Zahvaljujem predsedavajuća, ministre, predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, odmah na početku svog izlaganja želim da kažem da podržavam predložene izmene i dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu, a kako je ovlašćeni predstavnik naše poslaničke grupe Vlada Orlić juče i naglasio, mi ovim izmenama pokazujemo da vodimo računa o dve suštinski najvažnije stvari. Dakle, prvo je očuvanje nacionalnih interesa, a drugo je ispunjavanje međunarodnih obaveza koje smo kao država preuzeli, i tu dolazimo do one davne razlike između nas i onih kojih sede uglavnom preko puta mene, a danas nisu u sali, a ta glavna razlika je odgovornost. Odgovornost je ta nit koja nas razdvaja. Nas koji odgovorno pristupamo ovoj, ali i svim ostalim temama, i njih koji sve, apsolutno sve prilagođavaju dnevnoj politici. Pa, su tako po potrebi i evropejci i bezpogovorni zagovornici evropskih integracija, kako ono beše Evropa nema alternativu, itd, itd, a onda kada se promene okolnosti, kada postanu opozicija tada ih više ne zanima ni EU, ni evropske integracije, ni evropski put Srbije, ništa ih više ne zanima. Do juče je glavna mantra, glavna fraza bila Evropa nema alternativu. Danas su očigledno odustali od toga, danas su postali evroskeptici, pa smo svašta slušali u dosadašnjem toku rasprave, tokom jučerašnjeg dana, ali hajde da vidimo kako stoje činjenice kada je reč o ovom Predlogu zakona. Hajde da vidimo šta je to što su oni nama zamerali i da li te zamerke uopšte imaju smisla. Zaštitu nacionalnih interesa, koje sam spomenuo malopre, upravo će omogućiti predložene izmene zakona za koje moramo u startu odmah da naglasim da su apsolutno u skladu sa Ustavom Republike Srbije, s obzirom na to da je i to bilo juče jedna od zamerki. Dakle, ponovićemo da je predviđen rok od 10 godina od usvajanja zakona u kome fizička lica koja su državljani EU moraju da imaju prebivalište, odnosno nastanjenje u Srbiji, da bi uopšte mogli da kupe poljoprivredno zemljište, naglasiću u privatnoj svojini. Još jednom želim da istaknem da poljoprivredno zemljište u državnoj svojini nije predmet ove rasprave, već samo poljoprivredno zemljište u privatnoj svojini. Dakle, stranac koji bi želeo da kupi zemljište u Srbiji mora da ga obrađuje najmanje tri godine i da ima aktivno registrovano poljoprivredno gazdinstvo u trajanju od 10 godina i to je nekoliko puta naglašeno juče u raspravi. Takođe, osim toga mora da ima alat, opremu, mašine za obradu itd, itd, a postoji ograničenje da će moći da kupi do dva hektara zemlje. Još bih istakao da predmet kupovine ne mogu biti poljoprivredna zemljišta koja su u skladu sa posebnim zakonima i planskim aktima definisana kao građevinsko zemljište, kao ni zaštićeno prirodno dobro, niti parcele u blizini vojnih kompleksa. Ono što je takođe predviđeno ovim predlogom to je da Republika Srbija ima pravo preče kupovine zemljišta koje odobrava Vlada na predlog komisije. Osim toga, predviđena je i procedura koja detaljno razrađuje ovaj postupak, procedura obrazovanja komisije, kao i propisivanje rokova, uslova i postupka prava preče kupovine. Dakle, kao što vidite sve je to propisano, vrlo jasno propisano i vrlo taksativno navedeno u ovom predlogu. Samo je trebalo pročitati ovaj zakon, ali nažalost, neki poslanici očigledno da su bili ili su više lenji da pročitaju Predlog zakona ili ih to uopšte nije interesovalo, ali su došli ovde juče sa unapred pripremljenom pričom, sa unapred pripremljenim tekstom koji nema mnogo veze sa realnošću, ne zanima ih ono što piše u zakonu, ali ih zanima da oni ovde prospu nekoliko fraza, floskula i stvar prođe. To je rezultiralo da tokom jučerašnjeg dana slušamo ovde razne koještarije od nekih poslanika, ponavljam, koji sede uglavnom preko puta mene, a jedan se upravo smeje. Ja vas iz svih razloga koje sam naveo pozivam da u danu za glasanje podržimo predložene izmene zakona.
Reč ima Vjerica Radeta, a neka se pripremi Dubravka Filipovski.
Dame i gospodo narodni poslanici, približava se 1. septembar, dan o kojem se već mesecima priča kao danu kada će početi rasprodaja najplodnije srpske zemlje strancima. Predlog zakona o kojem se raspravlja već dva dana zapravo to legalizuje i nema ni govora o tome da ovim Predlogom zakona što bi Ana Brnabić rekla, zakona koji je usvojila Vlada, što je očigledno, da ćete ovim Predlogom nešto u tome promeniti. Tačno je da se mesecima o tome govori i da se javnost poprilično uskomešala i da ljudi nisu zadovoljni što će se nastaviti, a ne započeti prodaja naše poljoprivredne zemlje strancima, kažem, nastaviti, zato što je to u vreme one pred prethodne vlasti takođe bilo aktuelno kada su razni Todorići kupovali zemlju po Srbiji, ali sada će to moći da rade i svi ostali. Vi ovde, evo u ovom Predlogu zakona govorite samo o nekim ograničenjima za strance iz zemalja EU, ali ne kažete šta će biti sa nekima koji nisu u EU, na koji način će zemlju kupovati ili zakupljivati, recimo, arapske firme, a o jednom konkretnom primeru ću malo kasnije nešto da kažem, da vas podsetim. Dakle, nije ovaj predlog zakona u skladu sa Ustavom Republike Srbije. Ministar je juče pominjao Zakon o svojinskopravnim odnosima kao krovni zakon kada je u pitanju prodaja poljoprivrednog zemljišta, ali ministar ili nije pročitao ceo zakon, ili nešto nije dobro razumeo. Jer upravo u tom zakonu, a u skladu sa Ustavom Republike Srbije, nedvosmisleno stoji da se prirodna bogatstva ne mogu prodavati strancima. Zemljište je prirodno bogatstvo. Sva bogatstva, rudna, nalaze se u zemljištu, u zemlji. Izvori vode su u zemlji. Dakle, da li će nešto biti, ono što je na površini, poljoprivredno ili građevinsko zavisi od nekih službi, od nekih lokalnih ili republičkih nivoa, gde će da kažu – ovde je interes da bude građevinsko, ovo će ostati poljoprivredno itd, ali, suština, kada je u pitanju zemljište, se ne menja i ni pod kojim uslovima ne može da se prodaje strancima. Stranci mogu po Zakonu o svojinskopravnim odnosima da budu zakupci na određeno vreme, maksimalno 30 godina. Stranci mogu u Srbiji samo da budu vlasnici stanova ili kuća, i mogu da budu koncesionari i da uzmu banjska lečilišta u zakup, pod određenim uslovima. Sve drugo je apsolutno zabranjeno i sve drugo je suprotno Ustavu Republike Srbije. Vi ste pribegli izmenama ovog zakona, upravo zato, kako ste ministre juče i rekli, pošto se puno priča o tome, pa onda da, na neki način, javnost bude zadovoljena, skupštinska većina će tri dana dok ovo traje da ubeđuje javnost da, zapravo sad, posle ovog zakona neće moći stranci kupovati zemlju. Mi tvrdimo da hoće i da im ovim predlogom zakona to samo legalizujete. Proći će to kako prođe. Stranci će nastaviti da kupuju zemlju. Srbija će i dalje biti još siromašnija. Naši seljaci će biti još više ugroženi. Vi ste, ministre, juče rekli da je, evo citiram vas, zaluđivanje ljudi izlazak iz SSP, e, pa, mi vam kažemo da nije zaluđivanje, i kažete – jer to nije interes Srbije. I te kako je interes Srbije. Zar nije interes Srbije da izađemo iz SSP najpre zbog toga što gubimo ogromne količine novca, zato što iz zemalja EU bez carina uvozimo voće i povrće i na taj način ugrožavamo srpskog seljaka? Zar nije ovo što se predviđa ovim zakonom takođe razlog da kažemo – mi nećemo više da budemo potpisnici ovog sporazuma? Ako ste ikada mislili da ne postoji razlog da izađemo iz SSP, trebalo je da razmišljate da bi to trebalo, recimo, 2015. godine, kada je samoproklamovana država Kosovo postala deo SSP. Pa, po SSP vi sa delom Srbije, Kosovom i Metohijom, zapravo, pravno saobraćate kao sa drugom državom. Ali, šta je vama SSP, kad ste vi potpisali Briselske sporazume? Onda juče, ovde, neko kaže da se skupštinska većina zalaže za to da je Kosovo ispred svega i da im ne bi palo na pamet da uđu u EU kada bi uslov za to bio priznavanje Kosova i Metohije. Kosovo i Metohija je, nažalost, na osnovu svega onoga što je rađeno još iz vremena Borka Stefanovića, Vuka Jeremića, pod komandom Borisa Tadića, do dana današnjeg faktički priznato. Ima, nažalost, sve karakteristike države. Vi to priznajete i potvrđujete potpisivanjem Briselskih sporazuma. Sam predsednik države kaže, u ovom pozivu na nekakav dijalog, valjda će on sam sa sobom da ga vodi, kaže da postoji samo 1% mogućnosti da sačuvamo Kosovo i Metohiju. Čemu onda sve te vaše priče, ako su one sve u tih 1%? Dakle, zamajavate narod i pokušavate ovim nekim zakonima da nekako izađete iz toga. Vi ćete ovim zakonom, sami ste rekli, produžiti za 10 godina, u nekim delovima, kupovinu zemlje stranaca, da stranci kupuju zemlju u Srbiji. Šta to znači? Evo, došao je i septembar, i oni 2008. godine su rekli – do septembra 2017. Evo, dođe i šta ćemo sad? Tako će proći i ovo vaše. Kažete – fizička lica ne mogu, pravna lica mogu. Vi ste ovde napravili neke kombinacije pod kojim uslovima. Gde vam je instrument? Gde vam je garancija da i fizička lica neće postati vlasnici srpske zemlje? Gde? Kažete – mora da ima firmu. Da li mu je problem da osnuje firmu u Srbiji? To se radi, uz određenu taksu, za dva sata. I, on formalno ima neku firmu, a on je taj stranac koji to radi. Mi imamo interesantne podatke za kompaniju „Al Rawafed“. To je arapska kompanija koja je, ako ne znate, uzela u zakup na 30 godina Mi imamo interesantne podatke za kompaniju „Al Rawafed“. To je arapska kompanija, koja je ako ne znate, uzela u zakup na 30 godina, 3.500 hektara od poljoprivrednog zemljišta od vojne ustanove „Morović“. Pre nego što su oni to uzeli, ova ustanova je prihodovala 223 evra po hektaru godišnje, a pre nego što je „Al Rawafed“ ušao u ovu firmu i na taj način je „Morović“ oštećen godišnje za 1 600 000 evra, ne računajući činjenicu da je ova firma neposredno pre nego što je postala suvlasnik sa 80% vlasništva na tom zemljištu suvlasnik, odnosno u toj kompaniji država Srbija je vlasnik sa 20%. Upravo je ta firma o kojoj sam govorila, registrovana nekoliko dana pre nego što su ušli u ovaj posao sa zakupom zemljišta u „Moroviću“. Šta je dalje problem? Problem je što iz ministarstva izašao podatak da su oni po ugovoru trebali da plaćaju 15% akontativno da uplaćuju u odnosu na dobit zbog korišćenju tog zemljišta i Ministarstvo odbrane je izašlo sa saopštenjem da oni to uredno plaćaju, ali je ministar Đorđević, kada je bio ministar vojni, nekoliko dana pre nego što je to prestao biti rekao decidno i precizno da oni nisu uplatili ni jedan jedini dolar na ime ovoga što koriste 3.500 hektara od „Morovića“ i još 7.000 hektara u nekim drugim delovima Autonomne Pokrajine Vojvodine. Na žalost, kaže Krasić „Vreme je“ i upravu je. Govorićemo o pojedinostima, o više detalja, uglavnom, da zaključimo, ovaj zakon je samo predlog zakona kada bude zakon, samo je legalizacija kupovine zemljišta, poljoprivrednog zemljišta od strtane stranaca. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Branislav Nedimović.
Poštovana predsednice, poštovani narodni poslanici, želim nekoliko stvari da kažem vezano je za prethodnu diskusiju. Prvo, razlog zašto se ide sa izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu jeste da popravimo stvari koje su loše iz različitih razloga utvrđenim Sporazumom o stabilizacije i pridruživanju. Mi popravljamo na taj način što pokušavamo kroz ove izmene zakona da utvrdimo posebne uslove, pod kojim fizička lica koja su državljani Evropske Unije mogu da steknu pravo svojine i utvrđujemo jasne kriterijume za to. Još jednom želim da podcrtam. Mi popravljamo one stvari koje u tom trenutku su predvidele liberalizaciju potpunu poljoprivrednog zemljišta. Druga stvar, ova država je odgovorna država i mora da poštuje svoje preuzete obaveze i ne može iz dana u dan da menja svoje stavove, jer će ličiti na „banana državu“, onda više ne liči na ozbiljnu državu koja ima svoj put. Republika Srbija se opredelila za put ka evropskim integracijama i to je nesumnjivo. Svoje međunarodne obaveze mi ispunjavamo. S druge strane, želeo bih jednu stvar da vam kažem vezano za Zakon o osnovama svojinsko-pravnih odnosa, o kome ste pričali. Član 82. daje ovakvu mogućnost i potpuno je u skladu sa njim, a vezano je za princip uzajamnosti. Priča oko „Al Ravafeda“, ja sam juče spominjao, znam da ste bili sve vreme u sali i mislim da ste me čuli, apsolutno sam svestan vaših retoričkih sposobnosti i želje da jednu stvar ponovo izbacite u prvi plan, ali što se tiče „Al Ravafeda“, sa Upravom za poljoprivredno zemljište „Al Ravafed“ ima 4.200 ha ugovor, 250 evra je prosečna cena. Dakle, za 20% je veća u odnosu na prosečnu cenu koju je izdala na drugim mestima. Plaća se unapred, sve obaveze su izmirene i ugovor koji se odnosi na sistem za navodnjavanje i podizanje logističkih centara, 70% je završeno, a ostali deo će biti završen do marta 2018. godine, onako kako je to predviđeno ugovorom. Na kraju, priča oko Kosova i oko 1% šanse i oko otvaranja dijaloga, ja znam koliko je i vama važna tema priča oko Kosova i dok postoji promil šanse mi ćemo se boriti da ono ostane u sastavu Srbije i kada neki možda budu mislili da više nema šanse mi ćemo se i onda boriti jer to je naša obaveza kao ljudi koji žive u Srbiji i koji vole svoju zemlju. Hvala puno.
Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Hajde da počnem od ovog na kraju. Što se tiče stava SRS, za opstanak Kosova i Metohije u Republici Srbiji ima šanse. Mi se za to zalažemo ne na način na koji vi to radite, ne ulaskom u EU, nego izlaskom iz pregovora sa EU i traženjem zaštite od strane Ruske Federacije koja je mnogo spremnija nego naše vlasti od 2000. godine da sačuva Kosovo i Metohiju u sastavu Republike Srbije. Govorite o navodnjavanju, o ovoj obavezi ove arapske firme. Obaveza je bila da se to završi već 2015. godine po ugovoru, a ne do kraja 2018. godine. Vi ste juče ovde govorili i često to pominjete i u javnosti kada se pojavljujete, to je kao neka uteha seljacima, da je lek za sušu navodnjavanje. Pazi, majku mu, pa naravno da jeste, ali šta ste uradili da to navodnjavanje bude dostupno našim seljacima? Niste uradili ništa. Juče kažete da mi živimo u vremenu kada se iz sata u sat može predvideti kakvo će biti vreme u sledećem satu. Divno, to je tačno, ali zašto onda nemate protivgradne rakete da razbijete gradonosne oblake nego vam u julu i avgustu, ne vama nego nama svima, grad uništava poljoprivredne useve? Kažete, ako bi izašli iz SSP bili bi banana država. Nažalost, SSP nas uvodi u sistem da budemo banana država. Niste rekli izlaskom iz SSP, nego ste odgovorni pa ste nastavili kontinuitet onih prethodnih. Ne zato što ste odgovorni nego zato što vi imate apsolutno isti program kao oni prethodni i vaša borba i jeste samo u tome ko će zauzeti fotelju vlasti.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dubravka Filipovski.
Zahvaljujem predsednice. Uvaženi ministre, nesumnjivo je da smo mi jedina zemlja koja je došla u ovu situaciju i sebe dovela u ovakvu poziciju pre ulaska u EU. Članom 63. stav 2. o SSP predviđeno je da Srbija u periodu od četiri godine od stupanja na snagu ovog sporazuma postepeno usklađuje svoje zakonodavstvo koje se odnosi na sticanje svojine nad nepokretnostima u Srbiji kako bi državljanima članicama EU osigurali isti tretman kao i našim građanima. Mi danas i juče u raspravi pokušavamo da otklonimo tu grešku. Najvažnija odredba ovog zakona je da nema kupovine zemljišta za strance do 2027. godine, da će ovaj zakon stupiti onda baš kada treba, da postoji opštedruštvena saglasnost o očuvanju nacionalnih interesa, kao i dogovor sa Briselom oko odlaganja stupanja na snagu odredbi SSP. Međutim, ono što je najvažnije za ovaj zakon je kako sprečiti zloupotrebe prilikom pokušaja kupovine zemljišta. Stranci su kupovali zemlju preko preduzeća koja su registrovana u Srbiji. Kupovinom ovdašnjih firmi koje su prethodno privatizovale kombinate u ruke stranaca je do sada došlo preko 20.000 srpskih oranica. Tako su vlasnici „Agrokora“ mađarskog CBA, irske kompanije „Baltik investmens“ došli do oranica u Srbiji. Zakon se veoma jasno odnosi na zabranu kupovine zemljišta za strance, ali moje pitanje za vas, gospodine ministre, je kako da sprečimo kupovinu zemljišta građana zemalja u regionu, s obzirom da je poznato da građani Crne Gore kupuju zemlju na Zlatiboru, da Albanci kupuju zemlju na jugu Srbije? Zatim, zamolila bih vas da nam objasnite i član 72. stav 3. po kome neko ko je nasledio zemljište a državljanin je države Srbije i prvi put je registrovao gazdinstvo na svoje ime, mora po ovoj odredbi zakona da čeka 10 godina da bi kupio zemljište. Nema davanja u zakup poljoprivrednog zemljišta bez saglasnosti lokalne samouprave i to je u redu, međutim šta uraditi sa našim građanima koji imaju registrovano gazdinstvo, a uskraćena im je mogućnost kupovine poljoprivrednog zemljišta u susednoj katastarskoj opštini ako ta opština ne pripada jedini lokalne samouprave gde su ti građani stalno naseljeni. Tu imamo još dva problema. Za posledicu imamo usporavanje procesa uvođenja prosečne veličine porodičnih poljoprivrednih gazdinstava sa svim posledicama za njihovu konkurentnost. Drugi problem, za posledicu imamo zabranu kupovine zemljišta u tradicionalnim vikendaškim područjima jer se potencijalni kupci nikada ne nastanjuju u tim područjima gde se takvo zemljište nalazi. To će povećati površine pod zapuštenim višegodišnjim zasadima u ovim područjima, imajući u vidu da prevashodno naslednici ovo zemljište nude na prodaju. Druga pitanja koja imam za vas ne odnose se na ovaj zakon, ali su vezana za poljoprivredu uopšte. Prvi problem koji je već dugo prisutan je zdravstveno osiguranje poljoprivrednika u Srbiji. Drugi problem za koji su mi građani Batočine i okoline zamolili da vas pitam – kada će biti izmene i dopune Zakona o sanitarnom nadzoru, s obzirom da se u selima Srbije pije voda iz bunara, a nema sanitarnog nadzora za to? To je ogroman problem i to treba da se reši. Složićete se sa mnom da su različiti uslovi bavljenja poljoprivredom u Leskovcu, Sjenici, Subotici i Aranđelovcu. Zato nam je potrebna reonizacija poljoprivredne proizvodnje gde će posle država biti u prilici da posebno stimuliše one proizvodnje koje na datom području mogu davati najbolje prihode. Mislim da imamo još uvek veliki problem sa hektarima zemlje koji se ne koriste. Moj podatak je da je negde preko 400.000 i to je problem kojeg ste, verujem, kao ministarstvo svesni i koji treba rešavati. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Miladin Ševarlić.
Zahvaljujem poštovana predsednice. Na početku želim da čestitam svim profesorima i asistentima Univerziteta u Beogradu za ponovno rangiranje u grupu između 200 i 300 najboljih univerziteta u svetu. Posebno čestitam kolega sa Odseka za prehrambenu tehnologiju Poljoprivrednog fakulteta u Beogradu za rangiranje među prvih 20 visokoškolskih institucija u oblasti prehrambene tehnologije u svetu. Nažalost, struku i nauku omalovažava i Narodna skupština, Vlada Republike Srbije i Ministarstvo poljoprivrede, jer preko 6.000 diplomiranih agronoma i veterinara, među kojima su i stotine magistara ili mastera i desetine doktora nauka je nezaposleno, a nemaju nikakva prava u odnosu na primeru nemačkog „Tenisa“ čak ni za zakup državnog poljoprivrednog zemljišta. Pri tome, zaboravljamo da je 21. vek – vek ekonomije znanja, a imamo najmanje osposobljenu poljoprivrednu savetodavnu službu u Srbiji. Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu upućen je 14. avgusta 2017. godine Narodnoj skupštini Republike Srbije na razmatranje i usvajanje po hitnom postupku, ali je on suprotan dokumentima koji su usvojeni u ovoj Skupštini, prvo, Rezoluciji Narodne skupštine o zakonodavnoj politici, koju je Skupština usvojila 25. juna 2013. godine, drugo, Strategiji regulatorne reforme i unapređenja sistema upravljanja javnim politikama za period 2016-2020. godine, sa pratećim Akcionim planom koji je Vlada Srbije usvojila na 192. sednici 23. januara 2016. godine i najzad, stavu 4. člana 155. Poslovnika o radu Narodne skupštine, kojim je propisano da nadležni odbor, u ovom slučaju Odbor za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu dostavlja, citiram, dostavlja izveštaj, odnosno mišljenje po pravilu ne kraćem od pet dana od dana početka sednice Narodne skupštine na kojoj se predlog zakona razmatra. Nijedan od stavova sadržanih u ova tri dokumenta, koje je usvojilo ovo zakonodavno telo, nije ispoštovan prilikom pre razmatranja ovog predloga zakona. Zahvaljujem narodnim poslanicima Arapadu Fremondu i prof. dr Sandi Rašković Ivić za deo podataka iznetih iz moje publikacije „Poljoprivredno zemljište u Republici Srbiji“, objavljenoj 2015. godine u Međunarodnoj godini zemljišta. Prezentaciju te publikacije sam dostavio svim članovima Odbora za poljoprivredu, a i link da mogu da mogu da preuzmu elektronsku verziju celokupne publikacije. Srbija više nije bogata poljoprivrednim zemljištem, jer po podacima iz 2012. godine prvi put Srbija ima manje od polovine teritorije pod poljoprivrednim zemljištem. Mislim na teritoriju centralne Srbije i Vojvodine. Pored toga, ispod minimuma … bezbednosti od 20 ari po stanovniku, imamo osam od 25 regiona na ovom području, odnosno 47 od 166 opština i gradova na čijim teritorijama postoji poljoprivredno zemljište. Suština je u sledećem. Samo je prvo greška, a sve ostalo je logičan sled te prve greške. Nažalost, brzopleto i na štetu nacionalnih interesa, parafiranja, zatim i ratifikacija, Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju, nije jedina greška prethodnih i sadašnjih režima. Kada god su ova Skupština i režimi odlučivali u ime naroda bez prethodnog referendumskog izjašnjavanja građana Srbije, uvek su svi režimi pravili i prave katastrofalne nacionalne greške …
Vreme, profesore.
Imam četiri minuta i nešto.
Tri i 51, ali hajde, završite misao, nije problem nikakav.
Znači, pored SSP-a, tako je i sa antiustavnim Briselskim sporazumom, čiji anagram i bukvalno znači - uzeli Srbima srpsko. Tako će biti kada ovaj ili neki drugi režim bude odlučivao o ulasku u NATO.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, povreda Poslovnika. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 106. i član 107. Poslovnika. Član 106. kaže da govornik treba da se drži tačke dnevnog reda. Tačka dnevnog reda nije poljoprivreda ukupno, nego Zakon o poljoprivrednom zemljištu, odnosno izmene koje se tiču SSP-a. To je broj jedan. Broj dva, član 107. kaže da se mora poštovati dostojanstvo Narodne skupštine. Uz puno uvažavanje kolege, ja moram reći da vas je obmanuo. On je govorio da je nešto predložio Odboru za poljoprivredu. Evo, članovi Odbora su tu, ministar je bio na tom Odboru, kolega Ševarlić se uopšte nije pojavio na Odboru. Ne da ništa nije predložio, već se uopšte nije pojavio. Bilo mi je prerano da dođe u osam sati ujutru. On to ustaje malo kasnije, to je penzionerski, ja to razumem, ali je grubo obmanuo Narodnu skupštinu govoreći da je on nešto na Odboru predložio, kad se tamo uopšte nije pojavio. Hvala. (Boško Obradović: Šta je ovo?)
Molim vas da ne dobacujete. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? Ne želite. Hvala. (Miladin Ševarlić: Replika.) Nemate repliku na povredu Poslovnika, nemate pravo po Poslovniku. Reč ima narodni poslanik Muamer Zukorlić.
Dame i gospodo, jasno je da ovaj zakon ima intenciju da nađe meru između interesa da se poljoprivredno zemljište sačuva i, s druge strane, ipak mogućnosti da bude u jednom normalnom prometu. Koliko će u tome uspeti, vreme će pokazati, ali mu svakako treba dati priliku. Ono što je fokus moje pažnje jeste sledeće. Nema ozbiljne budućnosti za jednu zajednicu bez ozbiljne demografske politike. Istina, mi imamo izvesne savete i načelnu politiku orijentiranosti prema demografiji i rešavanju demografskih pitanja. Međutim, činjenica je da brojni zakoni nemaju dovoljno senzibiliteta za ovo goruće pitanje. Istorija, odnosno iskustvo ljudske civilizacije je pokazalo da dekadenca, demografska dekadenca jednog prostora počinje sa visokih nadmorskih visina, odnosno sa sela sa visokih nadmorskih visina, potom se spušta prema nižim predelima, selima, dakle, prethodno nestaju sela, ali je isto tako dokazano da tamo gde nestanu sela sledeći su gradovi. I to je nešto što je neminovnost i zakonitost koju ukoliko ne shvatimo blagovremeno i ukoliko joj se ozbiljno ne suprotstavimo, bojim se da kasnije za to neće biti prostora. Moja promišljanja i deo programa Bošnjačke demokratske zajednice idu u smeru nužnosti da se selu daju poreske olakšice, ali ne kozmetičke, već ozbiljne poreske olakšice koje bi zapravo značile taj politički trzaj koji bi zasigurno ostvario pretpostavku za okretanje točka migracija prema selu. U tom pogledu, naš predlog je da se selima do 600 metara nadmorske visine daju poreske olakšice do 40%, ne samo za projekte poljoprivredne kategorije, već za bilo koju vrstu privredne aktivnosti, uključujući i imovinske i sve druge poreze, a za sela iznad 600 metara nadmorske visine potpuno osloboditi od poreza, ma koliko to zvučalo radikalnim, neophodan je takav zaokret, takav zarez, takav rez je neophodan jer je jedino takvim zahvatima moguće motivisati privrednike, investitore da ulažu na takvim prostorima. Ja znam da iz ovako prijatnog ambijenta u ovoj sali i u ovom zdanju Narodne skupštine nije lako saosećati se sa građanima na području Peštera, Golije, Komarana, Zlatara i drugih prostora gde su zime, i općenito klimatski uslovi, kao i infrastruktura toliko surovi da ljudima koji tamo žive treba dodeljivati ordene za herojstvo samim opstankom. Ali, ovo su nužne i neophodne mere. Pozivam narodne poslanike, znajući da ovde sa svoja dva glasa i dva narodna poslanika ja ne mogu ništa od ovoga nametnuti, nemam ni takvu ambiciju, ali ovde sam zato što verujem da postoji svest u ovoj Narodnoj skupštini među poslanicima, bez obzira na stranke, bez obzira da li su vladajući ili nisu, ali za pitanja koja su od ovakvog značaja, da se stave u prvi plan. To je ono što mi je namera i na kraju krajeva, pred istorijom, evo imate priliku da vam jedan Musliman, jedan Bošnjak, jedan muftija govori o ovim pitanjima iskreno, iz srca, jer se ovo ne odnosi samo na Bošnjake ili samo na Srbe, već na sve nas i neophodno je da ga ozbiljno tretiramo i da smognemo hrabrosti da ovom pitanju, koje nije dnevno političko, koje se ne može rešiti tako brzo, ali da se pogledamo u oči i da se na tom putu udružimo. Hvala vam na pažnji.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Nenad Božić. Izvolite.
Hvala. Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju je potpisan još 2008. godine. Mi smo sada u 2017. godini. Znači, mi devet godina znamo koje su naše obaveze po tom Sporazumu, a tiču se prodaje zemlje stranim državljanima. Prvo pitanje za ministra – zbog čega mi sada, kada za nekoliko dana treba da krene taj rok, ističe u stvari taj rok o zabrani prodaje fizičkim licima, moram to da naglasim, jer pravna lica mogu da kupuju, i do sada su kupovali zemlju i iznajmljivali, i mogu to i u buduće da rade, o tome ću govoriti kasnije, zašto se sada baš nekoliko dana pred to zakazuje sednica Skupštine po hitnom postupku, zakon bez javne rasprave i mi o tome diskutujemo? Vrlo zanimljivo da je sednica zakazana baš na dan kada ima nekoliko velikih sportskih događaja, kada nam dolazi izaslanik EU. Sve nešto imam utisak da je to namerno tako urađeno da bi se ova jedna jako važna tema sklonila u zapećak, a sve zarad sportskih uspeha i ostalih događaja koji su jučerašnji dan obeležili. Ovo za javnu raspravu je, kažem, posebno važno, jer poljoprivredno zemljište je verovatno najvredniji resurs kojim država Srbija raspolaže. Mi nismo nešto bogati fosilnim gorivima, nemamo neka velika rudna bogatstva, nismo inače ni mnogo velika država, ratovali smo više puta u poslednjih 150 godina, tako da smo rušeni do temelja, tako da nismo nešto bogati, i to poljoprivredno zemljište je najveći resurs sa kojim raspolažemo. Pored toga što je najveći resurs, to je i strateški važno zbog hrane. Zato bih zamolio ministra da objasni - zbog čega po hitnom postupku i zbog čega nije bilo javne rasprave, da li postoji neki argument za to? S obzirom da mi devet godina znamo šta su naše obaveze kada je u pitanju SSP i odakle sada odjednom, kao navodno, mi želimo da zaštitimo našu zemlju od prodaje. Objasniću sada da u stvari ovim zakonom mi ništa ne štitimo. Prvo, ovom izmenom zakona su ograničeni samo strani državljani, znači fizička lica koja žele da kupe zemlju i ovde su postavljeni neki uslovi koji meni deluju stvarno nemogući. Ne znam da li će se pojaviti u narednih 10 godina, s obzirom da prvo mora da bude 10 godina prijavljen u toj lokalnoj samoupravi u kojoj želi da kupi zemlju, da je, ne znam, tri godine obrađuje, da ima prijavljeno poljoprivredno gazdinstvo, da ima mehanizaciju, itd, itd, i uz sve to može da kupi samo dva hektara. Meni ovo deluje da su to uslovi koji deluju strogi, gde bi kao navodno da odvrate fizička lica od kupovine zemlje. Međutim, fizička lica nisi ni zainteresovana da kupuju zemlju ovde, osim nekih možda entuzijasta kojima se možda sviđa u Srbiji, pa bi možda voleli da dođu, da imaju nešto, itd, ali to nisu ljudi verovatno koji imaju nameru da se ozbiljnije bave poljoprivredom. Farmeri u EU, npr. sigurno imaju mnogo bolje uslove za bavljenje u svojim matičnim državama, nego što im Srbija to može ponuditi ovde, jer kad vide kako naši farmeri žive i u kojim uslovima rade i koliko se država zaista brine da im pomogne u tome, čisto nešto sumnjam da će navaliti da kupuju našu zemlju. Ovaj zakon meni više liči kao jedan marketinški potez, jer u svim najavama na televiziji, evo zadnjih dana, se priča samo o toj restrikciji kupovine stranim državljanima, a to u suštini uopšte nije predmet koji je za nas bitan, jer tih stranih državljana koji će kupovati zemlju i nema. Tako da mi ništa time nismo zaštitili. Poljoprivredno zemljište su i do sada, a i buduće mogu da kupuju pravna lica, i domaća, i strana. Vlasnici tih pravnih lica mogu da budu i stranci, i građani Srbije, tako da za njih ne postoji nikakva restrikcija. Da li je dobro da vlasnici firmi koji su strani državljani ili pak strane firme koje kupuju neke možda domaće firme koje će biti predmet nekih budućih privatizacija, stečaja itd, a koje imaju poljoprivredno zemljište u vlasništvu? Po meni ne, jer je poljoprivredno zemljište strateški važan resurs kojim ne treba da upravljaju stranci. Isto kao što ne treba da upravljaju vodom itd. Isto tako ne treba da upravljaju ni zemljom, niti da ga raspolažu, niti da mogu da ga iznajmljuju nekome, niti da mogu da ga oni prodaju. Ono što je posebno čudno, mi smo sad kao potpisali SSP i sada smo se kao nešto narogušili na EU, pa sad kao uvodimo neke restrikcije. Da li ste videli neku reakciju njihovu na ovo? Ne. Oni znaju da njihovi državljani neće dolaziti ovde da kupuju, oni se zbog toga uopšte ne uzbuđuju. NJima je važno da mogu pravna lica da dolaze ovde i da pravna lica mogu da učestvuju slobodno u prometu i iznajmljivanju poljoprivrednog zemljišta, a mi time nismo sebe uopšte zaštitili. Drugo, u plenumu je do sada izrečeno nekoliko pogrešnih stvari vezanih za naš Ustav, a tiče se imovine stranaca u Srbiji. Prvo, stranci mogu da imaju imovinu u Srbiji i Ustav to ne brani, ali ostavlja mogućnost da nama, Skupštini, da im eventualno to ograničimo nekim zakonom. Isto se to odnosi na zemljište. U članu 88. Ustava lepo piše da je zemljište slobodno, može da bude predmet trgovine, a da mi opet možemo, ako to smatramo da je potrebno da to ograničimo nekim zakonom. Ovaj zakon koji je na dnevnom redu danas, koga ćete verovatno izglasati, jer vi ste glasačka mašina koja glasa na zvonce, a koje nije čak ni ovde, imam utisak da to zvonce stoji na Andrićevom vencu, pa da vam odatle šef stiska to zvonce, ćete izglasati i omogućiti da taj najvredniji resurs koji imamo može da dođe u posed bilo koga. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Branislav Nedimović.
Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, želeo bih samo nekoliko reči i da se osvrnem na poslednjih nekoliko govornika. Dakle, ne bih trošio previše vaše vreme. Što se tiče priče o navodnjavanju i protivgradnim sistemima, juče sam govorio o tome i posle 30 godina imamo izgradnju 11 novih sistema. Devet je već počelo sa izgradnjom na prostoru Vojvodine, jedan na prostoru opštine Bogatić i grada Šapca treba da bude otpočet u narednih 10 dana. Toliko o tome da mi ne radimo ništa na tome. Što se tiče rejonizacije koju je koleginica Filipovski spomenula, Ministarstvo poljoprivrede je raspisalo poziv za izradu naučnih studija u koje će biti uključeni geodeti, naši stručnjaci koji se bave poljoprivrednom proizvodnjom, klimatolozi, svi oni koji su neophodni da bismo jasno utvrdili prostore, uslove na tim prostorima, kako bismo što lakše mogli da prilagodimo svoju poljoprivrednu proizvodnju. Složićete se da je ovo pokretačka stvar koja mora da celu stvar ustroji kako treba na naučnim osnovama, a ne da postavljamo stvari kako misli neko ko je sa leve, desne strane ili šta mislim ja. Mislim da je najvažnije da nauka i struka kažu o tome. Što se tiče izlaganja poslanika Zukorlića, apsolutno se slažem u delu seoskih područja koji se nalaze na višim nadmorskim visinama. U budžetu za 2018. godinu mi ćemo imati posebnu vrstu podrške za one poljoprivredne proizvodnje koje se ostvaruju na višim nadmorskim visinama. To je u ovom trenutku moguće. O izmenama poreske politike se da razgovarati, ali jedna od intencija koja postoji u zajedničkoj evropskoj poljoprivrednoj politici i ono čemu mi stremimo u tom delu jeste osposobljavanje područja koja se nalaze na većim nadmorskim visinama. Zbog tog hendikepa nedostupnosti, loše infrastrukture ili nečeg sličnog, da na ovaj način sa podrškom finansijskom se kompenzuju ti negativni efekti, kako bi ljudi mogli da funkcionišu i, ono što je najvažnije, ostali tamo da žive, jer kako kažu - ono čije su ovce, toga je i brdo. Jako je važno da ostaje proizvodnja, da ostaje stanovništvo, da ostanu ljudi tamo, da može da se egzistira, jer je to jedini način odbrane nacionalnih interesa. Veoma sam zahvalan na tome i pored zahvalnosti podrške ovim izmenama zakona. Što se tiče vaše komunikacije, odnosno vašeg izlaganja vezano za rokove, mi ovo radimo u roku. Moram još jednom da kažem da mi na ovaj način pokušavamo da ispravimo one stvari koje su iz različitih razloga predviđene Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju vezano za liberalizaciju, da nismo to sad uradili ne bismo imali više prostora. Da smo uradili to godinu dana ranije, garantujem vam da bi me ovde pitali – zašto vi trčite pred rudu i pre vremena ispravljate, odnosno utvrđujete neka pravila igre. Sad kad ih utvrđujemo u roku, neki me pitaju – što to radite? Mi to radimo, za razliku od nekih drugih koji to nisu radili. Ima jedna stvar koja je, onako, prilično interesantna, verujem da ste vi želeli da budete duhoviti u pogledu našeg planiranja sednice, kada će se održati, a vezano je za izmene i dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu, vezano za Zvezdu, Partizan. Nisam mislio na sebe lično, nego mi da predlažemo, u tom kontekstu sam mislio. Toliko vidovit nisam, nisam ni malo, pravo da vam kažem. Ove stvari nemaju veze jedna sa drugom. Znači, uvezivati, znam da je to kod nas vrlo često u razmišljanjima, da uvek postoji neka teorija zavere. Ovde nema nikakve teorije zavere, samo želje da se zaštiti poljoprivredno zemljište koje je u vlasništvu Republike Srbije, a onima koji su sinoć pobedili čestitam na tome i mislim da je to dobro za ovu zemlju. Hvala vam puno.
Hvala ministre. (Nenad Božić: Replika.) Gospodine Božiću, nemate pravo na repliku. Ministar je odgovorio na pitanja. (Nenad Božić: Nije mi odgovorio zašto nije bilo javne rasprave.) Nemojte da dobacujete, molim vas. Polako, nemojte da ste nervozni. Nemate osnova za repliku. Hvala. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite gospodine Jovanoviću. (Nenad Božić: Dajte mi reč.) Molim vas da ne dobacujete, dobićete opomenu.
Zahvaljujem se predsedavajući. Onako kako je ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SPS juče istakla, stoji stav poslaničke grupe SPS da ćemo mi podržati izmene i dopune zakona o kome danas raspravljamo. Za razliku od onih koji ispoljavaju veliko nezadovoljstvo zbog ovog zakona, treba ukazati na neke činjenice i dati jedan pravni okvir svemu ovome o čemu mi diskutujemo, razmenjujemo mišljenja i tražimo najbolja rešenja. Naravno, nadam se da će ta najbolja rešenja biti definisana i, eventualno, prihvatanjem određenih amandmana, a poslanička grupa SPS je u tom smislu dala svoj doprinos tako što je predložila amandmane za koje smatramo da po kvalitetu svakako mogu značajno doprineti predloženom zakonu i izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Treba poći od nečega što teško ko u ovom parlamentu može da dovede u sumnju, a to je činjenica da mi imamo jednu obavezu koja je proistekla iz SSP, iz Sporazuma o pridruživanju. Pravnički postoje polemike da li je taj Sporazum obavezujućeg dejstva ili ne, ali politički postoji nešto što, naravno, ja kao pravnik imam svoj stav u tom pravcu i smatram da on u svakom slučaju kao jedna vrsta ugovora ima obavezujuće dejstvo. Međutim, odustajanje od SSP podrazumeva odustajanje od EU, podrazumeva odustajanje od svega onoga što je i ova Vlada, pa čak i prethodna Vlada učinila da bi se što više približili EU i konačno postali punopravna članica EU. Da li je to cilj? Naravno da nije i bilo ko ko ima i malo svesti o ovom predloženom tekstu zakona, sigurno će podržati ovakav stav. Drugo, u članu 85. Ustava Republike Srbije stoji da strana i fizička lica mogu sticati pravo svojine nad nepokretnostima, poljoprivredno zemljište jeste nepokretnost, u skladu sa zakonom i međunarodnim ugovorima, SSP nije ništa drugo nego međunarodni ugovor. Taj međunarodni ugovor je definisao odgovarajuće obaveze. Da li je on dobar? Ne, sigurno da nije. Godine 2008. kada je taj ugovor zaključen, zaključili su ga drugi politički faktori, to nije bila SPS, to nije bila ni SNS, jer nije ni mogla da bude, fizički nije mogla da bude, objektivno nije mogla da bude. Samim tim, nije ni u kom slučaju u političkom smislu reči prisutan politički trijumfalizam. Mi ne seirimo nad tim što nismo potpisali taj Sporazum, a sigurno ga ne bismo potpisali zbog toga što je loš, ali oni koji su ga potpisali, u svakom slučaju, danas ne bi trebali da hipokriziom kritikuju predloženi tekst zakona zato što su umesto jednog dobrog pregovaranja pristupili, verovatno servilnošću, nečemu što sigurno, danas vidimo, nije u interesu države Srbije i nije u interesu građana Srbije. Ponavljam, mi nismo ni u kom slučaju nastrojeni da seirimo ili da kažemo sada trijumfalistički – ne, to nije naš. Imamo nasleđenu obavezu, ta nasleđena obaveza podrazumeva da je moramo ispuniti i mi to danas činimo. Drugo, takođe je činjenica koja neće moći biti dovedena u sumnju, a to je da ovde nikakvog prizvuka o nekoj diskriminaciji kada su u pitanju države i državljani drugih država nema. Zašto nema? Zbog toga što smo mi u odredbama Zakona o osnovama svojinsko-pravnih odnosa, kao nekog krovnog zakona, da podsetim, svi ostali zakoni su leks specijalis u odnosu na Zakon o osnovama svojinsko-pravnih odnosa, definisali pitanja mogućnosti sticanja svojine na nepokretnoj imovini. Govorim – na nepokretnoj imovini, jasno se distanciram od poljoprivrednog zemljišta, iako je poljoprivredno zemljište po svojoj pravnoj prirodi i karakteru nepokretna imovina, ali u pravo je država Srbija dala klauzulu najpovlašćenijih nacija kada su u mogućnosti sticanja prava svojine nad nepokretnostima u Srbiji aktuelna. To je već unazad devet, deset godina prisutno. Ko su te najpovlašćenije nacije? To su SAD, to je Velika Britanija, to je Holandija i to je Japan. Gde je onda tu diskriminacija u odnosu na ovo što mi danas radimo? Gde je tu nekakva razlika? Drugo, razmenjivanjem nota između Srbije i drugih država, te druge države su takođe po tim notama stekle pravo da mogu postati vlasnici nepokretne imovine na teritoriji Republike Srbije. Da podsetim ko su to – Portugalija, Francuska, Češka, Grčka, Norveška. Da li su to sve zemlje EU? Jesu. Opet, u čemu je onda razlika, da li ima neke razlike? Ovo već postoji, ovo je već aktuelno. Dalje, ono što ne menjamo, nego želimo samo da ispunimo obaveze koje su nam drugi nametnuli, a to što su nam nametnuli ne znači da smo srećni zbog toga, već ono što moramo da uradimo uradićemo kao odgovorna Vlada i odgovorna država, prema svim onim relevantnim činiocima sa kojima moramo da sarađujemo da bi ušli u EU, ma koliko se to nekom sviđalo ili ne sviđalo. Ono što ovaj zakon zaista definiše na dobar način, to su restrikcije. Danas se niko od diskutanata nije dotakao jedne činjenice koja je čisto pravne prirode, a to je da su svi ovi uslovi, koji moraju biti ispunjeni, postavljeni u kumulaciji. Šta to znači? To znači da nijedan od ovih uslova ne može biti samostalan i dati mogućnost ili osnov za sticanje prava svojine, već su svi uslovi predviđeni tako da bukvalno svi do jednog moraju da se ispune da bi došlo do pravne posledice, a pravna posledica jeste sticanje prava svojine stranog državljanina na teritoriji Republike Srbije. Da li postoji veliki broj onih koji će ove uslove ispuniti? Neće, ne postoji. Da li postoji interes? To je neko drugo pitanje, na koje ni u kom slučaju ova Skupština ne treba da daje odgovor, jer je zakon samo postavio pravni okvir da bi se ta prava mogla ostvariti. Ono što je takođe važno, ovaj zakon podrazumeva da se sticanje prava svojine od dana donošenja zakona može steći pod ovim uslovima. Znači, ubuduće, profuturo, a ne unazad. To znači da će ovi uslovi, koji su definisani ovako kako su definisani, moći biti ispunjeni tek ako prođe veliki vremenski period. Dakle, poprilično dugi vremenski rokovi. Međutim, ministre, ono što želimo, naročito ja kao govornik i kao član SPS-a, želim iskreno da doprinesem da se ovaj zakon poboljša po kvalitetu i želimo dobronamerno vama da sugerišemo, a to je da prihvatite naše amandmane koji idu u dva pravca. Jedan pravac je da se dodatno zaštiti interes Srbije, interes građana Srbije i teritorije Srbije. To podrazumeva da se spreči kupovina zemljišta u pograničnom području. Šta to znači? Mi već imamo zakonsku regulativu koja podrazumeva da domaći državljani ne mogu sticati niti kupovati nepokretnosti u izgradnji koja podrazumevaju lociranje na graničnim područjima, a to znači da se nalaze uz granicu sa stranim državama, susednim državama. Ako je to tako, a jeste tako jer je zakon propisao tu udaljenost na deset kilometara, onda bi to isto pravilo trebalo da važi i za strane državljane. Šta to znači? To znači da ne može steći pravo svojine na katastarskim parcelama koje su na bližoj udaljenosti od deset kilometara do granice. U suprotnom dolazimo do jedne opasnost, opasnosti da dođe do povrede i teritorijalnog integriteta, pa čak i ugrožavanja nekih drugih interesa države, imajući u vidu da ukrupnjavanjem zemljišta koje može da bude u prometu ne bude samo onaj korpus u površini koji je dozvoljen za sticanje prava svojine na dva hektara, nego značajno više. Automatski na taj način otvaramo vrata mogućnostima da neko u Crnoj Gori, u Rumuniji, u Bugarskoj itd, pretenduje na to zemljište kao svoje i na taj način dovodimo celu državu u jedan stepen ozbiljnije opasnosti. Nadam se da ćete ovaj amandman prihvatiti, pošto nije jedini, ima ih sličnih, mislim da je i narodni poslanik Marijan Rističević sličan amandman istakao kao i poslanička grupa SPS. Drugi pravac razmišljanja u smislu poboljšanja kvaliteta ovog zakona kroz amandmane jeste formiranje fonda, fonda u kome će se slivati odgovarajuća novčana sredstva po pravu preče kupovine. Zašto? Zato što je dobro rešenje koje ste predvideli da država Srbije ima pravo preče kupovine i to nije sporno. Ali, to zemljište koje se dobije po pravu preče kupovine treba da bude namenski opredeljeno, a mi u poslaničkoj grupi SPS-a smatramo da bi najbolje rešenje bilo da se to zemljište omogući da ga pribave oni kojima je i najpotrebnije. To su mladi bračni parovi, mladi poljoprivredni proizvođači, oni koji od poljoprivrede žele da dobiju osnovni izvor egzistencije sa pravom na ljudski prosperitet i odgovarajući standard. Mislimo da je to i sa humanističkog stanovišta i sa socijalnog aspekta, gde ćemo rešavati mnoga druga pitanja, i te kako značajno. Iskreno vas molim da ovaj amandman ozbiljno uzmete u razmatranje, jer on sigurno doprinosi rešavanju određenih pitanja koja na svaki način trebaju da budu rešena što pre, a čisti sumnjam da je iko u ovoj Skupštini protiv rešavanja tih pitanja koja su prevashodno socijalnog karaktera. Na samom kraju, želim da ukažem na još jednu činjenicu koja takođe afirmiše ono što je vezano za odredbe ovog zakona. Na samom početku sam rekao da postoje različita pravna razmišljanja o obaveznosti ustavnosti ili neustavnosti. Ja sam stav u ime poslaničke grupe SPS-a izneo jasno. Dozvoljavam da, naravno, mi pravnici sučeljavamo mišljenja kada su u pitanju pravna uporišta, ali uporište za ovaj zakon jeste Ustav. Ponoviću, uporište za ovaj zakon jeste i obaveza proistekla iz ugovora. Ugovor je na snazi i ugovor se zove SSP. Dok je god na snazi, on proizvodi pravno dejstvo. Kad proizvodi pravno dejstvo, to znači da se obaveze moraju izvršavati onako kako su propisane. U situaciji da biram između SSP, EU ili izolacije od EU, poslanička grupa SPS nema dilemu, podržaćemo i ovaj zakon, podržaćemo obaveze, izmirenje i izvršenje obaveze iz SSP-a i u danu za glasanje glasaćemo. Zahvaljujem vam se na pažnji.
Hvala, kolega Jovanoviću. Reč ima narodna poslanica Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, koji je stupio na snagu 2013. godine, nakon ratifikacije svih zemalja članica EU, ratifikovan ovde u Narodnoj skupštini septembra 2008. godine, razlog je da pri donošenju ovog zakona prvo iskažem svoju ličnu, političku i svaku drugu zahvalnost političkim odlukama Socijalističke partije Srbije, Socijaldemokratske partije Rasima LJajića, Saveza vojvođanskih Mađara, Liberalno-demokratskoj partiji i političkoj odluci narodnog poslanika Tomislava Nikolića, koji je tog septembra doneo odluku da poslanički klub kojim je predsedavao tada treba da podrži na glasanju ratifikaciju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. To je važan momenat. Mislim da je vreme da odrastemo i da prestanemo u ovoj Skupštini da govorimo – mi nemamo sa tim ništa, to su ovi žuti. Vi kažite koliko god dugo hoćete da nemate sa tim ništa, to su ovi žuti, ali ideja koju su ovi žuti nosili je pobedila i mi smo sad svi zajedno politički izvođači ideja EU. To je dobra vest. Šta ne valja? Ja se izvinjavam poslaničkoj grupi Srpske radikalne stranke, njih izuzimam. Oni nikad neće sa žutima nikakve ideje, na svoju štetu, ali nema veze. Dakle, to su važni trenuci u istoriji jedne zemlje, važni trenuci u istoriji parlamenta jedna zemlje i važni trenuci za budućnost jedne zemlje. Kad u ovoj sobi bude dovoljno odraslih ljudi, onda ćemo na takav način razgovarati. Dok budemo mislili da možemo da kobajagi imamo stav da mi sa tim ništa nemamo i taj SSP, to je u stvari skroz sve bez veze, nego moramo, dotle neće biti reformi u društvu. Znate šta je loša vest? To je loša vest za vladajuću koaliciju. Bez obzira na podršku, nećete vi kao vladajuća koalicija ni zbog SSP-a, ni zbog prodaje zemljišta izgubiti podršku, nije to razlog da ljudi kažu - nećemo ovu vladajuću koaliciju. Izgubićemo tempo da iskoristimo šansu da stvarno menjamo društvo, ostanemo li ovako detinjasti u raspravi kakvi jesmo. Evo ilustracije. Narodni poslanici dobiju predlog zakona, u tom predlogu zakona ima obrazloženje i narodni poslanici čitaju to obrazloženje. Vlada je, šaljući Predlog izmena i dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu, u obrazloženju za ustavni osnov navela član 97. stav 1. i tačku 9), tačku 12) koja govori o obezbeđivanju održivog razvoja i mere za podsticanje ravnomernog razvoja i unapređenju životne sredine. U razgovoru na Odboru i ovde ustavni osnov je član 85. Pa, odlučite se. Ako jeste ustavni osnov, onda kao odrasli ljudi unesite to u Predlog zakona koji dođe narodnom poslaniku. Ako nije, ne lažite. Toliko je jednostavno. Dakle, član 85. služi kao poštapalica za - ne bi mi ovo da usvojimo, ali eto. Nemojte to da radimo. Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju je dobar. Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju je doneo dobra i ekonomiji Srbije i statusu Srbije, na svim onim poslovima gde se inače menja, ne samo kada je u pitanju ekonomija, trgovina, razvoj i poljoprivreda. On je važan dokument i kada su počelo pregovori između Srbije i EU, novembra 2005, takođe je bilo odraslih ljudi koji su sarađivali zato što je to bilo dobro za Srbiju. Ja sam sarađivala sa onima koji su tada govorili da na žute treba sanitarni kordon. Ne možete vi ideju da se ova Srbija uredi i odraste ničim oblatiti, koliko god žute ružili, samo možemo zajedno da gubimo vreme, kao što to radimo sa ovim zakonom. Dalje, sa igranjem sa ustavnim osnovom, to se, ministre, ne radi. To se, prosto, ne radi. Ne pošalje se meni ustavni osnov u kome ne piše član 85, a u raspravi se priča o članu 85. kao ustavnom osnovu. To se ne radi, kako da vam kažem. Ozbiljni ljudi po EU, na koju mi hoćemo da ličimo, to ne rade. Ovo nije zamerka, ovo je sugestija. Doći ćete vi za manje od šest meseci sa neminovnim izmenama i dopunama zakona koji se tiču važnih poglavlja 11, 12 i ostalo, da li će da završimo sa fazom da li je član 85. ustavni osnov ili nije. Šta je suština ovog zakona i zašto ja neću da glasam ako se ne prihvate amandmani koje smo predložili? U članu kojim definišete poljoprivredno zemljište u državnoj svojini briše se rubrum, da bi se uvelo da se govori samo o zemljištu u privatnoj svojini. Nemam ništa protiv. Pravna lica uopšte nisu tema ovog zakona. Pravna lica mogu sad da imaju zemlju koliko hoćete. Koliko je to javno i jasno ko su pravna lica, ko laže, ko preti seljacima, ko hapsi, ko ne da zemlju, ko je kriminalac, ko nije to nije predmet vašeg zakona, uopšte. To je naš posao. Mi bismo trebali, narodni poslanici, da 'leba jedemo od toga, da utvrdimo da li se po prethodnim odredbama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, koje nisu tema izmena i dopuna, odvijaju procesi u Srbiji na štetu Srbije, a na korist male grupe ljudi koja misle da im se arogancijom, bahatošću može sve po Vojvodini i šire od Vojvodine. Ne, nije tema. Zašto tražim da ostane poljoprivredno zemljište u državnoj svojini? Zato što ste dodavanjem samo nadnaslova da se radi o privatnoj svojini, brišući - državnoj svojini, ostavili Glavu 2.2 u kojoj i dalje stoji kako ide promet zemljišta u državnoj svojini i nijedna odredba nije menjana tu. Zbog toga sam napisala da tražim da se briše taj član izmena i dopuna, jer je to jedna svojevrsna zakonska obmana da sa državnim zemljištem se neće baš ništa desiti. Hoće, kao što se dešava. Hoće, kao što smo tvrdili i vašoj prethodnici, ministarki Snežani Bošković Bogosavljević, da su izmene i dopune zakona iz 2015. godine loše i štetne. To imamo na terenu. Na kraju, umesto svih ovih maštovitih, neću da kažem, uvek volim da čitam tekstove koje radi struka, a znam da prepoznam kad je neko smislio neku politiku, a kada je struka uradila odredbe kroz član 72đ, koji dodajete u ovaj zakon. Vi hoćete da kažete tim odredbama dve stvari: ili nikada niko ko je član i državljanin bilo koje zemlje EU neće moći da kupi zemlju, ili će to moći ljudi koji imaju dvojno državljanstvo. To je poruka vaših odredbi koju sam ja svela na te dve. Ako hoćete to već tako, napišite onda to u zakonu. Odrastimo. To je cela ideja. Kako se i na koji način ustavni osnov i član 97. poštuje ili ne poštuje, završiću samo sa jednim predlogom ministru Nedimoviću. Vi ste spominjali „Tenisa“, mi znamo kako „Tenis“ sa svojim biznis planom dolazi do 30 plus 10, ili 15 plus 15 hiljada hektara. Uđite u Skupštinu i unesite nitratnu direktivu. Ja ću da podržim investicione planove „Tenisa“ posle stupanja na snagu nitratne direktive. Toliko je jednostavno zaista biti evropski orijentisan. Hvala vam.
Hvala gospođo Čomić. Reč ima ministar Branislav Nedimović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, mislim da treba, u najmanju ruku, zbog ovih predloga da iznesem svoj stav o njima, iz jednog prostog razloga, jer tema SSP je jedna važna tema koja je u zadnjih 10 godina, ili koliko već 9, 10 i više, pobuđivala toliko pažnje i imala važnost za politički život Srbije da moram da kažem stvari koje se tiču ovog dela o kome danas razgovaramo. Nesumnjivo, Srbija je preuzela svoje obaveze. To su međunarodni sporazumi i tu nema dvojbe. Niko ovim ne želi da delegitimiše Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. To je jedna stvar. Druga stvar, što se tiče liberalizacije poljoprivrednog zemljišta. Nama je cilj ovim zakonom, da popravimo ono što tada u tom trenutku kada je pregovarano, iz različitih razloga se nije uspelo. Da li zato što je neko očekivao da će već 2010/11. godine Srbija biti član EU ili je smatrao da će kao sa slučajem Rumunije potpuna liberalizacija dovesti do novih investicija ili nečeg sličnog, ja ne želim da ulazim u to, jer lako je posle bitke biti general. Samo kažem da u ovom trenutku ovo što smo predložili je način da popravimo i to u roku koji je predviđen SSP. Što se tiče ustavnog osnova. Mislim da je i jedna i druga odredba i član 97. ima svoju ulogu. Pažljivo sam pročitao posle vaše jučerašnje diskusije na Odboru, ali rekao sam juče u raspravi i to je činjenica, fakta da smo to dopunili kasnije, da je i član 85. a on je noseći, član 97. govori o održivom razvoju Srbije. Jeste, ova stvar je važna za održivi razvoj Srbije, jer ukoliko mi ovo ne donesmo, postoji opasnost od rizika za održivi razvoj Srbije. Vi ste toga svesni. Što se tiče zakupa poljoprivrednog zemljišta nikakvih 15, 20, 50 hiljada hektara nije uopšte u opticaju u ovom trenutku. U ovom trenutku u opticaju je površina od pet hiljada sa intencijom da još neki projekat prođe i neće biti ni blizu toliko koliko ste smatrali. Što se tiče nitratne direktive spreman sam da razgovaramo o njoj. Hvala vam.
Hvala ministre. Reč ima Gordana Čomić.
Zahvaljujem. Ministre, vi ste Vlada. Meni pošaljete dokument gde piše ustavni osnov. Zakona važan, hitan postupak i sve ostalo. Ne može ovde da ne piše član 85. pa ste se vi ovde posle setili. Nema veze, ja razumem kako se to dešava. Raznih sam se ministara nagledala i lakše je bilo onima koje nisam podržavala, ne znam kako da vam kažem. One koje ja podržavam, njima je mnogo teže. Zašto vam to govorim. Zato što Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, šta god vi komentarisali o pregovaranju, to je vaše pravo. To ne stoji činjenično, ni za 2005. godinu, a pogotovo ne za 2006. godinu kada su odnosi između EU i Srbije bili zamrznuti zato što Srbija nije sarađivala sa Hagom. Niko nije sa nama pregovarao ni o čemu. Znači, kad god hoćemo da zaista napravimo pomak onda i član 85. i član 97. nabrojte koliko god hoćete članova, vi ste Vlada, vi meni dajete da čitam, ali nemojmo više – hteli smo, ali eto. Naše dobre namere, ali eto, nije nam uspelo. To je pradigma zato s vama to mogu da razgovaram, ne mogu sa svim ministrima, zato što ima neki koji čuju i neki koji ne čuju, pa da se ne trošim na druge koji ne čuju. Pradigma je – hteli smo, ali nije nam uspelo. Nemojte hteli smo. Kažite sada vidim tumačenje člana 85. nismo ga stavili i sve je pet. Nikakvu direktivu, ja ću vam potpisati ako treba, a vi znate da je to šest članova i dva pre nego što ide u izdavanje bilo kome u Vojvodini, bilo koja zemlja, jer je važno da nam ostane ne lagune oseke ili čega god, nego zdravo zemljište, zdrava voda i zdrav vazduh. Hvala.
