopušča, da ni treba za ta javni sklad uporabljati tistega dela Zakona o javnih skladih, ki ureja vprašanja o namenskem premoženju, kapitalu in insolventnosti. Glede na to, da se temeljno delo, vsebinska področja, organizacija, obseg zaposlenih, ki je bil po mnenju nekaterih tudi problematiziran, ne spreminja, menimo, da je tudi v tem osnovnem namenu, ki zagotavlja delovanje mreži 59. izpostav in s katerimi je pokrit celoten slovenski prostor, mogoče podpreti kot ustrezno rešitev. Gre torej za to, da v vsebinskem in oblikovnem pogledu ni posegov v delovanje Sklada. Navedeni so v zakonu tudi predlogi organov Sklada. Tudi tukaj je mogoče vsaj pri enem od njih ugotoviti, da gre za zmanjšanje števila, z dosedanjih devetih se število članov nadzornega sveta zmanjšuje na sedem. Prav pa se nam zdi, da ravno v okviru tega dobiva posebno veljavo tudi najstarejša krovna organizacija na področju ljubiteljske dejavnosti, to je Zveza kulturnih društev. Omogočena je tudi ustanovitev oziroma oblikovanje strokovnih programskih skupin. Definiran je način poslovanja sklada. Definiran je nadzor nad delovanjem Sklada. Vsa druga, ne tako bistvena vprašanja, vse podrobnosti pa bodo urejene z aktom o ustanovitvi Sklada. Na že omenjeni seji Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino je bilo poudarjeno, da tej najstarejši krovni organizaciji ni omogočeno neodvisno delovanje, kajti Računsko sodišče je ugotovilo, da Zveza kulturnih društev ne more biti partner lokalnih skupnosti pri financiranju kulturnih društev. Občine morajo za to vlogo dotiranja angažirati sklad in zato razumem, da imajo lokalne skupnosti glede 15. člena zakona nekatere pomisleke, ampak pred razpravo o tem zakonu smo bili obveščeni, pa tudi javnost je bila o tem obveščena, mislim, da 20. januarja, da je pripravljen predlog amandmaja na 15. člen, ki bo vse te nesporazume ali nesprejemljive rešitve odpravil in tako tudi za Skupnost občin Slovenije, ki je na Odbor in na druge poslanske skupine naslovila svoje pripombe, odpade ta pripomba. Verjetno bo zaradi tega zakon tudi sprejemljivejši. Sicer pa smo v tistem času, ki je bil na voljo lokalnim skupnostim, dobili nemalo pripomb, tako da je videti, da je tudi tisto, kar je sindikat Glosa imel povedati glede predloga zakona, sedaj odpravljeno, da nesporazumov, kot rečeno, glede tega ni več in da bo zakon lahko dobil podporo. Sedaj pa mi dovolite, da vendarle povem še nekaj besed v zvezi s tem, zakaj pravzaprav Socialni demokrati predlog zakona tudi podpiramo. Predvsem zaradi tega, ker ne posega bistveno v stanje stvari, da tako rečem, kajti za nami je že izkušnja, ko je država za izvajanje svojih nalog na področju delovanja kulturnih društev iz aparata prejšnje zveze kulturnih organizacij ustanovila Javni sklad za kulturne dejavnosti, ki opravlja zelo koristno vlogo strokovne podpore društveni kulturi. Je pa za nekaj časa zavel zelo neugoden veter, na začetku 90-ih let in kazalo je, da se ne bo mogoče izogniti številnim težavam v delovanju kulturnih društev. Zato menimo, da ni treba korenito posegati, zavedamo se tudi, da ni mogoče vračati stanja v prvotno obliko, kot je to bilo. Zato se nam zdi prav, da, če je že bilo v ustanovitvenem aktu Skladu naloženo podpiranje mreže kulturnih društev, njihovih lokalnih zvez ter Zveze kulturnih društev Slovenije, naj to poteka tudi vnaprej. Kajti, kulturna društva so že poldrugo stoletje nepogrešljiv del slovenske kulturne krajine in delujejo povsod, kjer živijo Slovenci, in so vselej odprta možnost tudi za druge kulture, ki soobstajajo v slovenskem prostoru. Iz njih so v preteklosti izšle mnoge poklicne kulturne ustanove, vendar se dejavnost kulturnih društev zaradi tega ni pretrgala in tudi se ni zmanjšala potreba po avtonomnem organiziranju ljudi za ustvarjalno delovanje v kulturnih društvih. Resolucija o nacionalnem programu za kulturo 2008-2011 podobno kot prva resolucija navaja, katera so načela kulturne politike, vendar menimo, da v preambuli ravno med načeli kulturne politike ni upoštevana dejanska vloga razvejane mreže kulturnih društev. Ta pa so najširši okvir žive, nepoklicne in ljudske kulture, ki se na eni strani opira na tradicijo oziroma kulturno izročilo, na drugi strani pa je odprta za ustvarjalna iskanja, ki jih poklicne kulturne ustanove marsikdaj ne sprejemajo. Cele zvrsti kulturne ustvarjalnosti, s katerimi se Slovenija uvršča v svetovni vrh, na primer zborovstvo, godbeništvo, sodobni ples, folklora in tako naprej, so domala v celoti prepuščene kulturnim društvom. Zveze kulturnih društev skupaj z Javnim skladom za kulturne dejavnosti edine skrbijo za redne predstavitve ustvarjalnosti otroških oziroma šolskih skupin. Zato je mogoče reči, da brez kulturnih društev ni mogoče celovito uresničevati evropske kulturne konvencije in drugih zavez in priporočil glede spoštovanja osnovnih človekovih pravic v kulturi. Zakon o uresničevanju javnega interesa v kulturi je v 80. členu sicer nepopolna, ampak opredeli kulturna društva. Treba pa je povedati, da je šele ta novela, ki je bila nedavno tega sprejeta, omogočila kulturnim društvom dostopnejši status društva v javnem interesu, čeprav po nacionalnem programu o kulturni dejavnosti kulturna društva ta javni interes opravljajo. Določeno jim je bilo namreč, da morajo izpolnjevati posebne zahteve, če si hočejo pridobiti status društva v javnem interesu in največ problemov, zvezanih s tem, da niso mogla kulturna društva uveljaviti tega statusa, je bilo zvezanih z odvzeto pravico do opravljanja kulturnih domov, ki so jih sama zgradila, marsikdaj pa se je v lokalnih okoljih tudi dogajalo, da so novonastale dvorane, namenjene predvsem športni dejavnosti, bile manj primerne ali pa celo nedostopne za izvajanje kulturne dejavnosti. Gre namreč za to, da občine zelo različno rešujejo vprašanje kulturne infrastrukture, enako kot zelo različno tudi dotirajo kulturna društva v okoljih, pri čemer ni mogoče preprosto reči, da so lokalne skupnosti v oddaljenejših krajih in manjše lokalne skupnosti v financiranju kulturnih društev manj naklonjene, kot v večjih središčih. Gre torej za to, da vidimo ob tem zakonu možnosti, da se ob ohranitvi sedanjega stanja marsikaj tudi izboljša, zato bomo na tej načelni ravni predlog zakona podprli. Menimo pa, da bi morebitne pripombe ali izboljšave lahko opravili tudi še na matičnem delovnem telesu in kasneje v obravnavi na Državnem zboru. Hvala.
Hvala. Gospod Aleksander Zorn bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovana ministrica, kolegi, gospod predsednik, spoštovana ministrica. Kolegi, pred nami je splošna razprava o Predlogu zakona o Javnem skladu Republike Slovenije za kulturne dejavnosti, s katerim Vlada Republike Slovenije predlaga rešitve, ki bi mu omogočile zakonito in nemoteno delovanje. Bistven poudarek zakona je v tem, da zagotavlja trajno možnost za razvoj kulturne dejavnosti tako, da bi se skladno z javnim interesom in nacionalnim programom za kulturo nadaljevalo spodbujanje razvoja ljubiteljske kulturne dejavnosti in kulturne ustvarjalnosti na celotnem slovenskem etničnem prostoru. In seveda tudi izobraževanje na kulturnem področju. Ob predlogu zakona ne moremo mimo dejstva, da ima ljubiteljska kulturna dejavnost dolgo tradicijo in da je povezovalni dejavnik ohranjanje nacionalne kulturne identitete v Sloveniji, v zamejstvu in po svetu. Tako je tudi spodbujevalni dejavnik za izražanje kulture najširši javnosti. V okviru vsebine predloga zakona se velja dotakniti delovanja Sklada. Predlog zakona upošteva načelo ohranitve načina delovanja Sklada, ki se je razvijal od vse svoje ustanovitve od leta 1996 dalje. Z njim se je vzpostavila kulturna mreža, ki pokriva celotni slovenski kulturni prostor in vzpostavlja širok dostop do kulture številnim uporabnikom. Vloga Sklada je še posebej pomembna zaradi dostopnosti do kulture, ker je z 59 izpostavami v ožjih okoljih in 10 regijskih koordinacij edini ponudnik ter posrednih kulturnih dogodkov. V zvezi s predlogom zakona pa se velja dotakniti in spregovoriti tudi o financiranju Sklada. To je tisti 15. člen, o katerem so govorili skoraj vsi moji predhodni sogovorniki. V 15. členu je namreč predlagana rešitev, kjer se postavlja vprašanje skladnosti z Ustavo Republike Slovenije. Po našem mnenju. 15. člen Zakona ureja zagotavljanje sredstev Javnemu skladu Republike Slovenije za kulturne dejavnosti s strani samoupravnih lokalnih skupnosti. Ta določba predstavlja dodatne finančne obveznosti in posega v samostojnost in avtonomijo samoupravnih lokalnih skupnosti, pri čemer ne zagotavlja ustreznih finančnih sredstev za opravljanje teh nalog. Navedeno je v nasprotju z določbo 138. člena in drugega odstavka 140. člena Ustave Republike Slovenije. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da so določene rešitve zakona ustrezne in se z njimi strinjamo. Predlagamo pa, da se rešitve, ki urejajo financiranje Sklada in posegajo v samostojnost ter avtonomijo samoupravnih lokalnih skupnosti, spremenijo in dopolnijo tako, da bodo skladne z Ustavo Republike Slovenije in pozitivno zakonodajo. To se da urediti z dodatnimi amandmaji, bodisi na delovnem telesu bodisi tukaj. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo podprli sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima mag. Andreja Rihter.
Hvala lepa. Prav lep pozdrav, spoštovana ministrica, spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Naj najprej povem, da bom podprla zakon in njegovi obravnavi podrobno sledila na odboru, ko se bomo pogovarjali o teh zadržkih nekaterih poslanskih skupin, iz katerih slišim, da bi lahko prišlo do problema financiranja. Sama te bojazni nimam, saj sledim rednim dogovarjanjem in strokovnim usklajevanjem. In sem zelo vesela, da se je Skupnost občin ravno o tem uspela pogovoriti in profesionalno dogovoriti, da ne bo prišlo do nobenih dodatnih obremenitev. Me pa žalosti, da ko razpravljamo v tem hramu demokracije, velikokrat govorimo, kako je kultura tista glavna bit, kako je nenazadnje toliko in toliko tisoč društev v slovenskem prostoru tistih, ki delajo našo državo prepoznavno, kako je slovenski jezik tisti, ki ga moramo krepiti in varovati, in tako dalje. Ko pa to povežemo s financiranjem, ostanemo z vsem tem v ozadju in dobivamo v ospredje druge prioritete, posebej ko govorimo o lokalnih skupnostih. Sama bi si želela, da bi župani odkrito spregovorili, ko govorimo o obremenitvah. Vemo, da smo imeli pred leti, 10 let bo sedaj, velik ustavni spor ravno zaradi prenosa financiranja določenih obveznosti na lokalne skupnosti, ker tega soglasja niso dale. Mislila sem si, da je deset let dovolj, da bi država, če si to želi in dovoli ali celo razmišlja o tem, lahko lokalne skupnosti zaradi tega, ker je njihova ustavna pristojnost prav tako negovati in skrbeti za širitev kulturne dejavnosti, malce zadolžila, da bi redno razmišljale o tem, da je v proračunih treba vsaj za njihova društva, njihove ljudi, njihov prosti čas, njihovo družabnost in življenje poskrbeti in to celo nadgraditi. Potem ne bi sprožili ustavnega spora, tako pa je, na žalost, do te razprave prišlo. Zelo me veseli in podpiram tudi zaradi tega, ker gre za bistveno spremembo v tistem delu zakona, ki ga je treba uskladiti z ostalo splošno zakonodajo. Predlagatelj posega, seveda, v delovanje Sklada, ne toliko vsebinsko niti oblikovno, kajti Sklad dela odlično. Odlično in to lahko prepoznamo iz poročila, iz številk in nenazadnje tudi iz rezultatov, ki jih vsa naša društva dosegajo na mednarodnem in slovenskem prostoru. In naj mogoče tistim, ki ste pa, poslanskim skupinam, ki se na začetku pa vse zmešali, na njivi imamo, vsaj vsak pridelovalec ima urejeno njivo, pa ve, kaj sadi. In ko ste govorili o nekih dodatnih obremenitvah proračuna, pa o nekih strašni številkah zaposlenih na Ministrstvu za kulturo, ki le pogledali za kaj gre in pogledali, da Ministrstvo za kulturo ima tudi organe v sestavi, da ima tudi nekatere nacionalne zavode, ki spadajo pod kadrovsko strukturo in števčno v njihovo pristojnost. In bi se včasih pogledali, da ko sprejmemo zakonodajo, pade kakšen del te zakonodaje tudi v pristojnost Ministrstva za kulturo, ki mora prav tako nenazadnje izvajati tisto zakonodajo, ki jo mi tukaj sprejemamo. Je že tako, da je kultura ena zelo lepa stvar, ki se ji posvetimo takrat, ko imamo čas. Da je zelo velikokrat tista, za katero ne bi odšteli nič, in da se bliža kulturni praznik in me zelo zelo, ne bom rekla skrbi, ampak sem pa radovedna, koliko si bodo lokalne skupnosti privoščile, v narekovajih, in nagradile tiste kulturne ustvarjalce, ki bodo nastopali na tem kulturnem prazniku. Kajti mislim, da je splošna praksa, če je kulturnik, in posebej tudi, če je z lokalnega okolja, pač tisti, ki za svojo dobro voljo in svoj ponos ali ugled nastopa in zato dobi plačilo, ki se mu reče: "Hvala lepa, zelo odlično je bilo, pridite tudi naslednje leto." Zato naj rečem, da je predlog zakona, moram reči, posebej po zadnjem usklajevanju s skupnostjo občin dobro pripravljen, na dobri proti, saj ima njihovo popotnico in s tem seveda nobene bojazni, da ne bi kakšna občina slučajno morala dati kakšen tolar obvezno k proračunu za nenazadnje, še enkrat ponavljam, njihova društva, njihove ustvarjalce in njihove kulturnike. To se ne bo zgodilo. To je zagotovilo Ministrstvo za kulturo, ki se je uspelo s skupnostjo občin dogovoriti, in temu bomo verjetno tudi poslanci sledili in podprli, ko bomo dobili tovrstni predlog na pristojnem matičnem odboru. Hvala lepa.
Hvala. K besedi se je javila ministrica, gospa Majda Širca.
Današnja razprava, ki se je nakazala v predstavitvi stališč poslanskih skupin, gre v smer tako rekoč druge obravnave. Kajti pri usklajevanju tega predloga zakona je ministrstvo postorilo tisto, kar nekateri še ne veste, sploh pa gospod poslanec Pukšič, ki je tudi župan, in zato naj prisluhne v tem trenutku, da nekaj, kar bi lahko prebral že na spletnih straneh skupnosti občin, SOS-a, ki izjavlja, da se strinja z bolj jasno zapisanim 15. členom, ki ne spreminja vsebine, ampak očitno ni bil dovolj razumljiv, zato smo ga pripravili za bodočo obravnavo najbrž skozi amandmajsko obliko, ki pravi, da se v ničemer ne spreminja praksa ali pa skruni integriteta proračunov občin, ki bi se konec koncev lahko mogoče še bolj identificirale znotraj dejavnosti, ki se ji pravi ljubiteljska kultura. Vračam se k izrazu ljubiteljska kultura, ki je bil danes malokrat uporabljen. Zakaj? Zaradi tega, ker je pravi, ker pokriva tisto, kar pomeni ljubiti in to, kar se znotraj društev, znotraj pobud, znotraj dejavnosti, ki pokriva široko, nekoč smo ji rekli pogosteje amatersko, drugič ljubiteljsko, tretjič drugače umetnost, je dejansko povezano z ljubeznijo in manj s tem, s čemer se danes ukvarjamo, s proračunom. Z ljubeznijo, ki je ohranjalo to dejavnost živo, ki je, kot ste sami predstavili v stališčih poslanskih skupin, še več preusmerjalo nek velik potencial ljubiteljev kulture k temu, da so postali profesionalci in da so danes nosilci velikih ne samo priznanj, ampak naših zadovoljstev in prepoznanih dosežkov znotraj kulturne dejavnosti. Gledam naravnost v gospoda Baroviča, kajti njegov kolega je dejal, da poslanska skupina ne bo podprla predloga zakona, gledam ga, ker je ljubitelj, ker ga gledamo v dvorani z ljubiteljsko dejavnostjo skozi likovno izražanje in gledam ga zato, ker sem pred par dnevi bila v njegovi občini, kjer briljantno funkcionira ljubiteljska dejavnost, ne samo skozi delovanje društev znotraj Trboveljskega doma in doma svobode, ki ima pravo ime za prave dejavnosti, ki svobodno delujejo v bistvu z močnejšim tempom kot v Cankarjevem Domu v Ljubljani, pa naj gospod Rotovnik razume moj kontekst izvajanja in tudi v okviru delovanja Doma svobode. Govorim zato, ker ne gre z nove birokrate, ne gre za mešati pojme, ko govorimo o ljubezni, z birokrati. Ne povečujejo se, pa bi bilo dobro, da bi se v trenutku, ko govorimo, da je zaposlenost šibka v tej državi, ampak ko govorim o kulturi, se vprašanje brezposelnosti ali pa dviga zaposljivosti ne postavlja v prvi plan zaradi tega, ker gre na račun proračuna. Ampak v kulturi je na spisku, temu birokratskemu v naših proračunih zgolj dobrih 4 tisoč umetnikov. 5 tisoč je policistov v tej državi. V tem kontekstu ni za pričakovati večjih sprememb, ki bi šle v breme novih težav, s katerimi se srečuje država, ampak bi bilo dobro, da bi se ta proračun vendarle bolj poznal, kajti ta ljubiteljska društva, ki jih vsi dobro poznate, ta dejavnost je včasih srečna 1000 evrov, bolj kot kakšen drug zavod, ki ni zadovoljen, če jih dobi 100 tisoč! In jih zna povezovati, ker jih dela s srcem, jih dela ob dejavnostih, ne dela kot inertno početje, ampak jih dela kot zavest, da je treba širiti neka sporočila, druženje, povezovanje in seveda moč, priznam, mnogokrat vse preveč zapostavljenih lokalnih miljejev. In zato so pomembna in živa, in zato se meni tudi zdi prav, sedanji direktor temu tudi pritrjuje, da se vsaj deloma povečujejo sredstva za program, kajti velik del teh 4,5 milijonske vrednosti, ki je vezana na celoten proračun sklada, z določenimi prispevki občin, ki niso nezamerljivi, seveda vendarle ta del se vsako leto plemeniti za določene odstotke in tudi skozi tako imenovani tolar, ki pomeni pomemben prispevek milijon 300, 400 tisoč na leto do leta 2013, ko velja, in verjamem, da se bo to v bodoče, upam, prelevilo v neko samoumevno državno financiranje, ki je potrebno in ni potratno, ampak je bogato. To, kar sem hotela v tem prispevku povedati, je zgolj ne skrbeti za 15. člen. SOS pravi, da je v redu, že sporoča na svojih spletnih straneh, tudi Zveza občin je seznanjena s tem zakonom. In tudi z njimi smo dosegli soglasje, da je vse usklajeno. Tudi z Gloso, ko je spoznala, da ne gre za javni zavod, ampak za sklad, ki ne more imeti svojih predstavnikov v svetu, ker to ni svet javnega zavoda, ampak je nadzorni svet, ki deluje po drugačnih pravilih in tudi drugačnih postopkih. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Vito Rožej. Ga ni. Gospod Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavci! Najprej to, kar je predstavnik naše poslanske skupine kolega Pukšič ne problematiziral, ampak samo opozoril na neke sklepe združenj občin in glede na to, da je prva obravnava, smo s tem želeli samo opozoriti na to, da je treba v skladu z zakonodajo neke stvari tudi pripraviti, kot je treba, za kar je še čas v nadaljnji razpravi, da so tudi dikcije takšne, da ne bodo povzročale kakršnihkoli nejasnosti v slovenskem prostoru. To je bolj kot pojasnilo glede na vašo razpravo, gospa ministrica. Sicer pa zdaj, ko razpravljam kot posameznik, kot poslanec, bi pa rekel to, da imam z javnim skladom kulturnih dejavnosti kar nekaj opravka v mnogih letih in kar nekaj prakse. Kar dolgo obdobje sem bil tudi član sveta območne skupnosti, od koder prihajam in se na nekaterih področjih, kar intenzivno ukvarjam s to ljubiteljsko kulturo, zato bom povedal tudi nekaj iz svoje prakse. Najprej naj povem, da podpiram ta zakon in da ga je treba nujno sprejeti v nadaljnji razpravi in postopkih, da ne bi slučajno prišlo do tega, da se vse to delovanje, ki ga poganja tudi sklad na področju kulture po vsej naši Sloveniji, da ne bi bilo kakorkoli prekinjeno. Zagotovo sem eden od tistih, ki sem za to še posebej zainteresiran. Moram reči, da v nekaterih okoljih, mi smo, če rečem tako, včasih je bilo nekaj čez 60 občin, zdaj jih je okrog 210 in je tudi ta sklad oziroma kultura ena od tistih dejavnosti, ki je mnogokrat izredno velik povezovalec posameznih območij. In to je seveda pozitivno. Jaz tudi v našem okolju, od koder prihajam, se vedno zavzemam in podpiram tiste dejavnosti, ki so povezovalne med posameznimi občinami, oziroma ki neko subregijo ali neko zaokroženo področje povezujejo na takšen ali drugačen način med seboj. V tem primeru je zagotovo javni sklad eden tistih, seveda s svetom območne izpostave, tistih, ki so gonilna sila ne samo pri praznovanju kulturnega praznika ali dnevu ali tednu ali mesecu, mi imamo konkretno mesec kulture, ker je to tisti čas, ker so resnično kulturne institucije, kulturna društva, društva na področju kulture, ki se vnaprej pripravljajo na to ni delujejo z roko v roki in tudi nekaj v tem mesecu od sebe dajo. Pa ne samo v tem mesecu, v bistvu je priprava na mesec kulture tudi priprava na celo leto in dogajanje v celem letu na področju kulturnih dejavnosti. Tudi priznanja in nagrade, ki so predvidene, so mnogokrat edina priznanja - če izvzamemo občinska priznanja in občinske nagrade -, ki jih dobijo aktivni posamezniki, ki za svoje delo niso nikoli plačani in jim je to dejansko edino plačilo, edino priznanje, ki ga na neki javni prireditvi, kar je še posebej pomembno, dobijo. Če grem zdaj na ta državni nivo, na nadzorni odbor ali nadzorni svet, ki šteje po tem predlogu, mislim, da sem pravilno prebral, sedem članov. Sestava mi je všeč, priznam pa, da bo težko doseči vse te kriterije, pokriti vsa področja dela sklada, pokriti finance, pokriti pravne zadeve in pokriti regijsko sestavo ter zastopanost različnih kulturnih dejavnosti s področja delovanja sklada. To bo težko doseči, ampak na nek način bo morala Vlada tudi to razrešiti. Da ne bom vsega časa porabil, saj bo mogoče še kdo od kolegov razpravljal. Moram reči, da mi je všeč tudi to, da se delovanje vseh institucij sklada nadaljuje, da ne prihaja do tega, da bi se kar naenkrat s prenehanjem veljavnosti ali začetkom veljavnosti novega zakona prekinilo sodelovanje institucij, ki so do zdaj delovale, temveč gre to naprej in se na terenu, kot sem zadevo prebral, udejanjanje novega zakona sploh ne bi smelo poznati. Tak občutek imam, verjetno se ne motim, toliko že znam zakone brati, ker jih že kar nekaj časa tudi prebiram. Zdi se mi pomembno, da bo ta zveznost dosežena, predvsem na podeželju, kjer ni visoke kulture, kjer ni visoko profesionalnih kulturnih institucij, da bodo tudi tam delovala kulturna društva, pri čemer to, da niso profesionalna, še ne pomeni, da so po kvaliteti slaba. Na področju ljubiteljske kulture imamo ustvarjalce na izredno kvalitetnem nivoju. Sploh pa me veseli, da ste zagotovili, da se bodo bolj jasno definirali tisti členi, na katere je predstavnik naše poslanske skupine opozoril oziroma je prebral opozorila skupnosti občin. Mislim, da popolnoma, sploh z moje strani, ni nobenega razloga, da bi ne podprl v tej prvi obravnavi. Če bo pa treba še kaj popraviti, bomo pa to naredili pri nadaljnjih razpravah. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Zanoškar. [[Ga ni.]] Gospod Barovič, izvolite.
Hvala. Res je, da je Delavski dom Trbovlje aktiven vsaj v tolikšni meri kot Cankarjev dom. Res je, da so številne dejavnosti v tem kulturnem domu bogatejše kot marsikje drugje. Res je, da bomo po zaslugi novega direktorja javnega zavoda Delavski dom Trbovlje v pogovorih z ministrico in njenimi sodelavci dobili veliko pomoči, ker imajo posluh. Ampak veste, gospa ministrica, to nima popolnoma nobene zveze z zakonom, še manj pa z javnim skladom. Sedaj vam bom razložil zakaj in seveda tudi poslanski kolegici z moje desne, gledano v vaši smeri. Ravno danes smo imeli v občini Trbovlje razpis - in potem se bom vrnil na 15. člen - ki smo ga objavili vsem ljubiteljskim kulturnim ustanovam, naj se nanj prijavijo. Ko so se prijavili, je občina Trbovlje iz lastnih sredstev oziroma bo, lani pa je, iz lastnih sredstev proračuna je vzela 40.000 evrov in jih je razdelila tem društvom. Tem ljubiteljskim društvom, ki jih je mnogo in na nekatere smo v Zasavju in Trbovljah še najbolj ponosni, od slavčkov, da ne naštevam še koga, do gledališč in tako naprej. Občina poleg tega zastonj daje prostore, občina govorim, zastonj jim daje prostore za vaje. Ko se skregajo z zborovodjo in iščejo novega, pridejo k županu na občino in prosijo, da bi radi nekega, ampak ta je vrhunsko izobražen in je iz Ljubljane ali iz Celja in bo nekaj stal. In da občina tisti denar. Poleg tega da občina še 7.500 evrov za izpostavo javnega sklada, ki stanuje v tem delavskem domu za materialne stroške, za pisarno in kolikor vem, sem videl od vsega tega dve predstavi. Še enkrat povem. Občina, proračun občine Trbovlje čez 50.000, tudi zato imam rad kulturo, ker sem ves čas zraven, damo lastnega denarja, sami, sami organiziramo prireditev ob kulturnem prazniku. Ne samo, da jo sami organiziramo, ne samo, da jo finančno poravnamo iz lastnih sredstev tistemu, ki bo nastopil, ne samo, da občina plača celo scenarij, če je zunanji sodelavec, vse pošteno plačamo. Tudi če so ljubitelji, vemo, da so imeli stroške, občina. Zato jaz ne bom spraševal, ker nimam časa, kaj je bilo narobe z zakonom o skladu Republike Slovenije za ljubiteljske kulturne dejavnosti, ki je bil, in je delo javnega sklada bil kot akt o ustanovitvi javnega sklada. Prav. Zdaj bo sprejet nov zakon, Zakon o Javnem Skladu Republike Slovenije za kulturne dejavnosti. Kot vsak zakon, ima ta zakon vse svoje elemente, in vsi ti elementi, vsi ti členi so zavezujoči, ko zakon začne veljati. Med temi je tudi 15. člen, ki bo zavezujoč, če bo zakon začel veljati, ki natančno opredeli, da bom konkreten, da ne bom govoril čisto tja v tri dni, na pamet, da sklad pridobiva sredstva iz državnega proračuna, proračunov samoupravnih lokalnih skupnosti, Evropske unije in potem naprej določa v tretjem odstavku, določa, govorim, ne domneva, določa, kaj bo moral kdo dati in mi bomo morali to spoštovati. In tukaj piše, da bo samoupravna lokalna skupnost, v tem primeru občina Trbovlje, da bo lažje predstavljivo, da bo zagotavljala sredstva za sofinanciranje programov in projektov, ki jih izvajajo območne izpostave. Tukaj se vprašam, ali sem jaz dolžan kar denar prinesti tistemu, ki vodi izpostavo, in reči: "Zdaj pa za ta denar mi nekaj naredi na kulturi." Ali bo on prišel k meni pa bo rekel: "Jaz sem predstavnik javnega sklada in ponujam vam to pa to, stane pa toliko in toliko." Ni mi jasno, ker jaz tega še nisem doživel. Ni mi jasno. Naprej. Brezplačne prostore za delo, to že tako delamo. Sredstva za kritje materialnih stroškov, to že tako delamo, sredstva za plače dodatno zaposlenih in dodatno opremo za delovanje in tako naprej. To bo zavezujoče zame. Ne glede na rezultat dela. Ko bo zakon veljal, jaz moram to dati. Prav tako bi moralo biti zavezujoče vse tisto, kar piše v tem zakonu, kaj pa je javni sklad, govorim v celoti, in območna enota dolžna storiti za nas: koordinirati, organizirati in voditi ljubiteljske dejavnosti. Žal iz prakse na manjši enoti, ne vem, kako je na centrali, drugje, lahko, da je to zelo lepo in kvalitetno jaz rešujem prostorske probleme pevskega društva, ki ni zadovoljen, kjer so mažoretke ob 16. uri v enem prostoru, ker bi oni radi ob 16. uri vadili, ne morejo ob 18. uri. Bogdan Barovič, župan, ne sklad. Jaz sem tisti, ki organiziram in pomagam pridobiti, novega dirigenta ali pa malo bolj izobraženega dirigenta, če je malo večji koncert, vsaj za nekaj časa - ne sklad. Vse to dela občina s svojimi sredstvi preko, hvala bogu, direktorja v delavskem domu in tukaj jaz tega sklada do zdaj nisem videl nikjer. Ker pa sprejemamo, gospa ministrica, zakon, in pravim, da zakon je svet, zakone je treba spoštovati, sem res v skrbeh. In postavljam še enkrat, osnovno vprašanje: ali bom jaz, kot župan ali pa lokalna skupnost šel do sklada in mu ponudil denar, on mi bo za ta denar nekaj dal, ali mi bo sklad ponudil program, pa bom rekel sklad, po zakonu sem dolžan, koliko imate kulturnih društev ljubiteljskih, vam jih bom jaz pomagal zorganizirati, jaz vam bom zorganiziral prostore, urnike vam bom jaz naredil, predstavo, bom jaz naredil, scenarij za kulturno prireditev bom jaz naredil. Jaz tega filma, oprostite, tudi, če imam, pa imam območno izpostavo sklada v Trbovljah, jaz tega filma še v življenju nisem videl. Samo sanjam ga lahko. In od tod so bili različni pogledi in so nas hoteli podučiti, kako naj mi gledamo na ljubiteljsko kulturno dejavnost. Mi zelo dobro gledamo in za njo damo vse. Danes smo delali maksimalne denarje, strgamo, ampak ljubiteljske kulturne dejavnosti zraven ni bilo nikjer. Razen tisto, da bo dobila 7500 ali pa 8000 evrov, da ima prostore, da ima materialne stroške pokrite, pa da bom mogoče videl dve predstavi ali pa zdaj bo mogoče tri, ker, češ, si kritiziral. To je pa realna slika. In jaz sem za to, če bo ta zakon res kaj naredil na tem področju. Samo dokler jaz tega doživel ne bom, ne morem na vrat, na nos reči, o to je pa "fajn". Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Jerič. [[Ga ni.]] Gospod Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo. Gospod podpredsednik, spoštovani zbor! Danes imamo prvo obravnavo Predloga zakona o javnem skladu Republike Slovenije za kulturne dejavnosti, ki ga je v proceduro poslala vlada, pripravilo pa Ministrstvo za kulturo. Temeljni namen zakona je ohraniti kontinuiteto dela javnega sklada, ki z mrežo 59 izpostav pokriva celotni slovenski prostor ter skrbi za organizacijsko, informacijsko in programsko podporo ljubiteljskim kulturnim društvom in skupinam. Predlagatelj ne posega v delovanje sklada, niti vsebinsko niti oblikovno. Edina sprememba, ki je sicer usklajena s partnerji, je prenos obravnave programov manjšin in sredstev zanje. Kot smo zapisali v resolucijo o nacionalnem programu za kulturo 2008 do 2011, je ljubiteljska dejavnost pomembna zlasti z vidika ohranjanja nacionalne kulturne identitete v državi, zamejstvu in po svetu. To je dejavnost, ki povezuje kar največ Slovencev preko vsakršnih meja, hkrati pa najširše plasti prebivalstva spodbuja in jim omogoča izražanje kulturnih potreb. Ljubiteljska kulturna dejavnost ima na slovenskem zelo dolgo tradicijo. Če pogledamo na področje amaterske gledališče dejavnosti, so bili prvi amaterski igralci, ki so igrali v slovenskem jeziku, študentje jezuitskega kolegija, in to že v sredini 17. stoletja, kot to navaja Slovenska enciklopedija. Morda pa ima primat idrijska rudarska godbena pihala, ki jo navaja Valvasor v Slavi Vojvodine Kranjske in jo datira na 15. september 1686. Drugi kronisti pa navajajo celo datum 1665, kar jo seveda uvršča na prvo mesto med najstarejšimi godbami v Evropi in aktivno živi in deluje tudi danes. Kulturna ljubiteljska dejavnost se organizirano širi po letu 1848, še posebej v okviru čitalniškega gibanja, ki je po letu 1860 dokončno uveljavilo množično ljubiteljsko dejavnost. Nadaljevalo pa se je s samostojnimi prosvetnimi društvi ali kulturno dejavnostjo društev, ki so imela drugo osnovno dejavnost, kot so na primer orli, sokoli, gasilska in stanovska društva vzajemnosti in svobode. Po drugi svetovni bojni se je uveljavila predvsem Zveza kulturno-prosvetnih organizacij Slovenije, ki je bila organizirana v vseh občinah. Z letom 1990 se razmere v programskem smislu za ljubiteljske organizacije niso bistveno spremenile. Začelo pa se je obdobje statusne neurejenosti in zato negotovosti, saj se je porušil sistem financiranja kulturne dejavnosti skozi kulturne skupnosti. Reforma lokalne samouprave je namreč ogrozila delovanje v obstoječi mreži 60 zvez kulturnih organizacij, zato je država konec leta 1995 sprejela zakon o skladu Republike Slovenije za ljubiteljske kulturne dejavnosti, da bi z njim zagotovila skladen in uravnotežen kulturni razvoj na celotnem ozemlju Republike Slovenije. Danes je pri nas okoli 4.000 društev, v katere je vključenih več kot 100.000 ljudi, ki letno organizirajo in ponudijo 17.000 prireditev ter dodatnih 2.000 s pomočjo sklada. Za primerjavo, leta 1885 smo imeli 1.269 društev s prav tako 100.000 člani. Leta 1996 pa 1.024 društev z okoli 50.000 člani. Porast gre predvsem po letu 1996 zaradi ustanavljanja društev v novo nastalih občinah, dodatnih registracij kulturnih skupin, ki so pred tem delovale neformalno, ter ugodnosti, ki jih je prinesel zakon o društvih. Funkcije ljubiteljskih kulturnih dejavnosti so večplastne. Pomenijo predvsem kakovostno preživljanje prostega časa, kulturno ustvarjalnost in poustvarjalnost, kulturno vzgojo in izobraževanje ter široko dostopnost kulturnih vrednot. Osrednja krovna organizacija ljubiteljskih kulturnih društev je Zveza kulturnih društev Slovenije z mrežo 66 lokalnih zvez, z okoli 2.900 registriranimi kulturnimi društvi in 4.500 produkcijskimi enotami. Prav zaradi zavedanja o pomenu ljubiteljske kulturne dejavnosti smo že leta 1998 v zakonu o kulturnem tolarju uvrstili tudi program za ohranjanje dosežene stopnje razvoja ljubiteljske kulture in izenačevanja razvojnih standardov po lokalnih skupnostih, ki je razdeljena na štiri stebre: na financiranje opreme in prostorov, na informatiko, na mladinske kulturne centre ter na področje kulturne dejavnosti izseljencev in zdomcev. Zakon se je začel izvajati oziroma uresničevati leta 1999, bil pa je še dvakrat podaljšan. Sredstva za ljubiteljsko kulturo se v državnem proračunu tudi nominalno povečujejo. Leta 2008 je bila realizacija 4 milijone 73 tisoč evrov, od tega iz naslova kulturnega tolarja oziroma po novem evra, 350 tisoč evrov. Leta 2009 z rebalansom proračuna pa 5 milijonov 26 tisoč evrov, od tega na podlagi Zakona o kulturnem tolarju oziroma evru milijon 132 tisoč evrov, kar je bilo prvič po sprejetju tega zakona, da je bila v proračunu zajeta celotna zakonsko predvidena vsota. V proračunih za leti 2010 in 2011 pa za financiranje programov ljubiteljske kulture iz javnega sklada in iz naslova Zakona o kulturnem tolarju namenjamo v letu 2010 5 milijonov 234 tisoč evrov, v letu 2011 pa 5 milijonov 84 tisoč evrov. Se pravi, da se v primerjavi z letom 2008, kjer je svoje delo zaključila prejšnja vlada, sredstva v naslednjih letih kar bistveno povečujejo. Tako bomo v letu 2010 iz naslova kulturnega tolarja tej dejavnosti namenili 832 tisoč evrov, v letu 2011 pa več kot 800 tisoč evrov. Zato sem kot predlagatelj Zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi vesel, da so se tudi zaradi sprejetja tega zakona v letu 2008 lahko povečala sredstva za ljubiteljsko kulturo v obdobju od leta 2009 naprej. Veljavnost tega zakona se bo iztekla v letu 2013 in upam, da se bodo tudi na podlagi tega zakona sredstva za ljubiteljsko kulturo zagotavljala tudi v bodoče. Ker se zavedam pomena ljubiteljske kulture, bom zakon seveda podprl. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Franco Juri.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovana ministrica! Seveda podpiram ta zakon. In če sem prej govoril v imenu poslanske skupine, bom zdaj govoril nekoliko bolj neposredno tudi iz dejstva, da se na delovanje javnega sklada za kulturne dejavnosti in tudi še posebej javnega sklada za ljubiteljske dejavnosti sliši veliko pritožb, pa ne pritožb na strukturiranost, na organizacijo, temveč na vsebinsko vodenje ljubiteljske kulture po Sloveniji. Mi imamo okoli Ljubljane veliko drugih regij. In žal, dokler ne bomo regionalizirali Slovenije, se zavedamo, da bo določeno vodenje teh dejavnosti in financiranje teh dejavnosti ostala centralistična. Slovenija je za enkrat centralistična država. Torej potrebujemo regionalizacijo, potrebujemo tudi regionalizacijo funkcioniranja tega sklada. Največ pritožb je na račun vplivov iz Ljubljane takrat, ko nekatera društva skušajo izražati kulturne vsebine, ki so vezane na določen prostor. Jaz prihajam iz slovenske Istre in tam sem kot poslanec doživel ogromno kritik in jih želim posredovati vam, čeprav seveda gospa ministrica, niste vi krivi, ampak posredovati zato, da bi preprečili nadaljnje poenotenje kulturnih govoric preko financiranja te ali tiste dejavnosti. Bom zelo konkreten. V Istri obstaja veliko število kulturnih društev, ki se ukvarjajo z ljudsko kulturo, z ljudsko glasbo, z ljudskimi nošami, s petjem, zborovskim petjem. In seveda se držijo nekaterih tipičnih vzorcev, kulturnih vzorcev mešanega območja, ker je težko določiti, kaj je pravzaprav slovensko, kaj je italijansko in kaj je hrvaško. V istrski glasbeni in siceršnji tradicionalni kulturi so kulturni vzorci zelo zapleteni in tako prepleteni. Dogaja se, recimo, da pride predstavnik sklada in soli pamet ali poučuje nekoga, da bi morali igrati ali se oblačiti na nek določen stereotipski način, ki odgovarja nekaterim akademskim kriterijem v Ljubljani, kar ustvarja veliko nejevoljo. In to se je dogajalo. Ljudje, ki delujejo v teh društvih, začutijo te vplive kot vplive nekakšnih kulturnih politkomisarjev. Ta kritika, ki jo zdaj posredujem, je dobronamerna, in upam, da jo boste upoštevali takrat, ko bo šlo za podporo tem društvom, kjer so vzorci multikulture tako prisotni. In je treba ljudem, ki pojejo ali igrajo določene instrumente, zaupati avtohtonost in kompetenco, pristojnost za to, da izražajo neko ljudsko kulturo. To razumite dobronamerno, saj posredujem te pritožbe ravno zato, ker branim ta zakon in branim delovanje javnega sklada. Mislim, da je v tem trenutku prepotreben in koristen, vendar pod pogojem, da bodo upoštevane vse te senzibilnosti, ki so posebne zlasti na periferiji Slovenije, zlasti v bolj oddaljenih krajih, kjer bi ljudje radi negovali svojo kulturo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Györek. [[Ga ni.]] Gospod Rezman, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. V uvodu smo slišali nekaj zelo naklonjenih besed na podlagi izkušenj, ki jih je opisala ministrica v zvezi s skladom za ljubiteljske kulturne dejavnosti. K temu bi dodal samo svoje strinjanje. Nisem prvi danes v vrsti, cela vrsta jih je, in tudi kakšna pripomba, kritična in upravičena, ne more tega splošnega vtisa poslabšati. Sklad za ljubiteljske kulturne dejavnosti je v letih svojega obstoja resnično ogromno postoril, tako kar zadeva širitve podpore tem društvom, tako v horizontalni ravni kot tudi, kar se tiče vertikalne selekcije. Prispeval je mnogo k temu, da se je tisto, kar se je na lokalni ravni dobrega dogajalo, lahko promoviralo tudi do stopnje odličnosti in do medkulturnega, mednarodnega in drugega sodelovanja. Kar se tega tiče, tisti, ki imamo izkušnje z delovanjem tega sklada, nimamo nobene zadrege pri tem, da bi tega predloga zakona, kakršen je pred nami, generalno ne podprli. V uvodu je bilo povedano tudi, da ta predlog zakona nima ambicije kaj posebej spreminjati, kar se tiče financiranja. Nič več sredstev ne bo, tudi najbrž manj ne, saj to ni odvisno od tega zakona. Povedano je bilo, da takorekoč po vsebini ne prinaša nič posebej novega. Ni nobene bojazni, da bi se kaj dramatično spreminjalo v smislu podpore delovanja kulturnim društvom. In povedano je bilo, da pravzaprav gre, če malce poenostavim, samo zato, da se skladu to dobro delo iz preteklosti omogoči na ta način, da se uskladi z zakonodajo, ki ga je zatekla med njenim delovanjem pred dobrim letom dni. V zvezi s tem vsa podpora tudi z moje strani. Rad bi pa, ker se zdi, da se je nekaj stvari vendarle mešalo, še enkrat nekaj zelo jasno povedal. Mi imamo na ravni lokalnih skupnosti številna društva, ki funkcionirajo. Nekoč so ta društva bila povezana v ZKO-je. Tega danes ni več. Če bi morebiti to zgodovino potegnili nazaj, bi bilo bolj jasno, kaj se je pravzaprav vmes dogajalo. In te ZKO-je, ki so ugasnili, so nadomestile druge asociacije, v katera so se društva povezovala. In enačiti sklad s tem je, po moje, popolna zmota. Sklad je v principu državna pomoč delu tem organizacijam, ki so že poprej funkcionirale in ki bodo tudi kasneje. Vprašanje je samo, kaj bi jim manjkalo, če sklada ne bi bilo. Ta sklad ni dodatna finančna in druga obremenitev. Ta sklad je pomoč, ki tudi ni oktoirana z nobenim zakonom. Dopušča se kot možnost, saj nekateri so to mimogrede tudi že omenjali danes v diskusiji. To pomoč je najbrž treba izkoristiti, kolikor se najbolj da. Če bi odšteli funkcioniranje sklada in če bi pristali samo na tistem in naredili seštevek vsega tega, kar pač dajejo lokalne skupnosti društvom, bi ugotovili, da bi brez sklada bili z manjšimi sredstvi. Manj podpore za ljubiteljsko kulturo bi bilo. Zato mogoče ni najbolj upravičeno kazati s prstom na sklad kot na nekega potrošnika, ki se zajeda v občinske proračune, ampak je treba gledati kot na nekoga, ki nam pri tem pomaga, da naša društva pač lahko funkcionirajo. Naj ponovim. Sklad, po moji sodbi, ni nobena prisila, je neka možnost, ki jo mnoge občine in lokalne skupnosti sicer s pridom tudi sprejmejo. Zadrega nastane med lokalnimi skupnostmi zato, ker pa se v območje izpostave povezuje več občin in večina stroškov običajno pade na eno samo, kjer je tudi sedež. In tukaj ni prave porazdelitve. Morda je to tema za nadaljnje diskusije, ko bo zakon v proceduri.
Hvala. Besedo ima gospod Žnidaršič.
Hvala lepa. Zakon o skladu za delovanje ljubiteljskih kulturnih dejavnosti bom podprl. Ne samo zato, ker to terja zakon o skladih, katerega rok dveh let se izteka, da je treba te stvari urediti. Gre predvsem za plemeniti namen, ki naj omogoči ohraniti dosežen nivo ljubiteljskih kulturnih dejavnosti, pa tudi nadaljnji razvoj le teh. Na nivoju naše občine, skupnosti, lokalne skupnosti lahko rečem, da stvari delujejo zelo dobro. Ni kulturnega dogodka, kjer ne bi sodeloval sklad in skoraj ni organizacije kulturnega dogodka v okviru sklada, kjer ne bi sodelovala občina. Prav tako sklad zelo podpira novoustanovljena društva pri svojem delovanju na tem področju, prav tako pa podpira tudi tista društva, ki so delovala že zdavnaj prej, preden je bil ustanovljen ta sklad. Zato mislim, da je ta pomislek glede financiranja določenih obveznosti s strani občine, vsaj za naše področje, nesmiseln. Menim, da zakon pravzaprav uzakonja to kar je že rešeno na nivoju občin. Če kje ni, je to prej izjema, kot pa je pravilo. In mislim, da ni tragika, če to piše v tem zakonu, ne glede na tisto določbo v ustavi, ki pravi, da ne sme država naložiti občinam ničesar, kar ne bi posebej financirala. Bo posebej financirala in pomagala vsem občinam tam, kjer ne bodo mogle same pokriti tistega nivoja kulturnih dejavnosti, ki ga lokalna skupnost želi za vsako ceno ohraniti, pa verjetno sami ne bodo mogli izbrati dovolj sredstev ne za prostor ne za človeka, ki bi to počel. Mislim, da je zaradi tega na nivoju države tisti del proračunskih sredstev tudi eden izmed virov, da se to zagotovi, in da bi postopoma, če ne zelo kmalu zagotovili sinhrono delovanje vseh nivojev na področju delovanja sklada in na ta način omogočili, da ohranimo in naprej razvijamo ljubiteljske kulturne dejavnosti na nivoju občin. Sam iz našega okolja lahko rečem, da je teh dogodkov in tega tako veliko, da je priraslo ljudem k srcu, če bi to stvar zaustavili ali nehali delati, bi nastala praznina, ki bi hudo motila in bi jo ljudje težko sprejeli. Zato je seveda treba ta zakon podpreti in sam bom tudi prispeval svoj glas. Hvala.
Hvala. Gospod Bogovič. Izvolite.
Lep pozdrav! Spoštovani podpredsednik, spoštovana ministrica, direktor sklada, sodelavke! Tudi sam naj v uvodu povem, da bom vsekakor ta predlog zakona podprl. Poznam tudi delovanje sklada na lokalnem nivoju, delovanje sklada v celoti in delim mnenje tistih kolegov, ki so poudarili, da je bil sklad leta 1995 dobra vest, ko se je v Sloveniji vzpostavila lokalna samouprava na drugačen način, kot je bila v preteklosti. In tudi tistim dam prav, ki so dejali, da je bilo mogoče v začetku kar nekaj neznank predvsem v razdelitvi pristojnosti med skladom, zvezo kulturnimi društvi in podobnimi zadevami. V teh 15 letih se je zelo skristaliziralo poslanstvo enih in drugih. V okolju, iz katerega prihajam, se pravi iz občine Krško, lahko mirno rečem, da danes tako sklad, zveza kulturnih društev, občina s svojimi sodelavci in društva na splošno zelo dobro sodelujejo med seboj in da se je v teh letih na nek način tudi razdelila pristojnost, dejavnost, interesna sfera posameznih teh akterjev, in na tem področju danes resnično ni prav nobenih težav. Težava, ki se nam pojavlja, je to, da se je podobno, kot je bila na nek način miselnost v 90-ih letih, da bo v času kapitalizma vse plačljivo in da bo propad društvenih dejavnosti, se je zgodilo ravno obratno, podobno je v gasilstvu, podobno je tudi v kulturni dejavnosti, da je dejansko rast števila društev in, kar je v zadnjih letih zelo zaznati, tudi rast kvalitete dejavnosti. Danes, če na lokalnem nivoju imamo kakšen problem, imamo največkrat takrat, ko se kulturniki med seboj merijo, kaj je še ljubiteljsko, kaj je že nek prehod v nek višji nivo. In to so tiste sladke težave, ki pa niso tako sladke takrat, ko občinska sredstva, ki jih namenimo kulturi, delimo in potem poslušamo različna stališča, ki so prav upravičena. Jaz mislim, da največji problem, ki ga imamo v tem trenutku na področju kulture, je to, da dejansko je ta dejavnost v velikem razmahu, ampak to je sladek problem in s tem ni nobenih težav. Tega kar je bilo s strani občine, tudi naše, dano, se zavedamo in tudi v preteklosti je bilo tako. Takšna ureditev, kot je bila v preteklosti, da smo tiste občine, ki smo prostor ponudile brezplačno, tudi dobile izpostavo, na nek način uzakonjujemo. In v tem delu je pa, mislim, da prav, da občine, kakor tudi skupnost opozorimo na neke stare navade, ki so bile, da so počasi prihajale kakšne nove obveznosti na občine. V tem primeru ni šlo za neko novonastalo obveznost, zato jaz mislim, da je vsekakor prav, da se v Državnem zboru podpre [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ta zakon in da se tudi omogoči še naprej kvalitetno delovanje ljubiteljske kulture v Sloveniji, ki je tudi temelj slovenstva, kakor radi rečemo.
Hvala. Besedo ima gospod Prijatelj. [[Ga ni.]] Gospod Sajovic, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsedujoči. Pozdrav ministrici in pa sodelavcem! Jaz vas moram pohvaliti in reči, da ste pripravil dober zakon, ki je odlična podlaga za to, da se sodelovanje, kadar med občino in javnim skladom že obstaja, še izboljša, še nadgradi. Za tiste, ki pa te dobre prakse, ki se v devetinpetdesetih slovenskih izpostavah obnese, še ne poznajo, pa mogoče izziv. Vesel sem, da se je razčistila tudi ta dilema, kar se tiče financiranja, da so tudi naše stanovske občinske zveze spoznale, da je to nekaj, kar vodi naprej, da je odločitev prostovoljna, da nikogar v nič ne silimo. Jaz moram reči, da sem vesel, ker prihajam iz mesta, ki ima 16.000 prebivalcev in naš pihalni amaterski ljubiteljski orkester v dvorano privabi 1.000 obiskovalcev. Ne boste verjeli, vsak šestnajsti občan se njihovega tradicionalnega prednovoletnega koncerta udeleži. Tudi moram reči, ker obiščem veliko prireditev, tudi v Ljubljani v Cankarjevem domu, kjer je seveda lepo vse urejeno, protokoli brezhibni, da je pa duše, energije in pa tudi zadovoljstva v kakšnem vaškem podeželskem domu marsikdaj pa še več. Imamo kulturno društvo, ki letos praznuje 90. letnico obstoja. In jaz moram reči, dvakrat, trikrat na leto nas presenetijo s čudovitimi premierami, prav tako pa poudarjam in razglašam dobro prakso, da kadar imamo občine najodmevnejše kulturne prireditve ob občinskih praznikih in drugih, da je tam najbolje ljudem iz domače občine prikazali tisto, kar najboljšega domača kultura premore. Obisk publike je vedno zagotovljen. Ljudje hočejo videti ljudi, ki jih poznajo, in se veselijo tudi kot publika zadovoljstva, ki so jim ga pripravili njihovi otroci, vnuki, starši ali pa še kdo. Zato moram reči, da sem te zakonske pobude, ki uzakonja neko stanje, vesel in jaz sem prepričan, da te težke čase, v katerih sredstev za kulturo, tako kot za številne druge stvari, manjka, da pa s tem, ko bomo izkoristili prostovoljstvo, ravno ta manko finančnih sredstev nadomestimo, da tistih, ki na tem prireditve hodimo, ki tam uživamo, da za noben umetniški občutek ne prikrajšamo. Ker gre tu še za prostovoljstvo, bi nadaljeval tudi z mislijo, ki jo je izrekla že gospa ministrica, da prostovoljna ljubiteljska kultura vsak evro dvakrat, trikrat obrne in z nizkoproračunskimi prireditvami dobesedno dela čudeže. In ker je 8. februar kulturni praznik, Prešeren je že davno nazaj zapisal, "slep je, kdor se s petjam vkvarja, Kranjec moj mu osle kaže", jaz pa sem prepričan, da s tem zakonom, s to pobudo dokazujemo ravno nasprotno, da so pevci, v oklepaju beri, kulturniki, v tej družbi zaželen, spoštovan in enakovreden sogovornik. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Jurša. [[Ga ni.]] Gospod Pukšič. [[Ga ni.]] Gospod Petan, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospa ministrica, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Ljubiteljska kultura v Sloveniji ima bogato tradicijo in tudi dolgo tradicijo, je pa pomembna, ker neguje ljudsko izročilo in ohranja tudi narodno identiteto. In v zadnjem času pa še nekaj drugega. Gre za druženje ljudi, ki so v tem času, ko služba ne traja več od 6. do 14. ali od 7. do 15., ampak tudi cel dan in potem tudi, če so vaje v kulturnem društvu, te nekako sprostijo, nekako pozabiš na tisto celodnevno skrb in stres, tako da dobiva tudi določeno socialno vlogo. Ta javni sklad za, ki se bo po novem, imenoval Javni sklad Republike Slovenije za kulturne dejavnosti je pomemben, ne glede na to, kako se bo imenoval, nudi kulturnim društvom tudi določeno strokovno podporo, še posebej na določenih prireditvah, regijskih tekmovanjih, kjer so tudi ocenjevalci in tako nekako tudi dvigujejo kvaliteto. Kar pa se mi zdi posebej pomembno v današnji centralizirani Sloveniji, pa je to, da ima javni sklad tudi območne izpostave. In rekel bi, hvala bogu, da se pred leti, ki je bila neka težnja, da bi se skrčilo število izpostav ali da bi se ukinile, da do tega takrat ni prišlo. To mislim, da lahko danes skupaj ugotovimo, da smo takrat ravnali pravilno, da je bila odločitev takšna, da ta mreža teh izpostav na terenu ostane. Ne nazadnje treba je vedeti, da v Sloveniji je preko 4 tisoč društev, kar lepo število teh je kulturnih. In če ima vsako društvo samo enega člana, kar seveda ni res, jih je več, potem je tu 4 tisoč ljudi, ki se ljubiteljsko ukvarjajo s kulturo. To pa pomeni, da ne pričakujejo samo, kaj mu bo dala občina ali država, ampak tudi sami člani nekaj primaknejo. Če nič drugega vsaj prevoze opravijo zastonj, pa za to ne zahtevajo nobene kilometrine. Pa še to, kar sem prej omenil, druženje je in ne nazadnje ljudje ne nergajo, da so dobili premalo plačano, kar je danes ena od značilnosti. Res pa je, da so kulturna društva zaznala ali smo zaznali tisti, ki delamo tudi v teh društvih določene težave. Ena od teh so tudi prispevki za avtorske pravice, ki jih zahteva SAZAS. Ne nazadnje o tem smo tudi v našem parlamentu govorili pred 14 dnevi v okviru zakona, ki smo ga vložili v Slovenski demokratski stranki. Žal ni dobil podpore, je pa res, da smo opravili razpravo, pri kateri nas je kar nekaj ugotovilo, da je nekaj tam narobe in da kulturna ljubiteljska društva ne bi smela biti obremenjena s tem prispevkom o avtorskih pravicah -vsaj v določenih primerih, ko gre za dobrodelne prireditve ali za določene proslave, ko se ne pobira vstopnina in še kaj bi se našlo. Jaz upam, da bomo ta zakon pričakali s strani Vlade in izkoriščam to priložnost, gospa ministrica, da vas opomnim na to, ker je bilo rečeno, da bo ministrstvo pripravilo svoj zakon. Mi pričakujemo, da se bo stvar rešila celovito. Jaz ne bi zdaj razpravljal, ali to drži ali so poslanski kolegi s strani koalicije zakon zavrnili s tem argumentom. Vsekakor na tem področju bo potrebno nekaj storiti - mi smo pripravljeni pomagati, lahko služi ta naš predlog zakona kot neka osnova. Mi si seveda nismo takrat domišljali, da je to edina možna rešitev, da je najboljša rešitev. Mi smo nakazali problem. Ker ni normalno, da eno ljubiteljsko, recimo pevsko društvo, povem iz svojega primera, ker je na proslavi, recimo Dneva žena, predstavilo nekaj pesmi, SAZAS pošlje tolikšen, toliko kot znaša prispevek občine za to društvo za celo leto. To ni normalno. In tukaj bi bilo treba nekaj narediti. Je pa tudi res, da pevska društva ne morejo ali pa tudi druga društva ne morejo izvajati dela, ki so stara več kot 70 let, za katere ne bi bilo treba plačevati prispevka. To ni normalno in tudi za avtorje ni spodbudno, da novih del ne bi izvajali. Prav gotovo pa je vsak zakon potreben novelacije, prilagoditve. In tako je tudi v tem primeru. Čas gre naprej, zato lahko samo povem, da jaz podpiram ta predlog zakona v prvi obravnavi, da gre v nadaljevanje. To pa ne pomeni, da pripombe, ki bodo prišle z naše strani, pa tudi z drugih, radi rečemo strokovne javnosti in tukaj bi lahko rekli ljubiteljske javnosti, da bi se to upoštevalo in vpletlo v ta zakon, da bi bile rešitve potem za vse sprejemljive. Na koncu bi pa dejal, da tako kot vsi podpiramo ta javni sklad s široko razvejanim omrežjem na terenu, to zahteva tudi finančna sredstva, da bi, bom kar naslovil na ministrico, bila uspešna pri tem, da bi pridobila tudi sredstva, mi verjetno bomo podprli, tu ne bo težav in da bi ta ljubiteljska kultura v Sloveniji lahko živela še naprej in da bi ohranila to dobro razvejano mrežo na terenu. Ni vse v Ljubljani ali v kakšnem drugem velikem centru, tudi na terenu se dogaja marsikaj. Mogoče je tam stvar še bolj ljubiteljska, se ne zahtevajo računi, da bo seveda to tudi podprto z ustreznimi financami. Hvala lepa.