Hvala na diskusiji. Reč ima narodna poslanica Ivana Stojiljković.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, samo ću kratko da podsetim građane zbog svih ovih kontradiktornosti koje su mogli da čuju juče i danas, prosto da ne budu zbunjeni ko ovde šta brani i ko se za šta zalaže, kako se branila poljoprivreda od 2000. do 2012. godine, a kako se to zaista radi danas. Evo vrlo kratko, da je poljoprivreda tada poslužila, odnosno tadašnja vlast je dozvolila tajkunima da uvede monopol u ovu privrednu granu i da dođu do vrlo lakih i brzih zarada. Tada je zauvek prodato oko 300.000 ha po ceni od 50 miliona evra, što kada se izračuna izađe oko 200 evra po jednom hektaru, a koliko je to malo, ja ću sada podsetiti građane danas. To je najmanja cena zakupa jednog hektara za poljoprivredno zemljište i to na godišnjem nivou. Ostatak zemljišta po Vojvodini uglavnom je bio uzurpiran, neko je to obrađivao, nije se plaćao zakup za to i za to postoje dokazi zato što primenom Zakona o poljoprivrednom zemljištu, pronašlo se oko 60.000 ha ovakvog zemljišta za koje se sada plaća oko 10 miliona evra godišnje i to su prihodi koji idu u budžet i koji se ponovo vraćaju kroz razne podsticaje u poljoprivredu. Mi smo 2015. godine usvojili Zakon o poljoprivrednom zemljištu i tada je rešen problem prodaje državnog zemljišta gde je navedeno da državno zemljište može da kupi samo fizičko, domaće fizičko lice, domaći poljoprivrednik i to najviše 20 ha. Oni koji su danas najglasniji i prosto na neki način kritikuju današnje izmene zakona, upravo su oni koji su napravili katastrofalne greške kada su pregovarali oko ovog zakona i potpisivali ga 2007. i 2008. godine i tada nisu obezbedili bolje uslove i ovaj prelazni period za koji moramo mi sada na ovaj način da se izborimo. Ovakve izmene koje će sprečiti potpunu liberalizaciju prometa poljoprivrednog zemljišta, upravo su veoma važne, zato što će to da zaštiti našeg poljoprivrednika i da zaštiti našu zemlju. Ono što će te restriktivne mere koje su uvedene veoma su značajne, zato što pored toga što strani državljanin koji ima nameru ili koji bi imao nameru da kupi privatno poljoprivredno zemljište mora pre svega 10 godina da bude, da živi, odnosno da bude nastanjen u lokalnoj samoupravi u kojoj namerava da kupi to poljoprivredno zemljište, da se bar tri godine bavi poljoprivredom, da obrađuje svojim mašinama i svojim oruđem. Kada već ispunite uslove, opet je u riziku da kupi ta maksimalno dva ha poljoprivrednog zemljišta, zato što država ima pravo preče kupovine. Dakle, ovo su ta tri restriktivna uslova koja neće dozvoliti da, ukoliko država proceni, ako i do toga dođe, da stranac može da kupi, ali vrlo su teški uslovi, da država može da spreči da dođe do te kupovine. Pored toga, imamo još uslova koji moraju da se ispune, a to je da ovo poljoprivredno zemljište ne može da pređe u građevinsku namenu, da nisu u pitanju zaštićena prirodna dobra, da nije u blizini vojni kompleks i to je veoma važno. Ja se nadam da će ministar, odnosno da će Vlada usvojiti amandmane koji su uloženi da se neće moći kupovati zemljište koje je uz samu granicu, 10 km da bude udaljeno i to je sve ono što može da predstavlja opasnost po našu zemlju i upravo ta mala privatna vlasništva poljoprivredna, mogu da predstavljaju opasnost. Meni je žao što se danas prema ovim izmenama mnogi sa podsmehom prosto komentarišu, zato što kažu da niko ne može da ispuni ove uslove. To i jeste bio cilj, one uslove koji bi važili da nismo doneli ovakve izmene i onakav status kakav je imala Vojvodina gde su se čitava imanja prodavala za po pet ili 10.000 evra sa okućnicama i sa hektarima zemljišta, upravo su bili veoma primamljivi za strance koji žive u blizini naših granica, da vrlo lako dođu i da kupe. Nama jeste bio cilj da zaštitimo nacionalne interese i da onemogućimo nastanjivanje stranaca po uslovima ovakvi kakvi su bili olakšani, a da stranci nemaju nameru da žive u našoj zemlji. Znači, veoma restriktivni uslovi, a ono što vidimo da postoji dobra namera jeste što Vlada već godinama unazad i ova država ulažu u poljoprivredu, a mi znamo da je 2017. godine uvećan budžet za oko 3,5 milijarde, da je četiri puta uvećan budžet za investicije u poljoprivredi, da postoje podsticaji za kupovinu nove opreme i sa povraćajem od 50 do 65%, da postoje podsticaji da ostanu mladi do 40 godina na selu i sa projektima, sa investicijama od 1,2 miliona evra gde država vraća novac u vrednosti od 75% od te investicije. Dakle, brojni projekti, projekti navodnjavanja, država ozbiljno ulaže u poljoprivredu i mi vidimo dobre namere i ove Vlade i države da se poljoprivredna grana podigne na najviši nivo i zato ćemo podržati ove izmene zakona u danu za glasanje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Ja ću ovu načelnu raspravu da započnem jednom rečenicom, mislim da svi oni koji su glasali za Zakon o potvrđivanju sporazuma, SSP i onaj prelazni sporazum 9. septembra 2008. godine, oni su u obavezi danas da glasaju za ove izmene zakona. Oni koji su bili protiv SSP, oni su u obavezi da budu protiv ovog zakona, pa neka se svako nalazi gde je bio 9.9.2008. godine. Juče smo imali svojevrsnu manifestaciju mahanja nekim falsifikatima. Recimo, Tomislav Nikolić je objavio jedan navodno zapisnik, nije on objavio zapisnik da bi se pravdao šta je nekada neko razgovarao, nego na bazi tog novinskog teksta Vojislavu Šešelju je uskraćena telefonska komunikacija sa timom za odbranu, a posle mesec dana ja sam dobio zabranu da idem u Hag da ga posećujem. Kada se to maše ovde, to podrazumeva da opet postoje neke namere u kontinuitetu. Daj, zatvorite ovaj prozor ovde, vidite što landara ovde, vidite ovu promaju. Da krenemo sa Predlogom zakona. Ministre, ne možete vi u obrazloženju da napišete član 63. stav 2. Zakona o potvrđivanju SSP, a taj zakon ima samo četiri člana. Mogli ste da napišete član 63. stav 2. Sporazuma. Vidite, kada čitaju obrazloženje, mi smo juče slušali ovde taj zakon ima hiljadu i nešto članova. Moram da vam kažem da član 2. tog Zakona o potvrđivanju sporazuma je imao zadatak da spasi čast Republici Srbiji, jer to je praktično jednostrana izjava volje Narodne skupštine kako oni tumače taj sporazum. To je jasno rečeno, da Narodna skupština Republike Srbije da taj Sporazum treba da se primenjuje na celoj teritoriji Republike Srbije. I Ustav Republike Srbije i član 2. ovog Zakona o potvrđivanju sporazuma obavezuje i Narodnu skupštinu i sve buduće i one prethodne vlade da u svakom nasrtaju želje da se što pre dođe u EU, imaju u vidu i Ustav i ovu odredbu. Samo da vas podsetim, 2015. godine terorističko Kosovo je takođe ratifikovalo Sporazum o stabilizaciju i pridruživanju sa EU i tada je njihov ministar inostranih poslova svečano izjavio – zamislite, taj sporazum su ratifikovale i one države, to je onih pet članica EU koje nisu priznale nezavisno Kosovo, tako da to jeste jedan politički proces i zato pozivam sve one koji nisu 2008. godine glasali za Sporazum da i danas ne glasaju za ove izmene i dopune Zakona. Sledeći momenat koji je vrlo važan jeste što i predlagač, a i pojedini predstavnici vladajućih stranaka, ovde koriste nešto što se zove „analogija“. Iz nečega što je nepodobno izvlače pravilo i za ovu situaciju i ja njih ne krivim, ne krivim ih. Zašto? Ja sam juče pohvalio Vladu, kada ste uputili ovakav predlog zakona i kada ste rekli mora da se uradi zbog SSP, vi ste praktično rekli da međunarodni ugovori mogu biti sastavni deo pravnog poretka Republike Srbije, samo ukoliko se obaveze između narodnih ugovora ugrade u naš pravni sistem, odnosno u naše zakone. Iz toga se izvlači zaključak da SSP nas uopšte formalno pravno i ne obavezuje, a obavezivaće i nas samo onoliko koliko mi prihvatimo da nešto ugradimo u naš pravni poredak. I zato kažem - nemamo mi obavezu da menjamo naš Zakon o poljoprivrednom zemljištu. Sada ću malo da se vratim na onu analogiju koju neki koriste ovde, ne zameram im. Mi smo imali izuzetno dobre propise i u starom Ustavu, ako izuzmemo onu društvenu svojinu, pa i u ovom novom Ustavu, imali smo samo jednu pravno – tehničku nepreciznost kada se kaže svi oblici svojine su ravnopravni, oblik svojine ne zna se šta znači, ali nema veze. Kako smo došli u ovu situaciju, koju s pravom neki koriste da su neka pravna lica iz inostranstva postali vlasnici poljoprivrednog zemljišta? Došli smo zahvaljujući ekonomistima, matematičarima, pohlepnicima u vidu Mlađana Dinkića, Aleksandra Vlahovića, Labusa, Pitića, Dušana Vujovića pošto je on njihov tata, jer su oni osmislili sistem privatizacije i izvršili su svojevrsnu zamenu teza. Da bi nešto predstavili kao kapital, oni su rekli kapital jeste i imovina, kapital i jeste dobro, kapital i jeste nepokretnost, kapital jeste i pokretna stvar, kapital jeste i pravo i rekli su baš nas briga kakav je status pojedinih oblika svojine. To je sve kapital, mi privatizujemo kapital i u okviru privatizacije kapitala otišlo je i poljoprivredno zemljište. Potpuno neustavno i nezakonito. To moram da vam skrenem pažnju. I sada ja bih zamolio predstavnika predlagača, pošto ćemo imati verovatno u ponedeljak i raspravu o amandmanima da se raspita, pretpostavljam da nije u mogućnosti da odgovor sada odmah. Ali, vidite, našim propisima je predviđeno da strano fizičko i pravno lice koja obavljaju delatnost u Srbiji, znači naglasak je na delatnost, privredne delatnosti, pod uslovima uzajamnosti mogu sticati pravo svojine na nepokretnostima na teritoriji Srbije koje im je neophodno za obavljanje delatnosti. I sad da stanemo. U sledećem članu 82v je navedeno pod kojim uslovima, da li je uslov uzajamnosti ispunjen i Ministarstvo pravde daje svoje mišljenje? Da li je uslov vršenja delatnosti i da li su te nepokretnosti neophodne za vršenje te delatnosti, da je Ministarstvo trgovine? Ja sumnjam, ja nemam dokaza, ali sumnjam da je u svim tim privatizacijama i u svim ovim ugovorima na koje se poslanici sa pravom pozivaju da je stranac stekao pravo svojine na nepokretnosti koja se zove poljoprivredno zemljište, da su poštovane ove dve odredbe, ove dve obaveze važne ministarstva. Jer, bez ova dva mišljenja ne može da se registruje nijedan ugovor o prometu nepokretnosti, a i ugovor o privatizaciji nekog preduzeća je takođe u tom rangu ugovora o prometu nepokretnosti. Ovde je svojevrsna zamena teze. Neko sa tumačenjem šta sve ulazi u kapital, to i može da se privatizuje, ubacio je i poljoprivredno zemljište koje je dobro opšteg interesa, koje trpi određena ograničenja, samo na tim dobrima postoji pravo preče kupovine u korist Republike Srbije. Da vam samo skrenem pažnju, ako ste zabranili da se strancu prodaje državno zemljište, pošto su svi oblici svojine ravnopravni, kako ste onda mogli privatnu svojinu na poljoprivrednom zemljištu da omogućite strancu? Vi ovde ubacujete nešto je EU, pa mi nismo članovi EU. Hvala Bogu, nikada nećemo biti članovi EU. Predložio bih vam da izvršite analizu i da mi donesemo propise, da vratimo sve u pređašnje stanje, verovatno da bi se došlo u pređašnje stanje je potpuna i neka vrsta nacionalizacije onoga što je nezakonito urađeno. Samo da vam skrenem pažnju, uzmite stare knjigovođe i u bivšoj SFRJ bio je promet poljoprivrednog zemljišta ograničen, ali kako se vrednost nekretnine određivala prema ulaganjima društveno pravnog lica, jer nekretnina nije imala tržišnu vrednost. Ovde su nas mangupi sa varijantom tržišne vrednosti prevarili. Ovo što je urađeno sa preduzećima u društvenoj svojini, to je urađeno i sa svim nepokretnostima i sa poljoprivrednim zemljištem i sa gradsko-građevinskim zemljištem i sa prirodnim bogatstvima, koje nikako ne mogu biti u prometu.
Hvala gospodine Krasiću. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite.
Hvala predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre sa saradnicima, želim na početku svog izlaganja da kažem da ću podržati predložene izmene i dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu i da kažem da nas koji smo danas u ovoj sali Skupštine Republike Srbije, nas koji smo deo većine koja podržava Vladu Republike Srbije i koja podržava predložene izmene zakona koji je na dnevnom redu i oni koji se protive ovakvim izmenama dele dva pojma. Ta dva pojma su odgovornost, odgovornost prema svojoj zemlji, odgovornost prema njenoj budućnosti i poštenje, a naravno tu je i pitanje doslednosti. Zašto kažem odgovornost? Morate da budete odgovorni kao ljude koji vršite vlast. Ne smete da danas radite jedno, sutra radite nešto drugo, neki su pre nas loše pregovarali sa EU, loše ispregovaran SSP. Šta mi danas treba da uradimo, kao neko ko teži članstvu u EU? Treba da kažemo – ne, mi to sada nećemo. Ne, mi pokušavamo da ovakvim izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu sprečimo nešto što je neko hteo da uradi tada kada je potpisivao takav SSP. Neko ko je tajkunima predavao poljoprivredno zemljište u bescenje, pa je onda mislio da će vladati doživotno, pa će 2017. godine da krenu stranci da kupuju poljoprivredno zemljište u Srbiji, od tih istih tajkuna, a oni od tajkuna uzimaju proviziju. To je taj krug politike, nakaradne politike, takve su vodili bivši vlastodršci. Mi danas pokušavamo da ovakvim izmenama popravimo nešto što je loše urađeno za vreme prethodne vlasti, nešto što nije bilo dobro. Neki su od bivših evrofanatika, u toku jučerašnjeg dana govorili protiv EU. Meni nije jasno zašto su ti koji su potpisivali SSP, jedan dan su za EU, drugi dan nisu za EU, pa neka se prvo sami u svojim redovima opredele za šta su. Mi jesmo za EU, za evropske vrednosti, jesmo za evropske integracije, ali smo pre svega za Srbiju. Da čuvamo i branimo interese Srbije, interese srpskih poljoprivrednika, interese naših proizvođača i interese države Srbije. E, ovakve izmene i dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu čuvaju interese Srbije, interese naših poljoprivrednika, i naše poljoprivrede. U tom smislu potpuno podržavam predložene izmene i dopune zakona i mislim da nema potrebe za bilo kakvom brigom, za bilo kakvim strahom, jer mi nismo čuli od opozicije za ova dva dana ništa konkretno, ništa osim gole kritike, osim gole mržnje, osim jedne isprazne priče, koja ni njima ništa ne znači, koju ni oni ne znaju kuda vodi. Mi znamo gde to vodi. To vodi dotle da oni više nakon nekih narednih izbora u Skupštini više neće biti, jer vi morate i kao opozicija i kao vlast biti odgovorni prema biračima. Mi to jesmo. Ovakvo ministarstvo koje vodi gospodin Branislav Nedimović je pokazalo visok stepen, izuzetan stepen odgovornosti prema poljoprivredi i državi Srbiji i siguran sam da će ovakve izmene i dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu dati one efekete kakvi trebaju danas državi Srbiji. Hvala.
Hvala, kolega Filipoviću. Narodni poslanik Snežana Bogosavljević Bošković. (Nije tu.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić. Izvolite.
Hvala. Poštovane kolege poslanici, poštovani ministre, poštovani građani Srbije, još jednom da ponovim ono što sam juče rekao na samom početku svoga izlaganja. Dakle, ovo je još jedan od zakona kojim nas Vlada spašava od pretnji za koje strahove manje više sama raspiruje uz žestoku medijsku podršku medija, koji su manje-više potpuno kontrolisani od strane vlasti. Odakle zapravo dolazi veća pretnja da neko dođe u posed našeg poljoprivrednog zemljišta? Mislim, stvar je elementarna, verujem da ovo svi narodni poslanici znaju, ali ponoviću ipak to zbog građana. Dakle, Zakon o privrednim društvima u ovoj državi propisuje u svom članu 145. da osnovni kapital društva iznosi 100 dinara. U našoj državi društvo sa ograničenom odgovornošću može registrovati bilo ko, odakle god on bio - sa Sejšela, sa Britanskih, Devičanskih ostrva, iz Tortole, iz Delavera, iz Prištine, Zagreba, Moskve, Sibira, kako god,. Treba mu 100 dinara i dodatni troškovi taksi, advokata, notara, ali ako ima da kupi poljoprivredno zemljište snaći će se on i za te dodatne troškove, nikakav problem to njemu biti neće. Kad taj neko tako registruje kompaniju, ta kompanija će kao pravno lice pristupiti pregovorima o kupovini poljoprivrednog zemljišta sa svakim onim ko je voljan poljoprivredno zemljište da proda i kupoprodaja će se desiti kao i svaka kupoprodaja, onda kada strane u dogovoru postignu, dakle, saglasnost oko obostrano prihvatljive cene i poljoprivredno zemljište će biti prodato toj kompaniji čiji vlasnik ju je osnovao sa 100 dinara, odakle god bio. Dakle, on čak ne mora ni da osnuje svoju kompaniju. Odakle god dolazio može da kupi udeo u nekoj domaćoj kompaniji, na berzi da kupi akcije, u direktnoj pogodbi da kupi udeo ili akcije, zavisno od toga da li je akcionarsko društvo ili društvo sa ograničenom odgovornošću. Ako ta kompanija u kojoj on kupuje udeo u svojoj imovini ima poljoprivredno zemljište on postaje vlasnik poljoprivrednog zemljšta srazmerno svom vlasničkom udelu u toj kompaniji. Eto, možemo to tako pojednostavljeno predstaviti građanima. Prema tome, iz privrede, dakle iz domena kompanija i kompanijskog prava dolazi pretnja da neko kupi jeftino, brzo, kako god, veliku količinu poljoprivrednog zemljišta. Dakle, to su ozbiljni investitori i tu je javni interes i državni interes, gde država treba da se zaštiti da zadrži kontrolu nad jednim ovako važnim prirodnim i privrednim resursom kao što je poljoprivredno zemljište koje je s razlogom u Zakonu proglašeno za dobro od opšteg interesa. Dakle, ono što mi danas raspravljamo, dakle ono o čemu mi danas pričamo takođe je pretnja, ali mnogo manja, dužan sam reći ne i beznačajna, i nju takođe treba ozbiljno regulisati i zakonom propisati jer se i tu štiti javni interes, kao i na svakom drugom mestu. Izabrani predstavnici građana, bilo da su u zakonodavnoj ili u izvršnoj vlasti, dužni su taj interes zastupati, sporazume međunarodne zaključivati tako da odredbe budu što preciznije dogovorene i da javni interes države Srbije i njenih građana bude što bolje zacementiran. Predmetna odredba Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju je dvosmislena. O tome sam juče govorio, danas ne bih nikoga zamarao ponovnim temeljnim iščitavanjem. Kakvo god bilo njeno tumačenje, za mene je merodavno da Vlada Republike Srbije u Predlogu zakona u obrazloženju kaže da 1. septembrom 2017. godine, dakle, rokom koji ističe 1. septembra 2017. godine, smo u obavezi da državljanima EU damo isti tretman kao i našim građanima kada je sticanje vlasništva nad poljoprivrednim zemljištem u pitanju. Pročitaću šta piše Vlada Republike Srbije u obrazloženju. „U periodu od četiri naredne godine“, a taj period ističe 1. septembra ove godine, „trebalo je da usklađujemo naše zakonodavstvo“, dakle, trebalo je da smo to već završili, „kako bi državljanima država članica EU osigurali isti tretman“. Dakle, mi sada donosimo zakon, politički potpuno na domaćem interesu, štitimo domaći interes, ali on je suprotan sa odredbama SSP. Dakle, predlagač u svom obrazloženju zapravo kaže nešto što zakon ne reguliše. Logično pitanje je ako već donosimo zakon koji je suprotan sa SSP zašto onda nismo išli do kraja pa u potpunosti zaštitili domaće poljoprivredno zemljište od prometa između fizičkih lica domaćih i stranih državljana i uradili ono što je uradila susedna Hrvatska - onemogućili su bilo kojim stranim državljanima, odakle god da oni dolaze, da kupe poljoprivredno zemljište, bilo da su iz Holandije, bilo da su iz Bangladeša? Dakle, trebali smo ići do kraja. Da zaključim. Donosimo zakon koji je suprotan SSP, jer smo ovu problematiku pet godina zapuštali, pa smo došli do par dana pred isteka roka i zakon usvajamo po hitnom postupku na vanrednoj sednici na koju vladajuća većina čak nije uspela ni da dovede više od 125 poslanika i da ih vrati sa godišnjih odmora na ovu sednicu na ovako važnu temu na kojoj nam Vlada brani građane od pretnji da će ostati bez poljoprivrednog zemljišta i da će sutra biti gladni. Pod dva, propisujemo mere koje će naše građane stavljati u položaj lošije od građana Hrvatske i Mađarske, jer naši građani tamo neće moći kupiti poljoprivredno zemljište ni kada postanemo članovi EU, a nismo morali tako propisati jer inače propisujemo zakon koji je suprotan sa odredbama Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju. Pod tri, propuštamo priliku da propišemo uslove za javnost, iako znamo da režim pod kojim stranci mogu kupovati poljoprivredno zemljište nije jednako regulisan ni u svim državama EU. Opet primer Mađarske i Hrvatske. Nedovoljno štitimo zemlju od suše i grada, jer su nam projekti navodnjavanja nedovoljni i kasne. Pare koje od osiguranja uzimamo za zaštitu od građana to je 2,3 miliona evra prošle godine bilo. Nemamo informaciju na šta se troši, jer ministarstvo te stvari u svojim izveštajima precizno ne navodi. Za poljoprivredu u budžetu generalno izdvajamo mnogo manje od njenog učešća u BDP. Dakle, 2,47% od ukupnih rashoda i izdataka srpskog budžeta u odnosu na 10-12, prošle godine čak i 15% njenog učešća u BDP. Konačno, ovde se branimo od stranaca fizičkih lica, a na drugoj strani po pravu prvenstvo zakupa damo i do 30% zemlje na nivou lokalne samouprave pravnim licima koje subvencionišemo, koji imaju interes ovde da dođu jer ovde mogu da rade mnogo toga što kod kuće ne mogu. Ovde su zakonski propisi labaviji. Ovde se čak i tako labaviji zakonski propisi laganije sprovode, labavije. Mogući su dogovori. Dakle, interes da dođu postoji i, ono što je najvažnije, ovde je obezvređen rad. Ovde je operativni trošak radne snage. Dakle, jeftina radna snaga. U krajnjoj liniji, naša Vlada tu reklamnu poruku promoviše na CNN – Srbija je zemlja jeftine radne snage. Dakle, obzvređen je rad građana. To je direktan imput koji operativni trošak veoma jeftin motiv pravnim licima da dođu ovde, dakle, je očigledno jasan i mi još ih dodatno podstičemo pogodnošću prvenstva zakupa i masivnim subvencijama. Hvala Vladi Republike Srbije na toj vrsti zaštite domaćeg interesa domaćeg poljoprivrednika i domaćih građana generalno. Hvala vam.
Hvala. Reč ima ministar Nedimović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, želim pre svega zbog javnosti, iako smo juče vodili raspravu maltene o istoj stvari. Kada bih uzeo stenografske beleške, kada bih imao pravo da ih uzmem, možda imam pravo, verovatno bi možda u šest reči se razlikovalo izlaganje, ali hoću da kažem pre svega zbog javnosti jednu stvar. Vi morate da razlikujete. Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju reguliše odnose između Srbije i EU kao zajednice, a ne sa svakom pojedinačnom državom ponaosob. Morate da razlikujete tretman od uslova. Tretman je omogućen u pogledu poljoprivrednog zemljišta, stavljeni su uslovi u interesu Srbije. uslovi koji su postavljeni služe za popravljanje onoga što nije u postupku pregovaranja završeno do kraja. To je suština cele priče. Priča o navodnjavanju, priča o protivgradnoj mreži, juče smo komentarisali to, ne bih ponovo da dužimo, ali činjenica je da je tretman jedno, uslovi su drugo i na ovaj način popravljamo ono što možemo. Kraj.
Hvala, ministre. Reč ima gospodin Đurić.
Hvala. Veoma kratka replika. Ministre, ako pregovaramo sa EU u celini, onda imamo jednu tačku pregovora, onda smo mogli izmeniti SSP sa tim jednim pregovaračem. Ja ću vas podsetiti, državni sekretari u ministarstvima Vlade Republike Srbije više puta su rekli da je izmena SSP nemoguća zato što bi to podrazumevalo ratifikaciju od strane svih zemalja članica EU. Dakle, mi ipak pregovaramo sa zemljama članicama EU, a ne sa EU u celini. Samo toliko. Hvala.
Ministar Nedimović ima reč. Izvolite.
Niko ne može da kaže da je nešto nemoguće, sve je teorijski moguće. Da li je izvodljivo i u kojim rokovima, to je stvar za veliku diskusiju. Ono o čemu vi pričate, razgovara se, činjenica, sa svakom zemljom ponaosob ukoliko želite da idete u izmene. Ali, što se tiče Sporazuma, one su ratifikovale svaka pojedinačno, ovaj Sporazum, on kao takav stupio na snagu. Ovde razgovaramo, ja imam utisak, ja koliko sam razumeo juče u uvodnom izlaganju, vi ste stranka koja je, pretpostavljam, proevropski orijentisana. Vi ovim nekim istupima kojima ste stavili, ja više ne znam da li ste u ovom delu ili ste u ovom delu ili ne znam ni ja gde. Uz dužno poštovanje, mislim da bi ovde možda jedna od prethodnica koja je govorila na temu izmena zakona, možda bi ona mogla da vam objasni o čemu se tačno radi, oko SSP-a.
Hvala, ministre. Reč ima Zvonimir Đokić. Izvolite.
Zahvaljujem. Juče i danas smo, poštovane kolege narodni poslanici, imali priliku da čujemo i ozbiljne diskusije i manje ozbiljne i tužne, otužne itd. Ali, hajde da se vratimo na dnevni red i da stavimo stvari na svoje mesto. Glavobolju nam ovih dana stvara obaveza koja proizilazi iz jednog međunarodno pravnog akta koji je Srbija potpisala sa EU, tj. Evropskom zajednicom, radi se o Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, na osnovu koga imamo, prihvatili smo tada, i imamo obavezu da do 1. septembra, dakle, za još nekoliko dana, uskladimo svoje zakone tako da žitelji ili članovi, državljani EU imaju gotovo jednaka prava ili jednaka prava kao i državljani Srbije u kupovini poljoprivrednog zemljišta. Da se nama ne bi prebacivalo kako smo nedorasli ili neozbiljni itd, i da sada mi sve najgore govorimo o tom Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, ne kritikujemo mi sam Sporazum, koji je svakako dobar za Srbiju, mi kritikujemo pregovarače koji nisu svojevremeno dobro ispregovarali i doveli nas u poziciju kakvu nema nijedna druga zemlja članica EU, niti bilo koja zemlja koja je bila kandidat za ulazak u EU. Da li je Božidar Đelić, tadašnji potpredsednik Vlade, bio dobar pregovarač ili ne, stvar je za diskusiju, ali Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju nije dobro ispregovarao, on i čitav tim koji je bio sastavljen uglavnom od predstavnika tadašnje vlasti. Zbog toga što ga nisu dobro ispregovarali, mi smo sada u problemu i želimo da taj problem rešimo i našli smo način kako ćemo ga rešiti. Rešićemo ga zakonom koji danas usvajamo, tj. Predlogom zakona o izmeni i dopuni Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Ne bih ja rekao da je Božidar Đelić loš pregovarač. Rekao bih pre svega da je on imao drugačije namere i prioritete. Nije njemu interes države Srbije tada bio na prvom mestu. NJemu su na prvom mestu bili interesi pojedinih centara moći kojima je omogućio da u kratkom vremenskom periodu pokupuju oko 300 hiljada hektara poljoprivrednog zemljišta. Samo četvorica ljudi, četiri osobe drže preko 100 hiljada hektara zemlje, nadajući se da će u roku od četiri godine, evo sada ovog 1. septembra oni i dalje biti na vlasti i da će upravo sada moći ponovnom preprodajom te zemlje da višestruko povrate uloženo. Procene su da bi ta zemlja, recimo, u narednih pet do deset godina bila skuplja, koštala pet i do deset puta više nego sada. Da li je ova Vlada, a bilo je takvih primedbi, ozbiljno shvatila ovaj problem ili ne, neko je prigovorio da je neozbiljno prišla, ja kažem da nije tako, govori i činjenica da je ova Vlada zatražila od Instituta ekonomskih nauka i Instituta za ekonomiku poljoprivrede da urade stručnu studiju, tj. analizu pravnog i institucionalnog okvira tržišta poljoprivrednog zemljišta, procenu ekonomskih efekata liberalizacije tržišta, poljoprivrednog zemljišta i preporuke za izmene domaćeg zakonodavnog i institucionalnog okvira i njihovu adekvatnu primenu. Ovu analizu radio je Institut ekonomskih nauka i Institut za ekonomiku poljoprivrede, pod rukovodstvom dr Jovana Zubovića, da ne nabrajam koliko još doktora i magistara je tu učestvovalo, a naručilac je bila Vlada. Znači, Vlada je veoma ozbiljno prišla rešavanju ovog problema. Izuzetna analiza, treba je pročitati, dostupna je javnosti, ali neću sada ulaziti u njene detalje. Mislim da merama koje su predviđene ovim promenama, ovim Predlogom zakona o izmeni i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, upravo sprečeno ono što čitav narod, čitava javnost u Srbiji želi da se spreči, a to je da nam od 1. septembra neko dođe i, prosto rečeno, pokupuje poljoprivredno zemljište koje je u vlasništvu privatnih lica. Više puta je ovde rečeno koje su to mere. To je da taj potencijalni kupac mora da bude najmanje deset godina stalno nastanjen u jedinici lokalne samouprave, znači, kod nas u Srbiji, da obrađuje najmanje tri godine poljoprivredno zemljište koje je predmet kupoprodaje, da ima registrovano poljoprivredno gazdinstvo, i to najmanje deset godina, da ima u vlasništvu mehanizaciju i opremu kojom bi obavljao tu poljoprivrednu delatnost, zatim, kao dopunsko, obezbeđujemo to poljoprivredno zemljište time da ako je, recimo, određeno kao građevinsko zemljište ono ne može da bude predmet kupoprodaje, da ne pripada zaštićenim prirodnim dobrima, da ne pripada ili se ne graniči sa vojnim postrojenjima, vojnim objektima itd, znači, brinemo se o sebi. O ovome je više puta govoreno, tako da neću ponavljati. Potpuno se slažem i prihvatam da ovakav predlog zakona treba da usvojimo. Ja sam za i pozivam vas da u danu za glasanje to i uradimo. Međutim, na kraju bih se samo još na jednu stvar osvrnuo, veoma kratko. Juče smo u diskusiji čuli, a vezano je za Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, kako je do raskola između jedne tada velike opozicione partije i njenih nekih članova došlo zato što je neko nešto prvo odobrio, pa nije odobrio, pa povukao svoju reč, itd, i u stvari problem se skreće na sasvim drugu stranu. Gospodo, SNS, tj. mi koji smo nekada glasali za SRS, sebe ubrajam u takve, smo se suštinski razdvojili od te politike još odavno pre toga, možda još onog momenta kada je čitan onaj testament ispred američke ambasade. Setite se šta je tamo pisano. Zbog toga je važan Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, jer tu je ona suštinska razlika između neke dve politike, namerno sada ne nabrajam o kojim se strankama govori. Hvala na pažnji.
Hvala, kolega. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Potpredsedniče, uvažene koleginice i kolege i ministre sa saradnicima dakle, vi nas, ne vi lično, mada i vi lično, i Vlada, i SNS, i svi mediji koji služe već dobro poznatoj svrsi promocije svega onoga što Vlada radi, nas i građane ubeđujete da ovim zakonom se sprečava prodaja poljoprivredne zemlje i poljoprivrednog zemljišta strancima. Premijerka obećala to ovde dok je davala ekspoze, poslanici aplaudirali, narod se veseli, paori verovatno odahnuli misleći da će to biti njihov spas od stranih kompanija koje dolaze i u bescenje dobijaju najbolje poljoprivredno zemljište, i to bi sve bilo super da je tako. Ali, vi to ne radite. Kome vi zabranjujte ovim zakonom da kupuje poljoprivredno zemljište? Vi zabranjujete nekakvom pretpostavljenom, zamišljenom poljoprivredniku iz Nemačke, nazovimo ga Hans, upravu ste ministre, dakle, poljoprivredniku Hansu koji se bavi poljoprivredom u Nemačkoj, kom sada ovaj zakon postavlja nemoguće uslove da on dođe i bavi se poljoprivredom u Srbiji. Kako da vam kažem, gospodine ministre, nije lud da dođe da se bavi poljoprivredom u Srbiji taj koji se za privatne potrebe bavi poljoprivredom u Nemačkoj, zato što tamo ima uređenu agrarnu politiku, a ovde mu se smanjuju subvencije svake godine. Ovde ga nečiji brat maltretira, treba da vodi računa o tome da li će moći da dođe do zemljišta do kog hoće. Gleda se u nebo kao pre 500 godina da vidimo hoće biti sušna godina ili će biti kišna godina, pa nam od toga zavisi, ne samo njegov prinos, nego i čitav BDP itd. Ovde je donet zakon kojim se 30% zemljišta u svakoj opštini može dodeliti poslovnom partneru SNS po slobodnom izboru predsednika opštine i Vlade Republike Srbije. Dakle, on nije lud da dolazi da se bavi poljoprivredom u Srbiji, a vi upravo njemu sprečavate da dođe da kupi zemlju u Srbiji, i to do dva hektara. Dakle, vi sprečavate da dođe onog ko i ne želi da dođe. Istovremeno, dok ovom Hansu branimo da kupi dva hektara zemlje u Srbiji, vi dodeljujete hiljade hektara isto tako strancima, samo što su sada u pitanju pravna lica, kojima ovaj zakon i dalje ne brani da registruju firme u Srbiji, da kupe firme u Srbiji i na taj način prečicom dođu do najboljeg poljoprivrednog zemljišta u našoj zemlji. Da pogledamo kako te vaše velike investicije, vaših prijatelja stranaca, koje ovaj zakon ne samo da ne brani, nego ih i podstiče da dolaze u Srbiju, izgledaju. „Tenis“ koji vi iz nepoznatih razloga akcentujete kao „teniz“ kao da se radi o nekakvoj francuskoj firmi ili ne znam o čemu se radi, najavljena investicija prema čvrstom obećanju Aleksandra Vučića, 200 miliona evra, pola miliona svinja, osam hiljada radnih mesta. Pomalo je neobično, imajući u vidu da „Tenis“ u svim svojim fabrikama u Nemačkoj, Danskoj nema toliko radnika koliko je Vučić najavio da će zaposliti u Srbiji. Inače, čisto da naši građani znaju, očekujući ta radna mesta, radi se o kompaniji koja je jednaka koliko i po proizvodnji mesa, poznata i po izrabljivačkim uslovima rada ljudi koji rade u toj kompaniji zbog čega je nekoliko puta plaćala kazne u Nemačkoj, gde inače posluje, pa je tako Pokrajinsko ministarstvo rada Severne Rajne – Vestfalije platila kaznu zbog iscrpljujućeg radnog vremena, mutnih ugovora sa stranim radnicima i loše zdravstvene zaštite zaposlenih. Mediji kada pišu o „Tenisu“ uglavnom pišu o plaćenim robovima iz istočne Evrope koje „Tenis“ nastanjuje u neuslovne kolektivne smeštaje, a inače kompanija je platila ogromne kazne zbog toga što se ispostavilo da je radnike snimala čak i dok su u toaletu i pod tušem, itd. Toj kompaniji, velikom investitoru iz Nemačke, videćemo šta će biti od te investicije, ste vi dodelili 2,5 hiljade hektara u Zrenjaninu. Stručnjaci procenjuju da za ovoliku investiciju, koliku je Vučić najavio, je potrebno da oni imaju oko 20.000 hektara, što bi ih svrstalo, što bi gospodina Klemensa Tenisa, vlasnika ove porodične firme, svrstalo u red tri najveća zemljoposednika u Srbiji. Dakle, vi branite nekakvo paoru iz Nemačke da dođe i da kupi dva hektara u Srbiji, postavljajući pred njega nemoguće uslove, a svom poslovnom partneru Klemensu Tenisu dodeljujete toliko zemlje da će on biti treći zemljoposednik u Vojvodini po veličini. Potrebno je zaista uraditi analizu tih vaših velikih investicija. Potrebno je osvrnuti se na to šta dolazi. Naravno, arapske investicije „Al Ravafed“ itd. Nemamo zaista vremena da pričamo o tome. Sve ste nam rekli juče, samo niste rekli da li je istina ono što se piše u medijima o toj firmi. Malo ste sa suzama u očima govorili, dosta emotivno je to bilo kada ste o „Al Ravafedu“ govorili. Dakle, zajednička firma je nestala, ne zna se gde se nalazi, novinari ne mogu da dođu do nje. Jako puno zemlje obrađuju u Vojvodini. Paori kažu da trećina stoji zaparloženo, da nije obrađena itd. Ja nemam vremena o tome da govorim. Ako ne znate šta da radite sa zemljom, pitajte poljoprivrednike, nemojte stalno stavljati neke svoje poslovne partnere ispred njih, ispred njihovih interesa. Oni sigurno znaju bolje od vas.
Hvala. Reč ima ministar Branislav Nedimović. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, poštovani poslanici, ja možda jesam juče sa suzama u očima pričao o investicijama, i to iz jednog prostog razloga. Čovek kada radi i želi da nešto uspe mora da ima emociju prema tome. Ja nisam kamen, nego neko ko želi da promeni stvari, koje u prethodnih 30-40 godina nisu funkcionisale kako treba, a mnogo je njih protutnjalo za tih 40 godina, pa ni prstom mrdnuli nisu. To je prva stvar. Ne može mi niko zabraniti da volim, da želim, da se trudim da uradim onaj posao koji mislim da treba. U krajnjoj liniji, građani će pre ili kasnije o tome dati svoj sud. Druga stvar, kada smo kod „teniza“, ne želim nikada da pričam na ovakav način, ali mislim da pravilno izgovaranje naziva ovog privrednog subjekta ništa nije loše. Što se tiče priče o zemljoposednicima i ostalim stvarima, koliko je zemljoposednika u procesu privatizacije bilo, malopre je rečeno i sada mogu ko papagaj da ponavljam od tih 20.000 hektara koji su otišli tada, ali hoću nešto drugo da vam kažem. Ovde je reč o pravu zakupa. Kada je u decembru ili novembru mesecu, više ne mogu da se setim, kad su bile izmene Zakona o poljoprivredi, izmene Zakona o podsticajnim sredstvima, tad je postavljen znak pitanja transparentnosti postupka davanja poljoprivrednog zemljišta u zakup na osnovu Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Tada sam vas uveravao, sad isto i videli ste i sami da je postupak potpuno bio transparentan, nikakvih pregovaranja, dogovaranja, neposrednih pogađanja, spinovanja ili ostalih stvari nije bilo. U krajnjoj liniji „Tenis“ je jedan od aplikanata, jedan od 219 aplikanata, ima potpuno isti status kao i svi ostali i iste obaveze će da ima u pogledu ispunjavanja potreba vezanih za životnu sredinu, vezanih za buduću radnu snagu i sve ono što je neophodno. Za vašu informaciju, nije samo Zrenjanin, odobrena je i Kikinda, ima još tri aplikacije koje su u postupku razmatranja. Sve će biti prezentovano na jedan transparentan način, pošto se vrlo često ta reč ovde koristi, i biće prezentovano Odboru za poljoprivredu onako kako to pravila nalažu. Što se tiče neba i poljoprivrede, koliko se sećam nije to stvar koja je u zadnjih dve ili tri ili pet godina, to je naš sistemski problem. U jednom trenutku naše istorije, 60-ih, 70-ih godina rađeno je dosta na tome, kasnije zbog različitih stvari, nemara, nemanja finansijskih sredstava ili ko zna čega, ne da nisu građeni sistemi, nego nisu ni održavani i to je sve proces koji se odigrava tamo negde do 2014. godine. Mislim da smo mi dobili opomenu jednu veliku tad i tad smo promenili svoju svest i to je normalno. Reći ću vam, ne znam da li to može da se nazove anegdota, moje jedno lično iskustvo da podelim sa vama vezano za odbranu od nadolazeće reke Save 2014. godine. Toliko je davno bilo poslednji put kada se tako nešto tako desilo. Zašto vam ovo pričam? U pogledu kako izblede neke stvari u glavama i ljudi, više se podrazumevaju, a u stvari se ne podrazumevaju, i svi su očekivali da će u tom trenutku doći neko ne znam odakle i rešiti probleme svih građana. Tad je došlo do početka menjanje svesti i mislim da danas građani mnogo drugačije gledaju i na sistem odbrane od poplave i sisteme za navodnjavanje. Što se tiče „Al Ravafeda“, tu završavam, juče sam pokazivao ono što je „Al Ravafed“ rešio, nije mi teško još jednom i nije mi teško 100 puta to da pokažem, jer mislim da je to jako važno zbog građane Srbije, da su to sistemi koji su već završeni, koji se nalaze na sedam različitih lokacija na prostoru Vojvodine, odnosno na prostoru Sivca, na prostoru Bača i drugih mesta i da su to stvari koje, juče sam i gospodinu Ješiću predložio da odemo to da pogledamo, tamo su izgrađena i dva logistička centra, pošto svi pričaju o nečemu što verovatno i nisu videli. Ne želim da u to ulazim, naravno, svako ima pravo da misli o bilo čemu na bilo koji način. „Al Ravafed“, ako neko želi da ga nađe, može da ga nađe bez ikakvih problema. Na Novosadskom sajmu sam video njihov štand, njihovu prezentaciju, posle još na nekoliko mesta kada je bilo. Da li će imati u svojoj poslovnoj politici takva opredeljenja da imaju sajt, prezentaciju, mislim da to nije dobro, da je to loše, da treba sve da se prezentuje, jer dobre stvari uvek treba da se prezentuju. Stvari koji se tiču zakupa poljoprivrednog zemljišta ću uvek isticati po ovom osnovu u prvi plan kao dobro realizovanu investiciju.
Hvala ministre. Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov.
Hvala potpredsedniče. Nije problem suše i navodnjavanja od juče, ali vi ste uzeli kredit od 200 miliona evra od Vlade Abu Dabija za navodnjavanje, 100, pa onda u nekoliko faza, to su se Dinkić i Vučić malo zaneli u najavama, pa je verovatno tu negde računica izgubljena. Interesuje me koliko je od tog kredita povučeno, kada je povučeno, da li je sve što je planirano urađeno? Zaista je malo licemerno da mi pričamo o poljoprivredi kao o nekoj našoj razvojnoj šansi, a da ljudi nemaju pojma koliki je prinos, da zaista samo fali da neke dodele sada tu idu, da igraju, da prizivaju kišu, da im ne bi suša uništila useve, a ovamo nam poljoprivreda velika razvojna šansa. Da li mislite, gospodine Nedimoviću, da našeg paora više ugrožava „Tenis“ ili bilo koja druga velika kompanija, ne mora da je strana ili domaća, ili da više ugrožava ovaj Hans, kome ste vi sada zabranili da dođe i da kupi dva hektara zato što su uslovi koji su postavljeni pred njega nemogući. To ne može da ispuni niko, osim onih koji imaju dvojno državljanstvo. To je još jedno političko pitanje koje zaista mislim da ne treba da otvaramo, a vi verovatno o čemu se radi. Šta ste vi uradili da tog našeg poljoprivrednika zaštite od „Tenisa“ i od „Al Ravafeda“ i od svih drugih, i stranih i domaćih, Kostića, Miškovića itd, Jerkovića, ne znam ko su, Matijevići i drugi u igri, zato što svaki ovaj zakon koji donosite štiti poljoprivrednika od tog Hansa koji bi došao i kupio dva hektara i bavio se poljoprivredom u Srbiji, a ne u Nemačkoj, a ne od ovih koje vi dovodite i dajete im zemlju.
Hvala. Reč ima ministar Nedimović.
Neću dugo, ali misli da moramo još jednom, pošto očigledno kada dovoljno puta ponovite jednu stvar možda ljudi i čuju, ako žele da čuju. Na ovaj način izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu popravljamo stvari koje nisu bile u to vreme kada je pregovarano predviđene na najbolji mogući način. Ovo je način u okvirima koje imate na raspolaganju. Ovde ispred mene se nalazi Zakon o potvrđivanju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između Evropske zajednice i njihovih država članica sa jedne strane i Republike Srbije sa druge strane. U samom Sporazumu u članu 53. tačka 5. koja se odnosi na privredna društva, kaže se – nakon stupanja na snagu ovog Sporazuma društva, kćeri privrednih društava zajednice imaće pravo sticanja i uživanja svojinskih prava na nepokretnostima kao i srpska privredna društva, a u pogledu javnih dobara ista prava koja uživaju srpska privredna društva kada su ova prava potrebna za obavljanje privrednih delatnosti za koja su ona osnovana. Ima tu još stvari o kojima se govori. Ova stvar je, kako je neko malopre rekao, mislim da je koleginica iz vaše poslaničke grupe isto to rekla, to je usvojeno i to je tako i tu ne možemo ništa da uradimo. U granicama mogućeg mi smo popravili da zaštitimo interese Srbije. Sve ostalo naravno da je teren političkog razmimoilaženja ili dogovaranja. Što se tiče Abu Dabija, ugovoreno je 100 miliona. U ovom trenutku mi smo povukli za projekte prvih 16 miliona dolara. Izvinjavam se, nisam čuo. (Gordana Čomić: Zar to ne ističe sada?) Taman sam to hteo da vam kažem, pre pet dana smo dobili odluku od Fonda za razvoj Abu Dabija da se do 2021. godine prolongira bez naknadnih troškova povlačenje sredstava po ovom osnovu. Kada sam postao ministar poljoprivrede formirali smo implementacionu jedinicu koja je morala da reguliše ove stvari. Prvih 11 projekata koji su imali takav stepen tehničke dokumentacije da mogu da imaju odobravanje poslali smo u narednih nekoliko meseci. Ako me pitate da li je to sve moglo brže – sve je moglo brže. Uvek može brže i zato i brže, jače i bolje treba da radimo na ovim stvarima. Ima jedna stvar, znate šta se sada dešava što se tiče sistema za navodnjavanje? Drago mi je što sam uspeo nečim da vas danas oraspoložim, ali mi imamo sve više zainteresovanih među narodnih subjekata koji se bave finansijama, koji žele da uđu sa nama u projekte za izgradnju sistema za navodnjavanje, ne samo po osnovu zaduživanja, nego i po osnovu bespovratnih sredstava, kao što je Zeleni klimatski fond. Moramo da iskoristimo da uvežemo stvar. Znam da vam možda izgleda strašno, mi smo počeli da radimo na tom projektu. Ja kažem opcije koje su na raspolaganju, a šta ko misli o tome… Imamo tu i sa Evropskom bankom rekonstrukciju i razvoj, imamo i sa njima, pre neki dan smo imali sastanke o tome. Nama je cilj da to radimo. Zašto neko to nije hteo, nije želeo, nije mogao ili nije znao, ja u to ne mogu da ulazim i to nije predmet. Znam da nama ovo treba kao hleba, iz jednog prostog razloga, ponoviću još jednom, ono što je autoput za drumski saobraćaj, to su za poljoprivredu sistemi za navodnjavanje.
Hvala, ministre. Replika, Vladimir Orlić. Izvolite.
Neću ni ja dugo. Gospodine ministre, šta da vam kažem, i ja se ponekad zapitam da li je ponavljati dovoljno. Tri napomene, što se mene tiče. Prvo, u vezi onoga - niko nije lud da dođe, čuli smo to već juče. Odlično, čestitam na zaključku. Samo jedno pitanje - a kad smo do njega došli, kad smo taj zaključak izveli? Je li moguće da je trebalo da počne ova sednica i rasprava o zakonu da bismo mi taj zaključak čuli, da su bili neophodni svi oni silni meseci iza nas da bi se organizovano vikalo, dizala hajka - doći će zli stranci, sve će živo pokupovati? Ne znam, čini mi se da nisam čuo ni jednu jedinu organizaciju iz tog DOS-ovskog tima, što stranku, što pokret, pa nijednog solo pevača da se nije bavio temom, a sve u kontekstu i na način - sad će da nastane katastrofa, a zla vlast ne radi ništa da to spreči. Danas kaže – ma, neće niko doći. Koliko je to iskreno, dovoljno govori samo za sebe. Koliko je tačno? Pa, ne znam. Jel isto tako razmišljala Mađarska i Poljska, Estonija, Letonija, Litvanija, Bugarska, da ne nabrajamo dalje, zaključile da niko neće doći, pa su uvodili neke mere zaštite? Možda će biti da to baš nije sve tako. Ako pogledamo malo preciznije, ovo što mi danas radimo jeste i realna potreba, ali jeste i nešto što je potpuno normalna praksa. Ali, hajde da, molim vas, parkiramo već jednom licemerje onako trajno i da odložimo ključeve na stranu. Nije realno da mi moramo ponovo da pričamo o tome da se danas neko brine zbog mogućnosti da strani kapital stoji iza domaćeg pravnog lica registrovanog u Srbiji, a da mu nije ništa strašno ni sporno 2003, 2005. godine kada je to radio „Agrokor“, „Žitogrupa“ 2009, Mađari, Irci 2007. Znači, ja ne kažem da je to tada bilo katastrofa, samo kažem da tad nije smetalo onome ko danas navodno brine. Dajte da se ne bavimo tom vrstom licemerja. Na kraju, treće, hajde da se ne bavimo pričamo kao što su izrabljivački poslovi i robovi kada je reč o investitorima. Neće zbog toga, time završavam, gospodine predsedavajući, dobar rezultat sa radnim mestima danas biti manji, a neće biti ni manja šteta sa stotinama hiljada izgubljenih radnih mesta, kad o tim ljudima pričaju, koji su trajno upropašćeni od strane danas lažno zabrinutih, neka govore sa suzama u očima, elementarna je pristojnost. Hvala.
Hvala. Aleksandra Jerkov, kome želite da replicirate? (Aleksandra Jerkov: I ministru i gospodinu Orliću, u jednoj replici.) Izvolite.
Gospodinu ministru samo što se tiče kredita. Dakle, 2014. godine je sklopljen posao sa kreditom, mi smo to ovde ratifikovali, potpisan je ugovor za 100 miliona evra. Godine 2017. vi nam kažete da je povučeno 16 miliona evra, to je svega dva meseca, tri meseca pre nego što taj ugovor ističe, i kažete da ne znate čija je odgovornost, ne interesuje vas zbog kojih razloga. Pa, mora da vas interesuje, jer sedite u istoj Vladi koja je povukla kredit od 100 miliona evra i tri meseca ili dva meseca pred istek roka povukla 16 miliona evra. Ako ne interesuje vas, ja verujem da interesuje nekakve tamo poljoprivrednike koji su pretrpeli nekakvu štetu zbog toga što kredit nije realizovan. Već dve godine je onda prošlo, ili tri, u kojima vi taj kredit niste realizovali, a koji je počeo da se realizuje tek kad ste vi došli. Tim gore, onda treba da vas interesuje šta je Goran Knežević radio sa tim kreditom, šta je radila naša koleginica Snežana Bogosavljević Bošković, šta je radio Aleksandar Vučić, šta je radio Vujović itd. Molim vas, raspitajte se. Ako ne interesuje vas, nekog drugog interesuje čija je odgovornost što smo mi od 100 miliona evra, dva meseca pred istek roka, povukli 16 miliona evra. Gospodin Orlić kada priča, vidim, gospodine Orliću, vama je tada smetalo, a sada vam ne smeta. Prosto, ne znam s kojim pravom vi bilo kome prebacujete šta je kada ko mislio, s obzirom na to da vidim sve ono što vam je smetalo kod Demokratske stranke, a vi još unapredili, napravili 10 puta gore i sada vam je to super, sada je ta politika koja je tada bila pogubna, samo sada u mnogo izraženijem i mnogo štetnijem, neuporedivo štetnijem obliku, sada je to super. Gospodine Orliću, Vlada Aleksandra Vučića, većina vaša je donela zakon po kom se trećina zemljišta u svakoj lokalnoj samoupravi daje stranom investitoru. Demokratska stranka s tim nema nikakve veze. Vi predložili, vi doneli, vi realizujete.
Reč ima Vladimir Orlić, replika. Izvolite.
Hvala lepo. Jeste, baš ta stranka, naravno mislim na žuto preduzeće na staroj adresi, ali koje više nije na staroj adresi, nema nikakve veze sa godinom 2003, 2005, 2007, 2009, godinama o kojima sam ja pričao malopre. Kada sam govorio o licemerju, pa, na to mislim. Koja Vlada Aleksandra Vučića ima veze sa 2003, 2005, 2007. i 2009. godinom? Hajde da se bavimo stvarima ozbiljno. Kažemo – štetne stvari bivšeg režima, mi smo napravili deset puta gorim. Da li je to tako? Pa, evo, neka zaključi svaki građanin Srbije. Da li smo danas, na primer, mi ostavili pet miliona ljudi bez posla? Evo, to bi morala da bude istina da bi važila teza da smo mi deset puta gori. Oni su ostavili 500 hiljada ljudi bez posla, a mi bi danas morali da ostavimo bez posla pet miliona, da bi to bilo deset puta gore. Hajde da se malo uozbiljimo. Dakle, priča je bila malopre, kažu – njihova je politika pobedila i danas je prihvaćeno sve to što predstavlja tu neku njihovu politiku. Šta vam je dokaz da nije? Pa, na primer, dokaz je to da vi danas nemate nijednog ministra, predstavnika Vlade, naše stranke, kako god hoćete, koji može da se, recimo, nastani negde u centralnoj gradskoj opštini, da tamo kupi zemljište za milion i po od poslaničke ili ministarske plate, da investira još stotine hiljada u izgradnju zgrade, da tu postane suvlasnik u 190 metara kvadratnih, i na sve te stotine hiljada još dodatno da stavi stotine hiljada evra na štednju, a da reč jednu ne može da kaže odakle mu to. Vidite, pošto se to danas ne dešava, to vam je siguran dokaz da nije politika žutog preduzeća pobedila. Toga danas nema. Pobedio je ozbiljan, odgovoran odnos prema ovoj zemlji i njenim građanima. Ako ne verujete meni, pitajte građane šta misle. Završiće se opet na nivou odgovora – razumeju vas na oko dva posto, a i to će uskoro da bude previše. Hvala lepo.
Hvala, gospodine Orliću. Možemo da nastavimo dalje, mislim da smo završili diskusiju. Hvala, koleginice Jerkov. Reč ima Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, kolege poslanici i poslanice, uvaženi građani Srbije, pred nama se već drugi dan nalazi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, koji je vrlo važan sa aspekta sprečavanja potpune liberalizacije prodaje poljoprivrednog zemljišta, kako je to bilo predviđeno Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju iz 2008. godine. Doduše, nije ni čudo, s obzirom da je taj sporazum potpisao čovek koji je građane Srbije i sve nas ubeđivao da je najveća ekonomska kriza, globalna ekonomska kriza koja je bila zahvatila čitav svet, velika razvojna šansa za Srbiju. To je bila toliko velika razvojna šansa za Srbiju da su u periodu do 2012. godine urušeni svi segmenti društva, a poljoprivredni proizvođači, seljaci dovedeni su bili do prosjačkog štapa. Potpuno je nekorektno i potpuno licemerno da od onih koji su radili u periodu od 2009. do 2011. godine na urušavanju prerađivačkih kapaciteta u oblasti poljoprivrede, a znamo da prerađivački kapaciteti proizvode dodatnu vrednost i da i te kako utiču na BDP, oni su ostavili sto hiljada radnika u prehrambeno prerađivačkoj industriji bez posla. Svaka treća privatizacija koja je sprovedena u njihovo vreme je poništena. Što se tiče subvencija? Subvencije su bile privilegije samo velikih. Dve trećine poljoprivrednih proizvođača u periodu od 2009. do 2011. godine ostalo je bez podsticaja. Kada je bilo 100 eura po ha a 70% tog budžeta koristila je samo 30% najvećih poljoprivrednih proizvođača, uglavnom tajkuna iz Vojvodine. Ono što još moram da napomenem, a tiče se licemerja, jednog dela poslanika uglavnom iz partija bivšeg dosovskog režima, to je da su oni omogućili potpunu liberalizaciju uvoza poljoprivredno-prehrambenih proizvoda iz EU, a da mi još uvek nismo ni postali članica EU i na taj način, a samo zahvaljujući merama Vlade Republike Srbije čiji je premijer bio Aleksandar Vučić, spašeno je 300.000 farmi od propadanja i 150 malih i srednjih preduzeća, odnosno mlekara. To je bilo u periodu od 2014. do 2016. godine. Tada je mali poljoprivredni proizvođač sa jednom do dve krave, spašeno oko 70%, upravo zahvaljujućim tim zaštitnim merama. Ono što želim da istaknem da je ovde došlo do namernog, odnosno zlonamernog mešanja pravnih instituta, a to su pravni instituti koji se odnose na prodaju zemlje i pravni instituti koji se odnose na zakup zemlje. Ta dva pravna instituta su potpuno različita i iz njihove različitosti proizilaze različita prava i obaveze. Ovim Predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, reguliše se promet poljoprivrednog zemljišta u privatnoj svojini između državljana članica EU i onih koji poseduju privatne posede. Uslovi koji su dati ovim Predlogom zakona su dosta restriktivni za državljane članice EU. Primena ovog zakona kada bude usvojen u Skupštini, očekuje se tek 2027. godine. Ovaj zakon jeste u interesu srpskog seljaka. Ovaj zakon jeste u interesu Republike Srbije i SNS nema dileme, u danu za glasanje glasaće za njega. Zahvaljujem.
Hvala koleginice Vukojičić. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon koji se predlaže Narodnoj skupštini je zakasnio. Ovo pitanje je trebalo da bude rešeno u osnovnom zakonu. Da je svojevremeno Republika Srbija donela ovakav zakon kojim bi ograničila i garantovala pravo preče kupovine od građana, dakle, privatnih lica na KiM u tom slučaju bi država sprečila da šiptari kupe srpsku zemlju od naših građana. Na taj način bi se zaštitili interesi Republike Srbije. Svojevremeno donet je 1989. godine Zakona o posebnim uslovima o prometu nepokretnosti. Po tom nakaradnom zakonu dato je ovlašćenje Ministarstvu finansija da daje odobrenja i saglasnost i to ministarstvo je davalo i kapom i šakom odobrenja, ali šiptari ta odobrenja mnogo nisu ni tražili, oni su samo tražili da uđu u posed i da daju pare, a da Srbi odu sa svog ognjišta. Izmene i dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu neće biti u primeni zato što nema pravnog interesa da neko dođe za dva ha i da na taj način dođe u posed pod ovim posebnim uslovima kao što se predviđa ovim posebnim zakonom. Ovo je rešavanje nekoga problema koji neće biti rešen ali na parče. Očekivao sam da će biti u predlogu i drugačijeg rešenja. Naime, Izrael je otkupio zemlju od Arapa koji su prodavali zemljište i to zemljište davao na poklon svojim građanima da ga koriste, bez naknade. S druge strane, građani Srbije, a naročito poljoprivrednici očekuju da se izvrše revizije stotine i stotine privatizacija poljoprivrednih kombinata i zemljoradničkih zadruga. Kako su privatizovani i kako su mangupi i prodavali, kriminalci kupovali i preprodavali, a radnici ostali bez posla. Samo u južnom Banatu u pitanju su PIK „Tamiš“, zatim Kombinat „Banat“ u Beloj Crkvi, u Starčevu, u Opovu, u Omoljici, u Plandištu, u Alibunaru gde su izvršene brojne kriminalne privatizacije. Vezano za privatizaciju poljoprivrednog zemljišta na šta se poljoprivrednici oslanjaju jeste bila i privatizacija pančevačke Azotare od koje zavisi upravo celo poljoprivredno područje Srbije za snabdevanje veštačkim đubrivom. Godine 2006. Azotara pančevačka je prodata za 13 miliona i 100.000 dolara. Gotovih proizvoda u magacinima Azotare bilo je 15 miliona dolara. Mangupi koji su došli sa tašnom i mašnom iz Litvanije i još jedan bivši funkcioner visoki iz službe bezbednosti tadašnje kupili su Azotaru pančevačku, dakle, za 13 miliona i 100.000 dolara da bi novu fabriku koju su trebali da puštaju u proizvodnju, koju su radnici prethodno napravili „Karbamid 2“, rasklopili, prodali, utovarili u vozove, oterali u Ukrajinu i prodali za 32 miliona dolara. NJena knjigovodstvena vrednost bila je 35 miliona dolara. Radnici Azotare su pretrpeli ogromnu štetu. Država Republika Srbija i moj predlog je da država, pre svega ostane većinski vlasnik Azotare pančevačke jer je to opšti interes poljoprivrednika Republike Srbije. Sada to radi preko „Srbijagasa“ i Agencijski fond je taj koji upravlja Azotarom pančevačkom. Brojne kriminalne radnje da li su rešene? One 24 privatizacije na koje je ukazala EU, još ni jedna nije rešena, a među njima je i Azotara pančevačka. Postavlja se pitanje, šta će biti sa Azotarom pančevačkom ako ona pređe u privatne ruke, da li će biti privatizovana na način kako je to i onaj slučaj sa „Zastavom“ u Kragujevcu? Što se tiče zakona po hitnom postupku. Drago mi je, tu su kolege pravnici iz koalicije na vlasti, ako treba reforma zakonodavstva, to zakonodavstvo treba izbegavati na američki način. I Evropa izbegava reformu zakonodavstva amerikanizacije u Evropi, jer cela Evropa primenjuje kontinentalno pravo, a samo Engleska primenjuje anglosaksonsko pravo. Većina zemalja Azije i Afrike i Latinske Amerike primenjuju kontinentalno pravo. Šta je bitnije? Ovo po hitnom postupku nije trebalo da dođe. Ovo je rešavanje na parče, a ovaj zakon u primenu neće doći, primeniće se tek za šest meseci. Trebalo je voditi računa šta je prioritet. Prioritet je ako hoćemo zakone po hitnom postupku pre svega Zakonik o krivičnom postupku, procesno-krivično. Dakle, zakonodavstvo i Krivični zakonik u građanskoj oblasti, Zakon o parničnom postupku, Zakon o izvršenju i obezbeđenju. Dakle, ima brojnih zakona. Da se donese konačno građanski zakon. Prema tome, u tom pravcu predlažem Vladi da prioritete poštuje i da se po hitnom postupku izlazi sa takvim rešenjima.
Hvala puno kolega Jojiću. Reč ima prof. dr LJubiša Stojimirović.
Poštovane koleginice i kolege, pa nešto što me zabrinjava, to je što smo danas ovde čuli da je mnogo toga urađeno protivzakonito, da su izvršene ogromne kriminalne radnje, čak su ovde spominjani i ministri i poslanici koji su delovali suprotno zakonom. A svi mi, kada smo stupali ovde na dužnost i svi predstavnici Vlade odnosno ministri, položili smo zakletvu i u toj zakletvi smo se obavezali da ćemo služiti u interesu srpskog naroda, odnosno građana Srbije i u skladu sa zakonima i Ustavom. Velika je šteta što neko od tih zbilja velikih krivica nije odgovarao za ono što je činio, pa bi iz toga i ovi drugi kojima pada napamet da čine nešto protivzakonito ili kriminalno se malo uzeli u pamet i rekli sebi – pazi, za ovo može i da se odgovora, neću to baš da uradim. E, sad što se tiče ovih izmena, odnosno ovog zakona, šta mogu da kažem? Ja sam jedan od onih koji smatraju da strateški resursi u koje spada i zemljište, nikako ni pod kojim uslovima ne mogu da pripoje ni fizičkim ni pravnim licima, stranog porekla, da to mora da bude nešto gde će u celokupnom obimu država da bude ta koja raspolaže, odnosno građani države Srbije. Ali, imali smo tu muku, desilo nam se, neko je nekada možda iz neznanja možda i namerno, potpisao neki SSP ili kako se već to zove, i sada je ova garnitura, odnosno ovo ministarstvo se našlo na muci kako da ispravi to. A kako kaže ona narodna „što se grbavo rodi, vreme ne ispravi“ i zato se danas suočavamo sa jednim velikim problemom, ali sa problemom koji moramo da rešavamo onako kako nam u ovom trenutku dozvoljavaju okolnosti. Ja bih bio srećniji, to sam i rekao, kad ne bi mogla ni fizička ni pravna lica da kupuju zemljište na teritoriji Republike Srbije, to se odnosi isto na izvorne vode, na rudna bogatstva, itd. Ali, kad je već tako, hajde da popravimo ono što može da se popravi. Gospodine ministre, vama je dao Bog da u ovom trenutku budete na čelu jednog Ministarstva koje je jako važno za Srbiju. A, nisi ni ti Krasiću. Poljoprivreda, odnosno naši seljaci su spasili Srbiju u balkanskim ratovima, u prvom ratu, u drugom ratu i mi zbilja danas moramo da im se odužimo i da im pomognemo u ovom vremenu koje je jako teško za njih. Vama je pružena šansa da zbilja mnogo toga uradite i da našu poljoprivredu i našeg seljaka ili paora ili kako god ga ko naziva, dovedete na nivo kakav zaslužuje. Ja ću biti veoma srećan da vi to uradite i da budete najbolji ministar u istoriji Republike Srbije i želim vam puno sreće u tom poslu. Hvala.
Hvala profesore Stojimiroviću. Srđan Nogo ima reč, ali poslanička grupa Dveri nema više vremena. Milimir Vujadinović, prijavite se, izvolite kolega.
Poštovani predsedavajući, ministre sa saradnicima, uvažene kolege narodni poslanici. Pa, evo danas je pred nama jedan zakonski predlog, ali nemoguće je danas pričati o ovome a ne vratiti se barem malo u prošlost kako onu dalju skoro devet godina, tako i onu bližu od par meseci. Pre devet godina valjda kako profesor gospodin Stojimirović reče neznanjem, ja ne bih rekao neznanjem profesore, pre bih rekao da je u pitanju loša namera, bivša vlast, tadašnji DOS je ispregovarao taj SSP nesrećni na takav način da smo danas u situaciji da ako ne usvojimo ovaj zakonski predlog, stranci mogu učestvovati u promet poljoprivrednog zemljišta u Srbiji, odnosno kratko rečeno, mogu kupovati srpsku zemlju nesmetano. To je ono što se tiče prošlosti, daleke prošlosti. Ono što se tiče malo bliže, podsetiću da je premijerka na izboru Vlade od pre par meseci ovde u uvaženom domu, najveći aplauz, sećam se, dobila, za obećanje u svom ekspozeu da će sprečiti prodaju srpske zemlje strancima i evo danas smo svedoci te politike, ispunjenje obećanja, tog odgovornog odnosa prema državi i prema društvu. Prosto, neću se nešto mnogo osvrtati, jer dosta stvari je rečeno o svemu onome što su dobre strane ovog zakona, kada je u pitanju i period u kome se mora obrađivati zemljište i kada je u pitanju obaveza posedovanja mehanizacije i mašina za obradu zemlje, kada je u pitanju i pravo preče kupovine od strane države, ali i sve ono što je značajno za poljoprivredu, više nego što je to pitanje poljoprivrede, ja bih rekao da je ovo jedno strateško, političko, ako ćete na kraju i bezbednosno pitanje države Srbije. Važno je ovo pitanje i za državni nivo, ali pre svega je važno pitanje za Vojvodinu, valjda je tamo najviše srpskih oranica i mislim da je to potpuno jasno. Takođe, dobro je, ministar je već spomenuo u svom uvodnom izlaganju da postoji jedna opšta društvena saglasnost kada je u pitanju ovo zakonsko rešenje i da su zakonsko rešenje podržala udruženja poljoprivrednih proizvođača. Ovo jeste mera između čuvanja nacionalnog interesa na jednoj strani, ali i poštovanja međunarodnih obaveza sa druge strane, kako god da su one proizašle. Obaveze, naravno, proizilaze iz tog SSP koji u svojim delovima i štetočinski, ali ovo jeste način da prosto te greške iz prošlosti ispravljamo, odnosno te loše namere iz prošlosti. E sada, naslušasmo se ovih dana i kritika ovog zakona, a slušali smo to i u prethodnom periodu kada je na dnevnom redu bio zakon, ovaj isti zakon, ali je njime sprečavana uzurpacija državnog zemljišta. Slušali smo te besmislene kritike, i danas rezultate vidimo, a ja ću navesti samo jedan primer. Još 2010. godine Subotica kao lokalna samouprava iz koje dolazim, izdavala je 12.700 hektara državnog zemljišta, a danas je to nekih 15 hiljada hektara, oko 85 miliona dinara više prihoda za gradsku kasu. Mislim da je sve jasno, a situacija je bila potpuno identična, a mnogo kritika kao i danas. Nema tu šta mnogo, mislim da je u prethodna dva dana već dosta toga rečeno. Poštovani ministre, i profesor Stojimirović dosta toga reče, da kažem, negde mi je ukrao misao, data vam je prilika da vodite računa o srpskom seljaku, za sada to dobro radite. Nastavite u tom pravcu i siguran sam da će sva zakonska rešenja i predlozi koji dolaze u ovaj uvaženi dom imati podršku narodnih poslanika, ali i podršku većinske Srbije. S tim u vezi, na kraju, podržaću svakako ovo predloženo zakonsko rešenje u danu za glasanje i hvala vam svima.