Hvala. Želite besedo gospa ministrica? Izvolite.
Samo odgovor k predlogu oziroma vprašanju gospoda poslanca, ki so vezana na vprašanja avtorskih pravic, ki, kot vemo, so obvezujoča in ne izbirajo, ali gre za ljubiteljsko umetnost ali za, recimo temu, profesionalno umetnost. To vprašanje je vroče. Sami ste ga imeli na meniju kar nekaj časa. Sama sem z njim seznanjena in že v teh prostorih nekoč opozarjala na njih. In v določenem oziru dejansko poudarila, da bi prav Ministrstvo za kulturo moralo biti tisti branik, ki bi skrbelo za avtorja, prej kot mogoče kdo drug, ki v luči postavljanja ministrstev skrbi za druge interese. Ampak v razmislek, kdo pripravlja ta zakon, vedno ga pripravi Vlada. Če se bo pa tako odločilo, Vlada ne kot eno ministrstvo, hočem reči kot povezovalno sodelovanje različnih resorjev in pri pripravi in reševanju in zatikanju teh vprašanj, ki imajo deloma že odgovore smo na Ministrstvu za kulturo pozorni in kooperativni. Res nismo naredili tega, o čemer je Vlada enkrat razpravljala, da bi se Urad za avtorske pravice in intelektualno lastnino preselil na Ministrstvo za kulturo, ker bi to pomenilo neka vprašanja, kaj potem s skrbstvom intelektualne lastnine, ki pa vendarle je vezano bolj na industrijo. Zato imamo zavezo z Ministrstvom za gospodarstvo, kjer domuje urad, da sodelujemo. Tudi sam direktor pravi, da ima analizo detektiranih vprašanj, ki so prav za ta segment zelo pereča. Vemo pa, da so tudi drugi segmenti vprašljivi in vprašanje je, če je dovolj, da se v okviru možnega, sedaj danega, to se pravi pogajanja s SAZAS-om lahko odpravijo anomalije, katerem smo vsi priča. In je zato zakonska sprememba seveda potrebna. Kar se tiče sredstev. Zaradi tega, ker se rado presliši, pa ne tukaj v tej dvorani, raje drugje, kljub temu, da ne živimo v časih, ki so bleščeči, se pa v proračunu tako za leto 2009 kot leto 2010 ni izkazalo drastično zmanjševanje ali padec sredstev za področje kulture. Mi smo jih zvišali, kar pomembno povečali, na področju ljubiteljske kulture je bil recimo proračun v letu 2008 približno 3 milijone 760 tisoč, medtem ko je v letošnjem letu 4 milijone 400 tisoč. In mislim, da je pomembno podariti, da je prav, da je v času, ko si klestimo na vsakem vogalu ali pri, kakšen bi rekel, kavah, pri plačah, pri zaposlitvah, in še kje drugje, vsi po vrsti sredstva, da se na kulturi ne zmanjšuje proračun, kar je zelo zelo pomembno za osebno izkaznico tega naroda. In to rada povem, še posebej naglas pred 8. februarjem, ker vem, da se ti podatki včasih prehitro, tako ali drugače, namenoma ali tudi ne, pozabljajo.
Hvala. Besedo ima gospod Urh. [[Se odpoveduje.]] Gospa Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Rada bi še nekaj svojih misli povedala v splošni razpravi k temu zakonu. Zame podpora zakonu sploh ni vprašljiva, ker ne govorimo o tem, javni sklad za kulturne dejavnosti da ali ne, ampak ga samo prilagajamo zakonskim podlagam, ki narekujejo po zakonu o javnih skladih iz leta 2008, da je treba izpolnjevati nekatere pogoje za to, da je lahko organizacijska struktura javnega sklada vzpostavljena. Omenila sem že, da je sedaj tukaj pač izvzetek napravljen in lahko deluje tudi javni sklad za kulturne dejavnosti na način, kakor je v zakonu predlagano. In tudi nimam nobenih težav z razmejevanjem med javnim skladom za kulturne dejavnosti in kulturnimi društvi. Ampak tisto, kar je treba povedati, je, da brez produkcije tudi javnega sklada za kulturne dejavnosti ne potrebujemo. In zato se meni zdi bistvenega pomena, da takrat, ko govorimo o kulturni dejavnosti, to posebej poudarjamo, to sožitje, sobivanje med javnim skladom in med kulturnimi društvi. Zato je bilo treba takrat, ko smo na Odboru za kulturo, šolstvo, šport in mladino razpravljali o položaju ljubiteljske kulture v Sloveniji, odpraviti spodrsljaj, ki je bil storjen na nacionalnem svetu za kulturo, ki takrat, ko je razpravljal o teh vprašanjih kulturnih društev kot subjektov, avtonomnih kulturnih subjektov ni povabil k sodelovanju. Omenila sem že zahtevo oziroma pripombo Računskega sodišča, da kulturno društvo ne more biti neposreden sogovornik pri financiranju lokalnih skupnosti. Nekaj malega izkušenj imam tudi s temi razmerji med kulturnimi društvi, javnim in lokalno skupnostjo, ko smo razporejali sredstva. In tudi tu, se mi zdi, ne smemo razpravljati s tega stališča, da imamo kje kulturni dejavnosti naklonjenega župana, drugod pa ne, kker je financiranje občin tudi skozi primerno porabo zvezana z zagotavljanjem temeljne človekove pravice do kulture, ki jo ima vsak, ne glede na to kje živi. Temeljno vprašanje pa se vzpostavi, koliko tej temeljni pravici po uresničevanju kulturne identitete, kulturne ustvarjalnosti in pravice do kulture v posameznih okoljih sledijo. Jaz posebej mislim, da ni bistveno sedaj samo to, ali smo iz mesta ali smo iz neke manjše občine. Izkušnje iz Maribora, da bom čisto konkretna, če gledate koliko Maribor daje na posameznega prebivalca za kulturo, pa koliko daje, recimo, bom čisto konkretna, občina Starše, potem gre to v prid občini Starše. Pa je izračunano na posameznika glede na velikost občine. Zavedam se izrednega pomena javnega sklada za kulturne dejavnosti ravno pri zagotavljanju te razpršenosti in delovanja zunaj mestnih območij. Pri tem moram tudi povedati, da je pa zelo pomembno, da poleg tega, kar lahko pokrijemo z izrazom tradicionalna kultura ali ljudska kultura, gojimo tudi vse tisto, kar Slovenija kot država tudi premore. To so pa urbana središča. In da nismo pri odnosu do kulture preveč plen lastnega odnos ali lastnih preferenc, ampak da ravno v območju ljubiteljske kulture pustimo cveteti sto cvetov. In se zavedamo tudi, da so lahko umetniški dosežki teh kulturnih društev zelo različni, zato se mi zdi tako zelo pomembno, da smo razprli možnosti za pridobivanje statusa društva v javnem interesu. Tisto, kar pa z javnim interesom in s kulturo nima nič skupnega, pa tudi ni treba, da bi bilo iz javnih sredstev posebej financirano. Tisto se naj uresničuje prek drugih možnosti pridobivanja sredstev. Meni se zdi posebej pomembno tudi to povedati, pravite, koliko je teh društev, čez 4000 kulturnih društev je v Sloveniji, čez 100 tisoč ljudi deluje v društvih. Ljubiteljska so zgolj po članstvu, po tistih, ki nastopajo, da tako rečem, in ne bi bila tako uspešna, če z njimi ne bi delovali usposobljeni, visoko izobraženi strokovnjaki. In tu ima spet javni sklad za ljubiteljske dejavnosti neprecenljivo vlogo, da skrbi za izobraževanje, za strokovno podporo in za doizobraževanje, tam kjer ni mogoče računati na ustrezno formalno izobrazbo po izobraževalni vertikali, kot v Sloveniji obstaja. Treba pa je vedeti, da so kulturna društva sama po sebi tako ste citirali gospod direktor na seji odbora, pripravila približno 17 tisoč različnih prireditev, javni sklad je pa temu dodal še 2 tisoč. In javni sklad je lahko tudi posrednik profesionalnih prireditev. Tako si jaz ne znam predstavljati brez dobrega sožitja teh dveh organizacijskih oblik, pri čemer je meni kot zagovornici kulture, kot temeljne človekove pravice, posebej pomembna ravno ta mreža nevladnih kulturnih društev in zagotavljanje, da nevladnost, to se pravi obliko organiziranja civilne družbe, tudi zadržimo, ker je to tisto bogastvo, ki ga iz zgodovine imamo. Zato bi težko pristala na to, če bi začutila, da se tudi zdaj možnosti za delovanje nevladnega sektorja kakorkoli zožujejo. No, gospod direktor javnega sklada je takrat na seji odbora tudi omenil težave s SAZAS-m, saj te zaznavamo že dolgo časa, vprašanje je kdo je SAZAS-u lahko kompetenten sogovornik, koga SAZAS pripoznava za sogovornika in tako naprej. Tako, da ne odkrivamo zdaj nečesa novega, problem poznamo, smo ga tudi postavljali, ga tudi odpirali, je tudi zveza kulturnih društev iskala možnost in ponujala možnost kako bi se dalo ta problem razrešiti. Moram pa povedati, da žal kljub dobri volji tistega predloga, ki ga je posredoval SDS ni bilo mogoče podpreti in je bilo to takrat ob zakonu dovolj jasno povedano, iz katerih razlogov tistemu ni mogoče slediti. Jaz zdaj pričakujem, da ne bomo samo ohranjali in konzervirali obstoječega stanja, ampak da bodo stvari šle v prihodnje v pravo smer, kar pomeni, da bomo sledili trendu, ki ga je nakazal moj poslanski kolega Samo Bevk, da se bodo sredstva za kulturo povečevala v integralnem proračunu, da se bodo pa znotraj tega povečevala tudi sredstva za ljubiteljsko kulturo. Če gledam podatke za leto 2008 in če ne razpravljam o vseh ničlah tisočih, ampak grem samo tako in rečem, če je v proračunu bilo za ljubiteljsko kulturo namenjenih sredstev, ki jih lahko označim s številko 4, je bilo pa za vso kulturo dano na voljo sredstev, ki jih označim s številko 178, potem se vidi, če to preračunate, približno 2,3% je za ljubiteljsko kulturo. Če pa razmišljamo ravno s stališča tistih, ki zadnje čase intenzivno razmišljajo o tem, v katero smer naj bi šel razvoj družbe v prihodnje, da naj bi šel v smer zagotavljanja večje kakovosti življenja, razvoja, ne pa samo gospodarske rasti, potem zagovarjam in vidim kot nujno tudi povečevanje sredstev v teh segmentih, ker ravno ti zagotavljajo ustvarjalnost, inovativnost, kakovost življenja, ker ravno ti ne nazadnje včasih, ko menimo, da bo na neposrednem delovnem mestu preživeti delovni čas se skrajševal in bo človek imel vse več časa za svoje prostočasne dejavnosti, je kulturna dejavnost po mojem ena od najboljših možnih izbir. Zaradi vsega tega zakon podpiram. Hvala.
Hvala. Želi predstavnica Vlade, gospa ministrica besedo?
Jaz se v imenu sodelavk in sodelavcev zahvaljujem za razmišljanja, ki ste jih podali ob tem predlogu zakona. Še naprej lobiram za vašo pomoč pri bodisi rebalansih, proračunih in tako naprej. Vendarle ta segment je pomemben. Ta segment ne sme biti ogrožen, ta segment s svojimi dosedanjimi odrezki v proračunu ne ogroža tistih razmišljanj, ki morebiti govorijo, da se kriza zajeda prav tukaj na napačne načine. In ta segmentni strošek, kot smo mnogokrat v preteklosti slišali, ko se je neprevidno govorilo včasih, mogoče se še kje, o kulturi kot strošku. Pomembno je, da ste bili do sedaj pri sprejemanju proračuna podporniki, njegovega večanja, da se tako ta proračun različno veje in ima različne tudi nove postavke v tem smislu, da se umetnost in kultura vse bolj plastificira in se ljubiteljska kultura tudi ne bo več razumela, kar se je še včeraj kot nek dejavnik točno določenih ljubiteljskih dejavnosti, ki se loči recimo od urbane ali pa mestne kulture. Moram poudariti še en segment, ki je zelo prepleten s samo ljubiteljsko dejavnostjo, in to je z dejavnostjo organizacij civilne družbe, ki smo jih v letošnjem letu prepoznali kot bistveno bolj resne sogovornike in jim v veliki meri povečali sredstva za svoje programsko štiriletno, enoletno in tudi drugo delovanje. Mislim, da z dodatki in s tistim že sedaj dogovorjenim predlogom drugega odstavka 15. člena, kot je bil usklajen že do danes, bo ta zakon lahko nadaljeval brez večjih ovir v prihodnje. Hvala.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati? Odpiram prijavo. Gospod Posedel, izvolite, 5 minut.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Lep pozdrav gospa ministrica, predsednik, direktor sklada! Redko je v tej dvorani slišati toliko pozitivnega razpravljanja, kot je bilo ob tem predlogu zakona. S katere koli strani je bil razpravljavec, je v bistvu pozdravil dober zakon, ki ga bomo, sem prepričan, sprejeli in pa po drugi strani tudi pokazal tisto kvaliteto, ki se dejansko odvija na terenu ki jo še bolj poznajo tisti ali poznamo tisti, ki pri tem tudi aktivno sodelujemo v dvojni funkciji kot župani. Zato s tega mesta tudi zahvala javnemu skladu za opravljeno delo, za pomoč želel bi pri tem nadaljnjem delu opozoriti na tisto, da je kvaliteta dela odvisna od ljudi, ki so na skladu, je zelo pomemben činitelj, ali se potem lažje poveže z lokalno skupnostjo z društvi ali pa opravlja samo svoje poslanstvo. Takšni primeri so in tudi zahvala za dobro reševanje tam, kjer je to potrebno. Tisto, kar bi pa želel izpostaviti in zakaj sem se pravzaprav tudi javil, pa je to, da ne bi izgledalo, kot da je samo eden opozoril na ta problem SAZAS-a. Na to opozarjamo tudi poslanci koalicije in tudi apeliramo na gospo ministrico, da vemo, da zakon pripravlja Ministrstvo za gospodarstvo, pa vendar je Vlada tista, ki ga mora v najkrajšem času predložiti. Takšna je bila tudi dana obljuba pri obravnavi predloga, ki ga je vložila SDS, in je prav, da se tega dejstva zaveda tako ministrica za kulturo in da aktivno pri tem sodeluje. Ker to, kar se dogaja, je dejansko ubijanje na obroke vseh društev, ne samo kulturnih, tudi gasilskih, turističnih in vseh ostalih. Tudi v tem trenutku se pridružujem temu, da se ta problematika reši v korist te bogate kulturne dejavnosti, ki je predvsem na deželi oziroma izven urbanih središč še tako bolj bogata in zato tudi tako dragocena. Hvala.
Hvala. S tem zaključujem razpravo o predlogu sklepa. Da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 19. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O OSNOVNI ŠOLI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona, je skupina 21 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Besedo dajem predstavniku predlagatelja predloga zakona, Aleksandru Zornu, za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Izvolite, gospod Zorn.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni vsi! Mednarodna primerjava v razmerju učenec - učitelj organizacije za razvoj in napredek kaže, da je Slovenija po številu učencev in učiteljev v osnovni šoli na sredini primerjanih držav članic OECD in pridruženih članic, pri čemer je v zadnjem triletju razmerje boljša kot v prvem triletju. Manjše število učencev na učitelja dokazano omogoča večjo individualizacijo in je v prid bolj učinkovitemu poučevanju v oddelkih, kjer poteka inkluzija otrok s posebnimi potrebami. Bistvenega pomena je tudi dejstvo, da je prvo triletje v osnovni šoli izjemno pomembno, kar zadeva bralno pismenost. Ob večjem številu ur pouka slovenščine v devetletni osnovni šoli je rezultat na področju bralne pismenosti učencev v osemletni in devetletni osnovni šoli enak. Učni načrt slovenščine v devetletni osnovni šoli vsebuje poleg opismenjevanja še mnogo dodatnih ciljev s področja komuniciranja in socializacije. Ker želimo ohraniti spodbudne trende in dvigniti raven pismenosti v primerjavi z razvitejšimi državami, predlagamo vključevanje dodatnega učitelja razrednega pouka v drugi in tretji razred v polovici ur predmetnika. Verjamemo, da bo izobraževanje na ta način prispevalo k dvigu BDP, saj je BDP razvitejših držav pozitivno povezan s stopnjo bralne pismenosti državljanov. Ker bosta pri polovici ur v prvem triletju poučevala hkrati dva učitelja, bo omogočena večja individualizacija in personalizacija pouka, kar pomeni, da bo vsak otrok v oddelku deležen večje pozornosti, opazovanja svojega napredka in svetovanja. Vsak otrok bo dobil več povratnih informacij o svojem znanju in bo lahko izboljševal svoje kompetence. Zlasti to velja za kompetence bralne pismenosti, ki je temelj znanja in napredka pri vseh predmetih. Tako bodo učenci negovali razumevanje pri slovenščini, madžarščini in italijanščini na narodnostno mešanih območjih, kakor tudi pri drugih predmetih v prvem triletju, matematiki, okoljski vzgoji ter vzgojnih predmetih. Večja individualizacija torej predstavlja intenzivnejše in bolj poglobljeno delo s posameznikom, kar je pogoj za kakovostnejše znanje učencev ter višanje bralne pismenosti tako v materinem kot v tujem jeziku, povečanje števila učencev z večjo uspešnostjo na vseh šolskih področjih. Splošno znano dejstvo je, da ustrezno zgodnje poučevanje tujega jezika omogoča učencem lažje pridobivanje kompetence sporazumevanja v tujem jeziku v procesu učenja kot tudi v odrasli dobi. V okviru EU hitro narašča število držav, ki uvajajo zgodnje učenje tujega jezika na začetku osnovnega šolanja, v Španiji ter Belgiji celo že pri treh letih. Uvedba novih zaposlitev, ki bi vključevala dodatnega učitelja v polovici ur pouka in še učitelja tujega jezika dve uri tedensko, bi zahtevala v letu 2011 okoli 5 milijonov evrov, v letu 2012 okoli 20,3 milijona evrov in v letu 2013 okoli 30 milijonov evrov ter 31 milijonov evrov letno od leta 2014 dalje. Zakon v svojem osnovnem namenu zagotavljanja kakovosti predstavlja tudi pomemben protikrizni ukrep, saj zagotavlja zaposlitev večjemu številu učiteljev, ki bi zaradi manjšega vpisa učencev v šoli postali tehnološki viški. Znanje tujih jezikov, dokazano izboljšuje konkurenčne prednosti državljanov pri iskanju zaposlitve, kar prispeva k večji in kakovostnejši zaposlenosti ter blaginji države. Zato predlagamo, da potrdite, da je naš predlog primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem predstavnici Vlade za uvodno obrazložitev mnenja. Gospa Alenka Kovšca, imate besedo.