Hvala kolega Vujadinoviću. Reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić.
Hvala na ovom oduševljenju koje čujem. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre sa saradnicima, poštovani građani Srbije, ovo je izuzetno važna tema i ovo nije samo tema koja je važna za nas koji se ovde nalazimo i koji o njoj diskutujemo, ovo je prvenstveno važna životna tema. Na početku svog govora, žao mi je što nemam više vremena, želim da kažem da poslanički klub i ja lično, DS, nećemo u danu za glasanje podržati ovakav zakon. Gospodine ministre, od 2008. godine znamo da je krajnji rok za usvajanje 1. septembar 2017. godine. Mi kao Demokratska Stranka postavljamo pitanje vama koji ste bili na ovoj našoj kako kažu „žutoj strani“, mogli ste da naučite od nas i nešto dobro. Mogli ste da pokrenete javnu debatu, mogli ste da pokrenete javnu raspravu sa stručnim i odgovornim ljudima u ovoj oblasti. Zašto to niste uradili? Da li zbog toga što se SNS plaši debate i razgovora sa bilo kim ko drugačije misli, drugačije govori, da li zato što ni jedno predizborno obećanje za šest godina niste ispunili, pa ne biste baš da čujete šta građani misle o vama? Kažete da fizička lica moraju imati stanovanje 10 godina tamo gde žele da kupe zemlju. U redu. Da tri godine moraju da obrađuju tu istu zemlju koju žele da kupe i da 10 godina treba da imaju aktivno poljoprivredno gazdinstvo bez prekida. To je u redu, što kaže kolega Krasić. Šta ako stranac osnuje firmu, neku fantomsku firmu, pošto je SNS poznata po dovođenju fantomskih firmi, i on sa ulogom od 100 evra, i jednim zaposlenim kupi zemlju. Šta radimo u toj situaciji? Imamo više primera, i fantomsko rušenje Beograda noću, i fantomski ugovori sa „Er Srbijom“, i mnogi drugi ugovori po kojima je poznata SNS. Ovaj zakon nema zaista nikakvog smisla, po onoj čuvenoj narodnoj da li je čaša polupuna ili je čaša poluprazna. Šta ste hteli ovim zakonom da postignete? Vi ste četvrti ministar poljoprivrede za šest godina vlasti SNS, i ono što je simptomatično, da je svaki ministar kojeg je izabrala SNS lošiji od svojih prethodnika.
Hvala, kolega Milojičiću. Reč ima ministar Nedimović.
Poštovani predsedavajući, poštovani narodni poslanici, meni je žao što gospodin Milojičić nije imao više vremena da iskaže svoj stav o ovom Zakonu, jer čuo sam tri puta da je nešto u redu, i onda na kraju čujem posle tri pozitivna mišljenja na kraju negativan zaključak. Svašta sam video u logičkim operacijama, ali ovo još nisam video. Što se tiče šta sam ja radio u svojoj prošlosti, uopšte ne bežim od toga. Vodio sam jedan grad, bavio sam se politikom, i gledao sam svaki put da uradim stvar na korist. Izlazio na izbore, pobeđivao na izborima, fala Bogu, još ih izgubio nisam, za razliku od vas. Zašto nije bilo javne rasprave? Javna rasprava je jedna demokratska tekovina koju treba u svakom slučaju, kada god možemo, imamo uslove da je sprovedemo, komunikaciju sa udruženjima poljoprivrednih proizvođača i sa onima koji su protivnici ovakvog načina razmišljanja po kontekstu vođenja politike poljoprivrednog zemljišta, i druge stvari vezane za poljoprivredu, razgovarao, pričao sa njima. U zadnjih 10 godina, ima jedna organizacija koju vrlo često, (Zoran Krasić: NALED.) Ne NALED, gospodine Krasiću, nego „100p plus“, tamo nije smeo niko da uđe od ministara poljoprivrede, (Narodni poslanici govore u glas.) Neki nisu bili. Ja pričam u poslednje vreme. Izvinjavam se gospodine predsedavajući, pokušavam da završim rečenicu, ali me stalno prekidaju, uopšte ne znam zašto, verovatno sam im interesantan.
Molim samo da uvažimo našeg gosta, da ga ne prekidamo.
Neću, dugo i neću uzimati vaše vreme. I tamo među malinare, koje niko nije dolazio da ih obiđe sa 750 malinara u Arilju, gde su vrata bila s druge strane, a ne iza, da se može lako pobeći. Znači, razgovarao je sa tim ljudima, i stalno razgovarali oko problema koji ih muče. Oko sve ove priče vezane za izmene i dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu, nema skoro poljoprivrednog udruženja, ja ga nisam video, osim vaše vlade u senci, koja je kritikovala SSP. Ne znam da li ste to videli, ali pre nekoliko dana jedna gospođa, ne znam sada tačno ime da joj navedem, mislim da je Vidović, ili tako nešto. Rekao bih po tom saopštenju da vi nikad niste imali nikakve veze sa SSP-om. Zašto još možda nije bilo javne rasprave, zato što jedan deo vremena sam morao da potrošim vodeći računa da Srbija ne izgubi sredstva za navodnjavanje, odnosno sisteme za vodosnabdevanje Morave. Morao sam da se bavim time zajedno sa ministrom finansija i ministrom za zaštitu životne sredine da mi ne bi izgubili sredstava za IP-u 2017/2018. godine jer neko iz Smederevske Palanke nije izvršio svoje obaveze. Država je iz budžetskog fonda za vode izdvojila sredstva da bi kompenzovala štetu koja je mogla da nastane po ovom osnovu. Znam ja da ste vi zaključili taj ugovor, znam da ste u početku izmirivali svoje obaveze, da ste kasnili, izgubili moć izmirivanja obaveza, zašto, kako, i kroz šta Srbija ne sme više nikada da dozvoli da zbog bilo kog projekta budu sredstva koja dolaze sa strane na bilo koji način osporena. Zbog toga smo našli meru za intervenciju, a uvek na kraju o svakom od nas sud donesu birači. O meni, o bilo kome u ovoj sali, pa tako i ovamo. Hvala.
Reč ima Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala lepo. Na temu onoga poziva da se nauči nešto novo ili mogućnosti da se to učini, gospodine ministre, taj koji vam je to preporučio, taj je zaista imao šta da kaže na tu temu i moglo je što šta da se nauči, da se taj čovek malo pažljivije prati. Na primer, moglo se naučiti nešto korisno i zanimljivo iz istorije, ne znam da li ste znali, ali on tvrdi da je za vreme Drugog svetskog rata u Nemačkoj bio neo-nacistički režim, to je vrlo zanimljiva stvar i to bi mogli da naučimo i da usvojimo svi zajedno. Da smo ga pažljivije slušali i to ozbiljno shvatili mogli bismo i razumeti zašto počinje svoje izlaganje rečima da su protiv ovakvog predloga zakona. Objasnio je on to svojevremeno. Rekao je da je „žuto preduzeće“ po njegovom viđanju smatram da je stručan i da zna šta tvrdi, uvek principialno protiv onoga što je korisno za građane Srbije, a nikada neće biti „apriori“ ni za ni protiv onoga što je za građane Srbije štetno. Dakle, oni su principialno na stajalištu da su protiv onoga što je korisno. Na primer, i protiv ovakvog zakona. Da li će biti za ili protiv nečega što šteti to će još da vide i da razmisle. Ono što su nam pokazali, nažalost, govori da kada razmisle, po pravilu se drže onih stvari koje su za državu štetne. Što se tiče pitanja obećanja, odnosno rezultata, upravo po njima građani formiraju neko svoje mišljenje, upravo na osnovu njih građani formiraju mere svakog od nas, pa one koje su napravili katastrofu u državnim finansijama, one koje su lično odgovorni za stotine hiljada izgubljenih radnih mesta, mere sa nekih 2 – 3%, kada se skupe na gomilu, da ako bude dvocifreno, mislim da je to previše i preambiciozno danas. Od takvih, gospodine ministre, u pravu ste, izbore gubili niste, sve dok su građani mudri i dok cene po rezultatima, od takvih izgubiti bilo šta apsolutno je nemoguće. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Radoslav Milojičić. Izvolite.
Hvala Čuli smo ovde pozivanje na rezultate iz prethodnog perioda i od ministra i od poslaničkog kluba SNS, tako da nije loše da se podsetimo da je za vreme nas, kako vi kažete – iz Demokratske Stranke, subvencija bila 14000 dinara, pa je SNS došla na vlast i sada poljoprivrednici imaju subvenciju 4000 dinara. Svakom poljoprivredniku ste oduzeli 10000 dinara. Gospodine Nedimoviću, slažem se da ste pobedili nekoliko puta na izborima kao što sam i ja pobeđivao i nema tu nikakvih problema, ali ste govorili kako su opštine krive u sadašnjem trenutku zato što ne ispunjavaju svoje obaveze, demokratska stranka ima samo jednog, jedinog predsednika opštine u Srbije, predsednika opštine Paraćin, koji sjajno obavlja svoj posao. To morate da vidite sa Aleksandrom Vučićem, jer je on bio kandidat u 170 lokalnim samoupravama i sada treba da ga pošaljete u svih 170 lokalnih samouprava da on obavi taj posao, pošto je on bio kandidat u 170 opština i gradova. Bio bih vam veoma zahvalan, i ja i građani Srbije, pošto svi mi utičemo na finansijsko stanje u našem budžetu na ovaj ili onaj način, da li ovde u ovoj sali postoji poslanik ili poslanici koji su možda oštetili robne rezerve? Šta imamo, koliko imamo i čega imamo u robnim rezervama? Da ne bude kao što kaže ona narodna – pojeli su miševi. Za kraj, žao mi je što nemam više vremena, što se tiče rezultata, za šest godina vlasti SNS imali smo aferu „afla toksin“, imali smo cenu žita od 25 dinara, sada je ona 14 dinara, slažem se da ne možete da utičete na tržište, ali ko će pomoći tim ljudima koji se bave poljoprivredom i 1.200 mladih, obrazovanih stručnjaka koji su dobili otkaz, a pomagali su našim poljoprivrednicima na selu. Hvala.
Hvala. Reč ima Vladimir Orlić.
Razumem da nekome baš teško pada što, recimo, Aleksandra Vučića vole u svakom gradu u Srbiji. Razumem da ne može da živi sa tim, da mu apsolutno nije jasno upravo iz razloga što je tu gde jeste. To je dokaz da mu one stvari koje su građanima Srbije potpuno jasne, njemu nisu. Da ga boli, to je uredu, ali da se brani tako nespretno, pa da kaže kao neki kontra argument, šta li već, imamo mi odličnog predstavnika u jednoj lokalnoj samoupravi? Gde ubode baš onu u kojoj se, par ekselans, prikazuje kako se neko neodgovorno ponaša upravo prema investitorima, koje na sva usta pokušavaju da oteraju, nagrde, nacrne? Znači, pričalo se danas da li je neko lud da u nešto veruje. Šta je luckastije, da se tako izrazim, da li verovati da takvu kampanju protiv investitora vode zato što smatraju da će time smanjiti dobar rezultat koji se postiže danas upravo u broju otvorenih radnik mesta ili se nadaju da će tako smanjiti onu bruku i sramotu, onu bedu koju su ostavili iza sebe, pustoš pravu sa stotinama hiljada izgubljenih radnik mesta? Da li misle da će takvim neodgovornim ponašanjem prema investitorima, prema kompanijama koje dolaze ovde i koje znače našim građanima postići bilo šta pozitivno za sebe same? Potpuno pogrešno, potpuno promašeno, tragično i sebično, dame i gospodo, i onda baš lociraju sopstvenog predstavnika u lokalnoj samoupravi koji se trudi kako zna i ume da sabotira dolazak stranog investitora, toliko sebično da i ne razmišlja koliko bi to značilo građanima onog mesta o kom se on stara, toliko sebično jer se nada da će ih tako i dalje držati u šaci, ucenjivati za sitan novac, nekoga za dnevnicu, za hiljadu, nekoga za dve hiljade dinara i na taj način čuvati sebi vlast. Taj sebičluk, taj javašluk i ta neodgovornost slika su i prilika onoga kako su nekada, nažalost, vodili celu Srbiju. Nekada, nažalost, ali od danas pa nadalje nikada više, budite uvereni. Hvala lepo.
Hvala, vreme. Reč ima Marko Parezanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. Poštovani ministre, poštovane kolege, ja sam znao da se pojedinci u ovoj sali dobro razumeju kako Smederevsku Palanku zadužiti za tri budžeta, kako od fudbalskog kluba napraviti javno preduzeće, kako svoje građane ostaviti bez zdrave pijaće vode, bez javne rasvete, a kako se razumeju u to kako se štite interesi Srbije najbolje govori činjenica da mi danas usvajamo izmene zakona koje treba da spreče deo negativnih efekata koje imamo zahvaljujući lošem pregovaranju prilikom potpisivanja SSP, a kako je to pregovaranje bilo, najbolje govori činjenica da je Srbija jedina zemlja koja nije imala prelazne periode i koja se mnogo pre ulaska u EU odlučila da omogući nekontrolisanu prodaju zemlje strancima. Postavlja se pitanje da li je tu uopšte bilo pregovora ili su sa jedne strane ispostavljeni uslovi, a sa druge strane infantilna, nemarna Vlada sa još gorim, tadašnjim predsednikom prihvatila apsolutno sve, jer kada nemate realne rezultate sa kojima bi napredovali u evropskim integracijama onda morate da donesete neke političke odluke, da se dodvoravate kako bi stvorili utisak da zemlja napreduje, a da u stvari nema realnih rezultata i to je najbolji pokazatelj, a mi tada nismo imali državu, a možda se i radilo o tome da su pojedinci na volšeban način došli do velikih površina plodnog zemljišta, pa su hteli na brzinu, za velike novce to zemljište da prodaju. Mislim da ovaj zakon na jedan kvalitetan način štiti interese Srbije, sprečava nekontrolisanu prodaju poljoprivrednog zemljišta strancima, a opet na fer način onim strancima koji odluče da žive u našoj zemlji duže od deset godina da se bave poljoprivredom, da imaju registrovano poljoprivredno gazdinstvo, da imaju mehanizaciju, da ti ljudi mogu da kupe do dva hektara zemlje i mislim da je to sasvim fer prema tim ljudima koji su odlučili da žive u ovoj zemlji. Bilo je dosta negativne kampanje prema stranim investitorima, iako ti ljudi koji su o tome govorili odlično znaju da domaći privrednici, domaći preduzetnici sami ne mogu da zaposle sve ljude u ovoj zemlji, da strani investitori iz EU zapošljavaju preko 300.000 naših građana. Znači, na direktan način omogućavaju plate za 300.000 ljudi, a na indirektan način za mnogo više i možda te plate nisu mnogo velike, ali su svakako veće nego 2012. godine i to se najbolje videlo u prve dve godine fiskalne konsolidacije, kada uprkos teškim merama nismo imali smanjenu javnu potrošnju, da smo imali rast BDP iznad onoga što je bilo prognozirano i od strane fiskalnog saveta i od strane Svetske banke. Dakle, 2015. godine od -0,5% imali smo 0.5%, od predviđenih 1.5% u 2016. godini do 2,7% na kraju godine. Ove prognozirano je da ćemo biti blizu 3% i, ono što je neverovatno, u prethodnih nekoliko dana smo mogli videti kada se pojavila vest o usporenom rastu BDP usled suše, da su se pojavili pojedinci, pojedini mediji koji su prosto slavili takve vesti. Imali smo bombastične, euforične naslove u „Kuriru“, na N1, u „Danasu“, među mnogim opozicionim strankama koji su jedva dočekali tu vest, jer eto možda neće biti 3%, možda bude malo manje, ali svakako neće biti -3, kao kada su oni vladali. Moj kolega iz Čačka se juče, inače poznatiji kao Boško Pernar, nekoliko puta hvalio, odnosno pozivao na Viktora Orbana. Ja mislim da je to sasvim u redu, ali Viktora Orbana treba hvaliti i kada govori o Srbiji, kada kaže da do pre par godina niko Srbiji paru ne bi dao, da se Srbija danas izdigla zahvaljujući hrabrom rukovodstvu. Takođe je posebno licemerno kada moj čačanski kolega napada SNS za SSP, za EU, za svašta nešto, a gotovo da ne postoji lider DOS-a sa kojim se nije grlio, sa kojim se nije ljubio i svašta nešto radio, ulazio u koalicije, sa jednom u koju je ušao u parlament, a pre nekoliko dana i sa drugom gde je napravio pakt sa Milanom Stamatovićem, koji je bio deo vlasti koja je pregovorala o SSP, jer nije bitno samo ko je potpisao. Tri Vlade od 2004. do 2008. godine su učestvovale u pregovaranju. Ja mislim da niko u Srbiji danas ne zna da navede jednu izjavu iz 2005, 2006, 2007. ili 2008. godine u kojoj Milan Stamatović vodi računa o interesima Srbije, o interesima seljaka, o srpskoj zemlji, o prodaji srpske zemlje strancima, a u nekoliko prethodnih meseci samo je o tome govorio. Stekao sam utisak da ga grize savest, da ga proganja što je bio deo te vlasti, ali nema potrebe za tim. Može Milan Stamatović mirno da spava, jer izmenama ovog zakona mi ćemo sprečiti nekontrolisanu prodaju naše zemlje strancima i na jedan fer način omogućiti onima koji žele u ovoj zemlji da žive da mogu da rade. Na kraju, sa ovim zakonskim rešenjem voditi računa, da motivišemo i strane i domaće investitore da investiraju u Srbiju, jer Srbija ne želi da bude geto, izolovana i posvađana sa celim svetom, već prema tom svetu otvorena i mislim da su to razlozi zbog kojih ovaj zakon treba podržati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Marko Zeljug. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajuća. Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se danas nalazi Predlog zakona o izmeni i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu, koji mi, poslanici SNS, ćemo nedvosmisleno podržati u danu za glasanje. Ovaj zakon je neophodno doneti iz više razloga. Prvi razlog je potreba usklađivanja domaćeg, to jest srpskog zakonodavstva sa SSP, a u delu koji se odnosi na sticanje prava svojine nad poljoprivrednim zemljištem koji se odnosi na strane državljane u Srbiji za strane državljane trenutno kada govorimo o privatnim licima nije moguće pribavljati u svojinu poljoprivredno zemljište, ali ovim zakonom se to omogućava uz određena ograničenja i upravo smisao ovog zakona jeste da obezbedi zemljišni resurs kao najvažniji resurs za proizvodnju hrane za jednu državu. Drugi razlog koji je jako bitan za građane Srbije jeste zaštita prava poljoprivrednika i osiguranje srpskog poljoprivrednika iz razloga trenutne nekonkurentnosti srpske poljoprivredne proizvodnje sa onim poljoprivrednicima koji dolaze sa teritorije EU. Period kojim ovim zakonom ograničavamo kupovinu i sticanje prava svojine nad zemljištem u vlasništvu stranaca daće dovoljno vremena da srpski poljoprivredni proizvođač postigne i proizvodni nivo koji može da konkuriše proizvođačima iz EU, a koji se bave poljoprivredom. Razlog iz kog je doneta odredba ovog zakona kojim se limitira i ograničava vremenski period u kom poljoprivrednici sa teritorije EU neće moći da pribavljaju svojinu poljoprivredno zemljište, ima za cilj da omogući veću konkurentnost proizvođača iz Srbije. Razlog vidimo u tome što u ovom periodu očekujemo povećanje, kao što je i u ovom prethodnom periodu, bruto nacionalnog dohotka i očekujemo porast industrijske proizvodnje iz koje će moći da se poveća nivo subvencionisanja poljoprivredne proizvodnje u našoj zemlji i omogući veću konkurentnost srpskim proizvođačima. Treći razlog je usvajanje ovog Zakona iz razloga uvođenja instituta prava preče kupovine. Ovom odlukom Republika Srbija stiče preče pravo u razmeni poljoprivrednog zemljišta kada imamo slučaj da poljoprivredni proizvođač koji je pravno lice želi da proda zemljište strancu. Republika Srbija ovom odlukom Zakona ne samo da omogućava zaštitu poljoprivrednog zemljišta i fonda poljoprivrednog zemljišta, nego i njeno proširenje i njen razvoj. Fond državnog zemljišta se po programu koji donosi jedinica lokalne samouprave, a na koji daje saglasnost resorno ministarstvo, tj. Ministarstvo poljoprivrede, a na program zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta svake godine se zemljište nudi u zakon na period od jedne do tri godine. Ovim programom se omogućava da svi registrovani poljoprivredni proizvođači imaju mogućnost da konkurišu, tj. apliciraju za državno zemljište i da ga uzmu u zakup na određeni broj godina. Prema važećoj odredbi zakona, prednost nad licitiranjem poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini imaju poljoprivredni proizvođači koji se bave stočarstvom i svi poljoprivredni proizvođači koji imaju zasnovanu stočarsku proizvodnju. NJima je omogućeno da dobiju jedan hektar po osnovnoj ceni, znači, bez licitacije na korišćenje. Pravo preče kupovine je takođe institut koji se ovde uvodi. Svo zemljište koje preostane, koje ne bude podeljeno zatim se daje na licitaciju svim registrovanim poljoprivrednim gazdinstvima i jedinice lokalne samouprave, zajedno sa Ministarstvom od tog fonda zemljišta kojim država trenutno raspolaže ostvaruju određeni prihod. Prihod se deli u odnosu Ministarstva i jedinica lokalne samouprave u odnosu 60% na prema 40% i prema trenutno važećem Zakonu o poljoprivrednom zemljištu, ta sredstva moraju da budu uložena u program uređenja, unapređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta na jedinici lokalne samouprave. U slučaju Grada Beograda, navešću vam primer za program 2016. godine koji je realizovan, ne govorim vam o programu za 2017. godinu, iz razloga jer nije trenutno završen. Program 2016. godine dao je mogućnost da se poljoprivrednima sa teritorije Beograda izađe u susret i da im se da u zakup nekih 2000 hektara poljoprivrednog zemljišta koje se nalazi na teritoriji jedinice lokalne samouprave. Grad Beograd je ostvario prihod od 20 miliona dinara ostvarivanjem i realizacijom ovog programa i ta sredstva moraju prema važećoj zakonskoj odluci da budu uložena u uređenje i unapređenje korišćenja poljoprivrednog zemljišta na teritoriji te jedinice lokalne samouprave sa koje teritorije je ostvaren i taj prihod. Od tih sredstava u toku protekle godine na teritoriji rubnih gradskih opština, govorim o Lazarevcu, Mladenovcu, Sopotu, Surčinu, izvršena je realizacija uređenja nekih 45, 46 kilometara orijentaciono nekategorisanih atarskih puteva za koja su ova sredstva i namenjena. Ovaj zakon ne samo da definiše vremenski period u kom stranci, tj. strani državljani nisu u mogućnosti da pribavljaju zemljište u svojinu, nego definiše i količinu zemljišta koje mogu da poseduju posle ostvarenja zakonskih odredaba koje ovaj predlog zakona predviđa. U toku rasprave o predlogu ovog zakona imali smo priliku da od drugih političkih aktera sa suprotne strane čujemo razne optužbe da SNS želi da uništi stub srpske poljoprivrede. Te optužbe dolaze upravo od onih koji su u periodu od 2000. do 2012. godine izvršili privatizaciju skoro svih poljoprivrednih kombinata i poljoprivrednih zadruga na teritoriji Republike Srbije i ustupili domaćim i stranim vlasnicima. Kao primer jedne loše privatizacije, želeo bih da navedem privatizaciju Poljoprivrednog kombinata „Budućnost Dobanovci“ i da vam ukažem na nezakonsko delovanje tadašnjeg ministarstva i vlasnika koji je otkupio poljoprivredni kombinat i ovom privatizacijom budžeta Republike Srbije naneta je šteta od gotovo milijardu dinara. izvesni Đuro Obradović, koji se nije bavio delatnošću poljoprivrede pre nego što je ušao u vlasništvo nad kombinatom, ušao u vlasništvo privatizacijom poljoprivrednog kombinata, otkupio je Poljoprivredni kombinat „Budućnost Dobanovci“, koji se danas zove „BD Agro“ za nekih 5,5 miliona evra. Zemljište koje je pridobio kupovinom kombinata je površine od 1800 hektara u vlasništvu kombinata i još 4000 hektara koje je u vlasništvu ministarstva u korisništvu kombinata. Zajedno sa kombinatom kupljena je i farma od 2000 grla krava sa svom pratećom mehanizacijom. Paradoksalna situacija je da je vlasnik koji je otkupio poljoprivredni kombinat posle ulaska u posed za direktora postavio pomoćnika ministra, tadašnji ministra za privatizaciju gospodina Bubala, tj. njegovog pomoćnika. Posle izvesnog vremena, a u periodu od 14. aprila 2008. godine do 26. marta 2010. godine vršena je razmena poljoprivrednog zemljišta u vlasništvu poljoprivrednog kombinata sa ministarstvom tj. Upravom za poljoprivredno zemljište Ministarstva poljoprivrede. Sve to ne bi bilo sporno da je predmet razmene poljoprivrednog zemljišta bila svojina koja je pripadala poljoprivrednom kombinatu, nego je kombinat dao u razmenu ministarstvu zemljište koje je prethodnom odlukom komisije gradske opštine Zemun bilo dodeljeno u povraćaju nekim drugim licima. Komisija koja je učestvovala u donošenju odluke same Uprave za poljoprivredu Ministarstva poljoprivrede nije izvršila proveru u RGZ i uverila se u tačnost podataka, nego je dodelila zemljište „BD Agru“, i ukupna šteta koja je naneta budžetu ovom razmenom jeste, kao što sam rekao, oko milijardu dinara. Akteri ove razmene između ministarstva i vlasnika iz „BD Agra“ su privedeni krajem 2015. godine u već dobro poznatoj akciji MUP akciji „Rezač“ i danas se pred organima sprovodi istražni postupak za ovakve malverzacije. To je samo jedna u nizu od privatizacija koje su izvršene i koje su nanele štetu budžetu Republike Srbije. Moram da kažem da je u periodu kada su ove privatizacije kombinata rađene, u Srbiji je bez posla ostalo 60.000 ljudi koji su bili direktno vezani za rad ovih poljoprivrednih kombinata. U cilju donošenja ovog zakona u svrhu zaštite zemljišnog fonda poljoprivrednih proizvođača i interesa Republike Srbije, želeo bih da pozovem sve narodne poslanike da u danu za glasanje podrže ovaj Predlog zakona o poljoprivredi i uređenju zemljišta. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, poštovani ministre Nedimoviću sa saradnicima, Zakonom o poljoprivrednom zemljištu direktno se uređuje planiranje, zaštita, uređenje i korišćenje poljoprivrednog zemljišta, nadzor nad sprovođenjem ovog zakona i druga pitanja od značaja za zaštitu, uređenje i korišćenje poljoprivrednog zemljišta kao dobra od opšteg interesa za Republiku Srbiju. Predlog izmena i dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu predviđa uslove za promet poljoprivrednog zemljišta u privatnoj svojini. Državljanin članice EU poljoprivredno zemljište u privatnoj svojini na teritoriji Republike Srbije može steći u pravnom poslu uz naknadu ili bez naknade pod uslovom da je najmanje 10 godina stalno nastanjen u jedinici lokalne samouprave u kojoj se vrši promet poljoprivrednog zemljišta i da predmetno zemljište obrađuje najmanje tri godine uz naknadu ili bez naknade. Takođe, određeno je da nosilac porodičnog poljoprivrednog gazdinstva ima registrovano poljoprivredno gazdinstvo u aktivnom statusu bez prekida najmanje 10 godina u skladu sa zakonom kojim se uređuje poljoprivreda u ruralni razvoj, kao i da u vlasništvu ima mehanizaciju i opremu za obnavljanje poljoprivredne proizvodnje. Predmet pravnog posla može da bude poljoprivredno zemljište u privatnoj svojini, ako nije u skladu sa poslednjim zakonom određeno, kao građevinsko zemljište, ako ne pripada zaštićenim prirodnim dobrima, ne pripada ili se ne graniči sa strateškim vojnim kompleksima i zaštitnim zonama. Državljanin članica EU poljoprivredno zemljište u privatnoj svojini na teritoriji Republike Srbije može steći najviše do dva hektara, ako su ispunjeni svi uslovi propisani predmetnim zakonom. Odredbe se ne primenjuju u slučaju povraćaja imovine, jer se vrši u skladu sa zakonima koji se uređuju vraćanjem i oduzete imovine bivšim vlasnicima. Republika Srbija ima pravo preče kupovine poljoprivrednog zemljišta u privatnoj svojini. Pravo preče kupovine odobrava Vlada na predlog komisije. Komisiju obrazuje zajednički ministar nadležan za poslove poljoprivrede i ministar nadležan za poslove finansija. Ministar nadležan za poslove poljoprivrede i ministar nadležan za poslove finansija sporazumno primenjuje uslove, rok, način i postupak prava preče kupovine. Usvajanjem zakona o izmeni i dopuni Zakona o poljoprivrednom zemljištu utvrdiće se posebni uslovi kada je reč o prodaji zemlje i štitiće se interesi Republike Srbije. Poštovani ministre Nedimoviću, grad Leskovac na čelu sa gradonačelnikom dr Goranom Cvetanovićem vodi veoma aktivnu i odgovornu poljoprivrednu politiku. U skladu sa pozitivnim propisima, pre svega sa Zakonom o poljoprivrednom zemljištu, grad Leskovac je među prvima počeo sa redovnom izradom godišnjih programa u državnoj svojini. Na osnovu izgrađenih programa uspešno i uredno sprovodi postupak izdavanja poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini putem javnog nadmetanja. Na teritoriji grada Leskovca, koje je jedna od najrazuđenijih u Srbiji, ima 144 katastarskih opština sa oko 13.000 poljoprivrednih katastarskih parcela u državnoj svojini zbog čega je izrada i sprovođenje programa veoma obilan posao. Do sada je izdato površine od 899 hektara, sklopljeno 98 ugovora i ukupan iznos godišnje zakupnine iznosi oko 89.000 evra. Grad Leskovac je u 2014, 2015. i 2016. godini u svojinskom učešću, u zavisnosti od projekta ili vrste podsticaja, i do 70% od strane Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede realizovao sledeće projekte: sanaciju i uređenje atarskih puteva, komasacija zemljišta, krčenje starih zasada. Po konkursu za odobravanje i korišćenje podsticajnih sredstava u oblasti zaštite, uređenja i korišćenja poljoprivrednog zemljišta u 2017. godini na teritoriji Republike Srbije grad Leskovac je konkurisao kod Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede sa pet projekata. Četiri projekta je odlukama odobreno od strane resornog ministarstva i potpisani su ugovori o dodeli novčanih sredstava. Potpisani su ugovori o korišćenju sredstava za uređenje poljoprivrednog zemljišta komasacijom četiri projekta, izgradnja i sanacija poljskih puteva na komasacionom području, investicioni radovi na komasaciji, izgradnja kanalske mreže za odvodnjavanje, investicioni radovi u komasaciji, krčenje starih zasada na komasacionom području i geodetsko-tehnički radovi u komasaciji na komasacionom području u dve katastarske opštine. Takođe, grad Leskovac je ove godine konkurisao prema Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede i projektom uređenja, revitalizacije nekategorisanih poljskih puteva na području grada Leskovca odobrena su sredstva za finansiranje ovog projekta i potpisivanje ugovora se očekuje. Svake godine, na kraju, a uz prethodno pribavljenu saglasnost nadležnog ministarstva, grad Leskovac izrađuje program mera podrške za sprovođenje poljoprivredne politike i politike ruralnog razvoja. Na osnovu programa budžetski Fond za razvoj poljoprivrede na teritoriji grada Leskovca raspisuje konkurs za dodelu podsticajnih sredstava poljoprivrednim proizvođačima koji imaju registrovana poljoprivredna gazdinstva i obavljaju poljoprivrednu proizvodnju na teritoriji grada Leskovca. Na kraju, za period od 2013. do 2017. godine, nema podsticaja u poljoprivrednoj proizvodnji. Iz gradske kase grada Leskovca izdvojeno je 125 miliona dinara. Poštovani ministre Nedimoviću, sve ovo što sam naveo u diskusiji jasno ukazuje na jednu dobru i kvalitetnu saradnju grada Leskovca, lokalne samouprave i Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Kada lokalna samouprava ima energiju, znanje i kapacitete, kao što ima grad Leskovac, naravno da vaše ministarstvo to prepoznaje i ostvaruje se dobra poljoprivredna praksa, a sve u cilju proizvodnje zdrave i kvalitetne hrane i, naravno, poboljšanja boljeg i kvalitetnijeg života poljoprivrednih proizvođača. Kao diplomirani inženjer poljoprivrede i član Odbora za poljoprivredu, podržavam vaš rad, gospodine ministre, i rad vašeg ministarstva. U danu za glasanje ću podržati izmenu i dopunu ovog zakona. Hvala.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Studenka Kovačević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre, poštovane kolege, pre svega, želim da istaknem da snažno podržavam izmene ovog zakona, kao i napore koje je Ministarstvo poljoprivrede uložilo da u okvirima mogućnosti zaštiti srpsku zemlju. Istakla bih, iako je već rečeno da se ovde radi o privatnom zemljištu koje bi neki srpski domaćin eventualno prodao državljaninu od zemalja EU. Uvođenjem uslova pod kojima strani državljani mogu kupiti srpsku zemlju štite se nacionalni interesi i obezbeđuje se da se kupci nastane u Srbiji. Dakle, još jednom naglašavam da zemljište u državnoj svojini nije predmet ove rasprave. Uslovi za kupovinu privatnog zemljišta u Srbiji su da kupac obrađuje zemlju najmanje tri godine, da ima aktivno registrovano poljoprivredno gazdinstvo u trajanju od 10 godina. Takođe, mora posedovati odgovarajuće mašine i opremu, a maksimalno može da kupi dva hektara. Svakako je ovo još jedan važan korak u razvoju naše poljoprivrede. Još u doba stare Jugoslavije su svi prihodi iz poljoprivrede bili ulagani u razvoj industrije. Plan je bio da se kasnije, kada se industrija potpuno razvije taj novac vrati poljoprivrednoj grani. Međutim, do toga nikada nije došlo. Danas mi govorimo o sistemu za navodnjavanje čija je izgradnja počela pre 10-ak dana i govorimo o privlačenju ljudi sa kapitalom iz zemalja EU, a sve to na način koji štiti domaće interese. Ovaj zakon će sprečiti potpunu liberalizaciju prometa poljoprivrednim zemljištem, što je bilo predviđeno Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju iz 2008. godine. Zahvaljujem.
Hvala. Reč ima narodna poslanica LJiljana Malušić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima iz Ministarstva, dame i gospodo poslanici, danas ću govoriti o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Naime, 2008. godine kada je donet Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, Republika Srbija je doživela jedan neviđen fijasko. Kako? Tako što su ničim izazvani tada potpisnici, da li nisu znali ili nisu mogli, tek napravili su kardinalnu grešku po Republiku Srbiju. Potpisali su slobodnu liberalizaciju trgovine, što ni dan danas niko ko je ušao u EU nije to uradio. Konkretno, mislim na prodaju zemljišta. Hrvatska je zaštitila svoju zemlju. Masa zemalja, kao Mađarska, Poljska, niko od njih nije dozvolio slobodnu prodaju svoje zemlje, sem Republike Srbije. Danas govorimo o boljitku ovog zakona, o izmenama i promenama, a sa druge strane čujemo negodovanja, kako ništa nismo uradili. Ne da ništa nismo uradili, nego smo jedno 100 puta popravili ovaj nonsens od zakona. Prvo, 2015. godine smo doneli nov zakon i time spasili oko 300 hiljada farmi i 70% ukupno malih proizvođača. Bravo za Vladu Republike Srbije. Danas donosimo postulate koji se tiču zaštite zemljišta Republike Srbije. Na koji način? Pre svega treba reći da danas govorimo o fizičkim licima, o kupovini od fizičkih lica. Naime, prvo, da bi neko kupio zemljište u Republici Srbiji mora 10 godina bez prestanka da živi u Republici Srbiji. Zatim, mora da tri godine intenzivno obrađuje tu zemlju, da ima mehanizaciju kojom će obrađivati tu zemlju i, na kraju, mora da ima registrovano i poljoprivredno gazdinstvo. Kad ta četiri uslova zadovolji, onda može kupiti tek dva hektara zemlje. Neko nam spočitava ovde šta se dešava kad pravno lice kupuje zemljište. Prvo, to uopšte nije bio predmet razgovora danas, a drugo, postoje međunarodni ugovori o takvim stvarima, i treće uvek Republika ima preče pravo kupovine, zatim, ne može se kupovati zemlja ako se nalazi blizu vojnih objekata, apsolutno zaštićujemo imovinu Republike Srbije. Ono što je važno i što treba istaći je da su lokalne samouprave dobile planove po kojima su detaljno odradile te planove, što znači – popisati kompletnu imovinu, konkretno zemljište i predati Republici Srbiji. Na taj način smo dobili od lokalnih samouprava 146.000 hektara koji su prešli iz sive zone u regularnu na Republiku Srbiju. Bravo za Vladu i ministarstva. Šta treba reći? Spočitavaše nam danas da ne valja zakon, da ne valja ovo, da ne valja ono. Kako ne valja? Ne valja to što je 2008. godine zakone na blanko, znači slobodna liberalizacija trgovine bila, pa je moglo da se kupi u to vreme, i kupljeno je, 300.000 hektara zemljišta po 200 evra, što bi bilo ukupno 50 miliona evra. Gde nestaše te pare, da li je plaćen porez? Zamislite šta se danas dešava, nešto što je kupljeno za 200.000 za 200 evra se preprodaje, 100 i 200 puta više, sramota. Moram da napomenem da su u periodu od 2008. godine, kada je bilo otpušteno 400.000 radnika, danas je taj broj smanjen, bila je nezaposlenost 27%, danas je 13,5%, namenski su bili urušavani kombinati, usitnjavani, pa je tako nestalo od devedesetih do 2008. godine PKB, ogroman gigant, pa Imlek, pa onda Imes, Frikom, sramota. Danas je PKB pretvoren u Seljačku radnu zadrugu koja se bavi samo primarnom ratarskom i stočarskom proizvodnjom. Nadam se da se ovo nikada više neće ponoviti i SNS ima tu čast i zadovoljstvo da radi, kao i njeni koalicioni partneri, za dobrobit ove zemlje, a ne protiv. U Danu za glasanje podržaću predlog ovog zakona. Hvala.
Hvala koleginice Malušić. Povreda Poslovnika, prof. Ševarlić. Izvolite.
Hvala. Iako podržavam dobar deo diskusije prethodne diskutantkinje, odnosno narodne poslanice, moram da skrenem pažnju po članu 107. da nije tačno da je 2015. godine donet novi Zakon o poljoprivrednom zemljištu, nego se to zove Zakon o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Prema tome, ovo su sada po drugi put izmene i dopuna i zakona koji je važio pre toga. Ovde je direktorka Uprave za zemljište i vrlo dobro zna kada smo držali javnu raspravu u Savezu poljoprivrednika, inženjera i tehničara. Ovo jeste problem što je Srbija jedina država od svih koje pristupaju EU koja ovo pitanje reguliše izmenama i dopunama, a ne jednim novim zakonom. Takođe, još jednu napomenu. Pošto je bilo reči da pravna lica koja se osnivaju u Srbiji ne mogu biti obuhvaćena zabranom, nije tačno. Pogledajte zakonodavstvo Austrije, tamo pravna lica koja se osnivaju u Austriji ako su strana pravna lica ili strana fizička lica većinski vlasnik, ne čak jedini, nego i većinski, tretiraju se kao strane firme i ne mogu da uživaju benefite koje uživaju domaće firme. Hvala.
Hvala profesore, mada je ovo bilo više za neku repliku nego što je povreda Poslovnika, pogotovo član 107. kada je u pitanju narušavanje dostojanstva Narodne skupštine.
Ako se iznese netačan podatak da je donet novi zakon, onda je to. Rekao sam da se slažem sa većim delom izlaganja.
Mislim da nisam prekršio Poslovnik. Da li želite da se Narodna skupština izjasni? Ne, hvala. Opet imamo povredu Poslovnika, Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram član 103. st. 7. i 8. Ovo je bila zloupotreba povrede Poslovnika. U takvim situacijama se odbija od vremena poslaničke grupe, ne znam da li imaju vremena ili nemaju. Gospodine predsedavajući, cenim vašu tolerantnost za usnulog člana Odbora za poljoprivredu, koji koristi i vreme za povredu Poslovnika da bi izrekao neku kritiku itd, ali postoji povreda dostojanstva. Dakle, predavanje nam drži usnuli član Odbora koji je iz Projekta STAR, a to ministar zna, dobio 62.000 evra. Trebao je da naštampa 1.000 primeraka svoje studije o zadrugarstvu, a onda je ono propalo njihovo, za 62.000 evra što je primerak 62 evra. Sabrana dela Ive Andrića su 3.400 dinara, a njegov jedan primerak je trebao da košta 8.000 dinara. Nije problem što ga nema, nije rasprodat, mislim nije ni štampan. Hvala.
Da li želite da se Narodna skupština izjasni? Ne. Hvala. Reč ima prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Uvaženi potpredsedniče Narodne skupštine Republike Srbije, uvaženi ministre sa saradnicima, dozvolite da kažem da ste juče i danas izdržali ne samo određene kritike, jer njih nije bilo, nego hvala vam što ste istrpeli određene neistine i uvrede koje su vam juče lično uputili određeni predstavnici političkih stranaka. Neću mnogo da govorim o ovom zakonu, jer ste vi bolje i stručnije od mene to juče obrazložili, a i danas odgovorili na nepostavljena pitanja. Dozvolite samo u dve rečenice, ove izmene zakona su dobre u datim okvirima, posebno su dobri uslovi koji moraju kumulativno ispuniti građani EU da bi mogli steći poljoprivredno zemljište u privatnoj svojini. Sa tim se slaže pozicija i opozicija, nijednu primedbu juče ni danas nismo ovde čuli na ove uslove. Gospodine ministre, vi ste svedok tome. Ono čime sam šokiran od juče, jer sam pročitao sve diskusije jučerašnje, a to je iznetim neistinama u ovom visokom Domu koje su određeni narodni poslanici, čak i predsednici određenih političkih stranaka i grupa izrekli o ovom zakonu i time se priključili neistinama u određenim tabloidima koji vrše, kada je u pitanju i ovaj zakon, svakodnevne medijske napade, kako na Ministarstvo, tako i na predsednika Republike Srbije gospodina Vučića, ministra unutrašnjih dela gospodina Stefanovića, ministra vojnog Aleksandra Vulina i načelnika BIA Bratislava Gašića, a vrlo često i predsednicu Narodne skupštine Maju Gojković. Ono što nikad u istoriji ovog parlamenta, kao istoričar pokušao sam da uđem, nije se desilo, a to se desilo ovih dana, da neistinama i lažima nikada u novijoj istoriji od 1805. godine do danas nisu napadnute državne institucije kao što je BIA, kao što je Vojska, lažima i neistinama u određenim tabloidima, i kao što je MUP. To je ono što zabrinjava građane Srbije, a valjda i nas narodne poslanike. Koje su to neistine juče iznete kada je ovaj zakon u pitanju? Prvo, neistina je da ovim zakonom nisu zaštićena prirodna dobra, jesu i vi ste to odgovorili. Neistina je da ovaj zakon nije izuzeo restituciju, a jeste, u zakonu to piše. Neistina je treća izrečena ovde da pravna lica mogu biti kupci poljoprivrednog zemljišta, a ne mogu. Neistina je krupna da je Vlada Republike Srbije budžetom planirala budžet 4% rasta BDP za 2017. godinu, a nije, nego 3%. Tražim od gospodina Balše Božovića, koga nema ovde, da se javno izvini, ne nama, nego građanima Srbije, ako je lapsus, a ako ne, neka radi šta god hoće. Sledeća neistina je da ova Vlada i vaše ministarstvo nisu napravili ništa od sistema navodnjavanja. Žalosno je što su to izrekli predsednici opština i pokrajinski sekretari, a napravili ste jako mnogo, ove godine 50.000 ha zaštitnih sistema za navodnjavanje i to 11 sistema koji će biti u upotrebi sledeće proletnje setve. Zadnja neistina koju sam registrovao jeste da ste prerađivačko tržište uništili vi, ova i prethodna Vlada, a istina je da je to gospodin Labus uništio kada je proklamovao liberalizaciju trgovine i kada je došlo do masovnog prestanka rada prehrambenih proizvoda. Ono što je bitno, gospodine predsedavajući, jeste zašto se to radi. Ovo je važno. Određene ličnosti, bilo da su vlasnici, kao što je gospodin Rodić, ili zaposleni u određenim tabloidima, kada je i ovaj zakon u pitanju, lideri nekih opozicionih grupa, kao što su Saša Janković zvani prangija, Saša Radulović zvani kralj stečaja, Boško Obradović zvani lupeti, Dragan Šutanovac zvani grabinovac, ili određeni stručni analitičari, kao što su Đorđe Vukadinović zvani Vlah ili Vlahočević, pojedini glumci kao što su Sergej Trifunović zvani pišanović jer je rekao da će pišati po predsednikovom, Vučićevom grobu i pojedini akademici, kao što je Dušan Teodorović ili pobegović, za dva meseca isteran iz dve stranke, truju građane Republike Srbije neistinama i medijskim napadima do krajnjih granica. Gospodo narodni poslanici, vi nama prigovarate da nije dozvoljena kritika, a ovo ste zaboravili. Kukajte koliko god hoćete, ali čudno je što su zaboravili profesori univerziteta koji ne znaju da se kritika zasniva na istinitosti iznetih činjenica, a ne na medijskim napadima. Zato je društveno korisna kritika i čak dozvoljena kritika vlasti i deluje lekovito. (Gordana Čomić: A marksistička kritika?) Molim vas, dajte umirite, neugodno je, gospođa je, ali vi je umirite.
Molim vas da ne dobacujete samo.
Neće me zaustaviti da ovo ne kažem, mogu koliko god hoće. Gospodine predsedavajući, između kritike i medijskih napada postoji ogromna razlika, nepremostiva. Kritika se sastoji na istinitosti iznetih činjenica, a medijski napadi na neistinama kao što su ovi kada je u pitanju ovaj zakon. Gospodine predsedavajući, ovaj zakon je dobar, u datim okvirima SNS će ga podržati. Ali, gospodine ministre, nemojte očekivati da će ove neistine prestati, one će biti sve žešće i jače kada god vi kao ministar ili predsednik države bude vrpcu presecao ili eventualno stavljao kamen temeljac. Nemojte se uznemiravati zbog toga, građani su to vrlo dobro prepoznali. Hvala lepo.
Hvala, profesore Atlagiću. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakon iz dnevnog reda ove sednice. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15,00 časova.
Reč ima Boško Obradović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, drago mi je da ste se vratili. Nadam se da ćete malo vratiti reda na sednicu, s obzirom da je potpredsednik koji vas je menjao izbegao da upozori prethodnog govornika na sve uvrede koje je izneo na račun niza lidera opozicije, ali to nije ono što je problem. Problem je u tome što su naprednjaci samo hrabri i jaki onda kada nema ko da im odgovori. A lako je biti hrabar i jak kada imaš 100% medijskog prostora, kada za šest godina vlasti ne izađeš ni na jedan direktan televizijski duel i onda glumiš da si veliki političar, da imaš veliku podršku naroda i da si nešto mnogo snažan i jak, a zapravo nikada nisi ni učestvovao ni u jednoj direktnoj televizijskoj debati, nikada nisi imao sučeljavanja između vlasti i opozicije. Vlade nema poslednjeg četvrtka u mesecu da odgovora na poslanička pitanja. Nema nijedne od sednica na aktuelnu temu koju smo tražili kada bi ministri morali doći i odgovarati na pitanje poslanika. Dakle, to je ta hrabrost SNS, napadati kada neko ne može da vam odgovori. I to je, mislim, uostalom i najbolja slika narodnih poslanika Marka Parezanovića i Marka Atlagića, koji dodvoravajući se lideru svoje stranke i kačeći njegove fotografije u svojim stanovima i kućama, misle da se mi vraćamo na vreme Josipa Broza Tita, kada možete ljude napadati, progoniti i maltretirati a da za to niko neće odgovarati. Dakle, mislim da nema razloga za tim. Mi smo ovde izneli jednu veoma konstruktivnu kritiku ovoga zakona. Ovaj zakon jednostavno radi za strane tajkune i strane interese. I ako vi imate problem da se suočite sa istinom da ne radite za interes građana Srbije, već za EU, to je zapravo ono što vi pokušate da sakrijete napadima na lidere opozicije.
Hvala. Pretpostavljam da ste replicirali Marku Atlagiću. Je li tako?
Tako je.
Dobro sam razumela. Izvolite.
Poštovana predsednice Narodne skupštine Republike Srbije, ja zaista nikoga nisam uvredio. Jedan dnevni list 14. aprile gospodnje 2011. godine - policija češlja kralja stečaja Sašu Radulovića. Izvinite. Drugi jedan ugledni časopis objavio - psovao Boško Obradović u majku u Skupštini Srbije 25. novembra 2016. godine Aleksandru Maksimoviću. Sledeći list piše - „stalno lupeta“, dakle citati, dan, sekunda, vi znate vrlo dobro da ja napamet neću pričati. To zna i Boško Obradović, to zna i Balša Božović kojeg sam citirao juče. Ja ga sad pozivam da se izvini što je rekao da je rast, da smo planirali BDP 4%, a 3% stoji u budžetu, ne meni, nego građanima Srbije. To je uvreda institucije Vlade Srbije i ovog Visokog doma, Skupštine i ministra, bez obzira ko je, Nadimović ovde sedi, i njegovog ministarstva. Za svaki nadimak dan, sekundu, ali nije tačno da mi ne dozvoljavamo kritiku. Meni je žao što prethodni govornik nije bio u sali. Kritika nije što i medijski napadi i verbalni napadi. Kritika se zasniva na istinitosti iznetih činjenica, a sve drugo su napadi medijski koje vi radite svakodnevno, preko određenih tabloida. Nikada u istoriji, ponavljam, od 1805. godine, kao čovek struke, neka me demantuje istoričar, nisu državne institucije napadnute kao zadnjih dana Vojska Srbije, MUP, BIA, ne ljudi unutra.
Hvala. Ima još replika. Prvo Vladimir Orlić da odgovori.
Nema hrabrosti i prilike da se odgovori, je li? Pa, eto, odgovorio je kako je znao i umeo, taj koga to pitanje posebno zanima. A hrabrosti, koliko hrabrosti treba, dame i gospodo, da se ne obrušite na nekoga ko je slabiji ili ko nije u prilici da odgovori, a da vam meta bude desetogodišnjak? Koliko hrabrosti treba da se obrušite na desetogodišnjaka koji je pri tom i migrant, koji ni za šta kriv nije, što je napustio svoje rodno mesto u Avganistanu, što ga je put, eto, naveo u Srbiju? Koliko hrabrosti treba da se obrušite na to dete koje je bilo dobar drug, dobar čovek, kako to izgleda danas na ovoj planeti samo još deca jesu, pa je uz to što ima raskošan talenat za crtanje, napravilo izložbu lepih crteža, svojih crteža da pomogne drugu, dečaku koji je iz Srbije i time, naravno, dobilo i medijsku pažnju? Činjenica da je zbog te medijske pažnje bio u prilici da upozna Aleksandra Vučića, nekome je velikom hrabrom, izgleda, bila dovoljna da se sa omalovažavanjem odnosi prema tom desetogodišnjem dečaku. Jel to odnos prema onima koji su dovoljno snažni da nam odgovore, imaju prilike? Jel to junaštvo, jel to čojstvo? Hoće li takvim primerima da nas uče tim pojavama? Ništa više na temu hrabrosti na ovo ne treba da se doda. Što se tiče fotografija koje se drže po kućama, onaj ko sebi dozvoli taj nivo niskosti i nečoveštva može, što se mene lično tiče, da drži u svojoj kući čiju god hoće fotografiju, ali u jednu stvar sam siguran, ogledala je iz te kuće uklonio. Sraman prizor iz ogledala ne bi mogao da izdrži. Hvala.
Boško Obradović, imate repliku na Marka Atlagića.
Veliko hvala, predsedavajuća. Ja, naravno, uvek spreman za repliku i razmenu misli sa predstavnicima vlasti, mogu samo da kažem da smo sada zahvaljujući gospodinu Marku Atlagiću uspeli da otkrijemo mehanizam funkcionisanja aktuelne vlasti. To je jedno veoma važno otkriće za građane Srbije i za kompletnu javnost. Dakle, sistem funkcioniše na sledeći način. Tabloid ili partijsko glasilo SNS, tipa „Informera“ ili Pinka, prozove vas, etiketira vas, napadne vas, najstrašnije vas okleveta bez ikakvih dokaza, a onda gospodin Marko Atlagić dođe u Narodnu skupštinu Republike Srbije i pozove se na autoritet nečega što je njegovo partijsko glasilo SNS toga dana ili prethodnih dana izjavilo, štampalo ili objavilo na televiziji ili u dnevnim novinama. Dakle, jedan zanimljiv mehanizam funkcionisanja SNS da kroz partijska glasila blate svoje političke protivnike i lidere opozicije, a da se onda narodni poslanici vlasti pozivaju na ta partijska šund tabloidna glasila, najgoru propagandu vladajućeg režima kao autoritet koji je valjda istina o zbivanjima u Srbiji. Nikada „Informer“ i Pink ne mogu biti istina o bilo čemu u Srbiji. Oni su najgora propagandna glasila koja postoje na ovom svetu. [[Isključen mikrofon.]]
Poslaniče, molim vas, uzdržite se. Uzdržite se od takvih ocena medija u Srbiji, uzdržite se zbog toga što moram da dozvolim onda i drugim poslanicima da iskažu svoje mišljenje o drugim medijima u Srbiji. To nas neće nigde odvesti. Odvešće nas, ali u pogrešnom pravcu. Zato, ako možete repliku da izgovorite bez uvreda i niskih udaraca po bilo koga, pogotovo po medije, onda to uradite. Ako ne, idemo dalje. (Boško Obradović: Da probamo.) Nisam sigurna. Nećemo imati popravni iz ovoga. Mislim da ste dovoljno rekli [[Boško Obradović: Znači, ja nemam pravo na repliku u dužini od dva minuta?]] Predsednik postoji da bi pravio red u parlamentu, a ne da vrši podstrekivanje poslanika da se u parlamentu napravi haos. (Boško Obradović: To se zove verbalni delikt.) Kako se to zove? (Boško Obradović: Verbalni delikt.) Verbalni delikt? Ja mislim da vi nemate pojma šta je verbalni delikt. (Boško Obradović: Ja znam da ste vi meni isključili mikrofon.) To je verbalni delikt? (Boško Obradović: Vi mi onemogućavate da govorim. Isključili ste me…) Dobro, pauza od pet minuta, da se malo smirite i da vidimo ko želi od poslanika da govori o tački dnevnog reda, kaže predsednik parlamenta. (Boško Obradović: Ne znam ja ko je nemiran.) Nećete vikati na mene. Vašeg nasilja mi je preko glave. (Boško Obradović: Ja znam da ste vi u direktnom prenosu.) Nisam ja u direktnom prenosu. (Boško Obradović: Tražim svoje pravo koje ste mi oduzeli.) Slika govori više od reči, verujte. (Boško Obradović: Činjenica je da ste mi uzeli reč i da ste me isključili. Možete da me upozorite, ali ne možete da me isključite, ako sam nekoga uvredio, ako sam rekao nešto loše, vi me kaznite, udaljite me sa sednice, ali da mi isključite mogućnost govora, to ne možete. Nikoga nisam uvredio. Ako vi branite „Informer“ i Pink…) Ne branim ja nikoga, ne želim da kažem ni svoje mišljenje o „Kuriru“ itd. Prema tome, vidite vi kako želite da ovo ode u drugom smeru, a ja jednostavno ne želim. Ja glumim finoću. Vi tako fini, otmeni i pristojni, hoćete da pričate o tome, a ja takva kakva sam, glumica o finoći, kako ste vi to rekli, da glumim finoću, ja nedam. Ja želim da se govori o tački dnevnog reda. To je sukob mišljenja. (Boško Obradović: To je u redu, ali kada se završi još 30 sekundi.) Sada vi sedite, pošto vam dati reč neću sigurno. Hoću da napravim reda, a ne želim kaznu, ako nastavite ja ću kažnjavati, Bože moj. To piše u Poslovniku, nisam ja izmislila ništa novo. Dakle, ja prelazim na raspravu o dnevnom redu, nemojte me ništa moliti, po Poslovniku piše ko odlučuje o replikama tačka, stav 3. čitajte do kraja mandata. Dijana Vukomanović, ako želi da govori o tački dnevnog reda. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. Poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, poštovani ministre, predstavnici Ministarstva poljoprivrede, poštovani građani, poštovani poljoprivredni proizvođači, dok mi danas raspravljamo ovde o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu srpsko selo pustoši. Preko 2000 seoskih sredina više nema žive duše, staračka su domaćinstva, radna snaga koja je početkom 21. veka brojala oko 530 hiljada ljudi danas ima nešto manje od 360 hiljada ljudi. Zatim, mehanizacija je stara preko 20 godina. Prosečna veličina seoskog poljoprivrednog gazdinstva je tri hektara. Mi ovde pričamo o dva hektara. Ovde, a i u medijima je producirano da se izmenama i dopunama ovog zakona štite srpske oranice. Budimo precizni i recimo da stranci koji potencijalno mogu da odluče i da žele da kupe srpsku zemlju i postanu njeni vlasnici nisu opasnost po srpske oranice, po srpske oranice je glavna opasnost košava, grad, poplave. Ako ste već želeli po sistemu copy paste, kopiraj i zalepi kopirate modele iz zemalja članica EU, mogli ste da date više truda recimo, da zasadite vetrozasedne zasade u Vojvodini na onaj način na koji je to učinila Mađarska od Segedina preko Budimpešte do Beča. Hoću reći, da mi sporo učimo od drugih zemalja, pa i zemalja EU koje potiču iz istog tog okruženja istočne Evrope. Prosto bih, takođe ukazala na nešto što je u stvari potencijalna kolateralna šteta ovakvih zakonskih rešenja. Kolega Ješić je pomenuo imena Hans, Jozef, Pjer, ja bih dodala zbog ženske ravnopravnosti Matildu, Kristinu, Žozefinu, koje žive tamo negde u EU i ne razmišljaju da dođu u Srbiju, ali šta ćemo sa onima koji jesu strani državljani a možda se prezivaju Petrović, Jovanović, šta ćemo sa decom naših gastarbajtera koji tamo žive? Možda će kroz 10 godina, kroz pet godina, kroz tri godine, zbog neke ekonomske krize deca i unuci naših gastarbajtera hteti da dođu u zemlju, da se vrate, a iz nekih okolnosti imaju samo državljanstvo EU, nemaju državljanstvo Srbije. Znači, mi njima izuzetno otežavamo. Zašto niste doneli takva zakonska rešenja koja će npr. u ovoj investicionoj hajdučiji, gde se političkom voljom, diskreciono odlučuje ko će da investira u srpsku poljoprivredu, zašto niste pripadnike naše dijaspore ohrabrili da u većoj meri ulažu u srpsku poljoprivredu. Podsetila bih da godišnje od doznaka od naše dijaspore Srbija dobija oko 2,8 milijardi evra, u deceniji od 2000. godine, to su podaci Svetske banke, do 2010. godine je 43 milijarde dolara je stiglo u Srbiju u vidu doznaka, svega je bilo 550 miliona dolara investirano u srpsku privredu. Hoću reći, zašto se onda pripadnici naše dijaspore koji nemaju državljanstvo, njihovi potomci ne ohrabre nekim različitim mikrokreditima, mikroprogramima da dolaze u zemlju. Znači, ako sad neki tipičan evropski birokrata iz Brisela gleda ovo, on će ovo nazvati tehničkim terminom. Ovo je ekonomski nacionalizam. Znači, sa stanovišta nauke, ekonomske nauke. Sa stanovišta analize kosten-benefit znamo da će veleposednici u Srbiji koji imaju srpsko državljanstvo, koji su naši građani imati direktne koristi od ovakvih zakonskih rešenja zato što će oni nastaviti da kupuju srpsku zemlju i srpske oranice za bagatelu. Ali, ja bih rekla da vi strateški zaista morate da dobro promislite kojim pravcem ide srpska privreda. Složiću se sa mojim kolegom Stojmirovićem koji je rekao da ste vi možda ministar najmoćnijeg ministarstva. To bi zaista bili da budžetska davanja ne iznose manje od pet posto, barem da pet posto iznose od ukupnog budžeta Srbije, ali pripadnici vladajuće koalicije, a možda i većina političara u Srbiji se u stvari stidi svojih seljačkih gena. Ne znam zašto mi osmišljavamo našu ekonomsku politiku na taj način da više ne potenciramo poljoprivredu. Mi smo bili jako dobri u poljoprivrednoj proizvodnji, u stočarstvu, nikada nismo bili tako dobri u automobilskoj industriji. Znači, treba jako dobro da se promisli zašto se sistematski zanemaruje poljoprivreda kada ovaj narod hoće da radi, hoće da ostane na svojoj zemlji. Rekla sam već da skoro dve hiljada sela odumire. Dakle, može se, samo se neće, zato što se pogrešno promišlja strateški razvoj, ekonomski razvoj Srbije. Hvala vam.