Dober dan, lepo pozdravljeni spoštovani poslanci in predsedujoči. Vlada Republike Slovenije na predlagani predlog sprememb zakona podaja naslednje mnenje. Z uvedbo devetletke so vstopili v osnovno šolo 6-letni otroci, ki so bili do takrat vključeni v pripravo na šolo, ki je potekala v vrtcih. Zakon o osnovni šoli določa, da je polovico ur pouka ob učitelju razrednega pouka prisoten vzgojitelj predšolskih otrok, ki v okviru predšolske vzgoje opravlja vzgojno dejavnost. Prisotnost vzgojitelja ob učitelju v 1. razredu je namenjena zagotavljanju lažjega prehoda iz vrtca v šolo. Predlagatelj v ciljih, načelih in poglavitnih rešitvah predloga zakona navaja, da bo v primeru hkratnega poučevanja dveh učiteljev v 2. in 3. razredu omogočena večja individualizacija in diferenciacija pouka, učenec pa bo tudi izboljševal tudi svoje kompetence, zlasti na področju bralne pismenosti, pri čemer predlagatelj navaja povzetke rezultatov mednarodne raziskave bralne pismenosti PIRLS 2006. S tem v zvezi je treba pojasniti, da neposredna povezanost med dosežki učencev v mednarodnih raziskavah in večji številom strokovnih delavcev, ni prepoznavna. Iz podatkov mednarodnih raziskav, kot so TIMSS, PISA in drugi, je razvidna pravzaprav obratna povezava. V mestnih okoljih so praviloma večje šole z večjim številom učencev v oddelkih, kljub temu pa so v mestnih okoljih dosežki učencev v povprečju višji, kot SO podeželskih okoljih, kjer na posameznega učitelja pride praviloma manjše število učencev. Predlagatelj ne predvideva večjih finančnih posledic za državni proračun, saj meni, da bo zaradi zmanjšanega števila vpisanih otrok 625 zaposlitev manj v petih letih. Predlog zakona po predlagateljevi navedbi pomeni tudi pomemben protikrizni ukrep, saj naj bi zagotavljal zaposlitev velikemu številu učiteljev, ki bi zaradi manjšega števila učencev postali tehnološki viški. Na osnovi demografskih podatkov predvidevamo, da bo v šolskem letu 2014/2015 v osnovno šolo vključenih 165 tisoč 370 otrok, ki bodo po zdaj veljavnih normativih razporejeni v 8700 oddelkih, to pomeni 286 oddelkov več, kot je trenutno, in ne manj, kot navaja predlagatelj. Uvedba drugega učitelja v 2. in 3. razredu bi pomenila dodatno zaposlitev 900 učiteljev. Za ta namen bi bilo treba v državnem proračunu zagotoviti po oceni dodatnih več kot 26 milijonov evrov na letni ravni. Navedenih sredstev ni mogoče zagotoviti z domnevnim zmanjševanjem števila oddelkov, kot navaja predlagatelj. Prav tako bi bilo v primeru uvedbe pouka tujega jezika v obsegu dveh ur tedensko v prvem obdobju osnovne šole na predlagani način ob izpeljavi v vseh treh razredih treba iz državnega proračuna zagotoviti še dodatnih 8 milijonov evrov letno. Če bi se uveljavil predlog zakona, bi bilo treba poseči tudi v predmetnik, saj v veljavnem predmetniku osnovne šole v prvem obdobju ni pouka tujega jezika. Prav tako pa tudi ni učnega načrta za tuji jezik v prvem, drugem in tretjem razredu niti usklajenih učnih načrtov za nadaljnje razrede. V tem trenutku poteka projekt na Zavodu Republike Slovenije za šolstvo, s katerim želimo pridobiti podlage za sistemsko ureditev učenja tujih jezikov od predšolske vzgoje do univerzitetne ravni. Sistemska ureditev mora upoštevati zaporednost in kontinuiteto po celi vertikali. V tem pogledu podpiramo, da v prihodnje poiščemo sistemske rešitve. Predlagane dopolnitve Zakona o osnovni šoli vplivajo tudi na druge segmente izvajanja programov osnovne šole, na primer, tedensko obveznost učencev po obveznem programu, izvedbo programov osnovne šole na narodno mešanih območjih, izvedbo prilagojenih izobraževalnih programov in tako dalje. Na podlagi zgoraj navedenega zaključujemo, da predlagane dopolnitve Zakona o osnovni šoli sistemsko niso sprejemljive, saj so parcialne in nekonsistentne ter ne urejajo sistema osnovnošolskega izobraževanja celostno. Na podlagi navedenega Vlada nasprotuje predlogu zakona in meni, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Gvido Kres bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana sekretarka, spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo prepričani, da bi bilo treba v tej dvorani in tudi na strokovnih nivojih širše spregovoriti o kvaliteti slovenskega osnovnošolskega izobraževanja in tudi o tem, ali so točne navedbe posameznih strokovnjakov, ki opozarjajo, da je projekt devetletne osnovne šole popolnoma zgrešen, ali povedano drugače, podpiramo vse pristope, s katerimi bomo v Sloveniji prispevali k dvigu pismenosti, saj smo prepričani, da je bruto družbeni proizvod razvitejših držav pozitivno povezan s stopnjo bralne pismenosti. Če primerjamo osemletno in devetletno osnovno šolo, je pri učencih od prvega do četrtega razreda devetletne šole število ur slovenskega jezika za 350 ur večje, kot je v osemletki do zaključka tretjega razreda. Zanimivo je, da je rezultat na področju bralne pismenosti učencev v osemletni in devetletni osnovni šoli enak. Res je, da je v primerih hkratnega poučevanja dveh učiteljev v prvem obdobju omogočena višja individualizacija in diferenciacija pouka, vendar smo v Slovenski ljudski stranki prepričani, da so težave tudi drugje. Zato menimo, da bi bilo dobro o kvaliteti slovenskega osnovnošolskega izobraževanja spregovoriti širše. Z zaposlitvijo dodatnega učitelja se povečajo tudi že sedaj zelo visoki stroški slovenskega osnovnošolskega izobraževanja. Vsekakor pa podpiramo, da se uvede poučevanje tujega jezika tudi v prvem triletju osnovnošolskega izobraževanja, vendar je treba način poučevanja natančneje definirati. Hvala lepa.
Hvala. Mag. Vasja Klavora bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Spoštovani, gospod podpredsednik! Spoštovana gospa državna sekretarka, spoštovane poslanke, poslanci! Predlagatelj novele želi osnovni zakon spremeniti tako, da uvaja v prvo triletje osnovnega šolanja tuji jezik, ter predlaga razširitev že obstoječe prakse hkratnega poučevanja učitelja razrednega pouka in vzgojitelja predšolskih otrok v prvem razredu še na drugi in tretji razred osnovne šole s to razliko, da bi v drugem in tretjem razredu namesto vzgojitelja poučeval lahko še drugi učitelj razrednega pouka. Lep predlog, toda podatki in na njih izpeljane ocene glede zaposlovanja, ki jih navaja predlagatelj, se bistveno razlikujejo od tistih, ki jih je podalo Ministrstvo za šolstvo in šport, zato tudi ocenjene finančne posledice predloga niso podane pravilno oziroma niso primerljive z dejanskim stanjem in s podatki, s katerimi razpolaga ministrstvo. Tudi izsledki raziskav in na njih temelječi argumenti predlagatelja in ministrstva v prid povečevanju individualizacije in s tem zvišanju kakovosti izobraževanja se med seboj po bistvu sporočila precej razlikujejo. Strinjamo se, da zgodnje poučevanje tujega jezika igra zelo pomembno vlogo v pridobivanju kompetenc sporazumevanja v tujem jeziku, v procesu učenja in kasneje v odrasli dobi. Tudi raziskave pokažejo, da so otroci ob ustreznem pristopu v predšolskem in zgodnjem šolskem obdobju najbolj dojemljivi za učljivost tujih jezikov. Ker pa gre hkrati za zelo občutljivo človeško obdobje, bi uvajanje novih dodatnih predmetov ob zdajšnjem predmetniku in učnem načrtu lahko povzročilo prehudo obremenjenost učencev, kar bi prineslo ravno nasprotne učinke od želenih. Zato menimo, da je nujno treba sistemska ureditev učenja tujih jezikov, za kar pa v tem trenutku še ni podlage, saj projekt pridobivanja le-teh še teče. Treba bi bilo opraviti korenit poseg v predmetnik in učni načrt za tuji jezik v prvih treh razredih ter uskladiti učne načrte za nadaljnje razrede. V naši poslanski skupini smatramo, da predlagane spremembe ne vključujejo celostnega pristopa k obstoječemu osnovnošolskemu izobraževalnemu sistemu. Prav tako menimo, da predlagane rešitve ne bi prinesle nekih večjih koristi za učence zato ne podpiramo tega predloga. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Miran Györek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V Slovenski nacionalni stranki menimo, da so predlagane dopolnitve Zakona o osnovni šoli smiselne, utemeljene in nujne. V razlogih za sprejem dopolnitve zakona predlagatelj razumno utemeljuje nekatere potrebe, kot na primer manjše število učencev na učitelja, namen omogočanja večje individualizacije se pravi učinkovitejšega poučevanja predvsem v prvih nekaj razredih osnovne šole. Večja individualizacija bo vsekakor zagotovila intenzivnejše in bolj poglobljeno delo s posameznimi učenci in posledično njihovo boljše znanje in bralno in pismenost v maternem jeziku in tudi tujem jeziku. Bistvena dopolnitev zakona, torej uvajanje zgodnega učenja tujega jezika v prvi, drugi in tretji razred osnovne šole je utemeljena z vseh vidikov. Daje se možnost dveh ur tujega jezika tedensko, ki bi jih opravljali učitelji tujih jezikov z ustrezno poklicno kvalifikacijo in didaktičnimi znanji za delo in vključevanje otrok takšne starosti ali pa tudi po možnosti učitelji razrednega pouka, ki zadostno obvladajo tuji jezik in bi lahko z ustreznim dodatnim izpopolnjevanjem izvajali poučevanje tujega jezika na tej stopnji, se pravi začetno uvajanje učenja tujega jezika in seznanjanje s prvinami tujega jezika. Tudi hkratno poučevanje dveh učiteljev v prvem triletju bo zagotovilo večjo individualizacijo in večje posvečanje pozornosti posameznem učencem, predvsem tistim, ki potrebujejo iz takšnih in drugačnih razlogov več pozornosti, intenzivnejše spremljanje njihovega napredka, več svetovanja in tako naprej. Nujnost tovrstnih dopolnitev in sprememb potrjujejo tudi opravljene mednarodne primerjave, kjer so razmerja med številom učencev na učitelji ugodnejša. Če se vrnem nazaj na področje uvajanja tujih jezikov v prvih treh razredih. Vsem nam je jasno, da je zgodnje učenje tujega jezika lažje in učinkovitejše za učence, seveda pa zahteva ustrezno strokovno usposobljenost učiteljev. Mnoge evropske države so že zdavnaj uvedle takšen sistem in ga uspešno prakticirajo. Škoda je edino, da zakon ne vsebuje predlogov tudi izbire tujih jezikov, kajti tudi znotraj celotnega sklopa svetovnih tujih jezikov obstajajo manj ali bolj smiselne in za prihodnje smotrne izbire. Hočem reči, da je treba razmisliti tudi o tem, da se ne bo preferiral zopet samo angleški jezik in bi bilo pametno dati na izbiro tudi možnost za izbiro ruskega jezika, ko se na primer v Avstriji in Nemčiji ponovno pospešeno uveljavlja in vključuje v osnovnošolske programe, in to ne slučajno, temveč iz utemeljenih razlogov in na podlagi dobro pripravljenih študij o bodočih potrebnih znanjih tujih jezikov. Prav tako je smiselno v ožjem izboru upoštevati tudi kakšen drug svetovni tuji jezik, na primer španski, francoski ali še kakšen drug. Slovenci smo žal vse preveč nagnjeni marsikdaj k nepotrebnemu eksperimentiranju, in če se izrazim metaforično, odkrivanju tople vode, namesto, da bi vzeli v roke kakšno študijo, ki jo je opravil že kdo drug, in ugotovitve, ki nam ustrezajo, umestimo v lastni sistem ali pa jih tudi po potrebi prilagodimo našim potrebam in specifičnosti našega okolja, kulture, zgodovinskih posebnosti in ne nazadnje tudi potrebam gospodarstva, turizma itn. Morda bodo kakšna odprta vprašanja v primeru sprejetja teh dopolnitev zakona urejano naknadno z ustreznimi podzakonskimi akti, uredbami in podobno. Želim pa ob tej priložnosti omeniti, da v Slovenski nacionalni stranki predlagamo, da se razmisli o ponovnem uvajanju latinščine, seveda kot fakultativni predmet v zaključnem razredu, in to v nekaterih šolah, v regijskih centrih, v vsakem primeru pa dati to možnost v srednjih šolah oziroma gimnazijah. Kar se tiče ocene finančnih posledic za državni proračun, moramo potrditi in sprejeti utemeljitve predlagatelja, čeprav sedaj slišim od predstavnika Vlade popolnoma druge navedbe. Zdijo se mi močno pretirani ti visoki zneski, če upoštevamo, da bi lahko tudi znotraj samih prerazporeditev učiteljskega kadra znotraj šole vzeli to tudi v račun. Da pa bi to stalo, kot sem slišal, 20, 30 milijonov evrov, se mi pa zdi vseeno malo preveč. Smo pa v Slovenski nacionalni stranki zaskrbljeni zaradi zmanjšanja števila vpisanih otrok v slovenske osnovne šole in trend upadanja do leta 2014, kot sem obveščen. Nekaj boljša nataliteta v letu 2008 še ne pomeni rešitve nevarnosti takih negativnih trendov, vendar je to tema razgovora za kdaj drugič in kje drugje. Če povzamem. V Slovenski nacionalni stranki takšne predloge sprememb in dopolnitev pozdravljamo in sprejemamo. Istočasno pa dajemo v razmislek predstavnikom Ministrstva za šolstvo tudi naše sugestije glede sistematičnega uvajanja tujih jezikov v osnovnošolski sistem izobraževanja. Hvala.