Reč ima Dušica Stojković.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, uvaženi ministri sa saradnicima, drage kolege narodni poslanici, danas ću govoriti o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu kao i razlozima za njegovo donošenje. Razlozi za izmene i dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu sadržani su u članu 63. Zakona o potvrđivanje Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između Evropske zajednice i njihovih država članica. Novim Predlogom zakona bliže se propisuju uslovi sticanja poljoprivrednog zemljišta u privatnoj svojini državljanima članicama EU u skladu sa važećim Sporazumom o stabilizaciji i pridruživanju, između sa jedne strane evropskih zajednica i svih njenih država članica i sa druge strane Republike Srbije. Osnovne izmene i dopune postojećeg Zakona o poljoprivrednom zemljištu koje su date i u predloženim izmenama, sadržane su u članu 72đ. Ne bih, kao i moje mnogobrojne kolege koji su i juče i danas govorile preciznije o suštini ovih izmena, ali bih da kažem sledeće zašto mi danas zapravo raspravljamo, prethodna ova dva dana, zašto raspravljamo i zašto je neophodno izmeniti, doneti Zakon o poljoprivrednom zemljištu. Naš zadatak je da ispravimo greške prethodnika, da ispravimo one greške koje su učinjene pre deset godina kada je usvajanja SSP, koji je podsećam, potpisan 29. aprila 2008. godine. Znači, niti je Aleksandar Vučić tada niti je SNS pisala taj tekst niti se dogovarala sa međunarodnim zvaničnicima, činili su to oni koji se sada kriju u mišije rupe. Imali smo juče konferenciju za štampu na kojoj aktuelni narodni poslanik iz tadašnjeg perioda, iz perioda dos-a nije se udostojio da odgovori na pitanje novinarima, da li je i zašto je loše ispregovaran SSP. Upravo smo mi zato danas ovde u Narodnoj skupštini Republike Srbije da upravo te greške, stare greške, dosove greške ispravimo. Predlagač zakona je zaista vodio računa o svim detaljima. U zakon je uključio sve one kumulativne mehanizme ugledajući se na dobru praksu nekih zemalja EU. Takođe, sve te dobre primere je inkorporirano u ovaj predlog postojećih izmena datog zakona. Znači, slični mehanizmi su mnoge zemlje koji su bili kandidati uključili u svoje zakonodavstvo. Usvajamo zapravo ovaj zakon, jer želimo da zaštitimo interese srpskog seljaka, ali i interese Republike Srbije. Tako da, zaista se vodilo računa o svemu, o svim detaljima, da je potrebno da potencijalni kupci budu rezistenti konkretne lokalne samouprave kada kupuju određeno poljoprivredno zemljište, zatim da imaju registrovano aktivno poljoprivredno gazdinstvo, znači ne ono koje je u pasivnom sastavu, koje je pasivnom statusu, nego ono koje je aktivno, koje zaista obrađuje i proizvodi poljoprivredne proizvode, zatim da ima vlastitu mehanizaciju. Takođe, tačno smo predvideli da stranac može kupiti zemlju u određenoj visini, ta visina je dva hektara, znači predmet kupovine može biti zemlja do dva hektara. Da je predlagač zakona zaista vodio računa o svim detaljima, govori o tome da je u ove predloge zakona inkorporirao određene bezbednosne aspekte. Tako na primer predmet kupovine ne može biti zemljište koje pripada i koje se graniči sa vojnim postrojenjima, vojnim kompleksima, vojnim poligonima. Stranac zapravo ne može kupiti zemljište koje se nalazi u blizini vojnih poligona, jer prosto želimo i da zadovoljimo i taj bezbednosni aspekt. Još jedan kontrolni mehanizam je uključen u ovoj izmeni i dopuni Zakona o poljoprivrednom zemljištu, je pravo preče kupovine poljoprivrednog zemljišta u poljoprivrednoj svojini. To pravo zapravo ima Republika Srbija, formirana je i komisija koja odobrava kupovinu Vladi. Tu komisiju čine resorna ministarstva Ministarstvo poljoprivrede i Ministarstvo finansija. Znači, vodilo se računa zaista da se mi kao država, koja je kandidat za članstvu u EU, zaista zaštitimo i na sve načine nedozvolimo apsolutnu liberalizaciju tržišta poljoprivrednog zemljišta. Kao što sam već rekla, Sporazum, podsećanja radi, zarad istine i zarad podsećanja građana Republike Srbije, SSP je potpisan dalekog 29. aprila 2008. godine, imamo punih deset godina od primene ovog međunarodnog ugovora. Podsećam vas, SSP ima snagu međunarodnog ugovora, on vam je odmah ispod Ustava. On je samim usvajanjem u Skupštini i njegovom ratifikacijom, on postaje sastavni deo domaćeg zakonodavstva i izvor domaćeg prava. Imali smo prilike da u ova dva dana slušamo zašto niste izmenili SSP, mogli ste da izmenite SSP, a podsećam vas, sve izmene SSP zahtevaju saglasnost svih zemalja članica EU. Jedno elegantno rešenje je upravo to. Ne možemo da izmenimo SSP, ali možemo da izmenimo Zakon o poljoprivrednom zemljištu i prosto da uskladimo taj prelazni rok koji u njemu postoji, a koji ističe 1. septembra 2017. godine. Znači, zaključak koji se nameće je da je SSP loše ispregovaran, da je pre deset godina donet u cilju jedne predizborne kampanje za izbore 2008. godine i da mi upravo danas ispravljamo ono što je DOS-ova vlast potpisala, što se obavezala u ime građana Republike Srbije. Kada smo prosto u toj DOS-ovoj vlasti koja je bila, da se vratimo malo u 2008. godinu, oni su imali dve politike. Imali su jednu politiku koju su imali na međunarodnom planu i drugu politiku koja je bila usmerena za unutrašnju politiku, a drugo su pričali građanima Republike Srbije. Podsećam vas, tada nije bio na vlasti Aleksandar Vučić i SNS, nismo mi pregovarali o SSP-u, nismo se mi obavezali za potpunu liberalizaciju poljoprivrednog zemljišta. To je činio neko drugi, ko se sada krije od svoje odgovornosti i obaveza na koje su se svojim ugovaranjem i potpisivanjem obavezali. Obavezali su se donošenjem jednog jako važnog međunarodnog sporazuma. Slažem se sa svojim kolegom Vladom Orlićem koji kaže da ovim zakonom mi zapravo činimo dve dobre stvari. Prvo, ova rešenja su zaista korisna za građane Republike Srbije. Sa druge strane, mi ispunjavamo međunarodne obaveze kao jedne odgovorne države, jedna odgovorna vlast. Ovim zakonskim rešenjem popravljamo sve one nedostatke SSP štiteći interese Republike Srbije, pre svega, ali i interese srpskih poljoprivrednika i interese srpskih oranica. Izmenama Zakona o poljoprivrednom zemljištu mi ne želimo da sprečimo dolazak stranih investitora, domaćih ili stranih investitora, već naprotiv, želimo da sprečimo onaj neravnopravan položaj, onaj monopolski položaj koji su neki od tajkuna u Srbiji imali. Reč je o nefer tržišnoj utakmici kao i o tome da ovo malo preostalih poljoprivrednih kombinata prodamo u bescenje kako bi se neki dograbili i dočepali poljoprivrednog zemljišta. Tu mislim na sve one koji su na lak način, mimo procedure, mimo javnosti dolazili kroz proces privatizacije od 2000. godine, u posed sa više od 120 hiljada hektara najkvalitetnijih srpskih oranica. Ovim zakonom ne želimo da zabranimo bilo kojoj novoj firmi i bilo kom novom investitoru da investira u poljoprivredu Srbije. Naprotiv, poljoprivreda je jedna od najvažnijih razvojnih grana u Republici Srbiji. Značajan deo BDP je upravo iz poljoprivrede, tako da mi želimo da otvorimo vrata svim domaćim i stranim investitorima koji žele da ulažu u oblast poljoprivrede. Poljoprivreda je naša razvojna šansa i upravo tim novim ulaganjem u poljoprivredi, vidim i prosto priliku i šansu da uvodimo nove tehnologije, da modernizujemo poljoprivredu, da osvajamo nova tržišta za proizvode koji su proizvedeni na srpskoj zemlji, ali i da zapravo otvorimo šansu i otvorimo mogućnost za kreiranje novih radnih mesta. Slažem se sa ministrom Nedimovićem da ne smemo i da ne možemo izrađivati zakone po meri pojedinaca. Mi moramo izrađivati zakone koji su prosto jednaki za sve. Srpska napredna stranka upravo čini, upravo radi drugačiju politiku i nema više donošenja zakona po meri jednog pojedinca i jednog tajkuna. Zakoni su isti za sve, zakoni se moraju poštovati, bez obzira ko iz koje sfere društva dolazi. Svako mora danas da se izbori na svoje mesto pod suncem. Ako smo zaista ozbiljni i ako zaista želimo da uđemo u EU, onda moramo da zaslužimo svoje mesto na tržištu, ali i na državi je da uradi svoj deo posla. Na državi je da kreira povoljan ambijent kako bi poljoprivrednici koji proizvode u ovoj zemlji, vlasnici poljoprivrednih gazdinstava mogli da žive od svoje njive i od svoje oranice. Rezultati Vlade u prethodnom periodu i Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva i vodoprivrede su zaista impozantni i imali smo primere u medijima da vidimo zaista veliko interesovanje, pre svega za nabavku nove mehanizacije, novih traktora. Imali smo redove poljoprivrednika koji su zaista spremni da svoju dojučerašnju zastarelu dotrajalu tehnologiju zamene novim mašinama i novom mehanizacijom. Nagomilani su problemi u poljoprivredi, ali i u svim segmentima društva. Te nagomilane probleme neko mora rešavati. Zaista podržavam napore sadašnjeg aktuelnog ministra koji zajedno sa GIZ-om i NALED-om, pokrenuo je jedan projekat, povećanje prilika za zapošljavanje sezonskih radnika, potpisan je 17. avgusta 2017. godine, znači ove godine pre samo par dana i Memorandum o saradnji, jer želimo da više od 100 hiljada radnika izvedemo iz sive zone. Istraživanje je pokazalo da 65% od tih sezonskih radnika su upravo sezonski radnici koji rade u poljoprivredi. Kao što sam rekla, dosta je nagomilanih problema, potrebno je vreme da se svi ti problemi, nemamo čarobni štapić da se oni preko noći reše. Na samom kraju želim da kažem sledeće, svojim kolegama iz opozicije zaista preporučujem jednu publikaciju koju možete naći na sajtu Ministarstva za evropske integracije, a to su mitovi o EU. Zaista razumem potrebu dela srpske opozicije, pošto svi pripadamo određenim političkim partijama, određenim pokretima, zaista se iz dana u dan borimo za podršku građana Republike Srbije. Svaki birač i svaki glas nam je bitan i u toj političkoj borbi često se služimo svim sredstvima kako bi došli do tog birača, do tog glasa. Deo srpske opozicije upravo koristi sva ta sredstva kako bi se dokopao podrške, jer se podrška ne dobija tako lako i upravo deo srpske opozicije koristi mitove i stereotipe o EU, da će stranci pokupovati sve što je srpsko, da će prestati proizvodnje rakije, da nećemo proizvoditi krive krastavce i krive šargarepe, zatim stereotipi koji postoje o svinjokolju, da ćemo prestati sa proizvodnjom srpskih proizvoda, kao što su futoški kupus, homoljski med, pirotski sir. U istoj situaciji, samo da vas podsetim, nalazili su se i brojni kandidati koji su sada punopravne članice EU - Hrvatska, Rumunija i Bugarska. Imala sam prilike da kao član Odbora za evropske integracije, zaista imam brojne susrete sa svojim kolegama iz hrvatskog Sabora, upravo mi je gospođa Jadranka Kosor i rekla o situaciji u kojoj se Hrvatska našla pred njeno pristupanje u EU 2013. godine. Upravo su deo nevladinih organizacija i deo opozicije u Hrvatskoj govorili o tim mitovima i stereotipima, da će prestati Hrvati da proizvode sir i vrhanj, da se neće proizvoditi vino, po čemu je Hrvatska bila poznata. Kao što znamo, Hrvatska je ušla u EU i sve je to ostalo na nivou priča i mitova. Razumem opoziciju u Srbiji, jer opozicija u Srbiji je poput onog davljenika koji se hvata za slamku kako ne bi potonula, ali zarad istine i zarad javnosti želim sa ovog mesta da poručim svim građanima Republike Srbije, svim poljoprivrednim proizvođačima, a to je da budu spokojni kada je reč o kupovini i otimanju poljoprivrednih parcela, da budu spokojni kada je reč o srpskoj zemlji i srpskim oranicama. Na samom kraju, SNS će u danu za glasanje podržati sve izmene predloženog zakona. Pozivam svoje kolege narodne poslanike i poslanice i sa one druge strane koji su bili deo DOS režima, koji su usvajali Sporazum o stabilizaciji pridruživanju, koje su stari preživeli delovi DOS-a, a i ove nove koje su sada nedavno ušli u Narodnu skupštinu, da podrže ove rezerve i da podrže ove izmene Zakona o poljoprivrednom zemljištu, jer zaista ovaj zakon prevazilazi politiku. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Vukadinović, minut i 47.
Ne znam na šta ću da iskoristim ovo silno vreme, ali ću reći da je prethodni predsedavajući prekršio Poslovnik time što je dozvolio poslaniku Atlagiću, da ničim izazvano vređa sve predstavnike opozicije i, isto tako…
Niste dobili repliku poslaniče.
Nije važno, mogu da iskoristim svoj minut i po kako hoću. Gospođo, vi ste predsedavajuća prekršili…
Eto, ja sam, a nisam. Šta ćemo sada? Imate minut i 47 da govorite o izmenama i dopunama Zakona koji se nalazi na dnevnom redu, nemate repliku. [[Đorđe Vukadinović: Isključen mikrofon.]] Neću se raspravljati sa vama, ako želite da govorite i diskutujete na temu zbog koje ste i dobili reč i prijavili ste se, 47 ste na listi.
Dakle, odakle toliki strah od ovog malog vremena koje imamo na raspolaganju? Znate i vi sami da nije bilo fer što ste nam uskratili replike, ali nije važno, ja ne insistiram na tome. Suviše je važna tema da bi trošili na besmislene replike, optužbe i uvrede. Verujte da i mi to umemo. Pitam ministra vrlo kratko, u ovom vremenu, želim konkretan ali ne politikanski odgovor, a znam da je on dobar i u jednom i u drugom, jer je prošao dobre škole političke, kaže bio je dobar gradonačelnik. Zašto nije bilo javne rasprave? Možda bi se kristalisali dobri predlozi i od strane vlasti i od strane opozicije. Ja bih rado glasao i glasaću za ovaj amandman i kolega socijalista, koji kaže da je to vrlo razumno da se u ovoj graničnoj zoni ne otuđuje poljoprivredno zemljište ni pod kojim uslovima, to je stvar bezbednosti iz zemlje. Vrlo dobar amandman, nema razloga da ga ne podržimo. Naš amandman je vrlo dobar i mislim da je na liniji onoga što je intencija predlagača, da se ne vezuje na ovaj način kao što vi na neki način providno otežavate ili onemogućujete kupovinu zemljišta i predlažemo dajte 10 godina po ulasku, pa ako uđemo ikada onda 10 godina posle ulaska. Mnogo je elegantnije rešenje i nije ovako providno gde ih uslovljavamo svim i svačim i zapravo realno sprečavamo kupovinu bilo kakvu. Na kraju krajeva, nije srpska oranica i nije srpsko zemljište ugroženo od tog Hansa Pjera, koji će uzeti dva hektara, nego sprečavamo da neki naš Pera, Mika, Žika, proda dva hektara nekom strancu i dobija neke pare. Zapravo, to ugrožava našeg malog proizvođača, a veliki strani mešetari, kao i domaći tajkuni će preko firmi pokupovati hiljade i hiljade kao što su kupovali do sada. To su, recimo, dva, tri osnovna pitanja. Poslednja stvar, apel kolegama iz vlasti, spasite PKB, nije važno ko će pokupiti kajmak, nemojte dozvoliti prodaju PKB. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vera Paunović. Izvinjavam se, Đorđe Komlenski minut i 49.
Zahvaljujem predsedavajuća. Dame i gospodo, drugarici i drugovi, poslanička grupa Pokret socijalista narodne seljačke stranke, Ujedinjene seljačke stranke će podržati sve predložene zakonske izmene, koji ovaj zakon obuhvata. Odnosi se na izmene Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Naime, dosta toga je već i previše rečeno o SPP-u, kako je došlo do toga, ne bih želeo u ovoj fazi da o tome pričam, SPP je nažalost nešto što postoji, nešto što ovu državu obavezuje, ali on ne kaže da se može prolongirati u ovom trenutku primena sporazuma koju je ova država verifikovala i priznala, nego kaže da će u periodu od četiri godine, taj period ističe 1. septembra, uskladiti svoje zakonodavstvo u odnosu na način kako, na kakav strana fizička i pravna lica u ovom trenutku samo fizička lica, državljanin EU mogu da steknu pravo svojine na poljoprivrednom zemljištu u Republici Srbiji. Ovo je rešenje po meni je dobro rešenje, daje dovoljno vremena, period od 10 godina je dovoljno dug da se učini nešto što može da bude jako važno u budućem periodu, a to je stvaranje uslova za pravu realizaciju prava preče kupovine, ali o tome ću govoriti kasnije i iz tog razloga, mi ćemo podržati ova zakonska rešenja, iako, neka druga rešenja koja nam nisu u ovom trenutku moguća bi za nas bila daleko prihvatljiva i daleko bliža srcu. Da li se mora? Mora se nažalost. Država Srbija je ozbiljna država koja je preuzete obaveze, pa makar i od strane onih koji su to radili iz raznoraznih interesa, a najviše ličnih, loše ispregovarali, mora da ih ispoštuje i mora da završi.
Vreme, izvinjavam se. Ja sam se zamislila. Reč ima Radovan Jančić.
Poštovana predsedavajuća, zahvaljujem, poštovani narodni poslanici, poštovani ministri, dozvolite mi da na samom početku izrazim svoje lično zadovoljstvo i zadovoljstvo brojnih poljoprivrednika, zato što se konačno krenulo sa izgradnjom sistema za navodnjavanje, sa nadom da će svoje mesto u ovom, zaista kapitalnom objektu, projektu naći i severni Banat, odnosno Novi Kneževac, Čoka i Kikinda. Bio bi to novi regionalni sistem i obuhvatio bi novi 25 hiljada hektara. Tokom ove dvodnevne rasprave, gotovo da je sve rečeno i kada je Sporazum potpisan, koga je potpisao, kako je pregovarao i od kada se primenjuje. Blizina ovog 1. septembra naložila nam je da u ova dva dana raspravljamo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu u danu za glasanje i kada ga budemo usvojili u potpunosti ispunjavamo svoju međunarodnu obavezu, a prvenstveno štitimo interese naše zemlje i naših poljoprivrednika. Zašto je Srbija do sada jedina članica, potencijalna članica, EU koja se obavezala na prodaju zemlje strancima pre sticanja članstva u EU, za razliku od većeg broja zemalja, bez zahteva za tranzicioni period? Odgovor nećemo dobiti i u toku ova dva dana nismo ga dobili čak ni od onih koji su o Sporazumu pregovarali, koji su ga potpisali i ratifikovali. Pre pristupanja EU mnoge zemlje, kao što su Poljska, Slovenija, Mađarska, Rumunija, Hrvatska, suočavale su se sa sličnim problemima u oblasti poljoprivrede, niskim subvencijama, zastarelim tehnologijama, niskim prinosima i mnogo toga još. Pod takvim uslovima su u toku pridruživanja EU ove zemlje tražile dobile produžetak važenja zabrane prodaje poljoprivrednog zemljišta. Kao i kod nas, i u ovim zemljama liberalizacija tržišta poljoprivrednog zemljišta iščekivana je sa mnogo uznemirenosti od strane vlasnika poljoprivednog zemljišta, ali i šire javnosti. Osnov, po ovakvom SSP, u našem slučaju za odlaganje ne postoji. Pod rukovodstvom SNS i njenog predsednika i predsednika Srbije Aleksandra Vučića, Srbija je danas neutralna, nezavisna i ponosna zemlja, apsolutno samostalna u donošenju svih odluka, pa i ovog Predloga zakona. Ovaj Predlog zakona skrojen je po meri i potrebi naših građana, utvrđen je pravovremeno, ispunjava preuzete međunarodne obaveze i štiti interese naših poljoprivrednika, posebno ako pravilno tumačimo ono što je napisano. Državljanin države članice EU poljoprivredno zemljište može steći ako je najmanje 10 godina nastanjen u jedinici lokalne samouprave u kojoj se vrši promet. U sve druge ograničavajuće uslove, propisane novim članom zakona, članom 72đ samo ili svega dva hektara u idealnim uslovima postaće vlasnici posle 2027. godine. Na kraju želim samo još da kažem da onaj koji se za šaku dolara ili, još gore, za šaku kuna, koji je prodao dušu đavolu, da kaže nama, članovima iz SNS, da ćemo zarad bilo kakvog interesa prodati oca i majku, ne sme to da kaže. Mnogi od nas nemamo odavno svoje roditelje, ali ipak to je samo primer nevaspitanja, bahatosti, drskosti i bezobrazluka. Hvala vam najlepše.
Hvala. Reč ima narodna poslanica Dragana Kostić. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, nadam se da ćemo današnjom debatom dati doprinos svim aspektima izmena i dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu i time omogućiti da sve potencijale koje dugogodišnjom pogrešnom zemljišnom politikom nismo koristili, sada stavimo u funkciju ekonomije ekonomije i društva Srbije u celini. Da se podsetimo, prethodnim izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu pristupilo se stvaranju mogućnosti za unapređenje poljoprivrede kroz rast investicije u poljoprivredno zemljište koje je u vlasništvu Republike Srbije, regulisanje dugoročnog zakupa na način kojim se osiguravaju potrebe samostalnih zakupaca zainteresovanih za obrađivanje zemljišta, otklanjanje nedostataka i ograničenje koje onemogućuju ukupnu efikasnost upravljanjem poljoprivrednim zemljištem, preciziranje prava prečeg zakupa, prodaje poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini fizičkim licima, uvođenje napredne pretrage podataka o poljoprivrednom zemljištu, propisivanje rokova i sankcija za nedonošenje godišnjeg programa za zaštitu i unapređenje i korišćenje poljoprivrednog zemljišta oglase i javnog poziva, propisivanje novčanih sankcija za bespravno korišćenje zemljišta, uvođenje obaveze vođenja knjiga polja i uspotavljanje plodoreda, uvođenje mogućnosti besplatnog korišćenja poljoprivrednog zemljišta koje nije izdavano u zakup i mnogo toga. Posebno bih se osvrnula na zakonska rešenja koja jačaju finansijsku i organizacionu disciplinu kod lokalnih samouprava. One moraju da postupaju u skladu sa zakonom kako bi pokrenule poljoprivredne aktivnosti na određenim parcelama i obezbedile da se zaista poljoprivredno zemljište koriste pod uslovima za koje je izdato. Nažalost, svedoci smo da se često ne postupa po tome. Nažalost, bivši čelnici Sokobanje, odakle i ja dolazim, od 5.266 hektara poljoprivrednog zemljišta u državnoj svojini, izdali su u 2016. godini samo 88 hektara. To je ono što je zvanično. Koliko je uzurpiranog poljoprivrednog zemljišta to oni najbolje znaju. Ostvarili su prihod samo 2.300 evra. Broj parcela na ovoj površini je 5.691, što ukazuje na usitnjenost parcela i ne preuzimanje i ne sprovođenje mere komasacije. Prosečna površina parcele je ispod jednog hektara. Ovu lokalnu samoupravu čeka veoma ozbiljan i odgovoran pristup rešavanja nasleđenog stanja, na čemu sadašnji čelnici uveliko rade i već se vide i prvi rezultati u sanaciji atarskih puteva u vrednosti od sedam miliona dinara. Danas razlog donošenja novih izmena i dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu jeste upravo međunarodna obaveza kroz član 63. stav 2. Zakona o potvrđivanju Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju između EU i Srbije. Ovim zakonom poljoprivredno zemljište u privatnoj svojini državljanin članice EU može steći do dva hektara maksimalno ako kumulativno ispunjava sledeće uslove – da je deset godina stalno naseljeno na jedinici lokalne samouprave u kojoj se vrši promet poljoprivrednog zemljišta, da obrađuje najmanje tri godine poljoprivredno zemljište koje je predmet pravnog posla, da ima registrovano poljoprivredno gazdinstvo u aktivnom statusu najmanje deset godina, kao i da ima u vlasništvu mehanizaciju i opremu za obavljanje poljoprivredne proizvodnje. Bitno je istaći da pravo preče kupovine poljoprivrednog zemljišta u privatnoj svojini ima Republika Srbija koje odobrava Vlada na predlog Komisije koju obrazuje Ministarstvo poljoprivrede i Ministarstvo finansija. Ovim se sprečava potpuno liberalizacija prometa poljoprivrednog zemljišta i brane interesi Republike Srbije. U danu za glasanje svakako ću podržati ovaj zakon, kao i moje kolege iz SNS. Zahvaljujem.
Hvala, koleginice. Primili ste Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, koji je utvrdio da je nastupanjem smrti narodnog poslanika Miroljuba Stankovića nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 8) Zakona o izboru narodnih poslanika, pa predlaže da Narodna skupština u smislu člana 88. st. 3. i 4. istog zakona konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 8) i st. 3. i 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koji je izabran narodnom poslaniku Miroljubu Stankoviću danom nastupanja smrti. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Reč ima narodna poslanica Stanislava Janošević. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre sa saradnicima, kolege poslanici, poštovani sugrađani, evo, danas je u toku drugi dan i rasprava o Zakonu o poljoprivrednom zemljištu. Pre svega, ono što smatram ključnim, što moramo imati na umu prilikom predlaganja svih zakona, a u ovom trenutku iz oblasti poljoprivrede jeste usklađenost sa Ustavom. U ovom slučaju ustavnim osnovom za donošenje ovog zakona potvrđeno je da Republika Srbija uređuje i obezbeđuje održivi razvoj, sistem zaštite i unapređenje životne sredine, kao i zaštitu i unapređenje biljnog i životinjskog sveta. Budimo razumni i iskreni jedni prema drugima i budite ubeđeni da Vlada Republike Srbije vodi interese građana Republike Srbije uz ispunjavanje svih međunarodnih obaveza. Ono što je najbitnije, po mom mišljenju, u Predlogu ovog zakona jeste da neko fizičko, odnosno pravno lice iz inostranstva, pretežno se to odnosi na državljane EU, imaju priliku na zemljište u našoj Republici, ali samo ukoliko su nastanjeni i plaćaju porez na teritoriji jedinice lokalne samouprave i to u periodu od 10 godina, imaju registrovano poljoprivredno gazdinstvo na toj teritoriji u periodu od tri godine i zaista se bave poljoprivredom, a ne samo fiktivno da su u toj delatnosti. Nešto što meni uliva veliko poverenje u radu vašeg Ministarstva, gospodine Nedimoviću, i ono što ste svojim dosadašnjim radom vi pokazali i dokazujete, jeste sledeće. Kolege, ako se sećate, pre svega nekoliko meseci mi smo usvojili zakon, odnosno Sporazum između Vlade Republike Srbije i Fonda za razvoj Abu Dabija. Ja se vrlo dobro sećam kako ste vi komentarisali taj sporazum, posipali ste i drvljem i kamenjem. Zaključujem da je to jedini model koji imate kada su svi predlozi zakona na dnevnom redu. E, pa, vidite, ja već vidim pozitivne posledice tog sporazuma. Početkom avgusta ove godine počeli su radovi na dvonamenskom sistemu Međa. Ministar Nedimović, sa čelnicima Zrenjanina, kao i Opštine Žitište obišao je ove radove u tom malom selu, u Srednjebanatskom upravnom okrugu, na granici sa Rumunijom. Hvala vam što je Među neko napokon pogledao i što je pomaže. Ovim projektom za navodnjavanje biće omogućeno da 762 hektara u toj teritoriji budu zbrinuta. Ovim nacionalnim programom biće realizovano 11 takvih projekata. U naseljenom mestu Međa to je zaista veliki pomak i formira se kanal od 17 kilometara koji će služiti za odvodnjavanje, ali i za navodnjavanje. Na ovaj način, mi smo zbrinuli problem suše sa kojim se susreću naši sugrađani koji se bave poljoprivredom i isključivo žive od poljoprivrede. Sećate li se, gospodo, šta se desilo sa Međom, ne možda toliko daleke, 2005. godine, kada ste je ostavili potopljenu u vodi, prilikom pucanja brane na Tamišu? E, pa, ovim potezom to se Međi ne bi desilo ni u snu. Hvala vam, ministre. Hvala vašim saradnicima. Hvala celoj Vladi Republike Srbije što sve imate u vidu. Ovo je zaista fenomenalan primer vaše posvećenosti i istrajnosti i ja vam verujem. Podržaću zakon i Predlog ovog zakona, kao i sve svoje kolege, što pozivam da to učine. Hvala još jednom.
Hvala, koleginice Janošević. Reč ima narodna poslanica Olivera Ognjanović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj zakon je jedan od najvažnijih koje naša Republika Srbija donosi u cilju ispunjavanja Sporazuma o stabilizaciji i priključivanju EU. Međutim, moramo biti izuzetno pažljivi, jer niko ne želi preveliku liberalizaciju ove tako važne oblasti privrede naše zemlje. Upravo su zemlje kao što su Poljska, Mađarska i Slovenija pokazale da totalno oslobađanje ove oblasti nije ono što im je potrebno. Najbolji primer kako se rešava ovaj problem bila je Poljska. Prilikom pregovora o pristupanju EU, Poljska je uspela da dobije tranzicioni period za sticanje svojine nad poljoprivrednim zemljištem od strane stranaca u trajanju od ukupno 12 godina. Zakonom o sticanju zemljišta od strane stranaca predvideli su da državljani zemalja koje nisu članice EU mogu kupovati zemljište pod uslovima predviđenim ovim zakonom, ukoliko dobiju dozvolu MUP i Uprave, kao i mišljenje Ministarstva privrede i ruralnog razvoja. Isto pravilo važi i u slučaju kada stranac želi da stekne kapital kupovinom kompanije. Dakle, Poljaci su doneli rigorozan Zakon o zemljištu u korist domaćih gazdinstava i time zaštitili svoje domaće poljoprivrednike. Izmenom i dopunom Zakona o poljoprivrednom zemljištu moramo pokušati da komplikovanjem uslova prodaje ograničimo broj onih koji bi mogli da konkurišu za našu srpsku poljoprivrednu zemlju. Isto je uradila i većina država članica uglavnom posle dužeg ili kraćeg perioda tranzicije. Dosadašnja ograničenja strani državljani iz EU ili bilo koje treće zemlje sveta, zaobilazili su je jednostavnim osnivanjem firme u Srbiji i bez ikakvih problema kupovali naše poljoprivredno zemljište. Nažalost, kao rezultat potpisivanja SSP EU 2008. godine naša Republika Srbija se obavezala na prodaju zemlje strancima pre sticanja članstva, bez zahteva za tranzicionim periodom. Ovo isto tako predstavlja međunarodni ugovor koji naš Ustav Republike Srbije prepoznaje kao takav i koji smo obavezni da ispunimo. Zbog toga je ovaj zakon od ogromne važnosti za rezultat naše zemlje, a mi moramo da obezbedimo prednost za naše domaće poljoprivrednike. Na početku izlaganja sam spomenula Poljsku, kao primer države članice EU koja je rigorozno zaštitila svoju poljoprivrednu zemlju, a sa druge strane imamo Rumuniju kao primer potpune liberalizacije. Donošenjem Zakona o sticanju prava privatne svojine nad zemljištem od strane stranih državljana i stranih pravnih lica iz 2005. godine državljanima EU je omogućeno sticanje prava svojine nad zemljištem. Time su mogli da steknu pravo svojine nad zemljištem putem kupovine, kao i nasleđivanjem uz uslov reciprociteta. Godine 2014. u Rumuniji je usvojen Zakon o prodaji i kupovini poljoprivrednog zemljišta, čime je omogućeno potpuno izjednačavanje stranih državljana sa rumunskim državljanima u pogledu prava na sticanja svojine nad poljoprivrednim zemljištem. Najveće parcele poljoprivrednog zemljišta su prodate strancima u Rumuniji, odnosno trećina od ukupne površine obradivog zemljišta. Zakup zemljišta je takođe liberalizovan, bez ograničenja, pa stranci trenutno imaju duplo više zakupljenih od kupljenih površina poljoprivrednog zemljišta. Kada je zakup zemljišta u našoj Republici Srbiji u pitanju, članom 3. Zakona o osnovama svojinsko-pravnih odnosa Republike Srbije, propisano je da vlasnik ima pravo da svoju stvar koristi i da njome raspolaže u granicama zakona, što znači da slobodno može da izda u zakup, ako nekim drugim zakonom nije nešto drugo propisano. S obzirom na navedeno, a kako je zakup obligaciono pravni odnos, moglo bi se zaključiti da je zakup poljoprivrednog zemljišta od strane stranih pravnih i fizičkih lica moguć, ali zakon takođe ustanovljava i obavezu za pravna lica, kao zakupce poljoprivrednog zemljišta,da obezbede zapošljavanje nezaposlenih lica. Poljoprivredno zemljište je jedan od najvažnijih resursa svake zemlje i osnovni činilac poljoprivredne proizvodnje kojom se obezbeđuju prihodi većinom ruralnog stanovništva, zatim prehrambena sigurnost nacije, a čijim se odgovornim gazdovanjem utiče i na očuvanje životne sredine. Predloženim izmenama i dopunama Zakona uređuju se uslovi za promet poljoprivrednog zemljišta, kako bi se omogućilo državljanima članicama EU sticanje prava svojine na poljoprivrednom zemljištu. To je dakle ono što moramo postići u našoj daljnoj evrointegraciji, ali mudro i pametno, kao uostalom i sve drugo što je naša Vlada ranije na čelu sa Aleksandrom Vučićem, odnosno sada sa premijerkom Anom Brnabić postigla. U danu za glasanje SNS će podržati ovaj predlog izmena i dopuna Zakona o poljoprivrednom zemljištu.