Hvala. Gospod Ljubo Germič bo predstavil stališča Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! V Liberalni demokraciji Slovenije smo se vedno zavedali zelo pomembne odgovornosti do sprememb na področju izobraževanja. Zato so se nam vsi predlogi, ki gredo v smeri razmisleka o dograjevanju šolskega prostora v Sloveniji, vedno zdeli izredno pomembni in jih tudi, tako kot tega, podpiramo, hkrati pa vedno pri tem kritično premislimo, v katero smer gredo predlogi oziroma ali so predlogi, ki jih nekdo predstavi, utemeljeni. Najprej bi želel komentirati dejstvo, ki ga predlagatelj tega zakona tudi navaja, da smo v letih, ko se izvaja ta mednarodna raziskava, ki govori in ocenjuje bralno pismenost, da lahko ocenimo naš šolski sistem kot enega izmed zelo dobrih. Kajti napredek v letih, ko so bile izvedene te raziskave, kaže na to, da smo pri tem zelo uspešni. Rezultati kažejo, da je Slovenija najuspešnejša ali med najuspešnejšimi državami, ki imajo te velike napredke na tem področju. Pri tem je treba opozoriti, da je Slovenija imela zelo nizko štartno osnovo in zato je bila tudi odgovornost za to, da ustvarimo ustrezne ukrepe toliko večja. Ko pa ocenjujemo predlog, ki ga poslanci poslanska skupine SDS namenjajo za izboljšanje tega področja pa je seveda treba na začetku ugotoviti, da gre za parcialni pristop. Gre za pristop, ki ga ne odobravamo, kajti prepričani smo, da je po 15 letih uvedbe celovite šolske reforme potreben čas, ko je treba narediti celovito analizo in pogledati ta vertikalni sistem v celoti in pripraviti celovitejše ukrepe izboljšave. Zato v tej luči predloga zakona skupine poslancev ne predlagamo, saj menimo, da je predlog parcialen, kar utemeljujemo s tem, da se pravzaprav dodajanje polovice učitelja v drugi in tretji razred devetletke, uvaja brez neke temeljite strokovne podlage. Ali je to edini problem ali je to najpomembnejši problem predlagatelj tega predloga ne pokaže. Mi vemo, da obstajajo določene korelacije, ki pa kažejo tudi to, da ni nujno, da je samo razmerje število učencev in učitelja tisto merilo, ki je pogoj za slabše rezultate. Vemo, da obstajajo korelacije, kjer so rezultati bistveno večji v urbanih središčih, kjer je tudi splošna izobrazbena struktura bistveno višja in iz tega pričakovanja staršev tudi bistveno več vneme za pridobivanje novih znanj. Korelacija v odnosu do tega, da je mogoče velikost oddelkov v ruralnih področjih manjša, kar pomeni razmerje učenec - učitelj ugodnejše, ki pa kaže potem slabše rezultate na teh testih, pravzaprav govori o nepremišljenem predlogu tega predloga. In seveda ponoven argument za to, da je treba devetletko pogledati v celoti, jo evalvirati in pripraviti strokovne podlage za odločitve. Drugi očitek temu predlogu so finančne posledice. Že danes smo tukaj slišali stališče Vlade, ki je pravzaprav z upoštevanjem demografskih značilnosti, ki jih iz predlagateljevega predloga ni možno videti, pravzaprav pokazalo bistveno drugačno sliko finančnih posledic, kar pomeni, da je predlagatelj na tej finančni oceni bil zelo skromen, če uporabim to besedo. Hkrati pa bi želel opozoriti na dejstvo, ki ga tudi navajamo, ki ga je možno razbrati iz obrazložitve k temu zakonu, to je vzročno povezavo BDP in stopnje bralne pismenosti na podlagi virov OECD. Tukaj je zanimivo reči tole, da je SDS pravzaprav do tega spoznanja prišel zelo pozno. Do tega spoznanja ni prišel takrat, ko je bil na vladi. Podatki, ki jih je možno pridobiti s podatkov Statističnega urada Republike Slovenije kažejo, da je pravzaprav trend izdatkov za formalno izobraževanje v Sloveniji od leta 2005 do 2007 pravzaprav bil v kar precejšnjem upadu, če samo ocenimo skupne stroške iz te tabele. V letu 2005 je bil 5,68% bruto domačega proizvoda, medtem ko v letu 2007 5,21%. Mi smo opozarjali že v prejšnjem mandatu, da se delež za izobraževanje v bruto družbenem proizvodu zmanjšuje. Seveda pa smo opozarjali tudi na to, da nekateri ukrepi, ki so bili uvedeni v prejšnjem mandatu, so bili prav tako parcialni in se niso predvidele vse posledice in vsi učinki določenih sprememb. Tretji očitek je nedomišljenost. Pojavi se vprašanje o uvajanju obveznega tujega jezika. Mislim, da ni nikogar, ki bi temu predlogu nasprotoval iz nekega načelnega razloga, kajti trend in globalizacija kažeta na to, da je znanje tujih jezikov potrebno in zagotavljanje konkurenčne prednosti je tudi s tem močno povezano. Ampak gre ponovno za ukrep, ki bi se naj uvedel zelo na hitro, brez nekih strokovnih podlag, pri čemer seveda predlagatelj ne opredeli, na kakšen način izpeljati pravzaprav vse, kar je potrebno. Slišali smo, potrebna bo sprememba predmetnika, učnih načrtov, povezave prve triade z nadaljevanjem študija, kar samo govori o tem, da Vlada stopa po pravi poti, ko izvaja projekt za sistemsko učenje tujih jezikov v celotni vertikali, ki pa mora biti tudi strokovno domišljeno. Če zaključim. Liberalna demokracija poudarja in podpira tiste predloge za razpravo o organizaciji in izboljšavi šolskega prostora, seveda pa opozarja na takšne predloge, ki niso domišljeni in bi lahko pripeljali celo do negativnih trendov, če bi bili uvedeni. Zato tega predloga zakona ne bomo podprli, kajti kot celota ne dosega tega, kar bi mogoče predlagatelj želel doseči. Mislim pa, da je čas in potreba, da bo minister prišel tudi pred Državni zbor s celovito analizo šolskega sistema, torej devetletke, in na podlagi celovite študije prišel tudi s predlogi sprememb, ki bi jih bilo treba na šolskem polju tudi sprejeti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Majda Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, poslanke in poslanci! Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke v tem mandatu že drugič predlaga spremembo oziroma v tem primeru samo dopolnitev zakona o osnovni šoli. Upravičeno bi si zastavili vprašanje, zakaj dvakrat spreminjati zakon, ki ga je v dobršni meri imela možnost utemeljevati, spreminjati celo prejšnje mandatno obdobje. Prejšnja novela se je lotevala zamenjave izraza "standardi znanja" z izrazom "pričakovanji rezultati znanja" in je bila to na videz samo lepotna sprememba, v resnici bi pa s to spremembo dali zakonsko podlago za vpeljavo novih učnih načrtov, kar je ostalo neopravljeno iz prejšnjega mandata. Drugačno naravo ima ta novela, ki je pred nami. In zanimivost je, da naj bi njena veljavnost segla šele v leto 2012, to pa zaradi tega, ker finančne posledice zakona, ki jih ta novela prinaša, niso uresničljive s predlaganim proračunom za leti 2010 in 2011 in se je moral čas uveljavitve zakona postaviti ali premakniti v prihodnost. To je prva težava tega zakona, da ta trenutek, ko po zagotovilih vseh v tej državi bi se morali vsi ukvarjati z iskanjem izhodov iz gospodarske krize, razpravljamo o predlogu zakona, ki naj bi začel veljati leta 2012. Katero leto bo to, kaj se bo takrat zgodilo, pa tudi vemo. Imamo pa pri tem Socialni demokrati še en zadržek. Vlada je napovedala novo belo knjigo o izobraževanju. Osnova za takšno belo knjigo morajo biti številne analize o stanju v slovenskem šolstvu in predvidevanja, v katero smer naj slovensko šolstvo krene, da bodo doseženi temeljni cilji po moje sleherne moderne družbe, da bi bila kakovost znanja v okviru obveznega izobraževanja čim večja in ustrezni temelj za nadaljevanje izobraževanja tudi na srednješolski ravni in kasneje še na vseh stopnjah, seveda ob znanem dejstvu, da zagovarjamo vseživljenjsko učenje. In tukaj bi si človek lahko zastavil tudi vprašanje, kako je mogoče tako zelo diametralno nasprotno stališče od tistega, ki je bilo vpeljevano v prejšnje mandatu, ko je bilo velikokrat rečeno, da je naš šolski sistem predrag, da je število učencev na učitelja potrebno zvišati, ker se podatki OECD-ja kažejo kot tisti, da je iz bruto domačega proizvoda strošek za izobraževanje v Sloveniji višji, kot je v nekaterih drugih državah. To je tudi iz tega primerjalnega pregleda, ki ga dajejo predlagatelji zakona mogoče videti. Štiri izbrane države, ki so tukaj, seveda kažejo, koliko posamična država namenja izobraževanju, hkrati pa tudi, kolikšno je razmerje med odraslimi in otroki v razredu. In če se samo pri dveh primerih ustavim, recimo, pri Republiki Avstriji in Veliki Britaniji, potem ni mogoče kar tako enostavno izpeljati sklepa, da je boljši rezultat ob preverjanju bralne pismenosti mogoče povezovati z manjšim številom učencev na učitelja. V Avstriji je namreč 13,6 učenca na učitelja, pa so učenci dosegli 538 točk. V Veliki Britaniji je 19,4 učenca na učitelja, pa je rezultat celo za eno točko višji. Da bi lahko tak sklep izpeljali, bi morali imeti pred sabo celotno raziskavo, enako kot bi morali imeti, zato da bi lahko povezovali rezultate učencev iz Slovenije, pred sabo celotno analizo raziskave, vse parametre, kajti iz zdajšnjega besedila uvodnega dela zakona bi lahko potegnili napačen sklep, da devetletka v ničemer ne pomeni izboljšanega izobraževanja v primerjavi s poprejšnjo osemletko. To pa je že prehiter sklep, po moje, premalo parametrov za to, da bi lahko brez poglobljene študije in poznavanja vseh drugih podatkov kar tako, počez, prišli do takega sklepa. Predlog zakona se loteva pravzaprav samo dveh temeljnih vprašanj: eno je vpeljava drugega učitelja v drugem in tretjem letu prvega triletja in drugo je vprašanje možnosti zgodnjega učenja tujega jezika v prvem triletju. Če se predlagatelji s prvim še kolikor toliko ukvarjajo, se z vprašanjem koristi od zgodnjega učenja tujega jezika ne ukvarjajo kaj dosti. Socialni demokrati pa jemljemo vsako spremembo v izobraževalnem sistemu kot pomembno novost, ki mora biti proučena z različnih vidikov. Zato podpiramo utemeljitev iz predloga ali mnenja Vlade, da že poteka poskusen projekt in analiza kaj vse bi bilo treba storiti za vpeljavo zgodnjega učenja tujega jezika, da bi bila zagotovljena tudi vertikala v izobraževanju tujega jezika. Naj ne nazadnje opozorim tudi na to, da stroka meni, da kar avtomatičen prehod učitelja tujega jezika, ki je na predmetni stopnji usposobljen za poučevanje otrok neke specifične starosti, brez dodatnega izobraževanja in usposabljanja za otroke v starosti 6, 7 in 8 let ni možen, ampak da je treba to usposabljanje opraviti. In kako si potem razlagati nedavno tega mnenje enega od poslancev SDS-a, da je v proračunu zagotovljenih preveč sredstev za izobraževanje učiteljev in da od tega izobraževanja učiteljev samo nekatere institucije služijo denar, koristi pa od tega ni nobene. Zgodnje učenje tujega jezika - da, a potem ko bomo natanko vedeli, kaj zgodnje učenje tujega jezika pomeni za tedensko obremenitev učencev, posebej poudarjam - učencev, kaj to pomeni za izobraževalno vertikalo v tujih jezikih za večino šol in kako se bo to potem nadaljevalo tudi z vpeljavo prvega in drugega tujega jezika, kot obveznega izbirnega predmeta, recimo, ali obveznega predmeta, kjer smo imeli Socialni demokrati nekaj pomislekov. To pa zaradi premalo domišljenega predloga, ki pa je zakonsko sprejet, ker menimo, da je treba pustiti odprto priložnost tudi za tisti nizek odstotek otrok, ki pa vendarle nimajo tolikšnega talenta za tuje jezike, da bi to lahko vplivalo, negativno na njihovo uspešnost v osnovnošolskem izobraževanju in na njihovo samopodobo. Vprašanj v zvezi s poukom tujega jezika je torej veliko, odgovorov ni. Oprostite, to, kar ste zapisali, je premalo. Drugo, kar je, je vpeljava drugega učitelja. Težko verjamem, da ne bi bilo posebnih finančnih posledic, če bi vpeljali drugega učitelja, da bi bilo to mogoče, glede na gibanje populacije šolajoče se mladine, kar tako urediti. In lepo se sliši ta skrb za učitelje. Ne vem, kako se je zdaj kar naenkrat pojavila, včasih pa je ni bilo - denimo pri participaciji zaposlenih v svetih šol. Kar naenkrat bi s tem premagali nevarnost tehnoloških viškov v izobraževalnem sistemu. Če je populacija manjša, ni mogoče kar tako prestavljati učiteljev, kar ne vemo, na katerih področjih se bo to večje število učiteljev pojavilo. Ali bodo to učitelji razrednega pouka ali bodo to učitelji na predmetni stopnji. Kar tako jih premikati po osnovnošolski vertikali ni mogoče brez posledic ali brez dodatnega izobraževanja. Pa smo spet pri dodatnem izobraževanju. In bolj me prepričajo, in tudi poslanske kolege, preračuni Ministrstva za šolstvo in šport, ki meni, da bi glede na gibanje populacije, to pomenilo prej vpeljavo ali zaposlitev novih učiteljev, da ne bo pomote. Sama vidim velik problem ravno v tem, da se zaposlitvene možnosti visoko izobraženih ljudi zelo zapirajo s tem, ko govorimo, da je treba zmanjševati zaposlenost v javnem sektorju. In to je tudi eden od protikriznih ukrepov, ki jih SDS navaja in ponuja. Sedaj tukaj bi pa reševali z večjim številom. Težko me boste prepričali s tem, da so ti ukrepi tako ali tako ali da zakon meri na leto 2012. Prvotno takrat, ko je nastal, je v prvi različici meril že na leto 2011, se pravi še v čas, ko verjetno kriza ne bo v celoti premagana. Do sedaj sem se lotevala samo teh vprašanj, ki so zvezane z vsebino predlagane novele zakona. Se pravi, Zakon o osnovni šoli, dopolnjeni predlog zakona prinaša spremembo samo enega člena, s posledicami, ki so časovno sicer odmaknjene, ampak po naši presoji premalo premišljene in jih v tej obliki in ta čas, ko čakamo na novo belo knjigo o vzgoji in izobraževanju in o celoviti prenovi šolskega sistema, ne moremo podpreti, čeprav so stvari, o katerih govorijo v tekstu, tudi večja individualizacija, večja personalizacija. Po mojem je najboljša prednost prav to, da bi lahko zagotavljali boljše razmere v tistih šolah z manjšim številom otrok, kjer socialni kapital, ki ga prinesejo otroci, in izobraževalni kapital, ki ga otroci prinesejo v osnovno šolo, ni tako visok kot v tistih okoljih, kjer se te možnosti ponujajo. Že zdaj pa strokovnjaki ugotavljajo, da se šestletniki, ki pridejo v prvi razred devetletke, pojavljajo z zelo različno stopnjo predznanja. Govorijo mi o tem, da se lahko govori celo že o tretjini popolnoma opismenjenih otrok, o tretjimi takih, ki so slabše opismenjeni in oni tretjini takih, ki niso opismenjeni. Vsekakor se bralni pismenosti in problemom ne bomo mogli izogniti in verjetno je naloga osnovne šole in obveznega izobraževanja, da primanjkljaje tam, kjer so, zabriše in zagotovi čim bolj uspešno obvezno osnovno za vse otroke. Težava, ki so bom pa lotevala sedaj, se ji pa reče težava, s katero se predlagatelji različnih zakonov iz Poslanske skupine SDS težko sprijaznijo. Pravijo pogosto, da bi njihove zakone sprejemali, če bi jih kdo drug predlagal in da nočemo prisluhniti ali nočemo sprejeti ponujene roke. Naj samo povem, da je poslanska skupina vložila 29 predlogov zakonov, za katere je zakonodajni postopek končan, in kar k 21 je zahtevala splošno obravnavo. V teku je še 16 predlogov in kar za 14 je vložena zahteva za splošno obravnavo. Ko sem pregledovala seznam zakonov, moram reči, da je med temi zakoni zelo veliko takih, ki imajo en sam vsebinski člen, drugo so pa prehodne določbe ali končne določbe. Ali da gre, recimo, v kar več primerih za isti zakon, ki je bil dvakrat, celo trikrat vložen, pa kar dvakrat zahteva za splošno obravnavo. Da imamo en paket zakonov vloženih, za katere je tudi zahtevana splošna obravnava, pa so bili ti zakoni že v prejšnjem mandatu zavrnjeni ali delno sprejeti, pa je zanje bilo dokazano, da so nesprejemljivi. Zakaj govorim te stvari? Zato, da bi utemeljila, kako Socialni demokrati težka verjamemo, da je stranka SDS v resnici v svojem delovanju v Državnem zboru usmerjena v iskanje ali soglasno iskanje izhoda iz krize. Če pogledate samo število teh predlogov, potem boste videli, kaj to za delo Državnega zbora pomeni. Ne za nas poslance, ki dobimo enako plačo, ne glede na to, koliko zakonov obdelamo, ampak gre preprosto za čas, ki ga porabimo, ko bi ga lahko uporabili tudi za pripravo dobrih zakonskih rešitev in ne nazadnje tudi za iskanje soglasja ob njih. Iz vseh teh povedanih reči že lahko sklenete tudi, kakšno bo ravnanje Poslanske skupine Socialnih demokratov v zvezi s tem zakonom. Mi ne trdimo, da so vsebinske stvari, ki se jih dotika predlog, take, da ni vredno o njih razpravljati. Trdimo pa, da zakonskega predloga ni mogoče podpreti iz že povedanih in obrazloženih razlogov. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Darko Menih.
Gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi, lep pozdrav! Rezultati raziskav so pokazali, da je Slovenija med tistimi državami, ki so najbolj napredovale v bralni pismenosti, čemur je prav gotovo prispevalo poučevanje dveh učiteljic oziroma učiteljev v prvem razredu in zgodnejši vstop v osnovno šolo. Ker želimo ohraniti spodbudne trende in dvigniti raven opismenosti v primerjavi z razvitejšimi državami, predlagamo vključevanje dodatnega učitelja razrednega pouka v drugi in tretji razred v polovici ur predmetnika. Z vključitvijo drugega učitelja oziroma učiteljice še v drugem in tretjem razredu bo omogočena večja individualizacija, kar predstavlja intenzivnejše in bolj poglobljeno delo s posameznikom, ki je pogoj za kakovostnejše znanje in višanje bralne pismenosti, hkrati pa je povezano z večjo uspešnostjo na vseh šolskih področjih. Z dvema učiteljema oziroma učiteljicama v razredu je večja možnost zgodnejšega odkrivanja tako močnih kot šibkejših področij posameznika. Vsak otrok bo dobil več povratnih informacij o svojem znanju in bo lahko izboljševal svoje kompetence. Boljša bralna pismenost pomeni tudi boljšo končno izobrazbo državljanov. V Evropi se močno uveljavlja načelo zgodnjega učenja tujega jezika ter načelo večjezičnosti. Zato tudi predlagamo, da bi se v prvem, drugem in tretjem razredu osnovne šole v skladu s konceptom zgodnjega poučevanja tujega jezika vključeval v višini najmanj dveh ur tedensko tudi učitelj oziroma učiteljica tujega jezika ali pa učitelj oziroma učiteljica razrednega pouka, ki je opravil oziroma opravila pogoje za poučevanje tujega jezika na razredni stopnji. Splošno znano je dejstvo, da čim zgodnejše poučevanje tujega jezika omogoča otroku lažje pridobivanje kompetence sporazumevanja v tujem jeziku v procesu učenja kot tudi v odrasli dobi. Raziskave kažejo, da so otroci v zgodnjem otroškem obdobju izredno dojemljivi za učenje tujih jezikov. Hkrati pa v okviru EU hitro narašča število držav, ki uvajajo zgodnje učenje tujega jezika na začetku osnovnega šolanja ali pa celo že prej. Znanje tujih jezikov dokazano izboljšuje konkurenčne prednosti državljanov pri iskanju zaposlitve, kar prispeva k večji in kakovostnejši zaposlenosti ter blaginji države. Predlog zakona sicer trenutno prinaša finančne posledice, toda to nujno ne pomeni čistega povečanja sredstev državnega proračuna, saj se število vpisanih otrok v osnovno šolo zmanjšuje. Zakon ob svojem osnovnem namenu zagotavlja kakovost, predstavlja tudi pomemben protikrizni ukrep, saj omogoča zaposlitev intelektualcev oziroma intelektualk, ki bi zaradi manjšega vpisa učencev postali tehnološki višek. Slovenska demokratska stranka podpira predlagani zakon in ocenjujemo, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Zares bo predstavil Tadej Slapnik, prosim.
Spoštovani predsednik, gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi. Predlagana novela Zakona o osnovni šoli je dodaten dokaz, kako se je SDS v preteklem mandatu lotevala sprememb šolskega sistema. Prejšnji minister gospod Zver je ob nastopu mandata zagotavljal, da "ad hoc" reform in sprememb šolskega sistema ne bo izvajal. Ob tem je zatrjeval, da bodo potrebne spremembe sprejete le na podlagi strokovnih razprav in analiz. Da dejanja niso sledila besedam, je bilo očitno ob sprejemanju zakona s področja šolstva. Očitno poslanci in poslanke SDS nadaljujete z že ustaljenim površnim poseganjem v zelo občutljivo področje osnovnega šolstva. Da ponazorim omenjeno površnost in nekonsistentnost dokumenta, o katerem razpravljamo. Predlagano vključevanje dodatnega učitelja razrednega pouka v drugi in tretji razred v polovici ur predmetnika naj bi bilo primerljivo z že uveljavljeno izjemo v prvem razredu devetletke. Prisotnost vzgojitelja ob učitelju v prvem razredu je namenjena zagotavljanju lažjega prehoda iz vrtca v šolo in sloni na dejstvo, da so v devetletko vključeni šestletni otroci, ki so bili prej vključeni v pripravo na šolo, ki se je izvajal v vrtcih. Da je smiselno uvesti oziroma vključiti dodatnega učitelja razrednega pouka tudi v drugi in tretji razred v polovici ur predmetnika, utemeljujete predlagatelji s prepričanjem, da sta večja individualizacija in personalizacija pouka zaradi dveh učiteljev in večja pismenost, predvsem bralna, posameznikov neposredno povezani. Potem povzemate ugotovitve mednarodnih raziskav, ki kažejo na pozitivne trende pri pismenosti, ki nas po raziskavah uvrščajo nad povprečje držav OECD, s predlaganim vključevanjem drugega učitelja pa bi se naj ta trend uspehov in napredka nadaljeval. Vendar te iste raziskave, na katere se sklicujete, neposredne povezanosti med dosežki učencev in večjim številom strokovnih delavcev, ne ugotavljajo. Še več. Izbrani podatki kažejo ravno nasprotno. V mestnih okoljih so praviloma večje šole s praviloma večjim številom učencev v oddelkih, obenem pa so v mestnih okoljih dosežki učencev v povprečju višji kot v podeželskih okoljih, kjer na posameznega učitelja pride praviloma manjše število učencev. To potrjuje tudi dejstvo, da so v mednarodnih raziskavah najuspešnejše azijske države, v katerih je število učencev v oddelku relativno visoko. Tudi pri opredelitvi finančnih posledic za državni proračun ste predlagatelji površni, saj predvidevate zmanjšanje števila vpisanih otrok v naslednjem petletnem obdobju, manj oddelkov in manj zaposlitev. Projekcije oziroma demografski podatki pa kažejo na povečanje števila vpisanih otrok in posledično povečanje števila oddelkov, zato pa tudi povečanje števila zaposlitev. Druga predlagana sprememba je uvedba tujega jezika v obsegu najmanj dveh ur tedensko v prvem obdobju osnovne šole. V Poslanski skupini Zares se strinjamo s predlogom, ki sledi tudi zavezam Evropske unije in akcijskemu načrtu spodbujanja učenja jezikov in jezikovne različnosti. Vendar, da bi dosegli želene rezultate in učinke, povečevali učinkovitost in kvaliteto šolskega učenja tujih jezikov, moramo to področje urediti sistemsko v celotnem šolskem sistemu od predšolske vzgoje do univerzitetne ravni. Spremembe pa morajo biti podprte s strokovnimi argumenti, od katerih bo mogoča temeljita razprava. Ministrstvo podlage za sistemsko ureditev učenja tujih jezikov že pripravlja. V Poslanski skupini Zares predlaga novele zakona o osnovni šoli ne podpiramo in menimo, da ni primerna za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima mag. Andreja Rihter. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, državna sekretarka. Takoj na začetku naj izrazim svoje mnenje velik: "Ne zakonu o dopolnitvah zakona o osnovni šoli. Posebej se je kolegica Majda Potrata zelo podrobno razgovorila tudi o argumentih, ki govorijo, zakaj Socialni demokrati tega predloga zakona ne podpiramo. Predloga zakona, ki ima tri člene, od tega mislim, da bi lahko rekla, da enega vsebinskega. Naj utemeljim, ne nazadnje svoj "ne" temu predlogu zakona, mogoče s tremi ugotovitvami, razmišljanji. Ko smo dopoldne poslušali zakon oziroma predloge o sindikatih, je bilo toliko vzdihovanja, klicanja na pomoč, ne nazadnje nadnaravnih sil, da si tudi sama zdaj kličem: "Bog nas obvaruj resnično, takšnih zagovornikov učiteljev, ki v obrazložitvi navajate, da bo tako zagotovljena večja individualizacija pouka, prilagajanja metod učencu in večja kakovost pouka, kakor tudi naučenega." Kako lahko s toliko cinizma, brez sramu ali fars, v uvodni oceni tudi zapišete, in sicer citiram: "Zakon ob svojem osnovnem namenu zagotavljanja kakovosti predstavlja tudi pomemben protikrizni ukrep, saj zagotavlja zaposlitev velikemu številu vrhunskih intelektualcev, učiteljev, ki bi zaradi manjšega vpisa učencev postali tehnološki višek." Istočasno pa ste zagovorniki tretjega paketa protikriznih ukrepov. In glej ga šmenta, ali da rečem, kdo bi komu kaj pomagal. In v protikriznem ukrepu ste prav tako zapisali, "z delom učiteljev", a takrat v nasprotni smeri. V poglavju o protikriznih ukrepih javne uprave ste pod točko zniževanje obsega sredstev za plače za 2% letno v celotnem javnem sektorju navedli: "Znižanje števila zaposlenih bi po resorjih dosegli skladno z značilnostmi kadrovske strukture. In sicer, šolstvo - sorazmerno zniževanje števila učencev in dijakov; zdravstvo - in da ne navajam naprej. Kakšna velika dvoličnost, farsa, kako boste lahko ne nazadnje jutri pogledali vsem tem, bom rekla, svojim volivcem in učiteljem v oči! Tega si resnično ne znam razlagati. In bog nas obvaruj tistih zagovornikov učiteljev, ki so pod mandatom vlade gospoda Janše v letu 2006 tudi spremenili sestavo svetov šol s tem, da je zmanjšanje število predstavnikov delavcev šol za 2, in to vsemu navkljub, da je 21 tisoč delavcev šol, ki so takrat podpisovali peticijo, in seveda s tem, kot predstavniki poslanske skupine demokratov, takrat že pokazali kako zaupate učiteljem na slovenskem. In gospod Zorn, sedite tukaj v našem zboru, kako vam je le lahko ušla beseda, navajam "ob sprejemanju proračuna za 2010-2011", ko ste predlagali tudi "zmanjšanje sredstev za izobraževanje učiteljev"? Jaz mislim, da lahko greste samo v spovednico in razmišljate o tem, kakšen predlog je bil pri vas. In bog naj pomaga resnično takšnim predlogom, ki se pojavljajo tukaj v Državnem zboru, kajti enkrat bi bilo dobro pogledati, kaj predlagate danes, ko je mogoče zunaj noč ali dopoldne, ko zjutraj sije sonce. Seveda takšnega predloga ne morem podpreti, in jaz upam, ko prihajate s predlogi, da pridete s konkretnimi zadevami, ki "pijejo vode" in ki vsaj danes ne govorijo eno, drugič pa drugo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ja, torej predlagatelj gospod Aleksander Zorn, imate besedo.
Spoštovana poslanka. Glede spovednice ste šli predaleč - se razumemo. Tega ne bom utemeljeval, ampak tako se ne govori. Glede grehov bi imel mogoče v spovednici marsikdo med nama več povedati. Druga stvar, ki jo je treba povedati. Slišim, da govorimo kar naprej o prejšnji vladi, tej vladi, vendar vam moram povedati preprosti resnico. Četudi so grehi prejšnje vlade v ministrovanju za šolo očitni, pa vendar nam dopustite, da se lahko poboljšamo. Upamo, da je to prav in pogovarjamo se vendarle o tem primeru tega predloga in najdimo nekaj v njem kar je morda pametno, o čemer bom itak govori na koncu, in pustimo te strankarske boje ob strani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Breda Pečan.
Hvala za besedo. Moram reči, da sedajle sem imela že občutek, da smo v enem drugem prostoru, ne pa v dvorani Državnega zbora [[...]]
Smo v dvorani Državnega zbora [[...]]
[[...]], toliko je bilo govora o bogu in spovednici in tako naprej, da sem zaradi tega bila čisto prestrašena, da bom morala na koncu še jaz začeti uporabljati drugačen jezik, kot sem ga sicer navajena. Ampak pustimo šalo na stran. Rada bi tudi povedala, da takega zakona, ki sicer šele leta 2012, pa vendarle vpeljuje v osnovno šolo neke nove prijeme, se pravi, povečanje števila učiteljev in učiteljic v prvi triadi in tudi povečanje oziroma omogočanje poučevanja tujega jezika ravno tako v prvi triadi, kar je sicer oboje zelo lepo in dobro, ampak ne da bi pri tem upoštevali, da je za to potrebnih, reci in piši, okoli 40 milijonov evrov in da je eden od razlogov, zakaj naj bi to naredili, to, da naj bi se zmanjšalo število potrebnih učiteljev zaradi zmanjšanja števila vpisanih otrok. Slišali smo že, da so ti podatki seveda napačni, da kolegi, ki so zakon predlagali, niso preverili, kakšni so demografski podatki. Namreč, leta 2012 bo v prvi triadi osnovne šole vpisanih precej več otrok, kot se jih vpisuje sedaj. Podatki so pa dostopni zaradi tega, ker leta 2012 bodo šli v šolo otroci, ki so se rodili leta 2006, se pravi, da sploh ni problema, da ne bi mogli teh podatkov dobiti na Uradu za statistiko Republike Slovenije. Ko se pripravlja zakon, ne glede na to, kdo ga pripravlja, je pač treba nekatere podatke preveriti, preden jih zapišemo v predlog zakona. Drugo, kar bi rekla, je pa naslednje. Pri predprejšnji točki smo slišali veliko lamentacij na račun tega, kako ne razumemo, da je treba poskrbeti zlasti za tiste delavce, ki imajo 450 evrov plače, in da je treba to minimalno plačo povečati, ne na 560 oziroma 562 evrov, ampak na 600, 700, 800 evrov. Seveda, če hočemo minimalne plače dvigniti za toliko, je treba po eni strani to zahtevati od delodajalcev, po drugi strani mora država ponuditi roko tako, da ukine na te najnižje plače prispevke oziroma davke. Zanimivo je, da bo zvišanje neto povprečne plače za 40 evrov na mesec za državo pomenilo 48 milijonov evrov manj prispevkov. Torej, če bi hoteli predlagatelji tega zakona pomagati ljudem, ki so ta trenutek potrebni pomoči, potem bi predlagali zakon, ki bi sicer zmanjšal prihodke proračuna, tako kot ta zakon povečuje odhodke proračuna, in bi predlagali, naj se še za dodatnih 40 evrov dvigne neto plača oziroma za 40 evrov zmanjša mesečna dohodnina. Te ideje znamo na veliko razlagati in ponujati, ko pa je treba pokazati, kako zelo skrbimo za mlade generacije, takrat pa pozabimo na to, da je treba bolj poskrbeti za tiste, ki imajo težave sploh preživeti, kot pa za tiste, ki bodo morda potrebovali še bolj zgodnje učenje tujega jezika. Moram reči, da bi bralno pismenost zagotovo potrebovali nekateri in bi jo bilo treba izboljševati tudi v starejših letih, kar pogosto opažamo tudi v tej dvorani. Moram reči, da se mi pa najbolj sprevrženo zdi to, da najprej, v sredo prejšnji teden, smo razpravljali o tretjem paketu ukrepov, v katerem predlagate zmanjšanje števila zaposlenih v javnem sektorju, zlasti tudi v šolstvu, tukaj pa predlagate povečanje za 900 ljudi. Mislim, da taki ukrepi in taki predlogi morajo biti malo premišljeni. Sicer je res, da ste ta zakon ponudili precej prej, preden ste ponudili tretji paket ukrepov, ampak ko ste tretji paket ukrepov predlagali, bi bilo pametno, da najprej preberete tisto kar ste kakšen mesec dni prej predlagali v obliki zakona.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Jurša? [[Ne.]] Besedo ima Ljubo Germič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Torej kot smo že v predstavitvi stališča poslanske skupine omenili, seveda kolega Zorn, želeli smo iskati to, kar ste v svoji repliki poskušal opozoriti. Iskali smo tiste dobre stvari, ki bi jih naj zakon prinesel. In sam sem tisti, ki se mi zdi, da je premislek o šolskem prostoru seveda potreben, da so spremembe potrebne. Ampak zelo pomemben je tudi način ugotavljanja potrebnih sprememb in potem tudi način, kako jih uvedemo. Šolskega prostora ne moremo spreminjati vsak dan, pričakuje se, da se rešitve, ki se naj sprejmejo na zakonski ravni, uvedejo premišljeno. In tukaj je tisti predlog, ki ga predlagate z uvajanjem hitrega, torej zgodnjega učenja tujega jezika, tisti, ki zasluži vso pozornost. Prav gotovo zasluži vso pozornost. V tem kontekstu podpiramo tiste rešitve, ki bodo to naredili na način, ki bo imel začetek in tudi takšno končno rešitev, ki bo recimo omogočala kvalitetno učenje tujega jezika. Mi opozarjamo, torej sam opozarjam na to nepremišljenost do konca, in seveda želimo opozoriti na to, da ne bi potem prišli tako, da bomo zakone na področju šolstva spreminjali iz meseca v mesec, iskali parcialne rešitve, ki med seboj ne bodo povezane in na podlagi tega kljub dobri želji, da bi zadeve bolje uredili, seveda naredili temu prostoru slabe rešitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Gvido Kres? Vito Rožej. Mag. Majda Potrata. Potrta.
Hvala za besedo. Saj ni kaj dosti dodati k tistemu, kar sem že povedala v uvodni predstavitvi. Samo še enkrat bi rada tudi svoje stališče povedala. Če bi govorila samo v svojem imenu, ne bi tako skušala utemeljevati, zakaj zavrniti zakon, ki govori o rečeh, s katerimi sicer v vsebinskem pogledu človek ne more imeti težav. Ampak gre preprosto po mojem za nedopustno prakso, ne zameriti, res nedopustno prakso; predlagati neko nedomišljeno rešitev, zato da o njej razpravljamo, in nas raztegovati ali postavljati na Prokrustovo posteljo. Zaradi tega, ker karkoli bomo rekli, boste obrnili proti nam. Ali da ne maramo predlogov opozicije ali da nimamo razumevanja za nekatere stvari, pri tem se pa po mojem sami dovolj dobro zavedate, da zdaj pa res ne "gori voda", da bi morali odločati in na dolgo in na široko razpravljati o neki zadevi, ki se bo začela leta 2012, pred tem, ko vemo, da se lotevamo analize šolskega sistema in da pripravljamo novo belo knjigo in da je ta rešitev, ki jo ponujata, v resnici nedomišljena. Jaz ne morem drugega reči kot, da obžalujem, da ravnamo na tak način in da za zakon, ki ga včeraj vložite in ima en sam člen, danes zahtevate splošno obravnavo. Kaj pa je to drugega kot sicer izraba - ne izraba, da ne bo kaj drugega - kot uporaba poslovniških določil, ki jih opozicija nedvomno ima, pa tudi koalicija, če jih hoče uporabiti, ampak tisto, kar je nespodobno, je v tem kontekstu: potem koaliciji nenehno očitati, kako se ne ukvarja s pravimi rečmi. Oprostite, to, s čimer smo se danes ukvarjali, ta hip tudi ni prava reč. Hvala.
Hvala lepa. Želi še predstavnica Vlade besedo? Prosim.
Hvala lepa za besedo. V razpravo sicer ni bilo dodanih kakšnih posebnih argumentov, zakaj bi bilo treba uvajati posamezne nove rešitve, vendar bi, ker je bilo nekaj vprašanj postavljenih, rada pojasnila vsaj naslednje. Prvič je bil izražen dvom v natalitetne podatke. Mislim, da so vsem dosegljivi in da je mogoče ugotavljati, da podatki, ki jih je predlagatelj predstavil, niso točni. Ti otroci so že rojeni in so podatki Vlade o tem, da bo več otrok v šoli, povsem natančni. Druga stvar, argumenti, ki so bili uporabljeni za prvo rešitev za dodatnega učitelja v drugem in tretjem razredu zaradi dviga bralne pismenosti, ne vzdržijo mednarodnih primerjav in raziskav, ki kažejo, da bralna pismenost kontinuirano napreduje ravno v Sloveniji in da smo prav včeraj dobili iz Evropske skupnosti, znotraj informacijskega sistema EU za področje izobraževanja prošnjo, da pojasnimo, s katerimi ukrepi dosegamo, da bralna pismenost kontinuirano napreduje. To se pravi, da že sam predlog in argumentacija nimata posebne strokovne podlage. In tretja stvar, mislim, da je za pozdraviti diskusijo o uvedbi tujega jezika v že zgodnjo dobo poučevanja in o tem ministrstvo tudi resno razmišlja. Pred kratkim se je strokovni svet tudi seznanil z delno analizo uvajanja tujega jezika v zgodnjo šolsko dobo in na podlagi prvih analiz in še nadaljevanje raziskav in projekta bo ministrstvo predlagalo ustrezno rešitev. Vendar tako, kot je bilo v razpravi že večkrat povedano, to ne more biti parcialna rešitev, imeti mora svojo vertikalo, biti morajo pripravljeni in usposobljeni učitelji, biti morajo pripravljeni učni načrti in tudi zagotovljena prehodnost poučevanja jezika od 1. do 9. razreda. Glede izračunov, o katerih je bil tudi predstavljen dvom, pa samo naslednje. Morda je mogoče izračunati nazaj, zelo hitro. Teh 26 milijonov, 900 učiteljev, povprečen strošek za učitelja je 28800 evrov, se pravi, da ni težko izračunati, zakaj je Vlada ugotovila, da je za to potrebnih dodatnih 26 milijonov evrov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo predlagatelj? Prosim, gospod Aleksander Zorn.
Hvala lepa. Najprej pozdravljam tiste, ki ste dobronamerno sprejeli ta predlog [[...]]
Prosim mir v dvorani.
[[...]]in seveda [[...]]
Prosim [[...]]
[[...]]takoj sporočam, da sumničenje, da stranka SDS sigurno ne more pod nobenim pogojem predlagati kaj takšnega, ne da bi imela zadaj kakšne druge zle namene, ni v mojem vrednostnem sistemu. Zdi se mi to, oprostite, deplasirano. Zato se raje vsi lotimo tega, kar je treba odgovoriti. Prvič. Bil je ugovor, da število učencev oziroma manjše število učencev ali večje število učencev ni dober kriterij za kvaliteto, s primerjavo, da je na deželi, na podeželju manj učencev na učitelja in so slabši rezultati kot v mestu, kjer je več učencev na učitelja. Primerjava je nelogična in neprimerljiva, kajti še boljši rezultati v mestu bi bili, če bi bilo v mestu manj učencev na učitelja. To je povsem logično. Se pravi, da to ne zdrži. Druga stvar. Celostni pristop, do neke mere se strinjam, seveda. Vendar je pa to vsaj poskus, začetek nečesa, in to ne samo zato, da bi tukaj vrgli bombico, pač pa začetek, kajti če bomo kar naprej čakali na ta celostni pristop, ga ne bomo dočakali. Prej bodo otroci odrasli in se postarali, preden ga bomo dočakali - celostni pristop z vsemi temi kriteriji, ki sem jih danes slišal na stotine. In končno, navsezadnje smo predlagali kar nekaj pametnih reči. Manj učencev na učitelja - zdi se mi, da je to normalno. Učenje tujega jezika - kar je kriterij prihodnosti, ker smo pač članica Evropske unije. In navsezadnje - zaposlovanje. Kljub temu da je paket ukrepov stranke SDS predvideval oziroma predlagal manjše zaposlovanje v državni upravi, naj me useka kar strankarska strela, jaz učiteljev odpuščal ne bi, ker se mi zdi to velikanska škoda v državi in tukaj najbrž tudi stranka ne misli tako, da bi diplomirane strokovnjake odpuščali, ker je to enostavno za državo slabo, tako da bo ta primerjava morda nekoliko neustrezna. Kar se pa tiče financ. Razlike so ogromne, zato dvomim, da tudi vaše niso pretirane. Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki so to želeli, so dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. čelna Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da zanimanja ni [[...]] [[oglašanje iz klopi.]] [[..]]Ali je? Prosim? Prosim za prijavo k dodatni razpravi. Besedo ima Breda Pečan. Prosim. 5 minut je določen čas za razpravo.