Hvala. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodna poslanica Sanda Rašković Ivić. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Pažljivo smo saslušali sve diskutante, naravno i ministra i njegovu diskusiju. U najboljoj nameri želim da kažem da je zakon koji se donosi, odnosno izmene i dopune, palijativnog karaktera. Mi ovim nećemo rešiti, nažalost, suštinsko pitanje rasprodaje i rasparčavanja srpskih oranica, a samo ćemo stvoriti određene probleme ljudima iz naše dijaspore. Zato ja plediram i ponavljam da se razmisli još jednom, jer smo već probili rokove. Znam da je za bilo kakvu izmenu sporazuma potrebno da bude i drugi akter, a to je EU, da probamo da razgovaramo sa EU i da vežemo, da sada ovo zamrznemo i da vežemo prodaju zemlje za ulazak Srbije u EU. Ukoliko Srbija uđe u EU, treba onda 10 godina još, uz određene restrikcije, da prođe i tada možemo pristupiti prodaji zemlje. Ukoliko Srbija ne uđe u EU, što je moja želja kao evroskeptika, tada se zemlja neće prodavati. U međuvremenu, naravno, i ministarstvo i Vlada, bilo ova ili bilo koja druga koja posle dođe, biće vlasna i imaće i motiv da podiže srpsko selo, da podiže srpsku poljoprivredu koja je ugrožena. Naša strateška privredna grana treba da bude poljoprivreda, nju treba da osnažujemo, selo treba da osnažujemo, a ovakvim palijativnim postupcima i palijativnim donošenjem zakona to nećemo uraditi, a mislim da to nije prava intencija.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Boško Obradović.
Poštovani građani Srbije, nakon ove dvodnevne rasprave o jednom od najvažnijih državnih pitanja, pitanja mogućnosti prodaje poljoprivrednog zemljišta strancima mogu samo da kažem da ovaj pokušaj zamajavanja javnosti od strane aktuelne vlasti nije uspeo. Voleo bih da me gospodin ministar demantuje i da kaže građanima Srbije da li od 1. septembra stranci mogu da kupuju zemljište u Srbiji? Da, vi to omogućavate ovim izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Primenjujete SSP sa EU i vi ovim zakonom po prvi put kažete – da, stranci mogu da kupuju zemljište u Srbiji. To je do sada bilo nemoguće, od ovog trenutka, ako vi usvojite ovaj zakon, to će biti moguće, to je prva stvar. Druga stvar, nikakve razlike nema između vas i bivšeg režima. Vi samo ispunjavate obaveze koje je u svoje vreme preuzeo bivši režim. Dakle, jednostavna stvar – oni su sklopili SSP sa EU, tamo piše da se za četiri godine mora doneti prilagođavanje našeg domaćeg zakonodavstva da bi zemljište moglo da se prodaje strancima, vi sada vršite to prilagođavanje i omogućavate nešto što je antiustavno i protivzakonito do ovoga časa, a to je da stranci mogu da kupuju poljoprivredno zemljište u Srbiji. Dakle, vi ste nastavljači politike Borisa Tadića i puta Srbije u EU po svaku cenu i lepo je što to priznajete. Kako vi to priznajete, to je lepo rečeno, i vi sami to kažete, na tome vam se zahvaljujem, jer to sada mogu da citiram. Koji su razlozi za donošenje zakona po hitnom postupku? Evo, neka građani Srbije čuju šta je prioritet Vlade Republike Srbije u ovom trenutku, zbog čega ova sednica Narodne skupštine? Koja je to tema danas najvažnija u Srbiji? Da čuju građani Srbije šta Vlada kaže o razlozima za donošenje zakona po hitnom postupku. Kaže – kako bi državljanima članica EU osigurala isti tretman kao i svojim državljanima prilikom kupovine nepokretnosti u Srbiji. Dakle, to je u ovom trenutku prioritet Vlade Republike Srbije, da državljani EU imaju isti tretman u Srbiji kao državljani Srbije kada su u pitanju kupovine nepokretnosti. Nema dakle, ništa važnije trenutno u Srbiji. Ovo je jedina tačka dnevnog reda ove skupštinske sednice zato što je jedino bitno za ovu Vladu da budu zadovoljni državljani EU. Šta će biti sa državljanima Srbije, koga to briga. Da li ste, gospodine ministre, omogućili referendum po ovom pitanju? Naravno da ste pobegli od referenduma kao đavo od krsta, jer znate da biste izgubili na referendumu, znate da bi vam na referendumu ovo bilo zabranjeno, znate da bi kao u Mađarskoj 90% građana Srbije glasalo protiv prodaje poljoprivrednog zemljišta strancima i da se to ugradi u Ustav Republike Srbije. Ono što je najvažnije, vi ste ovde odbranili tajkune koji su opljačkali Srbiju u prethodnih dvadeset i više godina, jer ste rekli da sada želite da pomognete tržišnoj konkurenciji i da omogućite neke nove strane firme koje bi konkurisale našim tajkunima. Da li su tajkuni uradili nešto loše gospodine ministre? Zašto nisu u zatvoru? DŽaba vaše izjave u „Informeru“ protiv Miškovića ili bilo koga drugog. Zašto ne pohapsite, zašto ih ne osudite? Zašto šest godina vlasti SNS niko nije pravosnažno osuđen? Danas se u zatvorima Srbije ne nalazi ni jedan tajkun ili političar koji je opljačkao Srbiju. Znači, sve je bilo laž. Vaša borba protiv kriminala i korupcije bila je jedna ogromna laž. Šta je zapravo istina, da znaju građani Srbije o ovome šta vi radite? Pa, koga zanima, u krajnjem, da li će neki stranac, slučajni prolaznik da kupi 1 ha u Srbiji za 10 godina? Vi već godinama u nazad, i vi i bivša vlast, omogućavate da stranci i tajkuni kupuju desetine hiljada hektara registrovanjem svojih firmi koje ovde mogu da kupuju šta god hoće. To vi lažete građane Srbije, vi ste već omogućili strancima, vašim arapskim i nemačkim prijateljima, „Tenisu“ i drugima da zakupljuju i kupuju naše zemljište, a da im to nije ograničeno. To je problem, vi krijete istinu.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Goran Ješić.
Hvala. Čuli smo sada, a i u protekla dva dana svašta ovde. Slušali smo danas referate, malo bolje spremljene i malo lošije čitane, slušali smo svašta. Slušali smo od onih koji su bili deo vladajuće koalicije koja je glasala za SSP kako se odriču toga, kako su oni naterani. To treba da bude poruka vama, kako će se sutra odricati i od vas, a njih je polovina vaše koalicije, što u najmanju ruku nije pristojno kada pričate o tome. Ako me pitate o ugovoru o stabilizaciji i asocijaciji, da, ponosni smo na njega. Otklonili smo prepreke koje su bile tada, otklonili smo gomilu stvari koje su se desile, rešili smo beli šengen, na kraju ministru dali instrument da reši problem sa Hrvatskom pre mesec dana. Da li ste ministre koristili taj instrument tada? Jeste. Što se tiče ovog zakona, jasno smo rekli, drugarica Goca Čomić je rekla da imamo amandmane i u ponedeljak, nadam se da će biti u ponedeljak sednica, ćemo raspravljati o tome u odnosu na naše podržane amandmane da li hoćemo ili nećemo da glasamo za ovaj zakon i potpuno je razumno da vi donosite ovaj zakon. Konstatovao sam da je on dvosmislen i objasnio sam, pokušao sam plastično da objasnim zašto je on besmislen, zato što imate sa druge strane vaše javno zalaganje za sprečavanje da se raskući državno zemljište, sa druge strane imate netransparentno deljenje zemljišta. Pomenuli smo „Tenis“ i pomenuo sam „Al Ravafed“ i nemojte da budete portparol „Al Ravafeda“, cela procedura je netransparentna. Potrošili ste 46 miliona na taj sistem, odnosno potrošičete u nekom trenutku, ali kada računamo koliko ste dali zemljišta, odnosno koliko je Vlada pre vas dala zemljišta, računamo 10 miliona evra od Fonda za razvoj koje su dobile prethodne firme koje su preuzele da bi očistile svoje dugove i kada to pogledate puta 30 godina, biće to dramatična razlika. Na kraju, dajte te uslove bilo kome kroz ovaj kompenz, da vidimo šta će se desiti sa domaćim proizvođačima, ali dajte im iz Fonda za razvoj pare koje ste dali „Al Ravafedu“. Nije problem srpske poljoprivrede ovaj zakon. Stvarno nemam strah i da niste napravili ovo ograničenje da će neko fizičko lice doći, mi imamo problem dublje razdoblje ovde i mi kao DS u novembru, bez obzira na vašu opasku da nismo došli u danu za glasanje, znate šta ministre, mi smo opozicija, ali smo vas javno ovde i na konferenciji za novinare podržali za dva zakona za koje mislimo da su proevropski i da su dobri zakoni, da su pre svega u interesu svakog građanina. Mi želimo da razgovaramo i hoćemo na taj način da radimo. Mi nismo oni koji pale ambasade, sede na stiroporu, lepe ulice Ratka Mladića i prave problem vlasti. Mi hoćemo da imamo dijalog. Na žalost, taj dijalog nemamo. Problem poljoprivrede je dublji. Nećemo, i vi to dobro znate, rešiti sa, kako je predsednik tada, potpredsednik Vlade ili prvi potpredsednik Vlade najavljivao, sa milion ha navodnjavanja Vojvodine. Ne možemo da navodnjavamo, na kraju, navodnjavanje je isto toliko opasno za zemljište kao i suša, jer menjate PH vrednost zemljišta. Mi hoćemo da radimo ovo i otvoreno kažemo da vas podržavamo što ste započeli da radite, konačno posle pet godina, sa arapskim parama i koje ste poslove uradili za tri projekta u Srbiji i nekoliko projekata u Vojvodini. To je dobar posao, nemamo problem to da kažemo, ne stidimo se toga, ali zašto smo četiri godine čekali da se izvrte ministri i da se ne uradi ništa. Mi imamo problem taj da imao klimatske promene. Vi kao ministar, pričali smo na Odboru, morate da inicirate promenu agrotehnike u ovoj zemlji. To je suštinsko pitanje. Mi ne možemo više da se ponašamo i da učimo iz ruskih udžbenika iz 1957. godine agrotehničke mere u trenutku kada su se klimatski uslovi promenili, ne možemo ovako da funkcionišemo. Imaćete svake druge godine incidentnu situacije, a sa druge strane to ne rešavate samo navodnjavanjem. Ne možete merkatilni kukuruz i pšenicu navodnjavati, nemate trag isplativosti, ali možete da povećate obim pod sojom, nekim drugim kulturama, da odemo u jare kulture i da rešimo te probleme i da nastavimo da investiramo kapitalne investicije o kojima ste pričali a koje se za osam meseci nisu desile. Pričali smo malopre o prerađivačkim kapacitetima, investirajte u to. Nemojte više da verujete strancu kome dođe predsednik Vlade i kaže – dođi da radiš ovde, nego domaćem proizvođaču, svašta je preživeo i zna da radi. Stoga ćemo se još videti u ponedeljak, diskutovaćemo o zakonu amandmanima, ali prosto, SSP je dobar dokument za svakog građanina ove zemlje. On je bio pregovor, nešto ste dobro ispregovarali, nešto niste, pošto niste bili u mogućnosti. Nismo mi Poljska, nismo mi Češka koja ulazi, mi smo jedna druga zemlja koju su u tu situaciju dovele stranke prethodnog režima. Koleginici da objasnim, DOS je prestao da postoji 2004. godine. Nemojte, nije DOS, samo da se dogovorimo šta su to terminološki stranke bivšeg režima, da li je to Vučićeva Vlada ili ona Vlada u kojoj je predsedavao Ivica Dačić, da znamo samo, da nas ne dovodite u zabunu. Hvala vam još jednom.
Hvala, kolega Ješiću. Reč ima narodni poslanik Saša Radulović. Izvolite.
Hvala. Poštovani građani, ovaj zakon je, naravno, jedna šarena laža koja pokušava da prikrije suštinu problema i njim se praktično ništa ne rešava i nema nekog važnog razloga da se donosi. Glavni problem zakona jeste odredba zakona koja omogućava Vladi da 30% najbolje zemlje u svakoj opštini u Srbiji da stranim investitorima i raznim domaćim tajkunima, a u vezi sa vrhovima političkih stranaka. To je ono što se u Srbiji dešava. Kao što je nemački „Tenis“, kao što su ove navedene investicija oko „Al Ravafed“, da se praktično ništa ne dešava. LJudi koji žive u Sivcu znaju to jako dobro, kao i u Karađorđevu takođe. Znači, suština je da je politika ove Vlade da se daje državno poljoprivredno zemljište velikim stranim korporacijama i raznim investitorima koji su u nekoj vezi sa vrhovima političkih stranaka. Tako da, možemo jednostavno i jasno da kažemo da SNS podržava, jer će glasati i izglasati ovaj zakon, podržava davanje naših oranica strancima. To je cela politika ove Vlade, pretvaranje Srbije u zemlju jeftine radne snage. Umesto da naša poljoprivredna gazdinstva rade, treba da budu nadničari kod tih stranih investitora. To je duboko pogrešno. Srbiji je potrebna poljoprivredna politika koja se bazira na zadrugama, po holandskom i danskom modelu. Zemlju treba da obrađuju, državnu zemlju, domaća poljoprivredna gazdinstva, a ni za šta od toga Vlada nema plan. Umesto da podržava poljoprivrednike, ona podržava prekupce i nakupce. Pogledajte situaciju sa malinarima, nigde nemamo uređeno tržište koje podržava naše poljoprivredne proizvođače. Iz svih ovih razloga, „Dosta je bilo“ će glasati protiv ovog zakona. Govorićemo i o amandmanima, kako mogu da se poprave stvari. Međutim, suština ostaje ista, ključni član zakona je član koji dozvoljava Vladi da 30% najbolje zemlje u svim opštinama u Srbiji da stranim investitorima i upravo to se i dešava u Srbiji. „Dosta je bilo“ neće podržati ovaj zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Komlenski. Izvolite.
Dame i gospodo, drugarice i drugovi, zaista je dosta bilo slušanja raznoraznih naučno-fantastičnih komentara danas, koji nemaju nikakvu podlogu. Vezano za sve ovo, šta je najvažnije? Najvažnije je da je ova rasprava pokazala šta je čija želja i ko je koga u ovaj parlament poslao sa kojom idejom. Siguran sam da su neke kolege uspele da nas ubede da odložimo donošenje ovog zakona, da bi već 01. septembra notari imali silna posla, kako bi neki tajkuni koji su bukvalno pljačkaškom privatizacijom pootimali najplodniju zemlju po Vojvodini to uspeli da valorizuju i da zemljište iz preduzeća prebace na strana lica i da tako jednostavno dođu do gotovine. To se neće desiti. Dobro je što se u ovom trenutku ovim zakonom reguliše način kojim će se stvoriti prostor od deset godina, u kojem je, po meni, najvažnija stvar stvaranje fonda iz kojeg bi se realizovalo pravo preče kupovine. Zašto kažem da je to, po meni, jako važno? Zato što država ne sme ispustiti priliku da poljoprivredno zemljište po realnoj tržišnoj ceni otkupi, da ga zatim kroz odgovarajuće procedure, za koje treba pripremiti zakonsku podlogu, ukrupni, jer jedino se državno zemljište može kroz komasaciju u ovom trenutku ukrupnjavati, i time stvoriti realnu podlogu da poljoprivreda u Srbiji počne da staje na noge. Još jedna stavka koja treba u svemu ovome da dođe na svoje mesto, jeste da upravo to zemljište koje će se na ovakav način upodobiti za efikasnu poljoprivrednu proizvodnju, pod beneficiranim uslovima, pod prihvatljivim uslovima, sa dovoljnim grejs periodom, proda, ustupi, uz kredite, mladim bračnim parovima koji žele da ostanu na selu i da tako pokažemo jednu ozbiljnost, kao što smo je pokazali i u dosadašnjem radu. Ozbiljnost kada je poljoprivredno zemljište u pitanju, ova Vlada i prethodne vlade koje je nosila SNS sa svojim koalicionim partnerima samo kroz jedan tipičan i lagan primer pokazuju koliko je to bilo ozbiljnije i poštenije i sa jasno izraženom namerom u odnosu na one koji su vladali do 2012. godine. Naime, 2015. godine privatizovano je preduzeće PIK „Bečej“, koje ima oko tri hiljade hektara zemljišta u svom vlasništvu, i prodato je za 45 miliona evra. Poređenja radi, 2005. godine „Agrounija“, koja ima sedam hiljada hektara zemljišta, prodata je za samo dva miliona evra. I jedno i drugo preduzeće, nekim sticajem okolnosti, privatizovala je i kupila MK grupa. Razlika u ceni je jasna. Hektar zemljišta privatizovan 2015. godine je koštao otprilike oko 15.000 evra, a hektar zemljišta privatizovan 2005. godine je prodat za manje od 300 evra. Nemojte da mislite da smo mi zaboravili i da su šećerane privatizovane za budzašto, pa je šećerana u Pećincima, koja je plaćena cela dva ili tri evra, sa sobom omogućila besplatno korišćenje više od 100 hektara poljoprivrednog zemljišta takođe MK grupi. Prema tome, ovo jasno govori o tome ko kakav odnos ima prema poljoprivrednom zemljištu, prema poljoprivredi i prema poljoprivrednicima, jer razlika koja je samo u ovome izneta više nego dovoljno govori. Ovaj zakon je zaista smislen i očigledno jedini moguć. Možda su nekakve varijante bile drugačije, mogući nekakvi drugačiji uslovi, ali se ovo nije moglo rešiti bez donošenja zakona i bez postavljanja određenih uslova. Znate šta je besmisleno? Besmisleno je kada vi objašnjavate da kao pripadnik žutog preduzeća, u vreme kada imate platu od 800 evra, možete da kupite stan u Beču od 800.000 evra. To je besmisleno. Besmisleno je, pa čak je i protivzakonito i krivično delo i šta sve ne, kada iz svojih divljih prerađivačkih kapaciteta prodajete prerađevine ili meso Kliničkom centru Vojvodine. (Aleksandar Martinović: Au, ko je to radio?) Pa, žuto preduzeće, ko bi drugi radio u ovoj državi. Ko se diči zlatnim perom i kaže da mu je toliko drago što je potpisao sporazum da kako, čini mi se, reče kolega Orlić je izjavio da taj dotični derikoža Boža ni ruku neće oprati. Pa, ne da neće oprati, on ne može da opere ni ruku, njega ne mogu da operu ni Sava ni Dunav, ni sva voda koja je protekla za ova vremena, jer onaj ko je došao da spava kod tetke na kauču, a sa zlatnim perom potpisao sebi više od 20 miliona evra akcija u jednoj banci, zaista je jako dobro znao šta radi, kako pregovara i zašto je ovako sporazum ispregovaran. Slažem se sa mojim kolegama, neće se moje kolege možda iz SNS složiti sa ovim, slušajući sve ovo danas, da je otprilike poljoprivredno zemljište najbolje bilo zaštićeno u vreme do 1990. godine, kada je postojala društvena svojina, kada su samo poljoprivredni kombinati mogli da imaju ili zemljoradničke zadruge u vlasništvu poljoprivredno zemljište, a fizička lica ograničena agrarnim maksimumom. Ja se sa setom sećam toga, a možda i priželjkujem, ali realnost je nešto drugo u ovom trenutku gde mi živimo i prema tome se moramo i ophoditi na odgovarajući način. Poljoprivredno zemljište nažalost nije, kako to neki pogrešno tumače, definisano u sadašnjem Ustavu Srbije, a kada vidite kakav je sporazum, možda ni to nije slučajnost, nije definisan kao dobro od opšteg interesa, ono je ipak ostalo samo kao nepokretnost. Tako da, drage moje uvažene kolege, obzirom da mnogi pričaju o mogućim promenama Ustava, pa se i zalažu, možda treba i kroz promene Ustava razmišljati na koji način definisati status poljoprivrednog zemljišta da bi ono bilo zaštićenije nego što je u ovom trenutku. Zahvaljujem i ponavljam da ćemo glasati za ovo, jer jednostavno ovo u ovom trenutku sprečava da poljoprivredno zemljište pređe u privatnu svojinu fizičkih lica državljana EU. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Izvolite.
Hvala lepo. Dame i gospodo, kao što i obično radimo, želeo bih na samom kraju najpre da se zahvalim kolegama iz poslaničke grupe SNS i kolegama iz parlamentarne većine koji su izrazili podršku Predlogu zakona. Kao što smo i najavili početkom ove rasprave juče, i dalje to važi, potpuno je jasno kao i onda, ovo je izuzetno dobar Predlog zakona, predlog koji omogućava da mi dobre stvari postignemo istovremeno na dva mesta i kada je reč o zaštiti interesa naših građana poljoprivrednih proizvođača i kada je reč o strateškom kretanju Republike Srbije u pravcu članstva u EU. To je nesporno, da tu nikakvih kontra argumenata, ili kako god to želite da nazovete, nema. S druge strane više nego jasno, evo, pokazalo se to i u ovim završnim rečima koje smo podelili maločas. U vezi sa tim, kao što to i inače radimo i par komentara s naše strane. To da neko ko je do te mere dozvolio sebi da deluje karikaturalno da započne svoje visoko cenjeno izlaganje rečima – evo, šta radi zli režim, sada je dozvolio još gorim strancima da nam kupuju zemlju, a to do danas nije bilo moguće. Pa, onda tri minuta priča o koje čemu drugom, potpuno zaboravi šta je prvo rekao i onda završi. Inače, zli stranci kupuju već godinama i to ste im vi omogućili. Dakle, to je dovoljan pokazatelj koliko taj neko nema ništa da kaže, odnosno kolik zna šta priča, ili ti ne zna. Tako da to da komentarišem previše neću, ni to da ne zna ko je sve iz bivšeg režima osuđen prvostepeno, ko pravosnažno, ko se trenutno nalazi na robiji zbog svojih nedela. Pričamo mu stalno, nije sporno, ponovićemo još koji put i imena tih predsednika opština i najvećih tajkuna i bivših ministara. Ništa nek se ne brine oko toga. To kakva je razlika između nas i bivšeg režima može nekog da pita slobodno ako mu nije jasno. Ali, da se razumemo, ne može onaj ko se javno pohvali pre neki dan u propagandnom programu jednog čuvenog tabloida, prvaka žute štampe u Srbiji, da između njega i Tadićevog Jeremića, nema citiram – nikakve razlike u nacionalnom i patriotskom smislu. Taj koji tako nešto kaže za sebe nas da pita za bilo kakvu razliku, nemojte da ste smešni. I, kada priča o procentima dežurni lakej DOS-a, znate već ko je, i kada priča o procentima u bilo kom smislu, to da nema pojma šta priča, ne moram da mu kažem ja, reklo mu je 98% građana koji su izašli na izbore. Što se tiče onoga koji je očigledno promašio sednicu pa ne zna da danas uopšte ne pričamo o zakupu, već o SSP-u i drugim temama, to je njegova stvar. Ali, kada priča da ne postoji tržište za naše maline, kada bude rešio da li jeste konačno ili nije konačno za Evropu, možda budemo i razmenili koju reč na temu da se, pa baš te maline, recimo 30-ak posto iz Srbije proda u Nemačkoj, 30-ak se proda u Francuskoj, pa idu zemlje Beneluksa, da je zaštita dobrih interesa naših proizvođača upravo evropski put. On to ne zna i ne razume. Na samom kraju, oni koji su rekli maločas da su na SSP i kako su ga ispregovarali, alal vera, koliko juče pred direktnim pitanjem novinara taj isti se snebivao i govorio kakav SSP nemam ja ništa sa tim. Dijalog, naravno, može, ali da se počne od sebe. Kada se pozove na dijalog o novoj Vladi da se odazove, kada se pozove na dijalog o KiM, da se odazove, a ne da se izmišljaju besmislene isprike i da se na naš poziv da se vodi dijalog odgovara rečima – zli režim. Zamislite tu monstruoznu rečenicu, ubija našu decu. To se tako ne radi i tako se ne ponaša ako govorimo ozbiljno. Na ono teatralno pokazivanje saziva za ovu sednicu i predloga zakona, i to je izgleda bio najdrastičniji primer nečega spornog u ovom predlogu, gospodine ministre, sećate se, to je koleginica uradila juče kaže – niste ovde naveli član 85. Ustava kao obrazloženje, i to tako ne sme da piše. Ono što piše potpuno je tačno i da je utemeljeno na Ustavu i to je potpuno tačno. Ali, SSP kakav je ispregovaran u ime Srbije neodgovorno i neozbiljno, a pokazivali smo ga i čitali i što je njihov fenomenalni rezultata, e, to tako ne sme da piše ako će neko da se stara o Srbiji na valjan i ispravan način. Starale su se tada štetočine, ali na dobru sreću Srbije, to je poslednja rečenica gospodine predsedavajući, njihovo je prošlo. Danas se o ovoj zemlji brine neko ko tu iskreno voli i ko ume za nju da napravi rezultat. Hvala lepo.
Hvala kolega Orliću. Kolega Boško Obradović, nemate pravo na repliku [[Boško Obradović: Prepoznao sam se, da mi omogućite repliku.]] Ako želite, pročitaću vam član 104. Niti je pomenuo vaše ime, niti poslaničku grupu, niti se uvredljivo izrazio. (Boško Obradović: Da li je i vama smešno?) Ne znam, ceo dan vam nešto nije jasno, pa sad na kraju dana. (Saša Radulović: Replika.) Gospodine Raduloviću, nemate pravo na repliku, nije vas ni pomenuo. Hvala. (Saša Radulović: Pročitajte član 104. Poslovnika. Pročitajte Poslovnik. Nema hvala. Treba da vas je sramota šta radite. Jedini predsedavajući koji ne da replike.) Treba da pročitate, da nemate pravo da dobacujete. Molim vas, da to ne radite, budite pristojni. Budite pristojni sada na kraju dana i kada završavamo sednicu. Marija Janjušević, povreda Poslovnika.
Zahvaljujem, predsedavajući. Pre svega pozivam se na član 27. Ono što smo se juče vi i ja sporili, a što čini mi se niste naučili za sve ove godine. Dakle, vi se starate o redu na ovoj sednici. Dozvolite da vas citiram. Rekli ste….
Red na sednici je 108. Pogledajte Poslovnik. Pogledajte dobro Poslovnik, molim vas.
Dobro. I, od nas iz opozicije može se nešto naučiti pošto se juče nismo…
Naučite članove Poslovnika, molim vas pogledajte još jednom. Hvala.
Predsednik Narodne skupštine stara se o primeni ovog Poslovnika. Ako treba dalje da vam obrazlažem. Vi dobro znate kao i ja da pravo na repliku ima svaki poslanik čije se izlaganje zlonamerno u ovom slučaju tumači. Ali, da vas prvo citiram, rekli ste – vama je ceo dan nešto smešno. Hoće vam biti prijatno kada to pročitate u stenogramu? Da li je to zaista način na koji vi želite da vodite ovu sednicu? Da li zaista po svaku cenu morate da se dodvoravate SNS? Nemojte to da radite.
Hvala vam puno, ne želim da ulazim u tu vrstu polemike. Smatram da nisam prekršio Poslovnik niti sam rekao kolegi, proverićete to. To apsolutno, to je on meni rekao. Niti sam ja rekao kolegi Obradoviću da je meni nešto smešno ceo dan. Hvala vam. Da li želite da se Narodna skupština u Danu za glasanje izjasni?
Da li mogu da završim, da smatram da ste prekršili Poslovnik time što ste…?
Ne, počinjete da zloupotrebljavate Poslovnik, tako da… Hvala vam.
I vi zloupotrebljavate… [[Isključen mikrofon.]]
Reč ima ministar Nedimović. Izvolite. Izvolite ministre. Hvala. Tatjana Macura, izvinjavam se. Niste bili na displeju.
Bila sam, pa ste me verovatno možda greškom isključili. Ukazujem na povredu Poslovnika, član 104. stav 1. Pročitaću ga u celosti i molim vas da obratite pažnju na poslednji deo ovog stava – Ako se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji nije član iste poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. Smatram da ste povredili član 104. stav 1. time što niste dozvolili repliku, ne samo jednom, već nekoliko poslanika Narodne skupštine, tako da bih vas ja molila da se u Danu za glasanje glasa i o povredi ovog Poslovnika, a samim tim i da nam objasnite zbog čega ste dozvolili to da nema pravo na repliku bilo koji poslanik.
Zato što nije bilo, apsolutno, osnova i tako sam procenio. To je diskreciono pravo koje definiše član 104.
Da li možete da pogledate stenogramske zabeleške?
Hvala vam puno. Da li želite da se Narodna skupština u Danu za glasanje izjasni?
Da, želim, ali želim i da pogledate stenografske beleške.
Hvala.
Dobro, samo da završimo sa poslanicom Macurom, da kaže da li želi da se Skupština izjasni u danu za glasanje. (Tatjana Macura: Da, sa uvidom u stenografsku zabelešku.) (Saša Radulović: Pa rekla je samo tri puta do sada - da.) Nisam znala da je poslanik Radulović postao Tatjana Macura, pa odgovara umesto poslanice Tatjane Macure. (Saša Radulović: Koliko ste vi bezobrazni.) Puno vam hvala. Ne želim da vodimo ovakvu komunikaciju sa gospodom koji smatraju da su vaspitani time što dobacuju predsedniku parlamenta i uporno vređaju i predsednika parlamenta i predsedavajućeg koji me zamenjuje. Dakle, ja vam se zaista zahvaljujem u svoje ime i u ime svojih potpredsednika na dijalogu koji vodite sa nama, a opominjete nas da treba da primenjujemo Poslovnik i da vodimo red o sednici. Reč ima Branislav Nedimović. Izvolite ministre. (Boško Obradović: Povreda Poslovnika.)
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Poštovane kolege narodni poslanici, veoma sam zahvalan svim kolegama koji su u prethodnih 12, 13 sati, juče i danas podržali u načelu, izmene i dopune Zakona o poljoprivrednom zemljištu, jer ovo je jako važna stvar i za poljoprivredu i uopšte za Srbiju, iz jednog prostog razloga, zato što na ovaj način popravljamo stanje koje smo nasledili SSP i pokušavamo da zaštitimo ono što je naše. Zahvaljujem se isto i onima koji nisu blagonaklono gledali na ove predložene odredbe, ali su učestvovali u raspravi i dali svoj doprinos u pogledu rasprave ili amandmana. Ne mogu to isto da kažem za one koji dođu na dva minuta, kažu nešto, i ja taman želim da odgovorim, i više nikog nema, ne, ne odnosi se to na vas. Još plus na sve to promaši se tema, što je kolega Orlić primetio. Ja mislim da je neko, ovo mi liči na onaj povratak u budućnost, ono kad se vratite neko vreme nazad. Izgleda da se neko vratio u decembar 2015. godine, ali nema veze. Želim svima da se zahvalim na konstruktivnoj raspravi, na predlozima, amandmane ćemo neke prihvatiti zato što dobro usmeravaju zakon, te koji se brišu o njima ćemo u ponedeljak. Zahvalan sam svima na konstruktivnoj raspravi i samo mogu da kažem da sve što smo predložili, uradili smo kako bismo popravili stanje, Srbiji omogućili da narednih deset godina nema prodaje poljoprivrednog zemljišta u privatnoj svojini građanima EU, odnosno stavili taj vremenski rok za ispunjavanje kumulativnih uslova. Mislim da na ovaj način smo najviše uradili što smo mogli u zadatim uslovima. Sve ostale primedbe možemo uzeti u obzir, razgovarali smo o njima, ali moraju svi da znaju da zemlja Srbija nije nešto što menja svoju politiku i kretanje svakih šest minuta. Ovo je ozbiljna država i mora da vodi računa o svojim nacionalnim interesima. Hvala vam i u ponedeljak ili već koji god bude dan o amandmanima. Naravno da ćemo vam biti na raspolaganju.
Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o izmeni i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Danas smo završili rad. (Boško Obradović: Povreda Poslovnika.) Nastavićemo rad o raspravi o amandmanima u ponedeljak u deset časova po izjašnjenju nadležnih odbora. Hvala vam. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u Jedanaestom sazivu. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 64 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 93 narodna poslanika i da imamo uslove za nastavak rada. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o poljoprivrednom zemljištu. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici i Odbor za privredu, šumarstvo i vodoprivredu. Podsećam vas narodni poslani mr Goran Čabradi pisanim putem povukao amandmane na čl. 1, 3. i 4. Predloga zakona. Primili ste izveštaj nadležnih odbora. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandmane u istovetnom tekstu podneli su poslanici Đorđe Vukadinović, Dejan Šulkić, Milan Lapčević, Gorica Gajić, zajedno Vjerica Radeta, Nemanja Šarović, Milorad Mirčić, Milan Damjanović, Sveto Perić, Nataša Jovanović, Božidar Delić, Zoran Krasić, Nikola Savić i Momčilo Mandić, zajedno Boško Obradović, Srđan Nogo, Zoran Radojčić, Marija Janjušević, mr Ivan Kostić, dr Dragan Vesić, prof. Miladin Ševarlić, zajedno Zoran Živković, Marinika Tepić, Jovan Jovanović, Sonja Pavlović i Aleksandar Čabraja, i zajedno Saša Radulović i Nenad Božić. Da li se neko javlja po prvom amandmanu? (Da) Reč ima narodni poslanik Sonja Pavlović. Izvolite.