Hvala lepa. Ni problema. Jaz bom samo prebrala to, kar imamo tukaj napisano v enem od poglavij protikriznih ukrepov, ki jih je pripravila stranka SDS, in smo imeli v zvezi s tem izredno sejo Državnega zbora. In sicer: pod točko Zniževanje obsega sredstev za plače za 2% letno v celotnem javnem sektorju ste navedli, citiram: "Znižanje števila zaposlenih bi po resorjih dosegli skladno z značilnostmi kadrovske strukture, v oklepaju. [[na primer šolstvo, sorazmerno zniževanje število učencev in dijakov, zdravstvo, zmanjševanje v segmentu administracije]] . Zelo logično, zlasti še, ker, ponovno poudarjam, protikrizni ukrepi so bili ponujeni Državnemu zboru najmanj mesec dni pozneje kot ta zakon. Torej, tisti, ki se s takšno dikcijo protikriznih ukrepov ne strinjajo, bi lahko dosegli, da bi vsaj šolstvo iz tega vrgli ven.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, prekinjam tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali z glasovanji ob 18.25 uri. Torej, nadaljujemo z glasovanjem ob 18.25 uri.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Prehajamo na glasovanje Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverijo delovanje svojih glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nadzoru izvoza blaga z dvojno rabo, skrajšani postopek. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 67, proti nihče. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda - tretja obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o splošnem upravnem postopku. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zakon neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti nihče. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda - obravnava Predloga zakona o spremembah Zakona o registraciji istospolne partnerske skupnosti, skrajšani postopek. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah Zakona o registraciji istospolne partnerske skupnosti ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 26. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da je Državni zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda - prva obravnava Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o reprezentativnosti sindikatov. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o reprezentativnosti sindikatov je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, mag. Branko Grims.
Spoštovani! Živimo v razmerah, ko se tudi v sindikatih vse bolj zavedajo težav, ko se tudi v sindikatih vse bolj zavedajo dejstva, da bo zapitek iz balkanske krčme, v kateri nas je sedanja koalicija in Vlada v enem samem letu zadolžila za več kot polovico tistega, kar je bil dolg nekdanje Jugoslavije in je povzročil njen razpad in seveda v takšnih razmerah je ključnega pomena, da imajo sindikati podporo svojega članstva in da je zaupanje v sindikate veliko, kajti potem so ustrezen pogajalec, potem so ustrezen partner v socialnem partnerstvu, ki je institucionalizirano, ne samo v Ustavi, ampak tudi v zakonih države Slovenije. Iz tega razloga je očitno, da je vredno podpreti zakon, ki ga predlagamo, s katerim bo ostalo to poslovanje sindikatov bolj transparentno, dostopno javnosti, dostopno njihovemu članstvu, dejansko dostopno in se bo na ta način okrepilo zaupanje v sindikate, skladno s starim pravilom: čisti računi, dobri prijatelji. V Sloveniji smo v obdobju po osamosvojitvi ves čas ohranjali in krepili vrednoto socialnega partnerstva, tako da ta vrednota se je zaradi govoric, zaradi različnih podatkov, ki so zaokrožili v javnosti, ne glede na to, ali so vsi resnični ali ne, začela krhati. Iz tega razloga je vredno ohraniti vrednoto, ki predstavlja enega od ustavnih temeljev in predstavlja enega od temeljnih vzvodov slovenske politične kulture. To je vrednoto socialnega partnerstva, za katero celo predsednik največje sindikalne centrale opozarja, da je v prejšnjem mandatu potekala bistveno bolj tekoče in bolje, kot poteka v tem mandatu. Žal so tudi primeri, ko sedanja vladajoča koalicija niti ne skliče pogovorov, in očitno je, da gre za konflikt interesov. Kajti po eni strani je jasno, da je tranzicijska levica tista, ki bi rada s sindikati prepevala Bandiero rosso, po drugi strani pa je prepletena z interesi kapitala, modernih tajkunov in zaradi tega ji zagotovo močni sindikati, ki bi bili močni partnerji, niso v dejanskem interesu. To z dejanji dokazuje in zaradi tega smo bili, žal, tudi priče precejšnjemu nasprotovanju prej s strani sedanje vladajoče koalicije našemu predlogu zakona v razpravi. Zakon tak, kot je predlagan, je tudi evropsko [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]primerljiv. Več evropskih držav ima uzakonjeno podobno ureditev. Poleg tega pa opozarjamo, da sindikati delujejo v javnem interesu in da v širšem pomenu besede tudi uresničujejo [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke Zmago Jelinčič Plemeniti. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. V Sloveniji so sindikati podaljšek vlade. Delajo tisto, kar jim vlada naroči in na način, kot jim vlada to naroči. Letos so se enkrat zbrali na eno dobro orkestrirano zadevo na Prešernovem trgu, ki se je zelo hitro razvodenela, izginila in poniknila. Ampak pokazali so, kot da nekaj hočejo. V bistvu pa - kaj so hoteli? Nič niso hoteli. Sami niso vedeli, kaj so hoteli. Ampak dejstvo pa je, da je seveda Vlada to zadevo podprla. Dejstvo je, da javni interes, ki pravzaprav bi moral biti v prvi vrsti pri sindikatih - tega ni! Javni interes je pri nas izenačen z vladnim interesom. Res je, da je vladna koalicija dobila tam okoli 50% glasov na volitvah, ampak spoštovana gospoda, ali je res to državni interes, da sindikati delajo tako kot jim reče Vlada. Denar, ki ga pobirajo, je fantastičen. Krasno! Če vzamemo samo 200 tisoč Semoličevih sindikalistov, ki plačujejo približno en odstotek od svoje plače. In če vzamemo 1000 evrov kot nekak povpreček, znese to 24 milijonov evrov na leto. A ljudje pa ne smejo izvedeti, kam gre ta denar, kam izginja ta denar? Mislim, da gre za veliko svinjarijo, da na ta način izginja. Gospodje si seveda režejo debel kos kruha. Morda se morajo Slovenci najprej "zbrihtati", da bodo razumeli, da jih nekdo vleče za nos - Kako bi to rekel še huje. Rekel bi, da jih "za jajca z nago ritjo vlečejo po črepinjah." In točno to je mogoče najbolj eksaktna primerjava, kaj delajo naši sindikati s slovenskimi sindikalisti. Res je, da se vsak sam odloči za svoj propad, tako kot se nekateri, ki so še vpisani v sindikate, odločajo sami. Upam, da se bodo "zbrihtali", pa da bodo vsaj šli ven iz sindikatov, ki jim pobira denar in jim ne zagotavlja nobenih pravic. Kajti prepričan sem, da Vlada svojega paradnega konja sindikatov ne bo pustila na cedilu in bo glasovala proti temu zakonu. Vendar mi ga bomo podprli.
Hvala lepa. Želi še kakšna poslanska skupina obrazložiti glas? [[Ne želi.]] V svojem imenu bo glas obrazložil [[...]]Bom šel kar na prijavo, se opravičujem, ker vidim, da je več rok. Prosim za prijavo, smo rekli obrazložitev glasu. Obrazložitev glasu v lastnem imenu, mag. Branko Grims.
Spoštovani. Sociološka posebnost, ki ni omejena samo na Slovenijo, ampak je značilna pravzaprav za vse nekdanje postkomunistične države, tiste, ki so bodisi že šle iz tranzicije ali pa so z eno nogo še vedno v njej, kot je žal tudi Slovenija, je, da je tako imenovana tranzicijska levica izrazito navezana na kapital, da je prepletena s tajkuni, da v praksi zagovarja njihove interese, v besedah pa interese delavstva. Če to prenesemo v slovenske razmere, v razmere, ko je sedanja vladajoča koalicija v enem samem letu zadolžila to ubogo državo za več kot polovico tistega, ker je bil dolg nekdanje Jugoslavije - to je 12,6 milijard mark, če preračunamo v marke, tako kot smo takrat računali - potem je jasno, da bo ta dolg treba nekoč plačati. Tudi sindikatom je več kot jasno, da bo plačalo slovensko gospodarstvo oziroma kot oni radi rečejo slovensko delavstvo. In v takšnih razmerah je še toliko pomembneje, da imamo močne sindikate, da se ohrani vrednota socialnega partnerstva, da so močen pogajalec, ki bo dejansko branil interese zaposlenih tudi v dejanjih, ne samo v besedah, tako kot tisti, ki danes, žal temu zakonu nasprotujejo, dejansko pa s figo v žepu porabljajo ta denar s katerim zadolžujejo vse naše prihodnje rodove, naše otroke, zato, da zadovoljujejo interese tistih ozkih skupin, na katerih želijo graditi svoj naslednji politični podvig. Toda s tem zapravljajo vitalni, tisti življenjski energetski modus Slovenije, se pravi razvojno prihodnost, [[..]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]]ki jo v praksi lahko daje edino zdrava ekonomija. S tem, ko se ta problem odriva, se obremenjuje slovenska ekonomija, slovensko delavstvo in iz tega razloga potrebujemo dobre sindikate, v katere bo za [[..]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Obrazložitev glasu dr. Vinko Gorenak. Prosim.
Hvala lepa. Ljudje, ki spremljajo razpravo v tej dvorani me pogosto vprašajo! "Ja, kaj pa delate?" In tudi danes tisti, ki so spremljajo razpravo v tej dvorani o tem predlogu zakona, so dobili popolnoma napačen vtis. Namreč, imel sem kar nekaj telefonskih klicev, ko so mi ljudje rekli, da, kaj ste si pa vi izmislili, sindikate ukinjate ali kaj takšnega. To je njihov vtis na podlagi razprave, ki je bila tekom dopoldneva. Zato sem dolžen še enkrat zelo jasno povedati: ta člen, ta zakon prinaša samo eno in jasno določilo, to je, javnost premoženja sindikatov. Sindikalno premoženje, kot vemo - od kod pa imajo sindikati premoženje, imajo ga pretežno iz članarine. To je, torej denar delavcev in od nikogar drugega. In povsem normalno je, da bi ti isti člani sindikata imeli tudi javen dostop do podatkov o sindikalnem premoženju ali o svojem premoženju, če želite. Danes temu ni tako. Plačajo lahko 8 ali 10 evrov in zato, tak podatek smo slišali v razpravi, lahko dobijo celo vpogled v tako premoženje. Toda, zakaj morajo plačati za to, da bodo lahko pogledali v svoje lastno premoženje? To je neumnost in samo to neumnost in samo ta absurd ta zakon, ki smo ga vložili, odpravlja in to je tisto, zaradi česar je ta zakon potrebno podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, Franco Juri. Prosim.
Hvala lepa predsednik. Jaz bom glasoval proti temu zakonu, ker je intenca samega zakona in tudi obrazložitev tega zakona izrazito ideološko, kar je bilo očitno prav med današnjo razpravo in ker predlagatelj je pač stranka, ki bi se rada vtikala v vse sfere, ki niso v pristojnosti politike oziroma tega Državnega zbora. Zato se vtikava v odločanje tujih veleposlaništev, tujih držav in tokrat tudi sindikatov. Želeli bi seveda odpreti predvsem lastni javnosti oziroma politiki možnost, da pritiska, da vpliva na sindikate, medtem ko evropska praksa pozna samo eno vedenje do sindikalnega gibanja. In to je spoštovanje njegove avtonomije. Zato bom glasoval proti temu zakonu.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, Rudolf Petan. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani. Glasoval bom za ta predlog. Ampak zakaj bom glasoval za? Čisto preprosto. Izračun kaže, da je v Sloveniji približno 500.000 članov sindikata - tako, na hitro. In če vsak plača samo en evro na mesec, je pa bistveno več, ampak, če je samo en evro, to letno znese 6 milijonov evrov. To pa so že sredstva, o katerih se splača razpravljati in tudi zakon spreminjati. Mi želimo samo to, da bi javnost, se pravi predvsem člani sindikata, lahko imeli vpogled v bilanco tega premoženja, ki so ga sami ustvarili, da bi bila ta poraba, poraba teh sredstev, javno prikazana. Mi s tem ne ukinjamo ničesar in nikogar, mi s tem nikogar ne omejujemo, nikomur ne kratimo pravic, nikogar ne oviramo pri njegovem delu, nikogar ne silimo, da mora spremeniti svoj način dela, nikogar! Prav tako pa nad nikomer s tem predlogom ne želimo držati roke, kot je bilo danes omejeno, nad nikomer, ker želimo, da bo javno, da tudi kdo drug ne bi držal roke nad tem premoženjem ali pa ga skrival. Mi želimo samo, da tisti, ki plačujejo, to se pravi člani sindikata, da lahko vidijo bilanco stanja, kdo in kako se porablja njihov denar. Delavci plačujejo svojo članarino zato, da bi jih sindikati zastopali napram delodajalcem in da bi bili pri tem uspešni. In da bi lahko delavci videli bilanco, ne da bi jim bilo treba plačati, tako kot morajo sedaj, če želijo videti, kam gre denar, ki ga oni plačujejo, in teh sredstev je v milijonih evrov. Kam ta denar gre, samo to želimo in čisto nič drugega. Zato je ta zakon potreben in bom glasoval "za". Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, Srečko Prijatelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Gre za transparentnost in preglednost poslovanja. Mislim, da delavci, ki plačujejo članarino, imajo pravico vedeti, koliko denarja je v njihovem stavkovnem skladu in kako se razpolaga s tem denarjem. Konec koncev, sindikalisti, če pogledate osebe, se niso kaj dosti menjale na teh položajih, skoraj ni nobene fluktuacije, torej jim gre dobro, če lahko tako povzamemo iz tega. In podjetja, ki so propadala kar po vrsti - ne poznam sindikata, ki bi vložil tožbo zoper neodgovorno vodenje ali pa tožbo zoper kakega tajkuna, ker je sprivatiziral firmo in dal denar na svoj privatni račun. Pa so propadla dobra podjetja, recimo, Droga, Kolinska, Istrabenz danes ni več Istrabenz, pač pa je OMV, pa Mesno-predelovalna industrija Primorske, celo iz mesta, iz katerega prihaja gospod premier, pa je šlo lepo v Italijo vse skupaj! Pa Mura, pa Litostroj, ki ga že zdavnaj nimamo več, Tama tudi ne. Pa še nekaj bi rad povedal. Nihče od sindikalistov v Sloveniji ni vložil tožbe zoper kakega nadzornika. Pa vemo, da so nadzorni sveti dobro plačani, nadzorni organi preplačani in sprejemajo zelo dvomljive odločitve. Tudi niti ena tožba še ni bila vložena s strani sindikatov za neupravičeno izplačane nagrade, tudi milijonske nagrade so bile. Razpravljali smo v Državnem zboru o tem, pa ni nobeden od sindikatov niti glasu povzdignil! In to gre vse na škodo delavcev. Delavci si zaslužijo boljšo pravno asistenco. In če bodo imeli vpogled, kje je njihov denar, koliko denarja imajo na razpolago, bodo tudi vedeli, kako močni so sindikalno. In te nagrade se ne bodo izplačevale za dnevnice, telefone, kilometrine sindikalistom, ki imajo privilegiran položaj znotraj neke organizacije. Za to gre - za transparentnost preglednosti poslovanja sindikatov! Zato bomo ta zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, Jožef Jerovšek. Prosim. Prosim za malo zbranosti v dvorani. Prosim.
Hvala lepa. To, da bi naši delavci dobili avtentične zastopnike njihovih pravic in njihovih interesov, to je največja groza sedanje koalicije. Želijo podaljšanje stanja, da bodo sindikati dejansko orodje v rokah Vlade. In s tem, da bi premoženje sindikatov postalo javno, bi seveda veliko storili v pravi smeri. Seveda razumem politični interes, da tega ne želite. Slovenija je dejansko narobe svet, še posebej na področju sindikalnega organiziranja, kajti če bi bila Slovenija nek normalen svet, da ne bi bilo teh tranzicijskih deformacij, potem bi bila po mojem gospa Veronika Juvan Slovenka leta. To je gospa, ki je organizirana punt delavcev v Gorenju, ki je prestrašila vladno koalicijo in te vladne sindikate, ki jim je dala nezaupnico vladnim sindikatom, jih izpostavili na nelegitimnost, res pa je, da so se hitro konsolidirali, prilagodili, zamenjali nekaj manjših funkcionarjev in tako naprej. Ampak gospe in gospodje, ali vam Gorenje, delavski punt, delavska stiska ni nič pomenilo? Ali vam ni nič pokazalo, da ne želite, da smo normalna država, da bodo na eni strani delodajalci, na drugi strani sindikati - dobro organizirani sindikati če boste vztrajali na tem, je to vaš samomor prav gotovo, kajti moramo imeti sindikate, ki bodo zastopniki delavcev. Drugače bomo imeli ogromno puntov, kot so v Gorenju, spontanih. Ljudje se bodo organizirali, zato vas pozivam, da se tega zavedate. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev. Za je glasovalo 26 proti 45. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. Zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o javni rabi slovenščine v okviru rednega postopka. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zakon neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev. Za je glasovalo 67 proti nihče. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 1 3. točko dnevnega reda - prvo obravnavo Predloga zakona o Javnem skladu Republike Slovenije za kulturne dejavnosti. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o Javnem skladu Republike Slovenije za kulturne dejavnosti je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 67, proti 6. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v drugo obravnavo Odboru za kulturo, šolstvo, šport in mladino kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 1 9. točko dnevnega reda - prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o osnovni šoli. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o osnovni šoli je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS. Prosim, gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo gospod predsednik. Torej jaz in naša poslanska skupina meni, da je primeren za nadaljnjo obdelavo, za nadaljnji postopek. Mi pa [[...]]
Prosim mir v dvorani.
[[..]]na stvar gledamo tudi še z nekega drugega zornega kota, zato menimo, da je zakon dober in da je treba z njim nadaljevati. Tudi ni v nasprotju z našimi protikriznimi ukrepi, kot je bilo v razpravi že danes rečeno, in sicer poglejte. Mi smo v naših protikriznih ukrepih zapisali, da bi postopoma zmanjševali število zaposlenih v javnem sektorju in tam smo navedli tudi šolstvo. Res je, da bi s tem povečali število učiteljev z univerzitetno izobrazbo, vendar pa smo že tudi v lanskem letu predlagali zakon [[...]]
Prosim za posluh v dvorani, prosim za malo zbranosti. Se opravičujem.
Zakon o racionalizaciji pri poslovanju vzgojnih in izobraževalnih zavodov. Zapisali smo in predlagali, da bi se lahko zavodi združili in imeli skupno upravljanje, imeli bi skupno nabavo. Vi veste, za koliko sredstev vzgojni in izobraževalni zavodi nabavljajo. Gre za milijone in desetine milijonov denarja. In če bi samo nekaj odstotkov pri tem prihranili zato, ker bi se z istim dobaviteljem bi se pogovarjal samo eden, ne pa, dva, trije ali štirje. Vi veste, da se takrat da dobiti bistveno bolj ugodno ceno. In takrat bi bistveno več prihranili, kot bi izgubili s tem, ko bi zaposlili še nekaj učiteljev z univerzitetno izobrazbo. Takrat ste vi glasovali proti, danes pa so nam nekateri očitali, da to ni v skladu z našimi protikriznimi ukrepi. Pa še kako je ta zakon v skladu s protikriznimi ukrepi, samo treba se je spomniti, kako smo glasovali in kako smo se obnašali pred nekaj meseci! In če na to ne pozabimo, potem vemo, da je ta zakon dober, da je koristen in da bi tudi prihranili. Istočasno pa se moramo zavedati, da investicije v znanje ne morejo biti zastonj. Ampak, mi bi vseeno še prihranili. Samo spomniti se je treba, koliko sredstev se da za nabavo, in če bi racionalizirali poslovanje več zavodov in da bi imeli lahko zavodi skupno upravljanje, skupno nabavo, skupno računovodstvo, bi tudi tam lahko zmanjšali število zaposlenih, vendar ne čez noč. Na dolgi rok! In mi gledamo na dolgi rok in zato pravimo, da je ta zakon dober in da mu je treba omogočiti, da gre v nadaljnji postopek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 43. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da Državni zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 13. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Hvala lepa, lahko noč.